
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om medlemmernes statut. 
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er glad for at få lejlighed til at deltage i forhandlingen om en statut for Europa-Parlamentets medlemmer.
Hr. formand, da Rådets formandskab skrev til Dem den 21. november 2003, gjorde vi det klart, at Rådet var helt indstillet på en dialog med Parlamentet om dette emne. Desuden bekræftede denne udtalelse det tilbud, som hr. Papandreou fremsatte på vegne af det græske formandskab den 20. juni 2003. Derfor er forhandlingen i dag vigtig, for den giver os mulighed for at komme videre og undersøge muligheden for langt om længe at nå til enighed efter 25 år.
Hr. formand, Rådet respekterer fuldt ud, at Europa-Parlamentet har den førende rolle i udarbejdelsen af statutten for dets medlemmer. I henhold til den procedure, der er fastsat i traktaten, er det Parlamentets ansvar at fastsætte reglerne og de almindelige betingelser for medlemmernes udøvelse af deres pligter efter at have indhentet en udtalelse fra Kommissionen og med Rådets godkendelse, hvilket kræver enstemmighed med hensyn til beskatningen. Det står derfor fast, at Europa-Parlamentet ikke kan indføre statutten uden Rådets godkendelse, og Rådet kan kun godkende statutten, hvis Parlamentet stiller forslag, som det kan acceptere. Det skal man huske på.
Hr. formand, jeg ved, at mange af Dem er ivrige efter at høre Rådets holdning til statutten generelt og mere specifikt til en række forslag, som er blevet stillet på forskellige niveauer i de seneste uger.
Da Parlamentet fremsendte sit forslag til en statut til Rådet i juni, stod det klart, at der var stor afstand mellem vores respektive holdninger, og Rådet kunne derfor ikke godkende forslaget. Som De husker, ridsede den græske rådsformand hr. Papandreou forud for dette op for en delegation fra Parlamentet, hvilke dele af statutten Rådet kunne acceptere, og hvilke det ikke kunne acceptere. Jeg må desværre sige, at Parlamentets forslag i juni lå for langt fra Rådets holdninger, og det betød, at vi ikke kunne godkende det.
Jeg vil gerne have lov til endnu en gang at skitsere Rådets holdning til de centrale emner. For det første er der enighed i Rådet om, at vi ikke kan ændre primær lovgivning ved hjælp af statutten. De aspekter, som har med den primære lovgivning at gøre, må derfor reguleres gennem et andet instrument. Rådet hilser de bestemmelser velkommen, som Europa-Parlamentets Præsidium for nylig vedtog om refusion af udgifter. Efter Rådets opfattelse bør refusionen ske på basis af de faktiske udgifter.
Hvad angår beskatningen af parlamentsmedlemmernes løn - et punkt som kræver enighed i Rådet, for at det kan give sin godkendelse - må bestemmelserne om skat til Fællesskaberne af parlamentsmedlemmernes løn ikke foregribe medlemsstaternes ret til at gøre disse lønninger til genstand for deres nationale skattesystem, under forudsætning af at lønningerne ikke bliver beskattet to gange.
Hvad angår pensionsalderen, ville vi, selv om Rådet klart foretrækker en pensionsalder på 65 år, som et tegn på vores konstruktive vilje til kompromis være villige til at acceptere en grænse på 63 år.
Med hensyn til det vanskelige lønspørgsmål har Rådet ingen indvendinger mod at fastsætte beløbet med udgangspunkt i en bestemt procentdel af en dommers løn ved Domstolen, en model, som ville løse problemet med den årlige regulering.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at alle de holdninger, jeg netop har skitseret, er et resultat af langvarige og detaljerede drøftelser i Rådet, som fandt sted længe før Parlamentet vedtog sin statut den 3. juni 2003. Med hensyn til nogle nylige forslag, som er blevet stillet i Parlamentet, har det italienske formandskab registreret en positiv foreløbig respons fra alle delegationerne i Rådet. Hvis disse forslag skulle få Parlamentets støtte, ville vi være nærmere på en løsning på dette langvarige spørgsmål end nogensinde før.
Som jeg understregede i begyndelsen af mit indlæg, er dialog den eneste måde, vi kan fjerne vores uoverensstemmelser på, og Rådet er rede til en sådan dialog. Det italienske formandskab har altid været indstillet på at finde en løsning, og jeg ved, at det kommende irske formandskab fuldt ud støtter denne holdning.
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, lad mig først sige til Dem, at Kommissionen er meget tilfreds med ordførerens og det italienske formandskabs initiativer i forbindelse med statutten for Europa-Parlamentets medlemmer.
Jeg håber oprigtigt, at vi efter så mange års langvarige forhandlinger nu virkelig har mulighed for at opnå enighed om dette spørgsmål, vi har arbejdet med i så mange år. Derfor vil jeg gerne endnu en gang lykønske hr. Rothley med hans indsats under hele forløbet. Vi bør alle takke ham for hans vedholdende og engagerede indsats til fordel for Parlamentet.
På nuværende tidspunkt ønsker Kommissionen ikke at gå i detaljer med initiativet, da vi endnu ikke har modtaget det officielle forslag. Jeg vil dog gerne minde Dem om den holdning, vi vedtog efter vedtagelsen af statutten i juni. Kommissionen afgav dengang en udtalelse, som indeholdt to generelle kommentarer. Den første drejede sig om bestemmelserne i statutten, som er underlagt den primære ret, og den anden drejede sig om statuttens finansielle konsekvenser.
Med hensyn til førstnævnte sagde vi, at statuttens bestemmelser ikke kan ændres ved hjælp en grundlæggende retsakt på basis af traktatens artikel 190, og med hensyn til sidstnævnte påpegede vi, at de berørte beløb ville betyde en betydelig byrde for udgiftsområde 5 i de finansielle overslag.
Alt dette vedrørte naturligvis en anden tekst end den nuværende. Nu må vi se, hvordan teksten konkret bliver udmøntet, før vi udtaler os mere detaljeret. Kommissionen vil under alle omstændigheder, hr. formand, som altid indtage en konstruktiv holdning, og vi håber naturligvis brændende, at der kan opnås en aftale mellem institutionerne. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, jeg vil sige det helt åbent, mange af os føler sig ikke rigtig godt tilpas i dag. Hvorfor? Hvis vi virkelig tog os selv og vores beslutninger alvorligt, ville denne mundtlige forespørgsel slet ikke finde sted, og der ville slet ikke blive taget nogen beslutning, som afveg fra den vedtagne medlemsstatut fra 3. juni i år. Vi er også utilpasse, fordi det virker ejendommeligt, at regeringskonferencen om emnet "Europas fremtid - en europæisk forfatning" mislykkes, men vi fire dage senere i et forslag om uopsættelighed opfordrer Rådet til at enes om en medlemsstatut, selv om det hidtil ikke har gjort det eller ikke har villet gøre det.
Forfatningen ville være vigtigere for os end statutten, selv om de to ting egentlig ikke har noget med hinanden at gøre. Alligevel gør vi det, og alligevel stiller vi et fælles beslutningsforslag fra de større grupper i Parlamentet. Hvorfor? Fordi en statut for Europa-Parlamentets medlemmer ikke er et spørgsmål om partipolitiske, nationale og individuelle interesserer eller spil, fremgangsmåden og indholdet bør tværtimod være et fælles anliggende. Fordi vi dybt beklager den manglende oprigtighed, de taktiske overvejelser, de individuelle valgkampsstrategier og den forkerte forståelse af rollerne, hr. rådsformand! Vi har nemlig ikke tænkt os at gå ind i en dialog, De skal derimod sige ja eller nej til det, som vi ...
... vedtager som forslag til vores medlemsstatut, fordi vi vil forlade denne fælles vej. Fordi vi på ny vil præcisere, at det er Rådet, repræsentanterne for de nationale regeringer, der bærer hovedansvaret for den utilfredsstillende tilstand, ikke Parlamentet. Det er vores sidste tilbud, et nyt signal. Sig ja eller nej inden den 15. januar.
Selv om mange af os anser skatteforslaget for at være i strid med EU-lovgivningen, uretfærdigt og principielt forkert, betragter vi det som et tegn på god vilje, og fordi vi kender problemerne i Rådet. Af hensyn til nationale pensionsdiskussioner forhøjer vi pensionsalderen med tre år. Selv om en statut også bør regulere medlemmernes funktion, deler vi den op og tager spørgsmålene om primær lovgivning ud. Men nu er det slut, for vi har også vores værdighed, og hvis man ikke respekterer sig selv, kan man heller ikke blive respekteret af andre.
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer, jeg håber på vegne af min gruppe, at sandhedens time er kommet for medlemmernes statut. Jeg vil først og fremmest bifalde ordføreren, hr. Rothleys, vedholdenhed og stædighed, ikke som medlem af min gruppe, men som repræsentant for hele Parlamentet. Jeg vil også takke for formandens vedholdenhed, for vi har arbejdet sammen i lang tid, og længe før han blev formand, havde vi allerede iværksat aktioner, som jeg vil erindre Dem om for at forklare de spørgsmål, der er til diskussion.
Ved begyndelsen af indeværende valgperiode og efter vedtagelsen af Rothley-betænkningen i den forrige periode nedsatte vi en arbejdsgruppe, der skulle definere de mest kontroversielle spørgsmål i statutten, og jeg vil gerne minde Dem om, at en tidligere sekretær fra Rådet og en tidligere sekretær fra Kommissionen samt en række andre relevante fremtrædende personer deltog aktivt i arbejdsgruppen, for vi ønskede en objektiv drøftelse af dette forfatningsrelevante spørgsmål. Vi taler altid om institutionerne, men i institutionerne arbejder der mennesker, og vi skal som de europæiske borgeres repræsentanter også optræde sådan, når vi lovgiver. Det er ikke holdbart, at vi laver en lovgivning, der gælder på samme måde for alle EU's borgere, og at vi så selv står i en anden og på nogle områder temmelig kritisabel situation. Vi må derfor indrømme, at den offentlige mening og medierne har ret i dele af de rejste kritikpunkter. Vi er derfor nødt til at få løst dette spørgsmål.
Forfatningen er ikke blevet vedtaget, det er korrekt, men i løbet af i år har vi - også med Rådets deltagelse - kunne tage et skridt fremad med vedtagelsen af statutten for de europæiske politiske partier. Det er ikke, fordi vi er partisoldater i de politiske partier, men fordi vi er en del af disse grupperinger, som siden Maastricht-traktaten, hvor de blev anerkendt, har været med til at give udtryk for EU's demokratiske vilje. I forbindelse med denne lidenskabelige og særdeles vanskelige forhandling er det derfor min opfattelse, at vi er nået til et punkt - jeg håber, det giver sig til kende ved afstemningen - hvor vi kan opnå enighed i forsamlingen - i Parlamentet - og udtrykke os klart. Som rådsformanden påpegede, er det os, der skal træffe beslutning om den statut, som De skal vedtage.
Jeg synes, at det skridt, vi har taget, lever op til filosofien om delt lovgivningskompetence, som vi har forsvaret i forbindelse med lovgivningsprocessen i EU. Det vil sige, at vi ikke ønsker at gøre det imod Deres vilje eller uden medlemsstaternes opbakning, og det er grunden til, at Parlamentet rækker hånden frem mod Dem, så dette komplicerede spørgsmål kan blive løst.
Hvad angår de tre spørgsmål, der er blevet rejst, og som forhåbentlig bliver vedtaget i den beslutning, som min gruppe støtter, synes jeg, at rådsformanden har udtrykt sig klart og tydeligt i forbindelse med den primære ret, med hensyn til refusion af udgifter og beskatning. Han har også udtalt sig om lønniveauet, og jeg synes også, at han er kommet med en interessant kommentar om de problemer, det kan forhindre.
Der udestår et spørgsmål, som han ikke har udtrykt sig klart om, men jeg har forstået, at rådsformanden også har talt på vegne af det kommende formandskab og har givet udtryk for det irske formandskabs vilje til at fortsætte processen med alle institutionernes opbakning. Så vidt jeg har forstået, kan vi inden den 15. januar have fundet en positiv løsning for statutten, som efter min mening er et af de vigtigste fremskridt, vi kan opnå, for at skabe større respekt om parlamentsmedlemmernes arbejde og løse et af EU's mest komplekse og vanskelige konstitutionelle spørgsmål.
Wallis (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg ved snart slet ikke, hvad jeg skal sige om spørgsmålet om medlemmernes statut. Alt er blevet sagt. Vi siger hver gang, at dette er sidste chance, og nu må det da være tilfældet.
Måske skal jeg begynde, hvor jeg slap her i Parlamentet i juni, hvor jeg forklarede, hvorfor ELDR-Gruppen undlod at stemme, og hvorfor min egen nationale delegation stemte imod den daværende beslutning. Vi sagde dengang, at vi ikke kunne støtte den på grund af anvendelsen af primær ret og manglen på mulighed for national beskatning. Jeg kunne på vegne af min Gruppe vælge at sige "hvad sagde vi", eftersom flertallet her i Parlamentet nu lader til i store træk at have den samme opfattelse - så vi gør fremskridt. Før jeg satte mig igen sidste gang, sagde jeg også, at jeg håbede, at Rådet ville gøre et bedre stykke arbejde, end vi havde gjort. Nu er vi her igen og tilbyder Rådet en klar og tilfredsstillende pakke.
Vi ved alle, at Rådet desværre ikke havde en særlig god weekend. Men Rådet har nu mulighed for at skabe lidt succes for EU inden for dette område. Succesen er måske ikke så omfattende, men den har stor betydning for det europæiske demokratis gode navn. Når vi til sommer i forbindelse med valget til Europa-Parlamentet står ansigt til ansigt med EU-borgerne, kan vi enten vælge at have et Parlament med ro i egne rækker og medlemmer, der respekteres og behandles ens i hele Europa på et gennemsigtigt grundlag, eller vi kan vælge at fortsætte med det nuværende skandaløse kaos, som gør os alle til genstand for latterliggørelse.
Jeg har sagt det før, og jeg siger det igen. Jeg mener, at vi skal bruge vores tid her på at arbejde på vegne af EU's befolkning og ikke på at debattere vores egen løn og status. Rådet har nu muligheden for at få os ud af denne uholdbare situation og dermed forbedre Unionen i borgernes øjne. Vær venlig ikke at forplumre denne mulighed.
Di Lello Finuoli (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, GUE/NGL-Gruppen går helt ind for en statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Vi har altid været overbevist om, at vi bliver nødt til at vedtage en statut, som giver lige politisk og økonomisk værdighed for de europæiske borgeres repræsentanter. Derfor har vi vedholdende fulgt og aktivt støttet alle de skridt, som har ført frem til det nuværende forslag, som nu er til diskussion i Rådet.
Jeg vil også gerne fremhæve, at vi er modstandere af enhver form for forhalingstaktik. Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre kræver, at denne statut godkendes så hurtigt som muligt. Vi mener, at princippet om lighed mellem Europa-Parlamentets medlemmer er et nødvendigt element af retfærdighed og gennemsigtighed for vores borgere. Som det gælder for alle kompromisforslag, er vi naturligvis ikke helt tilfredse med det forslag, der er til behandling, men vi vil ikke undlade at yde et konstruktivt bidrag, som er åbent for en dialog mellem alle Parlamentets grupper.
Det spørgsmål, som der stadig er uenighed om, er pensionsalderen. Det nuværende forslag er at give Europa-Parlamentets medlemmer pension, når de fylder 63, mens Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe mener, at pensionsalderen bør nedsættes til 60 år. Formålet med forslaget er ikke at beskytte parlamentsmedlemmernes privilegier. Vi stiller forslaget, fordi vi er overbevist om, at alle europæiske borgere bør trække sig tilbage som 60-årige, allersenest. Mine kolleger og jeg har altid været modstandere af pensionsreformer, som er baseret på en forlængelse af bidragsperioden, som jeg mener er uretfærdige. Vi er overbevist om, at der er tilstrækkelige økonomiske ressourcer til, at alle europæiske borgere, inklusive Europa-Parlamentets medlemmer, som er borgere som alle andre, kan trække sig tilbage som 60-årige.
Hvad angår princippet om samme løn, er vi overbevist om, at det er et udtryk for demokrati og ligebehandling. Hvorfor skulle et medlem af Europa-Parlamentet fra Estland have meget mindre i løn end en tysker? Samtidig er vi imidlertid klar over, at det ville give anledning til uholdbare situationer i visse af EU's medlemsstater, hvor et medlem af Europa-Parlamentet ville få en løn, som var mange gange større end landets præsidents. Derfor er vi nødt til at være politisk fleksible. Måske kunne vi lukke svælget mellem de forskellige vederlag til Europa-Parlamentets medlemmer ved at tage udgangspunkt i månedslønnen til statsembedsmænd i det pågældende land, men for os er princippet om en ens løn hen over grænserne uigenkaldeligt.
Endelig vil vi gerne med hensyn til refusion af medlemmernes rejseudgifter minde om, at Europa-Parlamentets Præsidium har udarbejdet et forslag, som et flertal i GUE/NGL-Gruppen gerne ser gennemført, når statutten træder i kraft.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, med al beskedenhed støtter vores gruppe nu det, som vi kunne have gjort for flere måneder siden, hvis vi havde lyttet til de mindre grupper. Men fortiden hører fortiden til, og fremtiden tilhører os alle. Derfor er vi glade for, at vi nu er nået til den situation, vi har i dag. Det betyder, at vi vil træffe en principiel beslutning om, at der skal være ens bestemmelser for alle parlamentsmedlemmer, for vi udfører samme arbejde.
Når vi vedtager det, vedtager vi samtidig at ophæve den uigennemsigtige og efter min mening - vores mening - ganske enkelt ikke rigtige ordning om afregning af rejseudgifter. Det skal vi hele tiden gøre klart. Med den fælles statut beslutter vi også at ophæve de helt absurde rejserefusioner. Det er vigtigt at få præciseret det i offentligheden.
For det andet gør vi det dermed også klart, at vi er intelligente nok til at give mulighed for overgangsordninger, så udvidelsesstaterne får tid til at komme ind i denne fælles aftale. For det ville være absurd, hvis et medlem af Europa-Parlamentet fra den ene dag til den anden tjente mere end et lands ministerpræsident. Det handler om og ikke , for vi har alle fælles statutter. Hvornår de enkelte staters medlemmer går med, skal fastsættes med en intelligent ordning i Rådet - altså en . Når vi har fået det på plads, så har vi garanterede statutter for fremtiden.
Der er nogle medlemmer, som er lidt oprørte, fordi vi har skrevet, at vores pensionsalder begynder, når vi fylder 63. Jeg ville også have ment, at 65 var rigtigt, for vi bør forlange det samme af os selv, som vi for tiden forlanger af hele samfundet, og ikke have særbehandling. Derfor er jeg klart modstander af, at vi går under denne alder, som vi nu har vedtaget i denne beslutning. Det ville være et forkert signal at sende til offentligheden. Kort sagt: Når enden er god, er alting godt! Mange tak til alle, som har medvirket!
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, om kort tid fejrer vi sølvbryllup. Europa-Parlamentet har nu været et direkte valgt organ i 25 år. Ikke desto mindre er medlemmernes juridiske status et kludetæppe, som er ved at gå op i alle sømmene. Aflønningen i henhold til de nationale regler er så forskellig, at det ikke står i noget som helst forhold til ansvar og arbejdsbyrde. Samtidig løber udgifterne til rejserefusioner op i tal, som i stigende grad er ude af proportion med de faktiske udgifter, særligt som følge af konkurrencen inden for flytrafikken. På topmødet i Amsterdam i juni 1997 blev der indføjet et lovgrundlag i traktaten, som satte Parlamentet i stand til at udarbejde en statut, som skulle godkendes af Rådet. Nu, seks et halvt år senere, er statutten stadig ikke blevet vedtaget. Med tiltrædelsen af 10 nye medlemsstater den 1. maj og valget i juni i sigte er det nu afgørelsens time. Vil vi virkelig endnu en gang møde vælgerne med et uberettiget system for refusion af udgifter og en uforklarlig forskel i medlemmernes løn? Jeg tror, det er på tide, at vi går over til at diskutere politiske spørgsmål af en anden kaliber.
En fælles statut for Europa-Parlamentets medlemmer fra alle medlemsstater lever op til idealet om lige løn for lige ansvar. Samtidig er det på kant med subsidiaritetsprincippet. Mange af medlemmerne af Gruppen for Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa mener, at dette er et argument for at bevare den nationalt bestemte juridiske status. Samtidig ønsker hele gruppen en radikal revision af refusionen af rejseudgifter. År ud og år ind har Gruppen for Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa stillet et ændringsforslag til budgettet om, at refusionen skal baseres på de faktiske rejseudgifter, og hvert år forkaster et flertal i Parlamentet forslaget. Selv om dette sidste punkt er indiskutabelt, så får det de hollandske medlemmer til at konkludere, at refusion af rejseudgifter ikke kan opnås alene, men kun i kombination med en statut. Derfor mener vi, at statutten burde have været på plads for længe siden. Indtil for nylig er det blevet forhindret af de tre velkendte problemer, og jeg vil sige et par ord om hver af dem.
Det første er primær lovgivning, immunitet og den slags. Heldigvis skærer beslutningerne endelig dette problem fra. Denne del må nødvendigvis gå sin egen vej. Rådet har gentagne gange bekræftet sin vilje til at samarbejde om dette, og det vil vi holde det fast på.
Det andet er pensionsalderen. Det har vist sig, at Europa-Parlamentets medlemmer i praksis er i gennemsnit 62 år, når de træder tilbage. I lyset af den sociale udvikling er en pensionsalder på 63, som Rådet foretrækker, ikke urimelig.
Det tredje er national beskatning. For år tilbage foreslog det belgiske formandskab et kompromis, som gav os mulighed for at tillempe subsidiaritetsprincippet på dette punkt.
En knast, som vi stadig har tilbage, er lønnen. De aktuelle nationale tal omfatter ekstremer opad såvel som nedad. Hvad de laveste tal angår, går jeg ud fra, at de historisk ikke har været baseret på en fuldtidsstilling. Efter vores mening ville et vejet gennemsnit af de nuværende 15 tal være et fornuftigt aflønningssystem i overensstemmelse med det arbejde, der bliver udført. Idéen om at udtrykke det som en procentdel af en dommers løn ved Domstolen virker som en god løsning, også hvad angår indeksregulering.
Den italienske premierminister udtrykte i går stolthed over, at topmødet i sidste weekend tog så mange beslutninger med stor energi. Efter vores mening er statutten prøvestenen. Hvis formandskabet kan fortælle, at Rådet godkender statutten, kan det betragte sig selv som en succes. Hvis ikke, går det videre til det irske formandskab. Godt begyndt er halvt fuldendt. Irerne har vist deres evne til hårdt arbejde, og derfor håber jeg inderligt, at de vil kunne give grønt lys for statutten inden den 15. januar. 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang på vegne af mine kolleger fra den franske delegation af parlamentsmedlemmer til Europa-Parlamentet gøre opmærksom på, at vi er absolut imod betaling af de europæiske parlamentsmedlemmers hoveddiæt over fællesskabsbudgettet. I henhold til traktaten er de europæiske parlamentsmedlemmer repræsentanter for deres respektive befolkninger, og de skal således betales af dem.
Ligeledes er det vakkelvorne skattekompromis, som nu er under behandling, ikke acceptabelt. Der er brug for et enkelt og klart princip, nemlig at de europæiske parlamentsmedlemmer skal være underlagt de samme skatter som deres medborgere. Hvis den statut, som i dag er under drøftelse, ulykkeligvis skulle ende med forhøjede diæter til parlamentsmedlemmerne og med reducerede indkomstskatter - som man kan frygte - og hvis den endvidere skulle give en fornemmelse af, at de europæiske parlamentsmedlemmer undslipper deres eget lands skattekontrol og bliver Bruxelles-ansatte, så kan jeg sige ligeud, at vores medborgere ikke ville acceptere det, og det ville være et nyt, frygteligt slag for Unionens troværdighed.
Det er derfor nødvendigt, at regeringerne nu modstår presset fra føderalisterne, som vil løsrive de europæiske parlamentsmedlemmer fra deres respektive lande under påskud af et lighedsprincip mellem parlamentsmedlemmer, som ikke findes noget sted i traktaterne, og som er ren opdigtning. Vi bør tværtimod styrke båndet mellem parlamentsmedlemmet og dennes nation for at tilnærme Europa til borgerne.
Kort sagt, hr. formand, skal parlamentsmedlemmernes hoveddiæter udbetales af det oprindelsesland, som parlamentsmedlemmet repræsenterer. Indkomstskatten skal være national. Godtgørelserne skal dække de reelle omkostninger. Endelig kunne man som kompromis tillade, at dagpengene betragtes som en ekstraindtægt, der udbetales af de europæiske institutioner, og som derfor underlægges EU-skat. Det er det højeste, vi kan gå med til.
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, dette emne har være en uendelig lidelseshistorie siden 1998. Hovedårsagen til det er efter min mening, at Rådet aldrig har taget klar stilling i sine udtalelser i de forgangne år. Alle de breve, der er nævnt her, har været fyldt med klausuler og har ikke indeholdt klare udtalelser om, hvad Rådet var indstillet på at acceptere. Heller ikke i dag har vi hørt noget som helst i denne retning. Det er den konstatering, jeg må gøre efter Rådets fremlæggelse her til morgen.
Rådets holdning, som den er blevet gjort klar i de forløbne måneder, er uærlig og forløjet. Det siger jeg udtrykkeligt her. Det ser jeg klart på et afgørende punkt, nemlig spørgsmålet om behandlingen af de skattemæssige forhold. Rådet bebrejder Parlamentet, at vi i statutten beskæftiger os med primærretlige spørgsmål. Men Rådet har åbenbart ingen problemer med at regulere primærretlige spørgsmål i denne statut, og det gælder også spørgsmålet om skatterne. Spørgsmålet er, hvad det egentlig er, De vil have, og hvordan det skal fungere i sidste ende.
Samtidig ved vi - vi har oplysningen fra alle tre juridiske tjenester, både Parlamentets, Rådets og Kommissionens - at det, der konkret er blevet foreslået her, er retsstridigt. Nu indlader Parlamentet sig alligevel på det. Men jeg kan allerede nu love, at hvis det kommer dertil, at denne beslutning bliver vedtaget, og at en eller anden medlemsstat gør brug af denne mulighed, så vil sagen komme for retten og til sidst lande hos EF-Domstolen og blive afgjort der. Efter min mening har man med det beslutningsforslag, som nu er blevet stillet, udtømt mulighederne. Der er ikke mulighed for mere.
Ottmar Karas sagde meget rigtigt, at også vi i Parlamentet har vores værdighed. Jeg mener, at dette er nu et tilbud, og vi forventer nu langt om længe en konkret udtalelse fra Rådet senest den 15. januar. Det er også et spørgsmål om, hvad man kan byde de kommende kolleger - man er for tiden i gang med at opstille kandidater i medlemslandene. Også de skal vide, hvilke betingelser de skal arbejde under her i Parlamentet. Den 15. januar er altså fristen. Da vil vi vide definitivt, hvad Rådet vil, og hvad Rådet ikke vil, ellers når vi ikke denne statut i denne valgperiode. 
Rothley (PSE ).
   - Hr. formand, først, fru kommissær de Palacio, en tak til Kommissionen for den støtte, som vi altid har fået fra Kommissionen. Også mange tak til det italienske formandskab. Jeg synes, forklaringerne var klare og præcise. Jeg konstaterer, at vi med den planlagte beslutning og det, som det italienske formandskab har forklaret i dag, kan nå til enighed, men det skal gå hurtigt, for vi kan ikke belaste valgkampen med dette emne.
Hvad er det, det handler om? Efter næsten et kvart århundrede med direkte valg til Europa-Parlamentet har vi stadig struktur som en parlamentarisk forsamling. Vi skal imidlertid have et virkeligt Parlament, og det er formålet med denne statut. Det er naturligvis kun første skridt, for de ting, som hidtil har været reguleret i protokollen af 1965, skal naturligvis også med. Først da har vi virkelig en statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Derfor beder jeg regeringerne tage dette emne op og arbejde for det.
Et andet punkt er, at enhver ved, at den nuværende tilstand - forskellige refusioner, dette elendige rejserefusionssystem - er uholdbar. Jeg vil blot minde om den simple kendsgerning, at det kun kan løses sammen. Der kommer ikke nogen statut uden en reform af rejserefusionen. Men der kommer heller ikke nogen reform af rejserefusionen uden en statut. Hvis man vil skille de to ting ad, foreslår man faktisk en løsning, som hverken er fair eller solidarisk.
Vi har brug for klarhed og gennemsigtighed på dette punkt. Det er på den måde, vi viser vores respekt for de mennesker, som har valgt os, og som betaler vores løn.
Jeg vil gerne takke alle gruppeformændene, fordi det er lykkedes at stille et fælles beslutningsforslag. Jeg vil imidlertid også gerne nævne tre ved navn, uden hvem vi ikke ville være kommet så langt, som vi er. Det er min gruppeformand Enrique Barón Crespo, det er formanden for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, hr. Gargani, og det er naturligvis formanden for Europa-Parlamentet, Pat Cox. Efter den forhåbentlig kun foreløbige fiasko for den nye forfatning bør vi i dag sende et lille bitte signal om, at det måske trods alt går fremad i Europa.
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er en særlig fornøjelse at tale lige efter hr. Rothley, som har gjort så meget for, at Parlamentet skulle nå til den afgørelse, som vi nu tilsyneladende er ved at have nået. Han har rost andre kolleger, så nu vil jeg rose ham. Det har været en stor fornøjelse at samarbejde med ham i forbindelse med dette spørgsmål. Vi bør alle glæde os over, at vi får en hensigtsmæssig statut for medlemmer inden det kommende valg, såfremt Rådet kan gøre arbejdet færdigt. Det er yderst afgørende for valget. Jeg stiller ikke selv op, så jeg har ingen personlig interesse i denne sag. Jeg vil være 63, når jeg går på pension, dog ikke efter forholdene i denne pensionsordning.
Det er vigtigt at have en passende udgiftsordning og fælles løn. Jeg har flere gange været ordfører for privilegier og immuniteter under den nuværende protokol. Det skal siges, at det er et yderst kompliceret og mystisk system og ikke et tilfredsstillende grundlag for privilegier og immuniteter i et parlament som vores. Selv om denne sag ikke kan afsluttes nu og her, vil jeg imidlertid gerne gentage opfordringen til i den nærmeste fremtid at arbejde hårdere på at få hele spørgsmålet om privilegier og immuniteter på rette vej.
Dell'Alba (NI ).
   - Hr. formand for Rådet, som De kan se, er det en fælles opfattelse i Parlamentet, at Europa-Parlamentet og dets medlemmer efter 25 år skal have en fælles statut eller et fælles regelsæt. Desuden er det efter 25 år måske på tide at tage en beslutning om vores arbejdssted. Måske til forskel fra mine kolleger synes jeg imidlertid personligt, at det er helt fint. Der er et reelt problem. Offentlighedens fokus er rettet mod os, og dette system fungerer ikke. Jeg synes naturligvis, at ordet "statut" er lidt pompøst. Den grundlæggende idé var at inkorporere et egentligt charter om Europa-Parlamentets medlemmer i statutten, som også skulle omfatte parlamentsmedlemmernes rettigheder, en samlet pakke, som ville have givet ordet "statut" indhold. Hvis vi ønsker, at det særdeles vigtige system af finansielle ydelser til Europa-Parlamentets medlemmer skal fortsætte, så lad os kalde det ved rette navn. Vi bør imidlertid gemme ordet "statut" til et tidspunkt, hvor vi ligesom de nationale parlamentsmedlemmer har fælles regler for de andre emner, der også var blevet indarbejdet, og som i dag må fjernes, eller det forestiller vi os, at de må, af mange grunde, men de er ikke desto mindre fortsat af grundlæggende betydning. Vores statut vil kun være gyldig, hvis vi har taget højde for rettigheder og funktioner og for en effektiv ligestilling med nationale parlamentsmedlemmer, f.eks. som i Italien, hvor parlamentsmedlemmer har ret til at besøge fængsler, når som helst de vil. Det er efter min mening den rette betydning af ordet "statut for medlemmerne".
Gargani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, at når der er væsentlige problemer som i tilfældet med statutten, må vi simpelthen være tålmodige, for til sidst vil fornuften sejre, forståelsen vil dukke op, og alle vil handle ansvarligt et kort øjeblik.
Personligt må jeg sige, at i min lange politiske karriere er dette en af de få gange, hvor jeg virkelig må udtrykke min tilfredshed i jævne ord, ikke i retoriske termer. Jeg kan ikke lade være med det, og jeg må takke Dem, hr. formand, for med denne interinstitutionelle aftale og denne statut har De diskret og uden ståhej ydet et markant bidrag til Parlamentets sag. Jeg tror, at hvis den enighed, som vi ser, virkelig giver resultater, så vil denne dag blive husket som historisk.
Under Deres vejledning har hr. Rothley og jeg stædigt - jeg vil næsten sige stivnakket - insisteret på at diskutere dette emne og fremsætte argumenter, som har sejret til sidst. Jeg tror, det italienske formandskab må tage æren for dette punkt, som - selv om forfatningen ikke har set dagens lys, hvis hr. Antonione tillader, at jeg siger det - virkelig er det mest relevante.
Mine damer og herrer, vi kunne have opnået et resultat allerede før den 9. december, men det var der ikke helt forståelse for, da jeg indkaldte udvalget den 9.-10. december for at tvinge Rådet til at leve op til sit ansvar. Der er imidlertid stadig tid, og jeg tror, at hvis vi skal gøre den 15. januar til en betydningsfuld dag, må vi handle nu. Personligt ser jeg ikke noget problem i, hvis De er enig, hr. formand, at indkalde udvalget nu til den 12. januar, og det ville, hr. Antonione, være en klar, gennemsigtig og specifik handling fra Parlamentets side. Dette er første gang, jeg har været i Europa-Parlamentet i denne valgperiode, men jeg har studeret emnet gennem hele den lange proces.
Den første del giver autonomi, garantier, synlighed, gennemsigtighed og enstemmighed om de regler, som gælder for Europa-Parlamentets medlemmer og for Parlamentet som helhed. Det har at gøre med tilpasningen af primær lovgivning. Den anden del er den nødvendige organisatoriske del, hvor vi har opnået en balance gennem et kompromis, som jeg synes tjener Parlamentet til ære. Det er sandt, at der er blevet gjort nogle små indrømmelser, men spørgsmålet ser nu ganske klart og acceptabelt ud. Hvis det italienske formandskabs udtalelser nu står til troende, som hr. Rothley sagde, hvis formandskabet har talt på vegne af alle medlemsstaterne og alle regeringerne, så tror jeg, at dette store problem virkelig vil kunne blive løst den 15. januar efter det forudgående møde i udvalget den 12. januar, og Parlamentet vil dermed have taget et stort skridt fremad. 
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har i 10 år tilhørt samme gruppe som Willy Rothley og har haft den ære at være vidne til hans vedholdende indsats for at fremme denne sag. Jeg vil gerne lykønske ham og give udtryk for min anerkendelse, for den har han virkelig fortjent.
På den anden side vil jeg gerne understrege, at såvel rådsformanden som næstformanden i Kommissionen og min kollega, hr. Lehne, har påpeget, at respekten for den primære ret indeholder et meget vigtigt princip, nemlig princippet om en fælles skattelovgivning. Vores forslag indeholder en ændring af den særlige skattemæssige status, der er omhandlet i det såkaldte belgiske kompromis, som kun giver mening i den forstand, at det er en delegering, en slags med hensyn til den generelle ret, men som ikke kan fortolkes som en generel beføjelse til medlemsstaterne til at beskatte de beløb, der betales af fællesskabsinstitutionerne.
Med dette forbehold kunne det forslag, som flere forskellige politiske grupper nu stiller i Europa-Parlamentet, rent faktisk være et skridt fremad mod fastsættelsen af en fælles EU-statut. Jeg synes ikke, at tiden er inde til at påkalde sig subsidiaritetsprincippet, tværtimod. Vi er i færd med at opbygge et EU, som skal bygge på nogle fælles institutioner, som har en fælles virkemåde, og det er forklaringen på forslaget om en europæisk statut for parlamentsmedlemmerne og en statut for de europæiske politiske partier. Det drejer sig ikke om at give nogen form for privilegier, men om at få skabt en situation, så alle Europa-Parlamentets medlemmer stilles lige.
Jeg håber, at vi kan vedtage teksten uden de stillede ændringsforslag. 
Inglewood (PPE-DE ).
   - Hr. formand, sagen om parlamentsmedlemmernes vilkår er ikke ligefrem en ærefuld historie, og den stiller de involverede parter i et dårligt lys, da alle tilsyneladende har ladet sig forhekse af emnet.
Jeg ønsker ikke at gennemgå de samme problemer igen. Den nuværende udgave af medlemmernes statut er ikke perfekt - langtfra. Men i virkelighedens verden er den sandsynligvis så god, som vi kan håbe på. Vi fra det britiske Konservative parti har fire hovedprincipper: For det første bør lønnen være sammenlignelig med de nationale parlamentsmedlemmers løn, for det andet bør vi betale det samme i skat som vores vælgere, for det tredje bør der ryddes op i udgiftsordningen, og endelig bør vi bryde med fortiden.
Den foreslåede løn er ikke den samme som et britisk parlamentsmedlems løn, men den samlede pakke er ikke ulig de britiske parlamentsmedlemmers, når alle aspekter tages i betragtning. Vi skal betale skat på samme grundlag som vores vælgere. Der skal ryddes op i udgiftsordningen, og selv om vi ikke har brudt helt med fortiden, er skævhederne af en sådan karakter, at jeg ikke betragter dem som væsentlige, og de vil naturligvis gradvis forsvinde med tiden.
Derfor vil vi stemme for pakken. Til sidst vil jeg gerne sige følgende til dem, der kommer til at spille en vigtig rolle i den afgørende fase: Drop nusseriet. Lad os få hele sagen afsluttet så hurtigt som muligt! 
Miller (PSE ).
   - Hr. formand, i dag har vi chancen for at fjerne de barrierer, som har forhindret en meningsfuld debat om hele spørgsmålet om medlemmernes statut. Hvis vi kan gøre fremskridt med statutten, kan vi tage fat på det ømtålelige spørgsmål om vores egne udgifter. Vi parlamentsmedlemmer får dækket vores udgifter på en lidt fordækt måde, hvilket betyder, at vi bliver udsat for kritik. Statutten og reformen af udgiftsordningen er uløseligt forbundet, som hr. Rothley tydeligt understregede. Når vi beder Rådet om at gøre fremskridt med statutten, vil jeg samtidig anmode Parlamentet om at gøre fremskridt med reformen af udgiftsordningen, da vi ved at indføre et system, der er klart, utvetydigt og retfærdigt med hensyn til vores udgifter, med ro i sindet kan se vælgerne i øjnene igen til juni. 
Nobilia (UEN ).
   - Hr. formand, allerførst må det siges, at indholdet i det kompromis, der ser ud til at have taget form på det seneste, ikke kan betegnes som acceptabelt, ligesom forskellige aspekter af det oprindelige forslag heller ikke var acceptable.
Vi kan fuldt ud støtte det bagvedliggende princip, nemlig at give hvert eneste medlem af Europa-Parlamentet samme værdighed og frem for alt en konstant påmindelse om et fælles udgangspunkt for udøvelsen af medlemmernes mandat, med samme fælles rettigheder og ansvar. Mange aspekter i den foreslåede lov går i modsat retning af dette princip. Det første angår det tidspunkt, hvor denne lov ville skulle træde i kraft. Der er allerede blevet sagt og skrevet rigeligt om udvidelsen af EU for at støtte proceduren og dens mange facetter og kommentere den positivt - jeg vil derfor afstå fra at tilføje mine positive tanker om sagen.
Ikke desto mindre har det ikke været usædvanligt, især ikke i den seneste tid, at EU's institutioner har vedtaget love og med stor beklagelse har måttet konstatere, at de kommende medlemsstater kun kunne inddrages i forligsfasen. Når det er tilfældet, er det vanskeligt at forstå, hvorfor det haster sådan med at vedtage den nævnte statut, eftersom det ville blive gjort uden deltagelse af parlamentsmedlemmerne fra de kommende medlemsstater. Jeg mener, at vi optræder bevidst "glemsomt". Hvis princippet er lighed, materiel lighed, er det desuden vanskeligt at forstå, hvorfor Europa-Parlamentets medlemmer, uanset hvilket land de kommer fra, skal have færre rettigheder under udførelsen af deres mandat end et nationalt parlamentsmedlem, selv om mandatet er ligestillet med eller endda højere end dennes mandat. Når jeg understreger dette punkt, tænker jeg naturligvis på de nationale systemer, som giver de bedste garantier, for jeg synes ikke, at et retssystem, som i praksis kvæler de garantier, der er givet, er acceptabelt.
Men der er mere, og det har at gøre med emner, der måske er mindre noble, men som også sætter spørgsmålstegn ved konceptet om værdighed. Ingen ville naturligvis have noget imod, at en fælles kilde skulle have ansvaret for at udbetale lønninger, men der er ingen tvivl om, at et af de store problemer her er lønnens størrelse, altså det beløb, som skulle betales i fremtiden i modsætning til den nuværende aflønning, om den nu er høj eller lav. Ud fra et etisk synspunkt i det enkelte land kan jeg ikke se, hvordan man skulle kunne forsvare, at et medlem af Europa-Parlamentet pludselig skulle have en højere, i nogle tilfælde meget højere løn, selv om den kommer fra andre kilder end den nuværende. Tilsvarende kan jeg ikke forestille mig, hvordan andre medlemmer kunne overveje at modtage en lavere løn end den, de modtager i dag, særligt når man tager de højere lønninger med i betragtning, som de nationale parlamentsmedlemmer får, eller måske endda regionale rådgivere i samme stat.
Men hvis vi et øjeblik ser på princippet om lighed og opfatter det som en positiv faktor, så er den bekymring, der er blevet givet udtryk for i forbindelse med beskatningen, ensbetydende med at falde tilbage i fælden med ekstreme uligheder.
Desuden ser kompromiset om pensionsalderen heller ikke ud til at være særlig godt. Langt de fleste medlemsstater har i dag fastsat pensionsalderen i offentlige organisationer til 65 år eller derover. Det betyder, at vi enten er modige nok til at ignorere den kendsgerning, at fordi pensionsordningen for medlemmerne af Europa-Parlamentet praktisk talt er selvfinansierende, indgår det ikke i de enkelte medlemsstaters pensionsudgifter, og af rent politiske overvejelser går ind for en pensionsalder på 65, eller også viser vi tilsvarende mod ved at medgive, at fonden i hovedsagen er privat, og at de eneste gyldige regler er dem, som den statistiske beregning tilsiger.
Hvis de to andre institutioner ikke tager fat på det, vil de første, som sætter sig selv i en underordnet position, ikke være Parlamentet, men snarere dets egne medlemmer. 
Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne komme med tre kommentarer til det, vi har hørt her til formiddag.
Den første kommentar vedrører den vanskelighed, som nogle kolleger har nævnt om den efter deres mening skandaløse forskel mellem lønnen som medlem af Europa-Parlamentet og lønnen for visse politiske hverv i kandidatlandene. Hr. formand, jeg synes, at denne vanskelighed er meningsløs, for der er også lønforskelle i de nuværende 15 medlemsstater, og det får os ikke til at fastsætte forskellige, individuelle lønninger. Og inden for de enkelte medlemsstater er der regioner med forskellige indkomstniveauer, og så vidt jeg ved, aflønnes de nationale parlamentsmedlemmer ikke forskelligt afhængig af, hvilken region de kommer fra. Det er derfor helt naturligt, at statutten er fælles, og at aflønningen er den samme for alle medlemsstaterne, og jeg synes endda, at denne slags kommentarer er en fornærmelse mod kandidatlandene.
Den anden kommentar vedrører tanken om, at medlemmerne af Europa-Parlamentet skal betales af deres respektive landes budgetter. Hr. formand, det er også absurd, for hvis vi har en europæisk funktion, bør vores aflønning også komme fra det europæiske budget, eller bliver de nationale parlamentsmedlemmer i medlemsstaterne måske betalt af den pågældende valgkreds? Det er staten som sådan, der betaler dem.
Den tredje kommentar, hr. formand, vedrører det forslag, vi har hørt om den ensartethed, der bør være mellem den løn, et europæisk parlamentsmedlem og et nationalt parlamentsmedlem får. Det er også absurd, for giver man i medlemsstaterne den samme løn til et byrådsmedlem i en lille by som i en stor by eller et byrådsmedlem det samme som en senator? Den enkelte funktion aflønnes i forhold til dens niveau og rækkevidde.
Hr. rådsformand, alle de faktorer, der skal til for at løse dette problem, ligger på bordet. Bolden er på Deres banehalvdel. Få problemet løst en gang for alle, for det har allerede stået på alt for længe. 
Ghilardotti (PSE ).
   - Hr. formand, der er allerede blevet sagt mange ting, og i det minut, jeg har til rådighed, vil jeg ikke engang kunne nå at komme ind på de vigtigste aspekter.
Jeg tror ikke, der er nogen tvivl om behovet for at vedtage en statut af hensyn til Parlamentets rolle og legitimitet. Desuden har alle i min gruppe, særligt hr. Rothley og hr. Barón Crespo og den italienske delegation, altid erklæret sig som tilhængere af statutten og har altid støttet behovet for den og stemte for den med overbevisning i juni.
Men jeg synes ikke, vi skal føre os selv bag lyset, hr. formand. Det, vi diskuterer i dag - og hvis det er nødvendigt, så lad os gøre det - er ikke statutten, men en regulering af lønningerne. Jeg synes, det er temmelig ydmygende for Parlamentet, men det er det, vi diskuterer. Lad os kalde en spade for en spade. Hvis det er det eneste, vi kan gøre - og det er Rådets ansvar - så lad os gøre det, men vi skal ikke kalde det en statut, for det er det ikke. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke Rådet og Kommissionen for deres nyttige udtalelser her i dag og alle talerne i forhandlingen - især hr. Rothley og hr. Gargani for deres enestående bidrag bag kulisserne igennem længere tid, især under det italienske formandskab.
Jeg vil gerne understrege over for Rådet, at hvis vi senere i dag er så fornuftige at skabe et klart flertal for statutten, er vi nødt til at viderebehandle sagen så hurtigt som muligt. Hvis dette skulle være tilfældet, ser vi frem til at arbejde sammen med Dem i den henseende.
Forhandlingen er afsluttet.(1)
Afstemningen finder sted kl. 12.00. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Unionens rolle i forebyggelsen af konflikter i Afrika og navnlig i forbindelse med gennemførelsen af Linas-Marcoussis-aftalen i Côte d'Ivoire. 
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne komme med en række bemærkninger om forebyggelse, forvaltning og løsning af konflikter i Afrika, et emne, som har ligget det italienske formandskab meget på sinde i arbejdet omkring det afrikanske kontinent gennem de sidste seks måneder.
Den mest presserende opgave synes at være at stabilisere kontinentet, med andre ord at forebygge eller fjerne væbnede konflikter, hvor de findes. Alle er jo enige om, at vi kun kan fremme udviklingen ved at skabe fredelige forhold og sikkerhed. Hvis disse betingelser ikke er til stede, kan vi kun drømme om at udrydde fattigdommen, fremme menneskerettighederne, skabe beskæftigelse af høj kvalitet og fremme miljøbeskyttelsen, eller resultaterne vil kun få en kort levetid. Der kan ikke blive tale om at sælge ud af udviklingen til fordel for fredsbevarende operationer - vi bliver simpelthen nødt til at vælge en integreret model. FN's generalsekretær, hr. Kofi Annan, gjorde dette helt klart, da han sagde på topmødet i Den Afrikanske Union i Maputo, at der er behov for en omfattende model, som efter tur fokuserer på fred og sikkerhed, menneskerettigheder og demokrati, genopbygning og udvikling.
De første, der indså dette, var de afrikanske regeringer selv, som allerede i programpapiret for det nye partnerskab for Afrikas udvikling fastslog, at krig og underudvikling er to sider af samme problem og gensidigt nærer hinanden. På grundlag af denne hypotese har de oprettet de nødvendige organer til at forebygge, forvalte og løse deres kriser, især rådet for fred og sikkerhed og det fælles udvalg for de største afrikanske stater.
Det nye politiske element, som skal fremhæves, er den nye stærke vilje hos afrikanerne til at påtage sig deres ansvar inden for fred og sikkerhed på basis af ejerskabsprincippet. Det er en holdning, som EU vedholdende har opmuntret til og støttet med initiativer, som sigter mod at styrke den afrikanske kapacitet, både på panafrikansk niveau og lokalt niveau, gennem ECOWAS, IGAD og SADC.
I lyset af denne ændrede politiske situation har det italienske formandskab arbejdet aktivt for at levere et europæisk svar, som kunne leve op til udfordringen. Til dette formål har vi frem for alt støttet en teoretisk overvejelse om forebyggelse, forvaltning og løsning af konflikter i Afrika gennem et forskningsseminar, som fandt sted i Rom den 28. juli. Vi genoplivede dialogen mellem EU og Afrika, som var gået i stå efter udsættelsen på topmødet i Lissabon, gennem to trojkamøder, hvoraf det andet blev afholdt den 10. november i Rom. Denne genoplivning fokuserede først og fremmest på spørgsmål om fred og sikkerhed, hvor der blev konstateret væsentlig overensstemmelse med afrikanerne. Senest har vi gennemført vedvarende initiativer for at støtte fredsprocessen i Côte d'Ivoire, Liberia, Sudan, Somalia, Etiopien/Eritrea, det nordlige Uganda, Den Demokratiske Republik Congo, Burundi og så videre. Vi har opretholdt en konstant diplomatisk aktivitet, ikke mindst i form af en række EU-trojkamissioner til Afrika.
Hr. formand, mine damer og herrer, resultaterne - i det mindste på kort sigt - er i det store og hele positive. Den simultane forvaltning af krisen i Liberia både på politisk og diplomatisk niveau og på det økonomiske niveau har bidraget afgørende til at bringe konflikten til ophør, til at indgå en fredsaftale og til at etablere den nuværende overgangsregering.
I samme region er det nu Côte d'Ivoire, der står over for den største udfordring, efter at stabiliseringen af Sierra Leone er blevet konsolideret. Côte d'Ivoire er den egentlige drivkraft i regionens økonomi, og det er i dette land, den vigtigste kamp udkæmpes. Der er sket betydelige fremskridt indtil nu. Skabelsen af en national forsoningsregering, vedtagelsen af en lov om amnesti og aftalen af 4. juli 2003 mellem de nationale styrker og oprørerne er vigtige trin i en proces, som skal fuldendes med indkvartering og afvæbning af tropperne og udvidelse af statsadministrationen til at omfatte hele området frem til det planlagte præsidentvalg i 2005.
EU har gjort og gør fortsat alt, hvad der står i dets magt, for at sikre, at der bliver fundet en vej ud af den nuværende blindgyde, at genforeningen bliver gjort uigenkaldelig, og at gennemførelsen af Linas-Marcoussis-aftalerne bliver fuldført. Deklarationerne af 22. september og 9. december, besøget af en europæisk ministeriel trojka midt i oktober og EU's repræsentants arbejde i overvågningsudvalget er udtryk for dette. Takket være den hurtige indgriben fra de franske styrker og ECOWAS-tropperne lykkedes det at undgå en åben konflikt. Der er imidlertid fortsat behov for en mere vægtig fredsbevarende FN-styrke, som også kan omfatte afrikanske tropper. Det er en anmodning, som ECOWAS har fremsat i New York, og denne anmodning må EU støtte.
De nævnte specifikke konfliktsituationer giver anledning til at værdsætte på den ene side den beslutsomhed, som afrikanerne udviser til at klare deres konflikter, og på den anden side det enorme arbejde, der skal gøres for at styrke den operationelle kapacitet, især den, som lokale organisationer er ansvarlige for. Partnerskabet mellem EU og Afrika kan derfor kun udvikle sig til et trepartssamarbejde mellem EU, FN og Afrika, hvor hver komponent komplementerer de andre.
Artemis-operationen - den første europæisk ledede militæroperation uden for øvelsesområderne - viste, hvor effektiv en hurtig intervention med veluddannede, velorganiserede styrker kan være, som kan stoppe en krisesituation i en konflikt og derefter give en større FN-styrke med et passende mandat mulighed for at iværksætte mere omfattende stabiliseringsopgaver. Også lokale afrikanske organisationers styrker kan udføre sådanne hurtige interventioner for at løse en krise og derefter blive afløst af den langsommere og bedre organiserede FN-maskine. Det kunne være tilfældet i Burundi, hvor den første rent afrikanske fredsbevarende styrke i øjeblikket er indsat, som kunne blive afløst af FN inden for det næste år.
Hidtil har vi nævnt specifikke initiativer, som EU har udført under presset fra kriser og humanitære nødsituationer. Den mest bemærkelsesværdige fornyelse er imidlertid skabelsen af fredsfaciliteten - med en bevilling på 250 millioner euro og finansieret af Den Europæiske Udviklingsfond - som blev vedtaget af Rådet den 18. november 2003. På denne måde giver EU sig selv et pålideligt og hurtigt interventionsinstrument, som er i tråd med det strategiske partnerskab, der knytter EU til Afrika, og med princippet om afrikansk ejerskab. Fredsfaciliteten vil gøre det muligt at støtte en specificeret række aktiviteter med alle de garantier, som findes i beslutningsprocedurerne - aktiviteter, der er en del af de fredsbevarende operationer, som de afrikanske styrker udfører. Anmodningen om et sådant instrument, som blev fremsat af det afrikanske topmøde i Maputo, blev således mødt af et svar fra EU, som levede op til de ofte fremsatte hensigter og løfter.
I mindst 10 år har vi sammen med FN opfordret Afrika til at tage hånd om sin fremtid og med støtte fra det internationale samfund at bryde den onde cirkel af konflikt og fattigdom. Nu, hvor de afrikanske ledere selv har taget udfordringen op, som det fremgår af den nye filosofi, der ligger til grund for oprettelsen af Den Afrikanske Union og Nepad, er det blevet et spørgsmål om politisk troværdighed at gennemføre løfterne i form af passende beslutninger. Fredsfaciliteten kan vise sig at blive et af de vigtigste instrumenter for de fremtidige relationer mellem Europa og Afrika, hvis den bliver anvendt klogt.
Sammenfattende vil jeg gerne understrege, at der inden for forebyggelse, forvaltning og løsning af konflikter i Afrika er planlagt vigtige fremskridt i forbindelse med planlægning og udførelse. Vi forsøger at tilvejebringe denne udvikling gennem en revision af det grundlæggende dokument, som EU's generelle aktivitet inden for dette område har været baseret på indtil nu. Jeg henviser til EU's fælles holdning om forebyggelse, forvaltning og løsning af konflikter i Afrika af 14. maj 2001.
Den operation, vi har iværksat, og som er undervejs, kræver, at vi især i form af en ajourføring af den nuværende fælles holdning indarbejder en henvisning til bekæmpelse af terrorisme og organiseret kriminalitet, som næres af konfliktsituationer, en klar henvisning til civilsamfundets rolle og inden for civilsamfundet kvindernes rolle, dernæst et særligt fokus på den økonomiske dimension i selve konflikterne og i denne forbindelse på den ulovlige udnyttelse af naturressourcer og endelig en henvisning til den meget alvorlige situation i det, der betegnes som eller områder uden kontrol eller offentlige institutioner, der kan udøve den nødvendige autoritet og sørge for basale samfundsydelser.
Det er en løbende operation, som vi overdrager til det kommende irske formandskab, og som klart vil fastslå EU's generelle holdning til det centrale spørgsmål om forebyggelse, forvaltning og løsning af konflikter i Afrika. 

