Slavnostna seja in razprava - Deseta obletnica uvedbe eura
Predsednik
Naslednja točka je slavnostna seja in razprava ob deseti obletnici uvedbe evra.
(Film)
Gospod Juncker, gospod Giscard d'Estaing, gospod Trichet, gospod Almunia, gospa Berès, gospe in gospodje.
Prvega januarja 2009 je naša valuta, evro, praznovala svoj deseti rojstni dan. Tukaj v Evropskem parlamentu danes proslavljamo eno izmed najpomembnejših in zgodovinskih odločitev, ki jih je Evropska unija do zdaj sprejela. V Evropski uniji, ki se je čedalje bolj gospodarsko zbliževala, je bil evro logičen korak pri krepitvi skupnega trga in poenostavitvi trgovine v notranjem trgu; vendar je tudi po tem, ko je valute enajstih suverenih držav pred desetimi leti zamenjala enotna valuta evro, obstajala še velika mera nezaupanja v uspeh načrtovane enotne valute. Za njeno uvedbo je bilo treba pokazati veliko poguma in odločnosti.
Po desetih letih smo se prepričali, da je evro pridobil toliko zaupanja kot valute, ki so se na evrskem območju uporabljale pred njim, da pa je nedvomno ljudem in podjetjem v Evropski uniji prinesel precejšnje prednosti.
Evrsko območje je postalo trden temelj makroekonomske stabilnosti. Glede na velikost gospodarstva v evrskem območju in dejstvo, da je trgovina večji del notranja, je evrsko območje dokazalo, da je veliko bolje opremljeno, da se zoperstavi gospodarskim pretresom, kot so se lahko države članice nekoč s svojimi nacionalnimi valutami.
Še posebej v zadnjih mesecih svetovne finančne krize je evro dokazal, da je pomemben dejavnik stabilizacije: enotna valuta nas je zaščitila pred najhujšimi učinki najresnejše finančne krize po letu 1930.
Brez Evropske centralne banke in Evropskega sistema centralnih bank, ki delujeta kot dejavnik stabilizacije, bi bilo stanje v Evropski uniji prejšnjo jesen bistveno slabše.
Samo poglejte Irsko, državo, ki jo je finančna kriza še zlasti močno prizadela: njeno članstvo v monetarni uniji jo je zaščitilo pred krizo, ki bi lahko imela še večji obseg.
Monetarna unija po naših pričakovanjih predstavlja nespremenljivo smer proti tesnejšemu gospodarskemu in političnemu povezovanju; pomeni biti del "Unije s skupnim ciljem". Vse članice evrskega območja se kot družina pogovarjajo druga z drugo in sprejemajo najboljše pristope, ki koristijo vsem.
Vendar pa uvedba evra ni bila samo odločitev z gospodarskimi in finančnimi učinki; zelo jasno je pokazala tudi, da ima Evropska unija možnost izvajati daljnosežne odločitve, da bi zgradila skupno, uspešno prihodnost.
Mnogi državljani evrskega območja danes vidijo skupno valuto kot enega najbolj pozitivnih rezultatov evropskega združevanja. Da bi zagotovili, da bo tako še naprej, se moramo čvrsto oprijeti stabilnosti naše skupne valute: samo tako bomo namreč lahko zagotovili, da bo evro tudi v prihodnosti dejavnik stabilizacije in točka stabilnosti v nemirnem svetu.
Evro je uvedla že več kot polovica držav članic Evropske unije. Pred nekaj dnevi smo sprejeli Slovaško kot šestnajsto članico evrskega območja in prepričan sem, da bo ob praznovanju naslednjega velikega rojstnega dne evra to območje imelo še več članic. Končni cilj vseh držav članic Evropske unije mora biti sprejetje enotne valute na podlagi meril stabilnosti:
prepričan sem, da bo ta postopna širitev pomagala okrepiti celotno evrsko območje, obenem pa bo zlasti za mlade ljudi v Evropski uniji predstavljala simbol skupne, mirne evropske prihodnosti.
Danes je z nami tudi nekdanji predsednik Francije, gospod Valery Giscard d'Estaing, ki ga prisrčno pozdravljamo. Je eden izmed arhitektov naše enotne valute, skupaj z nekdanjim nemškim kanclerjem, gospodom Helmutom Schmidtom, nekdanjim predsednikom vlade Luksemburga Pierrom Wernerjem in drugimi. Gospod Giscard d'Estaing, dobrodošli.
(Aplavz)
Strinjam se s Helmutom Kohlom, ki je skupaj s Françoisom Mitterrandom, Jacquesom Delorsom in drugimi - Jacquesa Santerja smo pravkar videli v filmskem prispevku - prispeval h končni uvedbi evra in ki je leta 1998 dejal, da "... je valuta seveda plačilno sredstvo. Vendar pa je tudi veliko več kot plačilno sredstvo. Opraviti ima s kulturno identiteto in je merilo politične stabilnosti... Samo predstavljajte si, kako čudovit dosežek bi to bil v Evropski uniji..., ob vsej naši inteligentnosti, ustvarjalnosti in pisani raznolikosti in navkljub vsem težavam, če bi več milijonov ljudi imelo enotno valuto."
V imenu Evropskega parlamenta bi se želel globoko zahvaliti vsem arhitektom evra in vsem ljudem, ki so mu pripravili pot, zlasti Evropski centralni banki, njenemu trenutnemu predsedniku Jean-Claudu Trichetu in njegovemu, žal pokojnemu, predhodniku Willemu Duisenbergu za njihove zgodovinske dosežke. Pomena Evropske centralne banke enostavno ni mogoče preceniti.
(Aplavz)
Naša zahvala gre zlasti tudi Alexandru Lamfalussyju, predsedniku Evropskega monetarnega inštituta, s katerim smo se sestali včeraj zvečer in ki je prisoten tudi na današnji razpravi.
Evropski parlament in njegov odbor, ki je zadolžen za takšna vprašanja, Odbor za ekonomske in monetarne zadeve, ki sta mu v tistih časih predsedovala Karl von Wogau, pozneje pa Christa Randzio-Plath, sta prav tako igrala vlogo gonilne sile v tem zgodovinskem projektu v letih, ki so vodila od valutne kače do oblikovanja enotne valute. Enako velja za Odbor za ekonomske in monetarne zadeve v trenutni sestavi, torej pod vodstvom Pervenche Berès, ki smo ji hvaležni za idejo o tej proslavi.
Ker je bil evro uveden pred desetimi leti, sta Evropska centralna banka in Evroskupina gojili čedalje tesnejše odnose z Evropskim parlamentom. Najtopleje bi se želel zahvaliti predsednikoma dveh institucij, gospodu Junckerju kot predsedniku Evroskupine in predsedniku Evropske centralne banke, gospodu Trichetu, za njuno odlično sodelovanje z Evropskim parlamentom.
Ob deseti obletnici evra želimo naši enotni valuti še veliko, veliko uspešnih let in svetlo skupno prihodnost za našo Evropo.
Jean-Claude Trichet
predsednik Evropske centralne banke. - (FR) Gospod predsednik, gospod Giscard d'Estaing, gospod Juncker, gospe in gospodje, v brezmejno čast in veliko veselje mi je, da sem lahko prisoten na tej slavnostni proslavi evra, enega izmed glavnih dosežkov Evrope.
Jean Monnet, ustanovitveni oče Evrope, je nekoč dejal: "Ko se zamisel ujame s potrebami časa, ne pripada več ljudem, ki so si jo zamislili, in je močnejša od tistih, ki jo nadzorujejo", nato pa je dodal: "ni preuranjenih zamisli, so samo primerni trenutki, in znati morate čakati."
Enotna evropska valuta je bila več desetletij zamisel le nekaterih. Veliko več jih je mislilo, da se to ne bo nikoli zgodilo ali da je obsojeno na propad. Danes je enotna valuta resničnost 329 milijonov naših evropskih sodržavljanov. Nekega dne bo evro razumljen kot odločilen korak v dolgem pohodu proti še bolj povezani uniji za ljudi Evrope.
Ob tem se moram spomniti na naše ustanovitvene očete - Roberta Schumana, Walterja Hallsteina, Alcideja de Gasperija, Pierra Wernerja, Sicca Mansholta in Paul-Henrija Spaaka -, ki so, kot smo videli pred nekaj trenutki, bili vizionarji in katerim smo dolžni zahvalo za Evropsko unijo.
Spominjam se tudi državnikov, vodij držav in vlad, ki so bili odločeni, prepričani in pogumni Evropejci in ki jih danes predstavlja gospod Valéry Giscard d'Estaing. Brez njih evra ne bi bilo.
Od uvedbe evra naši sodržavljani uživajo takšno raven stabilnosti cen, kot so jo prej dosegli le malokateri v evrskem območju. Ta stabilnost cen je prednost za vse evropske državljane. Ščiti prihodke in prihranke, pomaga zmanjševati stroške financiranja in spodbuja naložbe, ustvarjanje delovnih mest ter srednjeročni in dolgoročni napredek. Enotna valuta je dejavnik dinamizma v evropskem gospodarstvu. Povečala je preglednost cen, okrepila trgovino in spodbudila gospodarsko in finančno povezovanje.
(DE) V zadnjih nekaj mesecih se je pokazala še ena prednost evra. Finančna kriza je pokazala, da je v teh nemirnih časih bolje biti na veliki varni ladji, kot v majhnem čolnu. Ali bi v Evropi lahko ukrepali tako hitro, tako odločno in tako dosledno, če ne bi imeli enotne valute, ki bi nas povezovala? Ali bi lahko pred udarci finančne krize zaščitili naše posamezne nacionalne valute? Lahko smo ponosni na to, kako so se odzvali parlamenti, vlade in centralne banke Evrope. Skupaj smo pokazali, da Evropa lahko tudi v zelo težkih okoliščinah sprejema odločitve.
(Aplavz)
Za zgodovinski uspeh evra se moramo zahvaliti ne samo odločnosti in vztrajnosti vizionarskih voditeljev - ki sem jih omenil -, temveč tudi učinkovitemu medsebojnemu delovanju evropskih institucij.
