EU:s sammanhållnings- och regionalpolitik efter 2013 - Europeiska socialfondens framtid (debatt)
Talmannen
Ursäkta att vi är något försenade på grund av trafiken. Jag rekommenderar alla att promenera till parlamentet av tre anledningar. För det första kommer man i tid, för det andra är det nyttigt och för det tredje orsakar det mindre föroreningar. Så låt oss promenera till parlamentet!
Nästa punkt är den gemensamma debatten om den muntliga frågan till kommissionen av Danuta Maria Hübner, för utskottet för regional utveckling om, om EU:s sammanhållnings- och regionalpolitik efter 2013 - B7-0466/2010)
och kommissionens uttalande om Europeiska socialfondens framtid.
Danuta Maria Hübner
Herr talman! Under de kommande åren kommer EU:s tillväxt att vara tillgångsdriven. Det kommer att bli nödvändigt att ha hållbara och konkurrenskraftiga investeringsstrukturer. Offentliga investeringar i EU kan ofta härledas från sammanhållningspolitiken, och denna måste fungera som katalysator för strukturförändringar genom att investera i forskning och innovation, resurseffektivitet, nya och hållbara arbetstillfällen samt infrastruktur.
Sammanhållningspolitiken får inte endast fungera som ett finansiellt instrument för investering; den genererar också nya resurser och ökar tillväxtpotentialen. Ett lämpligt makroekonomiskt och finansiellt ramverk kommer att behövas för att politiken ska få full effekt. Nyckelfrågan för sammanhållningspolitiken efter 2013 är hur man på ett effektivare sätt, som samtidigt är hållbart, ska generera tillväxt, sysselsättning och konkurrenskraft i EU:s ekonomi.
Social, ekonomisk och territoriell sammanhållning är en grundprincip för europeisk integration i enlighet med fördraget. Den politik som förs måste därför vara tillämplig för alla medborgare i EU och inte endast vara begränsad till de fattigaste områdena. Detta är en EU-politik för framtiden och inte någon understödspolitik som grundar sig på kompensation av vad som hänt i det förflutna eller på utfyllnad av nationella mål.
Sammanhållningspolitiken måste beakta den territoriella verkligheten efter krisen på regional nivå och försöka hitta de effektivaste sätten att anta olika europeiska territoriers utmaningar och se deras möjligheter. Den måste göras till en integrerad del av genomförandet av EU 2020-strategin och dess flaggskeppsinitiativ. Vi är mycket väl medvetna om att det är nödvändigt att säkerställa att sammanhållningspoltiken och den kumulativa effekt som den skapar för hela unionen är ett av nyckelinstrumenten för att unionen och dess medlemsstater ska uppnå EU 2020-strategins mål.
Sammanhållningspolitiken måste inte bara bidra till att minska de skillnader i produktivitet som krisen har lett till, utan även till att få ordning på produktivitetsvinsterna. Den måste investera i bättre förbindelser mellan viktiga regioner och regioner som håller på att komma ikapp samt på ett bättre sätt tillvarata möjligheterna med territoriellt samarbete. Europaparlamentets utskott för regionalt samarbete har antagit en ståndpunkt när det gäller hur man ser på sammanhållningspolitiken efter 2013.
Genom åren har det i många parlamentsresolutioner betonats att det är nödvändigt att upprätthålla en stark övergripande sammanhållningspolitik som är väl utrustad med tillräckliga budgetmedel för att regioner och städer ska utöka sin utvecklingspotential. I denna exceptionella tid måste dessa - och det är vi alla övertygade om - uppmuntras och få stöd att investera i banbrytande idéer, ny teknik och innovation. Regionerna och städerna kan ladda Europa med ny energi att komma över dessa exceptionella svårigheter och på ett framgångsrikt sätt omvandla ekonomin.
Vi hoppas och tror att Europeiska kommissionen ställer sig bakom vårt beslut att säkerställa att sammanhållningspolitiken förblir unionens största övergripande redskap. Det är för att erbjuda kommissionen möjligheten att förklara sin uppfattning om framtiden som vi har lagt fram denna fråga.
Johannes Hahn
Herr talman, kommissionsledamot Andor, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka parlamentet för att man gett denna fråga en stor plats på agendan, och detta vid en tidpunkt när Bryssel har de sista av sina ”Open days” med över 6 000 aktörer i stan och fler än 130 evenemang och seminarier som intensivt arbetar med frågan om relevansen av och den framtida formen för regionalpolitiken.
Precis som det redan har sagts flera gånger måste den framtida regions- och sammanhållningspolitiken i mycket stor utsträckning förknippas med Europa 2020-strategin, däribland under nästa finansieringsperiod, så att vi verkligen uppnår det europeiska mervärde som vi hela tiden pratar om och som nu måste förverkligas. Det är viktigt att samordna unionens politik på ett bättre sätt för att verkligen kunna erbjuda något gemensamt, en samordnad strategi, däribland till medlemsstaterna. Nyckelorden måste vara fokus och flexibilitet. Vi måste inrikta oss på några av de prioriteringar från Europa 2020-strategin som är viktiga för oss och vi behöver flexibla skräddarsydda lösningar vid genomförandet i regionerna och i medlemsstaterna.
Jag anser även att det är viktigt för oss att utveckla ett system för uppmuntran som verkar utifrån tydliga överenskommelser om målen med regionerna och medlemsstaterna, så att även de inslag som handlar om resultat - vid sidan om verklig ekonomisk förvaltning, vilken har varit mycket viktig och kommer att fortsätta vara det i framtiden - faktiskt får bärkraft. Det är absolut nödvändigt att vi, just i början av en period, också är eniga med regionerna och medlemsstaterna om vilken målsättning vi har, och att vi också enas om och stakar ut mätbara mål som vi sedan i enlighet därmed strävar efter att förverkliga genom projekten.
En god sammanhållningspolitik, med dess varierade inslag, bör slutligen fungera som motor för tillväxt i Europeiska unionen. Vi har en stabilitets- och tillväxtpakt. Sammanhållningspolitiken är en smart, sammansatt politik för alla regioner som i sista hand ansvarar för att säkerställa att tillväxtelementen i denna pakt får effekt, så att EU och dess nationella ekonomier som helhet kan förbli globalt konkurrenskraftiga och ytterligare förbättra sin ställning internationellt.
Att anta och utveckla ramverket för stöd kommer därför att vara nödvändigt i enlighet med detta. Vad som krävs är med andra ord en ökning både på produktsidan och när det gäller finansiering. Mot bakgrund av medlemsstaternas överbelastade budgetar behöver vi bredare finansiella lösningar samt utveckla möjligheten för enskilda privatpersoner att saminvestera i vissa regionala projekt, särskilt sådana som även garanterar intäkter. Andra projekt, som är lika nödvändiga men som inte på samma sätt kan garantera intäkter, såsom investeringar i utbildnings- och fortbildningssektorn, modernisering av universiteten och laboratorierna och så vidare, kan därmed finansieras på annat sätt.
Under de kommande veckorna kommer vi att tillsammans presentera den femte sammanhållningsrapporten och slutsatserna från denna. I rapporten kommer mycket av det som jag har hunnit säga på dessa få minuter - och mer därtill - att läggas fram. Regionalpolitiken eller sammanhållningspolitiken är ett slags politik som, däribland inom ramen för delad förvaltning, kan göra EU-politiken begriplig för EU-medborgarna.
Två miljoner projekt, som exempelvis under den nuvarande perioden, kan bara förverkligas om vi arbetar tillsammans med medlemsstaterna och medborgarna i regionerna.
László Andor
Herr talman! Den ekonomiska och sociala situationen i Europa fortsätter att ställa oss inför mycket stora utmaningar. Arbetslösheten har stigit kraftigt, med en siffra som förväntas uppgå till 11 procent vid årets slut. Dessutom fortsätter fattigdom att vara något som många européer, däribland barn, konfronteras med dagligen.
Det är sant att vi sakta håller på att ta oss ur den ekonomiska krisen. Det är dock lika uppenbart att vår återhämtning måste grunda sig på en stabil grund, något som vi för närvarande inte kan vara helt säkra på att vi har.