Nielson,
    Hr. formand, Kommissionen deler Parlamentets bekymringer over den politiske situation i Côte d'Ivoire. Selv om der er sket visse fremskridt med gennemførelsen af Marcoussis-aftalen, skal vi ud af det nuværende dødvande.
De nye kræfter har boykottet Ministerrådet i to måneder, og denne boykot samt den gensidige mangel på tillid gør det umuligt at iværksætte den demobiliserings-, nedrustnings- og reintegrationsproces, som er en forudsætning for landets genforening.
Der sker fortsat alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne, og Kommissionen er desuden meget bekymret over den humanitære situation. Siden konflikten startede i september 2002, har Kommissionen bidraget med 7,24 millioner euro til nødhjælpsaktioner i Côte d'Ivoire, og den vil fortsat yde humanitær bistand i 2004 inden for rammerne af den globale plan for de vestafrikanske kyststater.
EU er aktivt involveret i gennemførelsen af Marcoussis-aftalen, både økonomisk og politisk. Siden krisen begyndte den 19. september 2002, har Kommissionen udstedt ni erklæringer og har gentagne gange opfordret alle ivorianere til at samarbejde om landets genforening og forberedelserne i forbindelse med et fredeligt demokratisk valg i 2005.
I Abidjan er Kommissionen og EU's formandskab medlem af overvågningsudvalget for Marcoussis-aftalen. De 10 underskrivere af aftalen anbefalede etableringen af et internationalt udvalg for at sikre dens gennemførelse. Udvalget har været forholdsvis aktivt. Siden det første møde i slutningen af februar er det blevet til over 50 møder, men udvalgets tiltag kritiseres stadig af alle 10 politiske partier bortset fra præsident Gbagbos parti, FPI.
Der bør hurtigst muligt finde drøftelser sted mellem medlemmerne af udvalget om, hvordan man forbedrer effektiviteten. For at genskabe tilliden bør udvalget tage sin nuværende rolle op til overvejelse ikke kun med henblik på at fungere som forligsmand, men også hovedsagelig med henblik på at arbejde mere åbent for at skabe mere tillid med hensyn til, hvordan udvalgets arbejde betragtes.
Der bør etableres en form for rapportering til hovedkvarteret med referater fra møderne for at øge gennemsigtigheden vedrørende de institutioner, der er repræsenteret i udvalget. Udvalget har været for indadrettet med den måde, det har fungeret på hidtil, og visse ændringer kan give bedre resultater.
Men det vigtigste er at sikre, at de politiske aktører i Côte d'Ivoire forstår behovet for at skabe en stemning af sameksistens og kompromis. De må være indstillet på at enes som en nation. Uden den indstilling vil det blive meget svært at skabe reelt fremskridt.
Hvad angår Unionens kapacitet i forbindelse med forebyggelse, håndtering og løsning af konflikter, arbejdes der i øjeblikket på at definere en passende, fælles strategi. De vigtigste aspekter i den henseende indebærer en forbedret regional integration via støtte til ECOWAS, øget koordinering med FN og en bedre regional politisk dialog. Alt dette er vi direkte involveret i, og vi gør, hvad vi kan, på alle områder.
Som en del af denne proces tages der højde for Den Afrikanske Unions initiativer vedrørende fred og sikkerhed og tiltag mod den ulovlige udnyttelse af naturressourcer. Jeg finder det helt passende, at Parlamentet kigger på disse aspekter i denne situation.
Hvad angår fru McKennas ændringsforslag om at suspendere fiskeriaftalen med Côte d'Ivoire på grund af uoverensstemmelser med EF's politik, og fordi det ikke er muligt at kontrollere nationale farvande, har jeg følgende kommentar:
Kommissionen har foreslået at forlænge fiskeriaftalen med et år, idet der tages højde for, at Côte d'Ivoire med denne aftale fortsat vil kunne have fordel af målrettede tiltag vedrørende forskning, kontrol og overvågning. Fiskeriministeriets aktiviteter, uddannelsestiltag og investeringer i Côte d'Ivoires økonomi, hovedsagelig via de tre tunkonservesfabrikker, kan kun fortsætte, hvis aftalen forlænges.
Hvis tunkonservesfabrikkerne, som i øjeblikket tegner sig for 5.000 direkte lokale arbejdspladser og over 30.000 indirekte arbejdspladser, går konkurs, vil det skabe stor arbejdsløshed og muligvis også medføre social uro i Abidjan. Det vil desuden betyde, at havnen i Abidjan sandsynligvis ikke vil blive brugt som landingshavn i mange år fremover.
Der er ikke nogen tvivl om, at hvis aftalen ikke forlænges, vil det have vidtgående negative konsekvenser og kun forværre den nuværende krise i Côte d'Ivoire, så jeg vil ikke anbefale, at vi følger dette forslag i en situation, som allerede er problematisk nok. 
Fernández Martín (PPE-DE ).
   - Hr. formand, desværre betyder krisen i Côte d'Ivoire, at vi i dag på ny er nødt til at beskæftige os med landet - som i en ikke så fjern fortid var et eksempel på politisk stabilitet - dets økonomiske fremgang og dets indbyggeres levevilkår.
Vi er seks politiske grupper i Parlamentet, der står bag et beslutningsforslag, vi vil vedtage her til formiddag, hvor vi grundlæggende anmoder om en nøje gennemførelse af Linas-Marcoussis-aftalen som den sikreste vej til at genetablere retsstaten og den fredelige sameksistens mellem alle konfliktens parter.
Jeg er helt enig med kommissæren, hr. Nielson, som netop har sagt, at hele indsatsen er dømt til at mislykkes, hvis ikke konfliktens parter udviser en klar vilje til at opnå disse aftaler og leve i fred med hinanden.
Jeg er nødt til at sige, at den mangel på lyst eller evne til at nå en aftale, der ses blandt parterne, efter min mening er den alvorligste hindring for at opnå fred i Côte d'Ivoire.
Parlamentet besøgte landet for et par måneder siden, og vi mødtes med repræsentanter fra hele det civile samfund, myndighederne og oppositionen. Vi så ikke i alle tilfælde en god vilje til at løse krisen. Som bekendt var store dele af landets befolkning ikke tilfreds med Linas-Marcoussis-aftalen. Da hr. Gbagbo vendte tilbage til Abidjan, blev han modtaget af store protestdemonstrationer imod de aftaler, som han selv havde accepteret - senere fortalte han os, at han ikke havde undertegnet dem. Efter min mening er det uacceptabelt, at han på denne måde taler med to tunger.
Inden for selve regeringen kom en af de ministre, der repræsenterer det, vi kunne kalde "den oprørske del", med en klar påvisning af, hvad det betyder at være oprørsk. Hans ord var på ingen måde venlige over for den anden del af den regering, han selv er en del af.
Hr. Gbagbo, som var meget rar og venlig, og som under en middag, vi var inviteret til i præsidentpaladset, selv informerede os om sit syn på problemet, sagde ting i nærvær af mange af os, der var til stede - mindst 10-15 personer - som efter min mening ikke tyder godt, f.eks. at han var nødt til at styrke sin hær, og at han havde planer om at købe militært udstyr i østlandene. Efter vores opfattelse er det et skridt i den forkerte retning.
Der er andre eksempler, f.eks. det etniske spørgsmål, der, som vi siger i beslutningen, ikke er hele roden til konflikten, og som sandsynligvis ikke er den eneste årsag. Men jeg er nødt til at sige, at spørgsmålet om etnisk baggrund og statsborgerskab i Côte d'Ivoire var nærværende i alle vores interviews, som vi holdt dusinvis af, og hvor ingen af vores samtalepartnere undlod at tale om de problemer, der skyldtes de tusindvis, hundredtusindvis af personer fra først og fremmest Burkina Faso, der skaber problemer, og som ofte selv er ofre for volden.
Jeg synes derfor, at vi bør fortsætte vores bestræbelser på at få opfyldt Linas-Marcoussis-aftalen og få skabt en større koordinering mellem alle parterne og DAC, FN og EU. Men i betragtning af det, vi har set, og det, jeg kort har opridset, kan jeg ikke være særlig optimistisk med hensyn til de umiddelbare fremtidsudsiger for Côte d'Ivoire, der har så hårdt brug for fred. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - Hr. formand, siden AVS og Europa-Parlamentets mission til Côte d'Ivoire i maj 2003 er det blevet stadigt mere tydeligt, at Linas-Marcoussis-aftalen ikke er det perfekte instrument. Som andre har sagt, er der fortsat tale om en yderst bekymrende tøven fra alle parters side, når det drejer sig om samarbejde, sameksistens og forsoning. Det var helt tydeligt, da vi var der, og det er fortsat tilfældet.
De manglende fremskridt må snart få konsekvenser, og som kommissæren sagde, er det altafgørende med langt større beslutsomhed, hvis der skal ske en nedrustning, demobilisering og efterfølgende en rehabilitering i landet. Hr. Prodi besøgte Côte d'Ivoire i november, og han kom med væsentlige tilsagn vedrørende disse spørgsmål. Parlamentet ønsker, at disse løfter udmønter sig i reel og øjeblikkelig økonomisk bistand så hurtigt som muligt.
ECHO har stadig brug for mere støtte for at kunne udføre det vigtige arbejde med at gennemføre aftalerne. Det er nøglen til fred, ligesom det er vigtigt at få den humanitære bistand, beskyttelsen af civile osv. på plads.
Inden for rammerne af Den Afrikanske Union og vores forpligtelser i AVS foreslog kommissær Nielson en yderst velkommen og nyskabende måde, hvorpå vi kan støtte Afrikas egne bestræbelser på at styre konflikter. Så vidt jeg forstår - og jeg vil gerne have dette uddybet, da Rådet ikke udtrykte sig helt klart på dette område - ønsker visse medlemsstater at bruge fredsfaciliteten, som er gennemarbejdet, til direkte at støtte lokale organisationer, tilsyneladende uden hverken at høre Den Afrikanske Union eller at få dens godkendelse.
For mig er dette et utroligt forslag, som jeg gerne vil have en forklaring på her i formiddag. Er Rådet enig i, at EU skal yde bæredygtig, langsigtet støtte til de aktuelle kontinentale fredsbestræbelser samt yde bistand til den struktur, som Den Afrikanske Union har etableret for at skabe sikkerhed på kontinentet?
Mener Rådet, at medlemsstaterne vil støtte alle de afrikanske stats- og regeringschefers erklærede ønske om, at den økonomiske støtte udelukkende styres af Den Afrikanske Union? Jeg ville sætte pris på en uddybning af den aktuelle status vedrørende dette meget vigtige forslag fra kommissær Nielson. 
Van Hecke (ELDR ).
   - Hr. formand, i lang tid så fremtiden lys ud for Côte d'Ivoire. Det var et af de lande i Afrika, der blev holdt frem som et eksempel på stabilitet og økonomisk vækst. Lidt efter lidt blev Côte d'Ivoire trukket ind i en voldelig spiral, især efter introduktionen af , eller ivoiriansk identitet, et koncept, som kan sammenlignes med apartheid. Det er helt tydeligt, at den herskende politiske klasse, inklusive præsidenten, er i stand til hvad som helst for at styrke sin magt og end ikke viger tilbage for etnisk udrensning for at nå dette mål. Parallellerne til begivenhederne for 10 år siden umiddelbart forud for folkedrabet i Rwanda er alarmerende tydelige.
Der er naturligvis ikke noget umiddelbart alternativ til Marcoussis-aftalerne, men fru Kinnock har ret i, at disse aftaler sandsynligvis skal evalueres og de nødvendige tilpasninger foretages. Under alle omstændigheder er det centrale problem, om aftalerne kan gennemføres. Det internationale samfund må ikke længere nøjes med tomme ord. Hr. kommissær, EU må overveje alle mulige initiativer og instrumenter, herunder midlertidigt at indstille hjælpen til Côte d'Ivoire indtil regeringen er villig til at gennemføre Linas-Marcoussis-aftalerne fuldt ud.
At tie stille og se passivt til i dag kunne meget vel blive tolket som passiv medvirken i morgen. Lad os undgå en gentagelse af Rwanda. 
Rod (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, forholdene i Côte d'Ivoire bliver værre og værre. Vi fordømte konceptet , som plettede Laurent Gbagbos valgberettigelse, men vi fordømte også militæropstanden, som er uacceptabel i et demokrati. Vi var skeptiske over for underskrivelsen af Marcoussis' fredsaftale, som var mærket af diktatet fra den tidligere kolonimagt. Som man måtte forvente, var den ikke levedygtig og endte i september i, at nogle oprørske ministre fra den nationale samlingsregering trak sig ud af regeringen.
Selv om der er gjort fremskridt i de seneste måneder, har de fornyede sammenstød i de seneste to uger rykket ved mulighederne for at genstarte fredsprocessen. I dag fører optøjerne i den nordlige del af landet såvel som i kakaobæltet og de såkaldt patriotiske styrkers udnyttelse til en voldsom optrapning af overtrædelserne af menneskerettighederne. Vi kræver, at de stopper hurtigst muligt, og at regeringen og oprørsstyrkerne holder op med at udnytte disse demonstrationer, som i virkeligheden ikke er det mindste spontane. Vi kræver, at der fastlægges nogle undersøgelsesprocedurer for at straffe dem, der er skyldige i udnyttelsen. Vi fordømmer også kraftigt mordet på den franske journalist Jean Hélène og kræver en international undersøgelse af sagen for at få stillet de ansvarlige for en domstol. Vi appellerer til, at der genoptages reelle forhandlinger med henblik på at sætte en stopper for konflikten. Kun ved at tage hensyn til alle de politiske kræfter i landet og til ligevægt mellem disse kræfter kan vi finde en fredelig og demokratisk løsning på en genoptagelse af fredsprocessen, som kun er mulig gennem afvæbning af militserne og frie valg til den lovgivende forsamling og præsidentposten under international overvågning.
For at nå hertil skal EU's forebyggelsespolitik rettes mod de strukturelle årsager, det vil sige fattigdom, ulige fordeling af rigdommene, social uretfærdighed, undertrykkelse af minoritetsgrupper og desorganisering af staten. Parallelt hermed skal Unionen vedtage en sammenhængende handels- og udviklingspolitik for at sikre støtte til de afrikanske økonomier og især til befolkningen på dette kontinent. I den forbindelse opfordrer vi Kommissionen til ikke at forlænge fiskeriaftalen med Côte d'Ivoire, så længe landet har udsat iværksættelsen af udviklingssamarbejdet inden for rammerne af Cotonou-aftalerne.
Til slut vil vi understrege, hvor vigtigt vi mener, det er at respektere minoritetsgrupperne, det er et absolut nødvendigt grundlag for at nå frem til en fredelig løsning på disse konflikter i Afrika.
Karamanou (PSE ).
   - Hr. formand, der er ingen tvivl om at EU's rolle, sammen med FN og Den Afrikanske Union, er meget vigtig for indsatsen for at afværge konflikter og skabe fred på det afrikanske kontinent, som fortsat hærges af stridigheder og væbnede sammenstød.
Situationen i Côte d'Ivoire er et typisk eksempel på en spænding, der bygger på sociale og etniske forskelle. Mordet på den franske journalist Jean Hélène, korrespondent for Radio France Internationale, viser, hvor dybt krisen går, og hvilken ringeagt der er for Marcoussis-aftalen. Sammen med Cotonou-aftalen udgør denne aftale en fremragende ramme for en løsning på kriserne og respekt for menneskerettighederne og de demokratiske regler. Imidlertid er der, når vi taler om demokrati og fredelig sameksistens i et område, hvor vold er daglig kost, generelt to vigtige faktorer, vi må tage i betragtning.
For det første de traditionelle og lokale måder at gribe konfliktløsning an på. Om en løsning er holdbar, afhænger i høj grad af, om lokalsamfundene er i stand til at skabe relationer baseret på tillid og samarbejde mellem de stridende befolkningsgrupper. Erfaringen har vist, at de løsninger, der bygger på lokale værdier og mæglingsmetoder, har langt større sandsynlighed for at føre til varig fred. Derfor er vi nødt til også at inddrage lokale synspunkter og fremgangsmåder i de internationale mekanismer.
For det andet er det nødvendigt at tage kvindernes rolle i konfliktløsningen og forsoningsprocessen alvorligt i betragtning, og jeg vil gerne takke hr. Antonione, fordi han nævnte dette. Det er et spørgsmål, som gentagne gange er blevet drøftet i Europa-Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder, og vi har formuleret relevante holdninger vedrørende kvindernes rolle i fredsprocessen. Også FN har foretaget analyser, ligesom emnet i forbindelse med det græske formandskab blev nævnt i konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki. Rådet og Europa-Kommissionen bør derfor tage denne faktor i betragtning og via budgetmidlerne - 250 millioner er et anseligt beløb - styrke kvindernes initiativer i fredsprocessen.
Endelig vil jeg nævne, at FN's menneskerettighedspris den 10. december 2003, den internationale menneskerettighedsdag, blev tildelt organisationen Manο River Women's Peace Network. Det er en organisation bestående af kvinder fra tre lande, Liberia, Sierra Leone og Guinea, som spillede en afgørende rolle i bestræbelserne på at afværge krigshandlinger mellem de tre lande ved at få de politiske ledere til at sætte sig til forhandlingsbordet igen, hvilket også gav anledning til rosende omtale fra FN's gneralsekretær i april 2002. Jeg nævner dette for at understrege, hvor vigtig kvindernes rolle er, selv om den ofte ignoreres. 
André-Léonard (ELDR ).
   - Hr. formand, natten mellem den 11. og den 12. december ramte nye dødelige sammenstød Côte d'Ivoire. Disse sammenstød mellem ivorianske soldater og uidentificerede, bevæbnede mænd får på ny frygten for en blokering af fredsprocessen i Côte d'Ivoire til at bryde ud.
Disse begivenheder opstår på et tidspunkt, hvor eksoprørsstyrkerne havde besluttet sig til at annoncere deres snarlige tilbagekomst til institutionerne i den nationale samlingsregering. Ulykkeligvis kan vi konstatere, at en meget farlig konsekvens af konflikten er, at militsen breder sig. Organisationen Human Rights Watch har indsamlet en række vidneudsagn, som vidner om utallige overgreb begået ganske ustraffet af regeringsvenlige militser.
På et tidspunkt, hvor landet forberedte sig på at tage et nyt, afgørende skridt mod fred, bekymrer dette seneste udbrud af vold - og det i en yderst urolig kontekst - endnu en gang forsvarerne af Linas-Marcoussis-aftalerne. Disse aftaler, skal vi huske på, sigtede mod at sætte en stopper for fjendtlighederne, sikre en tilbagevenden til fred og stabilitet og bevare Côte d'Ivoires territoriale og etniske integritet. I lyset af Linas-Marcoussis-aftalerne prioriterer man nu behovet for at fortsætte processen med at afvæbne og reintegrere de styrker, som er til stede i Côte d'Ivoire.
Derfor skal den ivorianske regering og især præsident Gbagbo sikre, at borgernes rettigheder og friheder beskyttes, og hurtigst muligt sætte en stopper for fjendtlighederne, og såfremt det ikke sker, kan vi blive nødt til at kræve, at støtten til Côte d'Ivoire suspenderes, en støtte, som imidlertid er helt uundværlig - det er vi klar over - for det ivorianske folk. Faktisk frygter vi, hr. kommissær, at Unionens støtte desværre for en stor dels vedkommende anvendes til våbenindkøb. Så lad os være forsigtige snarere end naive eller medskyldige i et nyt folkedrab.
Nielson,
    Hr. formand, lad mig starte med at kommentere det sidste indlæg. Der vil altid være problemer med eller risiko for indirekte konsekvenser ved at støtte en regering i en vanskelig situation som denne. Men vi gør med stor varsomhed det rigtige ved ikke at vende landet ryggen, men i stedet finde områder, hvor vi kan gøre noget meningsfuldt, idet vi også tager højde for, at der er en legitim regering i landet. Vi har brugt Cotonou-systemet til at etablere dialogen og til at fastsætte kriterier på vejen mod en normalisering, og vi betinger og knytter vores støtte til Marcoussis-aftalen og processen dér.
Jeg har allerede omtalt de specifikke aspekter af fiskeriet. Lad mig sige et par ord om fredsfaciliteten som reaktion på fru Kinnock og fru Karamanous udtalelser. Jeg ser med stor glæde på konklusionerne vedrørende fredsfaciliteten fra Det Europæiske Råds møde i sidste uge. Det fremgår tydeligt af disse konklusioner, at Rådet anerkender betydningen af denne fredsfacilitet. Desuden understreges det ganske tydeligt, at finansieringen af disse fredsoperationer udgør et væsentligt bidrag til en styrkelse af den afrikanske befolknings evne til at skabe og bevare fred på hele kontinentet. Der blev således slet ikke nævnt andre måder at gøre dette på end den, der her omtales som en udelukkende afrikansk indsats. Det er det, vi forventer, og Den Afrikanske Union og Kommissionen mener desuden, at de regionale organisationer bør stå for gennemførelsen i forbindelse med de enkelte sager. Det fremgår dog tydeligt af hele strukturen i forslaget, at det besluttende organ bør være Den Afrikanske Union. Det er også den fremherskende holdning i de drøftelser, der finder sted i EU. Det er meget vigtigt, eftersom stabilitet og afrikansk ansvar for denne proces er nøglen til succes. 
Vi ser frem til de næste skridt i gennemførelsesfasen om kort tid.
Jeg vil gerne sige til fru Karamanou, at fredsfaciliteten ikke vil dække omkostningerne ved at støtte kvindeorganisationer eller andre lignende aktiviteter. Det er afgørende, at denne facilitet kun dækker de tiltag, der direkte vedrører fredsbevarende eller fredsskabende aktiviteter, som ikke kan opnå støtte andre steder. Det er det nye i dette, og det er derfor vi bevæger os ind på et nyt aktivitetsområde og en ny metode til støtte og beslutningstagning. Alt dette er nyt med god grund, og vi skal være meget forsigtige med ikke at overlappe med aktiviteter, der kan opnå støtte andre steder, ellers vil muligheden være spildt.
Jeg vil slutte med en kommentar til situationen i Côte d'Ivoire, og hvad vi forsøger at gøre. Der er ikke tale om en nedskæring eller fastfrysning af støtten. Vi har ikke suspenderet vores samarbejde inden for rammerne af Cotonou-aftalen, men vi er nødt til at tilpasse os situationen. Vi prøver på gradvis at komme fremad og iværksætte en forsoningsproces. Landestrategidokumentet og det nationale vejledende program, som i alt udgør 298 millioner euro blev således drøftet i EDF-udvalget den 20. november, og vi vil forsøge at sikre, at gennemførelsen sammenkædes med gennemførelsen af Marcoussis-aftalen. Programmet vil omfatte vigtige elementer som fremme af sikre jordbesiddelsesforhold, god forvaltning samt støtte til præsident- og parlamentsvalget i 2005. Dette er en meget trist affære, men vi er nødt til at være optimistiske. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om ophævelse af Unionens embargo mod salg af våben til Kina.
Antonione,
    Hr. formand, mine damer og herrer, embargoen mod eksport af våben til Folkerepublikken Kina blev vedtaget af EU i 1989 efter begivenhederne på Den Himmelske Freds Plads. Embargoen tillod kun eksport, som ikke havde forbindelse med repressive aktiviteter eller aktiviteter, som krænkede menneskerettighederne, og den skulle undersøges fra sag til sag.
Kina mener, at embargoen nu er forældet, og at samarbejdsniveauet mellem Kina og Europa inden for alle sektorer og de hastige forandringer i Folkerepublikken Kina er af en sådan karakter, at embargoen bør ophæves. Denne opfattelse fremhæves stadig oftere og kraftigere ved enhver given lejlighed, både multilateralt og bilateralt, af vores kinesiske samtalepartnere, som for nylig har udpeget ophævelsen af embargoen som en prioritet på kort eller mellemlang sigt i Kinas relationer til EU.
Hvis man ser på konsekvenserne af at ophæve embargoen mod Kina, så ville den europæiske adfærdskodeks under alle omstændigheder fortsat være gældende, og resultatet ville være, at der i realiteten ikke ville ske væsentlige ændringer i våbeneksporten.
Spørgsmålet om en eventuel ophævelse af embargoen er i de seneste måneder blevet diskuteret i EU, men der er ikke opnået enighed om, hvorvidt en sådan revision er passende. EU anerkender, at der fra 1989 til i dag er sket en markant udvikling i den politiske situation i Kina, og at der er sket vigtige ændringer i EU's relationer til Kina, inklusive kvaliteten af den politiske dialog. Med oprettelsen af dialogen om menneskerettigheder mellem EU og Kina er der faktisk blevet skabt et vigtigt instrument, hvor begge parter kan udveksle synspunkter og udvikle projekter, som sigter mod at sætte håndgribelige forbedringer i værk.
Desuden, og det lægger kineserne stor vægt på, har den kinesiske regering undergået en total forandring på partikongressen sidste år, og de nuværende ledere erklærer, at de ikke havde noget at gøre med begivenhederne på Den Himmelske Freds Plads. Ikke desto mindre er spørgsmålet stadig yderst følsomt set fra EU's side, hvor offentligheden stadig tydeligt husker begivenhederne på Den Himmelske Freds Plads, eftersom der fortsat er alvorlige problemer med at overholde menneskerettighederne i Kina. Den økonomiske liberalisering og landets gradvise integration i det internationale samfund følges ikke af en tilsvarende politisk liberalisering, og Kina har stadig lang vej at gå, før det når de standarder for menneskerettigheder, som betragtes som normale i vores samfund.
EU's politik på dette område overvåges nøje, og ngo'er og offentligheden forventer håndgribelige resultater. Desuden bør det også påpeges, at Beijing har afvist idéen om at gøre ophævelsen af embargoen afhængig af håndgribelige fremskridt for menneskerettighederne. Under alle omstændigheder er de nødvendige forudsætninger for at ophæve embargoen endnu ikke til stede i EU. Det blev forklaret tydeligt for vores kinesiske modpart under det nylige topmøde mellem EU og Kina.
Det er desuden klart, at der inden for EU er modstridende holdninger til spørgsmålet og især til, hvilken holdning man skal indtage til de gentagne anmodninger fra kineserne. Sagen vil derfor skulle diskuteres indgående i den kommende tid. Det Europæiske Råd tog på sit møde den 12. december 2003 et afgørende initiativ i denne forbindelse, idet man bad Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) om at se på spørgsmålet igen. 
Nielson,
    Hr. formand, jeg deler fuldt ud formandskabets holdning. Jeg vil tilføje et par kommentarer, selv om det tydeligvis ikke er en sag, hvor Kommissionen har ført an i kraft af den måde, hvorpå FUSP fungerer. Ikke desto mindre udtalte Kinas premierminister Wen Jiabao for nylig under sit besøg på Harvard i USA, at Kinas reform og ønske om åbenhed har til formål at fremme menneskerettighederne. Disse elementer er gensidigt afhængige og forstærkende.
Det er en opmuntrende udtalelse, der viser, at Kina omtaler menneskerettigheder i en kontekst, som er forbundet med dets generelle orientering af, hvor det vil hen, og det gør det på eget initiativ. Vi bør dog ikke drage forhastede konklusioner, og virkelighedens verden er den eneste rigtige målestok for fremskridt, også på et område som dette.
Vi har set visse reelle ændringer, men der er også sund fornuft i at fortsætte en systematisk og organiseret dialog med Kina vedrørende menneskerettigheder.
Det har vi gjort systematisk i en årrække. Sagen er, at en række medlemsstater er indstillet på at overveje en ophævelse af våbenembargoen og har desuden offentliggjort denne holdning. Disse medlemsstater mener, at der rent teknisk ikke længere er brug for embargoen, da salget af våben til Kina allerede er omfattet af EU's adfærdskodeks fra 1998, eller at spørgsmålet bør overvejes inden for de overordnede rammer for vores relationer. Andre medlemsstater mener, at det er for tidligt at ophæve embargoen. De understreger behovet for yderligere fremskridt vedrørende menneskerettigheder.
På Det Europæiske Råds møde i sidste uge blev spørgsmålet henvist til det første møde i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) under det irske formandskab. Kommissionen støtter fuldt ud en omfattende politisk drøftelse af dette spørgsmål. Det er vigtigt på dette område at udvikle en klar EU-holdning på højeste niveau.
Rent faktisk vil en ophævelse af embargoen kun have få praktiske konsekvenser for EU's våbeneksport til Kina, eftersom adfærdskodeksen fra 1998 forbyder våbeneksport til lande, som stadig bruger våben til intern undertrykkelse eller i forbindelse med konfrontationer med andre lande. I dette tilfælde er det således adfærdskodeksen, der gælder.
Når det er sagt og i lyset af hele sagens betydelige politiske og symbolske værdi, bør overvejelserne af en ophævelse omfatte en opdateret politisk vurdering af udviklingen vedrørende menneskerettigheder siden 1989. Vi er naturligvis interesseret i Parlamentets holdning til dette spørgsmål, så Kommissionen hilser dagens drøftelser velkommen. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, PPE-Gruppen afviser skarpt de seneste fremstød for at ophæve våbenembargoen mod Folkerepublikken Kina som foreslået af den tyske forbundskansler, Gerhard Schröder.
Det glæder mig, at Rådets repræsentant klart har sagt, at det stadig er Rådets linje at opretholde våbenembargoen. Hr. kommissær, De gav en beskrivelse af situationen, men vær forsigtig. Våbenembargoen blev med rette vedtaget af Det Europæiske Råd i 1989 efter den blodige nedkæmpelse af frihedsdemonstrationerne på Den Himmelske Freds Plads. Hr. kommissær, vi mener også, at menneskerettighedssituationen i Kina er blevet forbedret siden da, men det er ikke tilstrækkeligt endnu.
Rådet behandlede for nylig, den 13. oktober, på ny situationen i Kina og måtte - ligesom Parlamentet gjorde det i oktober - konstatere, at den aktuelle situation for menneskerettighederne i Kina med hensyn til grundlæggende borgerlige, kulturelle og politiske frihedsrettigheder ikke engang opfylder de internationale standarder, som Kina selv har anerkendt. Derfor ønsker vi, at der skal ske fremskridt i Kina. Men vi bør vente, til de virkelig er sket. Derfor ville det være et helt forkert signal at ophæve embargoen nu. Tværtimod bør vi sige til vores kinesiske venner, at de skal gøre tydelige fremskridt, når det gælder menneskerettighederne i Kina.
Der er også en anden grund. Som De ved, afholdes der præsidentvalg på Taiwan den 20. marts næste år, og Folkerepublikken Kina har i de seneste uger opført sig direkte krigerisk over for Taiwan. Parlamentet konstaterede allerede den 23. oktober, at vi mener, at Kina bør trække de raketter tilbage, som er opstillet i kystprovinserne ud for Taiwan, og indlede en fredelig dialog om Taiwanstrædet. Det er således et spændingsområde, vi har at gøre med dér. Det er endnu en grund til, at det ville være tåbeligt at ophæve våbenembargoen.
Derfor håber jeg ikke, vi sender et forkert signal nu, om end kun af redaktionel art, ud fra devisen, at når det alt sammen er reguleret i adfærdskodeksen, kan vi jo godt ophæve våbenembargoen. Nej, jeg mener, vi skal opretholde våbenembargoen, på baggrund af spændingerne og på baggrund af menneskerettighedssituationen, som stadig ikke er tilfredsstillende.
Van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, min gruppe er imod at ophæve våbenembargoen, og vi støtter dermed den generelle linje om ikke at ophæve våbenembargoen mod Kina nu.
Jeg vil imidlertid gerne tilføje et par ting. Enhver, som har haft lejlighed til at besøge Kina ved flere lejligheder gennem de sidste 10 år - som jeg selv har gjort - vil vide, at der er en enorm økonomisk dynamik i landet, med store regionale forskelle og med, hvad man nærmest kunne beskrive som rigid kapitalisme på internt niveau, hvilket giver anledning til talrige alvorlige sociale problemer. Et samfund med en sådan udvikling har også brug for et politisk system, som kan håndtere udviklingen. Der er helt klart en enorm spænding mellem denne økonomiske frihed på den ene side, som ikke giver tilstrækkelig plads til, at de sociale aktører som fagforeninger og andre kan bygge noget op på det sociale niveau, og så det politiske niveau på den anden side, som ikke giver plads til politisk demokrati. Vi følger selvfølgelig alle hele denne proces med tilbageholdt åndedræt. Kina er ikke nogen lille aktør. Det er stort og magtfuldt, både økonomisk og med hensyn til befolkningens størrelse.
Når man betragter denne region fra et geopolitisk synspunkt, må man derfor ikke kun se på det i forbindelse med Taiwan. Det er naturligvis også et aspekt, men der er langt bredere faktorer, som påvirker denne region. Kina ønsker naturligvis at blive en global aktør, lidt efter lidt. Det forsøger at lancere en charmeoffensiv. Det ved trods alt godt, at ganske mange mennesker bliver skræmt af landets enorme økonomiske magt, og det forsøger at være en positiv aktør på globalt niveau. For at gøre det må det give markant mere plads til demokrati og respekt for menneskerettighederne i landet selv. Endnu er det ikke i stand at kontrollere denne spænding ret godt, og nogle ønsker ikke engang at kontrollere den, eller de indlader sig på noget, som vi ikke troede var muligt, nemlig at have frihed på den ene side og en mangel på politisk frihed på den anden. Ikke desto mindre kan vi, Europa, vinde store fordele ved at hjælpe Kina med at indtage denne nye rolle.
Derfor siger alle medlemmerne med rette nej til at ophæve våbenembargoen. Det ville være et forkert signal. Men samtidig, mine damer og herrer, må vi sætte det i et større perspektiv og gøre det klart, at vi virkelig ønsker denne dybtgående dialog med Kina - det gælder også for Rådet - og at vi også ønsker at hjælpe med denne proces. Det er af afgørende vigtighed, at Kina påtager sig en rolle i verden, og at denne rolle er i overensstemmelse med den internationale retsorden. 
Andreasen (ELDR ).
   - Hr. formand, der er lande i denne verden, som ikke tager det så tungt med menneskerettighederne, heriblandt Kina, klodens sidste store kommunistiske diktatur. Manglen på respekt for menneskerettigheder er for mig hovedårsagen til, at vi ikke her og nu bør ophæve den europæiske embargo på salg af våben til Kina. Rådet vedtog i den forgangne weekend, at det skal overvejes, om embargoen skal ophæves. Vi finder ikke, at tiden er inde. Det er da rigtigt, at der er sket fremskridt i Kina siden massakren på Tianmen-pladsen i 1989, og det er da også rigtigt, at den politiske dialog mellem EU og Kina er forbedret, men der er stadig grund til stor bekymring over den kinesiske mangel på forståelse af menneskerettighederne og retsstaten. Vi ved, at der forekommer overgreb på de grundlæggende frihedsrettigheder, at der forekommer tortur og vilkårlige fængslinger, at de kinesiske myndigheder ikke respekterer mindretal, og at der forekommer mange henrettelser - flere end i noget andet land i verden. Vi ved også, at Kina har opstillet raketter, der peger over strædet mod det demokratiske Taiwan, og at der nu er en øget spænding på tværs af Taiwan-strædet.
Skal vi lukke øjnene for, at en diktaturstat - Kina - truer ét af Fjernøstens fremmeste demokratier - Taiwan? Når det gælder menneskerettigheder og demokratier, er Taiwan et forbillede, mens Kina er et skræmmebillede. Skal vi nu være med til at hjælpe kineserne med at opruste? Det, finder vi, er en rigtig dårlig idé. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, der er øjeblikke, hvor statschefer ganske enkelt fantaserer! Jeg mener, der er tale om en sådan fantaseren, når man siger, at vi skal ophæve våbenembargoen mod Kina. Våbenembargoen er et politisk pressionsmiddel, og det betyder, at der skal være et politisk svar på spørgsmålet om, hvad der har ændret sig i Kina. Tibet er stadig besat militært af Kina. Taiwan bliver stadig truet af Kina. Menneskerettighederne bliver stadig ikke respekteret i Kina. Der er ikke udsigt til demokrati i Kina. Man kan handle med Kina. Fortsæt bare med at handle med Kina! Det er vanvittigt og skadeligt at sælge atomanlæg til Kina. Men det er et andet spørgsmål, som vi må drøfte med den tyske forbundskansler.
Det, jeg mener, er, at det ikke kun ville være forkert at sige, at man vil ophæve våbenembargoen, det er også forkert overhovedet at sige, at det i øjeblikket er til diskussion at gøre det. Det ville være det samme som at sige til kineserne: "Det er helt fint, den måde, I gør det på. Fortsæt med at anholde folk, der siger deres mening. Det har vi ikke spor imod. Vi er villige til at lave alle mulige forretninger med jer!"
Desuden er der også et andet punkt. Hr. Chirac og hr. Schröder - og det er virkelig to regeringschefer, som jeg støtter i visse politiske situationer som i krigen i Irak. Jeg får en frygtelig tanke. Har man købt sig til Kinas partnerskab med sådan en strategi? Det ville være utroligt, hvis man troede, at man nok kunne købe Putin ved ikke at sige noget til Tjetjenien, og at man nok kunne købe kineserne ved at levere våben til dem, bare for at have en fælles holdning i Sikkerhedsrådet. Det ville være skrækkeligt.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at hr. Chirac og hr. Schröder har sagt, at de ønsker en forfatning, at de vil være europæere, at de vil styrke Europa-Parlamentet. Værsgod! Rådet kan kun ophæve våbenembargoen, hvis Parlamentet tilslutter sig. Det skal de sige i en fælles adfærdskodeks. Det betyder, at uden Parlamentets tilslutning kan og må der ikke ske nogen ophævelse af våbenembargoen, og det glæder mig, at ingen af grupperne i øjeblikket vil ophæve denne våbenembargo. Skønt!
Cappato (NI ).
   - Hr. formand, det ville virkelig være dejligt og vigtigt, hvis det kunne lykkes at fortælle de millioner af mennesker, som gik ud på Europas gader for at støtte kansler Schröder og Jacques Chirac som symboler på fredens Europa, at netop kansler Schröder, et af disse store symboler for europæisk fred, i dag foreslår at ophæve embargoen mod våbensalg til Kina. Det er disse millioner af mennesker ikke klar over og formentlig heller ikke dem, som valgte Schröder-regeringen. Det er et forslag, som slet ikke burde være på vores dagsorden, og jeg er glad for, at beslutningen ikke behøver blive taget i dag, men det ser ud til at være næsten underforstået, at den skal tages i morgen eller i overmorgen.
Bortset fra de tekniske detaljer og formalia, så ville en sådan beslutning kun kunne tages af et Europa, som havde opgivet demokratiet og retsstaten som referencepunkter i sin internationale politik og dermed i sin sikkerheds- og forsvarspolitik en gang for alle. Fremme af demokrati og retsstat er ikke referencepunkter for dette Europa, de er især ikke referencepunkter for det Europa, som fremstiller sig selv som fredens Europa, kansler Schröders Europa, Jacques Chiracs Europa - det er skammens Europa over Kina, Rusland og Tjetjenien, det er det Europa, der kan diskutere dette spørgsmål. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er vigtigt, at EU går ind i en konstruktiv dialog med Kina, som er jordens mest befolkede land - med hensyn til visse købekraftsparitetsmål - og er en økonomi, der er på vej til at overhale mit land, Det Forenede Kongerige, og muligvis også Tyskland inden for de næste 20 år. Kina er et stort land med en kvalificeret og produktiv arbejdsstyrke, men det er ikke et demokrati. Det er stadig i alt væsentligt en autoritær kommunistisk enpartistat - selv om marxisme kun spiller en begrænset rolle i landets nuværende politiske og økonomiske tænkning.
Jeg glæder mig imidlertid over Kinas samarbejde i kampen mod international terrorisme og landets tilnærmelse til Indien, hvis territorier det stadig besætter, idet landet traditionelt har været allieret med Pakistan, som Kina hjalp med at bygge en atombombe. Kina er også med til at lægge pres på Nordkorea for at hindre landet i at bygge deres egne atomvåben. Alligevel er jeg kritisk over for Kinas umenneskelige behandling af nordkoreanske flygtninge, som sendes tilbage til tortur eller endog henrettelse.
Røde Kina er dog stadig en alvorlig trussel mod Taiwan, der har været en model for demokrati, fremskridt og god forvaltningsskik. Kina har en irrationel frygt for, at Taiwan skulle ønske at forfølge en kurs med selvbestemmelse og uafhængighed, måske fordi pluralisme og demokrati er ildeset af de kommunistiske partibosser.
I betragtning af Kinas holdning over for Taiwan, Tibet og landets egne afvigere - fra de fredsommelige Falun Gong-udøvere til de prodemokratiske aktivister, som blev fængslet så brutalt efter Den Himmelske Freds Plads - støtter jeg opretholdelsen af EU's våbenembargo. Når alt kommer til alt, er Taiwanstrædet stadig et af verdens farligste urocentre, og USA er forpligtet til at intervenere for at beskytte Taiwan militært i tilfælde af fjendtligheder. Dér ønsker vi ikke at gøre noget, der kan øge spændingerne i denne region. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, en debat om ophævelse af våbenembargoen mod Kina er naturligvis selvskrevet til grove argumenter og diskussioner. Jeg vil forsøge at tilføre diskussionen et par nuancer, for jeg tror, at nogle af kollegerne opfatter sagen for simpelt. Lad mig sige fra begyndelsen, at jeg ikke mener, at en ophævelse af våbenembargoen er hverken fornuftig eller klog. Det er slet ikke til diskussion, at jeg er imod at ophæve af våbenembargoen.
Men vi bliver nødt til at se lidt mere differentieret på Kina, end vi har været vant til, og her er jeg undtagelsesvis mere enig med hr. Tannock end med andre kolleger, som har talt i dag. Kina er et stort og - lad os sige det åbent - kapitalistisk økonomisk system med et etpartisystem trukket ned over hovedet. Det er i færd med at forsøge at opnå, at dets befolkning kan få del i den velstand, der udvikles i verden. I den forbindelse ligger den største risiko i spørgsmålet om, hvorvidt det vil lykkes for Kina at opretholde en politisk struktur med en fælles stat og opfylde befolkningens sociale behov. Det største problem for Kina er nemlig ikke våbnene, men den voksende sult og fattigdom i dele af befolkningen. Kina har det store problem, at der er forskellige kulturer, sprog og etniske grupper i landet, og det er hidtil ikke lykkedes - og det gælder for øvrigt ikke kun for Kina - at give disse forskellige kulturer og etniske grupper den plads, som er en forudsætning for, at man kan bevare landets politiske enhed.
Derfor har Kina ikke brug for vores våben, men det har hårdt brug for vores sympati og støtte til denne vanskelige udviklingsproces. Jeg vil ikke ønske for nogen her i Parlamentet at være en central ansvarlig i denne vanskelige store stat Kina. Også derfor mener jeg, at beslutningen er på gale veje, når den kun behandler Taiwan-spørgsmålet ud fra det - ganske vist rigtige - aspekt, at Kina ikke skal udvikle et trusselsscenario. Jeg mener, at præsident Bush - og her er jeg mere enig med ham end med Daniel Cohn-Bendit, hvad jeg ellers ikke er - har ret, når han også advarer Taiwan mod at gøre noget ufornuftigt. Jeg taler slet ikke om, hvorvidt det er berettiget, moralsk berettiget, eller ej. I tider, hvor kriser er under udvikling, findes der skridt, som måske er berettigede ud fra en objektiv og abstrakt betragtning, men som alligevel kan bidrage til at fremme en krigerisk eller farlig udvikling.
Fra Parlamentets side bør vi ikke kun advare den ene part mod at foretage sig noget unilateralt og farligt, vi bør også sige til den anden side, at den skal være fornuftig og tilbageholdende og forsøge at lade muligheden for en fredelig løsning stå åben. Efter min mening er det et vigtigt budskab, som desværre mangler i denne beslutning. Derfor er min afsluttende bemærkning: nej til ophævelse af våbenembargoen. Kina har brug for vores fulde hjælp og støtte, men ikke fra våbensektoren. Til begge parter i denne kriseregion, Kina og Taiwan, bør vi sige: "Vær tilbageholdende! Vi lever i en tid, hvor det er nødvendigt at finde fredelige løsninger, ikke krigeriske." 
Gahrton (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, EU skal være en fredsorganisation og ikke en våbenhandel. Derfor burde EU overhovedet ikke sælge våben, især ikke til lande, som risikerer at anvende dem i krig. Med den logik burde vi naturligvis ikke sælge nogle våben til USA først og fremmest, men heller ikke til Kina. Mit nej til våbeneksport til Kina er ikke kun rettet mod Kina, det er derimod et alment princip. Alt, hvad der er blevet sagt om Kina, er sandt, men der findes også positive eksempler. F.eks. har man indledt en dialog med repræsentanter for Dalai Lama, som Dalai Lama selv ser med meget håbefulde øjne på. Så lille et skridt er naturligvis ikke nok til at ændre det almindelige billede. Derfor ville det være helt forkert at ophæve våbenembargoen mod Kina, men glem ikke, at der også er andre lande, som vi ikke burde sælge våben til.
Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil først konstatere, at efter at et medlem af et parti, som den tyske udenrigsminister tilhører, for 10 minutter siden har fortalt den tyske forbundskansler, at han fantaserer, i hvert fald i dette spørgsmål, kan kritikken af et medlem, som hører til oppositionen i Tyskland, faktisk ikke være skarpere.
Her har vi igen et tysk-fransk initiativ, som imidlertid ikke igen gør disse to lande til en motor i Europa i positiv forstand, men som, ligesom det har været tilfældet i forbindelse med andre initiativer i den nærmeste fortid, vækker den mistanke hos andre medlemsstater, at det ikke så meget handler om et tysk-fransk partnerskab som i stigende grad om en tysk-fransk konspiration. Denne måde at samarbejde på mellem Tyskland og Frankrig ville jeg hellere have været foruden i dette spørgsmål og i forbindelse med stabilitetspagten. I den senere tid har vi desværre stadig hyppigere oplevet, at disse to lande, selv om de egentlig skulle påtage sig et fælleseuropæisk ansvar, faktisk optræder meget egoistisk.
Det er allerede blevet sagt, og jeg er enig med hr. Swoboda i, at vi skal se meget mere differentieret på Kina. Jeg har for nylig været i landet igen, og når vi på den ene side ser på den økonomiske udvikling, som er meget dynamisk, og på den anden side på viljen til - i hvert fald bag lukkede døre på konferencer, også i en større kreds - at diskutere alle spørgsmål meget åbent, så ser man, at der tænkes i Kina. Der er ikke tale om, at det er en stivnet situation, netop på det politiske område anstrenger ledelsen sig for at overveje, hvordan man på den ene side kan bevare stabiliteten i landet - hvilket er et legitimt mål - og på den anden side lade den dynamik, som vi ser på det økonomiske område, komme til udtryk også på det politiske plan. Her er man endnu ikke kommet ret langt. Derfor er tiden heller ikke inde endnu til at ophæve noget som helst, for årsagerne til, at man indførte våbenembargoen, er endnu ikke forsvundet. Vi har ikke glemt Den Himmelske Freds Plads, og de politiske forhold, som førte til begivenhederne på Den Himmelske Freds Plads, er heller ikke ændret.
På den anden side er det allerede blevet sagt, at Taiwan bliver truet - egentlig Kinas eget territorium, hvis man ser det ud fra politikken om et samlet Kina. Hvordan kan man true sit eget territorium med sådanne raketter? Det burde Kina måske overveje. Taiwan er i hvert fald ikke nogen trussel for Kina, men det omvendte er tilfældet. De to årsager - menneskerettighederne og truslen mod Taiwan - bør aktuelt få Rådet til at tage afstand fra så meget som at overveje at ophæve våbenembargoen. Det ville være et helt forkert signal. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvis man vil ophæve våbenembargoen mod Kina, kræver det klare beviser for, at menneskerettighedssituationen er ændret, ellers er det i strid med principperne for vores europæiske værdifællesskab. Forbundskansler Schröder ville gøre sig populær hos premierminister Wen Jiabao. For eventuelt at opnå et bedre eksportklima gik han overilet ind for et ophør af embargoen og maste sig dilettantisk på uden at koordinere med andre stater. Her er jeg helt enig med hr. Cohn-Bendit. Konfus i stedet for Kungfutse!
Embargoen var i 1989 en reaktion på den blodige nedkæmpelse af demokratibevægelsen, og den er i dag et af de vigtigste pressionsmidler til at sørge for ændringer i Folkerepublikken Kina. Hvis man kun tænker økonomisk, er man blind på det ene øje. Til hr. Swoboda vil jeg gerne sige, at Amnesty International taler om 1.500 eksekverede dødsdomme om året, hundredtusinder er arresteret, bliver mishandlet og torteret og venter forgæves på en fair retssag. Situationen for tibetanerne, mongolerne og andre mindretal er fortsat uacceptabel og bliver ikke bedre af at blive fortiet.
Jeg har siden 1999 været formand for Europa-Parlamentets Tibet Intergroup. Alle vores talere og alle vores gæster, som kender Kina særdeles godt, efterlader ingen tvivl om, at der næsten ikke er sket fremskridt inden for menneskerettighederne her.
Jeg tænker også på Taiwan. I ugevis har Beijing truet med et militært angreb, hvis Taiwan skulle beslutte at gennemføre en folkeafstemning om formel uafhængighed.
Jeg hilser Kommissions initiativ om at undersøge det planlagte salg af en tysk atomfabrik til Kina velkommen.
Eksport af eksisterende genbrugsvarer kræver tilladelse fra EU. Jeg glæder mig over Daniels tilslutning.
På den ene side er det nødvendigt, at medlemsstaterne opretholder deres begrænsninger for våbensalg, og på den anden side er det nødvendigt, at vi får en indholdsmæssigt velfunderet drøftelse om Folkerepublikken Kina - på nationalt niveau, på fællesskabsniveau og forhåbentlig, endelig i foråret 2004, på internationalt niveau ved menneskerettighedskonferencen i Genève.
Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har ikke hørt en sådan enighed i Parlamentet om et emne i lang tid. Det ser ud til, at det er den franske og tyske regering, der primært støtter ophævelsen af våbenembargoen over for Kina samt kontrollen med udførslen af atomteknologi med dobbelt anvendelse. I betragtning af de resultater, de har opnået i løbet af det seneste år, er der grund til at være mistænkelig over for ethvert udenrigspolitisk initiativ fra disse lande.
Jeg finder det meget bekymrende, at Frankrig og Tyskland på visse områder synes at foretrække idéen om et strategisk partnerskab med lande som Kina snarere end med USA. Jeg tænker på forslag i forbindelse med Galileo-projektet, som har militære konsekvenser.
Hvorfor har Rådet besluttet, at der på nuværende tidspunkt igen er grund til at vurdere EU's våbenembargo over for Kina? Hvilke særligt positive tendenser i Kina har tilskyndet til dette? Vi ønsker naturligvis alle, at forbindelserne med Kina forbedres, men ikke på bekostning af vores egen sikkerhed. Kina har stadig langt igen med hensyn til indførelsen af demokrati og respekt for menneskerettigheder samt med hensyn til at overbevise os om, at landet ønsker at være en fredelig partner i det internationale samfund.
Det er for tidligt at overveje en fuldstændig ophævelse af våbenembargoen. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget fem beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2(1).
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Atkins (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hvad angår forretningsordenen, kan jeg, før afstemningen begynder, fortælle, at jeg havde lejlighed til at tale om dette punkt sidste gang. Hr. David Martin, som var næstformand på det pågældende tidspunkt, påtog sig at forespørge og henvise sagen til Dem, men da De nu sidder i formandsstolen, spørger jeg Dem direkte.
Det sker efterhånden hyppigt, at selv om tidspunktet for afstemningen er fastlagt, så forsinkes den dag efter dag. Det forekommer urimeligt og dumt at forvente, at medlemmerne er her til tiden, og så ikke skride til handling. Selv om vi i dag kun er forsinket syv minutter, så var der ingen sager før, som kunne forsinke os! Selv om vi har sager forud, så bør afstemninger, som er så vigtige for Parlamentet, altid finde sted til tiden uden nogen form for afvigelse. Alt andet bør vige for den. Jeg beder om, at De omgående ser på denne sag.
Formanden.
   - Jeg håber, De påskønner, at jeg også var her til tiden, klar til at gå i gang. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
(1)
 - Kære kolleger, jeg vil gerne, på Deres vegne, takke ordføreren, hr. Rothley, og hr. Gargani, formand for Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, for at hjælpe os med at nå til dette punkt. Parlamentet har stemt klogt og godt. Nu er det vores pligt at indfri det, vi har stemt om - og kun det. Vi går videre med dette spørgsmål sammen med Rådet.

Randzio-Plath (PSE ),
   Hr. formand, den 18. november forkastede Parlamentet med et stort flertal Kommissionens forslag om punktafgifter på benzin og diesel. Ifølge forretningsordenens artikel 68, stk. 3, og efter Kommissionens forkastelse af at tage forslaget tilbage kan jeg nu oplyse, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål den 2. december igen drøftede sagen og bekræftede sin tidligere beslutning om at forkaste forslaget. For ordføreren, fru Kauppi, som ikke kan være til stede i dag, gentager jeg vores overbevisning om, at disse harmoniseringsbestræbelser ikke kan retfærdiggøres, hverken fra et miljømæssigt eller et konkurrencemæssigt synspunkt.
Vi opfordrer Kommissionen til at stille et nyt forslag og tage det nuværende tilbage for at få en tekst, der er mere på bølgelængde med det senest vedtagne direktiv om energibeskatning. En tilgang, der undgår fuldstændig harmonisering, f.eks. med et interval med en øvre og nedre grænse, ville være en mere realistisk mulighed, både hvad angår mulighederne i Rådet og også med hensyn til at tillade en vis grad af skattemæssig konkurrence mellem medlemsstaterne. Der er desuden behov for en koordinering mellem brændstofbeskatning og infrastrukturafgifter for at sikre afbalancerede vilkår.
Af alle disse grunde opfordrer Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål Europa-Parlamentets plenarforsamling om igen at fastholde forkastelsen af Kommissionens forslag om punktafgifter på benzin og diesel. 
Formanden.
   - Formanden for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål foreslår dermed, at Parlamentet vedtager forslaget til lovgivningsmæssig beslutning for at forkaste forslaget til direktiv.
Manders (ELDR ),
   Hr. formand, jeg har i de seneste dage gjort et sidste forsøg på at opnå et kompromis, og jeg har tilbudt en pakkeaftale for at få det. Det lykkedes desværre ikke trods skyggeordførernes store indsats, som jeg alligevel gerne vil takke dem for. Under alle omstændigheder kan vi sige, at uanset hvad der sker, er dagen i dag en rigtig miljødag, for nu vedtager vi for første gang i EU's historie en lovgivning, som giver os et retsgrundlag for at lade forurenere betale for den skade, de forvolder. Det synes jeg er et point, som vi kan notere os. 

Müller (PSE ),
   Jeg vil som ordfører gerne komme med en kort erklæring til kollegerne. Vi stemmer i dag om kompromispakken om lægemiddellovgivningen. I dette kompromis er der blevet medtaget rigtig mange af Europa-Parlamentets idéer. Jeg vil derfor bede kollegerne støtte blok 1, 2 og 3, men under ingen omstændigheder blok 4 eller dele af blok 4. Hvis der bliver vedtaget bare et ændringsforslag i blok 4, skal vi i Forligsudvalget, og den fælles holdning kan så ikke vedtages i dag. Derfor min appel. Det er en god pakke, vi har lavet sammen med Rådet. Jeg beder Dem støtte kompromiset.
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, tak fordi De giver mig ordet nu, for i virkeligheden er de tre betænkninger, som vi skal stemme om, en fælles pakke. Sammen med min kollega, fru Müller, er vi nået frem til nogle meget fine kompromiser, takket være hvilke vi kontrollerer nogle meget betydningsfulde fremskudte poster inden for medicinallovgivningen.
Jeg vil gerne, som fru Müller netop har gjort, give udtryk for, hvor vigtigt det er, at vi stemmer om kompromiserne, sådan som de er fremsat, og at vi ikke stemmer for de ændringsforslag, som ikke indgår i disse kompromiser. Enhver afstemning om et ændringsforslag, som ikke er en del af disse kompromiser, ville sætte spørgsmålstegn ved de kompromiser, vi er nået frem til med det italienske formandskab. Jeg ville virkelig gerne gøre mine kolleger opmærksom på, at de skal stemme om kompromiserne, ikke om de andre ændringsforslag, som ikke indgår heri.
Liikanen,
    Hr. formand, jeg vil gerne gentage, at Kommissionen giver sin fulde støtte til kompromispakken, der blev præsenteret af de to ordførere, fru Müller og fru Grossetête, og som er accepteret af grupperne. Efter forhandlingen i aftes vil jeg imidlertid gerne på foranledning af de ærede parlamentsmedlemmer gentage og tydeliggøre Kommissionens holdning til ændringsforslagene om homøopatiske lægemidler.
Kommissionen er også på dette område enig med kompromisændringsforslaget. Det betyder, at vi ikke kan acceptere ændringsforslag, som enten indfører ikke nærmere definerede tekniske begreber, der har til formål at udvide registreringsproceduren ud over kravene i denne forenklede procedure, eller som er i strid med den tilstræbte harmonisering.
Hvad angår kompromisændringsforslag 20, som Kommissionen går ind for, vil jeg gerne understrege følgende: Oprindeligt blev medlemsstaterne i ændringsforslaget opfordret til at tage behørigt hensyn til de registreringer, der er foretaget af andre. Det blev klart, at der med den fælles holdning i artikel 39 blev taget højde for, at fællesskabsprocedurerne skal gælde disse produkttyper, så med den fælles holdning er man allerede gået videre end målsætningen.
I kompromisændringsforslag 20 klarlægges retssituationen, idet det fastslås, at fællesskabsproceduren gælder registrerede homøopatiske lægemidler, og at den skal accepteres.
Denne kompromispakke forbedrer i væsentlig grad den fælles holdning, som er accepteret af Rådet. Derfor støtter Kommissionen fru Müllers og fru Grossetêtes forslag. 

Chichester (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne meddele Parlamentet, at jeg efter forhandlingen i aftes og efter drøftelser med formandskabet har fået mandat af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi til at trække ændringsforslag 3 og 11 tilbage i overensstemmelse med den kompromissøgende stil, som afspejler vores arbejde i forbindelse med dette spørgsmål. Således kan jeg forstå, at Kommissionen fuldt ud støtter alle ændringsforslag, og formandskabet har også indikeret sin støtte. Derfor opfordrer jeg mine kolleger til at stemme for resten af ændringsforslagene. Blok 1 vil således indlemme tre andre ændringsforslag. 

(2)
(3)
 - Afstemningen er afsluttet.