Evropski parlament je odigral ključno vlogo na samem začetku. Parlament je bil prva institucija v Evropi, ki je dala predloge za enotno valuto že leta 1962. V zadnjih desetih letih, vse od ustanovitve ECB, so naše institucije ohranile zelo tesen in ploden dialog. Ta dialog je vključeval več kot 50 zaslišanj članov Izvršilnega odbora ECB pred tem Parlamentom in odbori, ki jih je omenil predsednik. Dialog med Parlamentom in ECB je zelo pomemben v smislu odgovornosti in omogoča ECB, da prek izvoljenih predstavnikov pojasni svoje odločitve in ukrepe javnosti.
V svojih prvih letih obstoja se je moral evro soočiti s tremi večjimi preizkušnjami: z ustanovitvijo močne in verodostojne centralne banke, oblikovanjem stabilne nove valute in širjenjem zaupanja. Ti izzivi so bili uspešno premagani in evro je danes trdno uveljavljen. To je čas za proslavo in, kot sem že rekel, zelo sem ganjen. Vendar pa to ni čas za samovšečnost. Smo pod pritiskom trenutnih izzivov, pojavili pa se bodo še novi. Neprekinjen uspeh EMU je odvisen od tega, kako bomo te izzive reševali.
Želel bi omeniti tri izmed njih.
Prvič, finančna kriza. Kriza je razkrila temeljne slabosti svetovnega finančnega sistema. V svetovnem prizadevanju, da bi se lotili teh slabosti in preoblikovali ureditveni in institucionalni okvir, igramo zelo aktivno vlogo.
Drugič, monetarna unija. Trdnost enotne valute temelji na dveh stebrih: na monetarni politiki, usmerjeni proti stabilnosti cen, in sklopu trdnih gospodarskih politik - ki v veliki meri zagovarjajo Evroskupino, gospod predsednik vlade. Posebni izzivi na gospodarski fronti vključujejo neomajno in verodostojno izvajanje Pakta za stabilnost in rast, neprestana prizadevanja za bolj produktivna in dinamična gospodarstva ter izogibanje večjim razlikam v konkurenci v evrskem območju.
Tretjič, širitev. Ko smo pričeli pred desetimi leti, nas je bilo 11 držav. Zdaj nas je 16 držav. To pove veliko o preteklem prizadevanju. Reševanje širitve na najboljši možni način je zelo navdihujoče in predstavlja zahteven izziv za vse nas, zlasti pa za Izvršilni odbor in Svet ECB.
Evro je zgodovinski dosežek. Kar je pomembno danes, je naša odgovornost za prihodnost. Prihajajo novi izzivi. Če se bomo s temi izzivi soočili z največjo pozornostjo in smelostjo, nam bodo lahko dali velike ideje, na katere je mislil Jean Monnet in ki so nas do sedaj potiskale naprej po poti stabilnosti in napredka v Evropi.
Jean-Claude Juncker
predsednik Evroskupine. - (FR) Gospod predsednik, gospod Giscard d'Estaing, gospod Trichet, gospod Almunia, gospe in gospodje, v preteklih 50 letih je Evropa pogosto dokazala svojo zmožnost določanja velikih ciljev in oblikovanja duha in odločnosti, potrebne za dejansko izvajanje ciljev, ki jih goji.
Najboljši primer za to je sama Evropska unija, skupaj z notranjim trgom in širitvijo, z drugimi besedami, z obnovitvijo vezi med geografijo in zgodovino Evrope, in skupaj z ekonomsko in monetarno unijo, katere deseto obletnico proslavljamo danes.
Pot, ki je vodila od oblikovanja ekonomske in monetarne unije do uvedbe naše enotne valute, je bila dolga, to pa kažeta tudi nastanek in razvoj ekonomske in monetarne unije po prvi spodbudi v Wernerjevem poročilu iz leta 1970. To je bil dolg razvoj, ki je potekal vse od monetarne kače, Evropskega monetarnega sistema, uvedbe ekuja leta 1979, Delorsovega načrta, Maastrichtske pogodbe iz leta 1992 in tudi danskega "ne" in francoskega "da", ki je v tistem času veljal za majhnega, pri čemer ne smemo izpustiti krize v Evropskem monetarnem sistemu leta 1993. Pot ni bila povsem brez težav in brez pretresov.
V tistem času so mnogi tako iz političnega kot akademskega sveta kritizirali enotno valuto, ne da bi omenili precejšnje število bankirjev centralnih bank, ki so menili, da ekonomske in monetarne unije ne bodo mogli ali ne bi smeli ustvariti, in da bo kljub vsemu enotna valuta, če bo nekoč obstajala, slaba in brez prihodnosti.
Deseto obletnico tega ključnega dogodka v procesu evropskega združevanja moram izkoristiti, da se v svojem imenu poklonim vsem tistim, ki so ustvarili evro, in sicer Pierru Wernerju, Helmutu Kohlu, Françoisu Mitterrandu, Jacquesu Delorsu, Valéryju Giscardu d'Estaingu in drugim. Še enkrat bi želel pozdraviti njihovo vizijo, njihovo odločenost in njihovo neomajno zavezanost Evropi. Ti, ki sem jih omenil, in številni drugi, ki so jih spremljali, si niso mogli niti predstavljati hitrega uspeha njihovega političnega projekta. Od 1. januarja tega leta je v ekonomski in monetarni uniji udeleženih šestnajst držav članic, evro pa je valuta skoraj 330 milijonov evropskih državljanov. Evro je torej postal najbolj otipljiv znak evropskega združevanja. Kot otipljiv znak, ki je priznan v vsem svetu, je evro merilo stabilnosti. Svoje državljane ščiti pred najhujšimi posledicami gospodarske krize. Po desetih letih je treba priznati, da evro predstavlja nedvomen uspeh. Obletnice imajo neko vrednost samo, če pomenijo most do prihodnosti, saj moramo priznati, da je kljub skupinskemu užitku ob tem, ko si čestitamo, prava preizkušnja povezanosti in skladnosti še pred nami. Letošnje leto 2009 bo izredno težko za gospodarstva v evrskem območju in evropske državljane, pred nami pa bo veliko izzivov, tako na notranji kot na zunanji ravni.
Na notranji ravni bodo vlade v evrskem območju morale skupaj delovati pri obvladovanju učinkov gospodarske krize in vlagati v strukturne podlage gospodarstva, da bi zgradile most do sveta po krizi. Izjemne okoliščine zahtevajo izjemne ukrepe. Ne smemo spregledati dejstva, da nam evro, ta ščit, ki smo ga dvignili okrog naših gospodarstev, ni bil prinesen na pladnju. Gospodarstva v evrskem območju so bolje zaščitena pred negativnimi gospodarskimi okoliščinami, kajti biti del evrskega območja pomeni znak kakovosti, ki potrjuje, da imajo njegove članice dejansko zmožnost za izvajanje preudarnih makroekonomskih politik in politik, ki temeljijo na trajnostnem razvoju in napredku, za svoje državljane. Zaščita, ki jo nudi evro, je torej neposredno povezana z našo verodostojnostjo, ki leži na sposobnosti izvajanja takšnih politik. Ta verodostojnost je temelj koristi, ki jih prinaša ekonomska in monetarna unija, in moramo jo ohranjati, da bi še naprej lahko v celoti uživali koristi enotne valute.
Na zunanji ravni se moramo političnih lekcij učiti od mednarodne finančne in gospodarske krize. Med trenutno krizo, ki ima izvor v Združenih državah, in vztrajnimi večjimi svetovnimi neravnovesji obstaja neposredna vzročna povezava. Pomanjkanje zadostne preglednosti, odgovornosti in celovitosti v finančnem sektorju je zato bilo pravi katalizator krize. Ponovna vzpostavitev stabilnosti v finančnem in realnem gospodarstvu na svetovni ravni pomeni globoko reformo finančnega sistema in odpravo večjih neravnovesij v mešanici svetovne porabe in svetovnega varčevanja. To iskanje ravnovesja pomeni aktivno sodelovanje večjih gospodarstev v Ameriki, Aziji in Evropi. Kljub očitnemu napredku mednarodna podoba evra ostaja prepogosto preveč razdrobljena, nacionalni interesi pa prepogosto prevladajo nad skupnimi interesi, s čimer evrskemu območju preprečujejo, da bi v celoti prevzelo politično odgovornost, ki ustreza njegovemu gospodarskemu pomenu, ter doseglo vse gospodarske ugodnosti, ki izhajajo iz ekonomske in monetarne unije. Ekonomska in monetarna unija je sicer res gospodarski projekt, vendar pa je v prvi vrsti političen. Zaradi tega moramo drugo desetletje evra izkoristiti, da ekonomsko in monetarno unijo izpopolnimo z okrepitvijo njenih političnih organov, tako na notranji kot na zunanji ravni.
Joaquín Almunia
član Komisije. - (ES) Gospod predsednik, gospod predsednik vlade, predsedniki odborov, gospe in gospodje, prepričan sem, da odražam stališča velike večine tega Parlamenta, če rečem, da sem po desetih letih uvedbe evra kot Evropejec ponosen na njegov uspeh.
Želel bi čestitati Parlamentu za pobudo, da deseto obletnico naše enotne valute proslavimo tukaj, v tej plenarni dvorani Evropskega parlamenta v Strasbourgu.
Evro in ekonomska in monetarna unija nedvomno pomenita uspeh. V teh desetih letih je evro prinesel koristi vsem njegovim članicam in to počne še danes sredi globoke gospodarske in finančne krize.
V kratkem obdobju enega desetletja si je evro upravičeno prislužil ugled zaradi svoje trdnosti in stabilnosti. Evro je druga svetovna valuta in je zaradi svoje vloge v mednarodnem gospodarstvu v nekih vidikih že primerljiv z dolarjem kot sredstvo pri trgovanju in plačilno sredstvo na področju mednarodnih financ.
Predvsem pa je evro del vsakdanjega življenja skoraj 330 milijonov ljudi v 16 državah Evropske unije. Ta simbol skupne evropske identitete nosimo v svojih denarnicah: poleg tega, da je valuta, je evro tudi osrednji element našega evropskega projekta, ki nas na otipljiv način spominja na dosežke združevanja, ki se je pričelo pred pol stoletja.
Evro nam je zaradi makroekonomskega okvira, usmerjenega v stabilnost, dal nizko stopnjo inflacije in nizke obrestne mere. Evro je dal jasno spodbudo trgovini in naložbam med njegovimi državami članicami. Evro je v zadnjih desetih letih na evrskem območju spodbudil tudi ustvarjanje 16 milijonov delovnih mest, kar je trikrat več, kot je ta številka znašala v predhodnem desetletju.