Samtidigt får vi inte förlora de långsiktiga utmaningarna ur sikte. Det är brådskande att ta itu med frågor som den åldrande befolkningen, den snabba tekniska utvecklingen, klimatförändringarna och andra miljömässiga utmaningar.
Europeiska socialfonden (ESF) har varit det viktigaste instrumentet på EU-nivå när det gäller investering i humankapital och social integration. Under mer än ett halvt århundrade har den utgjort ett tydligt bevis på den solidaritet som finns mellan EU-medborgarna. Den bör fortsätta med det i framtiden.
ESF är ett av de viktigaste redskapen som står till vårt förfogande för att uppnå Europa 2020-strategins överordnade mål, särskilt dem som rör sysselsättning, utbildning och bekämpning av fattigdom.
Vi behöver en fullständig anpassning mellan ESF och Europa 2020, eftersom detta kommer att vara det viktigaste instrumentet när det gäller att genomföra de integrerade riktlinjerna. I vår nya Europa 2020-strategi fastställs gemensamma mål för hela unionen. Medlemsstaterna kommer icke desto mindre att välja individuellt utformade vägar för att uppnå dessa mål med stöd av ESF. För att möjliggöra detta bör det framtida tillämpningsområdet för ESF vara tillräckligt brett för att säkerställa att alla medlemsstater, regioner och lokala aktörer ska kunna utforma operativa program för sina särskilda behov.
Icke desto mindre får ett brett tillämpningsområde inte leda till att instrumenten fragmenteras. Kommissionen och medlemsstaterna bör arbeta tillsammans för att upprätta huvudprioriteringar, särskilt när det gäller sysselsättning. Vi bör arbeta för att förbättra socialfondens synlighet, effektivitet och utdelning.
Den kommande budgetöversynen kommer att visa hur kommissionen planerar att utforma unionens budget för att uppnå de politiska mål som man enades om i enlighet med Europa 2020. Dessutom kommer den att inleda debatten mellan medlemsstaterna och Europaparlamentet. Jag ser fram emot denna kammares bidrag till debatten.
ESF bör, vid sidan av andra EU-fonder, bidra till såväl territoriell som social och ekonomisk sammanhållning. Detta bör underlättas genom att det upprättas vissa gemensamma regler för alla fonder så att samordningen mellan dem ska fungera bättre.
Kommissionen har redan lagt fram ett förslag till ny budgetförordning i vilken vissa av de gemensamma reglerna fastställs, och vi kommer att lägga fram några särskilda förslag under 2011.
EU-medborgarna förväntar sig att EU-fonderna ska främja resultat och prestationer. Vi måste införa ett system för att övervaka hur den verksamhet som stöds av ESF utförs, och vi måste tänka på att flytta över till mer resultatbaserade system för utdelning.
Tillgången till finansieringen bör vara lättare och även mer användarvänlig. Diskussionerna om ESF:s framtid är i ett avgörande skede nu. De budskap som vi har fått från er är mycket tydliga och de kommer att utgöra ett viktigt bidrag till det arbete som ligger framför oss.
Kommissionen kommer att lägga fram sitt förslag på en ny ESF samt övriga strukturfonder i mitten av 2011. Vi har ett tydligt mandat att stödja Europa 2020-strategin, nämligen genom att använda ESF som ett finansiellt stöd för att bidra till att förverkliga våra politiska mål på fältet.
Lambert van Nistelrooij
Herr talman, kommissionsledamot Hahn och kommissionsledamot Andor, mina damer och herrar! Jag är glad över att se er samlade här tillsammans. Det visar att ni vill arbeta tillsammans för det övergripande målet att uppnå social, ekonomisk och territoriell sammanhållning. Jag har även läst brevet som ni skrev till José Manuel Barroso om sammanhållning som en del av en integrerad struktur, och jag litar på att ni kommer att hålla fast vid denna ståndpunkt. Det skulle möjliggöra för er att bli mer effektiva än om ni skulle låta de olika fonderna fungera separat. Tack så mycket för det!
Den nya, svåra tid vi lever i fordrar en ny politik. Vi kan se bevis för det i kommissionen i dag i samband med Europa 2020-strategin. I detta sammanhang är sammanhållning själva kärnan i genomförandeförfarandet. Det europeiska mervärde som vi så innerligt vill att debatten om vår framtid ska skapa är inte mer än en del av genomförandet och det är viktigt för perioden 2014-2020.
Vad innebär detta? Ge inte ”carte blanche” till EU:s stödkarta. Mål två måste behållas eftersom det är mycket tydligt. Att överge detta mål skulle leda till en åternationalisering av denna del av det europeiska samarbetet och det vill vi inte ha. Regionala utvecklingsfonden och socialfonden bör fortsätta att samverka.
Min andra punkt är att fondernas horisontella och integrerade karaktär är viktig för hela spektrumet i Europa 2020. Visst, öronmärkningen som Danuta Hübner införde för Lissabonstrategin fungerade då. Lissabonstrategin har varit framgångsrik när det gäller att sammanföra Europa, särskilt i landsbygds- och tätortsmiljöer. Samarbetet mellan EU:s medlemsstater leder till en balanserad territoriell utveckling i Europa och skapar möjligheter i alla regioner.
Låt mig till slut tillägga att vi måste förbättra vissa saker. Vi måste uppnå större synergi mellan fonden för landsbygdsutveckling, socialfonden, regionalfonden samt forsknings- och utvecklingsfonder. Detta är något uppnåeligt, och det skulle leta till bättre resultat. Jag vill ställa en sista fråga till båda kommissionsledamöterna: Vill ni, vid inledningen till vårmötet, införa den territoriella pakten som en möjlighet att öka regionernas och städernas inblandning? Regionutskottet har lagt fram ett förslag på detta som jag rekommenderar er att beakta, samtidigt som ni beaktar ordalydelsen i vår resolution.
Constanze Angela Krehl
Herr talman, kommissionsledamöter, mina damer och herrar! I Europeiska unionen betyder sammanhållningspolitik att vi riktar in oss på att stödja de svagare regionerna. Sammanhållningspolitiken är ett uttryck för viktig europeisk solidaritet. Icke desto mindre är solidaritet aldrig något enkelriktat, och min grupp stöder därför principen om att alla Europeiska unionens regioner måste kunna delta i denna. För oss betyder detta också att vi inte kommer att stödja några åtgärder för åternationalisering, och att vi inte vill att sammanhållningspolitiken ska fragmenteras till sektorbaserade politiska strategier. Vi behöver inte ytterligare en transport-, klimatskydds- eller energieffektivitetsfond. Vad vi behöver är att arbeta på hur vi ska förena de utmaningar som vi står inför med en sund sammanhållningspolitik.
Det står därför klart för oss att vi, förutom ett starkt mål 1-område, också måste ha ett starkt mål 2-område samt lämpliga övergångsregler. En sak är säker och det är att regionerna behöver vårt stöd på EU-nivå. Dessutom behöver EU starka regioner och det handlar därför om ett givande och tagande från båda hållen. Vi behöver naturligtvis se över våra prioriteringar - det är tydligt att vi måste uppnå större effektivitet. Min grupp ställer sig därför helt och hållet bakom förslaget, för att vi exempelvis tillsammans ska kunna samordna landsbygdsutvecklingen på ett bättre sätt än tidigare under sammanhållningspolitikens paraply.
Vi ställer oss naturligtvis också bakom en förbättring av infrastrukturen, stöd till företag samt till en hållbar ekonomisk utveckling. Icke desto mindre är en hållbar ekonomisk utveckling bara möjlig om vi får med oss de anställda - människorna. Vi behöver med andra ord strategier för sysselsättningspolitiken, exempelvis utbildning och fortbildning, för att se till att människor kommer in på arbetsmarknaden. Detta är i sin tur bara möjligt i samarbete med Europeiska socialfonden, under sammanhållningspolitikens paraply. Vi stöder detta, men med speciellt anpassade regler, såsom de vi hade förr. Vi måste verkligen förbättra detta och i stor utsträckning stärka sammanhållningspolitikens sociala sida.
