Förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser - Tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott - Krav på medlemsstaternas budgetramverk - Övervakningen av de offentliga finanserna i euroområdet - Övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken - Verkställighetsåtgärder för att korrigera alltför stora makroekonomiska obalanser i euroområdet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om:
betänkandet av Elisa Ferreira, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser - C7-0301/2010 -,
betänkandet av Diogo Feio, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1467/97 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott -,
betänkandet av Vicky Ford, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till rådets direktiv om krav på medlemsstaternas budgetramverk - 2010/0277(NLE)),
betänkandet av Sylvie Goulard, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om effektiv övervakning av de offentliga finanserna i euroområdet - C7-0298/2010 -,
betänkandet av Corien Wortmann-Kool, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken - C7-0300/2010 -, och
betänkandet av Carl Haglund, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om verkställighetsåtgärder för att korrigera alltför stora makroekonomiska obalanser i euroområdet - C7-0299/2010 -.
Elisa Ferreira
Herr talman, gruppen Progressiva alliansen av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet anser att den del av paketet om den ekonomiska styrningen som handlar om stabilitets- och tillväxtpakten inte är det svar som Europa behöver i denna tid av strukturell kris. Paketet innehåller visserligen en översyn av stabilitets- och tillväxtpakten, men inte i syfte att förändra den i grunden. Översynen syftar endast till att göra kraven i paketet bredare och dess påföljder tuffare.
Det vore bättre att anta att pakten är omöjlig att uppfylla om ett lands ekonomi inte växer och i synnerhet under en kris. Dessa frågor bör stå i centrum på den politiska dagordningen. Vi borde diskutera införandet av en politik för krishantering och de instrument som är förknippade med en sådan politik i länderna i euroområdet och, när det gäller en annan fråga, hur vi ska förhindra att den ständigt divergerande utvecklingen av euroländernas ekonomier förstör den gemensamma valutan. Om vi inte kan lösa dessa frågor blir pakten meningslös, som någon sade. Det finns dock en strimma av hopp i paketet: det nya initiativet för att identifiera och korrigera de makroekonomiska obalanser som byggs upp, särskilt i euroområdet, innan de blir olösliga problem.
Parlamentet ville få ansvar som medlagstiftare och har tagit detta ansvar fullt ut. Den text som vi ska rösta om speglar ett brett samförstånd, som endast har gjorts möjligt tack vare allas enorma arbetskapacitet och kompromissvilja. Som föredragande vill jag tacka alla mina kolleger från alla politiska grupper, framför allt mina skuggföredragande, och jag vill särskilt nämna Carl Haglund, som jag också själv var skuggföredragande åt.
Trialogfasen var lång och svår, och vi nådde en överenskommelse - tyvärr var den inte fullständig - tack vare det ungerska ordförandeskapet, företrätt av minister András Kármán, kommissionen, företrädd av kommissionsledamot Olli Rehn samt alla våra samarbetspartner. Låt oss tala klarspråk: att identifiera makroekonomiska obalanser är en komplicerad och helt ny process. I stället för att enbart tillämpa sanktioner är det viktigt att identifiera riskerna på ett kompetent sätt, ta reda på om de är landets eget ansvar eller om de beror på yttre påverkan, och göra korrekta, snabba och praktiska rekommendationer.
Efter förhandlingsprocessen, omfattar resultattavlan - det vill säga den uppsättning indikatorer som har förhandlats fram - inte bara finansiella och nominella indikatorer utan också indikatorer från den reala ekonomin. Vi litar också på att kommissionen samvetsgrant kommer att respektera kompromissen om skäl 6A, som innebär att parlamentet tillsammans med rådet medverkar vid framtida granskningsprocesser. Tolkningen kommer inte heller att ske automatiskt, utan göras på ett intelligent sätt genom fördjupad granskning, vilket är krävande för kommissionen men nödvändigt.
Kommissionens rekommendationer måste överensstämma med alla andra strategiska dokument, men landet kommer att bära huvudansvaret när det gäller att föreslå vilka lösningar som ska genomföras. Parlamentets utökade befogenheter, den ökade delaktigheten från arbetsmarknadens parter och respekten för kollektiva förhandlingar har garanterats. Sanktioner är motiverade vid brist på samarbete, men inte i de fall då länderna inte kan uppfylla målen. De är också graderade, vilket är en viktig aspekt. Vi skulle ha föredragit att lätta på sanktionerna, men vi var tvungna att gå med på dem som en del av kompromisserna.
Innan vi kan nå en överenskommelse finns det en grundläggande stötesten: erkännandet av att det på en inre marknad, i ett valutaområde, är rimligt att variationerna i resultattavlans indikatorer bör observeras oavsett om de är positiva eller negativa, och att både underskott och överskott bör bli föremål för observation, trots att de givetvis inte ger upphov till samma rekommendationer. Vi har alla - enskilda ledamöter, politiska grupper och institutioner - kommit långt. Vi har en överenskommelse om en balanserad text av hög kvalitet inom räckhåll. Jag hoppas bara att den kompromissvilja som har fört oss så här långt kommer att föra oss fram till en slutlig överenskommelse.
Diogo Feio
Herr talman! Detta är ytterligare ett steg i ett enastående arbete som vi har gjort i Europaparlamentet. Jag vill tacka Corien Wortmann-Kool, Sylvie Goulard, Carl Haglund, Elisa Ferreira och Vicky Ford, som har varit föredragande tillsammans med mig för hela detta paket om den ekonomiska styrningen. Jag vill också rikta ett särskilt tack till de olika skuggföredragandena som har hjälpt oss i vårt arbete. Slutligen måste jag framhålla det utomordentliga arbete som har utförts av rådet i denna fråga, särskilt av András Kármán, som har haft ett nära samarbete med oss, och kommissionsledamot Olli Rehn, som också har spelat en ovärderlig roll i hela processen.
Jag vill börja med att uttrycka tillförsikt, i en positiv anda. Detta paket för den ekonomiska styrningen måste visa att Europa är i stånd att övervinna svårigheter och skydda sig mot framtida problem. Därför ser jag med stor tillförsikt på vad som kommer att hända med lagstiftningen om den ekonomiska styrningen under de närmaste dagarna. I stabilitets- och tillväxtpakten - jag var föredragande för den korrigerande delen - är det möjligt att lägga till idén om tillväxt till idén om stabilitet och budgetdisciplin. Det går att vara nyskapande när det gäller förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Det är möjligt att gå längre än att bara ha en sanktionsmekanism, och därför kommer antagandet av detta paket för den ekonomiska styrningen att leda till mer Europa och ett bättre Europa.
När det t.ex. gäller den korrigerande delen av stabilitets- och tillväxtpakten har detta paket för den ekonomiska styrningen givit oss en mer intelligent tillämpning av pakten, genom den uppmärksamhet som ägnas åt skuldkriteriet, införandet av en genomsnittlig takt för skuldminskningen, som ska genomföras under tre år med möjlighet till flexibilitet i fråga om att uppfylla reglerna, en mer detaljerad och lämplig förteckning över relevanta faktorer som kommissionen bör beakta i sin bedömning av den ekonomiska situationen i de berörda länderna, och införandet av en treårig övergångsperiod för genomförandet av skuldkriteriet.
Det finns även andra aspekter som jag vill lyfta fram här, vilka rör andra betänkanden. Eftersom vi har jobbat tillsammans hela tiden måste jag nämna det viktiga införandet av en europeisk termin i den förebyggande delen, och påpeka att den förebyggande delen är viktig och att påföljder endast bör tillämpas som det sista steget i hela detta förfarande. Förfarandet innefattar införandet av symmetri i analysen av makroekonomiska indikatorer, möjligheten att kommissionen kommer att genomföra en undersökning om euroobligationer i slutet av detta år, en integrerad syn på påföljder som ett sista steg både i fråga om makroekonomiska obalanser och när det gäller stabilitets- och tillväxtpakten, samt frågan om att införa omvänd kvalificerad majoritet vid omröstningar i rådet. I alla dessa steg har parlamentet haft en avgörande roll.
Därför kan vi just nu skicka ett mycket tydligt budskap till våra medborgare. Budskapet är att vi håller på att utarbeta en institutionell mekanism för att förhindra framtida kriser. Europa kommer att bli mycket bättre förberett med detta paket om den ekonomiska styrningen. Europa tar ett avgörande steg i och med paketet om den ekonomiska styrningen så att vår ekonomi kan växa tryggt.
Vicky Ford
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Europeiska rådet. Vi kan alla se den mycket känsliga situationen i Europa och särskilt i euroområdet, som har inneburit att olika länder har blivit tvungna att samarbeta på ett sätt som vi aldrig har sett förut. Vi kan se det nödvändiga behovet av att förbättra konkurrenskraften och bygga upp de offentliga finanserna på ett hållbart sätt.
Under de senaste dagarna, veckorna och månaderna har vi gång på gång fått se ministrar från medlemsstaterna träffas för att försöka hitta lösningar på varandras problem. Dessutom har jag aldrig förr sett en sådan önskan från allmänheten att förstå hur offentliga medel används. Så låt mig först tala om det direktiv som jag har arbetat med.
I direktivet fastställs en rad krav på redovisningsstatistik, prognoser och budgetprocesser. Låt oss inte glömma att otillräcklig budgetplanering och felaktig information har förvärrat denna kris.
Det är ett direktiv från rådet, inte ett medlagstiftningsbetänkande, och rådet har diskuterat det utförligt. Medlemsstaterna har själva beslutat om en finanspolitisk planeringshorisont på minst tre år som ska omfatta alla offentliga nivåer och statliga medel i staternas budgetprocesser samt att uppgifter om t.ex. ansvarsförbindelser ska offentliggöras. Räkenskaper och prognosutfall kommer att utvärderas av oberoende instanser.
Låt mig säga att många av medlemsstaterna redan uppfyller stora delar av detta direktiv, men genomförandet av dessa minimikrav kommer att kräva disciplin och återställa förtroendet, vilket utgör ett första litet steg på vägen tillbaka till stabilitet i de offentliga finanserna.
Dessutom har medlemsstaterna själva kommit överens om att de ska införa sin egen lagstiftning om finanspolitiska regler - inte nödvändigtvis den skuldbroms som förts in i den tyska grundlagen, utan regler som skräddarsys i varje land för att landet ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt fördraget. Detta är förstås känsligt också eftersom olika länder har olika skyldigheter enligt fördraget, och därför gäller inte detta avsnitt Storbritannien.
Under förhandlingarna om det bredare ”sexpacket” gjordes ett antal förslag för att förbättra detta rådsdirektiv, många lades fram av Europeiska centralbanken och av ledamöterna i parlamentet. Rådet har arbetat med god vilja för att försöka förbättra direktivet där så är lämpligt och öka öppenheten, men utan att ge sig in på känsliga frågor som rör enskilda nationella författningar.
Jag ska fatta mig kort om de övriga direktiven. Under dessa förhandlingar har jag försökt vara konstruktiv genom att låta särskilt medlemsstaterna i euroområdet utarbeta de regler och sanktioner de anser vara nödvändiga för att underbygga sin stabilitet. Jag har inte stött kolleger som anser att lösningen endast består i att Europaparlamentet får en starkare roll.
Under helgen och i måndags kväll försökte rådet erbjuda en slutlig kompromiss om en olöst fråga om omröstningar i Europeiska rådet. Även om detta enligt min mening inte är någon väldigt viktig fråga i min egen medlemsstat - eftersom vi inte har för avsikt att ansluta oss till eurosamarbetet och böterna inte gäller för oss - är det en oerhört svår och omtvistad fråga i många länder, även i de länder som har för avsikt att ansluta sig.
I detta läge måste vi försöka förstå varandras problem, men också respektera varandras olikheter. Tidigare i veckan varnade jag mina kolleger för att det inte skulle vara någon ansvarsfull hållning från parlamentets sida att ge sig in i en direkt konfrontation mellan parlamentet och rådet i en fråga som jag inte ansåg att jag kunde förklara för en människa på gatan. Jag sade att jag ansåg att det vore oansvarigt.