Evro je spodbudil finančno povezovanje in razvoj enotnega trga, članice evrskega območja je zaščitil pred zunanjimi motnjami in je bil ter ostaja še naprej pol stabilnosti ne samo v evropskem, temveč tudi v svetovnem gospodarstvu.
Kriza nedvomno predstavlja preizkušnjo za evro. Vendar pa se tisti, ki mislijo, da ekonomska in monetarna unija ni pripravljena, da bi se soočila s posledicami krize, globoko motijo. Ravno nasprotno: če enotna valuta ne bi obstajala, bi bili negativni vplivi krize veliko večji.
Številne države članice bi bile danes soočene z veliko nestanovitnostjo v njihovih obrestnih merah in bi se verjetno tudi borile proti špekulativnim napadom na njihove valute. Obseg njihovega javnega dolga v vrednostnih papirjih bi bil veliko večji, kot je zdaj, njihove možnosti za boj proti krizi prek davčnih spodbud pa bi bile veliko manjše.
Pakt za stabilnost in rast, ki je bil preoblikovan leta 2005, je spodbudil vlade, da uredijo svoje javne finance, kar je v letu 2007 pripeljalo do najnižjega proračunskega primanjkljaja v 25 letih in kar zdaj tem vladam omogoča, da so pri spopadanju s krizo v ugodnejšem položaju.
Ukrepi Evropske centralne banke so bili ves čas krize usmerjeni samo v okrepitev trdnega slovesa, ki si ga je že prislužila v zgodnjih letih ekonomske in monetarne unije.
Z odločnim sprejetjem potrebnih ukrepov in prevzemom vodstva pri sodelovanju z drugimi centralnimi bankami v industrializiranih državah je Evropska centralna banka igrala vlogo vodnice skozi to obdobje in je bistveno prispevala k preprečitvi ogromnega finančnega propada.
Gospodarski položaj v tem času, ko proslavljamo to obletnico, ni tak, kot bi si ga želeli, vendar pa vsi dogodki bolj kot kdaj koli prej poudarjajo prednosti ekonomske in monetarne unije. Tistim državam, ki se še niso pridružile, predstavlja evro čedalje bolj privlačno izbiro, kar se je pokazalo prejšnji teden v Bratislavi, kjer smo sprejeli Slovaško kot najnovejšo - šestnajsto - članico evrske družine.
Evropska komisija in Parlament morata še naprej sodelovati z državami članicami, Evroskupino, Evropsko centralno banko in mednarodno skupnostjo, da bi naša gospodarstva usmerili na pot trajnostnega nadaljevanja rasti.
Glede na to so priporočila Komisije v poročilu o prvih desetih letih ekonomske in monetarne unije, ki smo ga predložili pred nekaj meseci in o katerem je pred kratkim potekala razprava v tem Parlamentu, danes enako ali še bolj utemeljena, kot so bila prejšnjo pomlad.
Povečana opreznost pri proračunu, njena razširitev na druge makroekonomske vidike, povezava med makroekonomskimi politikami in strukturno reformo, zunanja podoba evra in izboljšano upravljanje ekonomske in monetarne unije so in morajo še naprej ostati osrednje teme, na katerih mora temeljiti drugo desetletje evra, v katerem je treba doseči vsaj toliko uspehov, kot smo jih v prvem desetletju.
Gospod predsednik, na koncu bi želel počastiti vizijo in prizadevnost ustanovitvenih očetov evra, katerih predstave in odločni ukrepi so nam zapustili valuto, na katero smo lahko ponosni vsi Evropejci. Temelje tega uspeha moramo varovati.
Kriza je odprla novo poglavje za svetovno gospodarstvo, v katerem mora ekonomska in monetarna unija še naprej igrati pomembno vlogo pri služenju skupnim interesom in prizadevnosti vseh Evropejcev.
Valéry Giscard d'Estaing
nekdanji predsednik Francoske republike. - (FR) Gospod predsednik gospod Juncker, gospod Trichet, gospe in gospodje, vsi, ki so bili vključeni v ustvarjanje evropske valute, so hvaležni vam, gospod predsednik, in vam, gospe in gospodje, za to odlično pobudo o počastitvi desete obletice rojstva evra.
Sem eden izmed tistih, ki menijo, da s spominskimi slovesnostmi ni treba pretiravati, vendar je ta upravičena, saj gre za obeležitev največjega prispevka evropskega združevanja po izvolitvi Evropskega parlamenta s splošno volilno pravico leta 1979. Ni dvoma, da smo opravili dolgo pot, to prijetno, prijateljsko druženje pa mogoče le ne prikazuje vsega.
Želel bi se pokloniti vsem tistim, ki so začrtali to pot, in tistim, ki so ji sledili. Njen začetek lahko najdemo v poročilu iz leta 1970, ki ga je sestavil luksemburški predsednik vlade Pierre Werner, vaš predhodnik. Vendar pa sta ukrepanje na tem področju povzročili denarna kriza v letih, ki so sledili, ter izdaja nove valute. Vse dokler so bili valutni menjalni tečaji nespremenljivi, monetarni sistem ni oviral našega prizadevanja za oblikovanje skupnega trga. Ta problem se je pojavil, ko se je pričelo prosto oblikovanje teh menjalnih tečajev.
Po neuspelih poskusih ustvarjanja monetarne kače je močna pobuda iz Francije in Nemčije med letoma 1975 in 1980 pripeljala do srečanja v Bremnu na severu Nemčije ter do odločitve o oblikovanju evropskega monetarnega sistema in uvedbi ekuja, predhodnika evra. Tej potezi so se pridružili in ji dali podporo naši partnerji iz držav Beneluksa in Italije.
Po manj aktivnem obdobju med letoma 1980 in 1988 je proces dobil nov zagon, ko je Svet oblikoval komisijo, ki ji je predsedoval Jacques Delors, kar je pripeljalo do podpisa Maastrichtske pogodbe.
Izkažimo torej čast pionirjem, ki so v ta proces vključeni že ves čas in v katerega ste se nedavno vključili tudi vi, gospod predsednik; mojemu prijatelju, kanclerju Helmutu Schmidtu ter njegovemu državnemu sekretarju Manfredu Lahnsteinu; Bernardu Clappieru, ki je bil v tistem času guverner Banke Francije in soavtor deklaracije Roberta Schumana iz leta 1950; Alexandru Lamfalussyju, ki je prispeval svoje skoraj edinstveno strokovno znanje v času delovanja odbora o Evropski monetarni uniji, ki smo ga oblikovali s Helmutom Schmidtom, da bi ponovno zagnali projekt; Jacquesu Delorsu, predsedniku Evropske komisije, ki je projekt prevzel, in nenazadnje pogajalcem in podpisnikom Maastrichtske pogodbe, ki so pod vodstvom kanclerja Helmuta Kohla in predsednika Françoisa Mitterranda, katerih zagnanost je treba še posebej poudariti, ter njunih kolegov, oblikovali odlično besedilo, ki je vse od takrat dejansko ostalo nedotaknjeno. Vsem njim moramo danes reči "najlepša hvala".
Kaj lahko zaželimo evru ob deseti obletnici, ki jo proslavljamo v času krize? S kakšnimi lepimi besedami lahko ob tej priložnosti nazdravimo? Predvsem lahko rečemo, da je uspeh evra presegel pričakovanja ne samo vseh njegovih nasprotnikov, temveč tudi vseh tistih, ki so ga podprli. Ne bom šel v podrobnosti, saj ste mi dali samo pet minut. Med letoma 1995 in 2000 sem razpravljal z najodličnejšimi finančnimi strokovnjaki in vsi so dvomili v možnost uvedbe evra in v njegov uspeh.
V desetih letih je evro postal druga svetovna valuta in, kot je bilo pravkar omenjeno, tudi ena izmed najbolj spoštovanih. Z njegovim premišljenim upravljanjem smo se obvarovali pred krizo in dobili podlago za neinflacijsko rast. Brez evra bi celinsko Evropo danes pretresel monetarni tornado, kar bi gospodarsko krizo še bolj poglobilo.
Pričakujemo, da bo monetarna politika v okviru moči valute poskusila obrzdati škodljiv vpliv krize in utreti pot nazaj k neinflacijski rasti, s čimer se še ne ukvarjamo, do takrat pa je treba odpraviti precejšnje javne primanjkljaje in raven dolga, ki so posledica krize. Zaradi tega zaupamo direktorjem in osebju Evropske centralne banke, ki od začetka krize kažejo svoje precejšnje strokovno znanje. Spoštujemo tudi njihovo odločenost in neodvisnost.
Za konec bi želel reči dvoje. Paziti moramo na to, da evru ne bomo poskušali pripisovati globalne razsežnosti, kar bi sicer laskalo naši nečimrnosti, vendar tudi pomnožilo tveganja, s katerimi se soočamo. Evro je valuta Evrope in mora izražati svojo posebno kulturo ter drugim svetovnim valutam predstavljati razumen in stabilen vzor.
Na koncu naj povem, da po mojem mnenju javnost ne bo morala predolgo čakati na obnovitev ureditve bančništva v evrskem območju. Mislim, da bi lahko v skladu s členom 106(5) Maastrichtske pogodbe Evropsko centralno banko pozvali, da izpelje ta proces obnovitve reda in nadzira njegovo izvajanje. Dejansko potrebujemo močan zagon, strokovno znanje in časovni razpored za sprejemanje odločitev, ki bi ga lahko sestavila Evropska centralna banka, sprejel in izvajal pa Svet ministrov za evrsko območje, ki mu predsedujete vi, gospod Juncker.
Gospod predsednik, na koncu naj povem, da nam mora simbol povezovanja, ki ga predstavlja uspeh evra, dati pogum za naslednji korak pri oblikovanju te čedalje bolj povezane Evrope, kot nam narekuje več pogodb in kar si prizadevamo doseči. Neizbežnosti neuspeha se moramo zoperstaviti z dinamiko uspeha. Ta uspeh ima danes lepo ime: evro.
(Aplavz)
Pervenche Berès
Gospod predsednik, evro je uspešen rezultat vizije in politične volje in ne produkt trga. Predstavlja tisto najboljše, kar lahko Evropa doseže, če vsi združijo moči.