Konrad (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, vi har endnu en gang behandlet medlemmernes statut i en tid, hvor Europa ikke var i stand til at afklare forfatningsspørgsmålet positivt, i en tid, hvor EU's stabilitetspagt for nogle uger siden faldt til jorden, i en tid, hvor vi har økonomiske problemer i EU og ønsker at bekæmpe arbejdsløsheden i Europa. I denne tid har Parlamentet endnu en gang ment, at det var rigtigt at beskæftige sig med sig selv. Medlemmernes statut har endnu en gang været et emne her i Parlamentet, og uanset om der overhovedet var behov for en ordning, som går fra Finland til Sicilien, så synes jeg, det er skidt, at vi igen har forsøgt at finde en løsning, før de central- og østeuropæiske stater er blevet medlem af EU, og de nye medlemmer kan være med til at træffe beslutningen her i Parlamentet. Det kritiserer jeg, og derfor har jeg også stemt nej og afvist statutspørgsmålet i denne form. 
McAvan (PSE ).
   - Hr. formand, jeg støtter medlemmernes statut, eftersom vi har akut behov for en reform af vores regler for rejseudgifter, inden det nye Parlament tiltræder i juli. Med dette beslutningsforslag kan vi påbegynde forhandlingerne med Rådet vedrørende medlemmernes statut. Jeg håber, at vi, når vi ser på lønniveauet, igen vil kigge i rapporten fra de uafhængige eksperter, som anførte en glimrende fremgangsmåde for behandling af lønspørgsmålet. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg er blevet bedt om at give en forklaring på vegne af min gruppe. Det drejer sig kort og godt om artikel 2(b). Som jeg sagde under forhandlingen i formiddag, er vi meget store tilhængere af en reform af protokollen vedrørende privilegier og immuniteter. De nuværende regler for privilegier og immuniteter er utilfredsstillende. Som vi sagde under drøftelserne op til beslutningen den 3. og 4. juni, er den tekst, som blev godkendt dengang, imidlertid urimelig omfattende i beskrivelsen af privilegier og immuniteter. Derfor stemte vi imod artikel 2(b), ikke fordi vi var imod en reform, men fordi det var alt for gavmildt et reformforslag. 
Breyer (Verts/ALE ).
   - Jeg har stemt mod statutten af følgende grunde: Jeg synes, det er vigtigt og rigtigt - for at slå det fast fra starten - at vi får de reelle rejseudgifter. Men alle her i Parlamentet ved, at det ikke har noget som helst at gøre med statutten. Vi kan ændre bindingen af rejseudgifterne til de reelle udgifter i morgen. Det har overhovedet intet med statutten at gøre. Jeg er imidlertid glad for, at vi forhåbentlig snart får en ordning på dette spørgsmål. Hvad statutten angår, må jeg indrømme, at der er sket forbedringer i forhold til beslutningen i sommer, især hvad pensionsalderen angår.
Men jeg kan stadig ikke stemme for den, for den har social slagside. I hele Europa må vi konstatere virkelig alvorlige sociale nedskæringer. Det går ikke, at medlemmer nærmest som en slags julegave presser på for, at f.eks. vi tyske medlemmer kan få stigninger på 20 %. Jeg synes, det er uacceptabelt. Jeg synes heller ikke, det er rigtigt, at man har lagt en dommers indkomst til grund, som i øvrigt ikke må have biindtægter. Jeg synes, det ville have været mere rigtigt, hvis vi havde taget udgangspunkt i gennemsnitsindtægten for alle medlemmer. Det synes jeg ville have været det mest passende. Jeg synes fortsat heller ikke, det er rigtigt, at medlemmerne gerne må have biindtægter, hvad dommerne ikke må. Jeg synes fortsat heller ikke, det er rigtigt, at vi i stedet for at vente på, at levestandarden for hele befolkningen skal blive bedre, nu begynder med parlamentsmedlemmerne. Jeg afviser det, fordi jeg tror, der vil opstå en social slagside, hvis vi får sådanne stigninger. Jeg ville få betydeligt mere i refusion end mine nationale kolleger. Det synes jeg også er uretfærdigt. Jeg synes, at Parlamentet hermed virkelig har givet sig selv en julegave i stedet for at tilpasse sig, hvad der bliver diskuteret i befolkningen.
Måske lige et sidste punkt - jeg håber, at vi kan nå at rette op på det for at ændre denne slagside, som er opstået med statutten, særligt hvad det sociale aspekt angår. 
Formanden.
   - Jeg ved ikke, hvad der er gået galt i Verts/ALE-Gruppen, men forretningsordenen fastslår meget tydeligt, at en stemmeforklaring skal varsles. Jeg vil dog undtagelsesvis acceptere Deres stemmeforklaring, fru McKenna. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, der er store problemer med medlemmernes statut. Til sidst besluttede jeg at støtte den, men jeg er meget skeptisk, fordi udgiftsspørgsmålet ikke er adskilt fra lønspørgsmålet. Mange mennesker i mit eget land vil blive meget fornærmet over, at mange af parlamentsmedlemmerne rent teknisk stemte for en væsentlig lønstigning. Det vil ikke blive godt modtaget i de enkelte medlemsstater. 
Alavanos (GUE/NGL ),
    At Europa-Parlamentet trak forslagene om medlemmernes statut tilbage, ødelagde muligheden for at løse problemet under det italienske formandskab. Det beslutningsforslag, vi behandler i dag, er et forsøg på at genetablere mulighederne for at løse det, og derfor har jeg stemt for det. Europa-Parlamentet kompromitterer sig selv over for offentligheden. Det kan ikke spille anklager over for de andre EF-organer, hvis det ikke fejer for egen dør, især når det gælder rejsegodtgørelsesordningen. Vi er nødt til at gøre alt, hvad vi kan, for at få bragt det spørgsmål på plads inden valget til Europa-Parlamentet. 
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries og Theorin (PSE ),
    Vi understreger betydningen af, at vi endelig nærmer os en statut for parlamentsmedlemmer, som bliver enden på det system med skjulte godtgørelser, som vi hidtil har haft i Parlamentet. Vi byder et system velkommen, som betaler rejsegodtgørelser for faktiske omkostninger. Et system med én løn - om end den for mange er højere end den nuværende - er bedre, eftersom det er et åbent system, som vælgerne kan granske og bedømme. Trods denne grundholdning vil vi hermed forklare, at vi mener, at det lønniveau, som blev anbefalet i Parlamentets betænkning fra juni 2003, er for højt, og at vi vil fortsætte med at påvirke vores regering til i Rådet at kæmpe for et mere rimeligt lønniveau.
Berthu (NI ),
    Af de principielle årsager, som jeg nævnte i mit indlæg under forhandlingen, har jeg stemt imod beslutningsforslaget fra Europa-Parlamentet, som endnu en gang opfordrer til en fælles statut for de europæiske parlamentsmedlemmer.
Jeg vil gerne tilføje, at jo mere forhandlingerne om statutten skrider frem, jo flere vanskeligheder der viser sig, jo flere komplekse løsninger på vanskelighederne opfinder man, og jo sværere bliver det at støtte det system, der foreslås.
Især er det vanskeligt at forestille sig, hvordan man i henhold til et - ikkeeksisterende - princip om lighed mellem de europæiske parlamentsmedlemmer skulle kunne skabe dybe og ganske reelle uligheder i de enkelte lande. Hvordan kan et europæisk parlamentsmedlem fra et nyt medlemsland f.eks. få udbetalt 20 gange mere i løn end et nationalt parlamentsmedlem? Og hvordan skal vi rette op på en sådan ulighed? Spørgsmål af samme genre rejser sig angående skatten. Hvordan kan man forestille sig, at et europæisk parlamentsmedlem, som får en ret god løn, skal betale indkomstskat til en langt lavere takts end sine medborgere?
Som jeg understregede under forhandlingen, er visse føderalistiske parlamentsmedlemmers dogmatiske stædighed i færd med at skabe forviklinger, som endnu en gang bliver yderst skadelige for EU's image.
Bonde (EDD ),
    - JuniBevægelsen har i dag valgt hverken at stemme for eller imod fælles beslutningsforslag nr. RC-B5-0543/2003 om medlemmernes statut.
JuniBevægelsen undlod at stemme, da ændringsforslag 1, som ville have betydet en fuldstændig regulering af rejsegodtgørelserne og medført langt højere gennemsigtighed, blev stemt ned.
Den nuværende ordning med uigennemsigtige og skattefrie rejsegodtgørelser og godtgørelser til generelle udgifter er uacceptabel. Men det foreliggende forslag til medlemmernes statut løser ikke problemerne på en tilfredsstillende måde.
Det er ikke acceptabelt
- at hæve danske parlamentarikeres vederlag med mere end 50 %
- at der ved siden af refusion af faktiske rejseudgifter fortsat ydes en skattefri godtgørelse efter tilbagelagt afstand og medgået tid til rejsen
- og at godtgørelsen til generelle udgifter (p.t. ca. 26.000 kr. pr. måned) fortsat udbetales skattefrit uden regnskabspligt.
På grund af de meget forskellige nationale ordninger for parlamentarikerne og flertallets uvilje mod at gøre op med skattefrie ordninger vil det være mest hensigtsmæssigt at overlade det til hver enkelt medlemsstat eller de opstillede partier/bevægelser i hver enkelt medlemsstat at fastsætte forsvarlige regler for sine medlemmer af Europa-Parlamentet. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det kompromis, som Europa-Parlamentet foreslår Rådet, indeholder trods ændringer i forhold til dets forslag fra den 3. og 4. juni (f.eks. om skattespørgsmål og om privilegier og immunitet) stadig centrale elementer, som vi er uenige i, ikke mindst et månedligt vederlag for Europa-Parlamentets medlemmer, der er ens for alle, uanset hvilket land de repræsenterer.
Sagen drejer sig ikke om, hvorvidt der skal være en statut for Europa-Parlamentets medlemmer eller ej, men om dens indhold. Som vi har påpeget, bliver Europa-Parlamentets medlemmer valgt i nationale valgkredse. De er altså - og bør blive ved med at være - forbundet med disse kredse. Derfor bør et medlem af Europa-Parlamentet honoreres i forhold til, hvorledes medlemmerne af det nationale parlament aflønnes i det land, hvor vedkommende er valgt.
På samme måde kan vi heller ikke tillade os at ignorere de meget forskellige sociale forhold i EU's medlemsstater. Et ensartet vederlag til alle Europa-Parlamentets medlemmer vil skabe dyb ulighed og forskellighed i flere lande, f.eks. Portugal, i forhold til de lønninger, som almindelige lønmodtagere og de folkevalgte får, hvilket slet ikke vil kunne begrundes.
Derfor har vi stemt imod. 
Frahm og Sjöstedt (GUE/NGL ) og Lund (PSE),
   Vi har i dag stemt hverken for eller imod fælles beslutningsforslag nr. RC-B5-0543/2003 om medlemmernes statut.
Den nuværende ordning med uigennemsigtige og skattefrie rejsegodtgørelser og godtgørelser til generelle udgifter er uacceptabel. Men det foreliggende forslag til medlemmernes statut løser ikke problemerne på en tilfredsstillende måde.
Det er ikke acceptabelt
- at hæve danske og svenske parlamentarikeres vederlag med mere end 50 %
- at der ved siden af refusion af faktiske rejseudgifter fortsat ydes en skattefri godtgørelse efter tilbagelagt afstand og medgået tid til rejsen
- og at godtgørelsen til generelle udgifter (p.t. ca. 26.000 kr. pr. måned) fortsat udbetales skattefrit uden regnskabspligt.
På grund af de meget forskellige nationale ordninger for parlamentarikerne og flertallets uvilje mod at gøre op med skattefrie ordninger vil det være mest hensigtsmæssigt at overlade det til hver enkelt medlemsstat eller de opstillede partier/bevægelser i hver enkelt medlemsstat at fastsætte forsvarlige regler for sine medlemmer af Europa-Parlamentet. 
Gebhardt (PSE ),
    For næsten 25 år siden blev Europa-Parlamentets medlemmer for første gang valgt direkte af folket. Det var en milepæl! Men endnu i dag findes der ikke en lov for medlemmerne med en fælles regulering af parlamentsmedlemmernes rettigheder og pligter. Det er en skændsel! Men det er ikke en skændsel, som Parlamentet behøver skamme sig over. Det er Rådet, der bør skamme sig.
Jeg blev første gang valgt ind i Parlamentet i 1994. Siden da har jeg dag for dag måttet se, hvordan Rådet lader os løbe i cirkler, når det gælder spørgsmålet om medlemmernes statut. Da vi i sommer i det andet forsøg, jeg har været med til, endelig vedtog en statut fuld af indrømmelser og kompromisvilje, troede jeg, vi havde klaret det værste. Nu manglede vi jo kun Rådets tilslutning. Men Rådet diverterer med den sædvanlige holdning - næsen i sky og ingen imødekommenhed. Føj!
Jeg har stemt imod beslutningen, for jeg kan ikke se, hvorfor vi nu skulle smide vores vedtagne statut væk og forelægge Rådet en simpel gageoversigt frem for en lov om de retlige forhold for Europa-Parlamentets medlemmer. Det skal vi skamme os over, og det vil borgerne håne os for. 
Gröner (PSE ),
   Til det italienske formandskabs fiasko føjes nu også efter min mening den statut for medlemmerne, som Europa-Parlamentet så ivrigt har krævet. Det er en lappeløsning for beskatningen af diæterne, men især mangler der bestemmelser om parlamentsmedlemmernes retlige status. Jeg kan under ingen omstændigheder stemme for et uløst immunitetsspørgsmål, og jeg kan heller ikke acceptere at blive afskåret fra rettigheder, som sikrer, at mandatet kan udøves uafhængigt, og som vores kolleger fra de nationale parlamenter og delstatsparlamenterne har. Derfor har jeg ikke længere tillid til Rådets vilje til virkelig at sætte en fælles statut for Europa-Parlamentets medlemmer i gang på nuværende tidspunkt, og jeg stemmer derfor imod beslutningsforslag RC B5-0543/2003.
Klaß (PPE-DE ),
   Jeg har stemt imod forslaget, fordi jeg mener, at tidspunktet er det dårligst tænkelige til at genoptage diskussionen om en statut for medlemmerne.
EU kæmper i øjeblikket med vigtige principielle opgaver. Kort efter et mislykket topmøde med alle problemerne med den europæiske enhed, må også vi i Parlamentet begrænse os til de vigtige og helt nødvendige ting. Det er vigtigt med en fælles statut. Derfor må der søges en løsning på problemet, uden tidspres, sammen med Rådet. 
Malmström, Paulsen og Schmidt, Olle (ELDR ),
    Det er utroligt vigtigt hurtigt at få nogle åbne, klare og tydelige fælles regler. Vi har derfor valgt at stemme for beslutningen, dog ikke for de forslag, som kræver en lavere pensionsalder. Vi mener også, at lønningerne bør være mere i overensstemmelse med de svenske rigsdagsmedlemmers, og at de skal beskattes nationalt.
Meijer (GUE/NGL ),
    Der er nu i årevis blevet talt for at vedtage en statut for Europa-Parlamentets medlemmer som en mirakelkur for medlemmernes selvberigelse. I stedet for at give medlemmerne mulighed for at øge deres indkomst væsentligt ved hjælp af overdrevne frynsegoder, som ikke bliver registreret af de nationale skatteforvaltninger, ville den skabe en klar skelnen mellem indtægt og faktiske udgifter. Samtidig ville den gøre op med den ens betaling til Europa-Parlamentets medlemmer og medlemmerne af de nationale parlamenter i de respektive lande. Jeg er faktisk enig i denne lighed i lønningerne, selv om den i praksis fører til ekstreme indkomstforskelle mellem Europa-Parlamentets medlemmer og derfor menes at opmuntre til misbrug. De lavtlønnede kompenserer for deres manko, og de højtlønnede indkasserer også villigt. Jeg har derfor altid støttet bestræbelserne for at indføre en sådan statut. Tidligere afstemninger har imidlertid vist, at der ikke kunne opnås flertal for dette uden skattenedsættelser og enorme lønstigninger for Europa-Parlamentets medlemmer fra en lang række medlemsstater inklusive mit eget land, Nederlandene. Det nuværende forslag er baseret på beslutningen af 3. juni 2003, som jeg stemte imod af denne grund. Det indeholder nogle indrømmelser i forhold til Rådets indvendinger, særligt i forbindelse med den nationale beskatning, men disse indrømmelser forbedrer ikke forslaget tilstrækkeligt til at gøre et ja muligt på nuværende tidspunkt. 
Miller (PSE ),
    Labour-Partiet har i dag stemt for fjernelsen af de barrierer, der forhindrer indførelsen af medlemmernes statut. Vi har i dag også stemt for påbegyndelsen af forhandlinger med Rådet vedrørende et passende lønniveau for parlamentsmedlemmer. Grundlaget for disse forhandlinger bør være den undersøgelse, som blev foretaget af en vismandsgruppe.
Et andet element, som vi støtter, er national beskatning. Vi har hele tiden støttet den tanke, at parlamentsmedlemmerne ikke bør behandles anderledes i beskatningsspørgsmål end andre borgere i medlemsstaterne. Det er væsentligt at nævne, at vi i dag også færdiggør reformen af hele udgiftsspørgsmålet. Alt for længe har udgiftsspøgelset hjemsøgt Parlamentet, og nu har vi mulighed for at stede det til hvile. 
Seppänen (GUE/NGL ),
    Jeg har stemt for forslaget, for hvis vi vil ændre det nuværende system, er dette midlet, ellers bliver der ingen ændring. Jeg har stemt for forslaget ud fra den antagelse, at rejserefusionssystemet vil blive reformeret, så rejseudgifterne vil blive refunderet på basis af de faktiske udgifter. 
Thorning-Schmidt (PSE ),
   Europa-Parlamentet vedtog i dag en beslutning, der kan afslutte års debat om medlemmernes løn-, pensions- og rejsevilkår. Med aftalen er Europa-Parlamentet kommet Rådet så meget i møde, at der nu endelig er udsigt til en statut for medlemmerne.
Jeg er meget glad for dette resultat, der bl.a. betyder, at medlemmerne skal forpligtes til at rejse efter regning.
Parlamentets imødekommelse er baseret på en aftale om, at alle medlemmer skal have det samme i løn. Beløbet er et vægtet gennemsnit af vederlaget for EU-parlamentarikerne i de fire største lande. Det svarer til 8.600 euro, hvoraf medlemmerne selv skal indbetale til pensionen. Derudover er det muligt for medlemsstaterne at vælge, at deres parlamentarikere skal betale skat til medlemsstaten, og endelig hæves pensionsalderen for medlemmerne af Europa-Parlamentet fra 60 til 63 år.
Der tale om et fornuftigt kompromis, hvor alle har måttet gå lige til smertegrænsen. Jeg mener, at lønnen er sat for højt. Men den høje løn har været prisen for, at vi overhovedet har kunne få et kompromis i stand. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi har støttet forkastelsen af Kommissionens forslag, der med de angivelige formål at imødegå konkurrenceforvridninger på det indre marked og beskytte miljøet ud fra forureneren betaler-princippet sigter på en gradvis harmonisering - men til en høj pris - af afgifterne på dieselolie til erhvervsformål og på en opdeling af afgiftsordningerne i henholdsvis brændstoffer til erhvervsmæssig brug og brændstoffer til privat brug. Dette direktivforslag, der allerede var blevet forkastet af Europa-Parlamentet, indgår i den strategi, der er indeholdt i hvidbogen "Den europæiske transportpolitik frem til 2010: de svære valg", hvor man ønsker at omfordele afgiftsbyrden mellem "brugere" og "skatteydere" og lade de "sande" omkostninger afspejle sig hos transportens "brugere".
Kommissionen ønskede "en progressiv beskatning af brugen af transportinfrastrukturen og en bedre sammenhæng i beskatningssystemet" og inden 10 år at indføre et europæisk afgiftssystem, der inkluderer registrerings- og vejafgifter, en "intelligent" afgiftsordning for brug af infrastrukturen og harmonisering af brændstofbeskatningen. Den fastsatte også minimumssatser for afgiften på blyfri benzin og en centralsats for diesel til erhvervsmæssig brug. Da vi er imod de fleste af disse forslag, har vi støttet ordførerens holdning, der forkaster Kommissionens forslag, hvilket så er sket endnu en gang. 

Bernié (EDD ),
    At lovgive om miljøansvar er som at åbne Pandoras æske, så dårlig er definitionen på miljøskader, og så upræcis er deres anvendelsesområde, især hvad angår biodiversitet, som allerede reguleres af to store internationale konventioner, nemlig Bern- og Bonn-konventionerne.
Erstatningen burde kun gælde Natura 2000-områderne og udelukke ikke-lukrative aktiviteter som f.eks. fritidsaktiviteter fra erhvervsaktiviteterne. Direktivet skelner imidlertid ikke mellem disse to former for aktivitet. Hvis ansvaret skal gøres gældende, skal det være baseret på objektive og målelige kriterier, nemlig skadens art og omfang, miljøets tilstand på skadestidspunktet og især de lokale forhold. Tilladelsen til at forurene og begrebet "den videnskabelige og tekniske viden" skal bevares for effektivt at gennemføre princippet om, at forureneren betaler og ikke erstatte det med princippet om, at skatteyderen betaler. Ansvaret skal inkludere gmo'er og olie og gas, som er følsomme emner, der er udelukket fra dets kompetenceområde. Og mere overordnet set, hvilken interesse har vi så i at give Europa-Kommissionen kompetence på området, når straffastsættelsen for miljøforbrydelser henhører under det retlige samarbejde, og man kunne bruge andre juridiske instrumenter som f.eks. Europa-Rådets Lugano-konvention?
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Vi er undervejs i processen med at udarbejde det forslag, der blev stillet i januar 2002 til et direktiv om miljøansvar, hvad angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, hvilket er særlig vigtigt, hvis vi skal have en bedre miljøbeskyttelse og kunne bekæmpe alle typer af forurening, da det opstiller nye principper og foreslår nye forpligtelser for navnlig virksomhedernes vedkommende.
Det er dog ikke nogen let proces, især ikke i Europa-Parlamentet, hvor man har mærket pression fra flere økonomiske interesser, hvilket har betydet, at det er Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked og ikke Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, der forhandler dette direktiv. Rådets fælles holdning har forkastet en del af Europa-Parlamentets forslag, som det kun i meget begrænset omfang har været muligt at genfremsætte ved andenbehandlingen. Stemmeresultaterne viser nogle modsigelser og svagheder i Parlamentets endelige holdning, der har forkastet de fleste af vores gruppes forslag, idet dog også de fleste af de negative forslag, der kom fra Kommissionen, er blevet forkastet.
Vi får se, hvad slutresultatet bliver, man alting tyder på, at det ikke går så langt, som man kunne ønske. 
Meijer (GUE/NGL ),
    Forureneren betaler-princippet er i dag bredt accepteret. Men betyder det, at de, der har mange penge, har lov til at forurene meget? Og hvad sker der, hvis synderen ikke kan betale, eller hvis lovovertræderen ikke kan findes, eller hvis det hele bliver gennemført i henhold til bestemmelserne? Så længe økonomien betragtes som vigtigere end miljøet, vil der altid blive søgt formildende omstændigheder og undtagelser. Der må gøres mere for at sikre, at katastrofer med olietankere til havs og med atomkraftværker bliver praktisk talt umulige, men hvis sådanne katastrofer alligevel indtræffer, er skaden enorm. I den nuværende situation er obligatorisk forsikring for alle økonomiske aktiviteter det vigtigste våben for at undgå sådanne katastrofer. Forsikringsselskaberne, som ikke bryder sig om at udbetale store summer, vil tvinge de forsikrede selskaber til at blive mere sikre. Det fremgik af den indledende debat, at det ikke kun handler om indiskutable tekniske regler. Katastrofer med olie og atomkraft skyldes især utilstrækkelige internationale regler. Højrefløjen siger, at obligatorisk forsikring ikke er almindelig praksis, vil blive uoverkommeligt dyr og skabe overdrevent bureaukrati. Alternativet ville være, at ingen ville betale for oprydningen og genopretningen efter miljøkatastrofer, eller at det skulle betales af skatteyderne. Jeg støtter alle forsøg på at skærpe dette direktiv. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg glæder mig over det arbejde, som er udført på et område, der i stadig højere grad ligger Europas borgere på sinde, nemlig miljøbeskyttelse og ansvaret for miljøskader. Jeg finder det derfor berettiget, nødvendigt og nyttigt, at operatørerne skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at forebygge tilfælde af overhængende miljøskader, og at der indføres kompenseringsmekanismer efter skader.
Derudover er jeg enig i, at der bør sondres mellem på den ene side visse højrisikoaktiviteter, hvor alle miljøskader er dækket, og hvor der kan gøres et objektivt ansvar gældende, og på den anden side andre typer aktiviteter, hvor skader på arter og beskyttede habitatområder dækkes, hvis operatøren bevisligt har udvist ond tro eller uagtsomhed.
De afbalancerede og realistiske løsninger, som vi formår at skabe på dette område, vil medvirke til at nå målet om at forebygge og genoprette skader på miljøet og beskytte de berørte virksomheders økonomiske og konkurrencemæssige interesser, og de vil ydermere markere den eneste farbare vej, hvis de af Fællesskabet opstillede mål om bæredygtig vækst og udvikling skal nås. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Europa-Parlamentet har i dag stemt om et direktivforslag, som sigter mod at harmonisere de regler, der gælder for miljøansvar i EU. Det overordnede princip skal være, at forureneren betaler. Meningen er, at virksomheder og andre aktører i hele EU skal underlægges samme lovgivning, når det gælder deres forpligtelser til at forebygge, afhjælpe og betale for de miljøskader, som de bærer ansvaret for.
Jeg har valgt at følge en mere miljøvenlig linje end PPE-DE-Gruppen og stemte derfor bl.a. for strengere krav til atomforurening (ændringsforslag 42) og spørgsmålet om genetisk modificerede organismer, GMO'er (ændringsforslag 43 og 44). På trods af at ændringsforslag 42 og 44 opnåede et flertal, opnåede de ikke de nødvendige 314 stemmer, og ændringsforslagene blev dermed forkastet.
Skinner (PSE ),
    Hvad angår De Grønnes ændringsforslag, vil jeg gerne forklare, hvorfor jeg stemte imod.
Jeg stemte imod de ændringsforslag, som gik ud på at medtage nukleare spørgsmål og GMO-spørgsmål i direktivets anvendelsesområde, fordi det nukleare ansvar i henhold til Wiener- og Pariserkonventionen i øjeblikket er ved at blive revurderet. Et forsøg på at ændre det her og nu ville være at foregribe begivenhedernes gang.
Med hensyn til GMO'er er det tydeligt, at der stadig skal findes en løsning på ansvarsspørgsmålet, da lovgivningen vedrørende GMO'er ikke er helt indarbejdet endnu. Lad os først se, hvordan det forløber. Alt andet vil underminere konventionerne eller gældende lovgivning. 

Alavanos (GUE/NGL ),
    Indstillingen om en kodeks for lægemidler har stor betydning på et område, som har særlig interesse for de europæiske borgere, men som er domineret af de store virksomheders profitinteresser. På baggrund heraf har jeg stemt for de ændringsforslag, der tager sigte på følgende:
- en markedsovervågning, som er uafhængig af medicinalindustrien,
- beskyttelse af offentligheden mod lægemidler, som er for gamle,
- indskrænkning af den periode, hvor forretningshemmeligheden er beskyttet, som de store medicinalvirksomheder kræver, men som hindrer markedsføring af billige lægemidler,
- begrænsning af reklamer for lægemidler,
- oprettelse af databaser, som er uafhængige af medicinalindustrien. 
Bordes og Cauquil (GUE/NGL ),
    Grossetête-betænkningen om indførelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler har hovedsageligt til hensigt at beskytte medicinalindustriens interesser. Det er oprørende, at det skal være de store medicinalkoncerners tørst efter profit, som vinder i sidste ende på et område, hvor man burde prioritere den offentlige sundhed. For beskyttelsen af patentmonopolet, som sikrer denne industris overskud ved at trække medicinpriserne opad, har den drastiske konsekvens, at den hindrer flere hundredtusinde mennesker i at få adgang til medicinen.
Selv om vi støttede de ændringsforslag, der fremmer den offentlige information om lægemidlernes virkninger eller en bedre mærkning, har vi til gengæld stemt imod de ændringsforslag, der beskytter lægemiddellaboratoriernes monopol. 
I vores øjne går den offentlige sundhed og de syges interesser langt forud for fri handel og overskud til aktionærerne.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Det bør bemærkes, at den aftale, der nu er opnået i Parlamentet, som grundlag har haft et forkert forslag fra Kommissionen, der anlagde en rent kommerciel synsvinkel og søgte at revidere lovgivningsproceduren om lægemidler med det entydige mål på kort sigt at styrke den farmaceutiske industris konkurrenceevne.
Denne holdning blev omgående imødegået af mange sociale, forbruger-, familie- og forsikringsorganisationer i forskellige lande, der kæmper for en ansvarlig sundheds- og forbrugerbeskyttelsespolitik. Derfor kunne Parlamentet på væsentlige punkter ændre Kommissionens forslag, som Rådet kun delvis godtog.
Ved andenbehandlingen er flere af de oprindelige forslag blevet genoptaget, og selv om det kompromis, der i dag har været til afstemning i Europa-Parlamentet, ikke medtager alle de forslag, som vi har støttet, forbedrer det klart Rådets holdning, navnlig i henseende til definitionen af generiske lægemidler, den ønskede adskillelse af reklame og information samt opfordringen til Kommissionen om at udfærdige en rapport om den aktuelle praksis på informationsområdet, så informationens kvalitet kan højnes. 
Maaten (ELDR ),
    Kompromiset er et fremskridt for lægemiddelindustriens konkurrenceevne, den videnbaserede økonomi og tilgængeligheden af lægemidler i EU. Beskyttelsen af lægemidler i EU varierer fra seks til 10 år. Resultatet er, at udbuddet af og prisen for lægemidler varierer betydeligt i medlemsstaterne. Otte + to + et-kompromiset indebærer otte års beskyttelse plus to år for generiske lægemidler til at bringe orden i sagsakterne, fulgt af markedsadgang, og så et års ekstra beskyttelse for den innovative industri, hvis et lægemiddel også har terapeutisk virkning for andre sygdomme, og det resulterer i større priskonkurrence, en forbedret forsyning med lægemidler og en saltvandsindsprøjtning til den videnbaserede økonomi. Rådet har ikke villet inkludere homøopatiske lægemidler i kompromispakken. Disse lægemidler vil derfor fortsat være et juridisk set gråt område, og homøopatiske lægemidler vil fortsat cirkulere illegalt på markedet. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til så hurtigt som muligt at stille forslag om at regulere registreringen af homøopatiske lægemidler på europæisk niveau - først da vil det europæiske marked for lægemidler være gennemført. Homøopatiske lægemidler udgør et vigtigt alternativ for mange mennesker. Jeg hører selv til dem, som har ganske stor tillid til disse lægemidlers terapeutiske virkning. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Det højest mulige sundhedsbeskyttelsesniveau i EU er en målsætning, som EF-traktatens artikel 152 opstiller.
Jeg glæder mig over den indsats, som alle de institutionelle og private aktører har ydet for at forbedre fællesskabskodeksen for humanmedicinske lægemidler. Ændringsforslagene angår primært definitionen af lægemidler, generiske og biologisk tilsvarende lægemidler, hvilket efter min opfattelse retter sig mod at imødekomme et stadig større krav fra de europæiske borgeres side og behovet for at tilvejebringe en stadig mere troværdig ramme omkring betingelserne for markedsføring af humanmedicinske lægemidler.
Endelig mener jeg ligesom i forbindelse med fru Grossetêtes anden betænkning, at det er vigtigt, at der er en passende beskyttelse (over en længere tidsperiode) af rettighederne til farmaceutiske produkter, mere konkret dem, der indeholder nye terapeutiske indikationer, som for patienten udgør en vigtig klinisk fordel i forhold til eksisterende behandlingsformer, så vi kan nå den (hvis ikke optimale, så dog realistiske) ligevægt mellem konkurrenceevne, forskning, sundhedssystemer og udvikling af generiske midler, som ordføreren mener kan findes.
Det samlede kompromis, der under det italienske formandskab er opnået med Rådet, er af stor betydning, herunder også om det agentur, som Müllers betænkning omhandler. 
Roure (PSE ),
    Vi har netop udtalt os om revideringen af lægemiddellovgivningen. Det ændrede direktiv gør det muligt at øge graden af harmonisering mellem medlemsstaterne af de bestemmelser, som regulerer lægemidlerne. Det kan øge de centraliserede og decentraliserede procedurers effektivitet. Men vi ønsker, at medlemsstaterne sørger for, at de homøopatiske lægemidler, som fremstilles og markedsføres i Fællesskabet, favoriseres.
Vi har stemt for de ændringsforslag, som kunne løse nogle problemer, der er opstået på grund af det juridiske tomrum, som nogle homøopatiske lægemidler stadig befinder sig i. Disse lægemidler, som anvendes af mere end 100 millioner europæere, har ikke blot ikke nogen bivirkninger, de gør det også muligt at spare penge for sundhedssystemerne. Vi ønsker absolut at beholde de homøopatiske lægemidler, som modsvarer efterspørgslen fra borgerne i vores lande.
Vi har også talt for udviklingen af den europæiske industri for generiske lægemidler, for hvis vi vil bevare vores sociale sikringssystem, skal vi spare, og det hjælper de generiske lægemidler os med.

Fitzsimons (UEN ),
    Jeg vil gerne rose ordføreren for hendes flotte arbejde i forbindelse med dette afgørende spørgsmål. Udkastet til den fælles holdning udgør et stort problem for min medlemsstat, Irland, hvad angår artikel 67 om receptpligtige veterinærlægemidler. Det er derfor, at jeg igen stillede det relevante ændringsforslag fra førstebehandlingen, som vi vedtog med overvældende flertal første gang.
Det er afgørende, at subsidiaritetsprincippet er gældende, og det står hver enkelt medlemsstat frit for at beslutte, hvilke lægemidler der skal være receptpligtige. Sådan er situationen nu, og det har vist sig at være hensigtsmæssigt for beskyttelsen af folkesundheden.
Med mit ændringsforslag får medlemsstaterne mulighed for dette, samtidig med at der føres omhyggeligt tilsyn med godkendelse af passende farmaceuter i forbindelse med disse lægemidler. Det vil betyde, at det handelsbaserede system med licensgivning og kontrol i Irland kan fortsætte. Dette system giver den bedste fødevaresikkerhed og sporbarhed. Desuden undgår landmænd og dyreejere unødvendige omkostninger og bureaukrati. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg glæder mig over den indsats, der er ydet for at oprette en fællesskabskodeks for veterinærlægemidler. Sikringen af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau i EU forudsætter nødvendigvis en justering af de almene bestemmelser om markedsføring af veterinærlægemidler. Det skorter desværre ikke på tvingende grunde til at indføre skærpet overvågning af produkter til brug for fagfolk. Det bliver på grund af den øgede forbrugerbevidsthed stadig vigtigere at sørge for, at informationen om lægemidler er præcis og troværdig. Jeg mener derfor, at vi gør overmåde ret i at insistere på en klarere adskillelse af "information om lægemidler" og "reklame for lægemidler".
Endelig tilslutter jeg mig overvejelserne om, at der bør gives rimelige tidsrammer for beskyttelsen af rettigheder til farmaceutiske produkter, for kun det - men naturligvis på et fornuftigt grundlag, som jeg mener Europa-Parlamentet har sørget for - vil sikre, at industrien bevarer interessen for ikke blot at videreføre, men også at udvide sin teknologiske forskningsindsats med henblik på nye og forbedrede produkter. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for ændringsforslag 20-23, som imidlertid er blevet forkastet.
Årsagen hertil er, at der er en åbenbar risiko for, at det, der i dag regnes som kosttilskud, i fremtiden bliver omdefineret til lægemidler. Dette ville vanskeliggøre tilgængeligheden i en situation, hvor mange mennesker supplerer deres kost med kosttilskud for at få det bedre og holde sig friske.
Direktivet åbner dermed for en alvorlig konsekvens for prisbilledet, såfremt kosttilskud omdefineres til lægemidler. Med højere omkostninger for den enkelte forbruger kan det blive for dyrt at købe kosttilskud. Dette ville resultere i øgede sygemeldinger - og stigende samfundsomkostninger.

Fitzsimons (UEN ),
    Jeg takker ordføreren for hans store arbejde med denne sag. Traditionelle plantelægemidler har været anvendt i vores samfund fra tidernes morgen. I de seneste år er fremstilling og salg af disse produkter blevet mere organiseret og kommerciel.
Der har været stigende fokus på, at moderne lægemidler ikke altid kan lindre alle sygdomme, og mange har fundet ud af, at plantelægemidler er et vigtig element for deres sundhedstilstand.
Jeg mener, at vi som lovgivere har pligt til først og fremmest at sikre den bedst mulige beskyttelse af folkesundheden. Tilvejebringelsen af lægemidler, både plantelægemidler og andre, kan ikke finde sted i et miljø uden regler. Det ville være uansvarligt.
Vi skal dog tage passende hensyn til langvarig praksis i en branche, som stort set har været selvregulerende i mange lande. Mange af helsekostbutikkernes produkter er kategoriseret som fødevarer eller kosttilskud og ikke lægemidler, selv om de muligvis har helbredende egenskaber. Vi bør dog huske, at alle fødevarer, som er en del af en afbalanceret kost, kan have en positiv sundhedseffekt.
Vi skal undgå at indføre en restriktiv lovgivning, som vil hæmme fri handel og konkurrence og skabe problemer for en fremgangsrig helsekostbranche. Denne sektor kan overvåges nøje via hensigtsmæssig national lovgivning. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har støttet denne indstilling ved andenbehandling, der ved at genoptage de ændringsforslag, som Parlamentet vedtog ved førstebehandlingen, og forbedre den tekst, som Rådets fælles holdning mundede ud i, mere hensigtsmæssigt lever op til målet om en harmonisering af de nationale lovgivninger, hvad angår måleinstrumenter.
De moderne økonomiers stigende kompleksitet og behovet for at sikre fair handel kræver et minimum af nøjagtighed i forbindelse med målinger, som er underlagt lovkrav. Denne fordring er mere end velbegrundet, når der som i EU er tale om et fælles marked.
En sådan målsætning modarbejdes dog af, at Rådets fælles holdning omfatter en "valgfrihedsklausul", som overlader det til medlemsstaterne at beslutte, hvilke instrumenter der skal være underlagt lovbestemmelser, hvorved der opretholdes et tostrenget system med en del, der er omfattet af lovgivning, og en anden del, der ikke er. Jeg er derfor helt enig med ordføreren, når han anfører, at "hvis den interne handel i Fællesskabet tages med i betragtning, må medlemsstaternes lovgivning imidlertid hverken være indbyrdes uforenelig eller uforenelig med fællesskabslovgivningen".
Som ordføreren påpeger, vil den ønskede harmonisering kun blive til virkelighed, hvis valgfrihedsklausulen underordnes visse almene betingelser, og hvis der indføres en overgangsperiode på fem år til medlemsstaternes gradvise afvikling af denne klausul. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Da jeg mener, at trafiksikkerhed er en af EU's vigtigste opgaver, og da jeg finder, at denne betænkning bidrager til at indfri denne fællesskabsmålsætning, har jeg stemt for den. Jeg støtter således altovervejende, at de foreslåede foranstaltninger gennemføres, og at de finder anvendelse på mini-, linje- og turistbusser og på lette, mellemtunge og tunge lastvogne. Jeg er dog enig med ordføreren, når han mener, at et forbud mod sidevendte sæder i visse køretøjer er at gå for vidt. Det afgørende punkt er nemlig, at den manglende sikkerhed ved disse sæder ikke er blevet påvist for alle de omhandlede typer køretøjer. Kommissionen har rigtig nok fremlagt en undersøgelse, men den kan ikke retfærdiggøre et sådant forbud, da den var begrænset til analyser af ulykker i minibusser og anvendte parametre, som kun kan anvendes for denne type køretøjer. Desuden udviser oplysningerne vedrørende rejsebusser af type M3, gruppe III og B ingen særlige sikkerhedsrisici, som ville retfærdiggøre et fuldstændigt forbud.
Europa-Kommissionens konklusioner synes mig derfor forhastede, hvad dette sidste punkt angår. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Fordelen ved at bruge sikkerhedssele er først og fremmest, at det forhindrer, at man slynges ud af køretøjet. Adskillige undersøgelser af trafikulykker konkluderer nemlig, at mange passagerer omkommer, netop fordi de slynges ud, mens de, der forbliver i køretøjet, i reglen overlever. Det er derfor ganske rimeligt at betragte brug af sikkerhedsseler som samfundsgavnligt, fordi det i betydelig grad nedbringer antallet af døde og tilskadekomne efter trafikulykker.
Det er også vigtigt at huske på, at denne betænkning støtter et forslag fra Kommissionen, der indgår i en serie af ændringer af Rådets direktiver fra 1974, 1976 og 1977, der skal øge trafiksikkerheden. Det er rimeligt at antage, at Kommissionens forslag til disse foranstaltninger vil følges af positive resultater.
På et tidspunkt, hvor dødsulykkerne på vejene stadig er mange, må sikkerhedsforholdene for alle køretøjer styrkes. Ikke kun for lette køretøjer (kategori M1), men også for minibusser og busser (kategori M2 og M3) og for lette, mellemtunge og tunge lastvogne (kategori N1, N2 og N3).
Trafiksikkerhed må prioriteres højt.
Af alle disse grunde har jeg stemt for. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Større trafiksikkerhed på baggrund af det betydelige antal omkomne hvert år har været et af EU's højt prioriterede områder, hvilket har givet sig udtryk i adskillige betænkninger fra Europa-Parlamentet og i en hvidbog.
Fordi jeg mener, at Kommissionens forslag, som også ordføreren tilslutter sig, om udvidet tvungen brug af sikkerhedsseler bidrager til større sikkerhed for passagererne, har jeg støttet denne betænkning. Den retter sig konkret imod minibusser, busser og lette, mellemtunge og tunge lastvogne.
Jeg mener dog, at denne foranstaltning kun mindsker trafikulykkernes følger, og jeg anbefaler, at der satses på andre og egentligt forebyggende foranstaltninger som den mest effektive måde til at nedbringe antallet af omkomne på vejene ved at nedbringe antallet af ulykker. Jeg foreslår eksempelvis, at man satser intenst på undervisning i skolerne og i civilsamfundet på at fremme en trafikkultur baseret på ansvarlighed og gensidig respekt, på at forbedre de almindelige veje og motorvejene, hvor der bliver stadig mere trafik, og på teknologisk at forbedre bilerne og alle køretøjer generelt. En anden tanke, som jeg længe har forfægtet, er at investere i udvikling af jernbanerne, et transportmiddel, der er klart mere sikkert end vejtransporten, og som er et klart mere bæredygtigt alternativ til en stadig mere overbelastet vejtransportsektor. 

Inglewood (PPE-DE ),
    Jeg undlod at stemme, da jeg i Storbritannien er formand for udvalget for bedømmelse af eksport af kunstværker. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    I betragtning af, hvor vanskeligt dette spørgsmål er ikke mindst med hensyn til bevis og international koordinering, mener jeg, at der er tale om et positivt forslag, hvis formål er at sikre fuld tilbagelevering af plyndrede kulturgoder, så vidt det overhovedet er muligt.
Der er tydeligvis stor usikkerhed om retstilstanden på dette område, som kan udnyttes af dem, der i dag tilegner sig og ulovligt forhandler disse goder, men hvor de rette ejere ikke har mulighed for at beskytte deres rettigheder. Typisk for denne situation er de mange kulturgoder, der blev plyndret under Anden Verdenskrig, og hvoraf mange endnu ikke er blevet tilbageleveret til ejerne eller deres arvinger. I denne vanskelige afvejning af interesser må man også tage hensyn til de rettigheder, som tredjemænd har erhvervet i god tro.
Jeg tilslutter mig derfor ordførerens synspunkt om, at det i sidste instans drejer sig om et moralsk og etisk spørgsmål, der kræver en moralsk og etisk løsning, og om, at der er behov for retlige og institutionelle rammer, som kan sikre, at fordringshavere, nuværende ejere samt statsejede og ikke-erhvervsdrivende enheder får en mere retfærdig behandling. Koordinering vil absolut være at foretrække frem for den kasuistiske tilgang, der hidtil har rådet, og jeg bifalder særlig, at der indføres et fælles katalogiseringssystem, at der oprettes en central database, og at der sikres efterforskningen adgang til offentlige og private arkiver, så der kan skabes større gennemsigtighed og en mere effektiv kontrol med denne type varers bevægelighed. Jeg har stemt for. 

Berthu (NI ),
    Beslutningen om Kommissionens arbejdsprogram for 2004 indeholder meget strenge passager, som jeg har støttet fuldt ud, om Eurostat-sagen og dens følger. Ingen kan forstå Kommissionens manglende reaktion i så lang tid. Vi må ikke blot prikke hul på den byld, der hedder Eurostat, men også i fremtiden styrke OLAF's uafhængighed og driftskapacitet, forbedre den interne informationsgang, hastereformere Kommissionens regnskabssystem og sætte en stopper for hemmelighedskræmmeriet såvel som for ligegyldigheden over for kravene fra Finanskontrollen.
Disse krav haster så meget desto mere, som man uophørligt opdager nye underslæb, f.eks. insiderhandlerne om fastsættelse af priserne i forvaltningskomitéerne for landbrug eller f.eks. den sag, der var for nylig, "Blue Dragon 2000", om anvendelse af fællesskabsmidler i Catalonien.
Disse afvigelser er ikke uden forbindelse med Kommissionens generelle arrogance over for medlemslandene. Alle disse reaktioner har samme årsag, nemlig at Kommissionen tror, at den har monopol på en højere sandhed. Desværre bekræfter forslaget til europæisk forfatning Kommissionen i sin idé på trods af, at man klart burde gøre den til et underordnet organ.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Der er tale om en beslutning, hvor man ikke bare undlader at udfordre EU's grundlæggende holdninger og politikker - den neoliberale kapitalistiske politik, føderalismen og den voksende militarisme - men heller ikke fordømmer de alvorlige følger heraf for arbejdstagerne og befolkningerne i de forskellige lande, idet man i stedet bekræfter disse retningslinjer og prioriteringer, samtidig med at den kamuflerer dem med sociale hensigtserklæringer.
Eksempelvis insisteres der på, at der er behov for den såkaldte europæiske forfatning. Man er bange for debatten om de næste finansielle overslag (fra 2006), idet man - ja, man tager sig til hovedet - argumenterer med, at valget til Europa-Parlamentet er tæt på. Man bifalder EU's militarisering. Man udfordrer ikke liberaliseringspolitikken, men har blot en forsigtig henvisning til dens "eventuelle følger". Man forkaster det ændringsforslag, hvor der ønskes en revurdering af Kommissionens mandat til WTO. Altså med andre ord mere end nok af det samme.
Derimod er der ikke nogen analyse af de forværrede økonomiske og sociale forhold i de forskellige EU-lande eller nogen kritik af den politik, som er årsagen hertil. Andet var i øvrigt ikke at forvente fra de politiske kræfter, der i Europa-Parlamentet, Kommissionen og regeringerne bestemmer EU's politik. 

McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, med hensyn til Côte d'Ivoire har vi i dag stillet et ændringsforslag. Det er beklageligt, at Parlamentet ikke støttede dette ændringsforslag. Det er helt uacceptabelt, at EU's fiskerfartøjer i forbindelse med fiskeriaftalerne prioriteres højere end folks rettigheder i andre lande. Dette er et krigshærget land. Vi mener, at aftalen bør ophæves, indtil konflikten er løst. Det er fuldstændigt uacceptabelt at lade EU's fartøjer fortsætte fiskeriet uforstyrret trods den nuværende konflikt i landet. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    De udenlandske magters rolle er særligt tydelig i de militære konflikter, som hærger Côte d'Ivoire med titusindvis uskyldige ofre. Samtidig har EU gjort landet til forsøgslaboratorium for sin "krisehåndteringspolitik", som i bund og grund er en politik for at gennemtvinge EU's imperialistiske mål.
EU har ikke noget at gøre i Côte d'Ivoire. De franske tropper bør straks trækkes tilbage og problemet behandles inden for rammerne af FN og Organisationen af Afrikanske Stater.
KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet har stemt imod beslutningsforslaget, fordi det ikke blot undlader at udpege de skyldige, men også bifalder EU's interventionsrolle. På grund af disse holdninger bliver de positive elementer, som beslutningsforslaget måtte indeholde, til ren ønsketænkning. 
Bordes og Cauquil (GUE/NGL ),
    Selv om man kun kan være enig i fordømmelsen af begrebet og de mord, der er begået i dets navn, har vi ikke stemt for betænkningen.
På den ene side fortier den ansvaret hos de skiftende franske regeringer, som efter en lang periode med undertrykkelse fra kolonimagten støttede Houphouët-Boignys diktatur og dernæst det autoritære styre under hans efterfølger Bédié, som opfandt demagogien om i kampen mod sine rivaler om magten.
Og endnu i dag beskytter den franske hær, som er til stede i området, de franske kapitalinteresser i Côte d'Ivoire og på ingen måde befolkningen.
Og hvad betyder i øvrigt (genopretning af statens myndighed), hvis man ikke yder nogen hjælp til at afskaffe (fattigdom, den ulige fordeling af rigdomme, social uretfærdighed, overtrædelser af menneskerettighederne, undertrykkelse af minoritetsgrupperne osv.), i hvilke betænkningen selv ser lige så mange destabiliserende faktorer som dem, der har ført til de nuværende konflikter?
Hvad angår de såkaldte fredsbevarende styrker som f.eks. CEDEAO's styrker, har tidligere erfaringer fra Sierra Leone og Liberia vist, at de generelt kun bidrog med endnu en bevæbnet bande til dem, der allerede slås på befolkningens bekostning. Vi har ikke med vores stemme stadfæstet en hyklerisk tekst, med hvilken de europæiske parlamentsmedlemmer blot letter deres samvittighed.
Krivine (GUE/NGL ),
    Det fælles beslutningsforslag lægger sig fra begyndelsen i et alfaderligt toneleje, når det langer ud, at konflikten i Côte d'Ivoire (ikke kun kan tilskrives etniske forhold) ... hvilket alligevel understreger nævnte forhold. Men er det ikke neoliberaliseringen af den ivorianske økonomi, den lavere råvarepris og således forarmelse af befolkningen og de transnationale virksomheders åbenlyse forsøg på at sætte de neokolonialistiske ivorianske oprørspartier op mod hinanden, som har fremmet modtageligheden for -diskursen, og statskuppene?
Det fælles beslutningsforslag omtaler ikke nødvendigheden af at trække de franske tropper tilbage som fredsbevarende styrke. Den historiske forbindelse mellem den franske hær og de franske virksomheder og de ivorianske politikere og nabostater gør imidlertid, at hæren og det franske diplomati ikke kan betragtes som neutrale størrelser heri. Vi burde således støtte andre aktører. Med ét slag er Linas-Marcoussis-rammen ødelagt af mange forhold. Den bedste konfliktforebyggende politik er den politik, der udsletter grundlaget for konflikter, og i forhåndenværende tilfælde kan pyromaner ikke bruges som brandmænd. Vi må ud af den neokolonialistiske tankegang, som er dybt udemokratisk, for at udvikle en ny form for samarbejde mellem Europa og Afrika. Jeg har derfor undladt at stemme om et beslutningsforslag, som ikke tager direkte fat om problemernes rod.
Souchet (NI ),
    Endnu en gang har Europa-Parlamentet netop i forbindelse med den ivorianske opløsning vedtaget et middelmådigt beslutningsforslag, som ikke blandt sine årsager skelner det centrale fra det uvæsentlige. Det centrale er, at nogle styrker, der hviler på et etnisk grundlag og åbent praktiserer racisme (mellem stammer, imod hvide og imod franskmænd), er i færd med at udvande den stabilitet og fremgang, som de har fået i arv. Den pengeafpresning, som har fundet sted i de sidste par uger i Abidjan af såkaldt "patriotiske" militser imod repræsentanter for humanitære ngo'er, der udfører et bemærkelsesværdigt stykke arbejde, f.eks. for børnene og de diplomatiske repræsentanter, er så meget desto mere skandaløs og uacceptabel, fordi den finder sted fuldstændigt ustraffet og for øjnene af en eftergivende ordensmagt. Regeringsmyndighedernes dobbeltspil skal klart fordømmes. Disse demonstrationer er på ingen måde spontane. De er arrangeret i hemmelighed af præsident Gbagbo og hans kreds, hvis evner til tvetunget tale når uanede højder. De "unge patrioter" bevæbnes, finansieres og udnyttes af en lovlig regering, som forråder sit hverv.
Stillet over for omfanget af sådan en pengeafpresning skal Frankrig og EU hurtigst muligt tage skeen i den anden hånd og etablere en klar forbindelse mellem støtte og respekt for rettighederne, medmindre de vil give indtryk af at være overbærende eller medsammensvorne.
Formanden.
   - Stemmeforklaringerne er afsluttet.