I de fortsatta diskussionerna och förhandlingarna kommer min grupp att slå ett slag för att förbättra och förenkla fondens användbarhet. Vi behöver en förenkling av tillämpningsprocesserna, för det första så att det begås färre fel och för det andra så att tillgången för de människor som verkligen vill arbeta underlättas genom denna europeiska sammanhållningspolitik. Vi kommer att sträva efter att vid dessa förhandlingar säkerställa att en starkare partnerskapsprincip verkligen genomförs. Jag anser att parlamentets roll har stärkts efter att Lissabonfördraget har trätt i kraft. Min grupp kommer att försvara denna parterskapsprincip.
Nadja Hirsch
Herr talman! Jag anser att det är rätt och riktigt att vi kämpar för en samordnad sammanhållnings- och regionalpolitik. Detta är mycket viktigt för att skapa effektivitet och för att kunna använda pengarna på ett bra sätt, trots att det handlar om begränsade belopp. Jag måste icke desto mindre varna för att planen är att skapa denna effektivitet genom att tillämpa samma uppsättning regler för alla. Fonderna är mycket olika, har olika målgrupper och olika innehåll. Med det i åtanke är samordning mycket viktigt - dock inte samma regler.
Det är precis det som vi erfar med Europeiska socialfonden för närvarande. Den skulle tas emot mycket väl av dessa små samhällen eller kommuner om - precis som talaren innan just sade - dessa inte, särskilt inte de små organen på fältet, skulle behöva ödsla en sådan stor mängd tid och arbete för att faktiskt få tillgång till och kunna använda dessa pengar. Vi behöver dock pengarna, eftersom arbetslöshet, fattigdom och människor som lever i social utestängning återfinns i alla EU:s medlemsstater, inte bara i vissa regioner.
Med detta i åtanke anser jag att det är särskilt viktigt att Europeiska socialfonden i framtiden fortsätter att vara tillgänglig för minoriteter, vilket i viss utsträckning även innefattar unga människor, äldre och människor med invandrarbakgrund. Den borde faktiskt vara mer tillgänglig för dessa människor för att ge dem chans att komma in på arbetsmarknaden - det är ju precis det som vi strävar efter att åstadkomma. Europa 2020-strategin representerar vårt försök att uppnå en större integration på arbetsmarknaden för olika grupper. Jag hoppas att detta inte endast kommer att vara en målsättning; vi måste nu i stället tillhandahålla åtgärder och instrument för att förverkliga detta. Europeiska socialfonden är ett mycket effektivt verktyg. Vi behöver bara optimera den och framför allt göra den mer användbar.
Elisabeth Schroedter
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Denna diskussion gläder mig innerligt eftersom den utgör ett första försök att nå en kompromiss om ett mycket viktigt projekt som kommer att sysselsätta oss under de kommande åren. Den viktigaste faktorn i dessa kompromissresolutioner från parlamentet är sammanhållningspolitikens diskreta natur och att det finns ett tydligt åtagande för denna politik. Den kommer att fylla en funktion i EU 2020-strategin, men sammanhållningspolitiken har också sitt egenvärde eftersom det är den som håller ihop EU. Ingen av EU:s regioner ska stötas ut. Social sammanhållning innebär att alla, både fattiga och rika, ges en chans i EU och att ingen trängs undan.
Välstånd betyder emellertid inte bara ekonomisk tillväxt. Vi har tidigare kunnat se hur flera regioners BNP har ökat samtidigt som de sociala skillnaderna har vuxit. Därför är det mycket viktigt att vi genom denna resolution stimuleras att utveckla andra nödvändiga kriterier vid sidan av BNP, för att klargöra vad välstånd innebär och vad som behöver göras i en region.
Vi i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen är mycket stolta över att vi lyckats fastställa detta i resolutionen, om än bara i försiktiga ordalag. Vi föreslår att kriteriet ska omfatta en undersökning om huruvida det är möjligt att stödja en region eller inte. Det skulle resultera i en helt annorlunda beskrivning.
I resolutionen är man således mycket positivt inställd till att beakta fler kriterier än bara BNP, och vi hoppas att kommissionen håller med om detta. Det innebär också att vi äntligen kommer ifrån den ensidiga utvecklingen. Ytterligare en undersökning från kommissionen, nämligen kommissionens undersökning om regionerna 2020, visar att klimatförändringen har alarmerande och skadliga effekter på den regionala utvecklingen. Vi måste därför hejda den. Undersökningen visar att en tredjedel av EU:s befolkning skulle bli tvungna att överge sina hem om vi inte lyckas hejda klimatförändringen. De skulle nämligen inte längre kunna hitta arbete eller stanna kvar i sina hem. Detta klargör att det finns tre sidor av den regionala utvecklingen. Alla dessa tre sidor måste uppmärksammas i lika utsträckning i den framtida reformen av strukturfonderna, och även beaktas i det stöd som ges. Ett huvudsakligt intresse är ekonomisk, social och territoriell sammanhållning. Det betyder att även ekologiska frågor och kriterier utgör en viktig faktor för regionernas välstånd.
Låt mig kortfattat nämna ytterligare en tanke om det som har förhandlats här mellan ledamöterna, nämligen diskussionen om hur Europeiska socialfonden ska hanteras i det gemensamma paketet. Jag anser att den muntliga ändringen är välformulerad och ger oss en hel del fritt utrymme, och jag ber er därför att stödja den.
Oldřich Vlasák
Herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! I diskussionen om den framtida sammanhållningspolitiken försvarar vi först och främst våra egna intressen. Av denna anledning kommer det att bli svårt att nå ett meningsfullt och rationellt samförstånd som kan vinna stöd hos så många ledamöter som möjligt. Jag anser att den första huvudfrågan är vilka ekonomiska resurser vi bör anslå till sammanhållningspolitiken. Jag är personligen övertygad om att de befintliga resurserna är mer eller mindre tillräckliga. Sammanhållningspolitiken bör emellertid bli en av de viktigaste utgiftsprioriteringarna i EU:s budget. Eftersom EU:s budget är begränsad, och eftersom medlemsstaterna har ytterst trassliga offentliga finanser och inte har möjlighet att skicka ytterligare pengar till Bryssel, är det också nödvändigt att klart och tydligt ange inom vilka områden nedskärningar kan göras. Enligt min uppfattning, skulle det till exempel kunna gälla direktstöd till jordbrukare, medel till globaliseringsfonden eller EU-institutionernas administrativa kostnader.
Den andra huvudfrågan är vad vi bör finansiera med EU-medel. I förslaget till resolution om Europeiska socialfonden nämns en hel del om att bekämpa fattigdomen, stödja den sociala modellen osv. Det är givetvis positivt, men i första hand måste vår ekonomi blomstra, människor måste komma i arbete och företag måste producera och tillhandahålla tjänster. Därför bör EU-medlen riktas mot investeringar, och inte konsumtion. Dessa medel bör möjliggöra den modernisering som, i linje med subsidiaritetsprincipen, inte kan åläggas stater, regioner, samhällen eller familjer. Att minska de ekonomiska skillnaderna mellan regioner och medlemsstater måste fortsätta att vara sammanhållningspolitikens huvudmål. Därför är BNP-nivån det enda rationella kriteriet.
På min grupps vägnar kan jag säga att vi är intresserade av en sammanhållningspolitik som är övergripande, enkel, flexibel, fri från överdriven byråkrati och inriktad på investeringar och smart tillväxt.
Gabriele Zimmer
Herr talman! Jag vill fästa uppmärksamheten på en grundläggande konflikt som redan har blivit uppenbar med anledning av Europeiska socialfonden (ESF). I Lissabonfördraget rekommenderas att ESF främst bör inriktas på en aktiv arbetsmarknadspolitik. Vi i Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster anser att det är nödvändigt att ESF i framtiden tillämpas mer generellt på den allmänna socialpolitiken och, viktigast av allt, att den används mycket mer effektivt för att bekämpa fattigdom och socialt utanförskap.
I framtiden bör Europeiska socialfonden även spela en effektiv roll för hela EU och inte uteslutande koncentreras till specifika regioner. Vi anser emellertid att man bör betona särskilda problem i regionerna, som skulle kunna anpassas mer effektivt genom EU:s medfinansiering. Finansieringen av Europeiska socialfonden bör åtminstone ligga kvar på dess nuvarande nivå. Den bör motsvara minst 1 procent av EU:s totala budget. Vi anser att det är absolut nödvändigt.
