YKP ja ekosysteemiperustainen lähestymistapa kalastuksen hoidossa (lyhyt esittely) 
Puhemies
(PT) Esityslistalla on seuraavana Pedro Guerreiron kalatalousvaliokunnan puolesta laatima mietintö YKP:stä ja ekosysteemiperustaisesta lähestymistavasta kalastuksen hoidossa.
Pedro Guerreiro
esittelijä. - (PT) Tämä komission tiedonanto herättää joukon kysymyksiä osana keskustelua yhteisen kalastuspolitiikan mahdollisesta uudistamisesta vuoteen 2012 mennessä.
Parlamentin kalatalousvaliokunnan hyväksymässä mietinnössäni tuodaan esiin useita tekijöitä, joita me pidämme tämän keskustelun yhteydessä tärkeinä.
Kalastustoiminta on erittäin tärkeä ihmisten ravinnonsaannin ja eloonjäämisen varmistamisen kannalta, ja tämä on koko kalastuspolitiikan ensisijainen tavoite.
Tässä yhteydessä on syytä korostaa jäsenvaltioiden yksinomaisilla talousvyöhykkeillä harjoitettavan kalastuksen merkitystä niiden omavaraisuuden ja riippumattomuuden varmistamiseksi etenkin elintarvikkeiden osalta.
YKP:n olisi edistettävä kalastusalan nykyaikaistamista ja kestävää kehitystä varmistamalla alan sosioekonomiset edellytykset ja kalavarojen kestävyys ja takaamalla kalataloustuotteiden yleinen saatavuus, elintarvikeomavaraisuus ja elintarvikkeiden saatavuus, työpaikkojen säilyminen ja kalastajien elinolojen paraneminen.
YKP:n omat tavoitteet huomioon ottaen sitä ei tarvitse alistaa muiden sittemmin määriteltyjen yhteisön politiikkojen alaan kuuluvaksi.
Toisin sanoen kalastuspolitiikka ei ole eikä saa olla meriä tai meriympäristöä koskevaa politiikkaa.
Koska kalastus on itsestään uusiutuvien luonnonvarojen hyödyntämistä, kalastuksenhoidon tärkein ja ensisijainen tehtävä on valvoa kokonaispyyntiponnistusta, jotta on mahdollista varmistaa kestävä enimmäistuotto.
Kalastuspolitiikan lähtökohtana on oltava oletus riippuvuudesta kalastusyhteisöjen hyvinvoinnin ja niihin olennaisesti liittyvien ekosysteemien kestävyyden välillä tunnustamalla erityisesti pienimuotoisen rannikkokalastuksen ja perinteisen kalastuksen erityinen luonne ja merkitys.
Ekosysteemisen lähestymistavan soveltaminen merien hoitoon edellyttää ehdottomasti monitieteisiä ja -alaisia toimia niiden eri toimien joukossa, jotka vaikuttavat meriekosysteemeihin. Kyseisten toimien on oltava kauaskantoisia ja edellettävä hyväksyttyjä kalatalousalaa koskevia politiikkoja.
Ehdotuksen mukaisen ekosysteemiperustaisen kalavarojen arvioinnin on perustuttava pitävään tieteelliseen tietoon eikä olettamuksiin perustuviin arvailuihin.
On myös välttämätöntä tunnustaa, että eri merialueiden ja niiden luonnonvarojen välillä samoin kuin eri laivastojen ja käytettyjen pyyntimenetelmien sekä niiden ekosysteemeihin kohdistuvien vaikutusten välillä on huomattavia eroja, minkä vuoksi kalastuksenhoitotoimet on hajautettava ja kohdennettava kuhunkin yksittäiseen tapaukseen soveltuviksi niin, että tarvittaessa kalastajille korvataan asianomaiset sosioekonomiset seuraukset.
Me katsomme, että kalavarojen, kalastustoiminnan ja asianomaisten paikallisyhteisöjen elinkelpoisuuden takaamiseksi on välttämätöntä, että jäsenvaltiot harjoittavat lainkäyttövaltaansa 12 meripeninkulmaan rajoittuvilla aluevesillään ja että syrjäisimpien alueiden yksinomaisia talousvyöhykkeitä vastaavaa aluetta pidetään "yksinomaisena vyöhykkeenä".
Tässä yhteydessä ovat huolestuttavia kalastusalueille pääsyä koskevat ehdotukset, joilla pyritään edistämään yksilöllisesti siirrettävissä olevia kiintiöitä koskevan järjestelmän käyttöönottoa, mikä johtaisi kalastustoiminnan keskittymiseen ja yksilöllisten kalastusoikeuksien myöntämiseen.
On lisäksi korostettava, että on epäasianmukaista ja perusteetonta ajaa politiikkaa, jolla edistetään alusten erittelemätöntä romuttamista ottamatta huomioon laivastojen erityispiirteitä, luonnonvaroja, kunkin jäsenvaltion kulutustarpeita ja niiden sosioekonomista merkitystä.
Lopuksi haluan painottaa, että kalatalousalan tulotason jyrkkä lasku johtuu paitsi kalastustoiminnan rajoituksista myös etenkin ensimyyntihintojen jäädyttämisestä/alentamisesta, joihin liittyy tuotantokustannusten (diesel ja bensiini) jyrkkä nousu.
Androulla Vassiliou
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, komissio ilmaisee tyytyväisyytensä esitellystä mietinnöstä sekä meidän ekosysteemiperustaista lähestymistapaa koskeville suunnitelmillemme annetusta tuesta.