Och det är inte många av mina gruppmedlemmar som stöder parlamentets inställning i den frågan. Jag kan inte stödja parlamentets ändringar av rådets text om de makroekonomiska obalanserna, och under de kommande veckorna skulle jag vilja ha större klarhet om de olika ståndpunkterna hos medlemsstaterna i och utanför euroområdet.
Sylvie Goulard
Herr talman! Vi har haft otaliga trepartsmöten, några av dem sent på kvällen, med andra ledamöter, kommissionen och det ungerska ordförandeskapet. Jag vill börja med att tacka mina kolleger och våra motparter för det arbete vi har gjort tillsammans.
Budskapet från Ekofinrådet är att alla måste ta sitt ansvar. Min omedelbara reaktion är att säga: ”Okej då, låt oss verkligen ta vårt ansvar.”. Inte med en stor fanfar, inte så att man kan säga att vi nått en överenskommelse snabbt, men med ett öga på de ekonomiska problemen i euroområdet och Europeiska unionen och i ett försök att hitta lämpliga lösningar. Det var min grupps inställning i dessa förhandlingar. Jag tvivlar på att marknaderna och våra medborgare skulle tro på snabba men ytliga lösningar.
Vi anser att det krävs betydande förbättringar. Jag anser att vi redan har uppnått några av de mål som vi har satt upp. Låt mig påminna er om att vi inte är de enda som har dessa mål: vid flera tillfällen har Europeiska centralbanken uppmanat parlamentet att förstärka kommissionens redan djärva förslag. Vi har därför försökt stärka disciplinen. Det var en av våra riktlinjer: inte för att vi tycker om disciplinen i sig, utan för att den gemensamma valutan äventyras om man bryter mot de gemensamma reglerna i ett samhälle som är grundat på rättsstatsprincipen. Vi har infört sanktioner för bedrägeri. Tyvärr är detta en av de lärdomar som vi har tvingats dra under eurons första år. Som Vicky Ford sade har vi också försökt införa en viss ordning i fråga om de nationella budgetförfarandena, om så bara för att kunna jämföra praxis i olika länder. En punkt har varit särskilt viktigt för mig: om vi bara kan säga till våra medborgare att vi har stärkt de automatiska mekanismerna, såsom tidningarna framställer det, kommer de att få intrycket att någon mystisk maskin har slagits på i Bryssel som kommer att slå dem på fingrarna när något går fel.
Om vi vill ha strängare regler måste de vara intelligentare, men framför allt behöver vi mer demokratisk debatt och mer gränsöverskridande diskussioner. Därför har vi föreslagit - och jag vill tacka alla kolleger som har stöttat mig på den punkten - upprättandet av en så kallad ekonomisk dialog, som måste vara proportionell. Den utgör inget hot mot de nationella grundlagarna, den är helt enkelt ett uttryck för vår önskan om mer debatt särskilt inom euroområdet, men även i hela EU. Vi vill att parlamentet blir ett forum för en öppen dialog mellan EU-institutionerna och medlemsstaterna, och i synnerhet en plats där medlemsstaterna kan dela med sig av sina problem och redogöra för sina ståndpunkter. Vissa länder ligger efter, andra har kommit längre, några är på gränsen, vissa har större befolkning: vi måste ha allt detta i åtanke. Det gläder mig att se att Jürgen Habermas denna vecka återigen har betonat i tyska medier att det är absolut nödvändigt att öka den demokratiska legitimiteten. Jag vill säga till Vicky Ford att vi inte argumenterar för att stärka vår makt, vi kräver en större roll för dem som har fått mandat av folket att försvara dess intressen i Bryssel.
Det finns andra viktiga punkter, framför allt på den makroekonomiska sidan. Jag anser att alla medlemsstater bör omfattas av en gemensam övervakning. Symmetrin är en viktig fråga. Rådet bör förstå vad detta innebär: en intelligent symmetri som skiljer mellan underskott och överskott, men ändå en symmetri.
Låt mig avsluta med att nämna euroobligationer, som är en av de saker som jag har förespråkat. Jag vill vädja till alla politiska gruppledare: ni kan inte hävda att ni stöder euroobligationer och samtidigt rösta emot dem. Ni kanske menar att ni vill ha mer, jag själv skulle ha velat gå längre, men jag har full förståelse för de insatser som kommissionsledamot Olli Rehn är villig att göra. Låt mig påminna er om att kommissionsledamoten själv lade fram förslag i maj 2010 i enlighet med kommissionens lagstiftningsinitiativ. Vi vill se till att dessa förslag kommer på rätt spår igen.
Vi vill att euron äntligen blir en världsvaluta, vi vill ha en stor och likvid marknad, vilket kommer att minska lånekostnaderna. Vi vill att en del av att denna upplåning - naturligtvis en begränsad del - delas på lång sikt med hjälp av ett fullt utvecklat instrument för reglering av marknaden. Därför hoppas jag att morgondagens omröstning ger ett positivt resultat och att alla som påstår sig vara för euroobligationer kommer att diskutera i en anda av öppenhet och inte på grundval av ideologiska fördomar.
Corien Wortmann-Kool
Herr talman! En sak är säker, och det är att Europa behöver en solid grund för att förhindra en ny eurokris i framtiden och garantera en hållbar ekonomisk tillväxt. Vår grupp, Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater), är nöjd med de resultat vi har uppnått hittills i lagstiftningspaketet om ekonomisk styrning. Jag vill rikta ett varmt tack till alla ledamöter, föredragande, skuggföredragande, anställda, all personal och alla andra för de många timmar vi har tillbringat tillsammans för att uppnå detta eftersom Europaparlamentet genom att utöva sina befogenheter har intagit en bestämd och ambitiös ståndpunkt. Jag vill tacka det ungerska ordförandeskapet, särskilt András Kámán, för det arbete han har lagt ned för att överbrygga skillnaderna mellan rådet och parlamentet. Du har faktiskt personligen gjort det möjligt för oss att nå en överenskommelse till 98 procent, delvis tack vare det hjälpsamma stödet från kommissionsledamot Olli Rehn och hans medarbetare. Detta är ett utmärkt resultat, men det har inte varit lätt att uppnå.
I morgon kommer vi att rösta om betänkandena. Min grupp är fast besluten att bygga vidare på den stora enighet vi har uppnått. Jag hoppas att vi kommer att kunna överbrygga de sista skillnaderna under de närmaste veckorna så att vi få till stånd en överenskommelse före sommaren. Detta är mycket viktigt, eftersom min grupp eftersträvar en slutlig omröstning i kammaren i juli.
Oron på de finansiella marknaderna fortsätter och vi måste snarast hitta en lösning på den skuldkris som råder i flera länder. Men det är lika angeläget - och däri ligger nu vår uppgift som medlagstiftare - att Europa visar prov på starkt beslutsfattande i form av en ambitiös stabilitetspakt och ekonomisk styrning. Att nå fram till ett beslut före sommaren är avgörande för att återställa förtroendet för euron, med tanke på att stabilitets- och tillväxtpakten bröts redan 2003. I stället för att reglerna har efterlevts har de helt enkelt luckrats upp, och vi måste nu sätta stopp för det. Det handlar om trovärdig lagstiftning, inte förhandlingar bakom kulisserna mellan medlemsstaterna i syfte att undvika sanktioner. Om medlemsstaterna underlåter att vidta effektiva åtgärder för att uppfylla sina åtaganden och minska sina underskott - och vi ska komma ihåg att medlemsstaterna har gjort dessa åtaganden av egen fri vilja - så måste beslutsfattandet vara effektivt. Därför har parlamentet föreslagit det omvända omröstningsförfarandet.
Låt oss inse att den magiska formel som förespråkas av våra kolleger till vänster, den gyllene regeln, inte är lösningen. Tyvärr växer pengar inte på träd, och dagarna av enkla lösningar och smärtfria val ligger nu bakom oss. Därför kräver PPE-gruppen hållbara offentliga finanser och att budgetunderskott på 5 eller 6 procent inte ska tillåtas. En skuldbörda - som vi nu ser smärtsamma bevis för - står i vägen för ekonomisk tillväxt, inte bara i våra europeiska länder utan också i Förenta staterna.
Vi behöver en solid grund, och därför gläder det mig att rådet ska tillämpa de förebyggande delarna av förslagen, nämligen att se till att medlemsstaterna stärker sitt eget nationella ansvar och engagerar sina nationella parlament i processen, tydliga tidsfrister, förfaranden och inspektionsbesök, fler offentliga rapporter, påtryckningar och offentliga debatter i kammaren i stället för enbart i rådet. Självklart är den europeiska terminen ett viktigt framsteg, eftersom vi vill ha arbetstillfällen och tillväxt.
Vi står inför en viktig och historisk dag. I morgon står vi redo att ta vårt ansvar i parlamentet. Jag noterar att S&D-gruppen och gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen vill sätta käppar i hjulet. Det verkar som om de bara vill visa kompromissvilja när det gäller deras egna betänkanden. Det är ingen kompromissvilja. Jag vill uppmana alla ledamöter som anser att det är viktigt med hållbara offentliga finanser att stödja dessa sex betänkanden i morgon. De är inte slutresultatet, för i morgon kommer vi att ta ett steg i riktning mot ett samråd med rådet om hur vi ska undanröja dessa sista hinder på väg mot - det som förhoppningsvis kommer att bli - en överenskommelse i juli.
Carl Haglund
föredragande. - Herr talman! Jag tycker att de händelser som vi har kunnat följa den här veckan, både i rådet och de länder som brottas med mycket allvarliga ekonomiska problem åter visar varför det paket vi nu behandlar är så viktigt. Om vi inte klarar av att gå vidare med dessa frågor kommer problemen att fortsätta snarare än att lösas. Jag tror också det är viktigt att minnas vad som hände 2005 då man borde ha handlat och visat att det är inte okej att bryta mot de gemensamma spärreglerna. Det gjorde man inte, utan istället ändrade man reglerna. Nu är det dags att rätta till detta.
Det här paketet är viktigt. Jag vill rikta ett stort tack till mina kolleger. Vi har jobbat hårt tillsammans. Som har sagts flera gånger är vi mycket nära målet, men samtidigt gäller det att klara av omröstningarna idag och i juli. Jag vill även passa på och tacka András Kármán från det ungerska ordförandeskapet som gjort ett jättebra arbete. Det uppskattar vi verkligen. Jag vill som sagt även tacka mina kolleger och särskilt Elisa Ferreira. Vi har gjort ett jättebra arbete med att skapa en makroekonomisk övervakning som är någonting nytt, och som kompletterar det arbete som görs med att hålla den gemensamma valutan flytande. Det är någonting som Europa behöver.
Vi går tillbaka till år 2005. Europaparlamentet kräver fortfarande att vi ska nå en lösning när det gäller det som vi kallar reversed qualified majority. Varför? Jo, därför att vi har konstaterat att om vi inte har ett tillräckligt automatiskt beslutssystem i rådet så fattas inte de beslut som är nödvändiga. Det har vi inte råd med längre. Där har vi fortfarande en fråga som är olöst, men jag hoppas att rådet klarar av att föra en seriös diskussion om vad det här egentligen handlar om. Europeiska rådet möts nu på torsdag och fredag. Det kan inte vara så att man av prestigeorsaker låter bli att fatta beslut om sådant som alla vet är nödvändigt. Det kan heller inte vara så att vissa större medlemsländer tror att de på förhand kan komma överens om saker och att positionen sedan är låst. Rådet ska fatta verkliga beslut och lagstiftningen ska beslutas i samråd med Europaparlamentet. Nu har rådet möjlighet att fatta kloka beslut och jag är säker på att Europaparlamentet kan bidra till att man hittar rätt.