Jag vill belysa ytterligare ett problem. Den föreslagna ökade inriktningen på resultat avseende ESF väcker givetvis frågan om vilka indikatorer och riktmärken som kommer att utgöra grundvalen för att bedöma dessa resultat, och vad detta i sista hand kommer att innebära för projektinitiativtagarnas förberedelser i varje enskilt fall. Dessa initiativtagare har inga reserver för att göra ytterligare betalningar eller återbetalningar. Om ESF ska kunna fortsätta att existera och spela en effektiv roll behöver vi en tydlig översikt över denna fråga i förväg.
John Bufton
Herr talman! Det har föreslagits att kommissionen efter 2013 ska dra tillbaka det regionala utvecklingsstödet till EU:s samtliga områden, förutom till de ekonomiskt svagaste, genom att avskaffa finansieringen av det regionala konkurrens- och sysselsättningsmålet.
Flera områden i Wales drar nytta av konvergensmålet, men om man begrundar landets ekonomiska brister riskerar nu så många som sju walesiska regioner att mista EU-stödet.
EU:s stöd till Wales, som för närvarande motsvarar 280 miljoner pund, skulle kunna dras in. Det ekonomiska stödet till åtskilliga projekt som inletts inom ramen för programmet för regional konkurrenskraft skulle kunna försvinna, och därmed också hota tusentals arbetstillfällen.
Har kommissionen åtminstone tänkt genomföra en konsekvensbedömning för att utvärdera de sociala och ekonomiska konsekvenserna av att minska medlen? Vilka övergångsåtgärder föreslås? Anslagen till skuldhärjade länder i euroområdet, däribland Grekland, beviljades utan betänkligheter och uppgår till en triljon euro fördelat på tre år.
Wales tvingas också utstå höga arbetslöshetsnivåer och kommer att drabbas allvarligt av den brittiska regeringens kommande nedskärningar inom civilförvaltningen. Den föreslagna åternationaliseringen av strukturfonder skulle också kunna utgöra ett hot mot Wales, och leda till att Storbritannien förlorar sin rätt till stöd.
Förenade kungariket skulle i egenskap av nettobidragsgivare sannolikt förväntas bära den tyngsta ekonomiska bördan. De 55 miljarder euro som investerats i regional konkurrenskraft och sysselsättning motsvarar endast 6 procent av EU:s totala budget. Förenade kungariket kommer att fortsätta att sända en allt större summa pengar till Bryssel, men det enda område där en del av dessa pengar betalar sig - om än en mycket liten del - är det område som kommissionen sett till att skära ned på.
Jag anser givetvis att den walesiska befolkningen skulle klara sig bättre om Förenade kungariket lämnade EU. På så sätt kunde vi spara miljarder euro och på egen hand diktera hur den välbehövda finansieringen ska kanaliseras.
Pascale Gruny
(FR) Herr talman, herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Vi har nått ett avgörande ögonblick i debatten om Europeiska socialfondens (ESF) framtid. Vid en tidpunkt då sysselsättningen har blivit alla länders och europeiska regioners främsta intresse är jag stolt över den resolution som parlamentet har lagt fram i dag om Europeiska socialfondens framtid. Texten är ansvarsfull och konkret, och den öppnar dörrar mot framtiden. Våra territorier behöver nu mer än någonsin en sammanhållningspolitik och, följaktligen, stöd från EU:s strukturfonder. ESF har funnits sedan 1957 och inrättades genom fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen, dvs. Romfördraget. Det råder inga tvivel om dess legitimitet.
Min ståndpunkt om Europeiska socialfondens framtid är enkel och tydlig, och kan sammanfattas i tre punkter.
För det första bör Europeiska socialfonden fortsätta att vara inriktad på sysselsättning och fattigdomsbekämpning, givetvis genom att få människor i arbete, och inte genom andra metoder. I dagsläget måste vi helt och hållet inrikta oss på, och prioritera, sysselsättningen. Jag är övertygad om att en person som återfår en anställning också återfår sin mänskliga värdighet.
För det andra måste en effektiv europeisk socialfond omfatta tydliga, pragmatiska regler som inte avskräcker berörda aktörer. Därför stöder jag min politiska grupp som efterlyser större synlighet för ESF, i synnerhet för att förbättra dess spridning. Man kan inte tro att budgetanslag ibland returneras oanvända till EU, samtidigt som arbetslöshetsnivåerna aldrig har varit högre.
För det tredje, och slutligen, behöver vi en fond som ingår i en mer allmän ram för en kraftfull europeisk sammanhållningspolitik. Beslut om ESF bör fattas tillsammans med partner som arbetar så nära fältet som möjligt. Kan kommissionsledamöterna försäkra oss om att ESF kommer att uppfylla dessa förväntningar?
Pervenche Berès
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot! Tack för denna möjlighet att i närvaro av kommissionen diskutera våra överläggningar om dessa förslag. Sysselsättningen, fattigdomen, EU:s ekonomiska, finansiella och sociala kris, och den därpå följande åtstramningen av medlemsstaternas budgetar tvingar oss att på EU-nivå till fullo ta itu med frågorna om sysselsättningen och socialpolitiken, samt att betrakta Europeiska socialfonden (ESF) som ett redskap för EU:s ekonomiska politik och budget. Med detta redskap ska vi inte bara uppfylla fördragets mål om ekonomisk, social och territoriell sammanhållning, utan också målen i den strategi vars förslag stats- och regeringscheferna just har godtagit, och som innebär att öka sysselsättningen och bekämpa fattigdomen.
I samband med att ESF nu granskas vill jag sända en signal till kommissionsledamot László Andor. Vi anser att regionerna är de faktiska tillsynsmyndigheterna för EU:s offentliga utgifter. Det innebär dock inte att den ekonomiska politikens instrument bör reduceras till kravet på territoriell sammanhållning. Sammanhållning omfattar också ekonomisk och social sammanhållning. Sammanhållningspolitiken kan planeras av regionerna, men den måste uppfylla ekonomiska och sociala mål som berör hela EU. Kommissionsledamot László Andor! I samband med granskningen av dessa regler uppmanar jag dig att ta hänsyn till erfarenheterna från genomförandet av fonden för justering för globaliseringseffekter, där det fanns utrymme för en individualisering och anpassning till var och en av de berörda arbetstagarna, vilket även skulle kunna vara fördelaktigt för Europeiska socialfonden. Jag vill uppmana dig att stödja några av målen i vår EU 2020-strategi, dvs. anställbarhet, sysselsättning, fattigdomsbekämpning, samt forskning och utveckling. Forskning och utveckling är definitivt mycket viktigt för Galileo och andra program. Kommissionsledamot László Andor, när det gäller sociala innovationer finns det en utbredd ödemark som jag uppmanar dig att utforska genom att utnyttja ESF, som i det här fallet säkert kräver ett något annorlunda samfinansieringsavtal. Jag stöder till fullo det som Gabriele Zimmer sade om att anställbarhet inte kan vara det enda målet för ESF. Det gäller också att bekämpa socialt utanförskap och ta hänsyn till de mest utsatta grupperna av befolkningen - de unga, kvinnor, personer med funktionsnedsättningar och romer, för att bara nämna några.
Slutligen vill jag säga några ord om villkoren för att utnyttja ESF. Vi vet att alla säger: ”Om det finns kafkaartade inslag på hemmaplan så finns det också kafkaartade inslag i Bryssel.” Det finns regler för att utnyttja ESF som är för svåra att tillämpa. Låt oss därför tänka på ett slags geometri som varierar beroende på den kvalitet som präglar användningen av regionernas offentliga utgifter. I de fall där regionerna är väl lämpade som tillsynsmyndigheter kan vi lätta på kontrollen. Där det finns behov av administrativt stöd får vi ta fram nya mekanismer. När det slutligen gäller återbetalning av de medel som inte har utnyttjats i medlemsstaternas budgetar vill jag att ni föreställer er att vi avskaffar denna regel, vilket emellertid inte är rätt väg att gå om Europeiska socialfonden ska kunna främja sysselsättning och social inkludering.
Ramona Nicole Mănescu
(RO) Social inkludering är en särskilt viktig fråga som är väl införlivad i regionalpolitiken. Som vi alla känner till innebär det mycket mer än bara skapande av arbetstillfällen.