Yksi komission tiedonannon tärkeimmistä viesteistä on se, että vaikka kalastus on riippuvainen terveistä meriekosysteemeistä, kalastuksen hoito ei voi yksinään vastata yleisestä merien hoidosta. Terveet meriekosysteemit voidaan turvata vain politiikalla, joka käsittää kaikki niihin vaikuttavat alat.
Tästä syystä komissio pitää meripolitiikkaa ja etenkin sen ympäristöpilaria, meristrategiadirektiiviä, ekosysteemiperustaisen lähestymistavan täytäntöönpanon avaintekijänä. Tämä lähestymistapa antaa kalastusalalle takeet siitä, että kaikkiin meriekosysteemeihin kohdistuviin ihmisen vaikutuksiin, ei pelkästään kalastukseen, puututaan oikeasuhtaisella ja johdonmukaisella tavalla. Tämä on myös mietinnön yleinen viesti, ja me arvostamme yhteisymmärrystä tästä seikasta.
Korostan, ettei tämä tarkoita sitä, että jokin politiikka olisi alisteista johonkin toiseen verrattuna - että me tällä lähestymistavalla asettaisimme esimerkiksi meristrategiadirektiivin ja yhteisen kalastuspolitiikan hierarkkiseen järjestykseen.
Meristrategiadirektiivi palvelee yhteistä kalastuspolitiikkaa toimimalla välttämättömänä yhdentämisvälineenä, jolla taataan kalastuksen tarvitsemat luonnonvarat tulevaisuudessa, ja yhteinen kalastuspolitiikka tukee meristrategiadirektiiviä toteuttamalla tarvittavia hoitotoimia terveitä meriekosysteemejä koskevien tavoitteiden edistämiseksi.
Kuten mietinnössä todetaan, elintarviketarpeiden täyttäminen, kalatalousalan ja kalastusyhteisöjen elinkelpoisuuden turvaaminen sekä meriekosysteemien kestävyyden säilyttäminen eivät ole yhteensovittamattomia tavoitteita. Päinvastoin, pitkällä aikavälillä näiden tavoitteiden välillä on yhteisvaikutusta.
Mietinnössä mainitaan monia kysymyksiä, jotka liittyvät tulevaisuudessa käytettäviin erityisiin välineisiin. Nämä ovat tärkeitä ja aiheellisia kysymyksiä, joita käsittelemme yhteisen kalastuspolitiikan uudistusta koskevassa keskustelussa. Tästä syystä en kommentoi niitä erikseen tässä.
Huomautan kuitenkin, että on pari seikkaa, joista saatamme olla eri mieltä. Mietinnön mukaan kalastajille, jotka kärsivät hoitosuunnitelmista ja ekosysteemien suojelutoimista, olisi annettava tukia tai korvauksia. Meidän mielestämme suorat tuet eivät ole oikea etenemistapa, vaan ratkaisuna on auttaa alaa suurempaan taloudelliseen joustavuuteen ja rannikkoyhteisöjä monipuolistamaan elinkeinotoimintaansa.
Mietinnössä todetaan myös, että luonnonvaraisia kalakantoja voitaisiin elvyttää vesiviljelyn avulla. Vaikka tämä saattaa olla käyttökelpoinen vaihtoehto muutamissa hyvin erityisissä tapauksissa, se ei mielestämme ole oikea yleinen etenemistapa. Kalakannat olisi elvytettävä hallinnoimalla asianmukaisesti meriekosysteemeihin kohdistuvia ihmisen vaikutuksia, sekä kalatalousalan että muiden alojen vaikutukset mukaan luettuna.
Palaamme yksityiskohtaisempaan keskusteluun kalastuksenhoidon välineistä yhteisen kalastuspolitiikan uudistamisesta ja kehittämisestä käytävän keskustelun yhteydessä, joka käynnistyy huhtikuussa julkaistavalla vihreällä kirjalla. Toistaiseksi kiitän parlamenttia sen tässä mietinnössä ilmaisemasta tuesta lähestymistavallemme.
Puhemies
(PT) Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tiistaina kello 12.00.
Kirjallinen lausuma (työjärjestyksen 142 artikla)
Daciana Octavia Sârbu  
Euroopan unionin vesien nykyiset kalavarat pienenevät pienenemistään sekä liikakalastuksen ja sopimattomien kalastusvälineiden että muiden alojen, varsinkin matkailun, meren eliöstöön kohdistamien vaikutusten vuoksi. Tieteellinen tutkimus, jolla tunnistetaan meriekosysteemeihin vaikuttavat tekijät, ilmastonmuutos mukaan luettuna, tarjoaa mahdollisuuden määrittää kalavarojen kehityssuunta ja varmistaa, että kalavarojen nopean ja jatkuvan hupenemisen ehkäisemiseksi toteutetaan varotoimenpiteitä.
Koska kalastus on elintarvikkeiden riittävyyden ja ihmisen henkiinjäämisen kannalta oleellista toimintaa, kalavarojen kestävyyden hallinnointi on ratkaisevan tärkeää nyt, kun merten biologinen monimuotoisuus on heikkenemässä. Tästä syystä sosiaaliset, taloudelliset ja ympäristönsuojeluun liittyvät näkökohdat on otettava huomioon kaikissa aloitteissa, joilla edistetään Euroopan unionin rannikkoalueiden kestävää kehitystä.