Ob tej priložnosti želim seveda tudi pozdraviti in se v našem imenu, v imenu naših otrok in v imenu vseh ostalih zahvaliti ustanovitvenim očetom in arhitektom tega uspeha: Pierru Wernerju, ki je tukaj z nami, kanclerju Helmutu Schmidtu, predsedniku Giscardu d'Estaingu, predsedniku Evropske komisije Jacquesu Delorsu, kanclerju Helmutu Kohlu, predsedniku Françoisu Mitterrandu, baronu Alexandru Lamfalussyju, Tommasu Padoa-Schioppi, Phillippu Maystadtu in vsem drugim, ki jih nisem omenila. Želela pa bi tudi izkazati spoštovanje vsem dejanjem vaših predhodnikov, gospod predsednik, in dejanjem mojih predhodnikov, Karla von Wogaua, ki je še vedno z nami, in Christe Randzio-Plath, ki se nam je pridružila danes. Dejanja tega Parlamenta so v času prehoda na evro igrala ključno vlogo pri tem, da nismo skrbeli samo za prenos računov na bankah, temveč tudi za naše državljane, ki smo jim pomagali, da se tej novi valuti, ki bo kmalu postala njihova, prilagodijo, se nanjo navadijo in jo sprejmejo. Menim tudi, da tega ravnanja naše institucije ne smemo pozabiti in da mu je treba priznati zasluge.
Poleg tega sem vesela, da se ta slovesnost lahko odvija tukaj v Evropskem parlamentu, domu demokracije vseh državljanov Evrope. Evro je navsezadnje najprej v interesu vseh nas in šele potem v interesu bank. Zagotovo pa je v interesu Evropejcev, kar nam radi povedo. Nekatere vlade nasprotujejo temu, da se Evropi dajejo simboli. Vendar pa so prav Evropejci tisti, ki so sprejeli evro kot simbol pripadnosti Evropski uniji.
Evra seveda ne uporabljamo vsi. Na začetku nas je bilo 11, zdaj nas je 16. Pričakujemo, da se nam bodo pridružili še drugi. Vendar pa imam včasih občutek, da se nekatere države zaradi krize nagibajo k ponovnemu premisleku o tem, ali bi se morale pridružiti evrskemu območju ali ne. Mislim, da je to najboljši dokaz našega uspeha. Evropa ustvarja napredek, kar se tako pogosto kaže, z dokazovanjem njegove uspešnosti, ob tej priložnosti obeležitve njegove desete obletnice pa lahko jasno vidimo, da je ocena evra v veliki meri pozitivna. Nekatere države, ki so se prej obotavljale, lahko zdaj že potrkajo na vrata evrskega območja. Lahko jih samo spodbujamo, da to storijo pod pogoji iz Pogodbe, ki niso bili nikoli spremenjeni in ki so koristni, saj Evropi omogočajo napredek pri gospodarskih in monetarnih zadevah na podlagi dveh stebrov konsolidacije in širitve.
Vendar pa je obletnica tudi čas za pogled v prihodnost. Evro, ki se je v teh zadnjih desetih letih obogatil, mora zdaj odpreti nova področja za razvoj, pa ne zato, ker se s temi sploh ne bi ukvarjali, temveč preprosto zato, ker predstavljajo naše nadaljnje delo, ki nas še čaka.
Kar zadeva gospodarsko sodelovanje: Jean-Claude Juncker je opisal krizo, ki jo prestajamo. To stanje ni normalno. V času te krize se vsi zavedamo, da bi nam bilo danes veliko bolje, če bi v Evropski uniji napredovali enako hitro, kot smo v monetarni uniji. Iz tega se moramo torej nekaj naučiti. Ni normalno, da se ukvarjamo z ravnovesji v proračunskem primanjkljaju namesto s kakovostjo pri javni porabi. Vlade se morajo naučiti dogovarjati o svojih gospodarskih politikah. Ni normalno, da države članice sposojajo sredstva po tako različnih obrestnih merah, ko pa imajo isto valuto in isto obrestno mero, ki jo je določila Evropska centralna banka.
Enako velja za nadzor finančnih trgov. Predsednik Giscard d'Estaing je omenil člen 105(6), ki je naša skupna podlaga in nam omogoča napredek. Mislim, da je ena izmed lekcij, ki smo se jih naučili v tej krizi, ta, da bo Evropska centralna banka dejansko morala prevzeti vlogo nadzora. Nadzora finančnih trgove ne želimo ločiti od preudarnega nadzora na makro ravni. Toda da bi to dosegli, moramo kot politični vodje misliti tudi na ustvarjanje ravnovesja. Če se odgovornosti Evropske centralne banke okrepijo, bo treba pokazati, kako naj se institucionalno ravnovesje v celoti vzpostavlja v prihodnosti.
Na koncu želim reči samo še nekaj v zvezi z mednarodno vlogo evra. Strinjam se, da ne smemo zahtevati pretirane prednosti za evro kot rezervno valuto. Vendar pa ni normalno, da smo rabili 10 let za ustvarjanje evra, da smo deset let po prehodu na evro še vedno pasivni v mednarodnem prostoru in da se glas evra v procesu obnovitve nekega ravnovesja v svetovnem monetarnem sistemu še vedno ne sliši.
Za konec naj povem, da verjamem, da je evro veliko več kot zgolj valuta. Zato predstavlja tako veliko vprašanje za ta Parlament. Je orodje, ki služi našim državljanom, ki prestajajo najglobljo krizo doslej. Zato moramo uporabiti to čudovito stvaritev, ta simbol Evrope, da našim državljanom pomagamo prebroditi krizo v najboljših mogočih pogojih.
Werner Langen
Gospod predsednik, 10 let evra je prav res dober razlog za proslavo. Tisti, ki so pred desetimi leti govorili, da se bo evro sijajno razvijal, kot se tudi je, so bili tarča posmeha. K temu uspehu so prispevali mnogi, spominjam pa se tudi številnih, ki so izražali dvom - o evru so govorili kot o prezgodaj rojenem otroku in neizvedljivem projektu -, danes pa vemo, da je to bila vizija, h kateri je prispevalo veliko ljudi. Predhodna govornica nas je spomnila na vse tiste, ki so k temu prispevali, na mejnike, na Evropski monetarni sistem, ki je predstavljal dogovor z Evropsko centralno banko o oblikovanju srednjih tečajev, na Delorsovo poročilo, na podlagi katerega je uvedba monetarne unije potekala v treh fazah, na Maastrichtsko pogodbo - samo dve leti po padcu Berlinskega zidu - in na prehodna obdobja. Mnogi so pomagali, da je evro danes tako uspešen projekt.
Kot je predsednica odbora, gospa Berès, že dejala, je v tem obdobju, zlasti pa od leta 1994, ko se je pričela izvajati Maastrichtska pogodba, in vse do leta 2002, Parlament aktivno sodeloval pri uvedbi bankovcev in kovancev ter pri številnih poročilih, razpravah, mnenjih in tudi predlogih, zato bi se zlasti želel zahvaliti dvema predsednikoma odbora iz tistega obdobja, gospodu von Wogauu in gospe Randzio-Plath, ki sta Parlament predstavljala tudi zunaj in ki sta temu projektu, ki so ga prvotno sicer oblikovale vlade, dala potrebno parlamentarno podporo. Tudi danes si pod predsedovanjem gospe Berès prizadevamo za enako zastopanost.
18. novembra je Parlament z veliko večino sprejel poročilo, v katerem opisujemo uspehe, izzive, tveganja in probleme, in želel bi samo še dodati nekaj k temu, kar je povedala že gospa Berès.
Evro je dosegel velik uspeh in je edinstven projekt: gre za centralno monetarno politiko v upravljanju Evropske centralne banke ter lokalne proračunske in finančne politike. Pomembno je, da v prihodnosti povezavo med tema dvema ravnema odgovornosti v Paktu za stabilnost in rast ohranimo tudi v času krize. Brez Pakta za stabilnost in rast, brez močnejšega usklajevanja proračunske in finančne politike, bi se evro tudi v prihodnosti soočil s tveganji, ki se jim je mogoče izogniti. Zato pozivam predvsem države članice evrskega območja, pa tudi celotno Evropsko unijo, da ta red, to usklajeno sodelovanje, vzamejo bolj resno, kot so to pri nekaterih vprašanjih počele v preteklosti.
Evro je v veliki meri znižal inflacijo in s tem ustvaril zaupanje in stabilnost, postal pa je tudi druga najpogosteje obdržana rezervna valuta v določenem obdobju, kar se je vsem zdelo nemogoče. Evro je povečal pritisk na strukturne reforme v državah članicah in s tem tudi v času globalizacije postal "program vadbe" za podjetja in države. Institucije z evrskega območja - nekatere je omenila predhodna govornica -, Svet za ekonomske in finančne zadeve, Evroskupina in številne druge institucije so skupaj s Komisijo in Evropsko centralno banko ustvarile potrebne pogoje, ker so že delovale, ker so bile ustanovljene, ker so delale neodvisno, da bi se v gospodarski krizi odzvale hitro, zanesljivo in pravilno.
Evro smo občutili kot vzvod za oblikovanje evropskega finančnega trga. Politični zaključek na podlagi vseh teh skupnih uspehov je, da so države s skupno valuto in skupnim notranjim trgom dosegle edinstveno raven povezovanja, ki bo zagotovila mir in napredek.
Vendar pa to ne pomeni, da lahko evro v prihodnosti razumemo kot nekaj samoumevnega. Obstajajo številne posebne prošnje in zahteve, da tveganja vzamemo resno: razhajanje nacionalnih gospodarstev, ki je povezano s precejšnjimi tveganji v zvezi z rastjo plač in proračunskimi primanjkljaji, ob tej obletnici ne bi smelo ostati prikrito.
Povsem drug vidik predstavlja spreminjajoče se gibanje obrestnih mer za državne obveznice. Stopnja obrestne mere, ki se je nedvomno znižala, se je spet zvišala in tako v posameznih državah članicah v evrskem območju odprla možnost za nove probleme.
Parlament bi želel spomniti, da zlasti v zvezi s širjenjem evrskega območja ni mogoče dati nikakršnih posebnih popustov in da vse države, ki so članice evrskega območja, lahko upoštevajo in morajo upoštevati te pogoje iz Maastrichtske pogodbe.