(4)
Patakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i weekenden den 6.-7. december 2003 blev antallet af uskyldige ofre for de amerikanske troppers forbryderiske invasion af Afghanistan øget med 15 børn, som blev dræbt under bombardementer udført af besættelsesmagten. Fra Afghanistan blev invaderet frem til i dag, har tusindvis af børn og civile mistet livet. Påskuddet er at uddrive talebanerne, men det virkelige formål er at besætte Afghanistan.
En tilsvarende, men endnu værre situation har vi som følge af de amerikanske og britiske styrkers ulovlige og barbariske invasion af Irak. Og mens Europa-Parlamentet har udvist stor følsomhed med hensyn til de dræbte i besættelsesstyrkerne og har holdt et minuts stilhed, har det ladet hånt om de utallige ofre, som de har forårsaget.
Hr. formand, jeg vil gerne opfordre Præsidiet til i næste mødeperiode at anmode Parlamentet om at holde et minuts stilhed til minde om de børn og tusindvis af andre uskyldige civile, som har mistet livet under de ovennævnte invasioner. 
Formanden.
   - Formandskabet har noteret sig Deres forslag og vil viderebringe det til de kompetente myndigheder med henblik på videre behandling. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0435/2003) af Sommer for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om udbredelse af og indbyrdes kompatibilitet mellem automatiske bompengesystemer i Fællesskabet (KOM(2003) 132 - C5-0190/2003 - 2003/0081(COD)).
Sommer (PPE-DE ),
    Først vil jeg gerne rette en varm tak til mine kolleger i Parlamentet, særligt til skyggeordførerne, for deres meget konstruktive samarbejde. Mange tak.
Kommissionen havde jo stillet et meget ambitiøst forslag. En lovende ny teknik, fremtidsorienteret, baseret på satellitnavigation og mobiltelefoni. Denne teknik skulle gøres obligatorisk for medlemsstaterne i forbindelse med opkrævning af bompenge senest fra 2012. Det ville have betydet, at alle andre tekniske systemer, som findes i dag, og som er baseret på mikrobølgekommunikation, skulle afskaffes. På denne måde ville man nå det egentlige mål for lovprojektet, den tekniske interoperabilitet.
Dette egentlige mål er et rigtigt mål. I et fælles indre marked må det ikke ske, at tekniske grænser bremser trafikstrømmen og dermed godstransporten. Det er nemlig, hvad der ville ske, hvis de nationale bompengesystemer ikke var kompatible. Det skaber problemer for den internationale vejtrafik og hindrer det indre markeds funktion. Et andet mål for lovforslaget er aftalemæssig interoperabilitet. En aftale pr. bruger, gyldig i hele Europa, en god ting! Også dette er i øvrigt et ambitiøst mål på baggrund af den kendsgerning, at der stadig er mange harmoniseringstiltag på både det skattemæssige, det administrative og det juridiske område inden for EU, som mangler at blive gennemført.
Som Parlamentets ordfører kunne jeg imidlertid ikke følge Kommissionens forslag, hvad den tekniske interoperabilitet angår. Hvorfor ikke? Vi står over for det problem, at den nye bompengeteknik, som Kommissionen giver fortrinsstilling, og som i øjeblikket kun er under opbygning i Tyskland, indtil videre ikke fungerer. En teknik, der ikke fungerer, eksisterer imidlertid de facto ikke. Kan lovgivningsmagten gøre noget obligatorisk, som ikke eksisterer? Er det overhovedet lovgivningsmagtens opgave at foreskrive en bestemt teknik? Det mener jeg ikke. Beslutninger om at anvende bestemte teknikker skal træffes af markedet. Denne opfattelse deles også af flertallet af mine kolleger. Vi er derfor blevet enige om, at vi ikke vil følge Kommissionen på dette punkt. Vi vil være mere neutrale med hensyn til teknikken. Vi siger, at det egentlige mål skal nås, nemlig teknisk interoperabilitet mellem de forskellige systemer. Brugerne, operatørselskaberne fra de forskellige medlemsstater, hvor der anvendes elektroniske bompengesystemer, fortæller os, at det kan lade sig gøre. Det insisterer vi også på med det forslag, som nu er stillet i ændret form. Det er teknisk interoperabilitet, der skal opnås. Det betyder i yderste konsekvens, at først når en eksisterende teknik ikke længere kan kommunikere med andre tekniske systemer, skal den skiftes ud.
Her er det vigtigt, at subsidiaritetsprincippet holdes i hævd. Den principielle beslutning om, hvorvidt der skal opkræves bompenge, og for hvilke køretøjer og hvilke strækninger eller vejtyper, skal fortsat høre under medlemsstaternes kompetence. Det er lige så vigtigt for mig endnu en gang at understrege, at datasikkerheden skal have højeste prioritet. Vi vil ikke være gennemsigtige bilister.
Desuden har jeg i alle diskussionerne hele tiden understreget, at jeg mener, at satellitteknikken er yderst vigtig. Jeg er overbevist om, at vi gør ret i at opbygge det europæiske satellitsystem Galileo. For at understrege det har jeg nu til førstebehandlingen endnu en gang stillet et stærkere formuleret ændringsforslag. Jeg vil gerne understrege, at dette ændringsforslag oprindeligt allerede var blevet stillet i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme - af min værdsatte kollega Brigitte Langenhagen - men at jeg ikke mente, at det i sin stringente form ville kunne få flertal. Ved afstemningen i morgen i salen går jeg imidlertid ud fra, at Parlamentet vil støtte dette klare votum til fordel for et særligt europæisk satellitnavigationssystem, som gør os europæere uafhængige af andre. Jeg beder endnu en gang indtrængende om støtte.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at De må tro mig, det har ikke været let for netop mig som tysk ordfører at stille dette forslag. Kommissionens oprindelige forslag ville trods alt have været en kæmpechance for tysk industri. Man ville have kunnet markedsføre den nye innovative bompengeteknik i hele Europa. Denne nye teknik er fantastisk. Den er efter min overbevisning ikke bare den eneste tekniske løsning, der kan komme på tale til tyske forhold. Denne teknik indeholder mange ekstra anvendelsesmuligheder, som går langt ud over ren opkrævning af bompenge. Men jeg må gentage, at en teknik, som de facto ikke eksisterer, ikke kan gøres obligatorisk ved lov. Det gør mig inderligt ondt, at der på grund af den tyske forbundsregerings amatøragtige fremfærd især i kontraktforhandlingerne om indførelse af bompengeteknikken er opstået en sådan palaver, at vi på europæisk lovgivningsniveau nu ikke kan vælge andre løsninger end den, der er foreslået nu.
Turmes (Verts/ALE ),
    Statistikkerne, især om godstransporten over Alperne, taler deres tydelige sprog. I Schweiz transporterer man 66 % af godset på jernbane, 30 % på vejene. I EU er forholdet det omvendte og endda endnu mere grelt. Det betyder, at schweizerne politisk gør det, som vi ikke kan finde ud af i Europa, i EU. De sætter afgiften for tung trafik så højt, at vi får en komplet internalisering af de eksterne udgifter, at vejbelægninger, omkostninger til ulykker og miljøbelastningen i form af støj og luftforurening samt klimaskader bliver dækket ind. 80 % af disse indtægter går til alternativerne - til bygning af basistunneller, til støjdæmpende foranstaltninger ved jernbanerne og til forbedring af jernbanernes tjenesteydelser.
Og også når det gælder teknologien, har Schweiz, det lille Schweiz, hægtet EU af for flere år siden. I Schweiz har man et system, som fungerer godt, en kombination af mikrobølgeteknologi og i fremtiden også den digitale tachograf. Spørgsmålet er, hvorfor vi ikke kan finde ud af det i EU.
I forslaget om eurovignetten er der igen fastsat et maksimumsbeløb. Dette maksimumsbeløb er så lavt, at ingen for alvor kan tro på, at der er noget rigtigt incitament til at skifte fra vej til jernbane. Landene har heller ikke lov til at anvende størstedelen af disse penge til alternativerne. Det betyder, at det er en halvhjertet politik, og resultatet af denne politik ser vi, når vi læser statistikkerne over klimaforandringerne, over ulykker og lign.
Kommissionen har ligesom det tyske trafikministerium ladet sig spænde for to af de store aktørers vogn og vil trække satellitteknologien, som endnu ikke er moden, ned over hovedet på os. Jeg tror, at vi i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og også i det andet udvalg gør klogt i at hente Kommissionen ned på realiteternes grund igen og kræve teknologineutralitet.
Jeg vil til slut komme med en bemærkning om den skæve konkurrence mellem vejene og jernbanen i det sociale system. Vi har her i Parlamentet i førstebehandlingen vedtaget et direktiv - Markov-betænkningen - om hvile- og køretider. Hr. Berlusconi og hans regering har ikke engang fundet det nødvendigt at sætte det på Rådets dagsorden. Det er ganske enkelt en skandale! Hvordan skal vi komme videre socialt og miljømæssigt i Europa, hvis så vigtige direktiver ikke engang bliver fremmet i Rådet! 
Formanden.
   - Mange tak. Jeg er tolerant over for ordførerne, men De har overskredet Deres taletid med mere end 50 %, og bagefter beklager Deres kolleger sig. Jeg beder Dem om at overholde den tildelte tid. 
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at takke Dem for Deres støtte til vores initiativ til automatiske bompengesystemer, der er et væsentligt element i den europæiske politik om afgiftsordninger for vejbenyttelse og forvaltningen af transportefterspørgslen.
Direktivet er blandt forslagene i hvidbogen om transportpolitik, og det er naturligvis et indledende skridt med henblik på at indføre de nye eurovignette-systemer og lette brugernes betaling af de omkostninger, der er forbundet med anvendelsen af vejene.
Direktivet har følgende tre hovedmål: for det første at skabe interoperabilitet mellem de automatiske bompengesystemer, for det andet at indføre et europæisk automatisk bompengesystem og for det tredje at indføre satellitteknologi.
Princippet om interoperabilitet gør det muligt at fjerne de barrierer, som vanskeliggør gennemførelsen af det indre marked for automatiske bompengesystemer, og dermed undgå hindringer. Det gør det ligeledes muligt at gøre bompengesystemer mere udbredt og begrænse de køer, der opstår på betalingsstederne.
Det europæiske automatiske bompengesystem, vi foreslår, lever, ligesom interoperabiliteten mellem systemerne, op til et reelt behov hos brugerne, især vognmændene, der hurtigst muligt ønsker at få et elektronisk betalingsmiddel, der er fælles for hele nettet. Den tjeneste, vi foreslår, og som er baseret på princippet om en enkelt kontrakt, giver såvel brugerne som operatørerne beskyttelse i form af et utvetydigt juridisk dokument, der kan anvendes i tilfælde af stridsspørgsmål. Der er behov for på dette felt at få gennemført det, der f.eks. allerede findes inden for mobiltelefonområdet eller i forbindelse med bankernes kreditkortsystemer.
Et skift fra de nuværende automatiske bompengesystemer, der er baseret på mikrobølgesystemer, til satellitteknologi er efter min mening den eneste fremtidssikrede løsning, som gør det muligt at leve op til de forskellige behov i EU's afgiftspolitik. Det vil desuden gøre det muligt at forbedre kvaliteten af landevejstransporten betydeligt takket være indførelsen af nye telematiktjenester og nye muligheder, i særdeleshed sikkerhedssystemer som f.eks. hastighedsbegrænsere, antikollisionsanordninger, overvågning af transport af farligt gods, information til de rejsende - afhængig af hvor de befinder sig - om trafikforholdene forskellige steder osv.
Hr. formand, hvis vi ikke forpligter os selv over for satellitteknologien, er der overhovedet ingen sammenhæng med den beslutsomme politik, som Kommissionen og i særdeleshed Parlamentet samt Rådet og EU som helhed fører i forbindelse med Galileo-systemet.
Jeg vil gerne sige, at der er mange medlemsstater - med Tyskland og Italien som notoriske undtagelser - der ønsker at blive ved med at anvende mikrobølgesystemer parallelt med satellitsystemer. Dette ønske, der er forståeligt på grund af de allerede foretagne investeringer, kan der tages hensyn til ved at medtage en klar anbefaling af satellitløsningen - i stedet for en fuldstændig og klippefast forpligtelse - som gør det muligt at realisere dette på mellemlang sigt. Det accepterer Rådet også. Jeg vil lytte til resten af forhandlingen, men jeg håber, at vi takket være ordføreren, fru Sommers, og medordføreren, hr. Turmes', indsats samt Rådets arbejde kan vedtage det ved førstebehandlingen, hvilket efter min mening er særdeles vigtigt for at fremme den fremtidige anvendelse af bompengesystemer på vejene.
Hr. formand, i dag skulle vi ikke tale om eurovignette-direktivet, men jeg vil gerne sige til hr. Turmes, at transportarbejdsgruppen allerede har mødtes flere gange med det formål at komme videre med forhandlingen af dette komplekse direktiv, og at vi forsøger at opnå et lige så succesfuldt resultat som det, jeg forventer i forbindelse med bompengedirektivet, det vil sige, at Parlamentet og Rådet kan vedtage det ved førstebehandlingen, før Parlamentets nuværende valgperiode udløber. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne rose ordføreren, fru Renate Sommer, for det arbejde, hun har gjort med betænkningen. Hun har gjort et så godt stykke arbejde, at jeg tror, vi vil nå til enighed med Rådet allerede fra førstebehandlingen, hvilket gør dagens forhandling mindre interessant. Under alle omstændigheder betyder dette ikke, at vi skal undlade at nævne, at fru Sommer har arbejdet fremragende og systematisk og har opnået at få tilslutning til Kommissionens oprindelige forslag fra næsten alle medlemmer af vores udvalg. Samtidig lykkedes det hende også at få en aftale med Rådet om at gå meget hurtigt frem med det, vi skulle opnå, nemlig indbyrdes kompatibilitet mellem vejafgiftsystemer på europæisk plan.
Vi er principielt enige i Kommissionens forslag, fordi det gør livet nemmere for brugerne, det vil sige chaufførerne, som med dette tiltag får færre problemer i forbindelse med transport over grænserne. Vi har nogle enkelte indvendinger, som er koncentreret om to punkter, og det glæder os, at både Kommissionen og Rådet forstår disse.
For det første vil vi gerne vide, hvornår dette nye vejafgiftskoncept træder i kraft. Vi foreslår, at tidsplanen rykkes fra 2005 til 2007 for busser og lastbiler, da vi mener, der er behov for to år mere, så alle de, der skal tilpasse sig systemet, kan nå at gøre det, hvorefter det kan træde i kraft.
For det andet vil vi gerne vide, om der bliver tale om udelukkende anvendelse af det nye satellitbaserede positionsbestemmelsessystem, som der har været mange problemer med, efter at det er taget i anvendelse i Tyskland.
Jeg synes, det tjener ordføreren til ære, at hun har en ægte europæisk tilgang til det konkrete spørgsmål, det vil sige hun ønsker ikke udelukkende anvendelse af det tyske system og foreslår, sammen med de øvrige medlemmer, at denne beslutning træffes sammen med den relevante branche, medlemsstaterne og de øvrige involverede aktører, så vi kan være helt sikre på, at systemerne er indbyrdes kompatible og fungerer effektivt for alle. 
Savary (PSE ).
   - Fru kommissær, hr. formand, jeg vil gerne først og fremmest rose vores kollega, fru Sommer, eftertrykkeligt for kvaliteten af vores samarbejde - hendes lydhørhed og også hendes fleksibilitet i alle de tilfælde, hvor vi måtte have været uenige - som burde, håber jeg, føre til, at vi får en yderst god betænkning fra førstebehandlingen, idet jeg håber og ønsker, at det bliver den endelige.
Jeg tror, at dette direktiv i sidste ende er meget vigtigt, dels fordi dets mål er at lette livet for alle dem, der arbejder inden for vejtransportbranchen, og som naturligvis passerer bompengesystemerne og ofte har brug for at skifte system eller betalingsmiddel, men også fordi det er et direktiv, som er yderst åbent over for, hvad fremtiden bringer, især hvad angår etableringen af Galileo-systemet.
Vi vurderede i PSE-Gruppen, at dette direktiv i begyndelsen var en smule stift og meget bindende for motorvejssektoren. Reelt krævede det, at sektoren på kort tid sikrede den indbyrdes kompatibilitet mellem de nuværende mikrobølgesystemer, det vil sige investerede massivt for i løbet af kort tid at gå over til et nyt system, to år efter.
Det var helt klart uacceptabelt at bede dem om en sådan dobbelt indsats, og jeg er glad for, at det er lykkedes os at nå frem til et ændringsforslag 48 fra fru Sommer, som stærkt anbefaler Galileo og anbefaler at afvente en interimsrapport fra Kommissionen for at fastslå, på hvilke betingelser vi skal gennemføre denne overgang til det nye system. For så vidt er vi meget begejstrede for satellitpositionsbestemmelsessystemet, og vi mener, det er fremtiden, ikke blot for bompengesystemerne, men for en lang række andre tjenester.
For det andet mener vi, at vi har fremmet systemernes indbyrdes kompatibilitet, det vil sige, at hovedparten af de ændringsforslag, som vi har stillet, hvad enten det drejer sig om forslag 11, som vi selv fremlagde, eller forslag 46, som blev fremlagt af fru Sommer, har til hovedformål ikke nødvendigvis at skabe et enhedssystem, men et indbyrdes kompatibelt system, og vi mener, at det er det, vi skal kræve på kort sigt. Med andre ord drejer det sig også om at sørge for, at nogle mikrobølgesystemer kan blive indbyrdes kompatible med GPS-GSM.
Vi har desuden genovervejet tidsplanen. Jeg mener ganske enkelt, at den tidsplan, som Kommissionen foreslog os, var urealistisk, for der var ikke afsat den nødvendige tid til lovgivningsarbejdet, og vi kunne ikke med så kort varsel kræve, at det europæiske bompengesystem blev bragt i overensstemmelse, allerede fra 1. januar 2005.
Endelig har vi for PSE-Gruppens vedkommende og på anmodning - som ikke synes at være specielt socialdemokratisk - fra City of London, der følger nøje med i denne forhandling, foreslået at indskrænke anvendelsesområdet en smule og i det mindste at planlægge en overgangsfase for de lokale bompengesystemer. Byen har faktisk lige netop etableret sit system. Det er et meget lovende eksperiment, og jeg tror ikke, vi skal lægge for mange bånd på det.
Derimod er vi grumme - det er uden tvivl et overdrevet udtryk - imod de ændringsforslag, som er stillet af vores italienske kolleger - ændringsforslag 19, 23, 26, 27 og 29 - der forsøger at foreslå et kontraktmæssigt regelsæt snarere end en europæisk bompengetjeneste. Vi mener, der er brug for en europæisk bompengetjeneste. Det er mere klart, mere stabilt, mere enkelt og mere forståeligt set fra et juridisk synspunkt. Vi er således imod disse forslag fra vores italienske kolleger.
Til gengæld er vi ganske enige i ændringsforslag 39 om beskyttelse af privatlivets fred, såfremt man planlægger at gå over til Galileo-systemet. Vi mener ikke, at disse forholdsregler er forgæves. Endelig godkender og støtter vi ændringsforslag 40 fra vores kolleger fra Gruppen De Grønne, for vi mener ikke, at et bompengesystem kan reduceres til blot at være en afgift eller en ekstraskat. Et bompengesystem kan heller ikke blot være et middel til at afdrage på vejnettet. Et bompengesystem skal også være et transportpolitisk værktøj og skal kunne garantere overgangen til og krydsfinansieringen af andre, alternative transportformer i fremtiden.
Blak (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne starte med at rose ordføreren for et rigtig godt stykke arbejde. For tiden ser vi, hvordan flere og flere EU-lande indfører vejafgifter, som der ofte ligger forskellige tekniske systemer bag. Og det er et af de hovedpunkter, jeg mener, vi skal lægge vægt på. Nemlig at vi ikke blindt skal fokusere på et teknisk system, f.eks. satellitnavigation, men derimod tillade forskellige systemer, der kan arbejde sammen indbyrdes.
Se blot på situationen i Tyskland, hvor man ensidigt har satset på et bestemt system, der åbenlyst ikke fungerer efter hensigten. Det er ikke et eksempel, vi skal følge på EU-plan. I forbindelse med det tyske system var der også et andet problem, nemlig at der ikke var tilstrækkelig mange enheder til rådighed, så vognmændene i forskellige lande ikke havde mulighed for at få installeret disse enheder.
Der er også andet, vi skal undgå fremover. For at fokusere på brugerne, mener jeg, at systemet rent teknisk også skal sikre, at vognmændene og deres chauffører kun skal installere en enkelt enhed pr. vogn. Det vil lette den administrative byrde for transportvirksomhederne, og det vil også betyde større sikkerhed på vejene, hvis chaufførerne kun skal koncentrere sig om et apparat. Desuden er det vigtigt, at man sikrer brugerne adgang til et sammenhængende net gennem en enkelt kontrakt til det samlede vejnet med afgifter.
Alt sammen aspekter som er meget vigtige at holde sig for øje i forbindelse med behandlingen af denne betænkning. Jeg håber derfor, at vi får en afstemning, der sætter brugerne i højsædet, og så håber jeg, at De bemærker, hr. formand, at der her bliver lidt tid tilovers for dem, der har overskredet taletiden, fordi jeg ikke gør det. 
Schroedter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, jeg vil endnu en gang gøre opmærksom på, at jeg ikke giver kommissæren ret. Denne betænkning handler bestemt også om eurovignetten. Det er nemlig en forudsætning for at indføre eurovignetten, at bompengesystemerne kan arbejde sammen. Det vil sige, at først skal teknikken være til rådighed og fungere, og så kan vi kræve penge for eurovignetten. Og at vi har hårdt brug for pengene, det ved vi alle. Vi ved, at der mangler store beløb netop på jernbaneområdet. Det har jo også vist sig under de seneste diskussioner om, hvor store budgetterne i EU skal være, at der mangler indtægter på dette område, og at der er behov for at vise, hvor udgifterne virkelig hører hjemme. Det betyder, at jernbanen, som skal betale for sin kørsel, udgiftsmæssigt bliver ligestillet med vejene, og at benyttelse af vejene netop også skal betales af den tunge lastbiltrafik og godstrafikken.
Vi støtter derfor fuldt ud fru Sommers grundlinjer, når hun siger, at vi har brug for en løsning, som ikke er bundet til en bestemt teknik. Målet er, at den teknik, der bliver benyttet, skal kunne anvendes overalt, og det skal ske hurtigt. Det er målet, og det er godt, at denne linje bliver gennemført her i Parlamentet. Mange tak, fru Sommer. De har vores støtte, for vi har brug for en løsning, som kan gennemføres. Og en gennemførlig løsning er en nødvendig forudsætning for at indføre det egentlige instrument, som vi har brug for, nemlig eurovignetten. Og dette politiske instrument er jo målet for denne meget tekniske betænkning. Derfor kan jeg som repræsentant for en regering, der har vist, hvordan man ikke gør, sige, at De Grønne - og her er jeg helt enig med De Grønne i Tyskland - mener, at det afgørende er, at løsningen kan gennemføres. Jeg advarer Dem, fru kommissær, mod at satse alt på den store teknik nu, som måske ikke fungerer, og forsømme de andre praktiske aspekter. Jeg mener, at Sommer-betænkningen angiver de rigtige forudsætninger og viser, hvordan det skal gøres. 
Dillen (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne benytte lejligheden i forbindelse med diskussionen af denne betænkning til at understrege den skelnen, som fortsat bør foretages mellem harmonisering af systemer til opkrævning af bompenge, og den generelle opkrævning af bompenge i form af skat. Jeg tænker først og fremmest på de tekniske aspekter, der bliver diskuteret, og hvormed man vil opnå, at elektroniske systemer til opkrævning af bompenge kan arbejde sammen i hele EU. Det kan ingen ved sin fornufts fulde brug være imod. Men det slår mig, at denne betænkning styrer uden om nogle vigtige politiske emner, som er dukket op under diskussionen, og det ville derfor have været ønskeligt med en mere omfattende diskussion.
Jeg vil især understrege den kendsgerning, at det bør være op til medlemsstaterne selv, om de ønsker et bompengesystem for lastvogne og personbiler. Jeg synes, det er logisk, at der i perifere stater eller østater som Portugal eller Malta, som tiltræder i nær fremtid, er andre økonomiske og politiske overvejelser end i f.eks. Flandern, som med sin beliggenhed mellem Tyskland, Frankrig, Nederlandene og Storbritannien er EU's centrale trafikale skæringspunkt. De flamske motorveje risikerer at blive overfyldt af den eksponentielle vækst i godstrafikken. For at stimulere f.eks. jernbane- og søtransporten burde Flandern kunne anvende andre kriterier end andre medlemsstater, hvis det ville indføre bompenge i morgen, for i øjeblikket opkræver det ikke bompenge. Det samme gælder for opkrævning af bompenge for passagertransport, hvor så mange forskellige faktorer - turisme, trafiktæthed, luftforurening, økonomiske strukturer osv. - kan spille en rolle, når man skal afgøre, om man ønsker en sådan opkrævning af bompenge eller ej. Enhver regering bør fortsat have ret til selv at afveje, om de i forvejen hårdt beskattede bilister - og vi taler om arbejdende mennesker, som holder industriens hjul kørende - skal pålægges endnu flere skatter.
I dag kan Europa harmonisere de tekniske aspekter af - og det vil jeg gerne understrege - eksisterende bompengesystemer. Når der skal tages politiske og økonomiske beslutninger på dette område, ville Parlamentet og Kommissionen gøre klogt i at vise lidt mere respekt for subsidiaritetsprincippet, som ofte kun anvendes som en floskel. 
Bradbourn (PPE-DE ).
   - Hr. formand, også jeg vil godt takke ordføreren for en fremragende indsats med at revidere nogle af de mere urealistiske dele af forslaget. Efter min mening er der imidlertid stadig en række områder, der skal afklares yderligere.
Det gælder især det velkendte nærhedsprincip, som den forrige taler også var inde på. Jeg mener ikke, EU bør kunne pålægge Det Forenede Kongerige, eller for den sags skyld nogen anden medlemsstat, at indføre bompenge. Det glæder mig derfor, at der er et ændringsforslag, som sikrer nærhedsprincippet. Dermed står det klart, at forslaget ikke indebærer obligatorisk indførelse af bompengesystemer i hele EU. Det ville utvivlsomt også have medført, at den britiske regering, som i øjeblikket overvejer at indføre vejafgifter, slet og ret ville have givet EU skylden for dette upopulære tiltag.
Det glæder mig også, at markederne får lov at afgøre, hvilken teknologi der eventuelt skal benyttes. Idéen om et satellitbaseret system som det eneste forekommer mig fuldstændig latterlig. Det er faktisk det, der irriterer mig allermest. Jeg har flere gange sagt på udvalgsmøder, at spørgsmålet om borgerlige frihedsrettigheder i forbindelse med denne teknologi er en alvorlig trussel mod folks dagligdag. Hvis teknologien bruges forkert, er satellitsporing en form for . Desuden ville der være tale om betragtelige udgifter for virksomheder og enkeltpersoner, som formodentlig ville skulle betale for installationen af denne teknologi.
Så er det mere positivt, at udvalget har besluttet at gå tilbage til Kommissionens gennemførelsesdatoer. Den oprindelige anmodning var både ulogisk og urealistisk. Jeg må dog beklageligvis meddele, at medmindre der virkelig gøres noget ved de spørgsmål, jeg har nævnt, herunder især brugen af satellitsystemer, er jeg ikke i stand til at støtte ordførerens samlede forslag. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne gratulere fru Sommer med hendes meget grundige, intensive arbejde, selv om jeg indrømmer, at jeg hellere havde set en betænkning, der lå tættere op ad Kommissionens forslag.
Jeg mener, at Kommissionens forslag var eller er mere modigt og fremsynet, om end mere risikofyldt. Desværre, det må jeg også sige, har Kommissionens medarbejdere ikke fremlagt forslagets teknologiske betydning med tilstrækkelig energi og engagement. Selvfølgelig kan vi leve med det, som fru Sommer er nået frem til, og som er blevet vedtaget i udvalget. Men jeg vil gerne pege på, at det faktisk ville klæde EU at gå efter den mest moderne teknologi, ikke kun fordi der er tale om den mest moderne teknologi, men fordi det også er en meget fleksibel teknologi. De mennesker, som går ind for et bompengesystem, ved i hvert fald, hvor vigtige bompengene kan være, også til at regulere trafikstrømme med og til at flytte trafik fra overbelastede eller økologisk særligt følsomme områder til andre strækninger. De ved, at vi har brug for stor fleksibilitet. Denne store fleksibilitet kan vi kun opnå med satellitteknologien, for infrastrukturbehovet er meget mindre end for et bompengesystem på mikrobølgebasis. Jeg indrømmer, at de dårlige tyske erfaringer, vi har i øjeblikket, ikke har hjulpet meget med til at give dette princip dets gennembrud. Derfor kunne fru Sommer, som måske endda havde større sympati for dette system, heller ikke forsvare det, for hun har jo hele tiden pressemeldingerne fra Tyskland i baggrunden og kunne ikke gå længere her.
Min sidste bemærkning er rettet til Kommissionen, som måske på et af de næste møder i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme kunne aflægge rapport om, hvordan det går med Galileo og satellitsystemet. Jeg sagde i starten, at Kommissionens forslag var modigere, om end mere risikabelt. Risikabelt i den forstand, at vi er afhængige af et satellitsystem, særligt i forbindelse med Galileo. Når jeg hører, at amerikanerne har udøvet et vist pres her - der finder jo særlige og specielle samtaler sted med USA - med hensyn til den amerikanske indflydelse på systemet, at det gør nogle ting mindre nøjagtigt og i yderste tilfælde sågar kan slukkes, så opstår der store problemer for anvendelsen af det satellitbaserede system i Europa. Jeg ved ikke, om Kommissionen kan komme ind på dette spørgsmål ved afslutningen af debatten eller ved næstkommende lejlighed kan aflægge rapport i udvalget om, hvordan det faktisk ser ud på det felt. 
Bouwman (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne takke fru Sommer for det enorme arbejde, hun har udført.
Jeg vil gerne vende tilbage til formålet med dette direktiv, som naturligvis er, at de elektroniske bompengesystemer skal kunne arbejde sammen. Det er imidlertid ovenud tydeligt, at det sande mål er langt mere vidtgående, nemlig at internalisere de eksterne miljøomkostninger. Der er blevet stillet ændringsforslag med dette formål.
Når alt kommer til alt, eksisterer de centrale problemer omkring trafikken stadigvæk. Det er nu over fire år siden, jeg kom ind i Parlamentet, og disse diskussioner kører stadig. Problemerne er åbenlyse. Miljøet, støjen, emissionerne, overbelastningen, den manglende sikkerhed - jeg kunne blive ved. Disse problemer hænger uløseligt sammen med den økonomiske vækst.
Næsten alle transportøkonomer er enige om, at anvendelse af bompenge til at begrænse og påvirke trafikken er den eneste måde at angribe problemet på. Dagens overskrift i Nederlandene lød: "Bompenge på differentierede niveauer kan afhjælpe bilkøer". Det er teorien, men problemets kerne ligger naturligvis til en vis grad i Ministerrådet. I begyndelsen af denne måned modtog vi den melding fra Ministerrådet, at ministrene og transportministrene på alle niveauer er håbløst ubeslutsomme, når det gælder opkrævning på kilometerbasis. Jeg har hørt forslagene fra fru Peijs, tidligere medlem af Europa-Parlamentet og i dag transportminister i Nederlandene, som er ensbetydende med en -opkrævning.
Vi har brug for en opkrævning, som er baseret på pris, sted og biltype og en lang række andre ting. Det kræver moderne teknologi. Vi er ikke desto mindre enige med ordføreren i, at vi i øjeblikket ikke bare en passant bør skippe sådan noget som mikrobølgekommunikation. Det er at gå for vidt. Jeg synes også, vi går et skridt for vidt ved at bruge den såkaldte Galileo-teknologi. Hvorfor insisterer vi på det? GSM- og GPS-teknologi eksisterer allerede, og GPS2 er lige om hjørnet. Diskussionen omkring Galileo er velkendt, vi har også haft den her. Det, vi er ved at få nu, er en slags tvungen byttehandel, som jeg ikke tror er absolut nødvendig.
Hvis vi ser på eksemplerne i Schweiz og på autostradaerne osv., kan vi konkludere, at vi har brug for en mangfoldighed af fremsynet teknologi. Efter min mening skal vi ikke kun have Galileo, men også måske GSM. Det skulle også være kompatibelt, som vi er blevet enige om tidligere. Vi ville komme en hel del videre med dette, og vi håber, at vi kan løse dette fremtidige problem. Jeg opfordrer transportministrene til under alle omstændigheder at tale om, hvordan vi skal bruge pengene, om vi overfører penge eller ej, hvad vi opkræver til, f.eks. forbedring af jernbanesystemerne osv., med andre ord . 
Cocilovo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, fru Sommer, jeg vil gerne takke Dem for Deres arbejde. Jeg tror nogle gange, vores debatter ville være enklere, hvis vi holdt os lidt mere til dagsordenen. Jeg er enig i, at dette direktivforslag vil forenkle og dermed til en vis grad fremme den vidt udbredte brug af systemer til opkrævning i form af bompenge, brugsrettigheder og andre midler, men emnet for direktivet er ikke så meget opkrævningen som det, at de forskellige systemer skal kunne arbejde sammen. For os har dette været et virkelig uomgængeligt mål, for kun ved at garantere, at systemerne kan arbejde sammen, kan vi fjerne handelshindringer og mulige forvridninger af det indre marked.
Derfor støtter vi ikke hverken operationelle eller teknologiske monopoler, vi fastslår, at det er absolut nødvendigt, at systemerne kan arbejde sammen. Jeg har ingen indvendinger mod solide investeringer i pionerteknologier eller satellitsektoren som foreslået af ordføreren. Jeg har ved flere lejligheder hørt indvendinger, som gik på -risikoen. Jeg går ikke ind for , men jeg ville helt ærligt ikke bryde mig om det, uanset hvilket land det kom fra. Det ville ikke være rigtigt for nogen af os at være helt ligeglade med hr. Bushs og kun bekymre os om den europæiske , selv om jeg helt klart ville vælge den europæiske gren af familien, hvis jeg skal vælge mellem dem.
Min sidste bemærkning er, at forpligtelsen til interoperabilitet også skal gælde de aftalemæssige forhold. Vi skal gøre tingene enklere for brugerne og skatteyderne med klare regler, som gør aftaleforholdene og reglerne om de individuelle operatører fleksible og åbne for fælles brug for alle operatører. Juridiske, skattemæssige og andre hindringer betyder, at pligten til at etablere et fælles aftalesystem bliver mere kompliceret. 
Watts (PSE ).
   - Hr. formand, vi fra det britiske Labour-Parti støtter fuldt ud forureneren betaler-princippet og mener derfor generelt, at bilisternes udgifter i højere grad bør afspejle de reelle omkostninger for samfundet og - ikke mindst - miljøet. Det opnår vi bedst ved at indføre afgiftssystemer, hvor det er på sin plads, og hvor der er lokal opbakning til det.
Vejafgifter spiller en central rolle i bekæmpelsen af trafikal overbelastning, forurening og global opvarmning. Det vellykkede og populære afgiftssystem i det centrale London er et eksempel på denne nye tilgang og er det mest ambitiøse vejafgiftssystem i nogen europæisk by. Andre byer i Det Forenede Kongerige har lignende initiativer på bedding. For lastbilers vedkommende anbefaler det britiske Labour en brugerafgift, der indføres i 2006 og i øvrigt støttes af de største vognmandsorganisationer. Vi støtter fuldt ud princippet om bompengesystemernes interoperabilitet, men det er samtidig vigtigt, at disse nyskabende britiske initiativer ikke på nogen måde tilsidesættes. Vi går derfor ind for, at EU aftaler tekniske minimumsstandarder, der muliggør interoperabilitet mellem bompengesystemer, så trafikanterne ikke skal installere en række forskellige enheder - med de omkostninger og det bøvl, det naturligvis medfører.
Det ville imidlertid være forkert at foreskrive, hvilken teknologi der skal anvendes. Vi hilser derfor Sommer-betænkningen velkommen og takker ordføreren for hendes indsats, der fuldt ud tager højde for disse spørgsmål og søger at sikre kompatibilitet frem for kategorisk at foreskrive en teknologi. Det bør overlades til markedet eller til medlemsstaterne under nærhedsprincippet.
Det er vigtigt at få afklaret, hvilken rolle regionale og lokale myndigheder skal spille, og vi opfordrer medlemmerne til at støtte ændringsforslag 45, hvoraf det fremgår, at det i visse tilfælde er dér, beslutningerne skal tages. Vi opfordrer også til at støtte ændringsforslag 44, hvor det specificeres, at der ikke er noget krav om udstyr i køretøjerne.
Endelig skal vi slå fast, at hvis vi vedtager betænkningen i morgen, tvinger vi ikke nogen medlemsstat eller lokal myndighed til at opkræve afgifter fra bilister eller vognmænd. Vi søger bare på rimelig og fornuftig vis at sikre kompatibilitet mellem ordningerne.
Marques (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg gerne takke Renate Sommer for den fremragende betænkning, som hun har udarbejdet, og som jeg giver min fulde støtte. Ligesom ordføreren mener jeg, at Kommissionens forslag vil bidrage positivt til det indre markeds funktion. Fra brugernes synspunkt vil direktivet lette opkrævningen af afgifter i de forskellige medlemsstater, fjerne ventetider og derfor øge infrastrukturens brugskapacitet.
Det nuværende system har mistet enhver berettigelse, ikke mindst for de internationale varetransportører, der må anskaffe forskellige apparater, hver med sin aftale, og placere dem i køretøjerne. Tillad mig imidlertid, at jeg fremsætter nogle betragtninger om nogle punkter, som jeg finder væsentlige, og som jeg særligt synes fortjener Parlamentets opmærksomhed.
Det første punkt angår behovet for at gøre det helt klart, at direktivet ikke berører medlemsstaternes frihed til at fastsætte deres afgiftsordninger for vejbenyttelse. Direktivet dækker kun opkrævningssystemet og omfatter ikke afgiftspolitikken som sådan. Derudover går jeg, hvad angår tidsplanen for indbyrdes kompatibilitet, ligesom ordføreren ind for, at den bør begynde den 1. januar 2007 af hensyn til den tid, branchen og infrastrukturforvaltere har brug for til at definere og udbrede standardmæssigt, indbyrdes kompatibelt udstyr.
Til sidst vil jeg gerne fremhæve, at direktivet ikke må overse faktorer af afgørende betydning for dets succes, idet der nemlig må udarbejdes foranstaltninger, som tager sigte på bevidstgørelse af brugerne om de teknologiske forandringer, iværksættes legale procedurer for overvågning og kontrol af svig, gennemføres analyse af, på hvilken måde der skal kompenseres for de investeringer, som operatørerne allerede har foretaget eller er ved at foretage i parallelle teknologiske, finansielle eller kommercielle procedurer, hvis rentabilitet bringes i fare ved overgangen til det nye system. 
Stockmann (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, efter at konstruktionsfejlen i Kommissionens forslag er blevet fjernet, nemlig kravet om, at systemerne skulle kunne arbejde sammen, hvorefter de skulle afskaffes, peger betænkningen i en klar retning, som alle kan støtte. Tak til ordføreren. Vores grundlæggende ønske er fortsat et kompatibelt bompengesystem i hele Europa på et fremsynet teknisk niveau. I Europa er der siden 1990'erne blevet indført mange forskellige bompengesystemer. Vi står med et kludetæppe, og uden dette direktiv ville der komme mange nye lapper til. Målet med direktivet er at sikre, at man fremover kan komme tværs gennem Europa med én teknisk enhed og én aftale, systemerne skal altså være kompatible inden 2007.
På længere sigt anbefales det at indføre et satellitbaseret bompengesystem, og Kommissionen opfordres til at fremlægge en strategi for omstillingen senest i 2009. Det var et krav fra vores gruppe, og jeg er glad for, at ordføreren har tilsluttet sig det. Hvorfor anbefaler vi et satellitbaseret bompengesystem? Fordi det indeholder en trafikpolitisk merværdi. For nu at bruge et eksempel, så køber man jo heller ikke først en skrivemaskine og så en computer, hvis man vil sætte sine tekster på internettet.
Et satellitbaseret bompengesystem er også mere fremsynet, fordi det for det første giver mulighed for at registrere køretøjer over hele Europa, og grænseoverskridende, hvis man ønsker det politisk. For det andet giver det også grundlag for, som min kollega hr. Swoboda sagde, at styre trafikstrømmene og foretage en logistisk sammenføring af forskellige trafikmidler. For det tredje kan man på grundlag af et sådant system i kombination med mobiltelefoni også indføre andre tjenester, f.eks. hurtig hjælp ved ulykker, lokal advarsel om risiko og overvågning af farligt gods, for at nævne nogle få eksempler. Måske skulle Kommissionen have fremhævet disse tekniske perspektiver endnu mere. Det ville glæde mig, hvis vi kunne afslutte direktivet i Parlamentet, helst efter førstebehandlingen. 
Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i Europa har vi i over 20 år talt om den såkaldte . Nu har vi fået et andet slagord: EU skal ikke længere regulere alt og alle i mindste detalje, det skal især koncentrere sig om at sikre, at systemerne kan arbejde sammen. Men desværre holder vi os mange gange ikke til dette princip, og det er også det, der er problemet her. Dog ikke i dette direktiv, og det er allerede blevet kritiseret flere gange.
Kommissionen har foreslået et fremsynet system - ganske vist med en lang horisont - men det vil nok ikke kunne fungere som det eneste, som kommissæren sagde. Det er nemlig ikke det, vi har brug for. Vi har brug for funktionsdygtige systemer - flertal - de skal findes, de skal fungere, og de skal kunne arbejde sammen. Ikke et ondt ord om satellitteknikken, tværtimod, men ikke på denne måde! Er fiaskoen i Tyskland ikke nok? Teknologineutralitet er, hvad vi har brug for her og nu, og hvad vi vil have brug for i en række år fremover. Set ud fra den synsvinkel må vi takke ordføreren Renate Sommer hjerteligt, fordi hun meget tidligt og i rette tid styrede diskussionen i udvalget hen i den retning, vi har brug for, nemlig at vi koncentrerer os om at sikre, at systemerne kan arbejde sammen, koncentrerer os om, at det frem for alt også bliver lettere for brugerne, og koncentrerer os om, at det hele kan fungere.
Derfor hjertelig tak også til hr. Turmes, som med rette advarede os mod at miste jordforbindelsen i forbindelse med bompengene og bompengesystemer. Da han begyndte, lød det næsten som om han allerede ville tale om det næste punkt på dagsordenen, nemlig økopointene. Men jeg kan give ham ret i dette punkt på dagsordenen og også i det, han sagde om det punkt, der står næst på dagsordenen, nemlig at vi ikke bør miste jordforbindelsen, og at vi bør sikre, at vi får nogle funktionsdygtige systemer for hele vores trafiksystem, ellers ødelægger vi mere, end vi bygger op. 
Honeyball (PSE ).
   - Hr. formand, som min kollega hr. Watts sagde, støtter i vi høj grad princippet om interoperabilitet mellem vejafgiftssystemer på tværs af Europa, men jeg ønsker især at tale om London.
Jeg er valgt i London, og derfor tænker jeg naturligvis på, hvilken betydning denne betænkning kan få for det meget vellykkede vejafgiftssystem, der har været i kraft i London det sidste års tid. Vi ønsker ikke på nogen måde at sætte det over styr, og vi har nu tilstrækkelige forsikringer fra Kommissionen om, at der vil blive taget højde for dette.
Der er to andre punkter, jeg godt vil nævne. For det første er systemet i London ikke baseret på mikrobølgeteknologi, men det bliver muligvis indført. Det vil kræve udstyr i de enkelte køretøjer, og så vil systemet i høj grad være omfattet af direktivet. Hvis vi derefter skal skifte til en eller anden form for satellitsystem, kan vi få store problemer, for satellitsystemer er ikke beregnet til byområder, og der kan blive problemer med at se trafikken ordentligt. For det andet er der spørgsmålet om bomme. Naturligvis kan vi ikke have bomme i en storby. Et satellitbaseret system kan med andre ord medføre reelle tekniske problemer - ikke blot i London, men også i andre byer, der måtte indføre lignende ordninger.
Vi er meget bekymrede for, hvad direktivet kan betyde for systemet i London, der ganske vist er ret nyt, men som allerede har været en stor succes. Vejafgifterne i London har medført en væsentlig reduktion af trafikken i centrum, og det er naturligvis godt for miljøet osv. Derfor håber jeg, vi får de nødvendige garantier. 
Vatanen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, bompenge er aldrig populære, især ikke hvis man selv skal betale dem, men de er alligevel en kendsgerning i dagens Europa. De er nødvendige. Det er kun et spørgsmål om, hvordan vi kan minimere det besvær, de giver, og de medfølgende omkostninger.
Der er nu indført forskellige systemer på lokalt og nationalt niveau, men de er ikke kompatible. For at undgå problemer skal de naturligvis harmoniseres. Det smukke mål for dette kommissionsforslag er, at alle kun skal have én aftale, og alle biler kun én enhed, så det indre marked kan fungere ordentligt. Det er fornuftigt. Jeg er enig med fru Sommer i, at det er systemernes evne til at arbejde sammen, der er målet, ikke hvordan man opnår det.
Jeg er til dels uenig med Kommissionen. Efter min opfattelse må vi være mere fleksible med hensyn til de lokale myndigheder, for så behøver man ikke skrotte gode, fungerende systemer, som allerede er i brug, bare fordi satellitsystemerne bliver vedtaget for hurtigt. Systemerne skal kunne arbejde sammen, det er målet, ikke at de skal anvende mikrobølger eller nogen anden form for bølger. Derfor er det tilstrækkeligt at fastsætte generelle krav for at opnå direktivets grundlæggende mål, nemlig at systemerne skal kunne arbejde sammen. Det er afgørende.
Et dynamisk Europa har brug for vejtrafikken. Et stadig rigere Europa har brug for mobilitet. Hvor godt det end måtte være, at vi standardiserer disse systemer, så skal vi også sikre, at vi holder omkostningerne på et fornuftigt niveau og ikke frivilligt giver os selv spændetrøje på. 
Grosch (PPE-DE ).
   - Mange tak, hr. formand. Fru kommissær, kære kolleger, jeg vil også gerne takke ordføreren for hendes arbejde og også for den vilje til dialog, som hun stedse har vist i forbindelse med dette emne, som bestemt ikke er enkelt. Det er jo fristende at tale om bompenge som en selvfølge, for bompengene har så mange aspekter. De kan bruges til regulering til fordel for miljøet, anvendes til sikkerheden, de er også ensbetydende med indtægter, og spørgsmålet om, hvad indtægterne skal bruges til, er naturligvis en spændende diskussion. Men jeg tror ikke, vi gør klogt i at blande det ene emne sammen med det andet, for vi vil få lejlighed til at tale om dette første emne senere. Altså bør vi begrænse os til teknologien her. Historien har jo også vist, at det var særdeles nyttigt at tale om det. Vi har selv set, hvilket kaos det kan føre til, hvis hvert land vil koge sin egen teknologisuppe - her var Toll Collect i Tyskland et godt eksempel. Jeg mener ikke, at rene erhvervsmonopoler er nogen løsning på dette område, målet bør ganske enkelt være god teknologi. I den henseende peger Kommissionens forslag og ordførerens forslag efter min mening i en positiv retning.
Et andet positivt princip er i mine øjne princippet om én aftale pr. bruger. Jeg bor ganske vist ikke i London som mine kolleger, men 7 km fra to lande. Og jeg kan godt fortælle Dem, at det ville være rædselsfuldt for bl.a. lastvognschaufførerne, hvis de måtte regne med, at de eventuelt fremover skulle montere et forskelligt kontrolsystem i deres lastvogn fra land til land. Det går ikke. Og jeg mener også, det bør forhindres for fremtiden.
Det andet er teknikken. Den bør ikke beskrives for nøjagtigt. Den skal helt enkelt være pålidelig, effektiv og kompatibel, det skal altså være sikret, at systemerne kan arbejde sammen. For historien har vist os, hvad der venter os, hvis disse kriterier ikke bliver opfyldt.
Og endelig håber jeg ikke, at man for noget system, der bliver indført, kommer til at opleve det, som vi oplevede for nylig. Der blev ofret tusindvis af arbejdstimer i vognmandsvirksomhederne på at montere systemer, som landet og en region derefter opgav igen. For det kan ikke være meningen med det, og det skyder i mine øjne fuldstændig forbi målet, et mål, som jeg synes er rigtig godt. 
Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Kommissionens forslag fortjener Parlamentets støtte. Det bør være vores opgave at opmuntre til, at der gøres stadig større fremskridt. I den henseende er udvalgets betænkning imidlertid en skuffelse.
For det første ser udvalget spørgsmålet fra flere sider, men det sætter ikke spørgsmålstegn ved, at systemet kun gælder kommerciel transport. For det andet synes udvalget fortsat at mene, at bompengene skal dække omkostningerne til vejvedligeholdelse. For det tredje vil EU med udgangspunkt i udvalgets forslag ikke få nok fart på med hensyn til indførelse af bæredygtige transportformer. Jeg vil nu gå mere i detaljer med disse tre faktorer.
Ved vedtagelsen af bompengesystemer skal man være opmærksom på, at en stigning i den private transport fuldstændig vil udligne fordelene ved et fald i den kommercielle transport. Den eneste bæredygtige løsning er lige fra starten at lade systemet gælde for al vejtransport. Denne løsning er ikke uretfærdig over for private chauffører, da satellitpositionsbestemmelsesudstyr med hastige skridt bliver mere og mere almindeligt i biler. De vil være at finde i en stor del af bilerne i 2008, når det europæiske Galileo-system bliver operationelt.
Det er vigtigt at tage de eksterne trafikomkostninger i betragtning, så de marginale omkostninger i et hvilket som helst bompengesystem matcher det højst tilladte opkrævede beløb. På denne måde skal trafikken ikke betale de aktuelle eksterne omkostninger, men derimod omkostninger, der er baseret på en ny afbalanceret afgift, som afspejler trafikmængden. Det, der derfor bør ses som det primære mål, er, at mængden af trafik på en vej eller i et område med afgifter ligger på et optimalt niveau på forskellige tidspunkter, og at det, der opfattes som det optimale niveau, fastsættes af markedsmekanismerne. Efter min mening vil disse betingelser lettest kunne opfyldes med satellitpositionsbestemmelsessystemer, og derfor bør vi, som Kommissionen foreslår, have mod til straks at indføre denne teknologi som udgangspunkt for et europæisk system. Ved på denne måde at indføre teknologien på markedet vil man også opnå stordriftsfordele, som frem for alt vil komme transportselskaberne til gode i form af faldende omkostninger.
Jeg kan forestille mig, at folk mumler lidt i skægget om den lovgivende magts manglende kompetence. Jeg vil dog gerne minde om, at transporten i stadig stigende grad har ansvaret for karbondioxidemissionerne. Selv om bilindustrien med EU's støtte har gjort og stadig gør meget for at udvikle lavemissionsbiler, er der god grund til at indføre bompengesystemer specifikt med henblik på at reducere emissionerne. Jeg henviser til artikel 174 i traktaten om Den Europæiske Union. 

Langenhagen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg er enig med ordføreren i, at det ikke er lovgivningsmagtens opgave at foreskrive markedet en bestemt teknik som obligatorisk og eksklusiv. Imidlertid er det i sidste ende i sagens interesse en dag at kunne benytte det bedste af de bompengesystemer, der bliver udbudt i Europa. Mikrobølgeteknikken konkurrerer med satellitpejling og mobiltelefoni. Vigtige ændringsforslag peger nu også på fordelene ved satellitteknikken i forhold til andre systemer. På visse strækninger er der sikkert parallelle systemer, måske ikke kun i en overgangsperiode. Men stort set er det vel sådan, at en gradvis omstilling til satellitpejling og mobiltelefonteknik er det mest realistiske perspektiv til at etablere systemer, som kan arbejde sammen, og dermed garantere en gnidningsløs afvikling af vejtrafikken med en gebyropkrævning, som fungerer, og uden alt for store investeringer i infrastruktur. Inden for satellitpejlingen vil det europæiske satellitnavigationssystem Galileo, som er under opbygning, som vi har hørt, begynde at levere informationer fra 2008, som er af højere kvalitet end informationerne fra det nuværende GPS, og som er yderst velegnede til telematikformål i vejtrafikken. Her handler det om at udnytte de muligheder, som Galileo giver os inden for opkrævning af bompenge.
Men det handler under ingen omstændigheder om at retfærdiggøre opbygningen af Galileo med de tekniske bompengesystemer. Vi må ikke begå den fejl, at vi på baggrund af katastrofen omkring indførelsen af den tyske lastvognsafgift ikke giver den satellitstyrede bompengeopkrævning en chance. Det ville være at kaste barnet ud med badevandet. Fejl og sort uheld som under indførelsen af den tyske lastvognsafgift behøver ikke nødvendigvis at gentage sig. Vi må holde hovedet koldt. Som sagt går jeg ikke ind for obligatorisk indførelse af satellitstyrede bompengesystemer, men jeg har tillid til, at det bedste system i sidste ende vil sejre på markedet, til gavn for sagen. 
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke for ordføreren, fru Sommers, fremragende indsats og for de drøftelser og fremskridt, der er et resultat af de tre institutioners fælles indsats for at opnå en vedtagelse ved førstebehandlingen, for efter min mening er de indvendinger, der var i forbindelse med nogle af de punkter, der var blevet vedtaget i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turismes første betænkning, blevet fuldstændig ændret i kompromisændringsforslagene, som Kommissionen kan acceptere, og som Rådet formentlig også kan acceptere til sin tid. 
Jeg vil gerne påpege, at vi i morgen takket være Parlamentets ratificering af ordførerens oplæg, vil se, at Rådet vedtager Parlamentets forslag, som - det vil jeg gerne understrege - Kommissionen kan acceptere på disse betingelser.
Jeg vil ligeledes komme med et kort svar på nogle af de bekymringer, De har givet udtryk for, mine damer og herrer.
For det første vil jeg med hensyn til subsidiaritetsspørgsmålet gerne sige til Dem, at det er sikret. Det, vi foreslår, er fundamentalt set en enkelt juridisk kontrakt, der gør det muligt at trække et beløb for anvendelsen af infrastrukturen, uanset hvor den finder sted, på oprindelsesstedet, på brugerens bankkonto. Det vil f.eks. sige, at vi, ligesom betalingerne for anvendelsen af en mobiltelefon eller et kreditkort et hvilket som helst sted i EU senere trækkes på vores bankkonto, vil forsøge at opnå den samme situation for bompengene, så beløbet bliver trukket på vores bankkonto, når vi anvender en infrastruktur i et tredjeland.
Det skal ske ved hjælp af kontrakter og med tilstrækkelige garantier, som det er tilfældet i de nævnte eksempler.
For at kunne gøre dette behøver vi ikke alene en enkelt kontrakt, men skal også tage yderligere skridt, så vi kan drage fuld nytte af interoperabilitetsforholdene og af systemernes kompatibilitet.
Jeg er nødt til at sige, at det endelige resultat af forhandlingen er positivt til trods for det, fru Sommer og visse andre talere sagde om, at det ville være forhastet allerede nu forpligte sig til ét system - f.eks. satellitsystemet, som ikke er fuldstændig gennemprøvet - og til trods for, at jeg mener, at vi måske kunne været kommet endnu længere. Jeg synes også, at den varme anbefaling om at anvende Galileo-systemet i fremtiden sender et rigtigt signal til hele den sektor, der vil investere i, som investerer i eller påtænker at iværksætte Galileo-systemet. Vi støtter derfor Galileo-systemet - som er et europæisk system - dog med den nødvendige fleksibilitet, således at det enkelte land kan træffe de relevante foranstaltninger, såfremt systemerne er kompatible og interoperative, selv om der kan være andre løsninger, hvis der opstår problemer i forbindelse med investeringer, afskrivninger osv.
Jeg vil komme med et kort svar på hr. Swobodas spørgsmål om forhandlingerne med USA og benytte lejligheden til at sige, at de går meget godt. I den seneste tid har vi, hvad angår frekvensoverlapningsproblemet, fuldstændigt og til begge parters fulde tilfredshed fået løst overlapningen mellem det nordamerikanske GPS-systems M-kode - som er den højeste sikkerhedskode - og vores eget signal - et lukket sikkerhedssignal, som er reserveret til de offentlige myndigheder i Galileo-systemet - og vi har fundet løsningsmodeller, som på ingen måde skader Galileo-systemets kvalitet, og som samtidig giver de garantier, som USA kræver.
Nu skal vi have løst den overlapning, der ifølge nordamerikanerne er mellem vores åbne signal og et af deres signaler. I denne forbindelse har vi gjort det helt klart, at vi ikke kan acceptere USA's oprindelige forslag om at skifte fra 1 5 1 5 (som vi ønskede) til 1 1 (som USA ønskede), for vi mener, at det ville nedsætte kvaliteten i vores service betydeligt. Vi mener heller ikke, at 1 5 skaber sikkerhedsproblemer for det nordamerikanske sikkerhedssystem. Vi er under alle omstændigheder ved at afslutte disse drøftelser, men jeg håber ikke, mine damer og herrer, at der opstår større vanskeligheder, og at vi kan få en fuldstændig løsning, da praktisk taget alle spørgsmålene er blevet løst, hvilket glæder mig meget. Hertil kommer den interesse, som lande som Kina, Indien, Brasilien og andre tredjelande har vist i at deltage i projektet.
Det næste spørgsmål, jeg kort vil komme ind på, er det om London, selv om det også kunne have været andre byer. Det område, som vi kræver interoperabilitet og kompatibilitet for, omfatter ikke bompengesystemet i London, bl.a. fordi det er et lokalt område, der ikke henhører under vores beføjelser, men især fordi der ikke er installeret noget udstyr i London. Det understreges desuden, at det ikke skal gælde i de tilfælde, hvor det ville betyde en meget stor og uforholdsmæssig omkostning at nå det tilstræbte mål.
Hr. formand, for at sikre en større præcisering inden for dette meget tekniske område vil jeg afslutte med at sige, at vi mener, at det er hensigtsmæssigt delvist at revidere formuleringen - ikke substansen - af ændringsforslag 2, 14, 18 og 32. Derudover, hr. formand, vil jeg blot takke fru Sommer for hendes fremragende indsats og medlemmerne for deres samarbejde og konkludere, at dette teknologiske system på et senere tidspunkt vil gøre det muligt for os at gennemføre eurovignette-direktivet ordentligt. I dag taler vi ikke om bompenge som sådan, men om metoder til at opkræve bompenge på en enklere måde, som skaber færre problemer for brugerne, og som fremmer det indre markeds virkemåde. 
Formanden.
   - Mange tak, fru kommissær og næstformand.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0475/2003) af Costa for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om som led i en bæredygtig transportpolitik at indføre et midlertidigt pointsystem, som finder anvendelse i 2004 på lastvogne, der kører gennem Østrig (PE-CONS 3689/2003 - C5-0562/2003 - 2001/0310(COD)).
Hatzidakis (PPE-DE ),
   Hr. formand, ordføreren, hr. Paolo Costa, har bedt mig være stedfortræder for ham, da dagsordenen for mødet er blevet ændret, og han var nødt til at tage til Italien.
Forligsproceduren vedrørende Costa-betænkningen om lastvogne, der kører gennem Østrig, har været meget vanskelig og opslidende for alle os, der har deltaget, fordi der er tale om en lovregulering, som vedrører en konkret medlemsstat, nemlig Østrig. Der er medlemmer, østrigske medlemmer af Parlamentet, som - helt forståeligt efter min mening - havde al mulig grund til at være særligt engagerede i det spørgsmål, vi har drøftet, fordi det er et spørgsmål, der har været, og fortsat er, meget vigtigt for den østrigske befolkning, og det er i øvrigt også grunden til, at der blev udarbejdet en protokol, da Østrig tiltrådte EU i 1995. Imidlertid er disse bestemmelser trådt ud af kraft, og derfor var det Europa-Parlamentets holdning allerede fra førstebehandlingen, at 2006 skulle være det sidste år, hvor der skulle gælde konkrete bestemmelser for Østrig, især fordi der også er sket en forbedring af miljøbeskyttelsen, som også kan ses i de statistiske data, Europa-Kommissionen har givet os.
Som bekendt har Parlamentet og Rådet haft divergerende synspunkter. Parlamentet har gået ind for, at foranstaltningerne vedrørende positiv særbehandling af Østrig skulle begrænses til Alperne, mens Rådet mener, de bør gælde for hele Østrig. Desuden har Parlamentet med hensyn til, hvilke lastvogne der må køre igennem, også haft den holdning, at flere lastvogne skulle have lov at køre igennem.
Under forligsproceduren skete der en tilnærmelse mellem de to institutioners holdninger. Vi accepterede Rådets synspunkt, nemlig at de særlige foranstaltninger skulle gælde for hele den østrigske stat, mens Rådet nærmede sig Parlamentets synspunkter, således at nogle af de lastvogne, som Rådet foreslog ikke måtte køre igennem, eller at der skulle fastsættes kvoter for disse, nu kan få lov at køre igennem, som det var meningen med Parlamentets forslag, og det vedrører kun nogle af lastvognene, ikke alle.
Endelig var der et andet spørgsmål, idet antallet af lastbiler, som er underlagt kvoter, blev reduceret, det vil sige hvor mange point, skulle der være til rådighed, og hvad dette angår, foreslog Parlamentet i solidaritet med Østrig og de østrigske medlemmer en væsentlig procentmæssig reduktion af det samlede antal point. Til sidst blev Parlamentets synspunkt accepteret af Rådet, hvorved vi nåede frem til resultatet af forligsproceduren. De østrigske medlemmer stemte imod, fordi de fandt foranstaltningerne alt for strenge set fra Østrigs synspunkt, hvorimod andre medlemmer, som f.eks. hr. Ferber fra Bayern, mente, at resultatet af forligsproceduren var alt for lempeligt over for Østrig, og derfor stemte han også imod.
Jeg vil gerne sige, både i egenskab af medlem af Forligsudvalget og som repræsentant for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, at der er balance i resultatet, at den aftale, vi endte med at få, er en god aftale, hvilket jo også fremgår af den kendsgerning, at de forskellige direkte involverede parter stemte imod den, nogle fordi de mener, at foranstaltningerne er for milde, og andre fordi de synes, de er for strenge.
Under alle omstændigheder kan jeg i dag efter så lange og svære forhandlinger ikke andet end anbefale alle medlemmer at stemme for det resultat, vi har fået ud af forligsproceduren, da disse foranstaltninger er nødt til at gælde, indtil fristen udløber i 2006. Hvis der i mellemtiden sker fremskridt med eurovignetten, vil den relevante aftale også gælde i Østrigs tilfælde. I hvert fald gælder fra 2006 og fremefter det samme for Østrig, som gælder for de øvrige europæiske lande, og den grundlæggende årsag til dette er, at der - i hvert fald ifølge statistikken - er sket en forbedring i miljøindikatorerne, som bla.a. også skyldes, at lastvognene er blevet bedre. Vi ser altså fremskridt med hensyn til miljøydelse hos de lastbiler, som kører gennem Østrig.
Hr. formand, vi vil i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti stemme for resultatet af forligsproceduren med stort flertal. Jeg er ganske vist klar over, at der er nogle af medlemmerne, som ikke er tilfredse. Især til de østrigske medlemmer vil jeg sige, at vi har taget deres bemærkninger meget alvorligt i betragtning og ligeledes bemærkningerne fra den østrigske regering, som har kæmpet meget hårdt for at forsvare de østrigske holdninger. Imidlertid kunne vi ikke gå længere, end vi gjorde, og det samme gælder for medlemmerne fra de øvrige politiske grupper. Vi kunne ikke nærme os de østrigske holdninger mere, da vi så ville få problemer med medlemmer fra andre delegationer. Vi har således fået et godt resultat, så godt som det kunne blive, og derfor tror jeg også, at det ved afstemningen vil få tilslutning fra et stort flertal af medlemmerne. 