När det gäller den makroekonomiska delen vill jag för det första understryka att tack vare det arbete som vi har gjort i parlamentet har vi ett förslag som vi har enats om med rådet och som både är tillräckligt transparent och som innehåller en lösning som är tillräckligt automatisk. Jag tror att denna lösning gör att vi också i framtiden kan känna oss trygga när det gäller eurosamarbetet och möjligheten att rätta till sådana ekonomiska problem i ett enskilt land som annars kan leda till att hela euroområdet sätts på spel. Jag tycker att det är bra att vi i vårt betänkande skapar ett system för att hantera länder som bryter mot sina åtaganden, det vill säga ett krav på att problemen måste rättas till direkt. Första gången man har brutit mot ett löfte blir landet tvunget att betala en så kallad pantsumma, en interest-bearing deposit som vi har kallat det på engelska. Det här är nödvändigt. Vi kan inte ge en sådan signal att man lovar att göra en viss sak men sedan låter bli att göra det, utan påföljd. Tyvärr var det så det ursprungliga förslaget såg ut. Jag är glad att vi kunnat rätta till det. Det här är en principiellt viktig fråga. Samtidigt har vi också tagit tag i problemet med fusk, att andra länder förs bakom ljuset, det vi har kallat för fraud. Det här är också jätteviktigt. Jag tycker att Europaparlamentet har gjort ett gott arbete i denna del.
Som flera talare konstaterat är det en mycket viktig omröstning som ska genomföras imorgon. Jag tror att den kommer att gå bra. Jag hoppas att Europeiska rådet i slutet av veckan och veckan därpå kan föra en seriös diskussion om vad vi kan göra för att nå en uppgörelse. Det kommer vi i parlamentet också att göra. Då kan vi få den lagstiftning Europa så väl behöver. Det är helt avgörande för att vi ska kunna fortsätta ha en gemensam valuta.
András Kármán
rådets tjänstgörande ordförande. - (EN) Herr talman! Innan jag kommer in på sakfrågan vill jag uttrycka min uppriktiga uppskattning till ordföranden för utskottet för ekonomi och valutafrågor, föredragandena, skuggföredragandena och alla företrädare för de politiska grupperna som har deltagit aktivt i processen för alla deras värdefulla bidrag. Jag vill också tacka kommissionen och kommissionsledamoten själv, för hans insatser för att underlätta diskussionerna, inte bara under trepartsmötena här i parlamentet utan också i rådet.
De sex lagstiftningstexterna om ekonomisk styrning har varit den främsta prioriteringen för det ungerska ordförandeskapet. Jag måste betona att ordförandeskapet inte var ensamt om att besluta att ge detta ärende högsta prioritet. Kommissionens initiativ har också fått stöd av stats- och regeringscheferna i de 27 medlemsstaterna. Om vi vill skapa en starkare euro är detta paket om ekonomisk styrning en viktig byggsten i den processen.
Världsekonomin, inklusive Europa, har upplevt den värsta krisen sedan den stora depressionen, och vi har varit tvungna att dra de nödvändiga slutsatserna av detta. Vi måste inse att chocken kommer att få långvariga effekter om vi inte tar itu med de grundläggande orsakerna till krisen. Många av de lärdomar som kan dras tas upp i de sex lagförslag som lades fram av kommissionen i september förra året. Större vikt kommer att läggas på förebyggande åtgärder för att undvika behovet av skadlig procyklisk politik i ekonomiskt dåliga tider.
Hittills har stabilitets- och tillväxtpakten varit fokuserad på underskott, men detta har inte hindrat ackumulering av hög skuldsättning, så från och med nu kommer mer uppmärksamhet att ägnas åt skuldkriterierna. Man drog lärdomen att förfarandena inte var tillräckligt stränga och automatiska. Därför tar vi också itu med dessa frågor här, för att öka paktens trovärdighet. Vi har också insett att en samordning av finanspolitiken genom stabilitets- och tillväxtpakten kanske inte räcker i en union med en gemensam valuta, så vi har enats om att införa en ny mekanism för att motverka makroekonomiska obalanser, som kommer att behandlas på samma sätt som finanspolitiska obalanser.
För att på ett bättre och djupare sätt spegla kraven i fördraget när det gäller medlemsstaternas nationella förfaranden är vi på väg att anta regler för att förbättra kvaliteten på de nationella budgetramarna.
Jag är övertygad om att både parlamentet och rådet har samma mål, nämligen att stärka den ekonomiska styrningen i EU och euroområdet, förhindra framtida kriser och skapa en starkare ram för den ekonomiska styrningen i euroområdet och hela EU.
Efter en intensiv runda av trepartsmöten med föredragandena och diskussioner i rådet ändrade rådet sin allmänna inställning i måndags. Resultatet av denna process meddelades till Europaparlamentet genom en skrivelse nästa dag, den 21 juni. Jag delar uppfattningen att kvaliteten på texten har förbättrats mycket under trepartsmötena, och att paketet har blivit starkare och mer sammanhängande. Detta gäller särskilt i fråga om ökad insyn och ansvarsskyldighet samt en strängare och mer automatisk tillämpning av förfarandena.
Låt mig först nämna de viktigaste delarna i fråga om ökad insyn och ansvarsskyldighet. Vi ska beskriva den europeiska terminen i lagtexten, och även parlamentets omfattande deltagande i processen. Vi har lagt till bestämmelser om den ekonomiska dialogen mellan EU-institutioner, t.ex. Europaparlamentet, rådet och de enskilda medlemsstaterna. Europaparlamentet kommer att delta på samma villkor som rådet när det gäller inrättandet och funktionen av resultattavlan med indikatorer för en varningsmekanism för förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser. När det gäller förvaltningscykeln och övervakningsförfarandet respekterar vi till fullo den mycket viktiga roll som spelas av relevanta nationella intressenter, t.ex. arbetsmarknadens parter.
När det sedan gäller frågan om en strängare och mer automatisk tillämpning av förfarandena vill jag säga att ytterligare en sanktionsform, en räntebärande deposition för de medlemsstater som underkastas förfarandet vid alltför stora obalanser, ska införas enligt förslaget. Detta har varit en felande länk i förfarandena och det fullbordar förfarandet på ett mycket logiskt sätt, liknande det som föreskrivs i budgetövervakningen. Ytterligare böter för medlemsstater som förfalskar sin statistik över de offentliga finanserna kommer också att införas på initiativ av parlamentet. Tillämpningen av en omvänd omröstning med kvalificerad majoritet utökas till att även omfatta rekommendationen om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser. I den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten kommer vi att få en översyn av den utökade användningen av omvänd omröstning med kvalificerad majoritet. Samtidigt skulle det redan befintliga ”följ eller förklara-förfarandet” förbättras. Vid beslut om personalen i stabilitets- och tillväxtpakten, förväntas rådet i regel följa kommissionens rekommendationer och förslag eller förklara sin ståndpunkt offentligt.
Ordförandeskapet anser att den kompromiss som nåddes under trepartsmötena återspeglar en bra, balanserad och övergripande strategi. Vi tror att alla parter har ett stort intresse av att nå en snabb överenskommelse. Jag beklagar att det förslag som har lagts fram i parlamentet inte överensstämmer med den kompromiss vi nådde fram till efter en serie förhandlingsrundor och inte tar hänsyn till rådets slutliga kompromisserbjudande. Samtidigt är jag tacksam för er kloka inställning att parlamentet fortfarande lämnar möjligheten öppen att nå en snabb överenskommelse vid första behandlingen. Det är hög tid att Europa gör gemensam sak och unionen är redo att leva upp till förväntningarna. Alla marknader och investerare är vaksamma och vill se om vi kan klara av detta eller inte. Ett snabbt och punktligt antagande av paketet är ett måste för oss alla.
Olli Rehn
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman, ärade ledamöter! Låt mig först tacka ordföranden i utskottet för ekonomi och valutafrågor Sharon Bowles, föredragandena Corien Wortmann-Kool, Elisa Ferreira, Vicky Ford, Sylvie Goulard, Diogo Feio och Carl Haglund, samt skuggföredragandena som alla spelat en viktig roll i förhandlingarna. Ordföranden, föredragandena och skuggföredragandena har alla företrätt parlamentet på ett förnämligt sätt.
Jag sätter också högt värde på den enastående roll som har spelats av statssekreterare András Kármán, som har företrätt det ungerska ordförandeskapet med sådan skicklighet och beslutsamhet. Och jag vågar säga att jag är mycket stolt över mitt arbetslag i kommissionen, och jag kommer att tacka dem när vi har nått slutmålet, med er hjälp förstås.
Jag välkomnar varmt de texter som ni har färdigställt. Under trepartsmötena har parlamentets förhandlare förbättrat kommissionens förslag i många viktiga avseenden. Och rådet har också bidragit till en hel del viktiga förbättringar.
Kommissionen stöder de texter som ni ska rösta om, och vi välkomnar och stöder alla era ändringsförslag. Som vi vet stöder rådet nästan alla av dem. Men det finns vissa undantag som innebär en verklig utmaning - låt mig återkomma till dem om en stund.
Det finns inte tid att räkna upp alla framsteg som gjorts av parlamentet i dessa förhandlingar: mina medarbetare har gjort en sammanfattande förteckning över inte mindre än 50 stora förbättringar som ni lyckades förhandla fram.
Ni har t.ex. kodifierat den europeiska terminen, ni har upprättat en strukturerad ekonomisk dialog som ger parlamentet en framträdande roll när det gäller hela den europeiska terminen. Ni har skapat möjlighet till en ingående diskussion om landsspecifika förhållanden i varje viktigt beslutsfattande skede i den politiska processen, inklusive en bekräftelse av parlamentets rättighet att inleda en dialog med de enskilda medlemsstaterna. I alla delar av lagstiftningen har ni åstadkommit ett bättre informationsflöde till parlamentet och mer öppenhet. Kommissionen har åtagit sig att göra en undersökning om euroobligationer inom sex månader efter att denna lagstiftning träder i kraft. Denna kommer att åtföljas av en förklaring från kommissionen, vars text ni har sett, där rapportens omfattning fastställs. Jag återkommer till det också. I denna förklaring kommer kommissionen även att förbinda sig att se över den europeiska stabiliseringsmekanismens mellanstatliga karaktär senast i mitten av 2014.
Ni har fått till stånd en regel om omvänd omröstning med kvalificerad majoritet i ett antal viktiga fall - för att förbättra automatiken i beslutsfattandet - i paktens korrigerande del, där 24 av 27 medlemsstater dessvärre befinner sig nu. Ni har också sett till att parlamentet får en likvärdig roll vid fastställandet av resultattavlan för att upptäcka eventuella makroekonomiska obalanser, och ni har fått säkra garantier om en social dialog samt respekt för nationella traditioner i fråga om kollektivavtal, lönebildning och den roll som spelas av arbetsmarknadens parter, vilket vi är helt överens om.
Det kommer att bli tuffa böter för statistiska bedrägerier och garantier om oberoende för nationella statistiska myndigheter. Ni har infört tidigare sanktioner vid förfarandet för alltför stora obalanser. Jag skulle kunna fortsätta hur länge som helst.
Vid ert första lagstiftningsmöte med Ekofinrådet som medlagstiftare i den ekonomiska politiken uppnådde ni nästan alla era viktigaste mål. Detta är ett mycket bra resultat för parlamentet och för Europa.
När det gäller eurovärdepapper inom ramen för detta paket vill jag bara bekräfta det jag sade vid trepartsmötet den 15 juni. Kommissionen avser att lägga fram en rapport till parlamentet och rådet om inrättandet av ett system för gemensamt utfärdande av europeiska obligationer (eurovärdepapper) på grundval av solidariskt ansvar, i enlighet med artikel 8a.5 i förordningen om effektiv övervakning av de offentliga finanserna i euroområdet och inom sex månader efter att förordningen träder i kraft. Dessa eurovärdepapper syftar till att stärka budgetdisciplinen och öka stabiliteten på marknaderna samt, genom att dra nytta av den ökade likviditeten, se till att de medlemsstater som har högst kreditvärdighet inte drabbas av högre räntor. Denna rapport kommer vid behov att åtföljas av lagstiftningsförslag.