Javnost je dobro sprejela evro. Pridobil je zaupanje sveta. Opravil je prvi preizkus in dal edinstven prispevek k trajnemu povezovanju naših narodov v Evropi. Na to smo lahko ponosni prav vsi. Hvala.
(Aplavz)
Jean-Paul Gauzès
v imenu skupine PPE-DE. - (FR) Gospod predsednik, gospod Giscard d'Estaing, gospod Juncker, gospod Trichet, gospod Almunia, gospe in gospodje, slišali smo veliko dobrih poudarkov.
V desetih letih je evro postal močan simbol Evrope. Vendar pa je zamisel, da bi Evropa lahko ustvarila enotno valuto, ketere temelji so bili predvsem opredeljeni v sporazumu o monetarnem sistemu in uvedbi ekuja, sprejetem v Bremnu leta 1978, v tistem času na trgih in pri glavnih monetarnih organih zunaj Evrope naletela na dvome. Toplo se moramo zahvaliti in čestitati vsem tistim, ki so sprejeli to odločitev in katerih imena so bila tukaj že omenjena.
Uvedba evra je najboljši dokaz, da je Evropa ob prisotnosti politične volje sposobna sprejemati dolgoročne odločitve za skupno, uspešno prihodnost. Ta obletnica nam torej daje še posebej prikladno sporočilo o upanju za današnje čase.
Vendar pa je treba reči, da so bili med našimi sodržavljani glede evra še nedavno prisotni mešani občutki. Za tiste, ki veliko potujejo, je bila prednost enotne valute očitna. Tisti, ki ne potujejo, so evro povezali z rastjo cen. Študije so dejansko dokazale, da je inflacijo občutila večina držav, čeprav so uradni podatki kazali, da je bila zlasti s pomočjo ukrepov Evropske centralne banke monetarna stabilnost zagotovljena. Nekateri so evro dejansko izkoristili za zaokrožitev cen navzgor in potrošniki mogoče niso bili dovolj pazljivi.
Ko je evro presegel dolar, smo slišali tudi pripombe nekaterih proizvajalcev, ki večino svojih proizvodov proizvajajo v evrskem območju, vendar jih prodajajo zunaj tega območja. Tudi Evropska centralna banka je imela svoje kritike, ki niso postavljali pod vprašaj njene neodvisnosti, temveč bolj njeno politiko obrestnih mer, ki so se zdele previsoke.
V času današnje krize so se številni izmed teh pogledov spremenili. Vsi razumemo, da je evro odločujoč dejavnik pri omejevanju posledic krize, ki je iz Združenih držav bila uvožena v Evropo. Evropska centralna banka je centralna banka, ki se je v tem primeru zagotovo najbolje odzvala. Njene posebej ustrezne odločitve so bile soglasno sprejete. V kakšnem položaju bi bili, če bi morala vsaka država članica posebej braniti svojo valuto? Izgube vrednosti bi bile neizogibne in ne bi se mogli izogniti valutni krizi.
Dobri rezultati evra nas morajo spodbuditi, da nadaljujemo in razširimo usklajevanje gospodarskih politik ter da spoštujemo načela Pakta za stabilnost in rast. Res je, da trenutno lahko sprejemamo izjeme in da jih mogoče tudi moramo sprejeti, vendar morajo te biti zgolj začasne, obenem pa je treba ohraniti cilj uravnovešenih javnih financ. Visokokakovostne javne finance in gospodarske politike so dolgoročno potrebne bolj kot kdaj koli prej. So zagotovilo uspešnosti, konkurenčnosti in rasti. So pogoj za trdnost naše valute, za evro.
Robert Goebbels
Gospod predsednik, v teh negotovih časih je pomembno, da lahko računamo na nekaj, kar ima zanesljivo vrednost: na evro. Ker sem kot član Sveta Ecofin v času priprav na prihodnjo enotno valuto tudi sam igral manjšo vlogo, sem v argumentih z obeh strani opazil dvome, pa tudi mencanje držav članic, zaradi česar se je Evroskupina na koncu spremenila v okrepljen forum za sodelovanje, ki je pred svojim časom. Poleg tega je Evropa z odločenostjo nekaterih držav, da prevzamejo glavno vlogo pri tem, da povezovanje postane resničnost za vse naše sodržavljane, dosegla dva najodličnejša dosežka. S tem mislim na Schengenski sporazum, ki je omogočil prosti pretok Evropejcev in ki se je začel izvajati na pobudo petih držav: Francije s predsednikom Mitterandom, Nemčije s kanclerjem Kohlom in državami Beneluksa. Švica je že postala del schengenskega območja, Britanci in Irci pa se tej Evropi narodov še vedno izogibajo.
Predsednik Mitterrand in kancler Kohl sta bila tudi politična arhitekta evra, čeprav je ta monetarni uspeh podpiralo še veliko drugih, prvi med njimi pa Jacques Delors. Prva lekcija, ki bi jo rad izvlekel iz tega, je, da se nihče, ki želi boljšo Evropo, ne sme bati medvladnega ukrepanja, zlasti kadar gre za koalicijo držav, ki resnično želijo ustvariti napredek v Evropi. Pogodba iz Prüma, ki je namenjena boju proti težjim kaznivim dejanjem, je primer tega pozitivnega in okrepljenega sodelovanja za Evropo. V času, ko je Pogodba o Ustavi za Evropo že mrtva in pokopana, in sicer potem, ko so proti njej glasovale nenavadne politične sile ne samo v Franciji, temveč tudi na Nizozemskem, in v času irske in verjetno tudi češke blokade neprebavljive zakonodaje, znane kot "mini" Lizbonska pogodba, bi morali dokazati, da Evropa še vedno deluje tako, da se zanaša na širok prostor okrepljenega sodelovanja.
V vsakem primeru ostaja čar evra nedotaknjen. Po Sloveniji se nam je pravkar pridružila še Slovaška. Drugi se razburjajo, ker jim zaščita, ki jo nudi evro, ne prinaša še več koristi. Celo v Združenem kraljestvu se dvigajo glasovi, ki začenjajo dvomiti v slavno izolacijo države zaradi padca funta, ki se je v manj kot enem stoletju spremenil iz svetovne rezervne valute v povprečno valuto. Zaradi doslednih ukrepov Wima Duisenberga, Jean-Clauda Tricheta in drugih je evro v desetih letih postal druga svetovna rezervna valuta. Dolar seveda ostaja kralj svetovnih transakcij in še vedno zagotavlja varno naložbo, toda ogromni dolgovi, ki so se nakopičili v Združenih državah, ki so ostali svet prepričevale, naj vlaga v njihov življenjski slog, bodo čedalje pogosteje sejali seme dvoma v sposobnost prve gospodarske sile, da izpolni svoje zaveze. Finančni svet se dejansko nagiba k duopolu evro/dolar. Vsak monetarni duopol je redno deležen prilagoditev paritetnih tečajev, ki se pogosto zgodijo nenadoma. V času razširjene recesije svet potrebuje stabilnost in nova zagotovila. Evro bo v tej stabilnosti odigral ključno vlogo. Evropska centralna banka (ECB) je pred svetovno finančno krizo "izdelano v ZDA" storila, kar je morala.
Kot je dejal Jacques Delors, evro predstavlja zaščito, ki varuje vso Evropo, vendar pa evro še ni dal zadostne spodbude evropskemu gospodarstvu. ECB je zadolžena samo za monetarno politiko. Na koncu je Komisija samo prvorazredni svetovalec, ki daje sicer na splošno koristne predloge, toda pravi gospodarski akterji so še vedno države, ki na žalost delujejo neorganizirano. Čeprav bi lahko uspešna uskladitev kumulativne gospodarske moči 27 držav naredila čudeže, ostaja Evroskupina navkljub hvalevrednim prizadevanjem Jean-Clauda Junckerja še vedno neformalna debatna skupina. Spomladi 1999 sem bil priča poskusu, ki so ga znotraj Evropskupine sprožili nekateri finančni ministri, vključno z Oskarjem Lafontainom, Dominiquom Strauss-Kahnom in Carlom Ciampijem, da bi vzpostavili gospodarsko in monetarno sodelovanje med Evropsko unijo in Evropsko centralno banko. Wim Duisenberg je to ostro zavrnil: "nikoli ne bo nikakršnega vnaprejšnjega sodelovanja z Evropsko centralno banko, saj se boste na naše odločitve vedno morali odzvati naknadno." Razlog za to je očiten: ECB je in bo ostala neodvisna pri izvajanju svoje monetarne politike, toda neodvisnost ne pomeni tudi, da je treba onemogočiti konstruktiven dialog med institucijami, katerih naloga je braniti interese in skupno usodo 500 milijonov Evropejcev. Nič ne more preprečiti državam, da se bolje organizirajo pri doseganju ustrezne uskladitve njihovih gospodarskih politik, bodisi znotraj EU ali zlasti pri predstavitvi Evrope zunaj, kot je pravkar ugotovil Jean-Claude Juncker.
Wolf Klinz
v imenu skupine ALDE. - (DE) Gospod predsednik, gospod Giscard d'Estaing, gospod Juncker, gospod Trichet, gospod Almunia, gospe in gospodje, močno obžalujem, da je na današnji slavnostni seji prisotnih tako malo poslancev, saj gre res za zgodovinski dogodek. Prejšnji govorniki so že povedali, koliko dvomov je bilo ob prvi uvedbi evra. Prevladoval je občutek, da se z logističnimi izzivi, povezanimi z uvedbo več milijard bankovcev in kovancev, ne bo mogoče spoprijeti in da zamisel o združevanju skupne monetarne politike s posameznimi davčnimi politikami v državah članicah ni samo velik izziv, temveč preprosto nekaj neizvedljivega.
Današnja dejstva pripovedujejo precej drugačno zgodbo. Evropska monetarna unija je resničnost; evro obstaja že deset let. To je nekakšen manjši politični čudež in še enkrat se je pokazalo, da so besede Walterja Hallsteina, prvega predsednika Komisije, resnične: "Tisti, ki ne verjamejo v čudeže v evropskih zadevah, niso realisti."