 - Hr. Martin, jeg må gøre Dem opmærksom på, at jeg i henhold til artikel 123 må kalde Dem til orden. Jeg gør Dem endvidere opmærksom på, at hvis jeg må gøre det igen, vil der blive indført en bemærkning i mødeprotokollen. Hvis det ikke bærer frugt, må jeg så desværre udvise Dem fra salen. Jeg beder Dem altså indstille Deres overtrædelse af reglementet. 
Martin, Hans-Peter (PSE ).
   - Hr. formand, jeg gjorde det, fordi jeg indtil i morges stod på talerlisten, hvorefter jeg blev "udinterveneret" af den Den Socialdemokratiske Gruppes parlamentariske forretningsfører, hvorved jeg blev frataget min ret til at tale. I den periode, som jeg havde taletid til, ville jeg i det mindste symbolsk vise, hvad man kan stå for her som uafhængig, når nu nogen fra ens egen gruppe forhindrer en i at tale. Men, hr. formand, jeg takker for Deres forståelse. 
Formanden.
   - Hr. Martin, det er naturligvis et rent gruppeanliggende, som ikke har noget med Parlamentet at gøre. Her må De kalde Deres gruppeforretningsfører til orden. 
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, mine damer og herrer, for det første vil jeg gerne takke Parlamentet og Forligsudvalget for deres indsats i forbindelse med forslaget til forlængelse af økopointsystemet. Jeg vil gerne komme med en særlig tak til hr. Imbeni og til ordføreren, hr. Costa, samt til Rådet for deres bestræbelser for gennem hele forløbet at finde en løsning på problemet og opnå en aftale med Rådet.
Jeg vil gerne sige meget klart, så der ikke hersker nogen tvivl, at Kommissionen støtter dette kompromis. Jeg ved, at de østrigske myndigheder og parlamentsmedlemmer ikke synes, at det er tilstrækkeligt, og jeg forstår, at de kan have en ganske særlig interesse i spørgsmålet, i og med det er korrekt, at vi taler om transit gennem Østrig. Men jeg vil gerne endnu en gang sige, at dette kompromis, mine damer og herrer, forbedrer forholdene for transit gennem Østrig af den simple grund, at der i protokol nr. 9, artikel 11, stk. 5, til aftalen om Østrigs tiltrædelse til EU står, at hele EU's skal finde anvendelse ved udløbet af en række forlængelser, der nu alle er udløbet.
Den sidste af disse forlængelser er allerede blevet vedtaget og udløber den 31. i denne måned. Hvis ikke vi vedtager dette kompromis, ville det i henhold til principperne om fri bevægelighed betyde, at alle de lastvogne, der kører i resten af EU, også kan køre i Østrig. Vi er alle klar over den særlige bekymring, som dette spørgsmål rejser, og derfor har vi alle gjort en indsats for at opnå et kompromis.
Jeg understreger endnu en gang, at jeg forstår, at de østrigske myndigheder og parlamentsmedlemmer og sandsynligvis også de østrigske borgere, da det drejer sig om et spørgsmål, som bekymrer hele Østrig meget, kunne have ønsket sig en endnu større beskyttelse, men jeg mener, at vi med denne overgangsordning trods alt fastholder - lad os tale rent ud - en privilegeret situation af hensyn til miljøbeskyttelsen i Østrig. Vi forbyder faktisk de mest forurenende lastvogne at køre gennem landet, selv om disse lastvogne kan køre - og fortsat vil køre - i resten af EU. Det vil sige, at vi omdirigerer de mest forurenende lastvogne til andre ruter og kun lader de reneste lastvogne køre gennem Østrig.
Efter min mening er det udtryk for europæisk solidaritet, der, selv om det kan forekomme utilstrækkeligt, er et særdeles vigtigt skridt, for vi bevarer pointsystemer, der ud over at fjerne trafikken med de mest forurenende lastvogne begrænser trafikken med lastvogne med et middelhøjt forureningsniveau, så det kun er de mest moderne og mest effektive lastvogne, der kan køre frit i Østrig. Jeg understreger derfor, at alle de mest forurenende og mindst effektive lastvogne fortsat vil køre rundt i resten af EU.
Det er vigtigt, at Parlamentet stemmer i dag, da den nuværende ordning udløber den 31. december i år. Vognmændene får imidlertid ikke flere økopoint efter den 1. januar 2004, og der skal derfor klart og tydeligt træffes beslutning om en umiddelbar gennemførelse af det fremtidige midlertidige pointsystem, der tillader, at lastvognene kører gennem Østrig med de begrænsninger, jeg endnu en gang påpeger. Jeg ved udmærket, at dette ikke er nogen løsning. Løsningen herpå er en meget hurtig vedtagelse af eurovignette-systemet.
I dag har vi vedtaget det automatiske bompengesystem, der omfatter tekniske elementer, som letter indførelsen af et eurovignette-system, og hvis vi alle kan blive enige og udvise fleksibilitet, kunne vi vedtage eurovignette-systemet i løbet af de næste tre eller fire måneder under det irlandske formandskab med det nuværende Parlament og den nuværende Kommission.
Fra Kommissionens side vil vi gøre alt, hvad der er nødvendigt, for at nå dette mål, og jeg håber, at hr. Cocilovo og Parlamentet vil fortsætte deres hidtidige arbejde for at opnå det. 
Lisi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg synes, at hr. Hatzidakis på ordførerens vegne klart har forklaret det tekniske indhold i dette vanskelige forlig, og jeg synes, at kommissæren, som jeg er enig med, klart har belyst det politiske indhold i denne ekstremt komplekse, ekstremt komplicerede beslutning, som vanskeligt kan beskrives anderledes.
Vi har taget hensyn til det østrigske folks problemer - som vi forstår, selv om vi ikke finder deres krav berettigede - idet vi har besluttet at tildele landet et andet privilegium - for det er det, det er, som kommissæren sagde - og udvide det til et særligt følsomt område som de østrigske Alper og hele det østrigske territorium - hvorved det altså bliver et dobbelt privilegium - og i stedet for at begrænse det til 2004 og derefter tage stilling til det, der videre skal ske i 2005 og 2006, har vi automatisk udvidet privilegiet til 2006. 
Dette er indholdet i den aftale, vi nu er klar til at støtte, og vi er helt klar over, at vi gør mere, end vi er forpligtede til. Vi mener dog, at det for Fællesskabets skyld og for at bevare selve meningen med Fællesskabet er det rigtige at gøre. Alle andre indvendinger er derfor upassende. Generelt er man nået frem til et fremragende forlig, som er det bedst mulige kompromis, da det skaber en god balance mellem retten til at bevæge sig frit og miljøhensynet. Forliget er trindelt og straffer det, der kan kaldes dårlig opførsel, hos dem, der ikke får fornyet deres lastbilpark, mens det belønner dem, der opfører sig pænt. Samtidig tager det behørigt hensyn til de specifikke forhold og områdernes følsomhed.
Hvis nogen ønsker at trække sig ud af dette kompromis, står det dem frit for, men det ville uden tvivl være en fejltagelse. Dette er den bedst mulige beslutning, og den skal derfor have vores støtte. 
Fava (PSE ).
   - Hr. formand, jeg synes, hr. Hatzidakis' joke om, hvor hård denne opgave har været for alle Parlamentets medlemmer, er den bedste og mest koncise beskrivelse af det udførte arbejde. Det var en vanskelig opgave, da vi arbejdede på et midlertidigt grundlag sammen med Rådet, som ofte var skødesløst og ligeglad og havde tendens til at udsætte behandlingen og løsningen af problemerne til sidste øjeblik. I forliget blev der skabt en balance, som gav mening for alle institutioner. Det er en balance mellem to krav, som jeg gerne vil understrege. På den ene side nødvendigheden af at sikre varernes frie bevægelighed og overholdelse af traktatens bestemmelser og på den anden side nødvendigheden af at beskytte miljøet og folkesundheden, hvilket både Parlamentet og Østrig tillægger stor betydning. Det betyder, at der skal stræbes efter bæredygtig udvikling, hvilket - for at tage det tidligere behandlede forureningsproblem op - skal ske via intermodalitet, udvikling af jernbanetunneller og favorisering af jernbanetransport frem for vejtransport.
Parlamentet styrede klogt uden om simplificerede løsninger, som nogle med ekstreme holdninger anbefalede under behandlingen - på den ene side dem, der forsvarede vognmændene, og på den anden side dem, der forsvarede miljøet og sundheden. Sådan fungerer det ikke, som hr. Lisi også sagde. Forligets konklusioner understreger et antal punkter, som i høj grad tilgodeser de østrigske behov, først og fremmest den sidste udvidelse, som oprindeligt skulle løbe frem til den 31. december 2003, men blev erstattet af endnu en udvidelse, som går helt frem til udgangen af 2006.
Kommissæren påpegede, at mens de mest forurenende lastvogne fortsat vil køre i hele Europa, vil Østrig blive fritaget for en de factosituation, som andre lande fortsat må leve med. På Østrigs foranledning er anvendelsen af forordningen og økopointsystemet blevet udvidet til at omfatte hele det østrigske territorium og ikke kun passene i Alperne. Under alle omstændigheder er indførelsen af en kvoteordning, som blev vedtaget efter forslag fra Kommissionen, der har gjort et fremragende stykke arbejde, den mulighed, der ligger tættest på de østrigske krav. 
Kommissionen skal roses for dens arbejde, og Parlamentet skal roses for den balance, den udviste i forbindelse med udførelsen af denne vanskelige opgave. Vi har fået at vide, at Østrig ikke længere ønsker at nyde godt af den undtagelse, der gælder for landet. Det sker forhåbentlig ikke. Vi håber, at der tages behørigt hensyn til Parlamentets fremragende arbejde. Derfor kan jeg efter to års arbejde oplyse, at vores gruppe stemmer for forligets konklusioner. 
Sterckx (ELDR ).
   - Hr. formand, det var ikke let at nå frem til en aftale om økopointene. Jeg vil gerne takke min kollega, hr. Costa, for hans arbejde på dette område og hans forgænger i stolen som formand for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, hr. Caveri, som ligeledes har arbejdet hårdt for at nå dette resultat. Ja, der er blevet brugt megen energi på at nå frem til et kompromis og omdanne det transitsystem, der blev indført, da Østrig blev medlem, til et mere overordnet system. Lige meget hvor stor forståelse jeg har for Østrigs specifikke problemer og den måde, hvorpå landet forsøger at løse dem, så mener jeg ikke, at det er muligt for en medlemsstat at have en stående undtagelse på dette område. Men det er klart, at der bør være balance mellem de generelle miljøproblemer og Østrigs geografiske beliggenhed på den ene side og varernes frie bevægelighed på den anden side. Jeg mener ikke, det er let at skabe balance mellem disse to elementer. Vi kan forsøge at sælge meget fine teorier på området, men i praksis skal der nogle gange træffes faste beslutninger. Jeg synes, det er ekstremt vigtigt, at vi også ser problemet på længere sigt og forsøger at udarbejde et udkast til forordning om transport gennem Alperne generelt. Vi bør også behandle problemet i lyset af Cocilovo-betænkningen om eurovignetten. Under alle omstændigheder er forligsaftalen efter vores opfattelse acceptabel. Min gruppe vil støtte den. Jeg er dog en smule bekymret over den østrigske ministers udtalelser efter forliget. Jeg mener, at udtalelser af den art i stedet for at bidrage til en løsning på problemet snarere gør problemet mere kompliceret. 
Blak (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, der foreligger nu et resultat fra Forligsudvalget vedrørende transitkørsel gennem Østrig. Jeg taler på min gruppes - GUE/NGL - vegne. Gruppen er imod dette kompromis, da det vil betyde en generel forringelse af miljøet. Men som jeg læser forslaget, er det et brugbart kompromis, hvor Parlamentet har fået indfriet en meget stor del af sine ønsker. Der er fundet en acceptabel balance mellem hensynet til miljø og hensynet til den frie vareudveksling. Forslaget betyder, at Økopointordningen kan fortsætte gennem hele 2004 med mulighed for forlængelse både 2005 og 2006. Til den tid har vi forhåbentlig langt om længe et samlet system for vejafgifter i hus for hele EU. Men inden vi når så vidt, er der stadig nogle problemer, som både modstandere og tilhængere af kompromiset er nødt til at tage højde for med hensyn til Østrig. Hvis vi skal komme problemet med forurening endeligt til livs, er vi nødt til at tænke i andre og nye baner. Vi skal flytte det transporterede gods væk fra vejene og over på jernbanerne. Som tingene ser ud lige nu, er der ikke meget der tyder på, at der er vilje nok til at øge kapaciteten, men som alt andet her i verden, er man nødt til at yde, hvis man vil nyde. Det betyder, at østrigerne er nødt til at sætte fokus på jernbanekapaciteten gennem Østrig. Som sagt er GUE/NGL imod forslaget fra Forligsudvalget, men personligt vil jeg stemme for.
Og så vil jeg gerne sige til min kollega, som havde en demonstration her: Jeg synes, at det er flot, at han allerede er startet på valgkampen, men han skulle hellere lave sin demonstration hjemme i Østrig i stedet for her i Parlamentet, men så bliver han selvfølgelig ikke fotograferet med sin tomme demonstration. 
Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Tak, hr. formand. Kære kolleger, regeringen i Østrig, parlamentet, hele befolkningen, alle partier og alle medier i Østrig har modtaget Forligsudvalgets beslutning med vrede og bestyrtelse. Valgkamp kan der ikke være tale om her. Jeg tror, at vi i dag ville kunne fylde de tomme pladser her i salen 1.000 gange med mennesker, som kunne fortælle Dem om deres vrede og bestyrtelse. Det er første gang i EU's retshistorie, at man behandler et medlemslands livsvigtige interesser på denne måde. Nogle af Dem taler om overbærenhed - prøv engang at tænke over ordet. Man viser overbærenhed over for Østrig, der gives privilegier, privilegier bliver forlænget. Nogle af Dem, som taler sådan, ser ud til at tro, at vi har bygget Alperne af bare ondskab, og at vi har fyldt vores natur med kontinentets mest følsomme planter for at kunne optænde et nationalt hysteri.
Det, folk i Østrig føler, er en uhyre stor risiko, og det handler slet ikke kun om østrigske interesser. Det er risikoen for, at retten til varernes frie bevægelighed, som vi alle går ind for, bliver en religiøs ret, som overtrumfer menneskerettigheden til sundhed og beskyttelse af miljøet, og at vi kun laver lappeløsninger, men ikke garanterer menneskene deres grundlæggende ret til sundhed og miljø.
Jeg vil slet ikke kommentere denne uendelige historie og dens ynkelige resultat yderligere. Men det, De gør i dag, hr. formand, er at stille et retspolitisk spørgsmål. De gør en miljøkonflikt, en økologisk katastrofe, til en retskonflikt, som er enestående i historien. Østrig ønsker ikke denne løsning. Ingen ønsker den. Vil De virkelig imod Østrigs vilje påtvinge os denne forordning, som er det rene blålys og camouflage, og som Østrig ikke vil gennemføre? Er det virkelig det, De vil?
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, efter dette inspirerende indlæg fra et af vores østrigske medlemmer må vi hellere komme ned på jorden igen, selv om jeg godt forstår de følelser, der står på spil. Den 31. december udløber den exceptionelle økopointaftale. Meget af vores tid har i år gået med at diskutere, hvorvidt og i bekræftende fald hvordan der skulle følges op på dette system.
Under første- og andenbehandlingen blev der i betænkningen klart taget fat på dette spørgsmål. Parlamentet ønskede blot et overgangssystem fra det nuværende økopointsystem til et system, hvor også udenlandske lastbiler fik fri transit gennem Østrig. Det var imidlertid ikke det, Østrig havde tænkt sig. I første omgang var Rådet med på dette.
Nu, hvor forliget er indgået, ser det ud til, at Rådet og Parlamentet stort set er enige. Kompromiset omfatter en ordning, som forbyder kørsel med de mest forurenende køretøjer og opfordrer til kørsel med "rene" køretøjer, mens antallet af point fratrækkes én gang om året. Dette er en realistisk balance i lyset af konflikten mellem nødvendigheden af at beskytte Alpeområdet - som uden tvivl er sårbart - og princippet om varernes frie bevægelighed, som trods alt er en realitet i EU. Derfor blev vi dybt skuffet, da Østrig oplyste, at landet havde til hensigt at ophæve økopointsystemet pr. 1. januar 2004.
I denne forbindelse vil jeg gerne komme med tre henstillinger. For det første til Østrig, som skal tænke på de langvarige gensidige fjendtligheder, landets holdning risikerer at afføde. Unødvendig intern irritation er langtfra konstruktiv.
For det andet vil jeg gerne indtrængende bede Kommissionen om omhyggeligt at holde øje med potentielle østrigske aktioner, som kunne sætte princippet om varernes frie bevægelighed på spil.
For det tredje vil jeg gerne opfordre mine kolleger til hurtigst muligt at revidere eurovignette-direktivet. Det kunne i dets nye udformning komme med en løsning på det nuværende trafikkaos. Jeg glæder mig over det kompromis, der er blevet indgået med Rådet, og vi støtter det derfor fuldt ud. 
Kronberger (NI ).
   - Hr. formand, i morgen skal vi stemme om en betænkning, som ikke længere handler om den oprindelige problematik, nemlig at reducere luftforureningen gennem en kvalitativ og kvantitativ begrænsning af transittrafikken gennem Østrig.
Med Forligsudvalgets resultat er der langt flere økopoint til rådighed for de køretøjer, som forbliver i økopointsystemet, end der overhovedet er brug for. Det betyder, at systemet de facto ikke giver nogen begrænsning af transittrafikken gennem Østrig og helt enkelt er meningsløst. Desuden skal Østrig indføre et dyrt tællesystem, som teknisk næppe er gennemførligt, og som kun er et påskud uden nogen som helst økologisk værdi. At ordningen skal gælde for tre år, og at den ikke kun skal gælde for Alpeovergangene, men for hele Østrig, er helt uden betydning på denne baggrund.
At stemme for denne ordning ville slet og ret være en uting og noget nonsens, og det ville skade Parlamentets anseelse. Jeg beder Dem derfor forkaste betænkningen i morgen. Den ville nemlig lande på listen over tåbelige beslutninger, og denne liste er lang nok i forvejen. Med hver jastemme til denne betænkning gør vi, Europa-Parlamentet, os selv til grin her et halvt år før valget. 
Rack (PPE-DE ).
   - Forhandlingen og beslutningen om Costa-betænkningen er en sort dag for et medlemsland, nemlig Østrig. Her tromler man i bogstavelig forstand hen over hovedet på Østrig og dets borgere uden at skele til tabstallene. Men det er ikke kun en sort dag for Østrig. Også Europa-Parlamentet spiller i denne sag højt spil med sit ry og sætter det over styr som repræsentant for borgerne og miljøinteresserne til fordel for støj- og udstødningslobbyen. Det var nemlig Europa-Parlamentet, som ændrede Kommissionens oprindelige lovforslag med stort flertal og trumfede sin holdning igennem.
Resultatet af forligsproceduren giver transittrafikken gennem Østrig fri, det styrer ikke længere. Det begrænser ikke længere miljøskaderne, og det beskytter ikke længere menneskene på stedet. "Fri bane til frie lastvogne", lyder parolen. Hvis det, som det er blevet sagt, er at vise imødekommenhed over for Østrig, så kan jeg kun sige: Gud bevare os for sådanne venner! Der er ikke tvivl om, at østrigerne vil forkaste dette forordningsforslag. Vi beder de kolleger, som bekymrer sig om Europa-Parlamentets ry som en borger- og miljøvenlig institution, om at støtte os.
Uanset afstemningens resultat er problemerne ikke løst. Republikken Østrig ser store vanskeligheder i at gennemføre det, der skal gælde i fremtiden, og borgerne vil ikke finde sig til rette med den nye ordning.
Jeg kan se ét positivt aspekt ved hele udviklingen. Næste år skal vi her i Parlamentet diskutere direktivet om omkostninger for landevejstransport. Det kommer til at gælde for hele Østrig. Der bliver ikke længere tale om særbehandling for et land og dets borgere. Så får vi at se, hvordan Parlamentet og dets medlemmer vil stemme: borger- og miljøvenligt eller til fordel for støj- og udstødningslobbyen. De europæiske vælgere vil takke dem for det den 13. juni. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg står her som østrigsk medlem, men frem for alt som et menneske, som altid har kæmpet for miljøet, og også som miljøborgmester i Wien forfægtede jeg den holdning, at den økonomiske og trafikale udvikling ikke må ske på bekostning af miljø og sundhed.
Måske har vi nogle gange fremstillet transitordningen som et østrigsk privilegium eller en østrigsk særordning. Den var en særordning, men med en vis pionerfunktion for hele Europa. Som følge af denne transitordning har lastvognsparken i hele Europa ændret sig. Den er blevet moderniseret, den er, om man vil, blevet økologiseret, det vil sige mere miljøvenlig. Netop denne udvikling afbryder man nu før tiden. Ordføreren, som desværre ikke er til stede - det er jo ganske interessant, at det nu er anden gang, vi diskuterer økopointordningen, uden at ordføreren er til stede. Hans forgænger var heller ikke til stede i sin tid, man ser hvor alvorligt det bliver taget nogle gange - ordføreren stillede i det mindste i en fase et forslag, som stadig indeholdt et incitament til at skifte. Det forsvandt bare igen. I det nuværende såkaldte overgangssystem er der ikke længere noget incitament til at skifte fra miljøskadelige til mere miljøvenlige lastvogne. Og det er den største ulempe, det er det største problem, vi har i Østrig med denne ordning.
Der henvises hele tiden til direktivet om omkostninger for landevejstransport. Men jeg kan jo allerede høre argumenterne i forbindelse med direktivet om omkostninger for landevejstransport. Når man ser på hr. Cocilovos forslag, kan man allerede se, at man ikke engang vil have det, som Kommissionen foreslår. Man holdes hen med snak fra det ene forslag til det næste. Lad os dog lave en generel ordning! Jeg er jo taknemmelig for ordningen, men den er ikke tilstrækkelig efter min mening. Men når så Parlamentet og særligt visse grupper eller visse kolleger reducerer det yderligere og ikke engang vil acceptere det, som Kommissionen foreslår for at flytte en smule fra landevejene til jernbanen, så mener jeg ikke, det er særlig klogt. Det holder jeg fast ved.
Afslutningsvis beder jeg kollegerne om at forkaste det i morgen, for det er en proformaløsning. Jeg beder kollegerne overveje det grundigt en gang til og sige nej til en løsning, som kun foregiver at være en løsning. Østrig har brug for en rigtig løsning, som ikke findes her. Forhåbentlig får vi så større støtte til direktivet om omkostninger for landevejstransport, end vi har fået i dette tilfælde.
Bouwman (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, selv om der er sket fremskridt under forhandlingerne, synes jeg bestemt ikke, det er nok. Vi bad om beskyttelse af hele det østrigske område, og det har vi fået. Ændringsforslaget om de mest forurenende lastbiler - for der findes ikke miljøvenlige lastbiler - er blevet vedtaget. Det er en . Støjaspekterne er der ikke blevet taget hensyn til. Vi står kort sagt tilbage med en bunke problemer. Jeg har tidligere under hele denne procedure - under førstebehandlingen, andenbehandlingen og tidligere forhandlinger - påpeget, at vi står over for et demokratisk problem, hvilket min nabo også understregede. 
Det er derfor, Østrig finder forordningen uacceptabel. Østrig har konsekvent bemærket, at transporten gennem Østrig i de kommende år meget vel kan fordobles om ikke firdobles, hvilket til dels skyldes tiltrædelseslandene. Til syvende og sidst har landet ensidigt besluttet at ophæve økopointsystemet pr. 31. december. Da vi derfor står over for spørgsmålet om, hvad vi nu skal gøre, vil jeg spørge kommissæren, hvordan hun tror, tingene vil udvikle sig i Rådet den 22. december. Hvis Østrig står ved sit standpunkt, ved jeg faktisk ikke, hvad vi skal gøre med denne beslutning. 
Vatanen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, generelt er point en god ting, men disse point er desværre urimelige. Vores kære kollega hr. Swoboda sagde for et øjeblik siden, at Østrig vil have mere. Jeg har stor sympati for det østrigske folk, men mine damer og herrer, vi er ikke i Wien i det østrigske parlament, vi er i Europa-Parlamentet!
Kan vi stille os selv spørgsmålet, om Europa vil have mere? Ja, selvfølgelig kan vi det. Hvis jeg var født i en dal i Østrig, ville problemet have set præcis sådan ud, som det gør fra Deres synsvinkel. Men hvis vi ser på Europa som helhed, rejser der ikke desto mindre varer mellem Sydeuropa og Nordeuropa. Hvis ikke de tager den direkte vej, og hvis ikke de tager den billigst mulige vej, så finder de deres egen rute ad en helt tredje vej. Rejserne bliver længere, vejene slides mere, og forureningen øges.
Vi må acceptere, at vi i EU skal have fælles regler, selv om det måske ville være smart - og det forstår jeg fuldt ud - at skjule protektionisme bag økopoint, men vi skal huske at se skoven, ikke bare træerne. Vi skal se den større sammenhæng, som man siger, for hvem vil betale, hvis vi transporterer varer i Europa på den dyre måde, så forureningen øges? Det er altid slutbrugeren, der betaler - ham, der kun tjener 1.000 euro om måneden.
Hvordan skulle løsningen se ud? Et skift til lastbiler, som forurener så lidt som muligt, og selvfølgelig stigende brug af jernbanetransport, hvor det er muligt. Vi ved i praksis, at jernbanernes kapacitet ikke er tilstrækkelig, men vi skal gøre vores bedste. Vi bør indføre skattelettelser for at opmuntre til et skift til de mest moderne lastbiler, men det er ikke hensigtsmæssigt at gå sine egne veje, når vi er ved at bygge et fælles Europa op. Vi må sørge for, at de overordnede fordele er fordele, der kan deles af de private europæiske borgere. 
Ferber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, hvorfor var det så vanskeligt at nå til enighed? Fordi vi stod over for den opgave at skulle finde en løsning for et land, som ikke selv deltog konstruktivt i denne proces. Lige fra førstebehandlingen her i Europa-Parlamentet over rådsafgørelserne har vi hele tiden vidst, hvad Østrig ikke vil. Jeg ved stadig ikke, hvad Østrig vil. Jeg ved kun, at landet heller ikke vil have kompromiset. Her må jeg nok bede om forståelse, når jeg siger, at denne opgave har vi løst forholdsvis seriøst. Hvordan kan vi finde en fortsættelse af økopointsystemet, som opfylder Østrigs berettigede ønsker, uden at Østrig deltager i beslutningsprocessen? Hertil kan jeg kun sige, at jeg sammen med gruppen stemmer for dette kompromis, selv om det har forlydt i pressen eller Parlamentets protokol og pressemeddelelser, at jeg skulle have stemt imod - jeg stemte kun mod antallet af point, fordi det med 6,9 millioner var en del for lavt. Der har også været andre beregninger fra Kommissionen, men det kunne jeg ikke komme igennem med i Parlamentets delegation. Derfor står jeg naturligvis inde for det kompromis, der er fundet.
Når hr. Swoboda siger, at det er lykkedes at indføre moderne teknologi i Europa, så har han ret, med undtagelse af ét land. Det vil jeg gerne gentage her. I dag har vi i det sydtyske og norditalienske område mere moderne lastvogne kørende som følge af økopointsystemet, end Republikken Østrig selv har indregistreret i sit eget land, fordi de ikke er underlagt økopointsystemet. Her kunne Østrig have gået foran med et godt eksempel med nationale bestemmelser. Det var i sin tid planlagt i direktivet om indførelse af Euro 3 og Euro 4, nemlig at støtte moderniseringen af lastvognsparken gennem skattebegunstigelser. Så ville meget af den rørstrømske tale, som vi har måttet høre på i dag, have været mere troværdig. Jeg håber, der bliver stort flertal for kompromiset i morgen. 
Santini (PPE-DE ).
   - Efter otte års heftig debat er der endelig udsigt til en løsning på økopointproblemet. Jeg glæder mig sandelig over forligets konklusioner, som genskaber balance i en situation, hvor der i Østrig anvendes et instrument, som holder lastbiler tilbage, der kan rejse frit alle andre steder uden at blive pålagt miljøafgifter, også i de franske og italienske Alper. Jeg gentager: også i Alperne, og her henvender jeg mig til det østrigske medlem, der talte, som om Alperne var et rent østrigsk anliggende.
Men vores problemer er de samme som dem, Østrig klager over, og miljøbelastningen er den samme. Vi ønsker alle at beskytte vores bjerge og lande mod for voldsom lastbiltrafik, men problemet løses ikke ved at flytte forureningsproblemet andre steder hen. Det er heller ingen trøst, at der betales ekstremt høje afgifter for miljøbelastningen. Det vil blot tvinge transportselskaberne, især de mindste og svageste, i knæ. Miljøbelastningen ændres ikke ved, at der indføres afgifter. Jeg er enig med hr. Lisi. Denne løsning er det bedst mulige kompromis, og den burde også være tilfredsstillende for Østrig. Men måske er Østrig blevet for vant til situationen eller måske ikke nok vant til den, alt efter hvordan man ser på det.
Hvad skal vi så gøre på dette kritiske tidspunkt? Vi skal begynde at arbejde resolut på de transeuropæiske net, først og fremmest tunnellen gennem Brenner-passet og videreudviklingen af den firesporede højhastighedsforbindelse mellem München og Verona, så jernbanen bliver et rigtigt alternativ til vejtransport. Vi skal dog sikre, at situationen er helt klar for de selskaber, der praktiserer intermodalitet. Det er rigtigt, at de aktuelle tiltag med henblik på at opnå intermodalitet er nogenlunde tilfredsstillende, men systemets priser, køreplaner og service skal være konkurrencedygtige og attraktive - eller nærmere overbevisende - for at trække al trafikken væk fra vejene og over på jernbanerne. 
Pex (PPE-DE ).
   - Hr. formand, selv om jeg naturligvis har forståelse for Østrigs holdning og de østrigske parlamentsmedlemmer, mener jeg, at den frie bevægelighed for varer og personer er et af EU's flotteste resultater.
Ved landets tiltrædelse opnåede Østrig en undtagelsesbestemmelse, som skulle løbe frem til den 31. december 2003. Som en undtagelse fra undtagelsen har Rådet og Parlamentet i forliget besluttet at forlænge ordningen til udgangen af 2006.
På baggrund af princippet om fri bevægelighed er dette ikke nogen vis beslutning. I lyset af omstændighederne i Østrig mener jeg dog, at det er et acceptabelt kompromis mellem princippet om fri bevægelighed og beskyttelsen af miljøet.
Jeg er tilhænger af idéen om, at der altid skal være plads til bæredygtige transportformer. På det seneste forligsmøde lagde den østrigske transportminister en dæmper på min glæde over aftalen. Efter min mening er det forkert at nægte at gennemføre en nylig truffet demokratisk beslutning. At dømme ud fra pressemeddelelserne om sidste weekends møde i Det Europæiske Råd er denne følelsesladede udtalelse imidlertid blevet den østrigske regerings holdning. Selv om jeg opfordrer til accept af det opnåede kompromis, tænker jeg på, hvad konsekvenserne af denne demokratisk trufne beslutning bliver.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvordan der kan garanteres fri transit gennem Østrig i henhold til bestemmelserne i den aftale, der blev indgået i forbindelse med kompromiset om miljøforurening, hvis den østrigske regering vælger at ignorere denne aftale og løse problemet efter forgodtbefindende. Er det ifølge Kommissionen muligt på det nuværende stadie at overbevise den østrigske regering om fordelene ved den indgåede aftale, der under alle omstændigheder opfordrer til brug af renere køretøjer til transit? 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand, kære kolleger, jeg vil gerne endnu en gang sætte nogle af de ting på plads, som er blevet sagt her. Når jeg ser på den ene østrigske kollega, som talte om en grundlæggende ret til sundhed, som vi alle træder under fode, ja, så må jeg straks bede om, at man indstiller godstogenes natkørsel, for menneskenes sundhed påvirkes af det, når der om natten kører jernbanetog gennem storbyer eller landsbyer og udsender en enorm støj. Eller jeg ville opfordre østrigerne til at lukke alle skiområderne, for jeg kan forsikre Dem for, at jeg kan finde masser af eksperter, som kan dokumentere, at den turisme, De driver i skiområderne, er ufornuftig for den menneskelige sundhed og for naturen. De skal passe på, at De ikke overdriver i Deres udtalelser.
Det handler altid om en afbalanceret retssituation, hvor der findes et retsgode og et andet retsgode, og de må vejes op mod hinanden. Jeg tror, at dette kompromis, som vi er nået frem til efter lange diskussioner, er en afbalanceret løsning. Kompromiset forbyder nemlig gennemkørsel for de mest beskidte lastvogne. Hvis kompromiset ikke falder på plads, er det ikke kun græske lastvogne, som De så vittigt vil tillade - de mest beskidte, der kører igennem - nej, så kan alle beskidte lastvogne køre gennem Østrig.
Altså bare som eksempel for at sige, at Deres egen holdning for det første ikke er så glorværdig, som det ser ud til, og for det andet fører dette kompromis absolut fordele med sig.
Som en sidste bemærkning vil jeg gerne sige, at man altid skal passe på ikke at sætte sig selv op på en alt for høj piedestal. Som De husker, krævede stats- og regeringscheferne i 1994 bygning af basistunnellen i Brenner som et af de 14 prioriterede projekter. Indtil for et år siden sagde Deres egen østrigske planlægning, at basistunnellen i Brenner skulle stå færdig i 2021. Og efter pres fra Parlamentet og andre har Østrig nu besluttet at fremskynde opførelsen af basistunnellen i Brenner til 2012. Altså, når man kræver retfærdighed, skal man lige overveje, om man nu også er så hellig, som man tror.
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, for det første er jeg enig med hr. Swoboda i, at økopointsystemet vil komme alle til gode, for det vil fremskynde en modernisering af lastvognsflåden. For det andet opretholdes det, selv om det ikke er i den form, De ønskede. Da der således opretholdes et økopointsystem, der betyder en særlig beskyttelse af hele det østrigske område - hvilket er ikke så lidt - beder jer Dem alle om at støtte forslaget, idet De skal huske, at det, når det drejer sig om medbestemmelsesproceduren, ikke er Kommissionen, der forhandler det eller udarbejder det, men derimod Parlamentet og Rådet. Kommissionen kan ikke gøre andet end at forsøge at opnå enighed. 
Formanden.
   - Mange tak, fru kommissær,
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0464/2003) af Lisi for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (PE-CONS 3676/2003 - C5-0518/2003 - 2001/0305(COD)).
Lisi (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, Kommissionens forslag om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser er endelig - forhåbentlig - nået til vejs ende. Før jeg går videre, vil jeg gerne sige, at forliget efter min mening er det bedst mulige resultat i lyset af, at processen har været lige så vanskelig og kompleks som den, vi lige har behandlet.
Jeg vil nu opsummere hovedpunkterne i forliget, som fokuserer på det, der ikke blev løst under første- og andenbehandlingen, men jeg vil også gerne understrege det væsentlige og ganske enkle koncept, der ligger til grund for kompromiset. Med andre ord skal vi opfatte luftfartspassagerernes rettigheder som en del af en mere overordnet kontekst, som en del af hele luftfartssystemet. Et system, hvor alle markspillere, herunder kontrolmyndighederne, ledelsesmyndighederne, luftfartsselskaberne og passagererne selv, er afhængige af hinanden. Den bedste måde at garantere passagererne egentlige rettigheder på er at sikre, at systemet fungerer problemfrit. At sikre, at ingen af de regler, vi vil indføre, generer denne store, ekstremt følsomme mekanisme.
Som medlemmerne husker, affødte Kommissionens oprindelige forslag en masse problemer. Parlamentet forsøgte at dæmme op for disse ved at vedtage 40 ændringsforslag. Derefter fulgte Rådets fælles holdning, som vi straks så havde forbedret teksten, især med hensyn til det dengang ømtålelige spørgsmål om kompensationsbeløbets størrelse, selv om der ikke var blevet fulgt op på andre af de punkter, Parlamentet havde fremført. 
Hvilke af disse punkter var de vigtigste? Dem vedrørende procedurerne for indførelse af de forskellige niveauer for bistand til passagerer ved aflysning eller lange forsinkelser. Hvad angår disse to punkter, lange forsinkelser og aflysning, mener jeg, at det opnåede resultat i vid udstrækning afspejler det, luftfartsselskaberne allerede frivilligt tilbyder passagererne, og blot indfører ét nyt element, idet det garanterer passagererne disse rettigheder. En garanti, som ikke er begrænset, selv om ekstraordinære omstændigheder ikke er udelukket.
Det lykkedes os at overbevise Rådet, og Parlamentet glæder sig over dette. Der er bare en besked, vi skal have udsendt: "Kære passager, vi kan ikke garantere Dem mange rettigheder. Vi kan kun garantere Dem få, men dem, vi kan garantere, er sikre og ikke underlagt nogen betingelser". Det ville sandelig være en fejl og give bagslag at sætte forventningerne i vejret, og så bagefter se luftfartsselskaberne afvise disse rettigheder og knuse vores forventninger. Jeg taler om selv de mest grundlæggende rettigheder som f.eks. retten til at få noget at drikke, til at foretage et telefonopkald, til at kontakte venner og familie.
Vi har derfor indført en niveaudelt ordning, hvor det fastsættes, hvilken service passagererne skal ydes. Som det vigtigste har vi indført en samlet pakke, der rækker fra en minimumsservice - øjeblikkelig bistand i lufthavne ved aflysning eller forsinkelser på over fem timer - til en form for erstatning, specielt økonomisk kompensation, som er det højeste beskyttelsesniveau.
Jeg mener, det er vigtigt at fremhæve aftalen om gensidig ret til at søge erstatning. Det er et vigtigt punkt i forligsteksten, da det f.eks. giver rejsearrangører, der skal overholde disse regler, mulighed for at søge erstatning fra det transporterende luftfartsselskab, når dette er ansvarligt for den dårlige service. Som De ved, er de øvrige punkter mindre væsentlige, f.eks. sammenhængen med alt det, vi indførte under førstebehandlingen.
Hr. formand, jeg vil slutte af med at takke alle dem, der har bidraget til dette resultat, som efter min mening bør støttes, på trods af de seneste timers pres fra et antal lobbyer, der gør alt, hvad de kan, for at forhindre teksten i at blive vedtaget. 
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, for det første vil jeg gerne lykønske Parlamentets delegation i Forligsudvalget og i særdeleshed dets formand, fru Cederschiöld, samt ordføreren, hr. Lisi, for deres fremragende indsats i forbindelse med denne vanskelige sag.
Forordningen tilstræber at formindske hyppigheden af to helt uacceptable praksisser inden for lufttransportområdet, som er til stor ulempe for passagererne, der føler sig - vi føler os - behandlet som kufferter og ikke som personer eller borgere eller som forbrugere med rettigheder. Denne praksis består bl.a. i, at vi, selv om vi har en fuldstændig gyldig billet, som opfylder alle betingelserne, bliver udsat for boardingafvisning, når vi skal bruge billetten. Den anden praksis består i, at luftfartsselskabet, selv om vi har en fuldstændig gyldig billet, det vil sige en kontrakt med selskabet, aflyser afgangen, ikke på grund af eksterne eller ekstraordinære årsager, de ikke selv er herre over, som forhindrer flyvningen - f.eks. tåge - men af kommercielle årsager, fordi der f.eks. - jeg formoder, at det ikke kun er mig, det er gået ud over, og at nogle af Dem også har været i samme situation - kun var booket få passagerer til afgangen.
De bestemmelser, der er foreslået her, går ud på at fastsætte nogle kompensationer, som vil betyde, at luftfartsselskaberne ikke har et incitament til eller afskrækkes fra at gøre brug af disse praksisser. Derudover er formålet med bestemmelserne at begrænse de ulemper og problemer, passagererne får, når de befinder sig i disse situationer.
Jeg vil ikke gå i detaljer, for ordføreren, hr. Lisi, har forklaret det så udmærket. Jeg håber, at der, når forordningen træder i kraft, vil komme et drastisk fald i antallet af passagerer, der bliver udsat for boardingafvisning, og at det, hvis det sker, takket været brugen af det auktionssystem eller system med frivillige, der iværksættes med denne ordning, opstår færrest mulige vanskeligheder og problemer for borgerne.
Jeg ved godt, mine damer og herrer, at nogle af Dem er bekymrede, og at repræsentanter fra luftfartsselskaberne har talt længe med Dem og forsvaret deres legitime interesser. Jeg forstår denne bekymring, men jeg vil gerne sige til Dem, at luftfartsselskaberne tydeligvis er på vej ud af den nedtur, de har befundet sig i i de seneste år. Der er ingen, der føler sig mere ansvarlig for og bekymrer sig mere om vores luftfartsselskaber end Kommissionen. I denne forbindelse har vi i løbet af de sidste år gennemført en række foranstaltninger, der har haft til formål at støtte, opretholde og forsvare vores luftfartsselskaber såvel inden for Europa som uden for.
Lad mig minde Dem om nogle af disse foranstaltninger, f.eks. initiativet om det fælles luftrum, der vil betyde reducerede omkostninger og en bedre udnyttelse af flyene, tilladelse til alliancer, bekæmpelse af konkurrenceforvridende forhold - nærmere bestemt spørgsmålet om støtte til vores luftfartsselskaber over for tredjelandes konkurrencebegrænsende tiltag eller underbudspolitik - og den opbakning, vi har givet dem i forbindelse med f.eks. forsikringsspørgsmål, når der tidligere har været vanskeligheder.
Mine damer og herrer, det er klart, at vi beskæftiger os med de europæiske luftfartsselskaber og forsvarer deres interesser. Det er vores pligt. Nu forhandler vi konkret nogle aftaler med USA, så der kommer et fælles transatlantisk flyveområde mellem USA og EU.
Men det drejer sig ikke kun om dette, for vi skal også beskæftige os med passagerernes, borgernes rettigheder. Det er det, vi ønsker at støtte og styrke med disse foranstaltninger. Jeg vil også gerne sige, at de seriøse og ansvarlige selskaber allerede frivilligt har iværksat de fleste af disse foranstaltninger.
Hr. formand, jeg håber, at Parlamentet i morgen bakker op om resultatet af dette forlig, og jeg vil gerne gentage min tak til formanden, fru Cederschiöld, og til ordføreren, hr. Lisi. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tror, vi alle er enige om, at der er nødt til at være en grundlæggende beskyttelse af passageren, det vil sige den person, som har planlagt at rejse med fly og kommer til lufthavnen blot for at få at vide, at han ikke kan flyve, eller at hans fly bliver meget forsinket, så det ikke giver nogen mening at rejse. Derfor har vi alle fra begyndelsen forkuseret på forbrugernes rettigheder og sagt, at vi er nødt til at støtte dette synspunkt.
Desuden har vi også set på luftfartsselskabernes interesser, især i disse kritiske tider for lufttransporten, og det er årsagen til, at Europa-Parlamentet lige fra begyndelsen har været for afbalancerede foranstaltninger, som på den ene side vil være i forbrugernes interesse, uden at det på den anden side går ud over luftfartsselskaberne og deres konkurrenceevne. Det er også den linje, som ordføreren, hr. Giorgio Lisi, personligt har valgt, og han har gjort et fremragende stykke arbejde, som nåede til et endeligt, godt resultat under forligsproceduren.
Personligt stemte jeg for, også under forligsproceduren, og ved afstemningen i morgen vil jeg også stemme for resultatet af aftalen med Rådet, fordi jeg mener, at det giver en god ramme for beskyttelse af forbrugeren, passageren, uden at det går ud over luftfartsselskaberne. Jeg ved, at der er luftfartsselskaber, som stadig har indvendinger. Dem har jeg taget til efterretning, men jeg er ikke enig. Jeg mener, de overdriver. Jeg synes, det er en god aftale, vi er nået frem til, og at vi bør acceptere den, som den er. 
Stockmann (PSE ).
   - Hvert år bliver 1.500 passagerer i Europa ikke befordret, selv om de har en gyldig billet i lommen. Aflysning af fly og forsinkelser er også i stigning, særligt i ferietiden. Det er ikke forbrugervenligt. Derfor hilser min gruppe forordningen velkommen. Dermed etablerer vi en fælles europæisk juridisk ramme, formentlig fra 2005. Jeg er sikker på, at det er lykkedes os at gennemføre en passende balance mellem forbrugernes og virksomhedernes interesser. Det er lykkedes at sætte Kommissionens overdrevne krav med hensyn til erstatningens størrelse ned til et realistisk niveau. Bestemmelsen om usædvanlige forhold reducerer virksomhedernes ansvar til et forsvarligt niveau. Derfor forventer jeg, at Rådet efter Parlamentet også vil tilslutte sig forligsresultatet.
Fremskridtet i forhold til den hidtil gældende ordning ligger i, at der nu er en hel liste over ydelser, som passagererne har et retskrav på, og ikke som hidtil kun i forbindelse med overbooking, men også i forbindelse med aflysning af fly og forsinkelser. Det centrale element i forbedringen er erstatningerne, som er dobbelt så store som dem, der hidtil har været almindelige i Europa på frivillig basis. Lad mig nævne et eksempel. Hvis jeg først får besked om, at mit fly fra Berlin til Mallorca er aflyst, når jeg står i lufthavnen i Berlin-Tegel, får jeg ikke bare refunderet min billet, jeg får også 400 euro i erstatning. Det samme beløb får jeg, hvis jeg ikke kommer med flyet på grund af overbooking. Det lægger et vist pres på flyselskaberne for at håndtere det absolut nødvendige system med overbooking mere følsomt. Naturligvis håber vi også, at det vil føre til større anstrengelser for at reducere forsinkelserne og de nogle gange uberettigede aflysninger af fly, som ikke er helt fyldt op.
En bieffekt ved forordningen er, at afstanden mellem konkurrencebetingelserne for de billige flyselskaber og de traditionelle selskaber bliver formindsket. Vi sætter i dag i lufttrafikken standarderne for de passagerrettigheder, som på kortere eller længere sigt også bør gælde for andre trafikmidler. 
Blak (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, så fik vi endelig et kompromisforslag vedrørende kompensation til luftpassagerer, og netop i Europa-Parlamentet skal vi være glade for det forslag. Vi er formentlig den forsamling i Europa, der rejser mest som led i vores daglige arbejde. Derfor kender vi kun alt for godt til overbookede, forsinkede fly og dårlig service samt den frustration, der opstår af den grund. Derfor mener jeg, at forslaget med grænser for forsinkelser og kompensation i tilfælde af aflysninger lægger et pres på luftfartsselskaberne, der dermed får et klart incitament til at stramme op på afgangene og få flyene af sted til tiden til gavn for forbrugerne. Det fører forhåbentlig også til mere rimelige afgange og klare kompensationer til forbrugerne, når de ikke kommer af sted til tiden. Men kompensationerne skal være offentligt tilgængelige fra flyselskaberne side, så man klart kan se, hvad det betyder.
Der er dog et problem, som jeg frygter kan opstå: I forbindelse med lovgivningen har man indført princippet om refusion af flybilletter, der også skal gælde for pakkerejser. Dette kan jeg naturligvis kun hilse velkommen, da det stiller Europas forbrugere bedre. Problemet er blot, at det ofte kan være svært at finde frem til den rette pris for en flybillet, der er del af en pakkerejse. Men jeg stoler på, at det er noget, man sagtens kan løse i praksis, når og hvis problemet opstår. Generelt er jeg dog som sagt godt tilfreds med forslaget fra Forligsudvalget og håber på og regner med at det bliver vedtaget. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, min gruppe hilser i høj grad denne betænkning velkommen. Forslaget er vigtigt, fordi det skaber bedre betingelser for de rejsende og strammer kravene til refusion og assistance, når passagerer bliver afvist eller oplever aflysninger eller store forsinkelser. Vi kan kun glæde os over et sådant forslag.
Vi skal huske, at der kan være situationer, hvor aflysninger eller store forsinkelser retfærdiggøres af tekniske eller sikkerhedsmæssige årsager. Det skal ikke være sådan, at luftfartsselskaberne sender flyene af sted uanset hvad. Der har imidlertid være mange tilfælde, hvor passagerer er blevet afvist på grund af overbooking - det kender mange af os her i Parlamentet vist til i forbindelse med visse luftfartsselskaber - og så står man dér, i Bruxelles eller hvor det nu måtte være.
En af mine vælgere købte en billet til det berygtede Ryanair via nettet, men da den pågældende ville hente billetten, ville man ikke anerkende vedkommendes internationale studiekort, fordi det var udløbet. Så fremviste personen et gyldigt nationalt studiekort, men det ville man ikke acceptere. Der er altså et stort problem med hensyn til, hvad der er gyldig legitimation. Den pågældende havde betalt en hel del for billetten, det var ikke bare en af dem til et par euro. Hvor meget tjener luftfartsselskaberne på den slags?
En anden af mine vælgere nåede til London, men blev så afvist på flyet videre til en anden destination i Europa. Luftfartsselskaberne skal tage ansvaret for deres passagerer. De skal ikke længere kunne slippe godt fra at behandle passagerer på denne måde. 
Esclopé (EDD ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne lykønske Forligsudvalget og hr. Lisi med den aftale, vi er nået frem til.
Denne forordning, håber jeg, vil få luftfartsoperatørerne og rejsearrangørerne til at reducere deres vanlige praksisser. Jeg glæder mig også over forordningens henvisning til sanktioner, som skal være effektive, stå i forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning. I den forbindelse har luftfartspassagererne ret til erstatning, omlægning af rejsen og bistand, som står i forhold til de genvordigheder, man har lidt, og hurtigst muligt, hvilket ikke altid er tilfældet. Udvidelsen af luftfartspassagerernes rettigheder til at omfatte alle typer flyvninger er en god nyhed. Således kan passagerer på ruteflyvninger - der kun udgør halvdelen af markedet - og på charterflyvninger - især pakkerejser - gøre deres rettigheder gældende på samme vis.
Som angivet i hvidbogen om den europæiske transportpolitik frem til 2010, er det Kommissionens mål at grundlægge denne politik på borgernes krav og behov. Det regner vi med. De genvordigheder, der opstår på grund af boardingafvisninger - stress, træthed, ydmygelse - kan vise sig at have store konsekvenser for de personer, som er indblandet, de kan tabe fortjeneste, det kan være umuligt for dem at nå frem til en begravelse, osv. Medlemmerne af Europa-Parlamentet, som jævnligt anvender lufttransport for at rejse mellem Bruxelles, Strasbourg og deres region, er særligt bevidste om disse genvordigheder og det tab af tid, det forårsager.
Desuden glæder jeg mig i min egenskab af næstformand for handicapstudiegruppen over, at artikel 11 nævner førsteprioritet til transport af bevægelseshæmmede personer. Denne liste kunne imidlertid udvides til personer, der rejser med små børn.
Hvad angår bortfald på grund af strejke, burde kravet om strejkevarsel give selskaberne mulighed for at reagere i tide og fortsat være bundet af forordningens bestemmelser. Jeg er i øvrigt for bestemmelsen vedrørende forpligtelsen til at informere passagererne om deres rettigheder ved en klart læselig meddelelse ved indcheckningsskranken, med særlig og mere eksplicit information til blinde og synshæmmede end det, der er fastlagt i forordningen. Et sådant system til beskyttelse af passagererne burde udvides til også at omfatte de andre transportformer.
Jeg vil slutte af med at sige, at det forekommer grundlæggende, at luftfartsoperatørerne i forvejen arbejder på at yde en kvalitetstjeneste til deres passagerer, således at disse genvordigheder ikke længere opstår. Jeg håber, at medlemmerne af Europa-Parlamentet vil støtte denne aftale, som forsøger at respektere brugernes rettigheder, således at en sådan praksis bliver så sjælden som muligt.
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære fru næstformand, kære kolleger, da ordføreren hr. Lisi allerede har begrundet kompromiset så udmærket, vil jeg i mit indlæg kun tage et par rygter eller et par argumenter op. I nogle medlemsstater er der opstået betænkeligheder ved kompromiset - det skulle være for belastende for flyselskaberne. Men det kan slet ikke være tilfældet. Europa-Parlamentet har sat erstatningssatserne markant ned til fordel for flyselskaberne. Europa-Parlamentet har indført klare regler i tilfælde af force majeure, så flyselskaberne ikke skal betale, hvis de ikke er ansvarlige for den omstændighed, som fører til en aflysning eller overbooking. Parlamentet har sågar udsat ikrafttrædelsen med 12 måneder, fordi vi tager den særlige og vanskelige økonomiske situation alvorligt, som flyselskaberne befinder sig i. Hele ordningen træder derfor først i kraft i 2005.
Hvis der nu lyder betænkeligheder ved dette kompromis fra trafikbranchen, om det nu er fra turistbranchen eller andre steder fra, så må jeg sige, at det er højst uretfærdigt og aldeles uacceptabelt. Visse regeringer bør overveje, om de vil risikere, at Parlamentet tydeligt vil fremstille dem som forbrugerfjendtlige, hvis de går i Rådet med denne linje. Der er en valgkamp lige om hjørnet, hvis Rådet gerne vil have dette emne med.
Lad mig afslutningsvis komme med endnu en bemærkning. Lavprisflyselskaberne, som i starten slet ikke tog det hele alvorligt, kommer nu og siger, at erstatningerne er alt for høje. Hvis et lavprisflyselskab tilbyder et fly til 50 euro, så har det trods den lave pris pligt til at gennemføre flyvningen. For den borger, som gerne vil et eller andet sted hen på et bestemt tidspunkt, uanset om det er forretning eller turisme, har fået overtrådt sine rettigheder og skal have erstatning, hvis han bliver efterladt eller først kan flyve dagen efter. Også lavprisselskaberne skal betale erstatninger til passagererne. 
Watts (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil godt indledningsvis takke kommissæren for at have stillet forslaget og ordføreren, hr. Lisi, for betænkningen. Jeg vil også godt takke hr. Jarzembowski, som allerede har sagt meget af det, jeg ville sige. Det er sjældent, at det sker. Jeg er således fuldstændig enig i, at det er noget vås at sige, at luftfartsselskaberne ikke kan klare sig. Helt ærligt: Lufttrafikken i Europa fordobles i løbet af de næste 30 år, så det er ikke sådan, at luftfartsselskaberne ikke har råd til at give et glas vand og en småkage, hvis der opstår forsinkelser. Det må være et minimumskrav fremover, hvis betænkningen vedtages.
Jeg glæder mig over meget af indholdet. Det har alt for længe været passagererne, det er gået ud over, når fly er blevet aflyst eller forsinket af rent kommercielle grunde. Forhåbentlig får det en ende. Endelig tvinges luftfartsselskaberne til at give passagererne den mad og de forfriskninger, de fortjener, og at behandle dem værdigt og respektfuldt. Jeg håber, det fremover er slut med kommercielle aflysninger og lange forsinkelser. Dette er et stort gennembrud for alle flypassagerer, men også for luftfartsselskaberne, for det kommer ikke til at gå ud over de gode selskaber, der allerede tager sig af passagererne.
Vi kunne have fået et endnu bedre resultat, hvis vores kolleger i den anden side af salen havde stået mere fast ved forligsproceduren. Sådan skulle det imidlertid ikke være. Med en omskrivning af Neil Armstrongs ord er det måske ikke et stort spring for menneskeheden, men det er et vigtigt første skridt.
Endelig vil jeg godt minde kommissæren om, at vi ser frem til at få lignende regler for internationale rejser med tog, færge og bus meget snart. 
Vatanen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg er fuldstændig enig med hr. Watts. Vi fortjener mere end en kiks og et glas vand. I de seneste 30 år har jeg fløjet i gennemsnit to gange om ugen, hvilket måske er mere end mange andre her i forsamlingen. Jeg er generelt ikke enig i mange af mine kollegers udtalelser om, at luftfartspassagerer behandles dårligt. Vi fortjener rettigheder, men bør vi stoppe så mange julegaver som muligt ind i denne pakke?
For, mine damer og herrer, hvad er det, luftfartsselskaberne gør for deres penge? De flyver og bruger de penge, de får af os, passagererne. Ville det ikke være bedre at løse dette problem med hårdere konkurrence, brudte monopoler og færre regler? Vi kan ikke tilbyde passagererne bedre service ved at stramme lovgivningen og belaste luftfartsselskaberne, for selv det aktuelle system fungerer perfekt i de lande, der anvender det. Vi lever i en verden med fri konkurrence, og dette vil kun gøre tredjelandene endnu mere konkurrencedygtige. Den europæiske forbruger fortjener så mange valgmuligheder som muligt og de billigst mulige billetter. Mere papirnusseri af denne type hjælper ikke på situationen.
Med hensyn til vil jeg sige, at hvis et British Airways-fly fra Tokyo ankommer til Helsinki, og Finnair skal flyve videre herfra til Oulu, og dette fly så aflyses på grund af dårligt vejr, er det uretfærdigt, hvis Finnair skal betale hele billetprisen.
Jeg mener bestemt, at luftfartspassagerernes rettigheder skal beskyttes, men luftfartspassagererne og luftfartsselskaberne følges ad, og når alt kommer til alt, kan deres interesser ikke skilles ad. Det kan meget vel være højere billetpriser, der venter på os for enden af landingsbanen. 