I resolutionen om Europeiska socialfonden betonas dess betydelse för att uppnå målen inom EU 2020-strategin. Utan regionalpolitiska instrument blir det omöjligt att lyckas med strategins genomförande på nationell, regional eller lokal nivå. Jag anser därför att vi inte under några omständigheter bör gå med på att separera Europeiska socialfonden från strukturfonderna så länge som regionalpolitiken och den sociala politiken är inbördes förbundna och fungerar framgångsrikt tillsammans.
Ett sådant beslut skulle bana väg för en fördelning av fonder på sektorsbasis, och därigenom skapa ett oönskat prejudikat för detta.
Europeiska socialfonden måste förbli en del av strukturfonderna, särskilt som den har påvisats vara effektiv i varje region av EU. Vid sidan av Europeiska regionala utvecklingsfonden är ESF i själva verket ett viktigt vapen för att bekämpa finanskrisen.
EU behöver en kraftfull, välfinansierad regionalpolitik för att uppnå social, ekonomisk och territoriell sammanhållning. Jag anser därför att den regionala aspekten måste få fortsätta att behålla sin rättmätiga plats som del av både EU:s reviderade budget och den framtida budgeten.
Vi måste förkasta varje försök till åternationalisering. Regionalpolitiken är ingen välgörenhetspolitik, utan en EU-politik som är avsedd för samtliga regioner. Den kommer dessutom att generera ekonomisk tillväxt, innovationer och konkurrenskraft om den blir ett tillgängligt instrument för alla medlemsstater. Om vi vill ha lösningar som lämpar sig för de behov och den verklighet som vi även i framtiden kommer att ställas inför måste vi behålla dessa ramar. Med detta åsyftar jag både grundprinciperna och de anslagna beloppen.
Jean-Paul Besset
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill fästa er uppmärksamhet på en aspekt i resolutionen som är av central och inte sekundär betydelse för mig, och som kan ge den regionala sammanhållningspolitiken dess fulla innebörd. Utmaningen består i att identifiera det bästa instrumentet för att vi ska kunna mäta de europeiska regionernas utvecklingsstadier så noggrant som möjligt och få tillgång till det bästa instrumentet för att underlätta beslut, särskilt när det gäller beslut om berättigande till EU-medel. Det handlar om att ha en politisk kompass som kan vägleda oss mot detta ”målinriktade angreppssätt för den territoriella utvecklingen” för att citera den föreslagna resolutionen, mot denna integrerade strategi. Vad omfattar denna vägledning som vi ska använda som grund för vår regionala sammanhållningspolitik? I dagsläget har vi endast en indikator, nämligen bruttonationalprodukten, som förvisso är en utmärkt indikator och ett utmärkt instrument för att mäta ekonomisk tillväxt och produktionen av välstånd. Frågor om regional utveckling handlar emellertid inte enbart om att öka bruttonationalprodukten. Människors välmående kan inte rätt och slätt uttryckas genom ett index eller en kurva. Om det kunde uttryckas på så sätt skulle vi riskera att få en indikator som inte visar mer än en förvrängd, partisk och följaktligen ensidig uppfattning. För att få en regional sammanhållningspolitik som är relevant för målen om en hållbar utveckling av regionerna - som är vårt gemensamma mål - måste bruttonationalproduktens index kompletteras med andra mätinstrument, i synnerhet på det sociala området och miljöområdet. Det måste bli möjligt att bedöma arbetslöshetsnivån, graden av osäkra anställningar, utbildning, hälsa, miljökvalitet, luft- och vattenkvalitet, skydd av resurser, tillgång till grundläggande tjänster osv. Slutligen behöver vi därför göra vårt yttersta för att, vid sidan av bruttonationalprodukten, inrätta en uppsättning sociala och miljörelaterade indikatorer för att underlätta den regionala sammanhållningspolitiken, vars mål är en hållbar utveckling på grundval av de tre pelarna av ekonomiska faktorer, sociala faktorer och miljön.
Elie Hoarau
(FR) (anförandet inleddes utan mikrofon) ... har fler än 250 regioner i de 27 medlemsstaterna. Alla dessa regioner är inte homogena. Det finns stora skillnader dem emellan när det gäller välstånd, utveckling och levnadsstandard. För att minska dessa skillnader och förstärka regionernas konkurrenskraft har EU genomfört en regional sammanhållnings- och konvergenspolitik som grundas på solidaritet och som utrustats med tillämpliga ekonomiska resurser, dvs. Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och sammanhållningsfonderna. Trots de framsteg som gjorts skulle det likväl vara illusoriskt att tro att dessa skillnader kommer att försvinna till 2013, eller till och med till 2020. Följaktligen vore det klokt att behålla sammanhållningspolitikens principer och dess åtföljande ekonomiska resurser även efter 2013. Denna regionala sammanhållnings- och konvergenspolitik bör givetvis föras vid sidan av andra strategier, som t.ex. EU 2020-strategin. Den bör emellertid fullföljas oberoende av denna strategi, och vi måste se till att strategin inte lägger beslag på eller tillgodogör sig några av de medel som anslagits till sammanhållningspolitiken under förevändning av att regionalisera ett särskilt mål i EU 2020-strategin. Parlamentet måste hålla ett vakande öga på detta, eftersom sammanhållningspolitiken är avgörande för alla regioner, särskilt de som hamnat på efterkälken i de yttersta randområdena.
Giancarlo Scottà
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den framtida regional- och sammanhållningspolitiken måste överensstämma med prioriteringarna i EU 2020-strategin, och bör därför inriktas på målen om hållbar tillväxt, social inkludering och sysselsättning. Den bör stödja en effektiv utveckling av EU:s regioner genom att utjämna skillnaderna mellan dem, samt förstärka de positiva särdrag som finns i de mer marginaliserade områdena, som fortfarande står inför regionala utvecklingsproblem.
I projekten bör hänsyn tas till de mindre utvecklade regionerna, som har drabbats värst av krisen. Nya utmaningar, som t.ex. befolkningstäthet i vissa områden och avfolkning i andra, särskilt i bergsområden, bör vid sidan av klimatförändringen hanteras genom konkreta åtgärder som stärker lokal och regional delaktighet. Flernivåstrategin måste främja en integrerad utveckling av missgynnade områden genom att göra lokala och regionala myndigheter samt det civila samhället delaktiga.
Jag uppmanar kommissionen att ta hänsyn till varje regions specifika egenskaper, nämligen de olika utvecklingsnivåernas regionala dimensioner, och att förenkla förvaltningen av och kontrollförfarandena för finansierade projekt i syfte att garantera att de genomförs effektivt och per omgående.
Dimitar Stoyanov
(BG) Denna fråga är särkilt viktig för mig, eftersom fem av Bulgariens sex regioner finns med bland de tio fattigaste regionerna i EU. Anledningen till detta är att de som förde Bulgarien in i EU vilseledde nationen att tro att så snart Bulgarien hade anslutit sig så skulle miljarder i EU-stöd regna ner över landet. Vi vet alla att detta inte har skett. Samma människor hoppades att personer ur den egna befolkningen skulle hamna på nyckelpositioner och använda sina befogenheter till att lägga beslag på EU-medel. När nu det bulgariska folket har röstat bort de tidigare ledarna från makten saknas någon som kan stiga fram och inta deras plats för att hjälpa Bulgarien att tillgodogöra sig EU-medel på ett effektivt sätt. Detta är ett ambivalent uppdrag men Bulgarien är ett nytt EU-land. Det kan inte mäta sig med Frankrike, Tyskland eller de övriga tidiga medlemsstaterna. Vi behöver ert kunnande för att denna politik och de åtföljande medlen ska nå de människor som de är avsedda för, och för att en konvergenspolitik verkligen ska råda.