Med andra ord kommer enligt vår uppfattning en sådan rapport om eurovärdepapper att gå hand i hand med och endast bli meningsfull i samband med en förstärkning av den ekonomiska styrningen i enlighet med det paket som nu behandlas.
Låt mig säga några ord om nästa steg. Jag är oroad. Om vi inte når en överenskommelse om paketet ska varken rådet eller parlamentet tro att de kan skylla på varandra. Det kommer inte att fungera. Folk som betraktar beslutsfattandet utifrån är inte intresserade av de små detaljerna. Om vi misslyckas - och jag säger vi och menar verkligen oss alla - kommer de helt enkelt att säga att ”EU” har misslyckats. EU skulle misslyckas och folkets förtroende för att EU ska kunna ta itu med sina verkliga problem skulle sjunka drastiskt.
Dessutom ska ingen av institutionerna inbilla sig ens för ett ögonblick - varken av taktiska eller andra sakliga skäl - att de ska kunna få till ett bättre avtal vid andra behandlingen. Ordförandeskapet har på ett mycket skickligt sätt förhandlat fram kompromisser med rådet som troligen inte blir aktuella igen om en överenskommelse vid första behandlingen inte kan uppnås.
Egentligen är det bara en fråga som inte är löst ännu: omfattningen av den omvända omröstningen med kvalificerad majoritet. Jag tror att ni alla är medvetna om de ansträngningar vi har gjort. Kommissionen stöder omvänd omröstning med kvalificerad majoritet. Det gör även ECB och ett antal medlemsstater, men inte alla och inte i alla sammanhang. Rådet har redan gått med på att införa omvänd omröstning med kvalificerad majoritet i fem av sex fall där det är rättsligt möjligt. I det sista fallet råder oenighet mellan parlamentet och rådet. Jag anser att en lösning kan och måste hittas. Därför vädjar jag till er att söka en konstruktiv lösning på den återstående frågan under de närmaste dagarna, och jag vädjar också till rådet att svara med en konstruktiv inställning från deras sida.
Jag kan försäkra er att kommissionen kommer att arbeta in i det sista för att finna en tillfredsställande lösning. En förstärkning av den ekonomiska styrningen i Europa är helt enkelt för viktig för att falla på denna sista återstående fråga.
Låt oss komma ihåg att rådet är på väg att underteckna fördraget om den europeiska stabilitetsmekanismen (ESM) som är fokuserad på korrigering. Men ESM kommer bara att komplettera den nya ramen för en förstärkt ekonomisk övervakning, som fokuserar på förebyggande och är ytterst viktig eftersom den kommer att avsevärt minska sannolikheten för att kriser liknande de vi har upplevt kommer att uppstå i framtiden.
Låt mig avsluta med ett enkelt budskap. Om vi inte når någon överenskommelse denna vecka och det inte sker någon omröstning senast i juli kommer det att bli en mycket dålig affär för EU och EU:s medborgare. Och det skulle bara resultera i frustration, bitterhet och ett sämre utfall för alla om vi blir tvungna att komma tillbaka till dessa frågor i september.
Ni har kommit överens om 99,9 procent av innehållet. Jag uppmanar nu båda sidor att sträcka ut handen den sista centimetern för att nå en överenskommelse med den andra parten. Det är av yttersta vikt, eftersom detta paket verkligen är hörnstenen i vårt omfattande svar på den kris som fortfarande pågår. Det är helt avgörande för EU:s trovärdighet att vi blir färdiga med paketet före sommaruppehållet, så att vi sedan kan gå vidare och omsätta det i praktiken.
Pervenche Berès
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill ta upp tre punkter på uppdrag av utskottet för sysselsättning och sociala frågor.
Den första är att vi måste se till att hela Lissabonfördraget beaktas när vi antar detta paket för ekonomisk styrning. Att ta hänsyn till mål som handlar om att främja en hög sysselsättningsnivå, garantera tillräcklig social välfärd och motverka social utslagning är enligt fördraget en övergripande målsättning som även gäller för detta paket om den ekonomiska styrningen. Låt mig säga att jag ibland får intrycket att denna målsättning har fått en lägre prioritet.
Därför anser utskottet för sysselsättning och sociala frågor att det är viktigt att hela paketet inte enbart grundas på artikel 121 i fördraget, som handlar om samordningen av den ekonomiska politiken, utan också på artikel 148, som handlar om samordning mellan medlemsstaternas och EU:s ansvarsområden i fråga om sysselsättningspolitiken. Därför anser vi också att den roll som spelas av rådet (sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) inom unionen måste garanteras och vara jämförbar med Ekofinrådets roll.
För om - och detta leder mig in på min andra punkt - vårt enda mål med översynen av stabilitets- och tillväxtpakten är den typ av styrning som kommer att tillfredsställa kreditvärderingsinstituten, då kommer vi att gå miste om ett viktigt tillfälle i vår ekonomiska och monetära unions historia. Historien uppmanar oss i dag att ha en mycket större helhetssyn och titta närmare på syftena med den ekonomiska styrningen.
Naturligtvis måste vi minska skulderna, men vi måste också se till att den ekonomiska styrningen hjälper oss att lyckas med Europa 2020-strategin. Därför anser vi att det finns andra metoder som kunde ha använts. Varför, herr kommissionsledamot, är det bara pensionsutgifterna som särbehandlas i din bedömning av medlemsstaternas medelfristiga budgetmål? Varför kan inte denna särbehandling också ges till de investeringar i framtiden som utgörs av utgifterna för utbildning, eller de utgifter som krävs för att bekämpa social utestängning, ett mål som du har fastställt och som omfattas av Europa 2020-strategin? Varför tillämpas inte också dessa mål och denna typ av strategi på utgifter för forskning och utveckling eller infrastruktur?
Min tredje punkt handlar om hur den makroekonomiska övervakningen bedrivs. Vi anser att den är ett viktigt resultat av detta paket, men det betyder att den måste tillämpas symmetriskt. För oss här i Europaparlamentet är det egentligen en grundläggande fråga som står på spel. Vicky Ford talade om det som en maktkamp. Det är ingen maktkamp, det är en fråga om demokrati. Om vi vill ha en europeisk ekonomisk styrning måste det finnas utrymme för offentlig debatt och europeisk demokrati för att denna europeiska ekonomiska politik ska kunna fungera. I detta avseende måste jag säga att jag inte tycker att er och rådets vägran att låta Europaparlamentet delta i fastställandet av makroekonomiska indikatorer genom delegerade akter verkar vara rätt strategi.
Sari Essayah
Herr talman! David Casa har bett mig att tala på hans vägnar eftersom han inte har möjlighet att närvara vid denna tidpunkt.
Många av ändringsförslagen från utskottet för sysselsättning och sociala frågor har beaktats av föredragandena för de sex betänkandena. Vi sänder budskapet att ett samhälle bara kan ha en sund ekonomi om dess medborgare har möjlighet att bidra fullt ut till dess utveckling. En sund ekonomi är grunden för en god sysselsättnings- och socialpolitik, och omvänt är en god sysselsättnings- och socialpolitik en förutsättning för en sund ekonomi. De medlemsstater som har haft den försiktigaste finanspolitiken och tillväxtstrategin har nu lyckas bäst. Detta är beviset för att finanspolitisk stabilitet leder till tillväxt och sysselsättning.
Vi måste respektera stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det är avgörande för att uppnå tillväxt och sysselsättning och för att förhindra att skuldbördan läggs på våra barn och kommande generationer. Vi måste förstå att varje euro som används för att betala ränta på statsskulden är en euro som inte går till investeringar i utbildning, social trygghet och andra områden som ger de förutsättningar som behövs för en god utveckling av ekonomin och för folkets välbefinnande. Därför är det mycket viktigt att medlemsstaternas skulder minskas så snart som möjligt.
Herbert Dorfmann
Herr talman, mina damer och herrar! Utan tvekan finns det många orsaker till den ekonomiska situation som nu råder i euroområdet och i EU som helhet, men två orsaker är särskilt framträdande. För det första insåg vi alldeles för sent i vilken riktning Europa var på väg. För det andra: när vi insåg det vägrade särskilt rådet under lång tid att vidta de nödvändiga åtgärderna - som faktiskt anges i stabilitets- och tillväxtpakten - eller införa de nödvändiga sanktionerna. För att tala klarspråk lyckades rådet helt enkelt dra i fallskärmens utlösningslina.
Den nya förordningen om makroekonomisk övervakning bör innebära en lösning på dessa två problem. För det första bör det helt nya system som införs göra det möjligt för oss att upptäcka makroekonomiska obalanser på ett tidigt stadium, och för det andra ska vi då kunna agera snabbt. Vi har utvecklat en bra resultattavla, även om det krävdes långa diskussioner. Jag vill rikta ett varmt tack till föredraganden Diogo Ferreira för hennes positiva samarbete i detta sammanhang.
Vi måste se till att omedelbara åtgärder vidtas för att motverka obalanser. Just därför måste vi här utveckla en mekanism som inte kan torpederas politiskt. Därför är tillämpningen av omvänd omröstning med kvalificerad majoritet så viktig och grundläggande för parlamentet.
Om vi vill kunna tillämpa instrumentet på ett effektivt sätt innebär detta naturligtvis en överföring av befogenheter från de nationella huvudstäderna hit till Bryssel. Det är ändå med största sannolikhet nödvändigt i en ekonomisk och monetär union. Först när Europas medborgare ser att vi nu agerar på ett effektivt sätt, att vi har lärt oss av de misstag vi har gjort, kommer vi att kunna återvinna det förtroende som i dag har gått förlorat.
Jag kan försäkra er att min grupp kommer att stödja Ferreirabetänkandet i morgon.
Stephen Hughes
för S&D-gruppen. - (EN) Herr talman! Du kommer inte att hitta många ledamöter i denna kammare som inte håller med om att vi behöver minska skulderna och underskotten till rimliga nivåer under de kommande åren. Min grupp anser verkligen att vi behöver göra det.
Det handlar inte om någon politisk konfrontation mellan finanspolitiskt dygdiga eller oansvariga ledamöter i parlamentet. Uppdelningen mellan er och oss och mellan progressiva och konservativa här i kammaren handlar om hur vi ska kunna återgå till sunda offentliga finanser, till vilken ekonomisk och social kostnad, till vilken kostnad för Europas framtida förmåga att konkurrera på en global marknad. Du håller fast vid idén, herr kommissionsledamot, att det inte finns något alternativ till din åtstramningspolitik. Vi tycker att det är helt fel. Enligt vår uppfattning utgör den inställning som du delar med den högerinriktade majoriteten i rådet det största hotet mot framtiden för den europeiska idén, eftersom den förstör tanken på att tillhöra en gemenskap, på solidaritet och sammanhållning.
Den stora majoriteten av de miljoner människor som har förlorat sina arbeten under den här krisen är arbetslösa än i dag. Vad är rådets och kommissionens budskap till dem? Eller till de miljontals människor vars arbeten är i fara eller som lever i fattigdom? Vad är ert budskap till de hundratals miljoner människor som drabbas av nedskärningar inom allmännyttiga tjänster, vård och utbildning? Vad är ert budskap till dem? Vad är rådets budskap den här veckan? Ärligt talat förväntar jag mig ingenting.
Denna veckas rådsmöte kommer inte att resultera i en enda strimma av hopp för de hårt arbetande människor, arbetslösa eller ungdomar som har drabbats så hårt. De har drabbats orättvist och hårt av den kris som de inte bär ansvar för, och nu kommer de att drabbas igen för att reparera de skador de inte har orsakat.
Er politiska och ekonomiska dagordning är helt oacceptabel för oss på denna sida av kammaren. Under hela lagstiftningsprocessen har vi föreslagit förnuftiga och balanserade förändringar av kommissionens förslag, vi har föreslagit en tydlig koppling mellan nationella reformer och stabilitets- och tillväxtprogram, så att de nationella reformerna kan användas som ett instrument för det nödvändiga främjandet av offentliga investeringar. Vi lade fram förslag om att bibehålla en rimlig nivå på de produktiva offentliga investeringarna, och vi föreslog att de nya reglerna ska vara tydligt konjunkturdämpande. Jag skulle kunna fortsätta, men verkligheten är den att dagens ekonomiska och sociala agenda har kidnappats av högern. Det finns inte ens utrymme för moderata politiska strategier, för att inte tala om mer progressiva sådana.