Izquierdo Collado (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske Kommissionen med dette initiativ og takke for den fremragende indsats, som hr. Lisi har lagt for dagen i forbindelse med den anderledes parlamentariske proces, vi har deltaget i.
Jeg tror ikke, at der er nogen, der sætter spørgsmålstegn ved luftfartssektorens betydning, men jeg kommer fra et land, hvor luftfartssektoren har en særdeles strategisk betydning. Efter min mening er det især de lande, der har en stor turisme, der er interesserede i, at luftfartssektoren bliver mere solvent og får en bedre kapacitet, da vitale dele af udviklingen i en række europæiske lande afhænger heraf. Men det er korrekt, at det går fint hånd i hånd med, at passagererne får kompensation for de skader, de udsættes for. Hvad er det for en skade en passager bliver udsat for i forbindelse med en forsinkelse? Er det simpelthen, at han bliver nødt til at vente to, tre eller fire timer i afgangshallen? Når der finder overbooking sted, hvordan går det så ud over passageren? Det vil være meget vanskelig at vurdere denne skade, men jeg er helt sikker på, at skaden langt overstiger de erstatninger, vi fastsætter her, og nogle gange kan de slet ikke opvejes af en erstatning. Det skal vi derfor tage os af.
Jeg synes, at Parlamentet har gjort en vigtig og interessant indsats i forbindelse med betænkningen. Jeg takker derfor hr. Lisi for den opmærksomhed, han har givet spørgsmålet. Parlamentet har modereret - og endda nogen gange reduceret - de forslag, som Kommissionen og Rådet forelagde for os. Vi har været opmærksomme på selskabernes objektive interesser og deres overlevelse, hvilket tjener Parlamentet til ære, og jeg synes naturligvis, at det er meget vigtigt, at vi holder op med at betragte mange af de spidsfindige argumenter, som selskaberne så ofte kommer med over for passagererne, som ekstraordinære omstændigheder.
Efter min mening har vi iværksat en spændende proces. Lad os håbe, at den breder sig til de øvrige transportformer, og at vi kan tage yderligere skridt i denne retning. 
Foster (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil godt indledningsvis takke ordføreren, hr. Lisi. Det siger sig selv, at jeg - ligesom mine kolleger - forventer, at passagerer, der rejser med europæiske luftfartsselskaber, behandles rimeligt og med respekt. Jeg mener også, at hvis deres rejseplaner ændres, og det er luftfartsselskabets skyld, så bør selskabet tage det fulde ansvar. Desværre vil forordningen i sin nuværende form i høj grad være til skade for luftfartsbranchen og ikke mindst for de regionale selskaber og lavprisselskaberne. Det kan betyde, at job forsvinder, og at forbrugerne ikke får det udvalg og de priser, de har vænnet sig til.
Jeg beklager derfor, at jeg ikke kan støtte forordningen af følgende årsager:
For det første er der i det endelige udkast til artikel 6 vedrørende forsinkelser en alvorlig mangel. Den manglende omtale af ekstraordinære omstændigheder pålægger luftfartsselskaberne en uacceptabel økonomisk byrde. Situationer såsom arbejdskonflikter, forsinkelser i lufttrafikken, dårligt vejr og eventuelle terrortrusler kan ikke forudses af noget luftfartsselskab. Fuld refusion foruden befordring tilbage til udgangspunktet er derfor fuldkommen uacceptabelt. At antyde, at luftfartsselskaberne kan få erstatning fra tredjepartsleverandører, giver ingen mening. Så skal de måske henvende sig i himlen, hvis der er problemer med vejret?
For det andet er der artikel 5 vedrørende aflysninger. Her vil jeg gentage noget af det, jeg allerede har sagt. Der tages overhovedet ikke højde for Parlamentets støtte til at styrke de regionale lufthavne. Kommissionen har heller ikke tænkt igennem, hvad det betyder for charterselskaberne, som i mange tilfælde kun har et eller to fly om ugen til bestemte destinationer.
Da denne proces gik i gang, kritiserede jeg Kommissionen for et dårligt udkast, som kom på det forkerte tidspunkt. Den så bort fra den nye frivillige aftale og udarbejdede ikke en analyse af de finansielle virkninger. Yderligere udgifter på en milliard britiske pund for luftfartsselskaberne kommer ikke passagererne til gode. Tværtimod - priserne bliver højere og udvalget mindre.
Det paradoksale er, at ingen af reglerne finder anvendelse på luftfartsselskaber fra tredjelande, som beflyver lufthavne i EU. Hvis Kommissionen ønsker at lade handelen gå til resten af verden, har den gjort et rigtig godt stykke arbejde.
Savary (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, vi vil naturligvis stemme for forordningen. Vi mener, at vi er nået frem til et omtrent afbalanceret forslag i forhold til det indledende forslag, som forekom os at indeholde en række farer.
Det er klart, at passagerernes ret er en hellig ret. Luftfartsselskaberne tager imidlertid meget ofte meget let på denne ret, hvad enten det drejer sig om at tage ansvaret for den eller informere passagererne. Det er også klart, at praksissen med at overbooke i mange tilfælde har vist alle sine begrænsninger, og at den anvendes som et forretningsmæssigt værktøj. Vi har endda oplevet fly, som ikke lettede, fordi de ikke var fulde, hvilket er fuldstændigt uacceptabelt for en, der har underskrevet en salgs- eller købskontrakt for at få en billet.
Jeg mener, at det forslag, vi er nået frem til, overvejende set er afbalanceret. På den ene side bestræber det sig på at sikre, at praksissen med overbooking ikke er en rent kommerciel praksis, men begrænser sig til en smidighedsfaktor. Vi ved godt, at overbooking aldrig bliver helt udryddet i luftfartsselskaberne, for det er den måde, hvorpå man forvalter de uberegnelige faktorer. Vi er en række mennesker her i salen, som meget ofte tager flyveren. Vi er imidlertid også en lang række, der har glæde af overbookingsystemet, når vi kommer for sent, eller når tingene går galt, og der er trafikpropper på vej til lufthavnen. Jeg tror derfor, at det er vigtigt ikke at gøre et alt for stort nummer ud af det.
På den anden side er det nødvendigt, at erstatningsordningen er ret og rimelig, at den ikke er for kompliceret for at undgå uendelige tvistemålssager og især, at den ikke er et incitament for luftfartsselskaberne til at løbe risici med sikkerheden. Vi skal ikke gå alt for langt og risikere, at luftfartsselskaberne beslutter sig til at tage af sted for enhver pris, selv om de har en teknisk fejl, forde det vil koste alt for meget at holde passagererne skadesløse.
Jeg håber, at vi har opnået denne balance i betænkningen. Jeg håber det, men jeg er ikke fuldstændig sikker på det. Vi vil ikke desto mindre støtte den.
Simpson (PSE ).
   - Hr. formand, måske skulle vi lige bruge et øjeblik på at overveje, hvorfor vi fandt det nødvendigt at indføre lovgivning, så passagerer, der uforskyldt kommer ud for aflysninger og forsinkelser, får ret til kompensation. Vi fandt det nødvendigt, fordi visse luftfartsselskaber havde fået en meget dårlig vane med at aflyse fly i sidste øjeblik, overbooke fly eller blive forsinket på grund af ineffektive driftsprocedurer. For så at føje spot til skade behandlede de deres ofre - passagererne - med ringeagt og ingen eller meget lidt sympati.
Nogle medlemmer fremhæver, at der fandtes en frivillig adfærdskodeks for de mere pålidelige luftfartsselskaber. Imidlertid nægtede de såkaldte lavprisselskaber at tilslutte sig denne frivillige aftale, og på grund af den lave kompensation, de tilbød deres ofre, var der brug for mere formelle tiltag. Pendulet skulle svinge tilbage mod forbrugerne, så der kom mere balance i tingene.
Det foreliggende forslag er første skridt i retning af at sikre de rejsende beskyttelse, når transportoperatørerne ikke lever op til deres løfter og forpligtelser. Jeg ser frem til, at vi får indført lignende ordninger på andre områder, ikke mindst færger og såkaldte højhastighedsskibe.
Det aktuelle forslag er ikke perfekt. Jeg beklager, at Ministerrådet har insisteret på, at charterfly også omfattes. Jeg beklager også, at der ikke er taget højde for ekstraordinære forhold i forbindelse med forsinkelser, men jeg glæder mig til gengæld over udelukkelsen af helikoptere, de aftalte kompensationsniveauer og inklusionen af lavprisselskaber.
Forslaget er ikke perfekt: Det rejser mange spørgsmål vedrørende eksisterende lovgivning og sætter fokus på områder, hvor den eksisterende lovgivning er utilstrækkelig. Pakkerejsedirektivet er et eksempel. Vi skal imidlertid anerkende, at de rejsende nu endelig får de rettigheder, de fortjener, og kompensation, når luftfartsselskaberne ikke lever op til deres løfter.
I de seneste måneder er jeg blevet præsenteret for det ene dommedagsscenario efter det andet fra nogle luftfartsselskaber og endda visse parlamentsmedlemmer. Men vi skal lige holde os dette for øje: Hvis luftfartsselskaberne ikke aflyser eller overbooker, hvis de leverer de annoncerede tjenester til tiden og overholder aftalen med de rejsende, vil dette forslag ikke koste dem en eneste euro. Det bliver dyrt for luftfartsselskaberne, når de ikke leverer det, de skal - og hvad er der galt med det?
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg hilser forordningen velkommen. Som andre allerede har sagt, er det ikke nogen perfekt løsning, men den er påkrævet på nuværende tidspunkt. Der ville ikke være brug for en forordning som denne, hvis det ikke var, fordi der hvert år er over 500.000 europæiske passagerer, der oplever aflysninger eller afvises i lufthavnen. Det er vigtigt, at Europa-Parlamentet og Kommissionen varetager borgernes interesser. Denne forordning viser, hvordan EU kan være med til at fremme de europæiske borgeres rettigheder.
Mon ikke hver eneste af os her i salen har erfaringer med de problemer, som almindelige passagerer også står over for? Det er godt, at vi nu gør noget ved dem. 
De Palacio, Loyola,
   Hr. formand, det er ikke realistisk at forvente det fuldkomne, men jeg synes, at det er et skridt fremad hen imod beskyttelsen af passagerernes rettigheder, og jeg håber, at Parlamentet bakker initiativet op i morgen. Jeg vil gerne takke alle de parlamentsmedlemmer, som har arbejdet med initiativet, i særdeleshed ordføreren, hr. Lisi, og fru Cederschiöld. 
Formanden.
   - Mange tak, fru de Palacio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0416/2003). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
Hvad foretager Kommissionen sig for at overbevise den tyrkiske regering om, at den for på nogen måde at kunne drømme om medlemskab af EU er nødt til at sætte en stopper for tyrkiske narkobaroners indsmugling af enorme mængder afghansk heroin ind EU ved hjælp af den sidste nye teknologi og de sidste nye teknikker i den hensigt at skabe profit for sig selv og lægge unge europæiske borgeres liv i ruiner?
Verheugen,
    Hr. formand, hr. medlem, Kommissionen deler Deres bekymring med hensyn til narkotikatransitten gennem Tyrkiet. I associeringsaftalen med Tyrkiet er der planlagt institutioner, som giver Kommissionen mulighed for meget nøje at følge, om Tyrkiet overtager og gennemfører fællesskabsbestemmelser om organiseret kriminalitet og narkotika, og hvordan det bliver gjort. Desuden forhandles der i øjeblikket om observatørstatus til Tyrkiet i Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug. Jeg vil tro, at Tyrkiet får denne observatørstatus til næste år.
Den 1. januar 2004 tager man i forbindelse med et partnerskab fat på at etablere et nationalt kontaktkontor for Det Europæiske Informationsnet for Narkotika og Narkotikamisbrug og at fremme udvikling og gennemførelse af en national strategi for narkotikabekæmpelse. Kommissionen er desuden af den opfattelse, at der så hurtigt som muligt bør oprettes en mini-Dublin-gruppe i Ankara. Det glæder mig at kunne fortælle Dem, at Tyrkiet har gjort og fortsat gør sig store anstrengelser for at bekæmpe handelen med narkotika. Tyrkiet deltager aktivt i de internationale initiativer, som skal forhindre indsmugling af heroin fra Afghanistan til EU. Det ligger i sagens natur, hr. medlem, at jeg ikke kan fortælle Dem om karakteren af disse initiativer, fordi der til dels er tale om hemmelige politioperationer. Jeg kan kun sige, at de informationer, som Kommissionen har, viser, at Tyrkiet samarbejder fuldt ud, og at undertonen i Deres spørgsmål ikke er berettiget.
I 2002 beslaglagde de tyrkiske myndigheder 2.124 kg heroin. Det er et fald i forhold til de foregående år. Dette fald skyldes, at de internationale narkotikahandlere har ændret deres transportruter på grund af de skrappe kontroller i Tyrkiet. Det tyrkiske toldvæsen indførte nemlig i 2003 topmoderne systemer ved tre grænseovergange, hvor de passerende køretøjer kontrolleres med scannere. Det har ført til, at man har opdaget store mængder narkotika.
I forbindelse med det internationale samarbejde organiserer de tyrkiske toldmyndigheder månedlige møder med forbindelsestjenestemænd for narkotikabekæmpelse, som er blevet udsendt til Tyrkiet. Det siger sig selv, at Kommissionen i sit samarbejde med Tyrkiet presser på for at få overholdt alle aftaler og bestemmelser til punkt og prikke, som har med narkotikabekæmpelse at gøre. 
Newton Dunn (ELDR ).
   - Det var et meget udtømmende og brugbart svar, hr. kommissær. Hvad angår Deres kommentar om, at undertonen i mit spørgsmål ikke var berettiget, vil jeg godt påpege, at jeg ordret citerede den ansvarlige for en politiefterretningstjeneste i London, der udtalte sig om virkningerne af tyrkisk heroin i Det Forenede Kongerige.
Supplerende vil jeg gerne spørge om den "mini-Dublin-gruppe", der skal etableres i Ankara. Kunne De med Deres egne ord definere begrebet for mig? 
Verheugen,
    Hr. medlem, jeg stillede selv netop dette spørgsmål, da jeg behandlede Deres spørgsmål. Derfor er jeg i den heldige situation, at jeg kan give Dem et helt præcist svar.
Først skal man vide, hvad en Dublin-gruppe er. Dublin-gruppen er en sammenslutning mellem industrilandene, altså alle EU-medlemslande, USA, Canada og Australien, som koordinerer initiativer til bekæmpelse af narkotika og narkotikahandel. I samarbejde med tredjelande, som ikke er med i denne Dublin-gruppe, indsætter denne gruppe såkaldte mini-Dublin-grupper, som har en regional rækkevidde, og en mini-Dublin-gruppe i Ankara ville altså betyde, at medlemmerne af Dublin-gruppen og Tyrkiet samarbejder om disse spørgsmål i selve Tyrkiet. 
Formanden.
Kommissionen har i de senere år vedtaget en række beslutninger om politiske og konkurrencemæssige aspekter på sportsområdet. I de fleste af disse beslutninger er der fundet fællesskabsretligt tilfredsstillende løsninger, der samtidig har taget hensyn til de særlige forhold, der gælder for konkurrence inden for sporten.
Mener Kommissionen ikke, at det på baggrund af den interesse, som disse beslutninger har givet anledning til, og den præcedens, der således gradvis er blevet skabt, er hensigtsmæssigt, at Kommissionen inden udløbet af sin embedsperiode udarbejder en meddelelse om anvendelse af konkurrencereglerne på sportsområdet, som kan tjene som vejledning for kommende tilfælde og give sportsorganisationerne et grundlag for deres interne regler? 
Verheugen,
    Fru medlem, Kommissionen har i øjeblikket ingen planer om en meddelelse om anvendelse af konkurrencereglerne inden for sporten. Kommissionen mener, at den praksis i enkelttilfælde, som har været etableret gennem flere år, giver en god rettesnor for, hvornår og hvorvidt konkurrencereglerne kommer til anvendelse. De internationale sportsorganisationer, som i første linje har ansvaret for at regulere sporten, er desuden som regel klar over denne ordning.
Konkurrencereglerne i EF-traktaten gælder kun for de økonomiske aktiviteter i forbindelse med sporten, de gælder naturligvis ikke for rent sportslige aktiviteter. Der er grænsetilfælde, og der kan også være grænsetilfælde, hvor det er vanskeligt at adskille de økonomiske og de ikke-økonomiske aktiviteter. Disse problemer behandles imidlertid bedst konkret i hvert enkelt tilfælde, fordi man så kan tage højde for de særlige forhold i den pågældende sportsgren. 
Zabell (PPE-DE ).
   - Fru kommissær, mange tak for Deres svar. Jeg vil gerne spørge Dem, om De ikke mener, at den kendsgerning, at Kommissionen i de seneste år har været nødt til at vedtage denne række af beslutninger om sport på området politik og konkurrence - om muligt - endnu tydeligere understreger behovet for at medtage en artikel om sport i den kommende EU-traktat.
Verheugen,
    Det, fru medlem, er en interessant henvisning til den aktuelle diskussion om forfatningen. Kommissionen kan faktisk godt forestille sig, at der bliver taget særligt hensyn til sporten i den planlagte forfatning. Men hvis jeg har opfattet den diskussion rigtigt, som har fundet sted i konventet og i offentligheden, er det ikke så meget spørgsmålet om anvendelse af konkurrencereglerne, det handler om, men mere spørgsmålet om, hvorvidt man også inden for sporten kan indføre en slags "blød" kompetence for EU's institutioner.
For lige at vende tilbage til konkurrenceproblematikken igen, så udelukker Kommissionen jo heller ikke for fremtiden en definition, som så vil udmønte sig i form af en meddelelse. I øjeblikket vil jeg imidlertid endnu en gang gentage vores holdning, nemlig at vi tror, at alle involverede er bedre tjent med, at vi i tvivlstilfælde træffer afgørelse på ny under hensyntagen til de afgørelser, der allerede er truffet. 
Formanden.
   - Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 27.
Formanden.
Har Kommissionen under forberedelserne med henblik på tiltrædelsen været i personlig kontakt med repræsentanter for befolkningsgrupper og mindretal i kandidatlandene, og vil den mødes med dem igen i de sidste måneder af forberedelsesfasen?
Verheugen,
    Hr. medlem, jeg er meget taknemmelig for dette spørgsmål, for det berører virkelig et yderst vigtigt aspekt af hele tiltrædelsesprocessen. Og jeg kan fortælle Dem, at spørgsmålet om menneskerettighederne og dermed respekt for og beskyttelse af mindretal har været centrale elementer for at indlede tiltrædelsesforhandlinger, lige siden Det Europæiske Råd indledte tiltrædelsesprocessen i København for over 10 år siden.
Her vil jeg gerne endnu en gang sige helt tydeligt, at det er en forudsætning for at indlede og afslutte forhandlinger med tiltrædelseskandidaterne, at de politiske Københavnskriterier er opfyldt, og dem definerer vi sådan, at kandidaterne skal være fuldt udviklede demokratier, at retsstaten skal være fuldt udviklet, at menneskerettighederne bliver respekteret fuldt ud, og at mindretal skal være beskyttet i henhold til den europæiske standard for mindretal.
Kommissionen har i forbindelse med tilnærmelsesstrategien og Europaaftalerne nøje fulgt udviklingen med hensyn til mindretallene i alle kandidatlande. Hvert år har de regelmæssige rapporter om kandidatlandenes fremskridt udførligt behandlet dette spørgsmål, og der er blevet rapporteret om både forbedringer og fremskridt, men der er, som De ved, også klart blevet gjort opmærksom på mangler. Det har alt sammen kunnet lade sig gøre, fordi vi har været og fortsat er i stadig kontakt med de parter, der er involveret i denne proces, inklusive repræsentanterne for befolkningsgrupper og mindretal. Ud over Kommissionens tjenestegrenes regelmæssige kontakter via EU-delegationerne under besøg i et land eller en forvaltning har Kommissionen støttet eller deltaget i talrige kommissioner og seminarer om diverse mindretalsspørgsmål. Disse kontakter vil fortsat blive plejet i de kommende måneder, også efter tiltrædelsen. Jeg kan forsikre Dem, at Kommissionen altid har haft tæt kontakt med mindretal og deres repræsentanter eller de pågældende ngo'er i Europa og naturligvis fortsat vil opretholde disse kontakter. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Jeg har blot et enkelt spørgsmål om den gruppe af lande, som nu tiltræder den 1. maj. Er De indtil 1. maj fortsat kontaktperson for repræsentanter for mindretal i disse tiltrædelseslande, som har et anbringende inden da? Hører det stadig under Deres kompetence? Det er det ene spørgsmål, og det andet spørgsmål er, hvem der så efter tiltrædelsen er den ansvarlige kontaktperson i Kommissionen. 
Verheugen,
    Dette spørgsmål giver mig lejlighed til at præcisere dette, for det er åbenbart ikke alle, der har forstået det endnu. Mit ansvar for relationerne til de tiltrædende lande er fuldstændigt og udelt frem til den 1. maj 2004. Det betyder altså, at alt, hvad der endnu skal drøftes med disse lande, går via mig, og hvis repræsentanter for mindretallene ønsker en samtale, eller hvis der er noget, der skal drøftes med regeringerne, gør jeg det naturligvis gerne. Tilfældigvis var jeg for få dage siden sammen med repræsentanter for det tyske mindretal i Polen i Breslau. Så hvis der er nogen anliggender, vil jeg gerne drøfte dem. Efter den 1. maj - efter tiltrædelsen - vil kommissærerne være ansvarlige for de -områder, som hører under deres portefølje. Når det gælder beskyttelse af mindretal - tror jeg - vil min kollega Antonio Vittorino overtage stafetten efter den 1. maj 2004, og jeg ved, at han med stort engagement vil arbejde for, at mindretallenes rettigheder bliver beskyttet overalt. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   - Hr. kommissær, som De ved, har vores parti, Grækenlands Kommunistiske Parti, ved adskillige lejligheder rejst problemet om det russisktalende mindretals rettigheder i de baltiske lande. Situationen er uacceptabel. En tredjedel af befolkningen i to af de tre lande har ikke ret til at være borgere og deltog selvfølgelig heller ikke i folkeafstemningen om landenes optagelse i EU. De har ikke mulighed for at studere på universitetet på deres eget sprog, og der er flere andre problemer.
Vi har ikke fået noget tilfredsstillende svar fra Dem eller fra EU i det hele taget, og jeg kan slet ikke forstå, hvordan De kan udvise så stor følsomhed f.eks. over for de albanske mindretals rettigheder i Kosovo og bombardere Kosovo og Serbien, og hvordan De kan tale om nogle systemkritikeres rettigheder i Cuba uden at udvise den mindste interesse for den politik, som føres af regeringerne i de baltiske lande, og som jeg ikke vil tøve med at kalde revanchistisk og neofascistisk. Det er efter min opfattelse et klart eksempel på hykleri. 
Verheugen,
    Hr. medlem, Kommissionen deler ikke Deres opfattelse. Kommissionen mener ligesom Europarådet og OSCE, at de baltiske lande opfylder menneskerettighedsstandarderne fuldt ud, og at behandlingen af mindretallene i disse lande også fuldt ud opfylder de europæiske standarder. 
Formanden.
Socialarbejdere og personer, som overvåger Tjekkiet, har slået alarm på grund af omfattende handel med sex i grænseområdet mellem Tjekkiet og Tyskland. Bl.a. er der fremkommet chokerende oplysninger om, at børn sælges til seksuel udnyttelse.
Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, om den drøfter dette problem eller stiller særlige krav til Tjekkiet under optagelsesforhandlingerne? Findes der EU-projekter, der specifikt støtter ofrene for sexhandelen i Tjekkiet?
Verheugen,
    Fru medlem, dette er et særligt alvorligt og smerteligt emne, og Kommissionen har, som De ved, beskæftiget sig intenst med det i årevis. Jeg vil gerne begynde med at sige, at jeg selv altid på dette punkt har fulgt den strategi, at man skal være meget forsigtig med dramatiske beskyldninger og dramatiske bebrejdelser. Og jeg må til min bestyrtelse konstatere - og jeg må sige, jeg er virkelig bestyrtet - at de offentliggørelser fra visse ngo'er, som er sket i bedste hensigt, og som gør opmærksom på alvorlige problemer, har ført til en dramatiseret behandling i medierne, som bygger på sensationslyst, særligt i de lande, som grænser op til Den Tjekkiske Republik, og resultatet er fatalt. Resultatet er en strøm af sexturister, som nu rejser til disse grænseområder, fordi de har set i fjernsynet, at der her angiveligt tilbydes børn til prostitution, og som nu efterspørger børn. Og jeg er meget bekymret for, at denne sensationslystne pressedækning skaber en efterspørgsel, som vil blive mødt af et udbud, selv om der hidtil overhovedet ikke har været noget udbud. Man skal derfor være yderst påpasselig og yderst følsom i behandlingen af dette spørgsmål. Det er jeg sikker på, at De er enig med mig i.
Det er ikke kun et problem, som hører under de tjekkiske myndigheders kompetence, og som ikke kommer os ved, det er også et problem, som hører hjemme inden for det politimæssige og retlige samarbejde og efter min faste overbevisning også inden for respekten for menneskerettighederne. På denne baggrund har Kommissionen flere gange tilskyndet de tjekkiske myndigheder til at træffe de nødvendige foranstaltninger.
I fremskridtsrapporten for 2002 konstaterer Kommissionen, at den tjekkiske regering har taget vigtige skridt til at bekæmpe menneskehandelen. Hertil hører især forbedringen af den juridiske ramme gennem ændringen af straffeloven i 2002. Med denne lovændring er definitionen af begrebet handel blevet udvidet til også at omfatte børn. Gennem en fremskyndet ændring af retsplejeloven har man desuden sørget for, at sager om misbrug af børn kan forenkles og fremskyndes. Den tjekkiske regering vedtog allerede i 2000 en national plan til bekæmpelse af det kommercielle seksuelle misbrug af børn og i 2003 en omfattende national plan til bekæmpelse af menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse. Gennemførelsen af disse planer bliver regelmæssigt kontrolleret.
Kommissionen er imidlertid nået til det resultat, at situationen i Den Tjekkiske Republik, særligt i grænseområdet mellem Den Tjekkiske Republik og Tyskland og mellem Den Tjekkiske Republik og Østrig, fortsat giver anledning til bekymring. På baggrund af de seneste beretninger fra ngo'er opfordrer Kommissionen de tjekkiske myndigheder til at tage yderligere skridt. De tjekkiske myndigheder har ansvaret for at træffe alle nødvendige foranstaltninger til bekæmpelse af menneskehandel og børneprostitution.
Efter min mening er det vigtigste i øjeblikket at skabe et overblik over den faktiske situation gennem en effektiv overvågning. Det ville også lette efterforskningen og den strafferetlige forfølgelse af gerningsmændene. Det kræver et meget tæt samarbejde mellem de ansvarlige politiafdelinger, både internt og grænseoverskridende. Jeg må især fremhæve dette grænseoverskridende aspekt, for som De sikkert ved, fru medlem, kommer kunderne ikke fra Den Tjekkiske Republik. Kunderne kommer fra nabolande, som længe har været medlem af EU.
Kommissionen holder tæt kontakt med såvel de tjekkiske som de tyske og østrigske myndigheder for at få nøjagtige informationer om situationen på stedet og kunne reagere på nye udviklinger. Desværre giver de finansieringsregler, som vi må arbejde under, ikke mulighed for at give direkte hjælp til ofrene for menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse. Men i forbindelse med Phare-programmet stiller Kommissionen betydelige midler til rådighed for bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet og menneskehandelen. Den Tjekkiske Republik har til dette formål modtaget 5,5 millioner euro over de sidste fire år. Efter tiltrædelsen skal der inden for rammerne af det finansielle støtteinstrument, der er kendt som overgangsfaciliteten, gives yderligere støtte til dette formål. Desuden har tjekkiske ngo'er siden 2000 deltaget i fem projekter under fællesskabsprogrammet Daphne, som arbejder for forhindre vold mod børn, unge og kvinder, inklusive vold i form af seksuel udnyttelse. Også inden for Daphne-programmet for perioden 2004-2008 vil ngo'er fra Den Tjekkiske Republik kunne ansøge om midler. 
Hedkvist Petersen (PSE ).
   - Hr. formand, tak, hr. kommissær, for Deres svar! Præcis som de frivillige organisationer siger, skal man være stærkt foruroliget over handelen med kvinder og børn i grænseområdet mellem Tyskland og Tjekkiet, men også i andre dele af Europa. Dette er et stort og velkendt problem, som også findes i grænseområderne til de andre lande, som grænser op til det nuværende og det udvidede EU, men som ikke er medlemmer af EU. Jeg bor i Nordsverige, og vi har problemet i Barents-området.
Til forskel fra kommissæren tror jeg ikke, at mediernes rapporter gør, at handelen øges, jeg mener derimod, at det drejer sig om fattigdom og om kvinders undertrykkelse. Dette fremmer handelen med kvinder og børn. Vi må gøre en meget bred indsats. Jeg mener også, at lovlig prostitution fremmer handelen med kvinder og børn. Derfor ønsker jeg, at sexkunderne ulovliggøres. Jeg synes, det er en god løsning.
Jeg hører, at Kommissionen og kommissærerne ser meget alvorligt på dette spørgsmål, og det synes jeg, er vigtigt. Jeg vil også understrege Daphne-programmet. Mener kommissæren, at politiet i EU-landene og i kandidatlandene samarbejder tilstrækkeligt effektivt til at få bugt med dette store problem? Sker der fremskridt, hvad angår politisamarbejdet?
Verheugen,
    Fru medlem, jeg har to korte bemærkninger. Jeg synes ikke, der bør være misforståelser mellem os. Jeg har ikke sagt, at medierne puster forholdene op. Jeg har sagt, at den sensationslystne pressedækning i det specifikke tilfælde om informationerne om situationen i de tjekkiske grænseområder har ført til, at efterspørgslen efter børneprostitution er blevet virkelig synlig. Det skulle opfattes som en appel til medierne om at udvise en vis tilbageholdenhed i pressedækningen. Jeg er helt enig med Dem i, at der især er tale om et fattigdomsproblem, som er en følge af omstillingen, og at dette problem på ingen måde er begrænset til Den Tjekkiske Republik, men at der findes endnu værre ting i Europa. Jeg var for få dage siden i Moldova, og her findes problemet i et langt mere rædselsvækkende omfang og er helt entydigt en følge af den bitre fattigdom, som menneskene lever i dér, så det er helt sikkert en rigtig strategi i Europa at øge chancerne for økonomisk velstand for transformationslandene. Den anden ting er et bedre samarbejde inden for politi og retsvæsen.
Hvad angår det konkrete problem i Den Tjekkiske Republik, kan jeg fortælle fra mine kontakter med den tyske og den østrigske regering, men også fra direkte kontakter på stedet, bl.a. med bayriske politiafdelinger, at vurderingen er, at samarbejdet med det tjekkiske politi og det tjekkiske retsvæsen nu lever op til kravene. Der har været tider, hvor dette samarbejde ikke var tilstrækkeligt udviklet. 
Martin, David (PSE ).
   - Mit spørgsmål nr. 54, som er på dagsordenen senere, hvis vi da når det, hænger tæt sammen med dette. I Det Forende Kongerige har National Society for the Prevention of Cruelty to Children fremlagt stærke beviser for, at pædofile flytter fra en EU-medlemsstat til en anden for at udnytte forskelle i lovgivningen. I Det Forenede Kongerige har vi et register over personer, der har sexmisbrugt børn. Vi ser, at folk, der ikke kan få lov til at arbejde med børn i Det Forenede Kongerige, flytter til andre EU-medlemsstater, hvor der ikke findes sådanne registre.
I lyset af kommissærens udtalelser om behovet for større rets- og politisamarbejde vil Kommissionen da overveje at tage initiativ til et europæisk register over sexmisbrugere, så disse personer kan overvåges? 
Verheugen,
    Hr. medlem, det ved jeg ikke. Det ved jeg ikke, fordi det er et spørgsmål, som definitivt ikke ligger inden for mit ansvarsområde, og jeg vil ikke foregribe den kollega, som er ansvarlig for dette spørgsmål, og som har forberedt sig på at besvare spørgsmålet på et senere tidspunkt i denne spørgetid. Jeg beder om forståelse for, at jeg ikke har kompetence til at besvare Deres spørgsmål. 
Formanden.
Er Kommissionen opmærksom på den vedvarende brug af bur-senge i fire tiltrædelseslande: Den Tjekkiske Republik, Ungarn, Slovakiet og Slovenien? Denne praksis indebærer, at man, sommetider i uger og måneder ad gangen, holder ældre mennesker med demens og andre i alle aldre med mentalt betingede sundheds- eller adfærdsproblemer låset inde i bur-senge. Dette opfattes helt generelt, både internationalt og i selve de pågældende lande, som en menneskerettighedskrænkelse og en arkaisk tilbageholdelses- og tvangsmetode. Den benyttes ikke i nogen af EU's medlemsstater eller i andre af tiltrædelseslandene.
Vil Kommissionen hilse det velkomment, hvis der i de fire lande tages skridt til at revidere og begrænse brugen af bur-senge, og vil den arbejde sammen med dem om at fastsætte en tidsmæssig udfasning af alle sådanne senge?
Verheugen,
    Må jeg i forbindelse med dette spørgsmål også komme med en kort indledende politisk bemærkning? Jeg forundres af og til en smule over, at Kommissionen får stillet spørgsmål, som vækker det indtryk, at vi er ansvarlige for alle mulige tilstande i de kommende medlemsstater, som om vi havde kompetencer på områder, hvor Fællesskabet definitivt ikke har nogen kompetence.
Vi har her at gøre med et spørgsmål, hvor vi ikke engang ved, hvordan situationen ser ud i medlemsstaterne. Alligevel har vi været i stand til at gøre noget, fordi Københavnskriterierne gælder for de kommende medlemsstater, og Københavnskriterierne hjælper os til at gribe ind i sådanne sager. Men så må vi altid behandle dem som menneskerettighedssager. Det var jeg nødt til at sige først.
Hvad problematikken omkring bursenge, som De rejser i Deres spørgsmål, angår, fremlagde Mental Disability Advocacy Center, en international organisation til fremme og beskyttelse af psykisk handicappedes rettigheder, den 17. juni 2003 en rapport for Europa-Parlamentet. Det ved De naturligvis. Rapporten påpeger, at der stadigvæk anvendes bursenge til tilbageholdelse af psykisk handicappede i fire tiltrædelseslande, nemlig i Den Tjekkiske Republik, Ungarn, Slovakiet og Slovenien. På baggrund af rapportens resultater kontaktede Kommissionen straks de pågældende lande for at få undersøgt den aktuelle situation nøje og opfordrede myndighederne i de pågældende lande til at underrette Kommissionen om de nuværende forhold.
Kommissionen modtog herefter de ønskede informationer, og det viser sig, at situationen sammenlignet med rapporten allerede er blevet forbedret alene på grund af Kommissionens forespørgsel. De slovenske myndigheder oplyste, at der ikke længere benyttes bursenge i Slovenien. I Slovakiet, Den Tjekkiske Republik og Ungarn benyttes de stadigvæk i meget få undtagelsestilfælde, og der er strenge forskrifter, der skal overholdes. De berørte lande har dog indrømmet, at bestræbelserne på at indføre mere moderne metoder i den psykiatriske behandling for øjeblikket kan blive besværliggjort af utilstrækkelige personaleressourcer.
Kommissionen har fået forelagt oplysninger om, at den slovakiske regering har truffet relevante foranstaltninger og for øjeblikket arbejder på en plan om at udfase bursenge. Den tjekkiske regering har forsikret Kommissionen, at den undersøger sagen indgående for at kunne give os mere udførlige informationer om den lejlighedsvise brug af bursenge. I Ungarn er antallet af bursenge allerede faldet kontinuerligt. De meget få institutioner, som benytter sådanne senge, er under regelmæssig overvågning, og man søger efter løsninger til at afskaffe disse forfærdelige senge.
Tillad mig at komme med en kort vurdering. Jeg tror, at vi her står over for et fænomen, som giver os et indblik i psykiatriens undertiden gruopvækkende fortid, og at vi virkelig har grund til at være rystet over det, vi ser. Jeg er sikker på, at vi alle er enige om, at sådanne metoder ikke har noget at gøre i den moderne psykiatri. Derfor vil Kommissionen benytte alle de midler, den har til rådighed, for at forfølge denne sag, og vi vil ikke helme, før den sidste bur-seng er forsvundet i disse lande. 
Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig helt og holdent kommissærens sidste udtalelse. Bursenge og lignende hører ikke ingen steder hjemme i den moderne psykiatri.
Jeg undrede mig såre over hans indledende politiske udtalelse. Hvis han ikke er klar over det, så kan jeg oplyse ham om, at der ikke findes bursenge i nogen af de nuværende medlemsstater. Der findes heller ikke bursenge i andre tiltrædelseslande end de fire nævnte. Bursenge er et levn fra det gamle østrigsk-ungarske kejserrige, så det eneste andet land, som kunne have haft dem tidligere, er Østrig, og dér er de afskaffet.
Jeg talte for nylig ved en konference i senatet i Prag, hvor dette spørgsmål blev drøftet. En af talerne var en ung mand ved navn Michael, der var 29 år gammel og havde tilbragt en uge spærret inde i en sådan burseng. Ikke overraskende gik det ud over hans helbred. Der er tale om bure med jerngitre eller net. Det har sikkerhedsmæssige konsekvenser - der er folk, der er døde i disse senge. Som kommissæren sagde, drejer det sig om menneskerettigheder. Derfor skal det drøftes i forbindelse med tiltrædelsen. Derfor indeholdt den landerapport for Slovenien, vi udarbejdede for to år siden, et spørgsmål om den nye lovgivning på det mentale sundhedsområde. Derfor glæder det mig meget, at kommissæren lægger pres på disse lande. Ungarn har allerede reageret, og Slovenien er ved at gøre noget ved sagen. Tjekkiet har ikke reageret endnu, og hvad Slovakiet angår, må vi vente og se. 
Verheugen,
    Hr. Bowis, jeg vil gerne indrømme, at Kommissionen ikke kan vide alt. Der findes desværre ikke en , som åbner mulighed for os for at indsamle præcise oplysninger fra de nuværende medlemsstater. Jeg vil dog gerne følge op på Deres bemærkninger. For øvrigt tror jeg, at vi er enige i vurderingen. Hvis De modtager oplysninger om enkeltsager eller tilbagevendende tilfælde af denne art, så tøv ikke med at kontakte mig direkte og personligt. Jeg har ikke noget problem med at tage telefonen i sådanne tilfælde og kontakte den pågældende regeringschef personligt for at forklare ham, hvad vi forventer af ham og hans land.
Hvad Den Tjekkiske Republik angår, så havde jeg for blot et par dage siden lejlighed til at tale med de pågældende regeringsmedlemmer under et besøg i Prag. Jeg forventer et svar fra Prag inden længe, som vil vise vejen frem. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Jeg er enig med hr. Bowis. Det drejer sig om menneskerettigheder, og EU har visse midler til rådighed. Når først landene er fuldgyldige medlemmer af EU, giver Nice-traktaten mulighed for at iværksætte sanktioner. Det skete f.eks. over for Østrig, som endda ikke havde overtrådt menneskerettighederne. Der var tale om, at man havde valgt et politisk parti, som de fleste af os ikke kunne gå ind for.
Så tiltrædelseslandene skal advares om muligheden for sanktioner, hvis de fortsætter med at overtræde menneskerettighederne. Det kan være med til at bringe denne utilfredsstillende situation til ophør lidt hurtigere. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne minde medlemmerne om, at vi er i gang med spørgetiden, som skal bruges til spørgsmål og ikke til udtalelser og erklæringer. Jeg siger det naturligvis til Dem alle sammen, så De er opmærksom på det. 
Verheugen,
    Som jeg forstår det, indeholder fru McKennas politiske indlæg et spørgsmål om, hvad jeg mener om det. Det spørgsmål vil jeg gerne besvare. Jeg er enig med Dem, fru McKenna. Jeg er enig med Dem undtagen på ét punkt: EU har aldrig iværksat sanktioner over for Østrig. Det må være helt klart. Det var medlemsstaterne handlende som suveræne stater, der indførte begrænsninger i de bilaterale forbindelser. EU som sådan har aldrig iværksat nogen form for sanktioner over for Østrig. Ligesom De er jeg af den opfattelse, at vi ikke må have forskelsbehandling på menneskerettighedsområdet i EU. Det vil sige, at hvis vi behandler en sag som en menneskerettighedssag, så vil den blive behandlet som sådan generelt. Hvis vi således konstaterer krænkelser af menneskerettighederne relateret til psykiatrisk behandling, så skal det påtales i alle medlemsstater, både nye og gamle. Det har man naturligvis fortsat mulighed for at gøre efter tiltrædelsen, da de pågældende traktatbestemmelser fortsat vil gælde - de bestemmelser, der relaterer til nødvendigheden af at overholde og respektere de grundlæggende værdier, som EU bygger på. Der hersker ingen tvivl om, at respekten for menneskerettighederne hører til disse værdier. 
Formanden.
Det er en kendt sag, at Kommissionen nøje følger udviklingen i Cypern, især for så vidt angår "valgene" på den nordlige del af øen den 14. december. Tidligere denne måned slog Kommissionen fast, at selv om en løsning på Cypern-problemet ikke er nogen formel betingelse for at indlede optagelsesforhandlinger med Tyrkiet, så udgør problemet ikke desto mindre en alvorlig forhindring.
Hvordan ser Kommissionen på resultatet af "valgene" i den nordlige del af Cypern? Hvilke skridt agter Kommissionen hernæst at tage med henblik på at opmuntre til en løsning af Cypern-problemet under de nuværende omstændigheder? Hvordan påvirker den seneste udvikling i Cypern spørgsmålet om Tyrkiet?
Verheugen,
    Fru Zorba, lad mig starte med at sige, at ingen stat i verden bortset fra Tyrkiet anerkender Den Tyrkiske Republik Nordcypern, og jeg har ingen planer om at ændre på det. De valg, der blev afholdt sidste søndag, skal derfor ses som et politisk skridt med eftervirkninger, som bestemt kunne være vigtige for os. Kommissionens første reaktion er, at der tre dage efter valgene fortsat er udsigt til at opnå en retfærdig, varig og gennemførlig løsning på Cypern-konflikten inden den 1. maj 2004. Kommissionen henstiller fortsat til alle parter om at benytte Kofi Annans plan som grundlag for at søge en omfattende løsning på Cypern-problemet.
Med hensyn til hvordan det har sammenhæng med Tyrkiets ansøgning om medlemskab, gjorde Kommissionen det i sit strategipapir i starten af november klart, at den ser en politisk sammenhæng. Kommissionen slog også fast, at en manglende løsning kunne udgøre en alvorlig forhindring for Tyrkiets bestræbelser på at blive medlem af EU.
Sidste weekend tog Det Europæiske Råd positivt imod Kommissionens forslag om at kæde de to sammen politisk. Men i modsætning til Kommissionen valgte Rådet ikke at komme med en advarsel, men snarere en belønning, ved at bebude, at en løsning på Cypern-spørgsmålet ville gøre Tyrkiets bestræbelser på at blive optaget i EU væsentligt lettere. Det tilgrundliggende budskab er naturligvis fortsat det samme og viser den tyrkiske regering, at ikke kun Kommissionen, men også alle 15 medlemsstater sammen med de 10 nye stater anser de to emner for at hænge sammen politisk, uden at vi derved ønsker at skabe en ny betingelse eller et nyt kriterium.
Hvad de næste skridt angår, er Kommissionen indstillet på at bidrage med alt, som vil medvirke til at finde en hurtig løsning, og på at forberede de foranstaltninger, som er nødvendige for en hurtig overtagelse af fællesskabsretten på den nordlige del af øen.
Lad mig minde om, at Kommissionen har tilbudt at organisere en international donorkonference, hvis der bliver opnået en løsning, for at finde internationale midler til at udligne det økonomiske og sociale efterslæb på den nordlige del af øen.
Jeg vil også gerne understrege, at EU er villig til at tage højde for betingelserne for en løsning i fællesskabslovgivningen, og at EU allerede har afsat 206 millioner euro i bistand til øens nordlige del, som vil være til rådighed, når der er opnået enighed om en løsning.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at jeg håber meget, at den tyrkiske regering i Ankara vil forstå, at det er i deres egen interesse og til deres egen fordel at støtte det nuværende skridt til at genoptage Cypern-forhandlingerne og udnytte den tidsfrist, der fortsat eksisterer. Tiden er knap, men den er der. Uanset hvordan man ser på det, så ville det være bedre at blive enig om Cyperns tiltrædelse pr. 1. maj 2004 på grundlag af en politisk løsning på konflikten. 
Zorba (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er selvfølgelig helt enig med Dem i, at det er politiske processer, og jeg vil gerne spørge Dem angående den seneste udtalelse fra hr. Giul, hvor han sagde, at Tyrkiet og den tyrkiskcypriotiske side forbereder et kompromis på øen, som vil blive offentliggjort næste uge. Det er udtalelser, som er kommet for nylig, i går eller i dag. Jeg vil derfor spørge Dem, om De kender mere til dette kompromis, og jeg vil også gerne spørge Dem vedrørende udtalelsen fra Erdogan om, at man "ikke kan lukke øjnene for folkets vilje", og at "vælgerne gerne vil vende et blad". Det var hans reaktion på resultaterne. Er det Deres opfattelse, at dette er en anerkendelse af oppositionens sejr på Nordcypern, og mener De, der er tale om et holdningsskift i Ankara.
Til sidst vil gerne rejse et andet spørgsmål: En gruppe af observatører fra det juridiske fakultet på universitetet i Oslo har i dag udsendt en meddelelse, hvori de udtaler, at det, de havde set, var en "produktion af vælgere med det formål at øge støtten til regeringspartierne under de seneste valg". Jeg vil gerne bede om Deres kommentar til dette. 
Verheugen,
    Fru Zorba, den tyrkiske udenrigsminister var i Bruxelles for få dage siden. Jeg havde en lang snak med ham. Han fortalte mig ikke, hvad det kompromis eventuelt kunne indeholde, som hans regering for øjeblikket søger med tyrkisk-cyprioterne. Men efter at have talt med ham, fik jeg indtryk af - og det har han også sagt offentligt, lige såvel som premierminister Erdogan - at tiden kunne være moden til at genoptage forhandlingerne på grundlag af Annans plan efter valgene i Nordcypern. Jeg håber, at de fortsat vil tænke i disse baner.
Jeg betragter premierminister Erdogans melding, som De også citerede, som et positivt signal. Jeg kun tilslutte mig den og sige, at det er de sande tyrkisk-cyprioters vilje, nemlig de, der faktisk bor på Cypern, der klart og utvetydigt kommer til udtryk i dette valg. Det viser, at de både ønsker en løsning på konflikten på grundlag af FN's plan og at tiltræde EU. Det ville være klogt og passende at respektere et klart ønske fra et flertal i befolkningen.
For det tredje med hensyn til valgobservatørerne og deres resultater kan jeg sige, at jeg allerede før valgene modtog regelmæssige underretninger fra dem om, hvad de så. Før valgene nævnte jeg ved gentagne lejligheder offentligt manipuleringen med valglisterne og bad også den tyrkiske regering om at sørge for, at det blev rettet. For mig hersker der ingen tvivl om, at antallet af vælgere ved dette valg rent faktisk er blevet blæst kunstigt på, med manipulation af resultaterne for øje. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Verheugen, for Deres samarbejde her til aften.
Der er en bemærkning til forretningsordenen. Jeg beder Dem om, hr. Posselt, at det bliver en bemærkning til forretningsordenen, for vi kan ikke drøfte politiske emner under spørgetiden. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Der skete noget i går, som ikke hører til i protokollen, hvor det blot ville være malplaceret, men snarere i det fuldstændige forhandlingsreferat. Jeg må benytte lejligheden, nu hvor De er her igen. Jeg stillede i går et spørgsmål til det italienske formandskab og fik et svar. Så stillede jeg et supplerende spørgsmål. I det fuldstændige forhandlingsreferat spurgte jeg, som De sikkert husker, om han sagde ja eller nej, og hans svar var nej. Dette "nej" fremgår ikke af det fuldstændige forhandlingsreferat, selv om jeg selv optog det på bånd. I det fuldstændige forhandlingsreferat er anden del af hans skriftlige svar desuden blevet gentaget, hvilket fordrejer hele idéen med spørgetiden. Jeg vil derfor, da jeg er sikker på, at De stadigvæk kan huske hele ja- og nejhistorien fra i går, bede Dem om at få det rettet. 
Formanden.
   - De har helt ret, hr. Posselt.
Jeg husker Deres spørgsmål helt tydeligt, og svaret var et klart "nej".
Jeg vil sørge for, at det fremgår således, for protokollen skal afspejle det, der foregår i salen, og ikke handle om de eventuelle andre svar, der kunne have været givet, hvis dette ikke havde været tilfældet. I overensstemmelse med Dem vil jeg tage alle de nødvendige skridt.
Formanden.
Kan Kommissionen på baggrund af den fortsatte diskussion og kontrovers om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt, at der som led i EU's rammeprogram træffes afgørelse om at tillade finansiering af embryonal stamcelleforskning oplyse, hvor store midler den regner med at afsætte til anvendelsen af embryonale stamceller i forskningsøjemed? 
Kan Kommissionen desuden oplyse, hvor mange embryoner der kunne gå til grunde i denne proces? I hvilke medlemsstater findes disse embryoner?
Hvorfor støtter Kommissionen forskning i embryonale stamceller, når det er bevist, at voksne stamceller er et fornuftigt videnskabeligt alternativ?
Liikanen,
    Afgørelserne vedrørende EU's femte og sjette rammeprogram for forskning og deres respektive særprogrammer indeholder ikke noget om, at der skal afsættes et beløb specifikt til forskning i embryonale stamceller.
Hvad angår det femte rammeprogram, er der to forskningsprojekter, som indeholder aktiviteter, der planlægger at anvende humane embryonale stamcellelinjer. Hvad angår det sjette rammeprogram er der på den ene side hidtil ikke noget projekt, som har modtaget midler til denne form for forskning, og på den anden side er der kun et projekt, der indeholder en forskningsdel i humane embryonale stamcellelinjer, som eventuelt kan blive udvalgt efter den første forslagsindkaldelse. Alle disse omtalte linjer er eksisterende linjer, som er skabt uden brug af fællesskabsmidler og uden for EU.
Kommissionen råder ikke over andre oplysninger om f.eks. kvantiteten af humane embryoner, der kunne anvendes i medlemsstaterne til udtagelse af stamceller. De medlemsstater, som tillader og lovgiver om anvendelsen af humane embryoner til udtagelse af stamceller, er dags dato Belgien, Danmark, Spanien, Finland, Frankrig, Grækenland, Nederlandene, Sverige og Det Forenede Kongerige.
Afgørelserne vedrørende EU's femte og sjette rammeprogrammer for forskning og deres respektive særprogrammer tillader finansiering af forskning i stamceller af enhver oprindelse.
Europa-Parlamentet udtalte sig i sin beslutning af 19. november 2003 til fordel for EU-finansiering af forskningsaktiviteter inden for embryonale stamceller og voksne stamceller.
McKenna (Verts/ALE ).
   - Når midlerne er blevet afsat, ville det som sagt være rart at få en oversigt over deres fordeling. Det er bestemt ikke uvæsentligt. Embryonal stamcelleforskning er forbudt i nogle medlemsstater, men alligevel kommer nogle af disse lande - f.eks. Tyskland - til at finansiere store dele af denne forskning. Af hensyn til åbenhed og gennemsigtighed bør vi have en klar fordeling og et klart overblik over, hvor meget der bruges til hvilke formål, og hvad resultaterne er. 
Liikanen,
    Jeg er sikker på, at hr. Busquin ville kunne give et mere detaljeret svar, men jeg skal komme med en generel bemærkning vedrørende EU's forskningsbudget. Vi fastlægger ikke fordelingen på forhånd - vi holder udbud, fastsætter tematiske prioriteter og modtager vurderinger fra uafhængige eksperter. På grundlag heraf udvælger vi projekter. Den opdeling, De efterlyser, foretages ikke normalt i forbindelse med EU-forskningsprojekter, men jeg kan videregive Deres kommentarer til kommissær Busquin. 
Formanden.
   - Der er flere medlemmer, der har bedt om ordet for at stille tillægsspørgsmål, og desuden sidder de sammen.
De to første, der har bedt om ordet, er hr. Purvis og hr. Rübig. Hr. Posselt har også bedt om ordet, men som bekendt er der kun to, der kan tale.
Jeg vil gå frem i kronologisk rækkefølge, da det er mit eneste kriterium. Hvis en af Dem ønsker at afstå fra at få ordet, så er der de to andre. 
Purvis (PPE-DE ).
   - Jeg vil godt spørge kommissæren, om han kan bekræfte, at moratoriet om forskning i brug af embryonale stamceller snart hæves, og at Kommissionen er parat til at overveje, og eventuelt finansiere, ansøgninger vedrørende embryonal stamcelleforskning, på grundlag af Parlamentets resolution af 19. november 2003, som han også nævnte. 
Liikanen,
    Der er tale om et yderst følsomt emne, som min kollega hr. Busquin har håndteret med stor takt og ekspertise, så jeg vil være meget omhyggelig med mine svar. Ifølge de forberedte svar er der to elementer. Jeg fortsætter nu på fransk. 
Liikanen,
    Ifølge dette moratorium er det kun tilladt at forske i humane embryonale stamceller, som er lagt til side i cellebanker eller isoleret i kulturer. Dette moratorium svarer til en politisk aftale mellem Rådet og Kommissionen og har ingen juridisk værdi. Den tager sin afslutning den 31. december 2003, og dernæst er Kommissionen i mangel på en ny lovtekst juridisk forpligtet til at iværksætte det sjette rammeprogram, som tillader denne forskning. Det vil den gøre, ikke mindst fordi den har modtaget et meget stærkt politisk signal fra Parlamentet, som støtter denne form for forskning.
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, det er ikke kun Parlamentet, der er splittet i det spørgsmål, men også Rådet. Der er sågar forskellige strafferetlige bestemmelser i medlemsstaterne. Lad mig derfor spørge igen, om Kommissionen, når Rådet ikke kan blive enigt om denne særdeles vigtige sag, og der er en spærreminoritet, ikke kan beslutte at udsætte sagen, indtil Rådet er nået til enighed. Det var det ene spørgsmål. Det andet går på, om De ved, hvorfor kommissær Busquin aldrig deltager i spørgetiden om dette emne. Det er jo ikke første gang, at det er forekommet. 
Formanden.
   - Måske burde Deres andet spørgsmål, hr. Posselt, viderebringes til hr. Busquin under alle omstændigheder. 
Liikanen,
    Hr. Busquin har en meget stærk tilstedeværelse i Europa-Parlamentet og alle EU-institutioner. Jeg har overværet mange forhandlinger om netop dette emne, hvor han har vist et meget personligt engagement. Jeg skal komme med et svar til det ærede medlem senere på ugen. Jeg vil godt sikre mig, at svaret er præcist, da vi taler om følsomme juridiske emner. 
Formanden.
   - Mange tak for Deres samarbejde, hr. Liikanen.
Formanden.
Den belgiske minister for mobilitet opfordrede i begyndelsen af november 2003 til at forbyde natflyvninger på europæisk plan. Han ønsker ikke et ensidigt belgisk forbud mod natflyvninger, da dette - på grund af risikoen for flytning af arbejdspladser - kan få alvorlige følger for beskæftigelsen i Belgien. Følgerne vil blive mindre alvorlige, hvis natflyvninger forbydes på europæisk plan.
Er Kommissionen rede til at udarbejde et forslag til direktiv eller forordning om totalt forbud mod natflyvninger i EU, hvilket vil give hundredtusindevis af europæiske borgere nattero, og vil den forelægge det til drøftelse i Rådet og Parlamentet, og vil den i benægtende fald oplyse, hvorfor den ikke vil gøre det?
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen har af flere årsager ingen planer om at foreslå et forbud mod natflyvninger på europæisk plan.
For det første er der ikke den samme støjforurening i alle de europæiske lufthavne. Nogle er nødt til at tage hånd om de negative følger af støjemissionerne, fordi de er placeret tæt på boligområder eller på grund af stor flytrafik. Disse omstændigheder er ikke til stede i andre lufthavne eller kun i mindre omfang.
Når man tager hensyn til, at indførelse af et forbud mod natflyvninger har konsekvenser for økonomien og beskæftigelsen, er vi nødt til at se nøje på balancen mellem de forskellige elementer, hvilket gør det nødvendigt at gennemføre en cost-benefit-analyse for hver enkelt lufthavn, inden der indføres et sådant forbud.
For det andet kan ensidige foranstaltninger isolere Europa fra det internationale netværk af flyvninger. Natlukning af alle lufthavne i EU kan være en alvorlig hindring for nævnte internationale netværks normale drift. Det er ofte uundgåeligt, at flyvningerne finder sted om natten, især de interkontinentale flyvninger, på grund af forskellige internationale tidszoner og fragttyper.
Kommissionen overvåger imidlertid støjproblemerne og virkningerne heraf på de borgere, der bor i nærheden af lufthavnene. Inden for rammerne af ICAO har Kommissionen derfor systematisk insisteret på, at der skulle træffes beslutninger, der gjorde det muligt at finde løsninger, der kan håndtere EU's specifikke behov i forbindelse med støj fra lufthavnene.
Med udgangspunkt i de beslutninger, der blev truffet på ICAO's 33. forsamling i 2001, hvor der blev fastsat en ramme for indførelse af begrænsninger, herunder for natflyvninger, forelagde Kommissionen et forslag til direktiv, der blev vedtaget i marts 2002. Ifølge dette direktiv er det efter en forudgående analyse- og høringsprocedure tilladt at indføre forbud mod natflyvninger i lufthavne, hvor det er berettiget i henhold til objektive kriterier. 
Staes (Verts/ALE ).
   - Fru kommissær, jeg kunne godt tænke mig at vide, hvor De bor, når De opholder Dem i Bruxelles. Formodentlig ikke i den nordlige del af byen. Jeg forestiller mig, at De bor et sted med meget få natfly, for ellers ville Deres svar have lydt anderledes. Ved De, at hvis ikke natflyene forbydes på europæisk plan, vil dette resultere i konkurrence mellem lufthavnene og konkurrence, som medfører tilbagegang, hvor accepten af støj belønnes med job? Ved De, at De på den måde bidrager til en økonomi, hvor arbejdsmængden og -tempoet øges konstant på bekostning af livskvaliteten? Verdenssundhedsorganisationens standarder er krystalklare - støj om natten udmønter sig i stigende irritation og hyppigere depressioner. Fru kommissær, måtte jeg bede Dem revidere Deres indlæg, og måtte jeg invitere Dem til at tilbringe en aften eller nat sammen med mig i den nordlige del af Bruxelles, så De selv kan opleve, hvad disse mennesker skal finde sig i dag og nat? 
De Palacio, Loyola,
    Hr. Staes, jeg bor i et meget rart og pænt kvarter i Bruxelles - som det er tilfældet med hele Bruxelles - tæt ved en dejlig park, og jeg har en jernbanelinje, der løber lige forbi mit hus, og hermed en række tog, der kører forbi hver nat. Jeg vil derfor gerne spørge, om vi skal forbyde, at der kører tog, fordi de støjer og vækker mig? I mit tilfælde, da det nu interesserer Dem, vil jeg gerne sige, at jeg af og til hører toget, og at jeg af og til er vågnet, da jeg ikke altid sover tilstrækkelig dybt. Jeg vil også gerne sige til Dem, at da jeg købte huset, lå jernbanen der allerede.
For det andet er vi som nævnt opmærksomme på støjproblemet, og derfor er der inden for rammerne af ICAO vedtaget internationale regler med henblik på at lave analyser og undersøgelser for at se, hvilke løsninger der findes for at mindske følgerne af støjen i boligområder, der er placeret tæt ved lufthavne, og få løst dem. Det er rigtigt, at en af mulighederne er at forbyde natflyvninger. Denne mulighed findes, og der er flere lufthavne i Europa, der gør det.
For det tredje beder De mig om, at vi ud over at forbyde natflyvninger, så vi fortsat kan nyde stilheden, lukker lufthavnene. Men der er lufthavne, der ikke har disse problemer, fordi de ikke ligger tæt ved boligområder, fordi de er mere isoleret, fordi de har andre ruter. De beder f.eks. om, at de bliver lukket i Nordfinland, så der ikke skabes problemer for arbejdstagerne i Bruxelles.
Hr. Staes, det vil jeg ikke foreslå. Bl.a. fordi der i så tilfælde ville være tale om en komparativ fordel, og konkurrencen i Europa finder sted på basis af en række værdier, herunder den nævnte. Og det er ikke illoyal konkurrence. Det drejer sig simpelthen om forskellige omstændigheder. Hvis der er problemer i Bruxelles, skal der ske tilpasninger til situationen, og måske er det nødvendigt at afskaffe natflyvningerne, men De kan ikke anmode om, at natflyvningerne suspenderes i Athen, fordi der er problemer i Bruxelles. Måske flyver UPS til Athen. Hvis det forholder sig sådan, hvad kan jeg så gøre ved det?
Jeg kunne give Dem flere eksempler på en anden slags komparative fordele. Sådan fungerer konkurrencen. Jeg beklager, hr. Staes, men jeg kan naturligvis ikke stille dette forslag. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne meddele, at der er flere medlemmer, der har bedt om ordet.
De to første, der har bedt om ordet, er uden tvivl hr. Alavanos og hr. Rübig. Desuden anbefales det i forretningsordenen at give ordet til medlemmer fra en anden politisk gruppe og af en anden nationalitet end spørgeren. 
Alavanos (GUE/NGL ).
   - Hr. kommissær, De forudså øjensynlig mit spørgsmål, siden De nævnte Athens lufthavn. Jeg hørte Deres synspunkt generelt om natflyvninger, hvor jeg er enig med Dem, ligeledes Deres synspunkt med hensyn til jernbaner, som jo ganske rigtigt ikke kan flyttes.
Men når flyene for at redde et par minutter eller et par kilo brændstof flyver hen over beboede områder i stedet for at foretage indflyvning over vandet, som det netop er tilfældet i Athens internationale lufthavn, hvorved de generer beboelseskvarterer med flere hundredtusinde indbyggere, hvad sker der så?
Så vidt jeg ved, skulle der allerede ligge en klage hos Europa-Kommissionen over Athens internationale lufthavn, og jeg vil gerne spørge Dem, hvad der sker i dette tilfælde. 
De Palacio, Loyola,
    Hr. Alavanos, De har helt ret i det, De netop sagde.
Men det er en anden historie. Det drejer sig om at finde ruter, der mindsker påvirkningen, og eventuelt om at pålægge luftfartsselskaberne at reducere påvirkningen. Det kan om nødvendigt indebære forbud mod flyvningerne. Jeg siger ikke, at man ikke skal forbyde flyvningerne. Jeg ved ikke, om at det også bliver nødvendigt at forbyde natflyvningerne i Athen.
Det er befolkningsforholdene, de mulige løsninger, støjforholdene og en række andre spørgsmål, der indikerer, om natflyvninger skal forbydes eller ej, men ikke det faktum, at de skal forbydes i Bruxelles. Det vil sige, at man ikke kan indføre forbud i Athen, bare fordi det er nødvendigt at indføre det i Bruxelles. Det vil Kommissionen ikke støtte.
Men De har helt ret i det, De har sagt. Ruterne og banerne er særdeles vigtige, og det samme er den måde, flyene letter på. Som De så udmærket har sagt, er det rigtigt, at der nogen gange i et forsøg på at spare brændstof opstår endnu mere støj end det, der er nødvendigt under normale forhold. Det er lufthavnsledelsen, der er ansvarlig for det. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Fru kommissær, lad mig starte med at sige, at jeg sover særlig godt i Bruxelles - jeg ved ikke, hvorfor. Men jeg vil gerne tale som medlem af Delegationen for Forbindelserne med Schweiz, og vi har et problem med forbud mod natflyvninger og med lufthavnen i Zürich. Hvordan ser De på udviklingen i flyvninger mellem Sydtyskland og Zürich, og hvordan vil retssituationen udvikle sig i de kommende år? Der er kommet en lang række klager, hvorfor fly på den ene side ikke må indflyve over Zürich, fordi tyskerne heller ikke vil have dem. For øjeblikket er der således et forbud mod indflyvningsruter over Sydtyskland, hvilket igen har ført til et stigende antal indflyvninger over centrum af Zürich. Jeg ville derfor være interesseret i at høre, hvordan EU, og i særdeleshed Kommissionen, forventer, at dette problem vil udvikle sig i fremtiden. 
De Palacio, Loyola,
    I sidste uge besvarede vi netop anmodningen fra den tyske regering om at gennemføre visse begrænsninger. Det drejer sig om begrænsninger af natflyvningerne til Zürich, og i henhold til de gældende aftaler mellem Schweiz og EU på transportområdet, nærmere bestemt lufttransportområdet, og i henhold til ICAO's regler og øvrige regler er de ganske enkelt korrekte og kompatible. Det var vores svar for et par dage siden. 
Formanden.
Iværksættelsen af kulplanen i 1998 har givet virksomheden Minero Siderúrgica de Ponferrada, S.A. (MSP) 1 millionstøtte, som skulle bruges til jobskabelse og oprettelse af alternative industrier. Efter fem år er der sket en alarmerende nedgang i beskæftigelsen (i de seneste år er der forsvundet over 1.500 arbejdspladser), og der er ikke blevet skabt nye industrier, som kunne kompensere for denne nedgang. Den modtagne støtte burde give MSP mulighed for at leve op til konkurrencen på markedet omkring år 2005 og diversificere økonomien i dette distrikt. Det, man har gjort, er imidlertid at omdirigere støtten til virksomheder, som slet ikke bidrager til den lokale økonomi. Man har lukket praktisk taget alle de virksomheder, der arbejder med minedrift i underjordiske brud, og en stor del af produktionen hentes derfor fra åbne brud i Fonfría og Feixolín. Disse to brud, de nedlagte og de, som man ønsker at tage i brug, fører til ødelæggelse af Valle de Laciana (der er anerkendt som biosfære-reservat, særligt fuglebeskyttelsesområde og lokalitet af fællesskabsbetydning). Hvis det drejer sig om at opretholde en strategisk kulreserve til anvendelse i nødsituationer, mener Kommissionen da ikke, at det ville være rimeligt at undlade at udnytte de kulforekomster, der er let tilgængelige og hurtige at udnytte, hvilket netop er de åbne brud, og opretholde minedriften i de underjordiske brud, der er nødvendige til det nuværende behov, og som skaber arbejdspladser? 
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, Kommissionen har fået bred opbakning til tankerne i grønbogen "På vej mod en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed", hvad angår fastholdelsen af adgangen til Fællesskabets stenkulreserver og opretholdelsen af et grundlæggende produktionsniveau heraf. I overensstemmelse hermed har Kommissionen foreslået og Rådet vedtaget - med Europa-Parlamentets forudgående udtalelse - Rådets forordning (EF) nr. 1407/2002 af 23. juli 2002 om statsstøtte til kulindustrien.