Dvomi številnih državljanov v številnih državah članicah, ki so sprva verjeli, da bo evro povzročil ogromno rast cen, so se zdaj razblinili. Evro je sprejet in mnogi državljani so mu navdušeno izrekli dobrodošlico. Postal je nekakšna vidna evropska označba: poleg himne in zastave je eden izmed redkih simbolov, ki jih imamo danes.
Menim, da bi lahko rekli, da sta Evropa in evropsko gospodarstvo v prvih nekaj letih delovanja Evropske centralne banke plula v dokaj mirnih vodah, zato banka ni imela nikakršnih težav pri izvajanju politike stabilnosti. A kljub temu je treba poudariti, da je povprečna stopnja inflacije v prvih desetih letih evra znašala približno 2 %, torej toliko, kolikor si je to bolj ali manj zastavila sama Evropska centralna banka. Po drugi strani pa je nemška marka, ki je vedno bila znamenit primer stabilnosti, imela ves čas svojega 50 letnega obstoja 3-odstotno stopnjo inflacije. Zato je mogoče reči, da je Evropska centralna banka zelo uspešna.
Vendar pa Evropska centralna banka kaže svojo pravo moč, svojo pravo kakovost prav zdaj v času krize. Zdaj mora odigrati zelo pomembno vlogo. Dokazala je, da je neodvisna, uspešna in samozavestna in da ukrepa odločno in hitro. Postala je vzor nekaterim centralnim bankam, tako v tistih evropskih državah, ki še niso članice evrskega območja, kakor tudi v državah izven Evrope. Ameriški centralni banki Zvezne rezerve je dala jasno vedeti, da lahko vodi uspešno politiko, vendar ne navlic svoji neodvisnosti, temveč ravno zato, ker je politično neodvisna in ker ne izvaja navodil različnih vlad.
Vemo, da so države članice v tem trenutku, ko so bančni sektorji v posameznih državah prišli pod varno okrilje, sredi razvijanja različnih načrtov gospodarskih spodbud, ki naj bi vsrkali negativne vplive finančne krize na realno gospodarstvo. To bo postavilo Evropsko centralno banko pred nove izzive, saj obstaja tveganje, da bodo razlike v pristopih povzročile izkrivljanje konkurence in da bo zbliževanje, ki smo ga deloma dosegli med članicami evrskega območja, izgubljeno ter da bomo priča čedalje bolj razhajajočim se razvojem. To je treba preprečiti in prav zaradi tega je tako pomembno, da se Pakt za stabilnost in rast ne oslabi ali zavrže. Ravno nasprotno: poskrbeti moramo, da ostane veljaven. In prav zato je pomembno tudi, da se potrebne strukturne reforme, ki sta jih Komisija in Evropska centralna banka v preteklosti večkrat zahtevali, v posameznih državah članicah tudi dejansko izvedejo.
Evropska centralna banka bo v prihodnjih letih dobila novo nalogo. Kriza nas je naučila, da potrebujemo nekakšen evropski nadzor finančnega trga, to pa je področje, na katerem lahko Evropska centralna banka odigra veliko vlogo. Slednja je namreč že namignila, da je načeloma pripravljena vpeljati nekakšen osrednji evropski nadzorni sistem, ki bi bil podoben Evropskemu sistemu centralnih bank. Mednarodno vlogo evra je treba še bolj okrepiti. Evrsko območje mora biti soglasno in se mora tudi predstavljati kot enota v mednarodnih organizacijah, kot sta Mednarodni denarni sklad in Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj.
Še vedno drži, da enotna valuta brez enotne fiskalne gospodarske politike ostaja in bo še naprej ostala tvegan podvig. To niso zgolj malenkosti. EU se še vedno sooča z nekaterimi večjimi izzivi: soočamo se z visokimi in na žalost naraščajočimi stopnjami brezposelnosti, demografskimi spremembami, migracijskimi pritiski, čedalje večjo revščino v nekaterih sektorjih družbe in nepopustljivejšo konkurenco v okviru globalizacije. Evrsko območje se bo s temi izzivi lahko soočilo samo, če bodo gospodarske politike držav članic tesneje povezane. Imenovanje predsednika evrskega območja je bilo samo prvi korak v tej smeri in še vedno je samo prvi korak: prišel je čas, ko jih potrebujemo več.
Cristiana Muscardini
v imenu skupine UEN. - (IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, po desetih letih čedalje večji prostor, ki ga je evro ustvaril v mednarodni trgovini, ter njegova uporaba v obliki rezervne valute kažeta, da je evro postal svetovno merilo. Zagotovil je monetarno stabilnost in pomagal pri povezovanju gospodarstev držav članic, ki so ga sprejele, kljub nekaterim napakam v presoji, ki so povzročile probleme državljanom, tako zaradi dejanskih deviznih tečajev med nacionalnimi valutami in evrom kot nekaterih preverjanj cen blaga in storitev, ki so bila opravljena naknadno.
Evro ni bil vsiljen od zunaj in je bil ustvarjen brez kakršnih koli osvajalnih vojn ali političnih hegemonij. Bil je rezultat svobodnega sodelovanja 11 vlad, ki so v oblikovanju ekonomske in monetarne unije, kot je opredeljeno v Pogodbah, videle temeljni korak pri doseganju politične unije, ki je na žalost še vedno nismo uspeli doseči.
Nekateri problemi, ki so se pojavili, so posledica neučinkovitosti v sistemu, ki ni bil pripravljen za nalogo usmerjanja drugega pomembnega sorodnega pojava; govorim o čedalje hitrejši internacionalizaciji in velikih spremembah v načinu izvajanja trgovine na mednarodni ravni. Evro je omogočil, da smo se lahko soočili z nizom težav, izmed katerih je najresnejša trenutna finančna kriza, in zaščitil nas je pred velikimi pritiski, ki so razdejali naše trge. Če ne bi bilo evra, bi se ponovile izkušnje iz leta 1992, ali še hujše.
Deseto obletnico označujemo s toplo dobrodošlico Slovaški, šestnajsti državi, ki se je pridružila evrskemu območju. Ukrepi, ki sta jih Evropska centralna banka (ECB) in Komisija uvedli za namen spopadanja s trenutno krizo, so delovali kot blažilec in nekakšno zadrževanje, vendar še vedno trdimo, kot smo v tej dvorani pogosto trdili, da je nesprejemljivo, da je monetarna politika ločena od gospodarske politike. Dejansko stanje je seveda nekoliko nenavadno: 16 držav članic z enotno valuto, 27 nacionalnih gospodarskih politik, ki jih po svojih najboljših močeh usklajuje Komisija, in 11 držav članic z nacionalnimi valutami.
Usklajevanje monetarne politike z gospodarsko politiko, ki dejansko ne obstaja, zagotovo ni nobena posebna mojstrovina, ampak če institucije, ki so odgovorne za gospodarske politike v naših državah, ne komunicirajo s centralnimi bankami in ECB, ki mora vse te politike združiti, in obratno, potem bo Evropska unija naletela na nove težave pri skupnem soočanju s finančno krizo, obenem pa tudi na vedno nove izzive, ki nam jih prinašata zunanji svet in globalizacija.
Upamo, da bodo zadnje izkušnje prepričale ljudi, da se je treba soočiti s spremembami v Evropi, in realno gospodarstvo ponovno postaviti v središče ter zagotoviti boljšo povezanost med ECB in evropskimi institucijami, ki so zadolžene za opredeljevanje politične strategije in strategije načrtovanja. Tudi nedavna energetska kriza nam je pokazala, da je skupna gospodarska politika kot ena glavnih strateških tem ključnega interesa za javnost in da z njo ne smemo odlašati. Če obstaja politična volja, bo naraščajoča moč evra pospešila sprejetje takšne politike.
Alain Lipietz
v imenu skupine Verts/ALE. - (FR) Gospod predsednik, gospod Giscard d'Estaing, gospod Juncker, gospod Trichet, gospod komisar, gospe in gospodje, spomniti bi vas želel na to, kako je leta 1992, ko je bilo še povsem nejasno, ali bodo Francozi glasovali za Maastrichtsko pogodbo ali ne, Jacques Delors govoril pred generalno skupščino francoske Stranke zelenih, ki je uspela prispevati manjkajoči 1 % ali 2 %.
Takrat nam je dejal: "Glasujte za evro; potem bomo imeli politično Evropo, kajti če ne ustvarimo politične Evrope, ki bo nadzorovala Evropo, ga ljudje ne bodo sprejeli. Ne bodo ga sprejeli nikoli." Ni nas prepričal. Maastrichtska pogodba je bila odobrena, toda politična Evropa ni bila ustvarjena. In prav s tem problemom se soočamo danes.
Zakaj smo bili v tistem času proti evru? Za to sta obstajala dva razloga. Prvič, zdelo se nam je, da bodo maastrichtska načela Evropo potegnila v vsaj petletno prociklično recesivno politiko, in drugič, način vključevanja splošne monetarne politike v splošno gospodarsko politiko prek Maastrichtske pogodbe ni bil zadovoljiv. V imenu neodvisnosti Evropske centralne banke naj bi monetarno politiko ločili od drugih politik.
Povsem iskreno moram reči, pa čeprav ne mene ne drugih članov Stranke zelenih Maastrichtska pogodba ne prepriča niti danes, da me spremembe zakonodaje in izvajanja ekonomske in monetarne unije precej privlačijo.
Zgodile so se tri večje spremembe. Prvič, stabilnost cen je določena na višini nekoliko manj kot, vendar blizu 2 %. Ta cilj je mogoče videti nesmiseln. V trenutku, ko svetu grozi deflacija in ko se stanje slabša še z nagibanjem nekaterih držav k hitremu zmanjšanju stopenj DDV v okviru Keynesove politike, je očino, da ta 2-odstotni cilj ni več samo nekaj, s čimer bi se želeli bahati. Če tega 2-odstotnega cilja ne uspemo ohraniti, tvegamo zelo visoke realne obrestne mere.
Druga večja reforma je očitno reforma Pakta za stabilnost in rast, ki je bila opravljena leta 2005 in ki nam danes omogoča, da imamo politiko, ki je kontraciklična in usmerjena v spopadanje s krizo.