Och snälla kommissionsledamot Olli Rehn, säg inte att den politik jag fördömer bedrivs av socialistiska regeringar. Du vet att ingen medlemsstat ensam kan ändra denna dagordning i en tid då även de starkaste ekonomierna i Europa måste böja sig för de krav som ställs av en oansvarig och allt farligare finansiell sektor.
I slutändan undrar jag vilka som kommer att gynnas av de beslut som fattas denna vecka. Det verkar som att de enda som kommer att gynnas är de som har orsakat all denna oreda, det vill säga den finansiella sektorn, och jag tycker att det är skamligt.
Sharon Bowles
på ALDE-gruppens vägnar. - (EN) Herr talman! Vi har nu kommit överens om nästan hela paketet och visat att medbeslutandeförfarandet fungerar, tack vare det hårda arbete som har utförts av det ungerska ordförandeskapet och naturligtvis András Kármán i synnerhet, samt av parlamentets förhandlingsdelegation och av kommissionen.
Ordförandeskapet och kommissionen har redan lyft fram många - jag tror att det rörde sig om 50 - av parlamentets tillägg. Dessa omfattar en rättslig ram för den europeiska terminen och övervakningen av nationella reformprogram, oberoende för de nationella statistikmyndigheterna och böter för bedrägeri, kommissionens övervakningsuppdrag, en ekonomisk dialog mellan alla intressenter samt betydligt större öppenhet.
Vi ska dock inte förneka att det har funnits stora meningsskiljaktigheter under förhandlingarna om paketet. För min del ser jag inte detta som ett spel för gallerierna utan snarare som ett sätt att söka efter egenansvar, för att möjliggöra folkets eget ansvar. Våra meningsskiljaktigheter inom parlamentet skiljer sig från dem vi har med rådet, men hur svårt det än kan vara måste vi stå upp för vår demokratiska plikt. Det är parlamentets uppgift att tilldela egenansvar.
Vissa föredrar mellanstatlighet. Det är obegripligt med tanke på att den överenskomna texten betraktas som bättre än rådets allmänna strategi. Det är lika obegripligt när det gäller sökandet efter egenansvar - som saknas tydligt i mycket av svaret på krisen och som till stor del är en följd av mellanstatliga beslut. Vi i parlamentet har inte varit rädda för att leda vägen och rådet har följt oss, från insikten att stabilitetsfondens medel måste utökas till erkännandet av att straffräntorna inte ger hållbarhet eller någon chans att återvända till marknaderna.
Vi är starkare när vi arbetar tillsammans och jag tror att vi kan reda ut de sista meningsskiljaktigheterna.
Ivo Strejček
för ECR-gruppen. - (CS) Herr talman! Paketet med sex förslag som syftar till att förbättra disciplinen inom euroområdet bygger på tron att medlemsstaterna mer noggrant kommer att rätta sig efter det nya och strängare systemet för överstatlig övervakning. Jag tycker att det är problematiskt att tänka i dessa banor, särskilt som vissa medlemsstater hittills har varit oförmögna att följa de mindre stränga reglerna och effektivt övervaka att de genomförs. Jag vill nämna fyra punkter som jag anser är kontroversiella.
Den första är den omvända omröstningen med kvalificerad majoritet, som redan har nämnts många gånger här i kammaren. Vi betraktar omvänd omröstning med kvalificerad majoritet som ett instrument som endast ska användas i undantagsfall och vars användning alltid måste förklaras ordentligt och noggrant, dessutom måste man genomföra ordentliga kontroller för att se till att dess användning är förenlig med primärrätten.
Vi håller inte med om att tillämpningen av omvänd omröstning med kvalificerad majoritet ska utvidgas till att omfatta andra delar av övervakningsförfarandet, så som föreslagits. Det föreslagna tillvägagångssättet kommer att öka kommissionens och Europaparlamentets politiska makt på bekostnad av rådet och de nationella myndigheterna, vilket inte är vad vi vill.
När det gäller övervakningsuppdrag hyser jag allvarliga reservationer mot ett förslag till sådana uppdrag, eftersom de huvudsakligen kommer att utföras av tjänstemän från kommissionen som inom ramen för dessa uppdrag tilldelas stora befogenheter trots att de inte har något politiskt mandat. Detta är en grundläggande reservation. Personer som inte är föremål för offentlig kontroll från väljarnas sida får, hur goda deras avsikter än är, inte genomföra övervakning över huvudet på nationella politiska organ eller de högsta nationella institutionerna.
Resultattavlan, där man försöker upprätta en förteckning av makroekonomiska indikatorer på överstatlig nivå och utifrån denna lista bedöma förmågan hos nationella myndigheter och deras ekonomier att hantera ekonomiska obalanser, är en omtvistad idé. Den nuvarande situationen i Grekland är ett bra exempel på att lösningar som dikteras utifrån väcker motstånd från landets invånare och utgör en av orsakerna till ökande sociala spänningar.
Philippe Lamberts
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman! De gröna vill ha ekonomisk styrning. Inte bara för att behaga människor, inte för att putsa fasaden, utan helt enkelt för att ge det europeiska folket instrument, genom att bygga på euron, som ger dem möjlighet att möta 2000-talets utmaningar, med andra ord att garantera en anständig levnadsstandard för alla, inte bara för ett lyckligt fåtal, och att göra det inom planetens fysiska begränsningar - och detta är naturligtvis det nya i sammanhanget.
Därför stöder vi dessa betänkanden om budgetramar och den makroekonomiska delen av paketet om ekonomisk styrning. Vi är nöjda med alla indikatorer som har valts ut, även om vi gärna hade sett att inkomstklyftor var en av dem, eftersom de är ett väldigt tydligt tecken på att både ekonomin och samhället fungerar dåligt och därför bör fungera som ett varningstecken.
Vi instämmer dock med den makroekonomiska delen endast på villkor att den symmetriska hållningen bibehålls, och detta vill jag säga till rådet. Med andra ord anser vi att samma regler ska gälla för alla medlemsstater, oavsett om de t.ex. för närvarande har ett underskott eller ett överskott. Det finns ingen anledning att favorisera vissa eftersom ett lands överskott är ett annat lands underskott.
När det gäller stabilitets- och tillväxtpakten kan vi inte acceptera ett instrument vars enda resultat är och förblir åtstramning, åtstramning och åter åtstramning, som med andra kommer att resultera i att endast de mest utsatta i samhället får betala för den ekonomiska krisen.
Vi vill ha balans, inte genom mindre budgetdisciplin utan genom att kombinera den med disciplinerad investering. Vårt förslag var att inte bara göra de mål som Europa har formulerat i Europa 2020-strategin bindande, utan att göra dem lika bindande som budgetreglerna eller reglerna om underskott. Jag är besviken över att det inte fanns en majoritet i parlamentet för att äntligen stödja denna strategi och ta den på större allvar.
Vi hade kanske kunnat gå med på att rösta för detta stabilitets- och tillväxtpaket i oförändrat skick om det hade följts av ett ambitiöst skattepaket, med en kombination av skatt på finansiella transaktioner, energiskatt, rättvis skatt för transnationella företag och naturligtvis åtgärder för att bekämpa skattebedrägerier, så att vi kunde hjälpa unionens medlemsstater att finansiera de mål de hoppas kunna uppnå. Det fanns dock inte minsta tecken på detta. Det finns absolut ingenting på gång, trots de uttalanden som José Manuel Barroso än en gång har gjort i dag.
Jag säger detta till högern: ni valde att bilda en knapp majoritet med EU-skeptikerna, vilket ni var fria att göra, för att skapa en form av ekonomisk styrning som jag nu kan säga är orättvis och kommer att bli ineffektiv.
Vi får därför se vad som händer, antingen här i parlamentet när er pakt med EU-skeptikerna faller, eller vid omröstningarna i Frankrike 2010 och Tyskland 2013, då jag tror att väljarna kommer att hålla med oss.
Jürgen Klute
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi krävde också ekonomisk styrning i vårt program inför valet till Europaparlamentet 2009. Men de idéer som vi på vänsterkanten har om ekonomisk styrning skiljer sig från dem som finns i det paket om ekonomisk styrning som vi nu har framför oss.
För oss innebär ekonomisk styrning att man skapar tydliga regler och sätter gränser för ekonomin. Vi anser t.ex. att det innebär att man inför förbud mot dumpning av löner och skatter, eller fastställer miniminormer för att stoppa snedvridningen av konkurrensen på arbetsmarknaden. Självklart anser vi att ekonomisk styrning också innebär en effektiv reglering av finansmarknaderna.
Inget av detta finns med i paketet om ekonomisk styrning. Snarare ger den nuvarande versionen av paketet ett intryck av att det har kommit till stånd främst som ett resultat av kreditvärderingsinstitutens påtryckningar på eurostaterna i södra Europa. Som vi redan har sett i Grekland, Portugal och Spanien innebär det en radikal åtstramningspolitik som får konsekvenser som är svåra att förutse för hela det europeiska projektets framtid. Denna radikala åtstramningspolitik driver för närvarande medborgarna i Grekland, Portugal och Spanien, men även medborgare i nordeuropeiska länder, tillbaka till en omdömeslös nationalism som vi trodde hade kuvats för länge sedan i Europa.
De välbehövliga förbättringar av kommissionens ursprungliga förslag som utarbetades i utskottet för ekonomi och valutafrågor och röstades igenom där - särskilt de som fanns med i Diogo Ferreiras betänkande - har i stort sett tagits bort igen och tonats ned efter påtryckningar från rådet. Vi anser att avlägsnandet av de delegerade rättsakterna från Diogo Ferreiras betänkande är helt oacceptabelt. Som ett resultat av detta har Europaparlamentet inte längre något inflytande över hur de makroekonomiska obalanserna hanteras. Detta är förbehållet kommissionen. Det liknar knappast demokrati, och än mindre ett socialt Europa som är utrustat för att möta framtiden.
Vi anser att paketet om ekonomisk styrning - åtminstone i dess nuvarande form - är fel svar på den kris som vi befinner oss i. Därför kommer vi inte att stödja paketet i dess nuvarande form.
Claudio Morganti
för EFD-gruppen. - (IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! När euron infördes kanske det inte var tydligt vad förlusten av penningpolitiken skulle kunna medföra för en medlemsstat. I dag ser vi de dramatiska konsekvenserna i Grekland.
Euroområdet har inte blivit, och har heller inte varit, något optimalt valutaområde. Ett land som drabbats av finanskrisen får svårare att återhämta sig och kan mycket väl dra ner andra medlemsstater i avgrunden. Från Maastricht och framåt har det funnits kriterier i syfte att förhindra farliga situationer, och vi har sett hur rejält de har misslyckats. Grekland uppfyllde inte några kriterier 1999, och bara två år senare hade landet redan anslutit sig till eurosamarbetet. Portugal var dessutom det första landet som varnades för sitt underskott 2002.
Även tidigare har det funnits tecken, men nu kan alla EU-medborgare bli tvungna att betala konsekvenserna. Därför är det bara att vänta och se om dessa nya åtgärder visar sig vara mer användbara. De är förmodligen sista chansen innan den europeiska ekonomiska politiken betraktas som definitivt misslyckad.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! Dramatiken kring EU förvandlas till en tragedi. I morgon kommer förmodligen varenda röst att räknas. Hur kan jag, som har valts direkt av 500 000 väljare i Österrike, stödja det här paketet?