Forordningens målsætninger afviger fra dem, De nævner i forbindelse med virksomheden Minero Siderúrgica de Ponferrada, SA. Kulvirksomheder, der modtager statsstøtte, har altid været forpligtet til at tilstræbe økonomisk bæredygtighed. Det er desuden en vigtig nyskabelse i Rådets nye forordning, at bidraget fra lokale kulforekomster til målet om energisikkerhed skal ske inden for rammerne af bæredygtig udvikling. Kommissionen mener således, at såvel åbne brud som underjordiske brud kan respektere principperne om bæredygtig udvikling, såfremt de overholder fællesskabslovgivningen. 
Turmes (Verts/ALE ).
   - Fru de Palacio, jeg har i flere måneder haft svært ved at følge Deres argumentation, og det er også tilfældet, hvad angår Deres svar på kulspørgsmålet. De siger, at vi bør fortsætte kulminedriften i åbne brud i Europa, fordi der er et forsyningsproblem. Verdensmarkedet for kul kender ikke til nogen knaphed. Der har i årtier ikke været nogen prissvingninger, der har aldrig ligget noget pres på Europa, som ikke har nogen som helst vanskeligheder ved at skaffe kul. Det viser, at De ikke har et objektivt kriterium. Kriteriet med importandelen kan ikke betragtes som en trussel for forsyningssikkerheden. Vi ville således være langt mere truede af mangel på f.eks. computerchips.
For at vende tilbage til det spanske eksempel har vi indtryk af, at hr. Victorino Alonso, som er chef for forskellige virksomheder, i den pågældende region med overlæg fejlanvender de penge, som Europa giver ham, for han anvender pengene til at øge sine virksomheders konkurrenceevne på trods af, at disse penge burde gå til at bevare arbejdspladser i regionen.
Formanden.
   - Hr. Turmes, jeg beder Dem om at stille tillægsspørgsmål. Det har jeg allerede fortalt Dem i dag. Erklæringer og drøftelser skal i henhold til forretningsordenen finde sted ved en anden lejlighed. 
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg tror, at hr. Turmes taler om noget andet, for ellers forstår jeg det ikke. Kulstøtten er ikke en europæisk støtte, for Europa giver ikke nogen støtte til virksomheden Minero Siderúrgica de Ponferrada, SA. Støtten kommer fra den nationale spanske regering, ikke fra Europa.
Kommissionen og EU finansierer ikke på europæisk plan støtte til kulsektoren. Hr. Turmes taler formentlig om den nationale støtte, som nævnte virksomhed har modtaget inden for rammerne af planen om omstrukturering af kulsektoren, der i sin tid blev forelagt af Spanien. Jeg vil også sige til Dem, hr. Turmes, at Kommissionen ikke er bekendt med de ting, De taler om. 
Formanden.
Hvad er planerne for indførelse af højhastighedstog på jernbanestrækningen mellem Ferrol i Galicien og Lissabon i Portugal? Hvilket år forventes projektet afsluttet?
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, mine damer og herrer, de strækninger, der nævnes i det mundtlige spørgsmål, er en del af det prioriterede projekt nr. 8, den multimodale forbindelse Portugal-Spanien-resten af Europa, der er indeholdt i Kommissionens beslutning fra 1996 om fælles retningslinjer for udviklingen af det transeuropæiske transportnet.
I vækstinitiativet er det også blevet vurderet, at den grænseoverskridende strækning Vigo-Porto opfyldte betingelserne for at blive omfattet af den såkaldte liste over projekter, der skal iværksættes hurtigt, hvor strækningen som bekendt ud over at være en del af de transeuropæiske net skal indeholde en grænseoverskridende komponent, ligesom iværksættelsen af arbejdet skal være nært forestående, det vil sige i løbet af de næste tre år (2004-2006).
I perioden 2000-2006 finansierer Samhørighedsfonden Miño-linjen nord for Porto. Beslutningerne om at yde en samlet støtte på 87 millioner euro til strækningerne Nine-Braga-Lousada-Nine bliver truffet i de nærmeste dage. Siden 1987 er der ydet EU-støtte til undersøgelser vedrørende den galiciske Atlanterhavsforbindelse mellem Ferrol og den portugisiske grænse. I 2003 nåede beløbet op på næsten 6 millioner euro i alt. Der er afsat yderligere 5 millioner euro for perioden 2004-2006 til finansiering af undersøgelser vedrørende denne jernbanestrækning som svar på en ny anmodning fra de spanske myndigheder. Hvad angår den spanske jernbanestrækning mellem Ferrol og den portugisiske grænse, er der allerede gennemført flere tekniske undersøgelser, og der er stadig mange i gang.
Anlægsarbejdet er allerede begyndt nord for Vigo. I henhold til oplysninger fra de nationale portugisiske og spanske myndigheder er det planen, at strækningen Vigo-La Coruña bliver taget i brug i 2007 og forbindelsen Vigo-Porto i 2009. Strækningen La Coruña-Ferrol, som er sidste del af jernbanestrækningen i Spanien, forventes at være færdigbygget og i drift fra 2010. 
Formanden.
I sit sagsanlæg vedrørende Grækenlands gennemførelse af forordning (EØF) 3577/92(1), særlig artikel 3, stk. 2, anfører Kommissionen, at værtslandets ret til at regulere spørgsmål vedrørende bemanding af skibe, der udfører ø-cabotage, er begrænset til dækspersonale og personale i maskinrum. I sit svar på min forespørgsel P-3616/97(2) var Kommissionen imidlertid af en ganske anden mening: "Artikel 3 i forordning (EØF) 3577/92 om bemanding omfatter alle aspekter forbundet med besætningen. ... Ved vurdering af antallet af arbejdspladser inden for passagerbefordring, færgedrift og krydstogter er kabinebesætningen og restaurationspersonalet blevet medtaget som en del af besætningen."
Kan Kommissionen oplyse, hvorfor og efter hvilken procedure den har ændret holdning og ikke længere betragter kabinebesætning og restaurationspersonale som værende omfattet af artikel 3, stk. 2, i forordningen? Er den uvidende om de sikkerhedsproblemer, der kan opstå som følge af blandede besætninger på passagerskibe og færger, navnlig i betragtning af de tragiske ulykker, der er sket i EU, og påtager den sig ansvaret? Vil Kommissionen støtte princippet om værtsland ("host state"), navnlig i forbindelse med krydstogtskibe?
De Palacio, Loyola,
    Kommissionen forstår, at De henviser til en verserende sag ved Domstolen, der bl.a. vedrører de betingelser for bemanding, som de skibe, der udfører cabotage, er pålagt i henhold til græsk lovgivning.
I forespørgslen vedrørende denne sag skelnede Kommissionen ikke mellem de regler, der gælder for dækspersonale og personale i maskinrum. Reglerne om bemanding gælder for skibets mandskab som helhed.
Det, Kommissionen bebrejder den græske stat i denne sag, er, at den lader værtslandets regler omfatte krydstogtsskibe, som i henhold til forordning (EØF) 3577/92 er omfattet af flagstatens regler.
Anvendelsen af værtslandets regler vedrørende bemanding af skibe, der udfører ø-cabotage, gælder udelukkende for linjefart. Men selv i dette tilfælde må den gældende nationale lovgivning ikke være i modstrid med princippet om fri udveksling af tjenesteydelser. Derfor må de krav, der pålægges i henhold til den nationale lovgivning vedrørende bemandingen, ikke indebære restriktioner, som ikke kan retfærdiggøres af tungtvejende årsager af almen interesse, og restriktionerne skal stå i forhold til det tilstræbte mål. I denne forbindelse bemærker Kommissionen, at SOLAS- og STCW-aftalerne, der er ratificeret af alle EU's medlemsstater, indeholder regler om skibenes bemanding, og at de netop har til formål at sikre sikkerheden til søs.
Som fremhævet af Kommissionen i dens nylige meddelelse om fortolkningen af forordning (EØF) 3577/92 mener den, hvad angår reglerne om sikkerhed og uddannelse, at enhver betingelse, som er skrappere end de regler, der er indeholdt i nævnte aftaler, ville betyde en uforholdsmæssig begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser. 
Alavanos (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg synes, Kommissionens holdninger er selvmodsigende, og jeg vil gerne stille et spørgsmål, så kommissæren kan forklare tingene for mig: Ud over spørgsmålet om krydstogtskibe vil jeg gerne spørge kommissæren angående andre passagerskibe, om hun tror, at værtslandet kan regulere spørgsmålet om bemanding af rutebåde, ikke kun for dækspersonale og personale i maskinrummet, men også for kabinebesætning og restaurationspersonale. Er rettighederne i værtslandet de samme for dækspersonale og personale i maskinrummet som for kabinebesætning og restaurationspersonale? 
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, sagen verserer ved Domstolen, og det, der sker, er, at den særlige overgangsperiode, som Grækenland har nydt godt af, udløber den 1. januar i medfør af det gældende direktiv, og der kan derfor ikke ske nogen form for forskelsbehandling.
Vi taler desuden, hr. Alavanos, om besætningen som helhed. Domstolen vil under alle omstændigheder give os alle detaljerne og få bugt med vores eventuelle tvivl. 
Formanden.
   - Mange tak for Deres samarbejde med Parlamentet her til aften, fru de Palacio.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 37-72 blive besvaret skriftligt(3)
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0457/2003) fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fremme af kraftvarmeproduktion på grundlag af en efterspørgsel efter nyttevarme på det indre energimarked og om ændring af direktiv 92/42/EØF (10345/2/2003 - C5-0444/2003 - 2002/0185(COD)) (Ordfører: Glante).
Glante (PSE ),
   Fru kommissær, god aften. Jeg indfandt mig på min plads i god tid, før vi begyndte. Aftenens debat, som vi fører i en lille sluttet kreds af insidere, handler om en teknologi - kraftvarmeteknologi - som er et anerkendt miljøinstrument. Kraftvarmeproduktion kan anvendes på mange måder, fra fjernvarme, hovedsageligt i Nordeuropa, til produktionsanlæg, som i keramik- og papirindustrien i andre lande.
Kraftvarmeproduktion vil sige samtidig frembringelse af elektricitet og varme i en proces, der som regel er energibesparende. Dette direktiv fokuserer primært på højeffektiv kraftvarmeproduktion, nemlig processer med energibesparelser på mindst 10 %. Det er en af hovedårsagerne til, at kraftvarmeproduktion bliver brugt som et middel til at øge energieffektiviteten og bidrager til at forbedre forsyningssikkerheden. Blackoutene i de seneste måneder har vist, at vi må gøre noget for at forbedre forsyningssikkerheden.
Jeg vil gerne starte med at kommentere den måde, som Rådet behandler Parlamentet på. Dette direktiv er blevet debatteret siden september 2002 - næsten 18 måneder. Førstebehandlingen i Parlamentet var meget modsætningsfuld. Andenbehandlingen var langt mere konsensusorienteret. I Rådets fælles holdning blev der desværre kun medtaget meget få af Parlamentets ændringsforslag. Under andenbehandlingen demonstrerede Rådet igen meget lidt fleksibilitet og åbenhed i forhold til vores krav. Som jeg ser det, indtog Rådet en blokerende holdning lige fra starten af, og vi har gentagne gange fået at vide, at der ikke var nogen mulighed for at gå ud over den fælles holdning. Efter min mening var der perioder, hvor den måde, der blev forhandlet på, mere lignede en høring end en procedure med fælles beslutningstagning. Kompromiserne blev vedtaget i sidste ende, ikke fordi jeg som ordfører var fuldt ud tilfreds med resultatet, men snarere fordi Rådet lagde pres på Parlamentet - da der ikke længere var tid til en forligsprocedure, hvis Rådet skulle overholde tidsplanen. Der blev lagt et yderligere pres på grund af udtalelserne fra en række delegationer i Rådet, der satte spørgsmålstegn ved behovet for et direktiv til fremme af kraftvarmeproduktion og gjorde det klart, at direktivet ville blive blokeret, hvis Parlamentet stillede krav om noget, der gik ud over denne støtte.
Lad mig nu nævne det, der fortjener at blive rost i direktivet. Formålet med direktivet er at fremme kraftvarmeteknologier, som kan bidrage til at forbedre energieffektiviteten og forsyningssikkerheden. Kraftvarmeproduktion er nu sat på EU's energipolitiske dagsorden. Direktivet betyder, at EU nu har en kraftvarmepolitik. Europa har en harmoniseret definition af kraftvarmeproduktion, hvorfor vi nu har en ensartet fortolkning af kraftvarmeproduktion. Bestemmelsen af højeffektiv kraftvarmeproduktion sker ved anvendelse af en totrinsproces som defineret i direktivets bilag II og III.
For det første beregnes elektricitet fra kraftvarmeproduktion på grundlag af PROTERMO-metoden som beskrevet i bilag II. På baggrund af denne metode og under hensyntagen til udfaldet af den for øjeblikket igangværende CEN-workshop skal Kommissionen fastlægge en standardberegning for kraftvarmeel og de nødvendige retningslinjer for at anvende den.
For at kunne kategorisere noget som højeffektiv kraftvarmeproduktion skal processen for det andet indebære energibesparelser på mindst 10 %, som det er fastlagt i bilag III. Kommissionen vil fremlægge harmoniserede referenceværdier for beregningen af energibesparelserne. Det var et vigtigt skridt fremad og et vigtigt krav fra Parlamentet. Rækkefølgen for anvendelsen af bilag II og III er ikke blevet harmoniseret. De alternative beregningsmetoder vil derfor fortsat være gyldige, og de vil, om nødvendigt, blive harmoniseret i et nyt direktivforslag fra Kommissionen. Der er allerede sikret en ensartet fremgangsmåde for udstedelsen af oprindelsesgarantier, hvilket er vigtigt for grænseoverskridende handel og derfor for det indre marked.
Medlemsstaterne skal udarbejde statistiske data om den nationale produktion af elektricitet og varme fra kraftvarmeproduktion. Medlemsstaterne skal også vurdere deres potentiale til at anvende kraftvarmeproduktion og indberette det til Kommissionen. Kommissionen skal evaluere disse indberetninger og, om nødvendigt, fremlægge en handlingsplan for udvikling af kraftvarmeproduktion i EU. Nationale tilskud og instrumenter skal være koncentreret om primærenergibesparelser. Retlige og andre barrierer skal fjernes. Direktivet skaber en definition af og en særstatus for mikrokraftvarmeproduktion. I medfør af direktivet vedrører mikrokraftvarmeproduktion enheder med en maksimumskapacitet på 50 kWe. Operatører af mikrokraftvarmeenheder kan anvende certificerede værdier med henblik på beregning og derved mindske deres administrative byrde. Medlemsstaterne kan lette netadgangen for små kraftvarmeenheder og mikrokraftvarmeoperatører. Her havde vi naturligvis gerne set noget mere.
Hvad står der så ikke i direktivet, som vi kunne have ønsket var blevet medtaget? Der er ikke fastlagt målsætninger for EU eller de enkelte medlemsstater, ingen særlig bistand og utilstrækkelig støtte til mikrokraftvarmeenheder, hvilket desværre betyder, at der ikke ydes hjælp til at vinde yderligere indpas på markedet i de kommende år. Der er ingen konkrete tiltag til at øge kraftvarmeproduktionens andel af den samlede elproduktion i Europa, og netadgangen for kraftvarmeel er ikke reguleret tilstrækkeligt i form af støtteforanstaltninger. For øjeblikket er de eksisterende beregningsmetoder ikke blevet harmoniseret - alternative metoder er faktisk tilladt indtil 2010. Kraftvarmeproduktion frembragt med kerneenergi er ikke blevet fjernet fra direktivets anvendelsesområde. Europa-Parlamentet ville uden tvivl have ønsket sig et mere ambitiøst direktiv. Men direktivet sikrer i det mindste en ensartet fortolkning af kraftvarmeproduktion og skaber grundlaget for at fremme kraftvarmeproduktion i Europa. Kursen er sat for en harmonisering af beregningsmetoderne for kraftvarmeel og primærenergibesparelser. Medlemsstaterne vil blive nødt til at skulle forholde sig til teknologien, da de skal evaluere kapaciteterne i den nationale produktion og potentialet og foretage indberetning til Kommissionen, som opfordres til at fremlægge en handlingsplan for udvikling af kraftvarmeproduktion, hvis brugen heraf ikke øges.
Kraftvarmepolitikken er dermed kommet på EU's dagsorden, hvilket er en stor succes for EU. Lad mig slutte med en opfordring til medlemsstaterne om så hurtigt som muligt at indberette om deres potentiale til at udbygge kraftvarmeproduktion, gøre brug af den og fjerne enhver form for barrierer for at øge andelen af kraftvarmeproduktion. Jeg vil også sige til Kommissionen, at vi så hurtigt som muligt har brug for et nyt direktiv om europæiske støtterammer og en fuldstændig harmonisering af energimarkedet.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke mine medordførere, skyggeordførerne og alle de kolleger, der har bidraget, og også Kommissionen. Jeg synes, at vi arbejdede godt sammen. I diskussionerne understregede jeg igen og igen, at jeg opfatter et kompromis som en løsning, der gør en lille smule ondt på alle parter. Jeg håber, at vi alle har lidt lige meget, og at vi vil have et fornuftigt direktiv, når vi vedtager kompromisforslagene i morgen.
De Palacio, Loyola,
    Hr. formand, mine damer og herrer, for det første vil jeg gerne sige, at det er meget tilfredsstillende for mig at tænke på, at vi er lige ved at afslutte behandlingen af direktivet om fremme af kraftvarmeproduktion. I denne forbindelse vil jeg gerne komme med en særlig tak til ordføreren, hr. Glante, og til skyggeordførere samt Parlamentets øvrige ansvarlige, som har arbejdet indgående med dette direktiv, der er så vigtigt for den europæiske energipolitik og samtidig på mange områder er så teknisk kompliceret.
Direktivet om fremme af kraftvarmeproduktion er et skridt fremad, og formålet hermed er at hjælpe med at løse de problemer, som den europæiske energisektor slås med, f.eks. behovet for at gennemføre energibesparelser og reducere emissionerne af drivhusgasser. Højeffektiv kraftvarmeproduktion betyder en bedre effektivitet, for det indebærer energibesparelser og dermed en nedsættelse af emissionerne. Vi overvejer ligeledes kraftvarmeproduktion, der anvender vedvarende energikilder, på et tidspunkt, hvor det vil hjælpe os med at øge forsyningssikkerheden og reducere den sårbarhed, som transporten af elektriciteten, der ofte sker over lange afstande, betyder. Kraftvarmeproduktion betyder normalt en større nærhed mellem elektricitetsproduktionen og efterspørgslen efter elektricitet, og den bringer derfor produktionen nærmere på forbruget. Det betyder også en større fleksibilitet i energiforsyningen, da kraftvarmeproduktionen som tidligere nævnt kan ske på basis af enhver form for brændstof, herunder vedvarende energikilder.
Den europæiske industri har længe efterspurgt en regulering af denne art. Den følger vores arbejde meget tæt, og jeg tror, at alle er af den opfattelse, at den aftale, som vi kan opnå her til aften og i morgen ved afstemningen, er en god aftale - tidligere sagde hr. Glante, "at den skader alle lidt", måske er det derfor, det er en god aftale.
Der er som påpeget af hr. Glante et meget vigtigt punkt, og det er, at der i forbindelse med kraftvarmeproduktion er forskellige begreber, der er skjult afhængig af de forskellige lande. Takket været denne diskussion får vi skabt overensstemmelse mellem de forskellige begreber, hvilket fører os til noget væsentligt, nemlig at kraftvarmeproduktionen er ægte kraftvarmeproduktion og betyder en forbedring af den reelle globale energibalance.
Fastsættelsen af mål for fremme af kraftvarmeproduktionen har været et af de grundlæggende spørgsmål i forhandlingen mellem Rådet og Parlamentet, og hvis vi kan få medlemsstaterne til at fastsætte og rapportere deres potentialer, synes jeg, at det er et meget vigtigt skridt fremad, som vi bør tage. Disse rapporter bør offentliggøres og gennemgås af alle de berørte parter, og jeg er ikke i tvivl om, at de mulige potentialer vil blive fulgt op af de foranstaltninger, der er nødvendige for at iværksætte og anvende disse potentialer for højeffektiv kraftvarmeproduktion af energi.
Hr. formand, mine damer og herrer, Parlamentets ændringsforslag har helt tydeligt ikke kun forbedret det oprindelige direktiv, som vi forelagde for Parlamentet og Rådet, men også den fælles holdning, og i særdeleshed på det område, som ordføreren henviste til, nemlig mikro-kraftvarmeproduktionen, som er en ny og lovende teknologi. Jeg glæder mig over Parlamentets initiativ, hvor der er blevet fokuseret på dette spørgsmål, og hvor der er kommet ændringer, der gør det muligt at indarbejde det direkte i vores direktiv.
Parlamentet har også bidraget til andre forbedringer af den fælles holdning, f.eks. bemyndigelsen af det udvalg, der er ansvarlig for de komplicerede tekniske detaljer, og for at tilpasse den tekniske udviklings tærskelværdier, og jeg vil gerne endnu en gang takke Dem for Deres indsats, som endnu en gang har vist, at Parlamentet arbejder seriøst og grundigt, selv når der behandles, forhandles og diskuteres meget tekniske spørgsmål, som det her er tilfældet. Jeg lykønsker Dem med den meget høje kvalitet i Deres arbejde.
Jeg takker endnu en gang ordføreren, hr. Glante, alle skyggeordførere og de øvrige deltagere i forhandlingerne for deres bidrag. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, lad mig starte med at takke Dem for Deres anerkendende ord om Parlamentets indsats. Vi ved, at der ikke kun sidder ingeniører i Parlamentet, men også gode, valgte politikere, som forsøger at få det bedste ud af hvert enkelt forslag. Jeg vil navnlig gerne takke hr. Glante og hr. Vidal-Quadras Roca, som har været meget involveret i denne diskussion. Jeg tror, at vi har lært en masse om denne teknologi i de seneste måneder og til sidst konstateret, at det i sidste ende fortsat er en politisk beslutning. Jeg vil også gerne takke for kompromiset, som fik stor støtte af kollegerne. Jeg synes, at deres arbejde er en endnu større præstation, når man tænker på, hvor kompliceret et emne de skulle sætte sig ind i.
Afstemningen i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi viser, at direktivet vil blive vedtaget i morgen. Jeg tror, at det er en god ting, at vi har undgået en forligsprocedure. Vi kunne måske have fået medtaget et par aspekter mere på den måde, men jeg ser det sådan, at hovedpunkterne i vores generelle målsætning allerede er med nu. Vi ville være på den sikre side og sikre os, at vi fik et direktiv, navnlig fordi direktivet næste år, hvor det indre marked står uden for budgetterne, vil være meget vigtigt med henblik på at skabe et for alle markedsaktører lige fra starten af. Derfor var de pågældende definitioner også meget vigtige. Det er vores mål at forbedre energiforsyningssikkerheden. Her kan vi til at begynde med naturligvis gøre brug af mikrokraftvarmeproduktion. Vi ønsker at se mange markedsaktører, som vil forbedre energiforsyningssikkerheden, men også energieffektiviteten, og frem for alt - jeg tror, at det var den virkelig afgørende faktor - vil forbedre netsikkerheden. Blackoutene har lært os alle, at der ofte er stor forskel på den handlede elektricitet og den elektricitet, der faktisk bliver leveret, og vi derfor har brug for mange punkter i nettet for at sikre netstabilitet. Husholdningerne har så senere mulighed for at få en del af deres energiregning tilbage igen i form af elektricitetsleverancer. Mikrokraftvarmeproduktion er en mulighed for husejere for at få mere effektiv og billig energi, hvor energisikkerheden fra energiindustrien samtidig øges. Det profiterer både den offentlige sektor og forbrugerne af, og vi er her for at arbejde til gavn for vores borgere. Jeg tror, at lavere energiregninger vil have en positiv virkning på alle borgeres pengepung.
Den ensartede definition af kraftvarmeproduktion er meget vigtig. Jeg tror, at det vigtigste punkt faktisk er vores erklæring om, at vi vil acceptere forskellige beregningsmetoder, især forslaget fra CEN-workshoppen, som vi venter spændt på. Som grundlag har vi PROTERMO, men Kommissionen bør også nøje gennemgå vores forslag til beregning af nettoelektricitet. Det sætter en standard, som vil være meget vigtig for alle i fremtiden. Et andet særlig vigtigt element er den ens vægtning af producenters eget forbrug af kraftvarmeel og elektricitet leveret til nettet, og således af mekaniske og andre virksomheder, der ikke leverer elektricitet til nettet. Energi er meget vigtig for dette støttesystem.
Jeg tror, at vi har opnået det bedst mulige resultat. Ingen har opnået det maksimale, men jeg tror, at dette optimum også vil gøre det muligt for os at vise, hvor vigtigt Europa er, bl.a. ved valgene næste år. 
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Glante, for et stort stykke arbejde. Øget brug af kraftvarmeproduktion er en af de bedste måder at forbedre energieffektiviteten på og nedbringe de heraf følgende drivhusgasemissioner. Lad os bekæmpe emissionerne med viden, effektivitet og moderation.
I Finland har vi en masse godt at sige om kombineret produktion. Vi er foregangsmænd på området. Kombineret produktion står nu for en tredjedel af elproduktionen i Finland. Jeg støtter direktivet, da det vil sætte skub i den kombinerede produktion overalt i Europa. Unionen skal virkelig statuere et eksempel på dette felt.
Forhåbentlig vil vores naboer også hurtigst muligt gennemføre lignende initiativer, så produktionen på denne måde også kan øges i Unionens nabolande. Vores nationale strategi er næsten nået til vejs ende, og den kombinerede produktion udnyttes allerede i vid udstrækning i distriktsvarmeanlæg og i industrien. Vores økonomi på energiområdet er meget forskelligartet, mangesidig og effektiv.
Elprisen burde sænkes, og på det punkt er jeg enig med den foregående taler. Vi ved, det er vigtigt, at de midler, der anvendes for at fremme fælles mål, fortsat hører ind under medlemsstaternes kompetenceområde. I denne henseende er vi ude af trit med hinanden i Unionen.
Jeg vil gerne nævne en detalje. Jeg er enig i Rådets støtte til det ændringsforslag i betænkningen, hvori det fastsættes, at det er Kommissionens opgave at vurdere virkningerne af en harmoniseret beregningsmetode og foreslå videre tiltag til fremme af harmoniseringen. Jeg støtter denne holdning, da det må være det langsigtede mål at harmonisere de definitioner, der anvendes i de nationale målsætninger. 
Pohjamo (ELDR ).
   - Hr. formand, fru kommissær, også jeg vil gerne på vegne af mit parti takke hr. Glante for en meget troværdig betænkning. Han har lagt et stort stykke arbejde i at fremme denne idé, han har lyttet til de forskellige partier og nået et godt slutresultat. Jeg er en varm fortaler for kombineret produktion, som er et miljø- og energipolitisk instrument til at øge energieffektiviteten og forbedre energiforsyningssikkerheden. Som hr. Paasilinna netop sagde, har vi finner gode ting at sige om kombineret produktion.
Det er en vanskelig proces at udarbejde et direktiv, der skal gælde for hele Unionen, for direktivet er teknisk krævende, og forholdene og fremgangsmåderne er meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat. Vores gruppe støtter ordførerens kompromiser og håber, at det nu vil gå hurtigt fremad med direktivet. Efter min mening er det vigtigt at komme videre med dette spørgsmål, om end der skal tages ét skridt ad gangen.
EU er yderst afhængig af importeret energi. Dette skaber usikkerhed, og stigende import øger risikoen for forsyningssvigt. Det er vigtigt at øge den kombinerede produktions andel. Dette direktiv kan være rammen for øget kombineret produktion. Medlemsstaterne skal sammen godkende de definerede kriterier, som gør det muligt at nå forpligtende mål. Erfaringerne har vist, at hvis ikke målene forpligter medlemsstaterne, gøres der kun langsomt fremskridt.
Potentialet for kombineret produktion kan optimeres, når de forskellige operatører er bevidst om mulighederne for at udnytte teknologien og finde kompatible systemer. På samme måde er det særdeles vigtigt, at de forskellige operatører arbejder sammen, og at de kan udveksle oplysninger om de bedste fremgangsmåder. 
Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, fru kommissær, vi har lagt en ekstra etage på EU's energipolitiske hus, som Kommissionen - og i særdeleshed næstformanden, fru de Palacio - har tilskyndet til lige siden starten på indeværende lovgivningsperiode.
De kendte grundpiller i energipolitikken er forsyningssikkerheden, en lavere energiregning og bevarelse af miljøkvaliteten. Kraftvarmeproduktion er et meget værdifuldt instrument til at nå disse mål, og direktivet er derfor belejligt og nødvendigt.
Ved diskussionen og udarbejdelsen af dette vigtige lovgivningsinitiativ har vi set, at der nogle gange er to interesser eller sektorer, der står over for hinanden. I dette tilfælde var de to interesser, der skulle forenes, varmeproducenternes og de industrielle varmeforbrugeres. Disse to stridende interesser har sjovt nok været repræsenteret af to fysiske parametre, nemlig anlæggets energieffektivitet og primærenergibesparelsen. Det, vi har gjort i vores fælles arbejde, har været at sørge for, at vi får en afbalanceret tilgang, som understøtter fremme af kraftvarmeproduktion, ved objektivt at vurdere alle de interesser, der er involveret i denne vigtige aktivitet.
Jeg synes, hr. formand, at vi har opnået det takket være en fremragende indsats fra ordføreren, hr. Glante, og de forskellige kolleger, som har bidraget til dette mål. Vi har vist, at konsensus ikke altid betyder, at vi spolerer tingene, men at der er lejligheder, hvor konsensussen har betydet et resultat, som vi alle kan glæde os over i dag.
Jeg vil derfor gerne, hr. formand, slutte med at give udtryk for min tilfredshed med resultatet. Vi har utvivlsomt taget et skridt fremad inden for energipolitikken, som vi alle er enige om, og lad os håbe, at direktivet snart udmønter sig i en harmoniseret metode og en fælles ordning for fremme af kraftvarmeproduktion, der gør det muligt for os at nå de mål, vi alle længe har stræbt efter. 
Glante (PSE ).
   - Hr. formand, for fuldstændighedens skyld vil jeg gerne sige, at Rådet sendte et brev til sekretariatet og til mig, så formen er altså overholdt. Rådet har anerkendt vores kompromis. Jeg havde i går lejlighed til at tale om hr. Chichesters betænkning. På det tidspunkt havde vi ikke modtaget noget brev. Vi har således gjort fremskridt. Dernæst vil jeg gerne sikre, at det er helt klart for alle berørte personer, hvad CHP virkelig står for. Det betyder . Jeg synes, at vi alle fortjener et klap på skulderen, og jeg ønsker Dem en glædelig jul.
Matikainen-Kallström (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette spørgsmål er blevet behandlet i mange fora, og jeg vil gerne takke ordføreren for hans omfattende input på området, som fortrinsvis vedrører det indre markeds funktion og kombineret produktion, og som det nu forhåbentlig er muligt at afslutte behandlingen af.
Med de seneste kompromisforslag har direktivet bevæget sig i den rigtige retning. Det er godt, der ikke fastsættes nationale mål. Dette er positivt og opmuntrende. Kraftvarmeproduktionen skal fremmes, da det er en effektiv og naturlig måde at producere el og varme på. Det er også vigtigt, at den økonomiske støtte til kraftvarmeproduktion ikke begrænses til elværker, der producerer mindre end 50 MW. Vi bør modsætte os den økonomiske støtte til mikrokraftvarmeproduktion ved f.eks. tilbud om fri tilkobling til lysnettet og prisgarantier. Dette ville virke konkurrenceforvridende på det åbne elektricitetsmarked, som vi netop nu prøver at skabe i EU. Mikrokraftvarmeproduktionen kan eventuelt støttes på andre måder uden at forvrænge konkurrencen de steder, hvor kraftvarmeproduktion er en omkostningseffektiv teknologi.
Biomasse bør blive en hyppigere valgmulighed som brændsel i forbindelse med kombineret produktion. Det ville være en måde at nå målene om brug af vedvarende energikilder og nedbringe emissionerne på. Forhandlinger om handel med emissioner kan betyde, at den særlige økonomiske støtte til kombineret produktion bliver overflødig. Det forventes, at handel med emissioner under alle omstændigheder vil få energipriserne til at stige og dermed belaste markedets forbrugere.
Det er vigtigt at fremme kombineret produktion, da det er en både miljøvenlig og økonomisk god løsning. De opnåede kompromisforslag er et skridt i den rigtige retning. 
De Palacio, Loyola,
    Mine damer og herrer, jeg vil gerne takke for alle Deres indlæg. Jeg vil gerne påpege, som hr. Alejo Vidal-Quadras så udmærket har udtrykt det, at vi med denne definition har formået at kombinere og samle de to former for kraftvarmeproduktion under begrebet kraftvarmeproduktion. De plejer ydermere at være delt op i overensstemmelse med den europæiske geografi, det vil sige den form, der tilstræber energieffektivitet i en industriel proces, og den, der tilstræber energieffektivitet inden for varmeproduktionen, primært i forbindelse med fjernvarmeopvarmning.
Til sidst har vi fået en samlet definition, vi har en positiv energibalance, der betyder, at vi ved hjælp af kraftvarmeproduktion kan opnå disse resultater med et mindre energiforbrug end det, der ville være nødvendigt til en separat produktion af disse to aktiviteter. Det er det, vi tilstræber: en forbedret samlet energieffektivitet.
Ved denne lejlighed har konsensussen, som vi netop har hørt, givet positive resultater. Jeg synes, at det at opnå en god konsensus betyder, at vi ikke udvander eller svækker, men kombinerer og forbedrer, og at vi i dette tilfælde opbygger og forstærker støtten til den række af foranstaltninger, der alle gennem tiden har været med til at udforme den europæiske energipolitik.
Vi har stadig et muligt udestående, nemlig pakken om atomsikkerhed, som Parlamentet forhåbentligt snart vil udtale sig om. Senere kommer den pakke, som Rådet forelagde forleden, den nye energipakke, som er den tredje pakke efter gaspakken og elektricitetspakken, med henblik på at sikre en bedre forsyningssikkerhed på det liberaliserede marked og for at tage højde for udvidelsen.
Dette er det sidste plenarmøde i år, det sidste nytår i denne valgperiode. Der kommer en ny valgperiode, og jeg håber, at De alle - hvis De ønsker det - sidder her igen i den nye valgperiode, men jeg synes, at det er vigtigt at gøre status over det, vi har lavet.
Vi er gået fra at komme med erklæringer om energieffektivitet, kraftvarmeproduktion og anvendelse af vedvarende energikilder, som ofte var fantastiske og velmente, men som blot var erklæringer, til at træffe foranstaltninger med konkrete mål med henblik på at fremme energieffektiviteten, kraftvarmeproduktionen eller anvendelsen af vedvarende energikilder på forskellige områder og til forskellige formål.
Vi har også arbejdet med andre områder, f.eks. forsyningssikkerhed og et effektivt fungerende marked, og disse spørgsmål volder problemer i forbindelse med det vitale element, som energi er, for ikke at tale om atomsikkerheden, som jeg nævnte for et øjeblik siden.
Jeg benytter lejligheden til at takke Dem alle for Deres indsats og samarbejde igennem hele perioden, især i forbindelse med dette direktiv, som er vanskeligt, men som formentlig vil få nogle meget positive virkninger, og jeg ønsker Dem alle en god jul og et godt nytår.
Formanden.
   - Tak, fru kommissær, og glædelig jul.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0431/2003) af Zimmerling for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om forlængelse og ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1659/98 om decentraliseret samarbejde (COM(2003) 413 - C5-0319/2003 - 2003/0156(COD)). 
Nielson,
    Hr. formand, først vil jeg godt takke ordføreren, hr. Zimmerling, for hans arbejde med denne forordning og ikke mindst hans forsøg på at afslutte lovgivningsprocessen ved førstebehandlingen.
Formålet med vores forslag er primært at udvide det retlige grundlag for budgetposten decentralt samarbejde i yderligere tre år. På den måde sikrer vi, at budgetposten fortsætter frem til udgangen af 2006, når de nye finansielle overslag foreligger. Dermed bliver der også tid til en mere dybdegående drøftelse med alle involverede parter om budgetpostens rolle og rammebeløb. Resultatet af drøftelsen bør danne grundlag for en revision af de strategiske retningslinjer for decentralt samarbejde i et mere langsigtet perspektiv.
Den seneste vurdering af gennemførelsen af budgetposten, som blev sendt til Parlamentet i juli, understregede den store merværdi i at anvende decentraliseret samarbejde som supplement til aktiviteter i det lokale civilsamfund under de nationale indikativprogrammer.
De ændringer, der foreslås af Udvalget om Udvikling, tager hovedsageligt sigte på at afklare egnetheden af visse aktører inden for decentraliseret samarbejde til at sikre bedre sammenhæng med den anvendte komitologi samt bedre rapportering om gennemførelsen af de aktiviteter, der finansieres under denne budgetpost.
Kommissionen tilslutter sig disse ændringsforslag. De afspejler på glimrende vis de frugtbare drøftelser mellem ordføreren, Rådets arbejdsgruppe og Kommissionens tjenestegrene. Den eneste undtagelse er ændringsforslag 5 vedrørende en forøgelse af rammebeløbet fra 18 til 36 millioner euro. Jeg kan godt forstå, at Parlamentet vil lægge større vægt på at styrke de lokale aktører, ikke mindst de sydlige civilsamfund, i udviklingssamarbejdet.
Vi gør en stor indsats på dette område. Men som jeg skrev i mit brev til Parlamentet for to uger siden, er det ikke nødvendigt at søge om ekstra midler specifikt til decentraliseret samarbejde under denne budgetpost, da det klart fremgår af vores forslag, at de foreslåede rammebeløb primært skal anvendes i situationer, hvor samarbejde vanskeliggøres. På andre områder kan de geografiske instrumenter anvendes.
Jeg skal hermed bekræfte, at Kommissionen ikke kan godkende den foreslåede budgetforøgelse, og at Rådet står bag os i dette spørgsmål. 
Zimmerling (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi behandler i dag en forordning, som udløber ved årets udgang. Denne betænkning har nu til opgave at sikre en efterfølger. Vi ønsker at fortsætte med de eksisterende bestemmelser, som har vist sig at fungere, for perioden 2004-2006, og for at få et retsgrundlag, der muliggør en gnidningsløs overgang, vil vi forsøge at nå frem til et positivt resultat under førstebehandlingen, sammen med Rådet og Kommissionen. Indtil videre ser det ud til at lykkes for os, idet alle de ændringsforslag, der er blevet stillet i dag, stort set er værd at støtte. Vi har forsøgt at lægge vægt på initiativerne og aktørerne i det decentrale samarbejde i udviklingslandene selv, frem for dem i EU.
Formuleringen i ændringsforslag 10 er nu resultatet af et kompromis fremsat af fru Sauquillo Pérez del Arco og mig, hvori det nu bl.a. hedder, at uafhængige fonde også er omfattet. Vi har overtaget formuleringen i punkt 11 vedrørende statutten for kirkerne og ideologiske fællesskaber i bilaget til Amsterdam-traktaten for at sikre, at Ministerrådet kunne godkende det uden problemer.
Kommissæren har allerede sagt, at ændringsforslag 5 er det springende punkt. Der er også opnået enighed om alt det andet i Udvalget om Udvikling og Samarbejde. Ændringsforslag 5 indebærer en forhøjelse fra 18 til 36 millioner euro. Jeg må dertil sige, at jeg naturligvis gerne så en forhøjelse, men i den nuværende situation ikke mener, at denne betænkning og den nye forordning er det passende sted at forlange en sådan forhøjelse Det ville uden tvivl betyde - som Rådet har gjort meget klart - at der ikke ville blive opnået enighed om en løsning under førstebehandlingen. Derfor foretrækker jeg at holde fast ved de 18 millioner euro, som er nævnt i forslaget, og så fastsætte et højere beløb i de nye forhandlinger for 2007 og frem. 
Sauquillo Pérez del Arco (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske ordføreren, hr. Zimmerling, for hans indsats, som har gjort det muligt for os at opnå konsensus om en god forordning om decentraliseret samarbejde, der er nødvendig for at få moderniseret EU's udviklingspolitik. Denne konsensus er ikke kun opnået i Parlamentet, men på interinstitutionelt plan, hvilket meget snart vil give os et nyt retsgrundlag for de næste tre år, så vi kan gennemføre denne politik.
Decentraliseret samarbejde, det vil sige med deltagelse af ikke-statslige aktører og regionale og kommunale organisationer - såvel fra de europæiske lande som fra modtagerlandene - er en nødvendig betingelse for et udviklingssamarbejde, der lever op til befolkningens behov og initiativer, idet samarbejdet jo retter sig mod befolkningen. Det er et yderligere bidrag til en reel demokratisering af udviklingslandene, da det sociale netværk styrkes i kraft af det decentraliserede samarbejde. Det er også et anerkendt middel til at effektivisere støtten og en faktor, der virkeliggør tilegnelseskonceptet i forbindelse med udviklingsprocessen.
Det er længe siden, at udviklingssamarbejdet udelukkende var bilateralt eller multilateralt eller statsligt eller ikke-statsligt. Derfor støtter De Europæiske Socialdemokraters Gruppe med glæde et stadig mere fuldendt decentraliseret samarbejde. Med udgangspunkt i bæredygtig lokal udvikling og bæredygtigt samarbejde mener vi derfor ikke, at de europæere, der mener, at denne linje kan anvendes til at opmuntre ikke-statslige bevægelser, eller de myndigheder i modtagerlandene, som er bange for at miste kontrollen over en støtte, de anser for deres egen, har ret.
Det decentraliserede samarbejde fokuserer mere på aktørerne end på de økonomiske ressourcer eller på samarbejdets sektoriale indhold.
Hvad angår de økonomiske ressourcer, som ordføreren har nævnt, har vi af hensyn til den interinstitutionelle aftale opgivet vores oprindelige ønske om en større ressourcetildeling, men regner med Kommissionens forpligtelse til at fastholde en passende gennemførelse af programmet, idet vi dog mener, at budgetposten for decentraliseret samarbejde bør øges gradvist og ikke være en mindre budgetpost, hvorfra der kan tages midler til at lukke andre huller.
For øjeblikket har vi 9 millioner euro det første år og 6 millioner euro til de to følgende på budgetpost B7-6002, uanset at de midler, der er afsat på de geografiske budgetposter, eventuelt kan komme aktioner vedrørende decentraliseret samarbejde til gode. Det tilfredsstiller os ikke - vi ville gerne have mere - men af hensyn til konsensussen kan vi godt blive enige om dette.
Da det drejer sig om en tværgående budgetpost, er der ingen sektorbegrænsninger, og De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har søgt at give det størst mulige antal modtagere adgang til den, således at den sociale organisering faktisk bliver styrket. Det påpeges, at de lokale offentlige autoriteter også anses for kommunale myndigheder, og vi glæder os over forlængelsen af forordningen og over ændringerne, der tager hensyn til henvisningerne til Gemelli-, Carrilho- og Howitt-betænkningerne, og vi håber, at Kommissionen fremover overholder de frister for evaluering og forelæggelse af resultater, som Parlamentet har fastsat, så vi kan analysere, hvilken effekt dette instrument har haft på udviklingen. 
Rod (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, for De Grønne er det decentraliserede samarbejde et centralt element i samarbejds- og udviklingspolitikken. Faktisk er det et af de eneste komponenter, som sikrer, at befolkningerne i Syd reelt anvender disse midler. Hr. Zimmerlings betænkning går i den rigtige retning. Den skaber et reelt værktøj til at sikre deltagelse fra borgerne i udviklingslandene. Howitt-betænkningen indeholdt allerede nogle interessante åbninger, og den nye betænkning forsøger at forbedre samarbejdet yderligere med de ikke-statslige aktører.
Vi glæder os over udarbejdelsen af listen over potentielle samarbejdspartnere. Det er ganske særligt vigtigt for os, at der tages hensyn til organisationerne for oprindelige folk. Faktisk er disse ofte minoritetsfolk og møder modstand fra de offentlige myndigheder, som oftest repræsenterer nogle autoritære kræfter.
Spørgsmålet om kirkerne rejser imidlertid, hvad angår aktørerne, et problem. Selv om det virker indlysende på alle, at de velgørende - og religiøse - organisationer kan modtage midler til decentraliseret samarbejde, forekommer det mig til gengæld ubegribeligt, at EU herunder finansierer kirker, hvis formål pr. definition er proselytisme. Skal vi finansiere katolske kirker eller protestantiske templer på muslimsk jord, eller moskébyggeri på kristen jord? Vi har drøftet det med ordføreren, som så ud til at have forstået problemet. At fastholde dette synspunkt før afstemningen i udvalg kunne virke som en forglemmelse. Men i dag er jeg helt perpleks over genindførelsen af det ord, som udviklingsudvalget så overlegent har forkastet, via Rådets formandskab, som har anvendt en bestemmelse i Amsterdam-traktaten - renset for filosofiske elementer - for jeg ved ikke, hvad betænkningens endelige mål er. Så længe det ikke er afklaret, kan vi ikke stemme for betænkningen. Jeg opfordrer derfor mine kolleger til at vende tilbage til det ændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget, som kun omfatter velgørende organisationer.
Det er vigtigt, at det størst mulige antal repræsentanter for civilsamfundet kan blive hørt og kan hente støtte i en finansiering, som er uafhængig af deres statslige myndigheder, med henblik på at styrke de sociale bevægelsers uafhængighed mest muligt i deres kamp for bæredygtig udvikling, menneskerettigheder og sociale rettigheder, demokratisering eller kulturel pluralisme. Derfor kræver vi, at rammebeløbet hæves fra 18 til 36 millioner. Det mener vi er centralt for at sikre, at alle sociale aktører deltager i debatten. I virkeligheden er det ikke alt om at gøre at føre en god politik, man må også give sig selv de økonomiske midler til at gøre det.
Belder (EDD ).
   - Hr. formand, den bedste måde at yde udviklingsstøtte på er at tage behørigt hensyn til den lokale baggrund i udviklingslandene. Det siger sig selv, at de lokale parter skal høres. Det decentraliserede samarbejdsinstrument har imidlertid rejst et par spørgsmål.
For det første den separate post på budgettet. En post for decentraliseret samarbejde er et af de seneste års eksperimenter. Den vurdering, Kommissionen har fået foretaget, viser ingen tegn på effektiv implementering. Det er derfor uhensigtsmæssigt at fortsætte med en separat budgetpost. Desværre kan jeg ikke finde denne betragtning i betænkningen. Derudover er projektudvælgelsen særdeles problematisk.
Der skal indføres en gennemskuelig ramme, inden for hvilken delegationerne kan udvælge de rigtige projekter. Udvælgelseskriterierne bør være fornuftige, og de skal anvendes indsigtsfuldt. Ifølge vurderingsrapporten er udvælgelsesprocessen imidlertid langtfra gennemskuelig. Desuden er opfølgningen og vurderingen mangelfuld. Ifølge vurderingsrapporten finder der faktisk slet ikke nogen opfølgning eller vurdering sted. Mens Kommissionens delegationer påskønner instrumentets fleksibilitet, konkluderer jeg på grund af den manglende gennemskuelighed og vurdering, at fleksibiliteten er overdreven.
Endelig har Kommissionen foreslået en budgetstigning. Zimmerling-betænkningen går videre end som så og foreslår en enorm stigning, men hverken i Kommissionens dokument eller betænkningen fremsættes der overbevisende argumenter for stigningen. Der er kort sagt ingen grund til at have tillid til, at det vedtagne tiltag er korrekt. 
Carrilho (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, decentraliseret samarbejde er en bestanddel af politikken til fordel for en bæredygtig udvikling, der lægger vægt på de lokale aktørers rolle, opmuntrer civilsamfundets udbygning og fremmer partnere og ikke blot protegéer.
Vi må give vores fulde støtte til det forslag fra Kommissionen, som denne betænkning omhandler. Jeg vil dog ikke undlade at påpege, at det decentraliserede samarbejde burde gennemføres på en mere konsekvent måde. Dette forslag skulle således være stillet tidligere. Jeg minder om, at allerede ved den første forlængelse, hvor jeg fik til opgave at udarbejde en betænkning, var det temmelig forsinket.
Hvad angår finansieringsrammen, bør det fremhæves, at den foreslås øget, hvilket absolut er et positivt signal, måske det eneste mulige, men at den er langtfra tilstrækkelig, især fordi vi ikke kan nøjes med at stille midler til rådighed. Vi må påtage os en indsats for at gøre denne type støtte meget mere kendt, så dens modtagere ikke altid er de samme, det vil sige dem, der takket være de bedste forbindelser lettere har adgang til information og den nødvendige vejledning. Om der bliver flere kandidater, afhænger i vid udstrækning af os, af den information, som vi sender ud, og af, hvor meget ansøgningsprocedurerne afbureaukratiseres. Gennem Kommissionens delegationer kunne der ydes støtte i ansøgningsfasen. Jeg vil til slut gerne takke Jürgen Zimmerling for hans arbejde og støtte de foreslåede ændringer, især dem, der udvider kredsen af mulige modtagere - og her vil jeg gerne fremhæve alle dem, jeg har nævnt - og styrker de netværk, der arbejder med menneskerettigheds- og demokratiseringsområdet. 
Nielson,
    Hr. formand, indledningsvis vil jeg godt udtrykke min glæde over de politiske signaler, der er kommet til udtryk i de forskellige indlæg. Jeg er enig i, at dette er et vigtigt og interessant aktivitetsområde. Jeg værdsætter også den realistiske og konstruktive respons på behovet for at holde fast ved budgetniveauet, hvis vi skal komme videre.
Jeg har én yderligere bemærkning, nemlig at det store spørgsmål i denne forbindelse er finansieringen af ikke-statslige aktører i AVS-landene. Generelt er der i gennemsnit mellem 5 og 10 % af landerammen til rådighed, hvis vi betragter AVS-landene under ét. Disse midler skal bruges til lokale ngo'er, ikke-statslige aktører og civilsamfundet i bredere forstand. Idéen er, at beslutningerne hovedsageligt skal ligge hos lederen af vores delegation på stedet. Så kan vi virkelig tale om decentraliseret samarbejde. Vi har her en budgetpost, som styres fra Bruxelles, og som vi kalder decentraliseret samarbejde. Det er et bureaukratisk levn fra dengang, vi ikke havde en Cotonou-aftale, der giver mulighed for direkte finansiering af partnere i civilsamfundet i de 78 lande. Jeg siger ikke, at budgetposten og instrumentet nu er uden betydning, for de dækker alle landene, ikke kun AVS-landene. Men aktiviteten omfatter andet og mere end det, vi drøfter her.
Jeg ser budgetposten og forordningen samt Parlamentets håndtering heraf som en afklaring af hensigterne. Men dette er kun toppen af isbjerget - der ligger meget mere under overfladen på budgetposten, og det er vigtigt at holde os det for øje.
Endnu en gang tak for et konstruktivt samarbejde. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
Averoff (PPE-DE )
   , Det decentraliserede samarbejde er en interventionsform, som supplerer EU's udviklingspolitik. Det tager især sigte på at forbedre kvaliteten af bistanden og på at skabe betingelser for iværksættelse af yderligere aktiviteter og samarbejde. Dets vigtigste egenskab bør derfor ikke være støttens omfang. Udviklingen af den lovmæssige ramme har tilsyneladende heller ikke endnu ført til større udnyttelse af midlerne, selv om det finansielle referencebeløb i Europa-Kommissionens forslag for 2004-2006 betyder et gennemsnitligt årligt beløb, som ligger højere end i den tidligere periode for gennemførelse af denne aktivitet og efter min opfattelse svarer til det mål, der er sat.
Jeg er enig i målene og enig i, at det er nødvendigt at fortsætte indsatsen. Endvidere stiller støttens størrelse og dens forsøgsmæssige karakter krav om en fleksibel procedure, så effektiviteten bliver optimal. Det giver dog sig selv, at disse organers indsats og deres forvaltning af fællesskabsmidlerne bør være præget af gennemsigtighed og god finansiel forvaltning.
Endelig vil jeg fremhæve den dynamiske karakter af et samarbejde som dette. Det er vigtigt, at den årlige evaluering af indsatsen ikke begrænses til en kvantitativ præsentation af de aktiviteter, der er finansieret, men også omfatter en kvalitativ evaluering af samarbejdet, så man kan se, hvilke tendenser der tegner sig for de kommende år. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0447/2003) af Zrihen for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fremme af ligestilling mellem kønnene i udviklingssamarbejdet (KOM(2003) 465 - C5-0367/2003 - 2003/0176(COD)).
Nielson,
    Hr. formand, først vil jeg godt takke ordføreren, fru Zrihen, for et fremragende samarbejde og for hendes store indsats for at sikre en vedtagelse ved førstebehandlingen. Jeg håber inderligt, at det stadig er muligt.
Vores forslag til en forordning om fremme af ligestilling mellem kønnene i udviklingssamarbejdet er meget vigtigt, fordi vi opstiller et klart politisk mål og understreger, at ligestilling mellem kønnene er afgørende for udvikling i almindelighed.
Siden Beijing-erklæringen og den handlingsplan, der blev vedtaget på den fjerde verdenskonference om kvinder i 1995, er der sket globale forbedringer, hvad angår fremme af ligestilling mellem kønnene i udviklingslandene. Det går især fremad med at integrere kønsaspektet inden for de generelle rammer for EU's udviklingssamarbejde. Selv om prioriteringen skrider planmæssigt fremad, er der dog lang vej igen, når det gælder konkrete resultater såsom at forbedre forholdene for kvinder i udviklingslandene inden for et givet tidsrum.
Derfor er der brug for en mere omfattende strategisk tilgang, der understøtter den aktuelle gennemførelsesstrategi. Forordningen er med til at tydeliggøre og synliggøre processen og vil gøre det lettere at iværksætte de nødvendige ændringer til fremme af ligestilling mellem kønnene i udviklingssamarbejdet, så der skabes en større sammenhæng med FN's millenniumudviklingsmål.
Vi ved alle, at lighed mellem kønnene har lange udsigter. Det har taget lang tid blot at nå dertil, hvor vi står i dag, desværre. Derfor er det afgørende, at vi underbygger de katalytiske og strategiske elementer i denne forordning. Vi har brug for forordningen til at finansiere nyskabende aktiviteter, der er omkostningseffektive og kan brede sig til andre områder eller kan forstærkes gennem andre finansieringskilder. Deri ligger betydningen af denne forordning.
Parlamentet foreslog oprindeligt at hæve budgettet for forordningen, men jeg mener ikke, det er den rigtige løsning. Som jeg har forklaret i et brev til formanden for Budgetudvalget, Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder og Udvalget om Udvikling og Samarbejde samt ordføreren, er den forholdsvis lille forøgelse ikke mulig. Vi har ganske enkelt ikke ressourcerne til det. Vi gjorde tidligere på året en stor indsats for at bekæmpe de vigtigste fattigdomsrelaterede sygdomme og fremme seksuel og reproduktiv sundhed. Det er simpelthen ikke muligt at finde flere penge. Som det fremgår af et ændringsforslag til betragtningerne, bør udviklingsrelaterede EU-midler også generelt bidrage til ligestilling mellem kønnene som et tværgående aspekt.
Jeg skal derfor bekræfte, at Kommissionen ikke kan godkende den foreslåede budgetforøgelse, og at Rådet står bag os. Jeg håber, at resultatet i Parlamentet her i aften bliver det samme.
Jeg er sikker på, at Parlamentet ved at støtte forordningen giver os mulighed for at finansiere operationer og organisationer, der arbejder hen imod de internationale udviklingsmål om fremme af lighed mellem kønnene, styrkelse af kvindernes position og bekæmpelse af fattigdom.
Denne budgetpost og forordning giver så absolut mening, for de giver os inspirationen og incitamentet til at styre integrationsindsatsen i den rigtige retning, men en særlig budgetpost vil aldrig sætte os i stand til at gøre den nødvendige indsats på kønsområdet. Det er realiteterne, og jeg sætter pris på Deres forståelse for, hvordan tingene hænger sammen. Jeg håber, det afspejles i Parlamentets respons. Jeg håber, vi kan nøjes med én behandling i Parlamentet. Det er meget beklageligt, hvis det ikke er tilfældet.
Zrihen (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne sige Dem, at betænkningen forekommer mig helt igennem grundlæggende. Den er grundlæggende, fordi en af EU's udviklingspolitiske hovedmålsætninger ganske rigtigt er at fremme udryddelsen af fattigdommen i udviklingslandene. Ligesom vi mener, at konsolideringen af demokratiet og retsstaten samt respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er mål, der skal nås.
Det ville imidlertid være indbildning at tro, at bekæmpelsen af fattigdommen kan ske uden kvindernes medvirken. Kvinderne er samfundets støtter, især i de pågældende samfund. Samtidig må vi konstatere, at de sammen med børnene er blandt de mest sårbare over for sygdom, fattigdom, analfabetisme og krig. Så alle de strategier, vi iværksætter, og alle de handlingsplaner, vi ønsker at udvikle, skal give mulighed for at bidrage til kvindernes frigørelse og handlingsmuligheder på alle områder og i alle lande. Kvinderne skal ganske konkret deltage i udviklingen af deres land, for hver enkelt kvinde er en potentiel aktør i bestræbelserne for succes, ændringer og udvikling.
Den betænkning, vi drøfter i dag, er netop en af de grundlæggende etaper i vores samarbejdsprogram, håber jeg, for den træffer en lang række foranstaltninger med henblik på at fremme, udvikle og støtte konkrete handlingsplaner i den retning. Konkrete er det ord, der betyder noget for os. Vi ønsker, at forordningen bliver en katalysator og en primus motor for ligestilling mellem kønnene, som fremmer pilotinitiativerne og udarbejder og udbreder kendskabet til god praksis.
Den dækker perioden 2004-2006. Vi mener derfor, det er bydende nødvendigt, at forordningen kan gennemføres fra januar, og at projekterne kan sendes i udbud. For jeg tror, at der i marken er hundredvis af personer, som afventer vores beslutning, og at konsekvenserne, hvis vi tøver, bliver skadelige for alle aktører i marken, som på konkret vis ønsker at deltage og arbejde for lige muligheder.
I denne betænkning har det været grundlæggende for mig først og fremmest at tale om kvinder i alle aldre og deres adgang til samtlige ressourcer og tjenester som f.eks. sundhed, undervisning, uddannelse og infrastrukturer. Vi må også bemærke, at kvinderne er udelukket fra deltagelse, adgang og kontrol i alle sektorer. Som kvinde, men især som demokrat, håber jeg at kunne fremme kvindernes deltagelse i alle de pågældende lande. Jeg håber også, at hovedmodtagerne af vores støtte bliver de, der er aktive i marken, og de kvindeorganisationer, som arbejder utrætteligt på at ændre mentaliteten til fordel for ligestilling mellem kønnene.
I alt, hvad vi siger, og i alt, hvad vi ønsker, er der imidlertid også budgetdelen. Europa-Kommissionen afsætter 9 millioner til forordningen. Det er måske lidt for os, men det er en ren formue for dem ude i marken, hvis de skal gennemføre konkrete projekter. Under alle omstændigheder ville vi bede om 11 millioner. 11 millioner, fordi 2 millioner ekstra ikke er meget i vores øjne. Men som kommissær Nielson netop har forklaret, ser det ud til, at det er umuligt. Jeg godkendte derfor med støtte fra mine kolleger betænkningen under førstebehandlingen for at fremme sagen på en pragmatisk måde, det vil sige for at få vedtaget forordningen hurtigst muligt og tilsyneladende i morgen, således at den kunne træde i kraft fra januar 2004. Det ser ud til, at det ikke er de andre politiske gruppers holdning. Det ser ud til, at vi bliver nødt til at genoptage kampen, fordi vi måske kunne høste endnu et par håndører, som gør en forskel i marken.
Jeg vil imidlertid gerne bede alle dem, der deltager i den forhandling, vi har i morgen i Parlamentet, om at gøre sig helt klart, at vi således tager det hele og fulde ansvar for at indlede en andenbehandlingsprocedure, hvis tidshorisont vi ikke kender. Jeg mener også, at alle de organisationer, som er involveret i kampen, har ret til at forvente af os, af Rådet og af Kommissionen, at vi udviser modenhed og giver et konkret bevis på vores vilje til at få disse mål indfriet.
Hvad mig angår, vil jeg, hvis jeg stadig har beslutningskraft som ordfører, på ny tale for, at forslaget træder i kraft fra januar 2004. Under alle omstændigheder kan jeg kun fortryde det, hvis de forhandlinger, som vi fortsat vil føre i nat og i morgen, på et givet tidspunkt tvinger os til at ændre mening, men jeg vil øjeblikkeligt bede om et møde med Rådet og Kommissionen, så vi hurtigst muligt kan nå frem til en aftale.
Sanders-ten Holte (ELDR ),
   Hr. formand, kommissær, mine damer og herrer, EU lægger stor vægt på lige rettigheder for mænd og kvinder og på udviklingssamarbejdspolitikken. Vi kender alle de gribende eksempler. Den nigerianske kvinde, Amina Lawal, der skulle stenes, mens hendes elsker gik fri. Kvinder, der, bare fordi de er kvinder, ikke kan optage lån, så de kan etablere små virksomheder. Piger, der fortsat nægtes en uddannelse, fordi de som kvinder alligevel ikke vil få brug for den, og fordi de i mellemtiden kan hjælpe til i hjemmet. Der er stadig meget at tage fat på.
Vi indarbejder det i hver eneste forordning, men , og det er ofte vanskeligt at gennemføre i praksis. Især i delegationerne skal der ekspertise til på dette område. Jeg synes, det er ganske skuffende, at Kommissionen i forbindelse med revideringen af forordningen - som udløber pr. 31. december 2003 - stillede et forslag, som kun har til formål at fungere som katalysator. Faktisk fremgik det af rapporter om resultaterne af tidligere aktioner, at disse ikke var særlig imponerende, og at kun en del af det planlagte budget blev anvendt. Jeg vil ikke komme nærmere ind på grundene hertil, men jeg håber, at denne nye indgangsvinkel, som Kommissionen støtter, bliver mere effektiv. Hr. kommissær, det budget, der er afsat til denne forordning, er lille, for lille ifølge mit udvalg. Også selv om Kommissionen ønsker, at målene skal nås med synergi og andre aktioner og programmer.
Jeg skal derfor understrege, at det er vigtigt at have eksperter på området. Det koster penge. Men vi er da forhåbentlig i stand til at finde disse midler? Dette kræver uddannelse og genopfriskningskurser, som Perus delegation udtalte det i sidste uge. Der fremsættes imidlertid konstant anmodninger om en mere effektiv regulering af disse spørgsmål andre steder. Tre år er ikke lang tid, men det ville være dejligt at kunne sige, at der sker fremskridt, at flere kvinder vil få indflydelse i de politiske, sociale og økonomiske sfærer, at flere piger får lov til at få en uddannelse, og at kvinder også har ret til et godt helbred. Hr. kommissær, dette er en indtrængende appel til Dem. 
Martens (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, i traktatens artikel 3 fastsættes Det Europæiske Fællesskabs ønske om at fjerne uligheder og fremme ligestilling mellem mænd og kvinder. Rådet har nævnt ligestilling mellem kønnene som grundlag for udviklingssamarbejdet. I Beijing blev der vedtaget et 10-punkts handlingsprogram om dette emne, og det blev undertegnet af samtlige lande. Situationen lader dog stadig meget tilbage at ønske, ikke mindst inden for udviklingssamarbejdet. Ud af de ca. 1,5 milliarder mennesker, der lever under fattigdomsgrænsen, er 70 % kvinder. De mangler ikke blot økonomiske ressourcer. I de fleste tilfælde har de ingen sociale rettigheder, som f.eks. retten til ordentlig mad, drikkevand, uddannelse, ydelser fra sundhedsvæsenet og grundlæggende menneskerettigheder.
Der er sket skuffende lidt, siden Rådet definerede integrering af kønsaspektet som det retningsgivende princip for udviklingssamarbejdspolitikken. Det er derfor, jeg hilser dette handlingsprogram velkommen. Jeg gav gerne ligestilling mellem kønnene i forbindelse med udviklingssamarbejdspolitik en ekstra indsprøjtning. Der er allerede i Parlamentets forhandlinger og dokumenter blevet henvist til sammenhængen mellem fattigdom og manglende ligestilling mellem kønnene. De lande, hvor ligestillingen mellem mænd og kvinder er dårligst, er også de fattigste lande. Der er mindre fattigdom i lande, hvor den manglende ligestilling mellem mænd og kvinder ikke er så udtalt. Succesraten for udviklingsprojekter inden for sundhedsvæsenet, læse- og skriveundervisning og landbrug er f.eks. højere, hvis der er kvinder involveret. Investering i piger synes at medføre lavere børnedødelighed og dødelighed blandt kvinder, giver bedre fødevaresikkerhed og er ensbetydende med en forbedring af kampen mod fattigdom. Dette er desværre ikke almindelig kendt, så jeg glæder mig over UNICEF's forskningspublikation af 11. december, som klart understregede dette. I betænkningen fastslås det, at det vil være umuligt at nå millenniummålene, hvis ikke der iværksættes foranstaltninger med henblik på at få flere piger i skole. Det er klart, at flere piger i skolerne ikke blot er godt for pigerne, men også for drengene og deres lande. I betænkningen hedder det, at kønsdiskriminering stopper udviklingen i dens vorden. Det beskrives ligeledes i betænkningen, at det bortset fra et par undtagelser ikke er lykkedes de industrialiserede lande og de internationale finansinstitutioner at holde deres egne løfter.
Derfor støtter jeg handlingsprogrammet, som har til formål at fremme analyse og integrering af kønsaspektet i de prioriterede områder af Fællesskabets udviklingssamarbejde, at fremme horisontal integrering af kønsaspektet i projekter og programmer samt at styrke Fællesskabets evne til at integrere kønsaspektet internt. Dette er tre vigtige punkter, især det sidste. Der skal en mentalitetsændring til, ikke mindst i EU's egne organer. I lyset af sagens presserende karakter og mulighederne bakker jeg op om ændringsforslaget om at øge budgettet fra 9 millioner euro til 11 millioner euro. Jeg håber meget, at Kommissionen er enig i dette. 