Tretje večje preoblikovanje predstavlja spremenjeno delovanje stvari v praksi. Ta stalen dialog, ki je bil še enkrat poudarjen v tej dvorani, med gospodom Trichetom, gospodom Almunio, gospodom Junckerjem in gospodom Barrosom, je pravzaprav v nasprotju s samo Maastrichtsko pogodbo. Takšno obliko sodelovanja med gospodom Trichetom in gospodom Almunio na primer štejem za enakovredno sodelovanju med gospodom Bernankejem in gospodom Paulsonom, saj je to pozitivno in zaželeno. Kaj je torej treba še storiti? Rekel bi samo to, da moramo ustrezno uporabiti dobre vidike Maastrichtske pogodbe.
Pravi problem nam predstavlja opredelitev deviznega tečaja, kar so večkrat omenili moji predhodniki. Naloga določitve deviznega tečaja je dodeljena Svetu. Poiskati moramo sredstva, ki bodo zagotovila, da bo Svet določil takšen devizni tečaj za Evropo, ki ne bo naključno izpeljan iz obrestne mere, izbrane s strani Evropske centralne banke, temveč ki ustrezno odraža industrijsko politiko. Da bi to storili, moramo najti ustrezne instrumente.
Drugič, cilj Evropske centralne banke ni samo ohraniti obrestno mero, ki bi bila blizu 2 %, temveč tudi izvajati politiko Evrope, s tem pa mislim na lizbonsko in gothenburško strategijo. Potrebujemo politiko za refinanciranje in ponovno znižanje zasebnih dolgov s strani Evropske centralne banke v skladu z gothenburško in lizbonsko strategijo.
Nazadnje, kot je bilo že rečeno, potrebujemo nadzor na evropski ravni, Evropska centralna banka pa je v naboljšem položaju, da opravi to nalogo.
Ilda Figueiredo
v imenu skupine GUE/NGL. - (PT) Obžalovanja vredno je, da te priložnosti ne izkoriščamo za poglobljen pregled posledic izvajanja neoliberalne in monetaristične politike - pri čemer uporabljamo evro kot izgovor -, ki sta povzročili trenutni resni družbeni položaj in prispevali k povečanju neenakosti, brezposelnosti, tveganemu in slabo plačanemu delu ter revščini.
Nesprejemljivo je, da se oprijemamo ideoloških dogem, kot so stabilnost cen in neracionalna merila Pakta za stabilnost in rast, ki se uporabljajo kot izgovor za nadaljevanje privatizacije in odpravo odgovornosti države za aktivnosti na področju socialnih zadev. Ta pristop vključuje tudi idejo o minimalni državi in večji učinkovitosti zasebnega sektorja, s čimer se želi vsiliti sprejetje tako imenovane omejitve plač, katere posledica so nizke, nominalne rasti plač in celo zmanjšanje realnih plač, kar na žalost jasno kaže portugalski primer.
Ne moremo se strinjati z lažno neodvisnostjo Evropske centralne banke, ki zavlačuje z odločitvami o zmanjšanju obrestnih mer in ki ohranja previsoko vrednost evra samo zato, da bi zaščitila tiste države z bolj razvitim gospodarstvom in močnejšimi gospodarskimi in finančnimi skupinami, s čimer povečuje stisko šibkejših gospodarstev in ljudi z manj finančnimi sredstvi.
Ta politika Evropske centralne banke je povzročila krčenje evropskega gospodarstva, kar jasno kaže na potrebo po nadaljnjem zmanjševanju referenčnih obrestnih mer. Ker je kupna moč delavcev in upokojencev v zadnjih 10 letih upadla, so dobički gopodarskih in finančnih skupin dosegli svojo najvišjo raven v 30 letih, kar je povzročilo veselje in zadovoljstvo, ki smo ju slišali v tej dvorani. Celo zdaj, v tej krizi, ki so jo te skupine povzročile, je to, kar počnejo, nacionaliziranje škode za namen privatizacije dobičkov, medtem ko delavci, mikro in mala podjetja, upokojenci in brezposelni trpijo posledice krize in so v najboljšem primeru upravičeni samo do nekaterih ostankov. Samo poglejte si, kaj se dogaja v finančnem sektorju, kjer so nekatere banke po nastopu finančne krize že večkrat povečale razlike med prodajnim in nakupnim tečajem in kjer se je samo v enem letu zaračunan pribitek podvojil, s čimer so nova posojila deležna še večjih omejitev.
Zato vztrajamo, da je treba nujno prekiniti z neoliberalno in monetaristično politiko in ustaviti Pakt za stabilnost, davčne oaze ter lažno neodvisnost Evropske centralne banke. Zato vztrajamo, da je treba močno povečati proračun EU na podlagi pravične porazdelitve prihodka in premoženja, da bi dobili pravo politiko gospodarske in socialne kohezije in da bi zavrnili ukrepe, ki so v glavnem ukrepi v smislu "reši se, kdor se more" in ki omogočajo bogatejšim, da še bolj bogatijo, revnim pa, da postanejo še bolj revni, kar jasno kažejo naraščajoče neenakosti in neskladja med gospodarstvi evrskega območja.
Zato vztrajamo, da je treba podpreti proizvodnjo mikro, malih in srednje velikih podjetij, spodbuditi kakovostne javne storitve, olajšati posojila in izboljšati kupno moč družin, ne samo najbolj prikrajšanih, temveč tudi družin, ki sodijo v srednji razred; treba je ustvariti več delovnih mest in zmanjšati revščino in bedo milijonov ljudi v naših državah.
Nigel Farage
v imenu skupine IND/DEM. - Gospod predsednik, kar uživajte v proslavi desetega rojstnega dne evra, kajti močno dvomim, da boste praznovali tudi dvajsetega. Kar smo videli danes dopoldne, spominja na stare sovjetske čase. Se spominjate petletnih načrtov, ki so jim napovedovali uspeh, še preden so se začeli izvajati, to pa so podkrepili z bahanjem o rekordnih pridelkih in odličnih proizvodnih številkah za traktorje? Podobno smo tudi mi danes bili deležni govorov vrste "odvoljenih", starajočih se birokratov, ki nas prepričujejo o nekem velikem uspehu. Vse to so samo prividi.
Mnenje, da je ECB opravila dobro delo, je res posebno. Evropska centralna banka je zvišala obrestne mere julija lani, torej prav v trenutku, ko so se trgi začeli sesuvati in so se drugod po svetu znižale obrestne mere. Seveda me nič od tega ne preseneča, saj gre pri tem evru samo za to, da politika vsiljuje narodom Evrope svojo voljo. Spomnite se, da sta samo dve državi - Danska in Švedska - izvedli referendum o evru in da sta obe rekli "ne"; izgovorili sta besedico, ki se ji vi na vsak način poskušate izogniti.
Evrsko območje še nikoli ni bilo na preizkušnji, vendar se bo to kmalu zgodilo. Španija ima gospodarske težave. Italija, kot so v tistem času trdili nemški ekonomisti, se ne bi nikoli smela pridružiti evrskemu območju, vendar pa mislim, da bi svojo pozornost morali bolj posvetiti položaju v Grčiji. Na ulicah demonstrira na tisoče mladih ljudi, ki od svoje vlade zahtevajo, da nekaj stori, ki od svoje vlade zahtevajo, da zniža obrestne mere, ki od svoje vlade zahtevajo, da devalvira. Vendar pa je grška vlada ujeta v evrskem prisilnem jopiču. Ničesar ne more storiti. In tudi prihodnje splošne volitve v Grčiji ne morejo prinesti prav nobenih sprememb. Ko se ljudem odvzame možnost, da se na voliščih sami odločijo o svoji prihodnosti, potem se bojim, da postane edina logična alternitva samo še nasilje.
S tem evrom pa ste ljudi zaprli v gospodarski zapor. Ljudi ste zaprli v Völkerkerker, zapor narodov, in potrebno bo veliko poguma, da se iz njega izvlečejo. Potrebno bo vodstvo ali po možnosti neizbežno sesutje gospodarstva. Lahko žvižgate, lahko se posmehujete, toda zapomnite si tole: Britanija je zunaj evrskega območja lahko devalvirala, lahko je znižala obrestne mere. Uspelo nam je storiti tisto, kar smo morali storiti. Kar posmehujte se, če se hočete, toda ali ste opazili, da na trgu obveznic danes zjutraj grške obveznice kotirajo za 233 točk višje od nemških obveznic? Vem, da večina izmed vas v tej dvorani ne ve niti, kaj to pomeni, tisti pa ki vedo, se bodo potrudili, da to ignorirajo. Kar potiskajte glavo v pesek, če hočete. Lahko ignorirate trge, če hočete, toda trgi ne bodo ignorirali vas.
Roger Helmer
Gospod predsednik, v zadnjih 200 letih je bilo najmanj pol ducata poskusov ustvarjanja enotnih valut ali mehanizmov fiksnih deviznih tečajev. Prav vsi so propadli, vsi so oškodovali udeležence in enako se dogaja tudi z evrom. Neravnovesja, ki so jih dolgo časa napovedovali skeptiki, nas začenjajo razjedati. Konkurenčnost Italije je propadla. Izkušnje Španije so kot izkušnje bika na bikoborbi: ta je na začetku drzen in močan, nato pa na pesku do smrti izkrvavi. Nedavni nemiri v Grčiji so jasno povezani z brezposelnostjo, ki je posledica precenjenega evra. Razlike v vrednosti obveznic med Grčijo in Nemčijo so dosegle brezprimerne ravni - več kot 200 baznih točk.
Trgi špekulirajo na propadu evra. V Britaniji se lahko zahvalimo bogu, da smo obdržali svojo valuto in da nismo del tega počasnega propada evrskega območja. Vse najboljše evro!
Predsednik
Razprava se je zaključila.
Pisne izjave (člen 142)
Richard Corbett  
v pisni obliki. - Deseta obletnica glasovanja o predlogu, ki ga je Parlament predstavil v imenu Sveta ministrov in ki ga je podal Gordon Brown (takratni predsednik Sveta) za namen fiksiranja deviznih tečajev na raven tistega dne in uvedbe evra, je priložnost za proslavo desetih let uspeha, stabilnosti in moči danes ene izmed dveh glavnih valut na svetu.
Če bi še vedno imeli pezeto, liro, drahmo in druge posamezne valute, ki bi ena proti drugi izjemno nihale, bi trenutno gospodarsko krizo spremljali še pretresi na valutnih trgih. Evro svojim članicam pomeni kamen stabilnosti, kar je pokazala ravno nasprotna usoda Islandije in Irske.