Markus Pieper
(DE) Herr talman! I dag har vi upplevt en grundläggande enighet inom parlamentets samtliga grupper. Vi vill ha en kraftfull sammanhållnings- och strukturpolitik i EU:s samtliga regioner. Det spelar ingen roll om vi talar om en nettobidragsgivare eller en av de fattigaste medlemsstaterna; strukturpolitiken förblir det starkaste uttrycket för den europeiska solidariteten. Vi hjälper de fattigaste regionerna att hinna ifatt sina grannar, men vi hjälper också de starkare regionerna att förbli konkurrenskraftiga. EU kommer bara att kunna utvecklas hållbart på områden som miljöskydd, industri och energiförsörjning, och erövra globala marknader, om den bästa tekniken kan utvecklas och bli ännu bättre.
För att se till att vi når dessa mål behövs tydliga och rättvisa regler. Detta innebär att de fattiga regionerna måste förbli de mest centrala i sammanhållningspolitiken. Ju lägre bruttonationalprodukten (BNP) är i en region, desto mer hjälp måste den få från oss. De som ifrågasätter användningen av BNP som indikator, som t.ex. De gröna och, tyvärr, vissa liberaler och socialdemokrater, angriper den europeiska solidaritetens själva ursprung. BNP är den garanti som tar full hänsyn till social styrka, utbildning och arbetstillfällen. Fattiga regioner kan sällan tillhandahålla allt detta i lämplig utsträckning, och de kommer ofta till korta när det gäller att skydda miljön. Därför bör BNP fortsätta att vara en pålitlig indikator för regionalpolitiken.
Vi behöver kunna lita på våra lokala myndigheter och federala stater när det gäller regionalpolitiken. Vi vill genomföra EU 2020-strategin på basis av den beprövade och undersökta principen om gemensam utveckling av program, gemensam förvaltning samt regional samfinansiering. Av denna anledning bör vi inte låta uppmaningarna om att anslå oberoende EU-medel till sysselsättning, klimatskydd och energi bli verklighet. Om vi ersatte regionalpolitiken med en mer kraftfull sektorspolitik skulle de enda vinnarna bli nya EU-myndigheter, medan våra lokala myndigheter och federala stater endast skulle bli åskådare i förhållande till regional- och sammanhållningspolitiken.
Det gläder mig mycket att parlamentet har intagit en tydlig ståndpunkt för regionerna. Detta hör ihop med att man godkänner den europeiska idén. Vi kan inte tvinga människor att göra det. Ett godkännande måste utvecklas nerifrån och upp, som en del av regionalpolitiken.
Alejandro Cercas
(ES) Herr talman! Under de närmaste månaderna kommer vi att hålla diskussioner och besluta om den framtida organiseringen av strukturfonderna, som är avgörande för att vi ska kunna ta oss ur krisen och ta oss an EU 2020-strategin.
När tiden är kommen är det viktigt att ha lärt av erfarenheten och försvara två beslut, dels beslutet att behålla Europeiska socialfonden (ESF) inom ramen för de grundläggande regler som styr Sammanhållningsfonden och sammanhållningspolitiken, och dels beslutet att upprätthålla målen, reglerna och budgeten för ESF utan att de förvanskas.
Varför är detta viktigt? Jo, för att ESF bör fortsätta att tillhandahålla utbildning, och förbereda arbetstagare för ett inträde på arbetsmarknaden och för en sociala sammanhållning, eftersom det var därför fonden inrättades.
Vi behöver den nu, och vi kommer att behöva den under de närmaste åren, och inte bara för att bygga vägar. Den behövs eftersom EU:s främsta tillgång är dess befolkning, och om EU vill spela en roll och upprätthålla den sociala modellen krävs att befolkningen fortsätter att utbildas. Vi kan inte använda våra resurser på ett bättre sätt än för det ändamål som de skapats. Detta bör emellertid ske inom en övergripande struktur, där man på ett balanserat sätt hanterar synergieffekter inom den territoriella sammanhållningspolitiken.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! I artikel 4 i EUF-fördraget listas de befogenheter som delas mellan unionen och medlemsstaterna. Efter den inre marknaden är socialpolitiken nästa punkt på listan, följt av ekonomisk, social och territoriell sammanhållning. Det ger en antydan om fördragets prioriteringar.
Utifrån detta anges tydligt i artikel 9 att vid fastställandet och genomförandet av EU:s politik och verksamhet ska unionen beakta de krav som är förknippade med främjandet av hög sysselsättning, garantier för ett fullgott socialt skydd, kampen mot social utestängning samt en hög utbildningsnivå och en hög hälsoskyddsnivå för människor. Denna fråga understryks i artikel 10 i vår resolution om Europeiska socialfondens framtid, och är enligt min uppfattning av central betydelse.
Den ger oss våra ramar. Jag instämmer med flera av de talare som har hävdat att vi behöver ramar för att åstadkomma synergieffekter mellan EU:s alla politikområden och strukturfonderna. Dessa bör givetvis fungera som pådrivare för att vi ska uppnå EU 2020-målen.
Jag instämmer också med kommissionsledamot Andor László när han säger att EU:s medborgare förväntar sig resultatbaserade leveranssystem. Det finns också ett starkt argument för att göra dessa fonder mer synliga, och ett överhängande behov av förenkling.
Jag talar regelbundet med frivilliga, lokala och andra grupper som har möjlighet att söka dessa stöd. De har allvarliga problem med den omfattande byråkrati som de ställs inför. Men det är inte bara den gängse byråkratin: det råder också osäkerhet kring hur reglerna och bestämmelserna ska tolkas.
Vi har diskuterat frågan om förenkling gång på gång i både utskott och plenum, men ännu har ingenting förändrats till det bättre. Med avseende på regler och bestämmelser fick jag nyligen en fråga från en kollega om varför man insisterar på att ”kasta grus i maskineriet”. Mot denna bakgrund behöver vi verkligen ta itu med frågan. Kanske kan vi komma in på rätt spår den här gången.
Slutligen vill jag återigen betona och se till att artikel 9, eller den ”sociala klausulen”, genomsyrar alla våra politiska beslut, för det kommer verkligen att leda till sammanhållning i EU.
François Alfonsi
(FR) Herr talman! Jag vill först och främst uttrycka vårt åtagande för den regionala utvecklingspolitiken. Vi anser att regionnivån är lämplig nivå för att strukturera EU:s ekonomiska politik. Regionen har som sådan en naturlig möjlighet att motstå globaliseringen, och följaktligen att stödja sysselsättningen och säkra att den fördelas rättvist över hela EU. För det andra bör den territoriella sammanhållningspolitiken enligt vår åsikt utgöra en del av den långsiktiga framtiden. Tröskeln på 75 procent av BNP kommer givetvis att förnyas 2014. Men anser verkligen människor att om de fattigaste regionerna bara överskrider den 75-procentiga tröskeln i framtiden så kommer EU:s territoriella sammanhållning att vara fullständig? Kan skillnaden mellan 75 procent för de fattigaste och 150 procent eller mer för de rikaste - dubbelt så mycket - betraktas som att EU:s mål om territoriell sammanhållning har uppfyllts? Vi bör därför betrakta EU:s sammanhållningspolitik på lång sikt. Tröskeln på 90 procent tycks vara ett mål som vi i själva verket skulle kunna fastställa i dag, samtidigt som vi givetvis skulle prioritera de regioner som ännu inte uppnått 75 procent. När det slutligen gäller prioriteringarna i denna politik har många personer talat om social sammanhållning, i synnerhet genom Europeiska socialfonden (ESF), om bekämpandet av den globala uppvärmningen och om territoriellt samarbete över gränserna, vilket också är en prioritet för kommissionen, och jag tänker inte uppehålla mig vid denna fråga. Jag vill betona främjandet av EU:s mångfald. Det kommer framför allt till uttryck på regional nivå och genom kulturarvet, och det är en tillgång som kommer att tas i beaktande och framhållas inom ramen för den regionala utvecklingspolitiken.
Kay Swinburne
(EN) Herr talman! Parlamentets särskilda utskott för den finansiella, ekonomiska och sociala krisen har kommit fram till att ett av de viktigaste instrumenten för att underlätta ekonomins återhämtning bör vara en sammanhållningsfinansiering till EU:s samtliga regioner.
Min hemnation Wales mottar för närvarande stöd ur sammanhållningsfonden, och mot bakgrund av hur svårt den privata sektorn i regionen har drabbats av den ekonomiska lågkonjunkturen inser jag, och många andra med mig, värdet av denna finansiering för att om möjligt förändra ekonomin.