Vi kan nu förklara begreppet ekonomisk styrning även för mycket EU-skeptiska människor, men inte om det saknar demokratisk legitimitet och inte går att kontrollera. Hur ska det fungera om man å ena sidan i praktiken skapar ett protektorat, dvs. Grekland, samtidigt som skattebetalarna i bättre ställda länder får sina obligationer plundrade via Europeiska centralbanken och de dåliga bankerna? Hur kan ni förklara för personer som var övertygade om att inte ge upp den österrikiska schillingen och D-marken att vi nu plötsligt behöver euroobligationer helt enkelt därför att bankerna inte kan hållas i schack - förresten, herr Hughes, är det mycket skönt att socialdemokraterna nu har insett detta. Det enda sättet jag kan tänka mig är om vi äntligen ger upp och säger att vi borde ha gjort si eller så i det läget, om vi erkänner våra misstag, och samtidigt som Europa brinner runt omkring oss slutligen lägger fram en vision där vi kan överleva globaliseringen.
Jag kan dock inte se detta i det aktuella paketet, och det är därför - bortsett från enskilda punkter - det är så svårt för någon ansvarsfullt sinnad person att rösta för det.
Krišjānis Kariņš
(LV) Herr talman! Hus ritas vanligtvis av personer med högre utbildning, men byggs oftast av människor som knappt har gymnasieutbildning. Om det dessutom råkar finnas en byggnadsarbetare vid bygget av ett hus som antingen är dum eller oärlig, och inte häller i rätt mängd betong när grunden ska läggas, kommer huset att bli snett. När det gäller euroområdet lades grunden, stabilitetsgrunden, med hjälp av stabilitets- och tillväxtpakten. Tyvärr har det visat sig att en del medlemsstater - på samma sätt som lata eller slarviga byggnadsarbetare - inte har följt stabilitetspakten och skapat alltför stora statsskulder och budgetunderskott. När den globala ekonomiska krisen kom började det hus som euroområdet utgör att skaka. Om euroområdet var ett hus vore det enda logiska att vi började arbeta igen med att lägga en ny grund. I detta fall har vi ett färdigt paket om ekonomisk styrning, som vi ska godkänna för att förstärka grunden, så att euroområdet står stadigt i framtiden när nästa storm kommer. Om vi dessutom vill ha en uppfattning om hur detta skakande hus ser ut behöver vi bara titta på händelserna i Grekland. Vi måste undvika en framtida situation där vårt hus kan börja skaka ännu en gång, och lösningen är att godkänna paketet om ekonomisk styrning. Jag tackar för er uppmärksamhet.
Udo Bullmann
(DE) Herr talman! Jag vill inleda mina kommentarer med en fråga till kommissionsledamot Rehn och András Kármán från rådet. Båda har talat om en olöst fråga i kontroversen mellan den parlamentariska majoriteten och rådet. Denna vecka noterade jag att rådet hade motsatt sig texten i betänkandet av Elisa Ferreira, föredraganden för gruppen Progressiva alliansen av socialister och demokrater i Europaparlamentet, när det gäller den symmetriska metoden. Kan ni säga till mig att detta problem har lösts, eftersom rådet röstade till föredragandens fördel? I själva verket borde det i sådana fall fortfarande finnas ett problem mellan majoriteten och rådet, eller glömde ni säga det? Om så är fallet skulle jag också vilja veta detta, för då skulle jag tro att ni inte anser att det är viktigt. Jag vill att ni båda förklarar detta för mig i slutet av debatten.
När jag lyssnar på de båda konservativa grupperna i denna kammare, och även på de liberala, får jag intrycket av att om vi antar det som de har lagt fram kommer världen att ställas till rätta. Tyvärr är det inte så. Världen skulle i sådana fall bli sämre och inte bättre, för de har omvandlat en möjlighet att skapa en mer gemensam ekonomisk politik i EU till ett åtstramningspaket. Det är inte bra, för det symboliserar en politik från förra århundradet och ett förlegat synsätt som bara tar sanktionssystem från politisk taktik och inte incitament, eller smart beskattning, eller sådana balanserade strategier som vi har framhållit. Tillräckligt pragmatiska förslag har lagts fram från olika håll i parlamentet för att ett balanserat paket ska kunna läggas fram.
Det är givetvis struntprat om Corien Wortmann-Kool påstår att det skulle stoppas av de gröna och av socialdemokraterna. Sanningen är den raka motsatsen. Jag vill säga till parlamentsledamöterna från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) - som hänger på antingen kommissionen eller rådet - att vi inte är här för att släppa igenom saker och ting utan vidare utan snarare för att fatta egna beslut. Det är vad väljarna förväntar sig av oss. Därför måste jag påpeka att ni för närvarande inte kan säga om en medlemsstat köper in krigsmateriel och stridsplan eller investerar i morgondagens utbildningssystem. Ni kan inte göra någon kvalitativ bedömning av medlemsstatens budgetpolitik. Vi vill faktiskt ge er förutsättningar för att göra detta. Vi ville ha en smartare pakt som ger kommissionen större möjligheter att påverka. Jag kan inte förstå varför kommissionsledamot Rehn inte samtycker till detta, dvs. större möjligheter att påverka och en modern ekonomisk politik som hänvisar till Europa 2020-målen i våra medborgares intresse. Ni har förstört detta, och det är synd. Följaktligen är detta paket inte balanserat över huvud taget.
Vi kommer att fortsätta kämpa för ett bättre ekonomiskt paket. Vi är skyldiga våra väljare detta. Svaret måste sannerligen vara ”mer Europa” och inte ”mindre Europa”. Det måste dock vara rätt Europa - inte fel paket.
Olle Schmidt
Herr talman! Herr kommissionsledamot! Europa befinner sig i en svår situation, men det är ju just i tider av kris som EU brukar kunna ta djärva beslut. Att vi i morgon kan fatta beslut om striktare och tydligare regler för den ekonomiska styrningen är av yttersta vikt, inte bara för länderna inom eurozonen. Vi påverkas alla. Europas ledare har utövat och skapat osäkerhet. Nervositeten har spritt sig. Budskapen har skiftat från dag till annan. Beslutet i morgon kan visa att parlamentet klarar att fatta svåra beslut i svåra tider. Grekland fuskade sig till euron. Det är sant. Just därför borde nu Tysklands och Frankrikes ledare visa tydligt ledarskap och ta ansvar för Europas framtid och inte fortsätta att mumla.
Stabilitets- och tillväxtpakten måste reformeras och reglerna skärpas. Pacta sunt servanda - Avtal skall hållas - inte ett nytt Grekland! I Sverige vet vi att vägen till stabilitet och tillväxt är sunda statsfinanser. Udo Bullman kan fråga sina svenska partivänner. Min förhoppning är att de svenska socialdemokraterna kan stödja förslaget, i synnerhet eftersom vi har fått igenom regler som värnar de svenska kollektivavtalen. Nu röjs det sista hindret för att socialdemokraterna i Sverige ska kunna medverka till att Sverige blir medlem i Europlus-pakten. Om Sverige ska tillhöra EU:s kärna går det inte att traska patrull efter EU-kritiker från Ungern, Tjeckien och Storbritannien. Det är inget glatt sällskap.
Kay Swinburne
(EN) Herr talman! Själv befinner jag mig i en svår situation i denna debatt eftersom jag anser att hårda finansbestämmelser är nödvändiga för en stark valuta och en stark ekonomi. Jag anser att detta var det grundläggande skälet till att mitt land inte anslöt sig till euron. Förutsättningarna för valutaunionen skulle alltid vara dåliga utan betydande steg mot en ekonomisk union, och det är det sistnämnda som gör att jag inte tror att Storbritannien någonsin kommer att ansluta sig till euron.
För min politiska grupp här i parlamentet är nationell suveränitet i beslut som rör den ekonomiska politiken en grundläggande princip. Om alla sex av dessa betänkanden och bestämmelserna i dessa bara gäller för euroområdet skulle vi mer aktivt kunna stödja Eurogruppen i sina beslut om att stärka de principer som valutaunionen vilar på. Om alla de medlemsstater som använder euron vill förbättra och utöka samordningen av sin ekonomiska politik bör det i sådana fall vara upp till dem att avgöra detta.
Storbritannien och länderna utanför euroområdet vill vara goda grannar. Det är dock oacceptabelt att man försöker förbinda de av oss som står utanför euroområdet med mål och förfaranden för att harmonisera den ekonomiska politiken. Jag vill inte att euroområdet ska befinna sig i svårigheter längre, men ECR kan inte stödja EU-lagstiftning som tar bort eventuella framtida befogenheter från de nationella parlament som för närvarande står utanför euroområdet.
Alla medlemsstater kommer förhoppningsvis att ha dragit lärdom av krisen, nämligen att en balanserad budget och en hård budgetdisciplin lönar sig i form av lägre finansieringskostnader på finansmarknaderna och att ärlighet när det gäller statistiska uppgifter är nödvändigt för ett fortsatt marknadsförtroende. När allt kommer omkring är ett starkt euroområde och euron som en global valuta i allas intresse. Nya bestämmelser måste säkerställa att det blir starkare och mer hållbart.
Sven Giegold
(DE) Herr talman! Vi i De gröna/Europeiska fria alliansen vill ha en stark ekonomisk styrning i Europa. Detta innebär å ena sidan att vi behöver hårdare bestämmelser för att hantera obalanser, i enlighet med Elisa Ferreiras betänkande, å andra sidan att vi naturligtvis också behöver sanktioner för dessa. Därför kommer vi att rösta för dessa två betänkanden, liksom för Vicky Fords betänkande som ger den statistiska grunden för vårt ekonomiska samarbete.
Samma gäller i fråga om de tre betänkandena om stabilitets- och tillväxtpakten, dvs. en gemensam euro, och dessutom behöver vi gränser i Europa i fråga om underskott och skulder. Dessa gränser har passerats under krisen. Det är dock viktigt att fundera på hur underskotten och skulderna kan minskas. För närvarande ser vi gång på gång i Grekland, Portugal och Irland att resultat och paket har satts ihop, under påtryckning från kommissionen, i förhandlingar med de nationella regeringarna där den svagaste parten får lida och den rikaste parten, som har klarat sig mycket bra de 20 senaste åren, har lämnats i sticket. Detta har rubbat folkets förtroende för systemet. Det är därför som vi i De gröna vill att Europa 2020-målen ska vara fullständigt bindande i stabilitets- och tillväxtpakten och i betänkandena, även underskotts- och skuldmålen.
Genom att inte acceptera detta har ni i de liberala och konservativa grupperna sagt nej till en av principerna om social sammanhållning i Europa. Vi kan inte stödja det. Vi anser att det är högst beklagansvärt, för vi hade gärna sett en stor proeuropeisk majoritet här i parlamentet.
Om dessa betänkanden inte får en majoritet av rösterna i morgon är vi i sådana fall alltid beredda att arbeta tillsammans på ett konstruktivt sätt för att finna en gemensam lösning för ekonomisk styrning där man fäster lika stor vikt vid socialt och ekonomiskt ansvar.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman! För oss i Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster är denna ram för ekonomisk styrning inte bara fel svar på krisen utan den markerar även slutet på det Europa som vi känner till. Det syftar inte till ekonomisk samordning och budgetdisciplin, som den hävdar. Den syftar till att införa ett samförståndsavtal om nedskärningar i hela Europa som berör samtliga arbetstagare. Syftet med den europeiska terminen och de nationella stabilitets- och reformprogrammen är inte konvergens utan att avskaffa kollektivavtal, liberalisera friställningar, privatisera industrin och avskaffa allmänna pensionssystem.
Dessa åtgärder ligger inte i det europeiska folkets intresse och är inte i linje med deras förhoppningar om en riktig tillväxt. Tvärtom ligger de i bankernas intresse, som medvetet har låtit s.k. giftiga obligationer bli föremål för storskalig internationell spekulation i deras balansräkning. De ligger även i stora företags intresse som på den gemensamma marknaden har skapat en fristad för spekulation och skatteflykt. Som exempel vill jag nämna det tyska företaget Hochtief, som sköter driften av Atens flygplats. Företaget har inte betalat ett öre sedan 2001 och är skyldig 500 miljoner euro i mervärdesskatt.