Obletnica je tudi možnost za razpravo o tem, ali dolgoročna gospodarska prihodnost Britanije leži v članstvu v evrskem območju. Britanija seveda lahko vzdrži zunaj evrskega območja na kratek rok, toda sčasoma lahko izgubimo: naša podjetja so na evropskem trgu prikrajšana zaradi menjalnih stroškov in stroškov zavarovanja pred tveganji, s katerimi se njihovi konkurenti ne soočajo; vlagatelji v evropski trg pa bodo raje del območja glavne valute kot območja manjše valute.
Konstantinos Droutsas  
Slavnostna seja, s katero Evropski parlament označuje deseto obletnico ekonomske in monetarne unije (EMU) v času hude krize kapitalističnega sistema, je nadaljevanje večkratnih resolucij in poročil Evropskega parlamenta na isto temo in samo še en poskus omilitve politike EU, ki je naravnana proti navadnim ljudem in delavcem in ki se je po propadu socializma nadaljevala z Maastrichtsko pogodbo in njenim odločnim napadom na pravice in svoboščine delavcev.
EMU, ustanovitev Evropske centralne banke in uvedba evra so nujni členi v verigi kapitalističnih prestrukturiranj, ki jih podpira kapital, da bi se lahko obranila pred zahtevami delavcev in zavarovala svojo donosnost s pospeševanjem izkoriščanja delavskega razreda in razredov navadnih ljudi.
Argumenti o stabilnosti cen, nižanju inflacije in zaščiti gospodarstev pred tveganji in krizo so obrabljeni argumenti. EMU ščiti donose monopolov in pospešuje privatizacijo in združitve.
V preteklem desetletju so delavci občutili krčenje svojih dohodkov, poslabšanje industrijskih odnosov, izginotje pravic do zavarovanja ter poslabšanje zdravstvenih in izobraževalnih storitev, ki so se spremenile v privatizirano blago.
Delavci zavračajo evropsko enosmerno cesto in njene podpornike, kakor tudi lizbonsko strategijo in Lizbonsko pogodbo, in se borijo proti EMU in sami EU za moč in gospodarstvo navadnih ljudi.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk  
v pisni obliki. - (PL) V okviru razprave o evru bi želel poudariti tri negativne vidike njenih rezultatov.
Prvič, od trenutka, ko je bil evro uveden, torej od leta 2002 do vključno 2007, so se tri države članice, ki so ostale zunaj evrskega območja (Anglija, Švedska in Danska), razvijale hitreje od držav v evrskem območju. Bruto nacionalni dohodek v teh treh državah je rasel skoraj dvakrat hitreje od povprečja v evrskem območju, stopnja brezposelnosti pa je bila nižja.
Drugič, boj proti učinkom trenutne finančne in gospodarske krize je v teh treh državah očitno bolj uspešen kot v evrskem območju. Centralne banke Anglije, Švedske in Danske so zelo hitro in očitno znižale obrestne mere in obenem zagotovile likvidnost komercialnim bankam. Zdi se tudi, da bo fiskalna politika v teh državah učinkovitejša od fiskalne politike v evrskem območju.
Tretjič, nove države članice, ki se pripravljajo na vstop v evrsko območje, morajo izpolniti številna monetarna in fiskalna merila dve leti pred vstopom. Nekatera izmed teh meril si medsebojno nasprotujejo, kot je vključenost v sistem ERM II - in s tem ohranitev deviznega tečaja nacionalne valute do evra v razponu nihanja, ki znaša ± 15 % - ter obenem ohranitev nizke ravni inflacije. Preprečevanje pritiska devalvacije na nacionalno valuto zahteva poseg centralnih bank, kar pomeni dajanje večjih količin nacionalne valute v obtok, to pa očitno povečuje pritisk inflacije. Ker Komisija želi k vstopu spodbuditi nove države članice, bi morala premisliti o odpravi tega očitnega neskladja.
Sirpa Pietikäinen  
v pisni obliki. - (FI) Gospod predsednik, gospe in gospodje, Evropska ekonomska in monetarna unija je začela delovati 1. januarja 1999 in istočasno je 11 držav članic EU sprejelo enotno valuto. Evro je 1. januarja 2009 dopolnil 10 let. Istočasno je Slovaška postala šestnajsta država, ki uporablja evro.
Kot je v svojem govoru pred Parlamentom povedal že gospod Juncker, evro skoraj gotovo pomeni "sidro stabilnosti". To je nekaj, česar se boleče zavedajo države, ki so ostale zunaj evrskega območja.
Čeprav so deseto obletnico evra zasenčile skrbi zaradi možne poglobitve recesije, verjamem, da se je evrsko območje zmožno izvleči iz krize. To pa bo kljub vsemu zahtevalo precejšenj trud na strani Unije. V skladu z zadnjimi ocenami bo učinek dogovorjenega svežnja spodbud bistveno manjši od 1,5 % bruto domačega proizvoda, ki je načrtovan za to območje. V skladu s tekočimi ocenami bo znašal okrog 0,6 %. Potrebna je torej dodatna spodbuda.
Evro je nedvomno dosegel uspeh, vendar so k temu pripeljala nenehna prizadevanja. Zdaj moramo okrepiti vlogo Evrope v nadzoru finančnih trgov. Ohraniti moramo temeljna načela in merila ekonomske in monetarne unije.
Zita Pleštinská  
v pisni obliki. - (SK) 1. januarja 2009 je evro postal uradna valuta Slovaške. Od tega datuma se dvojni križ na treh hribih s slovaške zastave pojavlja na kovancih za en in dva evra, ki so bili dani v obtok po vsem evrskem območju.
Ta dan je bil zgodovinskega pomena za Slovaško in Slovaki smo zelo ponosni, da smo prva država iz nekdanjega socialističnega bloka, ki je uvedla evro v tem simboličnem letu, ko se praznuje deseta obletnica evrskega območja.
Cenim dejstvo, da je trenutna slovaška vlada sprejela zavezo Mikuláša Dzurinde, katerega kabinet je jeseni leta 2004 sprejel načrt o nadomestitvi krone z evropsko valuto in kot ciljni datum določil začetek leta 2009.
Poleg tega se zdi primerno, da se tukaj v EP zahvalimo slovaškim ljudem, saj so prav oni kot glavni akterji zahtevnih toda potrebnih "Dzurindinih" reform, vztrajali in pomagali Slovaški, da postane uspešna evropska država.
Od 1. januarja 2009 bo evro vsak dan povezoval ljudi Slovaške z Unijo.
Zbogom krona, dobrodošel evro.
Nicolae Vlad Popa  
v pisni obliki. - (RO) Uvedba enotne evropske valute pred 10 leti je označila zaključek procesa, katerega posledice se čutijo daleč izven gospodarskega sektorja. Zaključek procesa vzpostavitve ekonomske in monetarne unije je pokazal na zavezo držav članic k varovanju gospodarske in politične enotnosti EU.
Uspeh evra zato pomeni uspeh procesa izgradnje subjekta, oblikovanega za širjenje evropskih vrednot na mednarodni ravni in potrditev Evropske unije kot glavnega akterja v poslovnih in finančnih odnosih znotraj svetovnega gospodarstva.
Verjamem, da koristi, ki jih je prinesla uvedba evra, vključno z makroekonomsko stabilnostjo, precejšnjim zmanjšanjem nihanja cen, spodbujanjem ustvarjanja delovnih mest in podpiranjem rasti produktivnosti, ki jih vse podpira čedalje močnejši odpor proti zunanjim pretresom, upravičujejo vsa prizadevanja novih držav članic, zlasti Romunije, da čimprej izpolnijo konvergenčna merila in se pridružijo evrskemu območju.
Richard Seeber  
v pisni obliki. - (DE) Ker je bil evro uveden 1. januarja 1999, je enotna valuta v mnogih ozirih dokazala, da je pomemben dejavnik stabilnosti gospodarstva EU. Enotna valuta je predvsem gonilna sila evropskih menjav: izginotje deviznih tečajev v državah evra pomeni pomembno in očitno prednost za državljane in spodbuja mobilnost znotraj EU.
Poleg očitnih prednosti, ki jih prinaša, je evro postal tudi sidro v finančni krizi. Samo večja valuta, ki jo uporabljajo številne državne članice in nacionalna gospodarstva, lahko ublaži ogromne posledice gospodarskega propada. Monetarna unija pomeni, da je makroekonomske vzvode mogoče uporabiti na mednarodni ravni in da se je na finančno krizo mogoče odzvati aktivno.
Toda evro je tudi simbol evropskega združevanja in predstavlja dolgo pot, ki so jo evropski ljudje skupaj že prepotovali. Monetarna unija je naslednji logičen korak po gospodarski uniji in bi moral utreti tudi pot h globljem evropskem združevanju.
Iuliu Winkler  
Skoraj pred enim letom, ko smo označili deseto obletnico ustanovitve Evropske centralne banke (ECB) in monetarne unije (EMU), smo poudarili naslednje: "V desetih letih svojega obstoja je EMU dosegla odmeven uspeh."
Mislim, da je ta ocena dokaj primerna, saj trdno verjamem v pomen solidarnosti, ki jo morajo države članice pokazati v svojih skupnih ukrepih, da bi premagale učinke finančne krize in zmanjšale negativne vplive svetovne gospodarske krize. Evropa se je po koncu druge svetovne vojne znašla v najbolj negotovem gospodarskem položaju. V takšnem ozračju moramo ob deseti obletnici uvedbe evra svojo pozornost preusmeriti na večje projekte evropskega združevanja.
Uvedba enotne evropske valute in vzpostavitev EMU sta bili skupni odločitvi, sprejeti z usklajevanjem in solidarnostjo, ki temelji na evropskih vrednotah. To je drža, ki jo potrebujemo tudi letos, da bi razvili in uspešno izvedli ukrepe za premagovanje finančne krize. Ohraniti moramo konkurenčnost Evrope znotraj evrskega območja ter jo okrepiti v državah članicah, ki se pripravljajo na vstop v evrsko območje. Poleg tega morajo skupni gospodarski interesi EU imeti prednost pred raznolikimi interesi članic EMU.
Predsednica
Naslednja točka je glasovanje.
(Za podrobnosti izidov glasovanja: glej zapisnik)