Finansieringen bör givetvis användas väl för hållbara projekt, förhoppningsvis så att ett stort antal små och medelstora företag kan gynnas både direkt och indirekt. Dessutom bör avkastning garanteras för de satsningar som gjorts i ett framtida investeringsprogram som kan nyttjas i dessa regioner.
Sammanhållningsfinansieringen bör vara en mekanism för att främja ekonomisk tillväxt över hela EU, men den bör också ha ett särskilt mål om att stödja de små och medelstora företagen och de entreprenörer som utgör ryggraden i vår ekonomi. Investeringar, inte utgifter, bör vara målet både före och efter 2013.
Charalampos Angourakis
(EL) Herr talman! Diskussionen om den så kallade sammanhållningspolitiken i EU har inte belyst grundläggande faktorer som t.ex.: för det första, att ingen europeisk sammanhållningspolitik kan avskaffa den ojämlika tillväxt som orsakas av det kapitalistiska produktionssättet, som enbart fungerar utifrån kriteriet om vinst för kapitalet. För det andra, att de medel som EU beviljar till regionerna inte är avsedda att tillfredsställa behov på gräsrotsnivå, utan är avsedda för projekt som storföretagen är i behov av. För det tredje, att diskussionen om minskade resurser tjänar de stora kapitalistiska gruppernas intressen, och för det fjärde att storföretagens planer på en framtida sammanhållningspolitik leder till att påskynda kapitalistiska omstruktureringar och den gräsrotsfientliga EU 2020-strategin, som också tillämpas i Grekland för att reformera staten utifrån Kapodistrias och Kallikratis planer.
Enligt min uppfattning tycks det följaktligen vara så att endast ett gemensamt ägande av produktionsmedlen skulle kunna lösa problemet och åstadkomma verklig sammanhållning på vår kontinent.
Juozas Imbrasas
(LT) Vi är alla mycket medvetna om att målet med EU:s sammanhållningspolitik är att minska skillnaderna i utveckling mellan EU:s medlemsstater och regioner. Jag vill emellertid uppmärksamma er på att genomförandet av detta storskaliga regionalpolitiska program måste omfatta EU:s samtliga regioner, och jag instämmer med åsikten att denna politik inte bör nationaliseras. Vi måste säkerställa en stabil och hållbar ekonomisk tillväxt och skapandet av arbetstillfällen. En kraftfull och vederbörligt finansierad regionalpolitik för EU är grunden för att säkra social, ekonomisk och territoriell sammanhållning.
Som alltid (liksom tidigare) bör ökad uppmärksamhet även ägnas åt de regioner som hamnat på efterkälken. Det är positivt att det under nästa programperiod finns planer på att öronmärka finansiella resurser för investeringar som krävs för att genomföra projekt i stads- och förortsmiljö, utan att stödet till landsbygden behöver minskas. Städerna har dessutom en positiv inverkan på ekonomin i omgivande landsbygdsområden.
Här bör diskussionens viktigaste aspekter vara följande: räckvidden för EU:s sammanhållningspolitik, målens giltighet, anknytningen till EU 2020-strategin, samt möjligheter att genomföra EU:s sammanhållningspolitik och förenkla dess förfaranden.
Angelika Werthmann
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Strukturfonderna och Sammanhållningsfonden är finansiella instrument inom ramen för EU:s regionalpolitik med syfte att överbrygga utvecklingsklyftan mellan regionerna och främja regional sammanhållning.
De framtida utmaningar som vår sammanhållningspolitik står inför, som t.ex. globalisering, demografiska förändringar, klimatförändring och energiförsörjning, påverkar varandra på ett mycket komplicerat sätt. Mot bakgrund av våra begränsade resurser bör vi inrikta oss på våra huvudprioriteringar och öka insatserna för att identifiera synergieffekter mellan de olika politikområdena. Jag stöder kravet på ett enkelt, rättvist och öppet övergångssystem för sammanhållningspolitiken efter 2013. Politikens omstrukturering beror på huruvida samtliga berörda parter, dvs. regionerna, medlemsstaterna och EU, är i stånd att snabbt svara på dessa nya utmaningar.
Csaba Őry
(HU) När nu de enskilda politiska riktlinjerna och direktiven för EU 2020-strategin redan håller på att genomföras i praktiken måste vi inse att vi knappt känner till något om deras finansiering eller finansiella bakgrund. Härav följer att vi, genom att understryka sammanhållningspolitikens betydelse och nödvändighet också vill se till att den aktuella gemensamma EU-politiken under den kommande budgetdebatten stärks, och inte splittras.
Även om det inte råder några tvivel om att skapandet av arbetstillfällen och ökad sysselsättning är en mycket högprioriterad fråga - detta har också påpekats av flera andra - vet vi också att EU:s arbetsmarknader genomgår strukturella spänningar. Samtidigt som det finns arbetsplatser på vissa områden som ofta saknar personer med rätt kvalifikationer eller kompetens, finns det ytterst kvalificerade personer på andra områden som får kämpa för att hitta ett arbete på grund av arbetsbrist. Det är uppenbart att Europeiska socialfonden har en central roll för att motverka denna situation med hjälp av politiska åtgärder som utformats för att undanröja dessa skillnader och föra dem närmare varandra.
Vi talar inte om storskaliga projekt. Vi talar om små projekt och en mer flexibel anpassning. Även om vi godkänner och stöder tanken på en gemensam politik och utnyttjandet av synergieffekter inom ramen för sammanhållningspolitiken vill jag också betona att socialfonden kräver en högre grad av flexibilitet och öppenhet, och färre regler. Därför borde det finnas skilda regler som gäller för socialfonden, och jag välkomnar kommissionsledamotens uttalande om att införa en resultatinriktad bedömning. Det största problemet med denna politik - vilket också undergräver dess auktoritet - är nämligen att vi sällan kan se resultaten av den finansiering som beviljas vissa områden.
Georgios Stavrakakis
(EN) Herr talman! Jag är säker på att kommissionsledamot Johannes Hahn inte behöver övertygas om att sammanhållningspolitiken är ett av EU:s mest framgångsrika politiska projekt. Resultaten av denna politik har påverkat miljontals medborgares liv, oavsett var i EU de lever. Jag är säker på att kommissionsledamot László Andor inte behöver övertygas om de framgångsrika resultaten av sammanhållningspolitikens socialpolitiska aspekter, tack vare de kraftfulla synergieffekterna från ESF och Eruf. Inte heller behöver de två andra kommissionsledamöterna som bereder EU-stöd till landsbygdsutveckling och fiske övertygas om att deras arbete skulle bli mer effektivt om de samarbetade med andra fonder, viket de gjort tidigare, än om de arbetar på egen hand som de gör under innevarande period.
Jag är en av dem som förväntar sig att vi under nästa period ska ha förslag om ännu starkare synergieffekter mellan en kraftfull sammanhållningspolitik och alla övriga fonder, på grundval av att de tillsammans kan åstadkomma bättre resultat än vad var och en kan göra på egen hand. Men av någon anledning som jag inte förstår finns det röster inom kommissionen som efterlyser en strategi med sektoriella instrument, och som (enligt min uppfattning) bortser från verkligheten på fältet.
Det vi avslutningsvis säger i vår resolution, som jag hoppas och tror kommer att antas av en mycket stor majoritet senare i dag, stöds inte bara av parlamentet utan också av en majoritet av medlemsstaterna, EU:s samtliga 271 regioner och tusentals lokala myndigheter.
Jag anser att om kommissionen följer idén om en sektorsindelning av EU-resurserna kommer vi att befinna oss i en unik och konfliktfylld situation där kommissionen står på ena sidan, medan alla andra - dvs. parlamentet, rådet och regionerna - står på den andra sidan.
Under de närmaste veckorna kommer den sida som anser att EU:s framtida politik borde omfattas av en integrerad strategi för planering, genomförande och resultat att bli tvungna att föra en allvarlig kamp mot den sida som anser att en sektorsindelning av EU:s resurser är rätt väg att gå. De senare kommer helt säkert att mötas av motstånd bara för att en sektorsindelning är fel väg att gå för EU.