Det diskuteras en hel del om Grekland. Under ett år nu har ramen för ekonomisk styrning tillämpats på mitt land med förödande konsekvenser. Nedgången förvärras, inflationen har rusat i höjden, det görs inga investeringar över huvud taget, och arbetstagarrättigheter och kollektivavtal har praktiskt taget upphävts. Vidare har Europa erfarit den största minskningen någonsin av kostnaden för arbetskraft, sysselsättningen har nått 20 procent och skuldsättningen har ökat, vilket spär på en farlig ond cirkel av nedgång, skuldsättning och ett ökat lånande. Därför har arga grekiska arbetstagare gått ut på gator och torg och kämpat för att stjälpa åtstramningspolitiken samt försvara sin inkomst och sina rättigheter när det gäller arbetsvillkor och social trygghet, en riktig tillväxt och en bättre framtid för Grekland och Europa.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Herr talman! Vi strävar efter att skapa ett område med ekonomisk styrning i enlighet med principerna om federalism, om än anpassade efter det europeiska integrationsförfarandet.
Vi kan inte längre blunda för situationen. Det är motsägelsefullt att ha en gemensam valuta men att sakna de budgetära och finansiella instrument som denna valuta kräver.
Mer specifikt behöver vi följande: utfärdande av gemensamma europeiska obligationer, ett starkt nej till konkurrens mellan de obligationer som de olika medlemsstaterna utfärdar, upprättande av ett riktigt europeiskt finansorgan och harmonisering av budgetpolitiken för att säkerställa jämlikhet, bekämpa skattebedrägerier och bidra till fastställandet av en progressiv europeisk socialpolitik utifrån effektiva offentliga tjänster.
Somliga säger kanske att detta är elementära förslag. Likväl måste de dock upprepas gång på gång eftersom ingen lyssnar på dem. Det är av denna anledning, det vill säga att folk inte lyssnar, som vi lever i en svår tid, liksom poeten Bertolt Brecht talade om.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Herr talman! Vi hade inte haft den här debatten för 20 år sedan när jag kom till parlamentet för första gången. Parlamentet var nämligen ett rådgivande parlament på den tiden, och många av oss har kämpat de 20 senaste åren för att göra parlamentet till vad det är i dag, nämligen ett medlagstiftande parlament.
Som medlagstiftare måste man dock vara ansvarstagande. Det är en övning i ansvarstagande som nu behövs. Delar av parlamentet har anammat en gammal slogan från maj 1968 om att det är realistiskt att kräva det omöjliga. Om man kräver det omöjliga blir det i slutändan givetvis omöjligt att komma överens om någonting över huvud taget.
Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) har inte förhandlat med någon enskild grupp. Vi har förhandlat med alla grupper. Vi har dock bara nått överenskommelser med dem som ville göra detta.
Jag är övertygad om att man utan tvekan har gjort stora framsteg med kommissionens förslag, rådets ståndpunkt och det som nu har lagts fram, som kommer att gå till omröstning i morgon, om det granskas objektivt. Detta är den riktiga tvist eller det riktiga dilemma som vi måste lösa i morgon.
I slutet av sin givande levnadstid sade Miguel de Cervantes att det finns stunder i livet när man måste välja om man ska vara en väg eller ett värdshus. Med att vara ett värdshus menade Cervantes att man är passiv och klagar över att man är bortglömd och inte kommer någon vart. Med att vara en väg menade Cervantes att man går framåt och övervinner hinder och att man vet att man inte har åstadkommit allt, att vägen antagligen inte är den som vi skulle vilja gå på men som vi går på ändå.
Det är detta som jag anser att parlamentet bör göra i morgon, nämligen gå vidare, lösa de meningsskiljaktigheter som vi fortfarande har med rådet men blicka framåt mot en tid när krisen drabbar alla EU-medborgare. Det är inte ansvarsfullt att vid denna tidpunkt säga att man inte är nöjd med hur saker och ting är och säga ”Hej då, ha en bra dag”. Ansvarstagande innebär att fortsätta gå.
Därför tror jag att vi under morgondagens omröstning kommer att sammankalla till ett extra möte med rådet i juli. Liksom en annan poet sade - Francisco Sosa Wagner citerade en tysk poet och jag kommer att citera en fransk, Paul Valéry - avslutas aldrig poem, utan de överges helt enkelt.
Vi kommer att presentera slutresultatet i juli, och jag hoppas att det ungerska ordförandeskapet, som har varit så framgångsrikt, också kommer att kunna nå en överenskommelse som alla är nöjda med.
Tack, herr talman, och låt mig påpeka att det här är första gången på 20 år som klockan har gått fel till min fördel och gett mig mer tid.
Edward Scicluna
(MT) De sex betänkandena om ekonomisk styrning utgör ett komplicerat paket för EU, särskilt euroområdet. De som utarbetade paketet tycker att det är svårt att förklara och det är ännu svårare för andra människor att förstå det. Det är förståeligt att folk blir förvirrade, både av den kris som härjar inför dem och av vår otydliga och blygsamma reaktion mot den. Därför är det vårt ansvar att förklara för våra väljare varför vi har röstat som vi har gjort och säga om vi är för eller emot respektive betänkande. Det paket som kommissionen presenterade för oss syftade kort sagt till att behandla de tre stegen för hur man bör reagera på krisen. Paketet fokuserar först och främst på åtgärder för att förhindra, dämpa och lösa krisen. Wortmann-Kool-, Feio- och Goulardbetänkandena innehåller en utförlig diskussion om användningen av sanktioner som ett av de främsta verktygen för att förhindra att ett land når farliga underskotts- och skuldnivåer samt de scenarier som uppstår när dessa länder ignorerar de varningar som utfärdas för dem om deras svåra budgetsituation. Från början bjäbbade man i betänkandena om hur stora böter som bör åläggas, men senare antog man rimligare förslag. I Ferreirabetänkandet angavs det svåraste och mest kreativa sättet för att dämpa krisen, nämligen att undvika makroekonomiska obalanser med hjälp av resultattavlor som fastställer de mål som ska nås. Trots tekniska begränsningar och andra svårigheter lyckades detta betänkande åtminstone nå det lägsta antal mål som man ville nå. Alla som hoppas på att finna en lösning på den nuvarande krisen inom ramen för detta paket kommer att göra detta förgäves. Paketet saknar välbetänkta, förnuftiga förslag från europeiska och utländska ekonomer om hur de drabbade länderna kan komma ur krisen. Ett betänkande där man försökte nå samförstånd i fråga om värdepapper för euron togs ur spel av rådet i sista minuten och har nu helt enkelt lagts på hyllan av kommissionen, med ett löfte om att ytterligare studier ska göras i frågan. Vi har inget konkret att presentera och vi har bara gått från ett löfte till ett annat. Vi måste komma ihåg att hela poängen med denna övning var att hjälpa Europa komma på fötter igen, att dra upp Europa ur träsket och se till att Europa kan utvecklas och bli konkurrenskraftigt i världen. Därför bör vi inte motsätta oss förslaget att länderna i euroområdet måste minska sina överdrivna skattepålagor. Vi håller med om att ingen bör konkurrera när de bär en sådan tung börda. Man kan dock inte godta ett införande av en hårdbantning som bara skulle förvärra saker och ting ytterligare. Europa behöver bygga muskler på det ekonomiska området. Europa behöver kreativa förslag för att stärka den ekonomiska tillväxten och skapa arbetstillfällen. Det är en stor besvikelse efter alla dessa månader att inte ett enda av alla de smarta förslag som var realistiska nu ingår i detta paket.
Wolf Klinz
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi trodde länge att den inre marknaden och införandet av en gemensam valuta automatiskt skulle leda till ekonomisk konvergens och konvergens mellan medlemsstaterna samt att Maastrichtkriterierna var tillräckliga för att säkerställa disciplin. Verkligheten har nu kommit i fatt oss. Förvaltningsinstrumenten har visat sig vara olämpliga, och grova överträdelser har gjorts av dem tidigare.
Det går inte att genomföra en gemensam valuta och en gemensam valutapolitik på lång sikt om bestämmelserna verkligen inte biter på det skatte- och budgetpolitiska området samt på det social- och ekonomipolitiska området. EU försöker nu med en annan taktik. Bildligt talat är detta EU:s sista försök. Om målet inte nås under detta sista försök kan skadan bli allvarlig. EU skulle kunna hamna i en regressiv fas och vi skulle kunna se en återgång till återförstatligande och protektionism samt de första tecknen på splittring i euroområdet.
Det nya paketet försöker förhindra detta och lägga en ny grund. Jag är för paketet, även om jag anser att det är ett rätt så halvhjärtat sådant med tanke på de problem som jag just nämnde. Det finns en risk för att den europeiska terminen kommer att bli en centralistisk, byråkratisk övning. Pakten för euron kan eventuellt vara tandlös. Vad vi behöver är bindande rekommendationer från kommissionen. Vad vi behöver är automatiska initiativ och sanktioner som rådet bara kan stoppa genom omröstning med omvänd kvalificerad majoritet. Detta är utan tvekan nödvändigt att rådsmedlemmarna äntligen ska sluta med sitt skamliga, dumma gnabb bakom kulisserna. Vad vi omedelbart behöver är en tydlig lösningsmekanism för finanssektorn så att den kan fungera igen.
Derk Jan Eppink
(NL) Herr talman! Det har blivit tydligt att en monetär union kräver en budgetunion samt förenlighet med bestämmelserna. Det är den lärdom man har kunnat dra från eurokrisen. Jag anser att det paket som vi kom överens om förra onsdagen är mycket välbalanserat, och därför har jag äran att informera dig, herr kommissionsledamot, om att den belgiska delegationen inom gruppen Europeiska konservativa och reformister kommer att stödja paketet.
Jag har dock några saker som jag vill kritisera. På det hela taget anser jag inte att euroobligationer är någon mirakellösning. I går skrev Gideon Rachman i Financial Times att man inte kan bota alkoholförgiftning med en flaska vodka. Jag har fört teologiska diskussioner om detta med Sylvie Goulard. Vi kunde inte hålla med varandra, men jag beundrar henne som motståndare. Jag anser också att teorin med ekonomiska obalanser är ganska vag och oklar. Det stämmer inte att Tyskland har ett handelsöverskott eftersom Portugal har ett handelsunderskott. Det skulle verkligen vara EU-ekonomi för idioter.
Vi har följaktligen bästa möjliga text framför oss. Jag kommer att rösta för den och jag tror att vi och parlamentet uppmanas leverera vid den här tidpunkten och i denna tid av kris inom euroområdet, och det är det jag skulle vilja göra.
Georgios Toussas
(EL) Herr talman! Paketet med åtgärder för ekonomisk styrning utgör ett kraftfullt verktyg för att göra enhetliga kapitalistiska omstruktureringar och utgör en enhetlig strategi i samtliga medlemsstater för att stärka konkurrenskraften, lönsamheten och makten i fråga om kapital. Det utgör ett permanent samförståndsavtal för arbetarklasserna i EU:s medlemsstater. Den vulgära propagandan om Greklands, Irlands, Portugals och andra länders skuldsättning och underskott syftar till att skylla problemet på de rättigheter som arbetarklasserna har fått och dölja den verkliga orsaken, nämligen kapitalism och monopol. Den ideologiska terrorism från borgarklassen som främjas innebär att arbetarna måste massakreras för att kapitalets lönsamhet ska upprätthållas.
Bara mellan 1985 och 2011 försnillade monopolkapitalet på hemmaplan och utomlands 628 miljarder euro i ränta och återbetalningar, antingen som långivare eller som låntagare, utöver den ofantliga rikedom som man tillägnade sig av kapital genom att utnyttja arbetarklassen i Grekland.
Arbetarklassen står inte i någon som helst skuld till dem som har berövat dem de pengar som de har tjänat ihop genom hårt arbete. Tvärtom har de all den rikedom till godo som kapitalet har försnillat. Det budskap som det grekiska kommunistpartiet har sänt från Akropolisklippan är mer aktuellt än någonsin i dag, nämligen att Europas nationer uppmanas ställa sig upp och omstörta monopolens kapitalistiska barbari och suveränitet.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Ju mer vi garanterar i den framtida europeiska stabiliseringsmekanismen, ju mer beroende blir staten av den överskuldsatta EU-periferin. Centralisering och en gemensam valuta, som aldrig skulle kunna bli hårdvaluta på lång sikt, har bidragit till de nuvarande problemen. Ändå föreslår man nu att vi ska fortsätta på denna felaktiga väg för att vi ska kunna räddas.