Valenciano Martínez-Orozco (PSE ).
   - Hr. formand, det er allerede blevet en tradition, at vi taler om ligestilling mellem kønnene på Parlamentets aftenmøder. Det betyder ikke noget, men det er ikke desto mindre en realitet, der om ikke andet er pudsig. Jeg ville ønske, at vi også kunne bruge en eftermiddag til at tale om ligestilling mellem kønnene.
Politikken om ligestilling mellem kønnene er en af EU's bedste allierede i bekæmpelsen af fattigdommen. Det har vi gentaget til bevidstløshed på disse aftenmøder, og næsten alle os, der er til stede, er overbevidst om det. Det drejer sig om også af få afspejlet dette på budgettet.
Siden 1990'erne har vi gjort store fremskridt i forbindelse med disse politikker, men vi har stadig ikke opnået de ønskede resultater. Det ved vi også godt alle sammen. Det er, som det står i Kommissionens dokument, nødvendigt at finde nye veje, og især at opnå en effektiv gennemførelse af de foranstaltninger, vi vedtager på nationalt plan, hvor vi har de største vanskeligheder.
I 2001 fremhævede vi i handlingsprogrammet behovet for at medtage kønsaspektet, det vil sige at overveje, udforme og evaluere målene i et kønsperspektiv, der omfatter kvinderne, og nu skal vi supplere strategien ved at skabe et solidt fundament for denne politik, der knytter op til gennemførelsen af milleniumsplanens udviklingsmål.
Som vi så ofte har sagt, er det nødvendigt at intensivere det politiske budskab om fremme af ligestilling mellem kønnene, såvel inden for EU som i udviklingslandene i særdeleshed. Fattigdom, analfabetisme, sygdom, beskæftigelse, manglende selvbestemmelse, afhængighed og overtrædelse af de mest grundlæggende rettigheder er en realitet for størstedelen af kvinderne i udviklingslandene. Kønsperspektivet, specifikke politikker, opmærksomhed på og opbakning til de offentlige og private kapaciteter i udviklingslandene, så de kan påtage sig initiativet til at fremme ligestillingen mellem kønnene, er nogle af de foranstaltninger, der er absolut nødvendige for at bringe denne strategi videre.
Transnationalt og regionalt samarbejde, fremme af supplerende politikker og programmer om f.eks. reproduktiv og seksuel sundhed, der i dag er under alvorligt pres og i fare på grund af religiøst inspirerede konservative politikker, er helt nødvendige forudsætninger for at nå vores mål.
Den forordning, vi forhandler i dag, vil utvivlsomt medvirke til at forbedre vores aktion. Den er blevet klart forbedret under parlamentsbehandlingen, og der er kommet fokus på nøgleområder, f.eks. deltagelse af kvindeorganisationerne på stedet, da det er dem, der først og fremmest kan skaffe fremgang i de respektive samfund, adgang og kontrol for kvinderne til uddannelses- og sundhedstjenester og til beslutningsprocessen. Det er nødvendigt at fremhæve behovet for teknisk bistand, herunder en vurdering af indvirkningen på ligestillingen inden for uddannelses- og erhvervsuddannelsesområdet og medierne.
Med hensyn til bekæmpelse af aids og kønsbetinget vold og kvindernes adgang til magten har vi stadig mange udeståender. Det er tvingende nødvendigt hurtigt at få vedtaget forordningen, uden at fristerne forlænges unødigt. Det er derfor nødvendigt at opnå et kompromis, så gennemførelsen af forordningen kan iværksættes fra januar 2004. Det er det, jeg gerne vil appellere til nu. 
Thors (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil benytte lejligheden til at tale om uddannelse af pigerne, for uden uddannelse af pigerne er der ingen ligebehandling for kvinder. Også min kollega fru Martens nævnte, at UNICEF's beretning "The State of the World's Children 2004", som blev offentliggjort i sidste uge, faktisk er skræmmende læsning.
Vi lover det ene efter det andet, f.eks. i millenniumerklæringen. I samarbejde med FN's særlige møde for børn gik vi ind for at mindske forskellen mellem piger og drenge, hvad angår analfabetisme, og at give piger ordentlig adgang til uddannelse. Vi har haft -initiativet i Verdensbankens udviklingskomité, men hvad sker der? I dag ved vi, at mere end 120 millioner børn ikke har nogen skole. 15 % af alle drenge og 21 % af alle piger går ikke i nogen skole. I Sydøstasien og i landene syd for Sahara er situationen særligt alvorlig.
I forbindelse med Verdensbankens initiativ godkendte de udviklede lande en finansieringsplan på 326 millioner dollar sidste år, men hidtil er der kun bevilget 207 millioner dollar. Det indebærer et finansieringsunderskud på tæt ved 118 millioner på et og et halvt år. Vi har ikke indfriet vores løfter. Det er os i de udviklede lande, som ikke har gjort vores del. Udviklingslandene har fremlagt deres planer og gjort, hvad de skulle. Ud af EU-landene giver Italien blot 0,3 % og Tyskland 2,1 % af sin støtte til udvikling. Det er faktisk kun Nederlandene, som har levet op til deres løfter til verdens børn.
Hvordan skal det blive efter alle erklæringerne og specielt efter FN's særlige møde for børn, hvor de unge selv var med og krævede, at de havde ret til uddannelse? Det drejer sig endda kun om småbeløb i forhold til mange andre løfter. Jeg mener, at EU og Kommissionen i fællesskab burde strenge sig an og leve op til deres løfter, f.eks. i Verdensbanken.
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det siger sig selv, at fattigdom er et af de brændende spørgsmål i forbindelse med fremme af ligestilling mellem kønnene i udviklingslandene.
Kvinder og børn rammes hårdest af fattigdom, men kvinderne har virkelig mulighed for at gøre en forskel. Det er utroligt, at vi skal sidde her og høre Kommissionen jamre sig over sølle 2 millioner euro. Kommissæren taler om, at Rådet og Kommissionen - der begge er mandsdominerede - har besluttet, at 2 millioner euro ekstra ikke kan lade sig gøre. De håber på at banke Parlamentet på plads, så vi godtager det, de to mandsdominerede institutioner har besluttet. Selv 11 millioner euro er pebernødder i forhold til det samlede budget, og alligevel mener De, at Parlamentet skal bøje sig allerede ved førstebehandlingen. Det er fuldkommen uacceptabelt.
Jeg håber, at Parlamentet i morgen følger udvalget og stemmer for en forøgelse fra 9 til 11 millioner euro. Hvis De ønsker at fremme ligestilling mellem kønnene, skal De være parate til at yde den ekstra indsats, der understreger Deres engagement. Det er helt uacceptabelt, hvis De mener, 2 millioner euro er for meget, og siger, at De ikke kan finde midlerne til at øge denne budgetpost. Jeg håber, at Parlamentet sender et stærkt budskab til Kommissionen og Rådet om, at vi ikke længere finder os i det her.
Vi taler om ligestilling mellem kønnene i EU, men vi skal lægge handling bag vores ord og støtte ligestilling i udviklingslandene. Vi skal støtte kvinderne i udviklingslandene, som ofte er udsat for forfølgelse, og som kæmper for ligestilling og mod fattigdom. De fortjener pengene, og vi kan ikke forholde dem disse 2 millioner euro. 
Claeys, (NI ).
   - Hr. formand, udviklingsstøttens effektivitet er fortsat et problem.
Desuden er det en kendsgerning, at malplacerede skyldfølelser over vores koloniale fortid har gjort behandlingen af dette problem til et tabu, der heldigvis er begyndt at slå revner.
Et stigende antal observatører, også dem i den sidste ende, indtager en kritisk holdning over for den måde, udviklingsstøtten generelt organiseres på. De anvendte ressourcer når ofte ikke frem til de rigtige modtagere.
Det er heller ikke altid løsningen blot at donere penge. Ofte er det modsatte tilfældet, og det er andre faktorer, der er afgørende for succes. Her tænker jeg f.eks. på tilstedeværelsen af en fri markedsøkonomi og frihed - ganske enkelt.
Ligestilling mellem kønnene, emnet i denne betænkning, er et meget vigtigt element i denne forbindelse. Det fastslås med god grund, at diskriminering af kvinder er en hindring for bæredygtig og effektiv udvikling.
Så det er bestemt en kendsgerning, at vi skal koncentrere os om bedre uddannelse, erhvervsuddannelse og deltagelse, både økonomisk og politisk. I denne forbindelse sørger Kommissionen for "støtte til analyse og forbedring af statistikker opdelt på køn og alder, udvikling og udbredelse af metoder, retningslinjer, vurdering af virkningerne af kønsaspektet, tematiske undersøgelser, indikatorer og andre operationelle instrumenter".
Dette er alt sammen uden tvivl brugbart og nødvendigt, men vi skal sikre, at vi ikke taber en række essentielle faktorer af syne. Mange udviklingslande plages af arkaiske kulturmønstre, som er direkte ansvarlige for kvindernes ufordelagtige position. I den henseende er det overraskende, at der hverken i Zrihen-betænkningen eller i Kommissionens egen rapport på noget tidspunkt henvises til islam. I den islamiske verden er kvinder på sin vis strukturelt underordnede, og der er ikke nogen mening i at gå på listesko omkring dette ubehagelige faktum. Så længe folk nægter at acceptere dette, vil denne forordning højst være en kilde til beskæftigelse for kønseksperter og andre udviklingsmedarbejdere i Europa og ikke mere end det. 
Bastos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, som bekendt har EU's udviklingssamarbejdspolitik som sit fornemste mål at bekæmpe og udrydde fattigdom. De specifikke foranstaltninger til fremme af kønsligestilling, af kvinder og disses rolle på det økonomiske, sociale og miljømæssige område udgør væsentlige bidrag hertil. Derudover er de en nødvendig retfærdighedshandling, netop fordi kvinderne ved siden af børnene er fattigdommens værste ofre.
De fremskridt, der allerede er sket som følge af vedtagelsen af en global strategi for integrering af kønsaspektet i udviklingssamarbejdet, skal bemærkes og fremhæves, men der er stadig meget at gøre. Der er forhold af fundamental betydning for kønsligestillingen og af kvinder, og det er dem, der må ydes særlig opmærksomhed, idet der især bør sættes ind på områder som sundhed, uddannelse, erhvervsuddannelse, adgang til økonomiske og sociale aktiviteter, men også adgang til beskæftigelse og infrastrukturer og deltagelse i beslutningsprocesser.
Projekterne skal afpasses efter virkeligheden. Man må derfor råde over statistikker opdelt på køn, så aktionerne kan evalueres både inden udvælgelsen af projekterne og efter deres gennemførelse. De organisationer, som er aktive i marken, har en særlig vigtig rolle, eftersom de har et direkte og mere dybtgående kendskab til de reelle behov og de midler, der skal benyttes for at gennemføre aktionerne.
Et andet punkt, som jeg gerne vil fremhæve, er behovet for at oprette netværk af partnere. Nøgleaktørerne, herunder de regionale myndigheder, bør organisere sig i netværk for at fremme udvekslingen af erfaringer og bedste praksis, så aktionerne kan udformes bedre og gennemføres med større deltagelse. Afslutningsvis vil jeg gerne bemærke, at fremme af ligestilling mellem kønnene i udviklingssamarbejdet for perioden 2004-2006 bør få et budget, der svarer til dets behov. Jeg forstår de begrundelser, som Kommissionen og ordføreren - som jeg takker - har fremført under denne debat, men i betragtning af de foranstaltninger, der endnu mangler at blive gennemført, og den indsats, der endnu skal ydes, bør budgetposten øges til 11 millioner euro. 
Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, lad mig starte med at takke ordføreren for at have udarbejdet denne betænkning.
EU har erklæret ligestilling mellem kønnene for at være et af sine hovedmål, og jeg tror, at det er overordentlig vigtigt, at denne prioritet også kommer til at gælde for udviklingssamarbejdet. Det er fortsat hovedsageligt piger og kvinder, som hverken kan læse eller skrive og er udsat for forskelsbehandling på uddannelsesområdet. Men uddannelse er nøglen til at slippe ud af den onde cirkel af fattigdom og sygdom. Hvis man ikke kan læse og skrive, så har man ikke en chance i vores computer- og internetprægede verden. Når lige muligheder fremmes, så er det uanset hvad vigtigt at sikre, at det kommer alle kvinder til gavn, uanset alder.
Betænkningen tager primært sigte på at styrke de eksisterende lokale organisationer, for de har eksperterne i marken, eksperterne på græsrodsplan, der ved, hvad der virkelig er behov for der. Kvinder er uundværlige i alle landdistrikter og uomgængelige med henblik på regionernes videreudvikling. Som de forrige talere allerede har påpeget, bliver kvinderne i udviklingslandene ofte tildelt en passiv rolle i projekter og planlægningsprocesser. Derfor delagtiggøres de ikke tilstrækkeligt i projekter, hvorfor der bliver taget mindre hensyn til kvindernes behov. Kvinder skal derfor inddrages som aktive deltagere i lokale planlægningsprocesser, så de aktivt kan forme deres livssituation og således påtage sig nye opgaver med et 100 %'s engagement.
Som det allerede er blevet sagt, skal finansieringsrammen for denne forordnings gennemførelse omfatte de 11 millioner euro, så der kan blive truffet effektive foranstaltninger, som også vil have en effekt, når de er gennemført. Jeg anmoder derfor Parlamentet om at vedtage disse 11 millioner euro i morgen. Integrering af ligestillingsaspektet er ganske vist et hyppigt brugt og måske nogle gange sågar fortærsket udtryk, men det er ikke desto mindre et begreb, som skal gælde for alle politikområder. 
Nielson,
    Hr. formand, det er med stor beklagelse, at jeg indledningsvis må sige, at jeg finder fru McKennas sprogbrug skuffende. Jeg kan ikke godtage, at Kommissionen er mandsdomineret. Det er irrelevant for vores professionelle arbejdsindsats på dette område. Det er ikke pænt sagt, og det er i strid med kendsgerningerne.
Vi arbejder med aspekter, der ikke normalt eller ikke altid betragtes som kønspolitiske. Vi støtter jordreformer og ændringer af lovgivningen i mange lande, uden at dette kaldes kønspolitiske aktiviteter. Det er imidlertid uhyre vigtigt at udarbejde moderne lovgivning, der skaber lige rettigheder til at eje jord, og i et land som Kenya, hvor gratis grundskoleundervisning blev indført i ét hug, er det vigtigt at yde støtte, så pigerne også får glæde af dette initiativ. De 50 millioner euro til Kenya betragtes ikke som kønspolitiske aktiviteter, men i realiteten er der tale om omfattende midler til centrale kønsrelaterede politikker. I dette tilfælde kan vi bestemt tale om integration af kønsaspektet.
Det er her, det store slag skal stå. Jeg kunne forstå dagens diskussion, hvis vi talte om et spring fra 9 til 200 millioner euro, ikke fra 9 til 11 millioner. Så ville der være et vist ræsonnement i det, der er blevet sagt her til aften. Men budgetposten til denne specifikke aktivitet er en katalysator for nye idéer, nye tiltag m.v., der kan give os inspiration til vores øvrige arbejde på området. Derfor skal der ikke ændres på niveauet. Jeg beklager meget, hvis ikke Parlamentet i denne sag bidrager til en ubesværet og hurtig beslutningsproces. Det er forkert at tro, at holdningen til og indsatsen for ligestilling mellem kønnene afspejles i et valg mellem 9 og 11 millioner euro. Vi skal bedømmes ud fra vores overordnede indsats, og vi imødeser dommen med sindsro. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, der var ikke tale om et personligt udfald mod kommissæren - på det kønspolitiske område er han nok en af de mere progressive mandlige kommissærer. Men faktum er, at både Kommissionen og Rådet er mandsdomineret. En hurtig optælling vil bekræfte dette. Hvis der var flere kvinder i både Kommissionen og Rådet, ville tingene se noget anderledes ud.
Dette er ikke et personligt angreb på Dem, hr. kommissær. Når det gælder kvindespørgsmål, er De bedre end nogle af vores kommissærer, inklusive hr. Pádraig Flynn, som vi havde for nogle år siden! Ikke desto mindre er Kommissionen og Rådet mandsdomineret. 
Formanden.
   - Det indlæg må vist betragtes som en olivengren.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0465/2003) af Graefe zu Baringdorf for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om sameksistens mellem genetisk modificerede afgrøder og konventionelt og økologisk landbrug (2003/2098(INI)).
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, dette er en initiativbetænkning fremlagt af Parlamentet efter anmodning fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Det er altså ikke en reaktion på et forslag til retsakt fra Kommissionen. Vi føler tværtimod, at denne sag kræver handling, hvorfor vi har gjort os den ulejlighed at udarbejde denne betænkning. Betænkningen udgør et kompromis, der er blevet opnået i et samarbejde mellem alle grupper, og som er blevet vedtaget af et overvældende flertal i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Jeg vil her gerne takke mine medordførere: fru Schierhuber, fru Scheele, hr. Olsson og hr. Garot. Vi har alle bestræbt os på at lade sagligheden råde, mens vi arbejdede med denne opgave.
Lad mig understrege endnu en gang, at denne betænkning ikke spørger, om GMO skal være tilladt. Den fokuserer på sameksistens. Det er allerede blevet vedtaget, sammen med Parlamentet, at der vil være genetisk modificerede organismer og ske udsætning heraf. Det spørgsmål, der ligger os på sinde her, er, hvordan vi kan få samarbejde, sameksistens, og valgfrihed både for landbrugere og forbrugere, for det vil være problemet, hvis vi udsætter genetisk modificerede organismer i planter eller dyr. Naturen er ofte tilbøjelig til at foretage udveksling - den vil ikke tage hensyn til genetisk modificerede organismer. Så frem for at koncentrere os om den kendsgerning, at der meget snart vil ske en udsætning af genetisk modificerede planter og dyr, må vi nu sørge for, at der findes GMO-frie planter og dyr, så der er valgfrihed. Det er det, betænkningen handler om. Vi må sikre, at alle procedurer er afklaret, før de bliver iværksat. Her har Kommissionen ikke stillet et forslag til retsakt - men kun fremlagt retningslinjer. Vi forsøger nu at gennemføre disse retningslinjer, som det er nævnt i betænkningen.
Vi opfordrer Kommissionen til at undersøge de tekniske betingelser, at konsultere videnskaben, og til også at se på potentielle ansvarsspørgsmål. Kendsgerningen er, at mens industrien er i sin gode ret til at tjene penge, så skal den ikke have lov til det, hvis landbrugerne sagsøger hinanden længere nede i kæden. Der skal herske klarhed. Reaktionerne på denne lovgivning tyder på, at nogle regioner ønsker at erklære sig GMO-frie, fordi de er bekymret for muligheden for kontaminering mellem husmandsbrug - det vedrører artikel 26 i udsætningsdirektivet, der blev indført som et resultat af Parlamentets bestræbelser, hvoraf det fremgår, at landbrugere skal have ret til at skabe en GMO-fri region, hvis de har sikret, at foder og fødevarer ved en kontaminering på over 0,9 % vil blive mærket som genetisk modificeret.
Alle de, der ønsker at operere på markedet - ikke kun de økologiske landbrug, som ifølge loven er forpligtet til at være GMO-frie, men også store dele af det konventionelle landbrug - ser dette som en del af deres marked. Og det er de i deres gode ret til. Enhver skal træffe sit eget valg i denne sag, og vi må sørge for, at der er mulighed for det.
Derfor foreslår vi nu ansvarsregler. Jeg håber, at et stort flertal i Parlamentet vil vedtage betænkningen i morgen, at Kommissionen herefter vil indfri vores forventninger, og at disse sameksistensspørgsmål vil blive behandlet i proceduren med fælles beslutningstagning, således som det var tilfældet med lovgivningen om GMO. Derved vil vi kunne blive inddraget og gøre brug af vores faglige viden - som er åbenbar i betænkningen - så vi når frem til en fornuftig lovgivning, som ikke lader sameksistens blive til en trojansk hest. Vi ønsker ikke om nogle år at måtte konkludere, at vores initiativ desværre ikke virkede. Vi må sikre, at sameksistens og valgfrihed for landbrugere og forbrugere eksisterer på lang sigt.
Jeg håber, at Kommissionen vil tage vores arbejdet alvorligt, og at Parlamentet snart får forelagt et forslag til retsakt, som det kan diskutere.
Lige en sidste ting: Et særlig vigtigt punkt i denne forbindelse er, om GMO-frie frølinjer fortsat er GMO-frie. Der hersker ingen tvivl om, at der vil være genetisk modificerede frø. Det findes der lovgivning om. Men vi må også sikre, at der findes GMO-frie frø. Det er det springende punkt for sameksistensen. Vores betænkning lægger stor vægt på dette punkt.
Nielson,
    Hr. formand, jeg vil begynde med at beklage. Jeg ser, at jeg er tildelt to et halvt minuts taletid, men jeg har faktisk forberedt en noget mere udførlig udtalelse. Da jeg ikke var klar over den begrænsede taletid på forhånd, vil jeg prioritere indhold højere end tidsskemaer.
Jeg vil godt takke ordføreren, hr. Graefe zu Baringdorf, og de parlamentsmedlemmer, der har bidraget til denne initiativbetænkning. Kommissionen hilser den velkommen som et veltimet bidrag til diskussionen om sameksistens. Jeg er fuldstændig enig i, at det er et særdeles vigtigt emne, der skal håndteres på en gennemsigtig og åben måde.
Med den nye procedure for tilladelse af GMO-afgrøder og lovgivningen om sporbarhed og mærkning har EU skabt omfattende juridiske rammer, der kan bane vej for indførelse af GMO'er i landbruget. Ved at fastlægge betingelser for sameksistens skal vi sikre, at landmænd, der ønsker at drive konventionelt og økologisk landbrug, også har mulighed for dette.
Betænkningen kommer på et tidspunkt, hvor flere medlemsstater forbereder nationale og regionale tiltag på sameksistensområdet. Den kommer også på et tidspunkt, hvor Kommissionen forsøger at finde frem til, hvordan den bedst kan samarbejde med medlemsstaterne om denne proces, efter at Kommissionens henstilling om retningslinjer for sameksistens blev offentliggjort i juli måned.
Selv om Kommissionen hilser de enkelte udtalelser og anbefalinger i initiativbetænkningen velkommen som værdifulde generelle bidrag til diskussionen, er der kun få af dem, vi helt og holdent kan gå ind for. Jeg skal kort kommentere nogle af dem.
Vedrørende grænseværdier for frø er vi enige i, at det er nødvendigt med oplysninger om tilstedeværelsen af GMO'er i frø, hvis vi skal sikre en ordentlig gennemførelse af GMO-lovgivningen, især med hensyn til mærkning og sporbarhed. Grænseværdierne finder dog kun anvendelse på tilfældige spor af tilladte GMO'er, som har været gennem en omfattende miljø- og sundhedsmæssig vurdering. De skal ikke ses som et værktøj til risikostyring.
Vi anerkender også vigtigheden af hurtigt at definere grænseværdier for tilfældig tilstedeværelse af GMO'er i frøpartier fra ikke-GMO-sorter, og vi er ved at udarbejde et forslag på området. Vi vil i den forbindelse støtte os til videnskabelig rådgivning baseret på det forberedende arbejde, der er udført i de sidste to år.
Det glæder mig at se, at betænkningen træder i stedet for det tidligere udkast, hvor man anbefalede en grænseværdi på 0,1 % for frø. Den nye tekst tager højde for videnskabelige vurderinger vedrørende praktisk anvendelighed. Kommissionen har altid ment, at grænseværdier bør være realistiske og realiserbare i et GMO-miljø. Vi har altid holdt på, at grænseværdier skal fastsættes ud fra videnskabelig rådgivning.
Hvad angår ensartede og bindende ordninger for sameksistens på EU-niveau, så er vi ikke sikre på, at det er muligt. Med den forskellighed, der kendetegner landbruget i Europa, mener vi, at det vil være umuligt at fastsætte regler, der kan finde anvendelse overalt. "Ens for alle" er ikke den rigtige løsning.
Eksperter har gang på gang fremhævet nærhedsprincippet. Det var også tilfældet ved den indledende høring om sameksistens i september 2003. Medlemsstaterne støtter i stigende grad denne fremgangsmåde. På foranledning af Europa-Parlamentet blev der indsat en artikel om sameksistens i direktiv 2001/18/EF, og dermed har medlemsstaterne mulighed for at vedtage bestemmelser for sameksistens. Der er således mulighed for nationale tiltag på området, og Kommissionen har udstukket retningslinjer. Dermed mener vi, at rammerne for nationale løsninger vedrørende sameksistens er tilstrækkeligt udbyggede. Sameksistens må ikke være årsag til yderligere forsinkelser, når det gælder tilladelse til at bruge nye GMO'er.
Jeg deler ikke den holdning, der kommer til udtryk i betænkningen, om at medlemsstaterne skal være forpligtet til at sikre sameksistens gennem lovgivning. Tværtimod bør vi lade det være op til dem at undersøge de forskellige muligheder, herunder frivillige aftaler og "blød lovgivning", og vælge den kombination og det niveau, som passer bedst under de givne omstændigheder.
I spørgsmålet om, hvem der skal have ansvaret for gennemførelse af de nødvendige tiltag, er vi helt enige. Faktisk står der i Kommissionens retningslinjer, at landmænd, der indfører en ny type produktion, har ansvaret. Princippet er gensidigt, selv om det i begyndelsen hovedsageligt vil være relevant for landmænd, som ønsker at dyrke GMO'er.
Med hensyn til ansvar har jeg svært ved at forstå, hvorfor det skulle være nødvendigt at inddrage regler om civilretligt ansvar gældende i hele fællesskabsområdet. Spørgsmålet om ansvar kan ikke stå alene. Ansvar er betinget af den overordnede holdning til sameksistens i den enkelte medlemsstat. Det bør derfor tages op som led i de samlede nationale tiltag vedrørende sameksistens.
En generel afgift på genetisk modificeret frø og foder til dækning af administrative omkostninger samt test- og overvågningsomkostninger i forbindelse med GMO-lovgivning er ikke i overensstemmelse med fællesmarkedsprincippet. Det er et hovedprincip, at medlemsstaterne ikke bør begrænse eller hindre markedsføring af produkter, som er tilladt i henhold til fællesskabslovgivning og fundet sikre for mennesker og miljø. Skatter og afgifter er imidlertid kommet for at blive - vi beskatter mange områder - så logisk set er denne diskussion ikke så underlig.
I betænkningen anmodes Kommissionen om en bindende definition af begreberne "tilfældig" og "teknisk uundgåelig". Lovgivningen er klar på dette område: Aktørerne skal være i stand til at påvise, at de har forsøgt at undgå tilstedeværelsen af GMO'er.
Vedrørende grænseoverskridende virkninger, er Kommissionen enig i, at dette skal undersøges nærmere. Vi vil overveje, hvordan det kan gøres, og hvordan Kommissionen kan bidrage. Vi skal også se på, om oprettelse af et offentligt register over nationale strategier og bedste praksis vedrørende grænseoverskridende virkninger kunne være en god idé.
Hvad angår GMO-frie zoner, ser vi ikke ens på tingene. Vi føler ikke, at man kan indføre et generelt forbud mod alle typer GMO'er i en region, medmindre det sker på frivillig basis. Regionale restriktioner mod visse typer GMO'er skal være videnskabeligt begrundede for hver enkelt afgrøde og bør være sidste udvej, hvis det ikke er nok med tiltag på landbrugsbedriftsniveau. Kommissionen er enig i, at der skal forskes mere i sameksistens. Den støtter derfor videnskabelige studier udført af Det Fælles Forskningscenter under det sjette rammeprogram for forskning. Disse studier omfatter omkostningsanalyse, god landbrugspraksis vedrørende sameksistens og spørgsmålet om ansvar. En omfattende rapport om alle økonomiske aspekter af sameksistens under de forskellige omkostningsbetingelser i EU kan dog først udarbejdes, når medlemsstaterne har flere praktiske erfaringer.
Kommissionen vil sikre en koordinerende funktion og lette udvekslingen af information vedrørende bedste praksis og konkrete erfaringer med sameksistens, herunder grænseoverskridende aspekter, mellem medlemsstaterne. Ud fra de indsamlede data vil den rapportere til Europa-Parlamentet og Rådet om ca. to år. Derefter vil Kommissionen i givet fald vurdere de mulige og nødvendige tiltag.
Tak, fordi jeg fik lov til at komme med denne fyldige besvarelse. 
Scheele (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, der er gået næsten et halvt år, siden spørgsmålet om sameksistens sidst spillede en afgørende rolle i Parlamentet. Vi diskuterede dengang forordningen om genetisk modificerede fødevarer og foder. Jeg var ordfører, og vi måtte kæmpe med Kommissionen og nogle af medlemsstaterne for at sikre fleksibiliteten i form af artikel 26a. Det lykkedes os, og jeg lykønsker hr. Graefe zu Baringdorf, hvis initiativbetænkning om emnet sender endnu et vigtigt politisk signal fra Parlamentet.
Jeg synes, at det er utrolig vigtigt, at vi nu opfordrer medlemsstaterne til at gøre brug af denne fleksibilitet, som vi i Parlamentet kæmpede for på deres vegne, og give den form. Jeg giver dog også hr. Graefe zu Baringdorf ret i, at det vil være nødvendigt at skabe europæiske regler for sameksistens. Jeg kan ikke forstå, hvordan Kommissionen kan sige, at den er i stand til at tillade det centralt, og har kompetencen til at gøre det, når den ikke har svarene på de spørgsmål, som sameksistens rejser.
En anden grund til at jeg synes, at hr. Graefe zu Baringdorfs initiativbetænkning er så vigtig, er, at der om kort tid vil blive stemt om frødirektivet i komitologiproceduren, hvorved Parlamentet desværre står udenfor. Jeg tror også, at den del, hvor vi siger, at værdien for forurenede frø fastsættes ved påvisningsgrænsen, er særdeles vigtig. Der er ingen grund til at bebrejde os selv noget: Den tærskelværdi på 0,9 %, som vi har vedtaget, er meget svær at opretholde, også selv om vi ikke insisterer på absolut frørenhed. Derfor håber jeg, at Parlamentet kan sende dette vigtige signal i morgen. 
Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at takke ordføreren, hr. Graefe zu Baringdorf, for at have taget initiativet til at udarbejde denne initiativbetænkning om sameksistens, og for at have haft held med at samle alle synspunkter i en betænkning. For holdningerne om sameksistens varierer jo fra land til land, ja vi kan ikke engang blive enige om emnet i min gruppe.
En ting må være klart: Det er længe siden, at sagen holdt op med at handle om, hvorvidt vi er for eller imod GMO. Det har ordføreren også nævnt. Den sag er for længst afgjort. Vi må se fremad og diskuterer allerede, hvordan der kan være sameksistens mellem genetisk modificerede afgrøder og GMO-frie afgrøder, og hvordan vi kan sikre, at alle parter kan operere side om side uden at nogen bliver stillet ugunstigt. Sameksistens bør garantere valgfrihed for landbrugere og forbrugere, og der må skabes klare regler til gavn for alle europæiske landbrugere, så hver enkelt har mulighed for at foretage et selvstændigt valg med hensyn til dyrkningsmetoder, og det sikres, at disse metoder kan eksistere side om side uden at skabe problemer.
Efter intense diskussioner både internt i og på tværs af grupperne har Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter fundet et kompromis og vedtaget en betænkning med specifikke, klare krav. Vores initiativbetænkning kræver omfattende regler på fællesskabsplan, for de retningslinjer, som Kommissionen har foreslået, er en samling uforpligtende henstillinger. Vi forventer derfor, at Kommissionen fastsætter ensartede rammebetingelser dér, hvor politikken fastlægges på fællesskabsplan, hvilket er tilfældet med landbrugspolitikken.
Et andet vigtigt aspekt i vores betænkning er opfordringen til Kommissionen om at stille et forslag om ansvar og forsikring gældende i hele fællesskabsområdet. Der skal være truffet forholdsregler på forhånd i tilfælde af utilsigtet forurening, frem for bare at lade det være op til landbrugerne at afgøre sagen indbyrdes og redde sig, hvem der kan. Det må under ingen omstændigheder overlades til landbrugerne selv at løse ansvarsspørgsmålet.
Desuden skal GMO-forurening i frø fastsættes til den teknisk målbare og sikre påvisningsgrænse for at sikre, at landbrugsproduktionen overholder den gældende mærkningsgrænseværdi på 0,9 % for fødevarer. Det har fru Scheele allerede været inde på.
En initiativbetænkning er en måde, hvorpå Parlamentet kan sende et klart politisk signal. Hvis vi nu udvander Landbrugsudvalgets krav og bemærkninger og pakker den eksisterende pakke ud, så vil vores krav ikke længere være klare. Så vil vi snarere have et sammensurium af ukonkrete udsagn uden klar form. Som medlemmer af Parlamentet må vi spørge os selv, om vi virkelig ønsker at sende et politisk signal uden noget reelt indhold.
Derfor håber jeg ligesom ordføreren, at denne initiativbetænkning vil blive vedtaget med et overvældende flertal i morgen, da den allerede har fået så stor opbakning i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Olsson (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, dette handler ikke om genetisk modificerede organismers væren eller ikkeværen. Jeg hører til dem, som tror, at hverken hele menneskeheden eller blot den europæiske del af menneskeheden kan undvære denne viden og teknik. Det er således vigtigt, at vi tillemper forsigtighedsprincippet, at vi tillemper princippet om, at forureneren betaler, og at vi respekterer menneskers angst for det ukendte. Vi skal altså kunne mærke og give ordentlige beskeder.
Vi har haft og har stadig forskellige meninger om den konkrete sag, men jeg vil alligevel gratulere hr. Graefe zu Baringdorf for denne betænkning. Vi har i alt væsentligt kunnet blive enige om en holdning fra Europa-Parlamentet, som jeg håber vil sende et signal til Kommissionen og til Rådet.
Jeg synes, den er meget velafbalanceret, men jeg har nogle kommentarer. Jeg bliver skuffet, når jeg hører kommissæren udtale sig så skråsikkert imod punkt 3 om fælles bestemmelser. Vinden blæser jo faktisk også over de nationale grænser. Det er ikke rimeligt, at man har en regel på den ene side om en national grænse og en anden regel på den anden side. Dette handler om livet og livets indhold. Hvis vi ønsker, at dette skal føre til noget, skal vi have fælles bestemmelser. Tænk over dette i Kommissionen, inden I træffer nogle forhastede beslutninger.
Jeg kan dog give Kommissionen lidt medhold, hvad angår punkt 9. Jeg tror, det vil være farligt at fortsætte med et moratorium, hvis vi ikke får det, som vi vil have det. Jeg synes faktisk, at punkt 9 er rigtigt, men jeg tror måske, at det er at gå lidt for langt. Jeg er ikke rede til at stemme for dette punkt. Det er det eneste punkt i betænkningen, som jeg har en afvigende holdning til.
Hvad angår den regionale afståelse siger kommissæren, at det kun kan blive aktuelt, hvis det er frivilligt. Jeg havde i min enfoldighed bildt mig ind, at demokratiske beslutninger altid er frivillige. Så kan det vel ikke være noget problem? Jeg mener, at en region eller et land har ret til at sige "vil vil ikke have det her". Vi kan ikke påtvinge mennesker at anvende en teknik, hvis de ikke vil, selv om jeg synes, at det er en god teknik.
Det er meget vigtigt, at vi får dette signal frem, og at vi kan være relativt enige i morgen, når vi skal træffe en beslutning. Vi har i sandhed forskellige opfattelser af genetisk modificerede organismers væren eller ikkeværen, men vi vil være forsigtige. Vi vil stille et forslag om, hvordan vi skal kunne ordne sameksistensen, så vi bliver troværdige over for alle de mennesker, som skal leve af de fødevarer, der produceres, enten på den ene eller den anden måde.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, ærede medlemmer, det helt afgørende spørgsmål i denne sag er, om sameksistens mellem genetisk modificerede afgrøder og konventionelt og økologisk landbrug overhovedet er mulig. Uden et konkret og præcist svar på dette spørgsmål er der intet grundlag for det så proklamerede frie valg. De konventionelle og økologiske landmænd får ikke noget frit valg, og forbrugerne får ikke noget frit valg, hvis de genetisk modificerede afgrøder forurener de konventionelle og økologiske afgrøder. Vi må forhindre, at denne sag styres af en magtfuld lobby af en stadig mere begrænset gruppe af store multinationale firmaer, der markedsfører genetisk modificerede afgrøder, og som vil kontrollere landbruget og fødevareproduktionen til skade for de europæiske landmænd og forbrugere, der i utallige meningsundersøgelser har givet udtryk for deres forbehold, ja, ligefrem modstand mod genetisk modificerede organismer.
Jeg hilser derfor denne initiativbetænkning fra Europa-Parlamentet velkommen, der er så meget desto mere betydningsfuld, fordi Kommissionen har forsinket denne forhandling, mens den har beredt vejen hen imod en ophævelse af det moratorium, der i praksis har været i kraft siden 1998. Betænkningen imødekommer således et krav, som jeg selv sammen med medlemmer af min gruppe havde fremsat i en fælles initiativbeslutning i marts sidste år. Der er ingen, der er uvidende om de forureningsrisici, som en udsætning af GMO'er i miljøet rummer. Der er endnu for få videnskabelige undersøgelser af krydsbestøvning og spredning af GMO'er til, at vi præcist og fuldstændigt kan vurdere alle de konsekvenser, som det måtte have. Af hele denne forhandling ligesom af de udtalelser, der er fremkommet under parlamentshøringen, må man dog drage den konklusion, at det faktisk er umuligt at undgå forurening fra genetisk modificerede afgrøder i stor skala, med konsekvenser, der går lige fra tab af biodiversitet til de økonomiske tab, som det konventionelle og økologiske landbrug vil lide.
Selv om forureningsfaren varierer efter typen af genetisk modificeret afgrøde, er sagen den, at der ikke er nogen effektiv eller realistisk måde at håndtere denne risiko på. En bedrift, der vælger en genetisk modificeret afgrøde, kan ikke vende tilbage til en konventionel eller økologisk afgrøde. De erfaringer, som vi har haft med sygdomme hos dyr, især BSE og mund- og klovsyge, tjener til advarsel om, hvilke troværdigheds- og omkostningsproblemer de kontrolordninger, der skal oprettes, vil stå over for. Den mest effektive og mest økonomiske foranstaltning til sikring af sameksistens er derfor, som ordføreren også påpeger i sin betænkning - som jeg takker ham for - en frivillig eller regionalt begrænset afståelse fra dyrkning af GMO'er.
Derudover må de fællesskabsbestemmelser, der måtte blive fastsat, ikke bringe den enkelte medlemsstats ret i fare til at forbyde genetisk modificerede afgrøder på hele dens territorium eller i bestemte afgrænsede områder. Det indlysende i hele denne sag er imidlertid, at hvis sameksistens ikke er mulig, må moratoriet opretholdes af hensyn til forsigtighedsprincippet, hvorfor man i hvert fald bør støtte punkt 9 i denne betænkning. Jeg håber dog, at Europa-Parlamentet i morgen vedtager betænkningen i sin helhed. 
Andersen (EDD ).
   - Hr. formand, jeg har stillet to ændringsforslag til betænkningen. Ændringsforslagene indebærer, at medlemsstaterne pålægges (punkt 7 a (nyt)), eller anbefales (punkt 7 b (nyt)) at indføre en afgift på GMO-såsæd og GMO-foder. Provenuet skal dække den løbende administration og test af den økologiske og den ikke-GMO-producerende konventionelle landmands marker. Provenuet skal ligeledes dække erstatning ved skader med GMO-forurening, der er sket trods regelret anvendelse fra GMO-landmandens side. Jeg understreger, at der er tale om, at de skader, der opstår ved regelret brug, også skal dækkes af forureneren, og ikke af de offentlige myndigheder via skatter betalt af uskyldige borgere. En medlemsstat skal dog kunne undtages, hvis det er besluttet i et åbent møde i det nationale parlament i den pågældende medlemsstat og fremført af statslederen på et EU-rådsmøde. Herved sikres medlemsstaternes suverænitet, samtidig med at en folkeligt forankret miljøkamp kan opnå resultater på tværs af grænserne. 
Souchet (NI ).
   - Hr. formand, i betragtning af omfanget af de forskellige problemer, som er skabt af GMO'er, og som der ikke er fundet nogen klar videnskabelig konklusion på, skal spørgsmålet om sameksistens mellem genetisk modificerede afgrøder og ikke genetisk modificerede afgrøder løses ud fra et bæredygtigt synspunkt og ikke betragtes som en overgangssituation, der skal håndteres, mens vi venter på, at GMO-afgrøder overtager markedet som de største og endda eneste afgrøder.
Det er det traditionelle og økologiske landbrug, som er reglen, og GMO'erne, som er undtagelsen og under observation, ikke omvendt. Vi skal ikke sætte spørgsmålstegn ved, hvorvidt det kan lade sig gøre at bevare ikke genetisk modificerede afgrøder, men ved, hvilke forholdsregler vi skal træffe over for genetisk modificerede afgrøder, for at disse ikke forurener de andre. Ordføreren har ret, når han understreger vores absolut utilstrækkelige viden på en række centrale områder, som naturligvis skal incitere os til at fortsætte forskningen, men også til at være meget forsigtige. Det drejer sig om krydsbestøvning, vinteropbevaring af frø, ophobning i jorden, modstandsdygtighed, spredning og udsætning. Vi skal være meget årvågne for at undgå, at de bestemmelser, der vedtages om godkendelse, sporbarhed og mærkning, ikke omgås af bestemmelser, som er for vage, usikre eller uklare med hensyn til sameksistens og derfor skaber et fait accompli, som fejer alle disse forholdsregler af banen.
Vi må passe på ikke at bringe vores landmænd i en situation, hvor de har rollen som troldmandens lærlinge, som den offentlige opinion uundgåeligt vil tillægge de negative konsekvenser af en generel udsætning af GMO'er. De har allerede stået model til meget med kød- og benmels- og Gaucho-sagerne. Vi må derfor sørge for, at vi ikke gør opretholdelsen af de traditionelle afgrøder så kompleks, at landmændene bliver presset til at opgive dem til fordel for GMO'er. Det er den, der indfører en risikoafgrøde, som har ansvaret for samtlige konsekvenser af denne risiko. Det er den, der løber risikoen for forurening, som skal bære omkostningerne ved risikoforebyggelse og -styring i forhold til de andre afgrøder og deres brugere og selv tage ansvaret herfor.
Spørgsmålet om at forvalte afgrødernes sameksistens bliver et centralt spørgsmål om fysisk planlægning. Man skal frit kunne vælge specifikke retningslinjer på nationalt eller regionalt plan. Hvis de folkevalgte, landmændene og de andre lokale aktører et sted f.eks. ønsker, at dette holdes fri for GMO'er, skal de frit kunne beslutte dette, uden at Kommissionen sætter dem hindringer i vejen under påskud af jeg ved ikke hvilken mere eller mindre imaginær form for konkurrenceforvridning. Vi vil således stemme for initiativbetænkningen, hr. formand, som rejser gode spørgsmål om et centralt samfundsemne.
Maat (PPE-DE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke ordføreren for en fremragende betænkning baseret på godt samarbejde. Kommissærens reaktion viser åbenlyst, at der var et presserende behov for denne betænkning. Han bemærkede, at det er et topisk emne, men skubber på samme tid i stadig stigende grad ansvaret væk fra Kommissionen. Dette ansvar skulle bl.a. ligge hos medlemsstaterne. Dette er imidlertid et emne, der er egnet til aktion på fællesskabsniveau. Hr. kommissær, Parlamentet er på Deres side, og det ville være yderst fordelagtigt, hvis Kommissionen og Parlamentet også i forhandlingerne om en forfatning for Europa kunne nå frem til fornuftige aftaler i et konstruktivt samarbejde.
Der var noget andet, der slog mig i kommissærens reaktion. Han nævnte økologisk landbrug. Men, hr. kommissær, EU's videncenter har udregnet, at ukontrolleret brug af denne genteknologi også i traditionelt landbrug vil få omkostningerne til at stige fra 1 til 41 % alt efter de pågældende afgrøder, fordi vi ikke ved, hvordan forbrugerne vil reagere. Det er også derfor, vi - før vi indfører videre lovgivningsbestemmelser - bør undersøge konsekvenserne mere indgående, ikke blot for landbrugene, men også for salget af produkterne. Hvordan reagerer forbrugerne? Det ved vi alt for lidt om. Det er meget vigtigt, at vi får kendskab hertil, før vi lancerer brugen af denne teknologi i Europa. Vi skal ikke blot kende indvirkningerne på økologisk landbrug, men også på traditionelt landbrug, og vi skal vide, hvordan forbrugerne vil reagere på det. Vi er jo en forsamling med en fælles landbrugspolitik, som kan bryste sig af mange regionale og et stort antal forskelligartede produkter på europæisk plan. En forskelligartethed, der er langt mere udpræget end i resten af verden. Det betyder, at de risici, der er forbundet med brug af denne teknologi, også er større end i resten af verden. Derfor har vi mere end nogensinde før brug for en fællesskabspolitik på dette område. I lyset af hr. Graefe zu Baringdorfs gedigne betænkning vil jeg anmode Kommissionen i dennes egenskab af en betydningsfuld europæisk institution om at acceptere denne opgave med fornyet dynamik og fremlægge fornuftige forslag baseret på tilbundsgående forskning med henblik på at skabe en virkelig fornuftig lovgivning. 
Patakis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, dagens forhandling viser helt tydeligt, hvordan presset fra Bush sidste sommer nu munder ud i konkrete resultater. Ikke kun hvad angår bevægelighed for genetisk modificerede organismer, men også fri dyrkning af disse i EU. Jeg vil gerne starte med at udtrykke vores kategoriske modstand mod dyrkning af genetisk modificerede produkter og som så mange gange før påpege Kommissionens hykleri, når den, samtidig med at den gennemfører reformen af den fælles landbrugspolitik, som siges at tage udgangspunkt i en forbedring af landbrugsprodukternes kvalitet, som skal garantere sunde og sikre fødevarer, beskytte miljøet osv., på den anden side fremmer dyrkningen af modificerede produkter. Det mest typiske eksempel på dette hykleri er tobak, hvor man under påskud af beskyttelse af folkesundheden og en bæredygtig udvikling nedsætter støtten drastisk med det formål helt at afskaffe denne afgrøde.
Michael Meacher, miljøminister i den første Blair-regering, udtalte for nylig følgende til den britiske avis : "Jeg kan ikke se, hvordan Blair-regeringen på forsvarlig vis kan udstede tilladelser til modificerede afgrøder" Alle forskningsresultater har vist sig at være negative, og hr. Mitchels synspunkt har særlig stor betydning, idet man under hans ministerperiode - i 1999 - startede en omfattende forsøgsdyrkning af genetisk modificerede planter. Af de 210 marker, der indgik i forsøget, var der modificerede planter på halvdelen og konventionelle planter på den anden halvdel, og resultaterne af undersøgelsen var meget afslørende med hensyn til eventuelle risici for miljøet og forbrugernes sundhed. Selv det grundlæggende argument, som fremføres af de multinationale selskaber, der producerer genetisk modificerede frø, hovedsagelig amerikanske, viste sig at være forældet. Ikke blot var behovet for sprøjtemidler ikke reduceret under det flerårige forsøg, men de særlige sprøjtemidler, som kræves til genetisk modificerede afgrøder, viste sig også at være mere skadelige end dem, der kræves til konventionelle afgrøder.
Forsøgene viste, at den modificerede raps, majs og sukkerroe skadede flora og fauna langt mere end de konventionelle afgrøder. Endvidere har nobelpristager professor Sherwood Rowland gjort opmærksom på, at fra det øjeblik modificerede organismer slippes løs i miljøet, og det konstateres, at de skader miljøet, vil det være umuligt at standse deres skadelige indvirkning. De modificerede organismer vil fortsætte deres skadelige indvirkning, og den vil hele tiden vokse, som et masseødelæggelsesvåben i miljøet.
Europa-Parlamentets betænkning har som sit egentlige mål at formidle den idé, at genetisk modificerede organismer kan eksistere side om side med konventionelle og økologiske produkter, og den fremlægger nogle problemstillinger i forbindelse med forudsætninger og regler for sameksistens, selv om man udmærket er klar over, at mange undersøgelser påpeger, at beskyttelse mod forurening er ekstremt vanskelig, for ikke at sige umulig, når afgrøderne vokser side om side. Hvad angår den hykleriske påberåbelse af princippet om, at forureneren betaler, forstår jeg på den ene side ikke, hvordan man vil beregne værdien af en eventuel miljøomkostning og skaderne på forbrugernes sundhed, og på den anden side er jeg bange for, at ansvaret indirekte, eller snarere klart, i sidste ende bliver lagt over på producenterne selv.
Til sidst vil jeg sige, at Europa-Parlamentets kun har en eneste forpligtelse over for de europæiske landmænd, forbrugerne og miljøet, nemlig at sige klart og utevetydigt nej til dyrkning af modificerede afgrøder. Det er den eneste måde, det kan leve op til sin rolle, nemlig ved at ignorere presset fra USA, som har til formål at tjene de multinationale virksomheders interesser, så de kan berige sig på bekostning af befolkningens sundhed og miljøet. 
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi vil gerne rose Dem for at have arbejdet så intenst med emnet. Som De har hørt, er vi ikke enige med Dem, men hvis De allerede havde vores holdninger, så havde vi ikke behøvet at udarbejde denne betænkning. Debatten er først ved at begynde, og jeg håber, at vi virkelig vil se en positiv proces mellem Kommissionen og Parlamentet. Det beder jeg Dem viderebringe til de kolleger, som har med dette område at gøre.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0459/2003) af Stevenson for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af aftalen i form af brevveksling om forlængelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Côte d'Ivoire om fiskeri ud for Côte d'Ivoire, for perioden 1. juli 2003 til 30. juni 2004 (KOM(2003) 556 - C5-0458/2003 - 2003/0219(CNS)). 
Nielson,
    Hr. formand, jeg vil godt takke det ærede medlem for betænkningen om forlængelse af fiskeriprotokollen mellem EF og Côte d'Ivoire med ét år. Jeg glæder mig over, at De støtter tonen i forslaget, da Kommissionen af politiske og sociale årsager har været nødt til at forlænge protokollen frem for at forny den.
Desværre var det på grund af den vanskelige politiske situation i efteråret 2002 og foråret 2003 ikke muligt at fortsætte forhandlingerne. Protokollen er vigtig for EU's fiskerierhverv, som benytter havnen i Abidjan til at lande fangster fra hele området, ikke blot fra ivorianske vande. Det kommer også Côte d'Ivoire til gode. Protokollen støtter desuden videnskabelig forskning, hvilket er afgørende for et bæredygtigt fiskeri og for opbygning af de nødvendige kompetencer til, at landet selv kan administrere fiskeriet.
Med udgangspunkt i den tidligere protokol har europæiske virksomheder investeret i Côte d'Ivoire. Der er nu tre tunkonservesfabrikker i Abidjan, som forarbejder tun til det europæiske marked. Det giver over 30.000 lokale job. En forlængelse af protokollen med ét år giver fiskemuligheder for 71 tunfiskerfartøjer foruden noget bundfiskeri. De særlige foranstaltninger forbliver uændrede og udgør 71 % af en samlet finansiel modydelse, der også fastholdes på det tidligere niveau, nemlig 957.500 euro.
I betragtning af den høje udnyttelsesgrad for tunfiskeriet på den ene side og ministeriets anvendelse af særlige foranstaltninger til at sikre et bæredygtigt fiskeri på den anden side, mener Kommissionen, at forlængelsen giver begge parter valuta for pengene.
Naturligvis er det ikke helt tilfredsstillende, at denne forlængelse, der har været i kraft siden den 1. juli 2003, først blev forelagt Parlamentet den 23. september. En af grundene til forsinkelsen var, at aftalen om forlængelse ikke blev underskrevet af den ivorianske fiskeriminister før den 16. maj 2003. Jeg skal dog for god ordens skyld tilføje, at sådanne forsinkelser aldrig skyldes den ene part alene. Jeg beklager forsinkelsen. Hvis jeg sad i Parlamentet, ville jeg se på sagen med en vis skepsis.
Jeg ved dog, at De den 24. november modtog en evalueringsrapport, som tager højde for nogle af Deres ønsker vedrørende fremtidige forhandlinger om fornyelse af protokollen. Rapporten omhandler en vurdering af fiskebestanden og anvendelsen af protokollen frem til august 2003.
Vedrørende ændringsforslag 1 og 2 er Kommissionen helt enig i, at Parlamentet skal holdes orienteret om diverse aspekter af gennemførelsen af protokollen. Kommissionen videregiver allerede disse oplysninger i overensstemmelse med de gældende interinstitutionelle aftaler og ikke mindst rammeaftalen mellem Kommissionen og Parlamentet af 5. juli 2000. Derfor finder Kommissionen disse to ændringsforslag overflødige.
Vedrørende ændringsforslag 3 kan aftalen i henhold til dens artikel 13 fornys for tre år ad gangen, medmindre en af parterne opsiger den skriftligt. Den protokol, der udstikker fiskemulighederne og den finansielle modydelse, gælder imidlertid kun i tre år og skal derefter fornys. Hvis ændringsforslaget vedrører fornyelse af protokollen, og ikke af selve aftalen, er det i modstrid med principperne for protokoller til fiskeriaftaler. Eftersom protokollerne er bilag til rammeaftalerne, kræves der ikke noget nyt direktiv for at forhandle om en fornyelse.
Vedrørende ændringsforslag 4 skal vi huske på betydningen af fiskeriaftalen for Côte d'Ivoire - de 30.000 job på EU's konservesfabrikker i Abidjan, og det faktum, at den finansielle modydelse hovedsageligt bruges til videnskabelig forskning, kontrol og overvågning. Det ville derfor være en katastrofe for landet, hvis vi ikke fornyede aftalen. Det ville også skabe et alvorlig problem for EU's fiskere og for dem, der har investeret i Côte d'Ivoire. Hvis vi ikke forlænger aftalen, bliver Côte d'Ivoire isoleret. Det signal ønsker EU ikke at sende til et land, der kæmper for at opnå fred. 
Stevenson (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for denne usmagelige præsentation. En af de store glæder ved at være formand for Fiskeriudvalget er at skulle komme her i en sen aftentime for at tale til en tom sal om internationale fiskeriaftaler i fjerntliggende egne. Dette er ingen undtagelse.
Denne aftens forhandling om Côte d'Ivoire skyldes imidlertid ikke de sædvanlige forhold i forbindelse med fiskeriaftaler med tredjelande, men derimod grupperne Verts/ALE- og ELDR, der har udtrykt helt forståelig bekymring over den aktuelle borgerkrig i landet og deres frygt for, at EU-midler, der sendes til en konfliktzone, kan bruges til at hælde benzin på bålet.
Som vi ved, underskrev den vigtigste oprørshær i Côte d'Ivoire, som kalder sig selv the New Forces, efter fransk mægling en fredsaftale med premierminister Seydou Diarra i januar. Desværre smuldrede freden delvis i september, da the New Forces forlod regeringen, idet de beskyldte præsident Laurent Gbagbo for at samle magten hos sig selv og nægte at gennemføre fredsaftalens betingelser. I mellemtiden har præsident Gbagbo annonceret, at han vil befri de oprørskontrollerede områder i den nordlige og vestlige del af landet, hvis the New Forces nægter at lade sig afvæbne. Sådan er den aktuelle situation i Côte d'Ivoire.
Det er på denne noget ugunstige baggrund, at min betænkning om Kommissionens forslag lægger op til en forlængelse af den gældende fiskeriaftale mellem EF og Côte d'Ivoire med et år, selv om det år faktisk - som kommissær Nielson påpegede - begyndte allerede i juli, før Parlamentet overhovedet var blevet hørt i sagen. Kommissæren sagde, at medlemmerne af Parlamentet ville være utilfredse med dette, og det er bestemt også tilfældet. Det er særdeles utilfredsstillende gang på gang at blive præsenteret for et fait accompli fra Kommissionens side. I dette tilfælde forfalder pengene til Côte d'Ivoire den 31. december 2003. Det haster derfor meget med at få afgjort sagen. Det er beklageligt, at Fiskeriudvalget igen er blevet malet op i en krog. Jeg håber imidlertid, at Kommissionen værdsætter vores anstrengelser for at speede processen op, så vi kan opfylde vores forpligtelser rettidigt.
Dette er den sjette protokol i træk mellem EF og Côte d'Ivoire. Vi indgik første gang et fiskerisamarbejde med dem i 1990, og samarbejdet er fortsat i en god ånd siden da. Men som kommissær Nielson også sagde, har den politiske ustabilitet i regionen gjort det umuligt at udnytte nogle af de muligheder for bundfiskeri, vi havde forhandlet os frem til i 2002. Efterhånden som situationen er blevet mere stabil, har fiskeriet imidlertid kunnet genoptages.
Tunfiskeri, som er aftalens andet store område, har aldrig været påvirket af borgerkrigen, og aftalens udnyttelsesgrad har hele tiden ligget på omkring 85 %. Som kommissær Nielson påpegede, er der 71 licenser til rådighed til tunfiskerfartøjer, og som det altid er tilfældet med disse aftaler, går over 70 % af den finansielle modydelse til målrettede foranstaltninger, der skal sikre et bæredygtigt fiskeri og fremme beskyttelsesforanstaltninger og videnskabelig forskning samt kontrol og overvågning. Disse midler overvåges nøje af Kommissionen for at sikre overensstemmelse med protokollen. Hvis vi ikke havde denne aftale, ville vi ikke kunne sikre et bæredygtigt fiskeri. Der ville så være frit slag for enhver, og ulovligt, ureguleret og urapporteret fiskeri ville betyde, at der blev drevet rov på bestandene, og fiskerierhvervet ville bryde sammen.
Det er vigtigt, at de, der er imod en fornyelse af aftalen, forstår konsekvenserne. Kommissær Nielson fremhævede, at der er tre store tunkonservesfabrikker i Abidjan, som finansieres af EU-investeringer. Store dele af tunfangsterne ud for Vestafrika landes i Abidjan, og hvis vi som foreslået af Verts/ALE og ELDR trækker os ud af denne aftale, forsvinder 5.000 direkte job - og op mod 30.000 indirekte job. Det kan få katastrofale sociale konsekvenser for Côte d'Ivoire og medføre en alvorlig destabilisering i landet med yderligere konflikt til følge. Så jeg appellerer til grupperne Verts/ALE og ELDR om at genoverveje deres holdning og trække deres ændringsforslag tilbage. De gør kun en slem situation værre.
Maat (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har ligesom formanden for Fiskeriudvalget det privilegium at tale sent i aften, og jeg har det særlige privilegium at tale på vegne af min koordinator, hr. Varela Suanzes-Carpegna. Jeg vil gerne tilslutte mig det, formanden for Fiskeriudvalget sagde, også med hensyn til det meget vanskelige emne, der er under behandling. Når man tænker på situationen i disse kystområder med interne uroligheder og krig, må vi se, i hvilket omfang vi, når situationen er blevet forbedret, også vil kunne bruge fiskeripolitikken til at forbedre situationen i selve landet. Hvis de penge, vi investerer i fiskeriaftalerne, bruges fornuftigt, kunne Europa også spille en større rolle i den forbindelse.
På vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater er jeg skuffet over Den Liberale Gruppes ændringsforslag til denne tekst. Jeg havde gerne set, at de indeholdt en mere social dimension, og jeg støtter alt det, der kan forbedre situationen i de afrikanske lande med hensyn til fiskeriaftaler. Det er dog meget vigtigt, at der gås i dybden med alle aspekter. Endnu en gang er jeg dog enig med formanden for Fiskeriudvalget. Jeg har også bemærket, at formandens ord finder bred tilslutning, og jeg vil anmode Kommissionen om at yde en betydelig indsats til fordel for de afrikanske lande, herunder udarbejde en fornuftig plan for anvendelsen af pengene fra fiskeriaftalerne. Derudover mener vi, det er vigtigt, at også den sociale dimension tages i betragtning. Jeg ser derfor frem til såvel Kommissionens som Parlamentets reaktion.
Miguélez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, i dag har vi i Parlamentet vedtaget en resolution om EU's rolle i forbindelse med forebyggelse af konflikter i Afrika, og i særdeleshed gennemførelsen af Linas-Marcoussis-aftalen i Côte d'Ivoire. I beslutningen anmoder Europa-Parlamentet alle konfliktens parter om en nøje gennemførelse af Linas-Marcoussis-aftalen.
EU har et ansvar for at forebygge konflikter, og dets forskellige politikker til fremme af de kommercielle forbindelser mellem Europa og udviklingslandene er en måde at forebygge denne form for konflikter på. De kommercielle og menneskelige forbindelser bringer folk tættere på hinanden, de bidrager til landenes udvikling og til udvikling af de forskellige økonomiske sektorer. Min gruppe støtter derfor fiskeriaftalerne, fordi aftalerne og de kommercielle forbindelser mellem de forskellige folk fremmer freden, og hvad angår fiskeriaftalerne, bidrager de også til udviklingen af fiskerisektoren i udviklingslandene.
Vi støtter derfor hr. Stevensons betænkning, hvor han går ind for en etårig forlængelse af den nuværende protokol med de af Fiskeriudvalget foreslåede ændringer.
Côte d'Ivoire er et land i borgerkrig, som vi bør hjælpe med at opnå fred og økonomisk fremgang. Som socialdemokrater mener vi derfor, at vi sender et positivt signal ved at forlænge fiskeriaftalen.
Krigen er naturligvis ikke noget motiv til at bringe en fiskeriaftale til ophør. Hvis vi gjorde det, ville det være helt absurd, for så ville vi også straffe landet, der lider, og med baggrund i samme logik skulle vi også suspendere importen af landets produkter som f.eks. kaffe, kakao eller palmeolie samt suspendere den olieimport, der så småt er ved at komme i gang, og vi skulle ikke købe landets diamanter, mangan, jern, kobolt, bauxit eller kobber.
Hvorfor er der denne iver efter at bringe de kommercielle fiskeriaftaler, som forbinder EU med udviklingslandene til ophør, samtidig med at vi fremmer eksporten fra disse lande af f.eks. landbrugsprodukter, men også af mineraler, olie eller gas? Til trods for krigen har gennemførelsen af de kvoter, der er tildelt i aftalen, f.eks. af tunfisk, været god, og fangsterne af demersale fiskearter er forbedret.
I Den Socialdemokratiske Gruppe synes vi, at denne aftale er meget interessant for havnen i Abidjan, som er den vigtigste base for tunfiskeriet i Vestafrika, hvor fangsterne er den vigtigste råvare i den meget udbredte lokale forarbejdningsindustri, der er helt central for udviklingen i Côte d'Ivoire.
Jeg synes netop, at det er en god aftale, der viser, hvordan fiskeriaftaler, selv i forbindelse med et land, der har alvorlige vanskeligheder, kan fungere godt for begge parter, det vil sige EU og det udviklingsland, der underskriver den sammen med os.
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det har været interessant at følge, hvordan sprogbrugen har ændret sig hos parlamentsmedlemmerne og kommissærerne, siden jeg første gang tog dette emne op. Kommissionen kom til Fiskeriudvalget og sagde: "Vi har ikke mulighed for at forhandle en ny aftale, så vi må bare forlænge den med et år". Medlemmerne gav udtryk for, at målet var, at EU-fartøjer skulle kunne blive ved med at fiske til trods for konflikten.
Nu forsøger De at give indtryk af, at det på en eller anden måde handler om at hjælpe folk i Côte d'Ivoire. I virkeligheden handler det om at hjælpe os selv. Vi taler om et land, hvor der reelt er borgerkrig. Det er umuligt for regeringen at sikre kontrol og overvågning - faktisk blev disse aspekter ikke engang varetaget på tilfredsstillende vis i fredstid.
Nu kan EU-flåderne så gøre, hvad de vil - uden nogen som helst overvågning. Kommissionen har lovet en ny tilgang til aftaler med tredjelande, men dette varsler ikke godt. Kommissionen har selv været inde på, at Côte d'Ivoire har alvorlige problemer med at kontrollere og overvåge sine farvande. Dette omtales som en stor hindring.
Kommissionen har også bemærket, at vi faktisk ikke har modtaget nogen information om fangsterne for langlinefartøjer med flydeline og frysetrawlere. Desuden har Kommissionen sagt, at det under de gældende vilkår for aftalerne med tredjelande, herunder den med Côte d'Ivoire, er umuligt at vide, om de penge, der er beregnet til såkaldte målrettede foranstaltninger såsom kontrol og håndhævelse, faktisk bruges på den rigtige måde.
Vi har sagt, at pengene skal allokeres til et separat budget. Hvad tunkonservesfabrikkerne angår, så skal vi lige huske på, hvor profitten havner. Det her er det rene hykleri. Det ser ud til, at EU's holdning er at lade vores flåder fortsætte uforstyrret, til trods for at der er en konflikt i landet.
Dette er den værste fiskeriaftale nogensinde. Kommissionen må leve op til sine forpligtelser og sit løfte om at anlægge en ny holdning til fiskeriaftaler, hvor det er tredjelandet, der tages hensyn til, ikke EU's overkapacitet. 
Nielson,
    Hr. formand, jeg er uenig i, at det er den værste fiskeriaftale, vi har haft. Der er desværre mange fiskeriaftaler, der er værre end denne. Vi er i færd med at forny og modernisere disse aftaler, så de bliver mere relevante, og der kommer større fokus på social udvikling. Den gamle generation af fiskeriaftaler er bestemt ikke noget at råbe hurra for, og det er derfor særdeles vigtigt, at vi gør noget ved dem. Det sker land for land.
Den aktuelle konflikt i Côte d'Ivoire er ikke nogen god begrundelse for at bringe denne aftale til ophør. Vi skal passe på med at lade der gå politik i sagen ved at bruge aftalen til at lægge pres på regeringen for at opnå fred og forsoning. Det er meget svært at lægge pres på oppositionen på denne måde.
Hvad angår overvågning og styring af de maritime ressourcer, så er konflikten sådan set ikke foregået til søs, så jeg mener, det er kunstigt at kæde problemerne i landet sammen med videreførelsen af aftalen. Vi forsøger at hjælpe Côte d'Ivoire, og samtidig lægger vi pres på alle parter for at finde frem til et kompromis.
Hvis vi lader der gå politik i tingene, sender vi et forkert signal til sagens parter. Jeg opfordrer derfor Parlamentet til ikke at gøre det. Fru McKenna fremsatte imidlertid nogle meget relevante punkter. Der er bestræbelser i gang for at øge fokus på udvikling i forbindelse med fiskeriaftalerne. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(1) 