Ekonomiskt starka och svaga ekonomier blandas först samman på ett godtyckligt sätt. Sedan tar vi till olika nödåtgärder, helt i onödan, och nu ska alltihop kulminera i europeisk ekonomisk styrning. I mina ögon måste överskuldsatta ekonomier i stället bli föremål för en hård budgetkontroll om de vill stanna kvar i euroområdet. Den slags centralisering som innebär att Bryssel fungerar som budgetmyndighet för alla medlemsstater är dock ett olämpligt intrång i medlemsstaternas suveränitet och skulle dessutom göra så att de sunda länderna i Europa nedgraderas till spelbrickor i EU-byråkratin.
Jag anser att vi bör regla dörren för Bryssels smygande begär efter ännu mer centralisering.
Danuta Maria Hübner
(EN) Herr talman! Det som vi har i uppgift och ansvar här är att se till att både medlemsstaterna och unionen som helhet kommer starkare ur krisen. Paketet för ekonomisk styrning för oss i denna riktning. Paketet, som var politiskt otänkbart före krisen och som verkligen inte är fulländat än, är sannerligen ett stort steg framåt.
Det är dock uppenbart att det är en sak att få till en överenskommelse - och det är vår plikt i parlamentet - men att det är en annan att se att det tillämpas i praktiken och sedan dra fördel av nya bestämmelser. Denna reform, som medför en större automatik när det gäller köpslående och bedömning på politisk nivå, måste fungera i verkligheten och detta kommer att kräva en stark politisk vilja och en ansvarstagande attityd.
Det är osäkert hur lång tid det kommer att ta innan alla institutionella avtal är på plats och de nya bestämmelserna börjar ge resultat. Denna osäkerhet ger upphov till risker som vi inte får skapa ytterligare utrymme för. Det är också osäkert hur samspelet mellan den europeiska terminen och den nya infrastrukturen för ekonomisk styrning kommer att fungera, och jag är också orolig för att den permanenta europeiska stabilitetsmekanismen kommer att utvecklas till ett mellanstatligt verktyg.
Jag hoppas att vår överenskommelse om sexpacket kommer att bana väg för att dessa instrument så småningom omvandlas till gemenskapsbaserade instrument.
Avslutningsvis vill jag säga att paketet om ekonomisk styrning innebär att vinna- eller förlora-attityden kan komma att försvinna från vår vardag i Europa och att Europa inte kommer att bli ett nollsummespel.
Liem Hoang Ngoc
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Våra medborgare ifrågasätter fördelarna med åtstramningsåtgärder som drar in på de offentliga tjänsterna och ansätter den sociala tryggheten. Oavsett var dessa åtgärder vidtas lyckas de inte minska statsskulden och arbetslösheten. Innehållet i det paket för ”styrning” - och jag kallar det för innehåll avsiktligen - som vi diskuterar i dag är så löjligt att till och med ekonomerna är förvånade eftersom åtgärderna kommer att förhindra en anpassning av budgetpolitiken till konjunkturen.
Under trepartsdialogen erkände kommissionens företrädare själva för oss att de inte har använt någon teoretisk eller ekonometrisk modell som grund för att göra riktiga förutsägelser och rekommendationer. De erkänner att de arbetar på en rent intuitiv basis. Mot denna bakgrund är det svårt att förstå varför de konservativa, liberala och euroskeptiska ledamöterna i parlamentet i blindo har försökt skärpa den text som kommissionen har föreslagit. De kan ännu mindre predika för oss, med tanke på att de regeringar som deras vänner ledde har skapat dessa underskott genom skattesänkningar som är lika orättvisa som ineffektiva. Är det inte så, Jean-Paul Gauzès? De utfärdar högtidliga manifest om Europa 2020-strategin, men de vägrar gå med på att utgifter för att förbereda sig för framtiden, t.ex. investeringsutgifter, inte tas med vid beräkningen av underskotten.
Ja, Corien Wortmann-Kool, det är stötestenen i debatten i våra ögon! Låt oss minska underskotten, ja t.ex. genom att gå tillbaka till de gåvoskatter som framför allt har gynnat statens fordringsägare, men låt oss göra det utan att offra investeringar, utbildning och arbetstillfällen, för dagens investeringar är morgondagens arbetstillfällen och åtföljande skatteintäkter, och på så sätt kommer vi att kunna minska våra underskott. Detta bör framgå av styrningspaketets titelsida.
Några av mina konservativa och liberala ledamotskolleger vill automatiskt straffa de länder som avviker från lärosatsen med miljarder euro. De vill också straffa de länder som inte kommer att sänka lönerna för att återfå sin bytes- och handelsbalans. De anser att underskotten främst är resultatet av dåliga avsikter från dessa länders sida, som om den nyliberala modell som ni aldrig ifrågasätter inte just hade kommit ur den värsta krisen sedan 1929 och som om den inte redan leder till påtryckningar på vanliga människors köpkraft och orsakar kraftigt minskade skatteintäkter. Detta är två problem som i första taget har orsakat den ökade privata och offentliga skuldsättningen.
När det gäller omröstningarna kommer socialister och socialdemokrater att göra en tydlig markering mot detta åtstramningspaket, som bara kan spä på den ilska som finns i Europa. Denna tydliga markering är riktad till alla arbetstagare i Europa och särskilt till våra medborgare i Frankrike och Tyskland eftersom de närmar sig val som kommer att vara avgörande för Europas framtid.
Ramon Tremosa i Balcells
(EN) Herr talman! För det första vill jag tacka alla föredragandena för deras utmärkta arbete, särskilt mina kolleger och vänner Sylvie Goulard och Carl Haglund.
Omröstningen om paketet om ekonomisk styrning kan vara en historisk vändpunkt för parlamentet, inte bara på grund av de direkta konsekvenserna av detta utan även på grund av den moraliska ståndpunkt som vi visar våra medborgare. Det är dags att bedriva politik och att regeringarna intar en starkare hållning i fråga om vad som är rätt och fel i de värden som vi vill försvara, inbegripet på det ekonomiska området.
Vill vi ha regeringar som ljuger om sina budgetar eller underskott? Det vill vi inte, för även om man kan blunda för verkligheten en tid slår det alltid tillbaka i slutändan. Vill vi dessutom ha regeringar som respekterar stabilitets- och tillväxtpakten? Jag tror att vi vill det. Förvaltningssanktioner är därmed nödvändigt.
Vi vet att ingenting kommer att hända om medlemsstaterna måste sanktionera varandra. Därför ger jag mitt fulla stöd till omvänd kvalificerad majoritet, även på mitt partis vägnar, dvs. den katalanska liberala koalitionen som nu leder Kataloniens regering och även regeringen i staden Barcelona. Automatik behövs i mycket stor utsträckning om vi vill vara säkra på att absoluta gränser inte överskrids utan vidare.
Vidare har kommissionen uppmanats lägga fram förslag om euroobligationer. Jag vill offentligt stödja detta förslag som tar hänsyn till aspekten budgetdisciplin.
Peter van Dalen
(NL) Herr talman! Krisen i Grekland är en av de faktorer som ligger till grund för denna debatt. Det är dåraktigt att låna ut mer pengar till grekerna och kräva att de gör fler nedskärningar. Grekerna kommer aldrig att kunna betala tillbaka lånen, och man kan inte göra nedskärningar i en ekonomi som är nästintill död. Man kan inte säga till ett skelett att dra åt svångremmen.
Vad är det som vi måste göra då? För det första bör de i parlamentet som tog med Grekland i euroområdet ta på sig skulden, liksom den belgiske finansministern, Didier Reynders. Självklart borde detta aldrig ha fått hända.
För det andra måste en del av den grekiska skulden skrivas av och en flerårig återhämtningsplan upprättas för den grekiska ekonomin för att se till att återstoden av skulden betalas tillbaka.
För det tredje bör stabilitets- och tillväxtpakten inbegripa automatiska sanktioner mot de som bryter mot villkoren för ett euromedlemskap, eftersom vi aldrig igen får låta oss hamna i denna misär. I detta avseende anser jag att Wortmann-Koolbetänkandet hade kunnat vara mer kraftfullt.
Jag stöder sexpacket, men på grund av detta kommer jag att avstå från att rösta om Wortmann-Koolbetänkandet.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Detta lagstiftningspaket är inte lösningen på de allvarliga ekonomiska och sociala problem som finns i många länder, vilka påverkar arbetstagare och folk i allmänhet. De härrör i grund och botten från en alltmer nyliberal EU-politik som koncentrerar den finansiella och politiska makten till händerna på några få.
Med utökade krav inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten och skärpta sanktioner avslöjar resultatet av förhandlingarna det politiska samförstånd som finns mellan de tre institutionerna om i vilken riktning EU bör gå. Det utgör en del av ett angrepp utan motstycke mot de nationella parlamentens rättigheter, som begränsas av EU:s nyliberala riktlinjer för sina länders budgetar, med målet att påtvinga arbetstagare och människor åtstramningsåtgärder, privatiseringar och minskade offentliga investeringar i viktiga sektorer och tjänster.
Eftersom arbetstagarnas kamp i Grekland, Irland och Portugal har varit förgäves, liksom vi vet, är det dags att göra en helomvändning och sluta insistera på att man bara ska gynna ekonomiska och finansiella företagskoncerner, framför allt i de större europeiska länderna. Vad dessa lagstiftningsdokument föreslår är att man ska fortsätta med dessa interventionsåtgärder, som underkuvar människor och länder samt omvandlar dem till riktiga protektorat eller kolonier. De föreslår att man ska fortsätta på en väg som bara kan leda till en ekonomisk och social katastrof och ett faktiskt sönderfall av EU. Därför är vi emot dem.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr minister, mina damer och herrar! Många kommentarer har redan gjorts om de olika betänkanden som utgör paketet om ekonomisk styrning. Vilka är de viktigaste punkterna i detta skede för att vi ska uppskatta det arbete som har gjorts? Det faktum att vi har detta paket i dag, vilket är resultatet av förhandlingar mellan rådet och parlamentet, utgör redan det ett betydande framsteg. Det fyller en påtaglig lucka i eurons utveckling, och sorgligt nog krävdes det en skuldkris för att vi skulle göra detta.
I detta avseende bör vi betona det lovvärda arbete som det ungerska ordförandeskapet har gjort och den kvalitet som förhandlarna från parlamentet har. Jag vill även framhäva de resultat som parlamentet uppnådde i diskussionerna med rådet, då rådet uppvisade en genuin öppenhet. Vi måste komma ihåg hur saker och ting var tidigare och objektivt bedöma de förbättringar som görs.
Är då dessa bestämmelser tillfredsställande och tillräckliga? Det finns självklart alltid utrymme för förbättring, men detta paket ger redan riktiga lösningar för att stärka euroområdet och skapa det gemensamma ekonomiska synsätt som behövs. Kan vi allvarligt talat påstå, liksom motståndarna till paketet gör, att vi kan skapa tillväxt på toppen av ett skuldberg som hela tiden skjuts på framtiden?
Till dem som anklagar oss för att stödja ett styrningspaket som inte grundas på någon teoretisk eller ekonometrisk modell vill jag helt enkelt säga följande: förutsåg eller förhindrade de modeller som ni talar om den kris som vi går igenom och som ännu inte har slutat, eller ledde de i stället till riskfyllda beteenden under den matematiska sanningens täckmantel?
I morgon måste parlamentet fatta sitt beslut, och jag hoppas att parlamentet kommer att sända ett högt och tydligt budskap både till medborgarna om att de ska få nytt förtroende för Europa och till marknaderna om att de ska stabilisera vår valuta.