Riikka Manner
(FI) Herr talman, ärade kommissionsledamöter! Sammanhållningspolitiken handlar inte bara om solidaritet. Den är också till viss del ett sätt för oss att skapa mervärde för Europeiska unionen som helhet.
I vår region finns till exempel mycket kunnande och en mycket stark potential i fråga om naturresurser. Målen, som också är nära knutna till Europa 2020-strategin, kan bara nås genom en effektiv sammanhållningspolitik som omfattar hela EU och som har tillräckliga budgetmedel för den period som börjar 2014.
Under nästa budgetperiod är det viktigt att vi fortsätter att försöka utjämna skillnaderna mellan ländernas BNP. Dessutom är det absolut nödvändigt att beakta de nuvarande mål 2-regionerna och de särskilda utmaningar de står inför. Jag vill också hänvisa till artikel 174 och vädja till kommissionsledamöterna: glesbefolkade regioner, bergsområden och öar måste också beaktas under sammanhållningspolitikens nästa period, även när det gäller finansiering, vilket också varit fallet hittills, med stor framgång.
Slutligen vill jag säga hur tacksam jag är för att ha fått möjlighet att delta i denna mycket viktiga debatt.
Konrad Szymański
(PL) Herr talman! När vi planerar så här pass strategiska förändringar bör vi vara noga med att lära av tidigare erfarenheter. Erfarenheten säger oss tydligt att när pengarna användes till investeringar i hård infrastruktur - och därmed främst på grundval av BNP-kriteriet - skapade detta vinster för hela EU, både för de medlemsstater som är nettobidragsgivare till EU-medel och för dem som är nettomottagare. Den gemensamma marknaden stärktes av att processen för att minska skillnaderna i infrastrukturnivån påskyndades och detta underlättade investeringarna som när allt kommer omkring fortfarande flödar i huvudsak från nettobidragsgivarna till nettomottagarna. Det gav ett tydligt mervärde för unionen, något vi återkommit ofta till i dag.
Jag ser därför med oro på en situation där vi planerar att reformera sammanhållningspolitiken och lägga till nya kriterier - mycket vaga sociala och ekologiska kriterier - för systemet för utdelning från dessa fonder. Pengarna bör fortsätta att tjäna de regioner som är fattigast enligt mätbara kriterier, särskilt när det gäller att uppnå målen för den hårda infrastrukturen.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi vet alla att syftet med Europeiska socialfonden är att minska skillnaderna i välstånd och främja den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Men i dag, under det europeiska året för bekämpning av fattigdom, råder recession i unionen. Vi har arbetslöshet, företag lägger ner och det är därför tveksamt om vi ska lyckas uppfylla detta mål.
Kommissionen borde omedelbart se över prioriteringarna för EU-fonderna, inbegripet Europeiska socialfonden. Men jag vill också säga till kommissionsledamöterna att vi ser absurditeterna och paradoxerna i er ekonomiska politik. Med andra ord har ni - kommissionen, IMF och Europeiska centralbanken - infört ett miserabelt memorandum om Grekland, som skär ned de offentliga utgifterna, skär ned lönerna, skär ned inkomster. Men samtidigt, när jag frågade kommissionen vad fördröjningen i Greklands utnyttjande av gemenskapsmedel berodde på, fick jag till svar att det var på grund av bristande likviditet i de offentliga finanserna - med andra ord själva kärnan i kommissionens politiska memorandum.
Kan kommissionsledamoten vara vänlig och förklara för oss hur Grekland ska kunna öka sitt utnyttjande? Är inte detta en absurd paradox i er ekonomiska politik?
Jaroslav Paška
(SK) För närvarande går nästan en tredjedel av vår budget till EU:s sammanhållningspolitik för perioden 2007-2013.
Enligt ett antal nya förslag skulle en del av denna budget styras om efter 2013 för att uppfylla målen i Europa 2020-strategin. Men i Regionkommittén varnar städernas och regionernas företrädare för att göra betydande minskningar av bidragen till regionalpolitiken. Jag anser att vi bör lyssna mycket noga till deras objektiva argument. Det står till exempel helt klart att vi måste fortsätta att stödja dessa regioner, som för närvarande inte ens når upp till 75 procent av den genomsnittliga bruttonationalprodukten i Europeiska unionen. De ekonomiska resurser som avsätts till dem bör dock med prioritet huvudsakligen inriktas på uppbyggnad av grundläggande infrastruktur, stöd till mänskliga resurser eller sysselsättning, större investeringar i vetenskap, forskning och innovation samt målet en grön tillväxt. Vi bör också försöka förbättra förbindelserna mellan regionala och lokala strukturer och minska den byråkratiska bördan. Genom en välgenomtänkt, balanserad regionalpolitik av detta slag kan vi också bidra till äkta framgångar för den nya strategin Europa 2020.
Diane Dodds
(EN) Herr talman! Vid en tidpunkt då medlemsstaterna minskar sina offentliga utgifter försöker vår regering i Storbritannien se över förmånssystemen för att det ska löna sig mer att arbeta.
Jag anser därför i detta sammanhang att fonder som ESF har en viktig roll att spela för att säkerställa anställbarheten bland människor som är svåra att nå ut till och som är lågutbildade.
Vi i Nordirland får betydande finansiering från ESF som administreras genom departementet för utbildning och sysselsättning. I en undersökning som överhuset nyligen lät genomföra angående ESF konstaterades att bidragen från ESF fortfarande betyder mycket för den ekonomiska tillväxten i Nordirland, som syftar till att skapa en kunskapsbaserad ekonomi med en mycket kvalificerad och flexibel arbetskraft.
Det är därför mycket viktigt att framtida ESF-projekt och de pengar som riktas mot dem kan beaktas i samband med inhemska system, då många av dem har liknande mål. Denna typ av samlat och målinriktat tänkande kan bara ge större utdelning. Regional flexibilitet är av yttersta vikt för ett framgångsrikt genomförande av ESF.
Efter 2013 tror jag att ESF:s begränsade resurser i fortsättningen bör inriktas på dem som är svårast att nå och de mest lågutbildade för att hjälpa dem att komma in på eller tillbaka till arbetsmarknaden genom att erbjuda tillgång till utbildning och fortbildning.
Erminia Mazzoni
(IT) Herr talman! Denna resolution är av grundläggande betydelse eftersom den tar upp det viktiga kravet på förnyelse då man inrättar en ny anti-krispolitik för 2020 genom att hitta en balans mellan den innovation som krävs och respekten för sammanhållningspolitikens grundläggande principer. Detta är en av grundpelarna i den europeiska integrationen och måste så förbli. Den måste fortsätta att spela sin viktiga roll som instrument för att överbrygga skillnaderna mellan medlemsstaterna och samtidigt stärka deras regionala identiteter.
Oavsett sammanhållningspolitikens utformning och efter att ha bekräftat värdet och relevansen i de grundläggande principer om flernivåstyre, partnerskap och ett integrerat tillvägagångssätt, bekräftar vi därför i resolutionen fördelarna med att kombinera BNP-kriteriet, som måste förbli det utslagsgivande kriteriet för stödberättigande, med nya och mer meningsfulla indikatorer som kan användas för analys och bedömning. I resolutionen bekräftas också behovet av att fastställa nya regler för Europeiska socialfonden, som ändå bör fortsätta ligga under lagstiftningen om allmänna bestämmelser för sammanhållningspolitiken, samt behovet av att förenkla förfarandena och använda finansiella instrument, som kommissionsledamot Johannes Hahn också framhöll.
Jag hänvisar faktiskt särskilt till Johannes Hahns anförande, framför allt till den punkt där han nämnde vikten av att bevara stabilitetspakten inom ramen för sammanhållningspolitiken. Det är allt gott och väl, men om vi ska kunna uppnå det målet måste det usla avtal som säger att investeringsutgifterna måste beräknas inom stabilitetspaktens parametrar rivas upp eller ändras, eftersom det skulle vara som att be om mer investeringsutgifter å ena sidan, och sedan straffa genom att minska dem, å den andra.
De utmaningar som Europeiska unionen står inför är svåra - sysselsättning, tillväxt, utveckling och konkurrenskraft. Detta är målen för den europeiska strategin, som ger en smart, hållbar och inkluderande tillväxt. Som många redan har sagt kan de bara hanteras om de framtida ramarna för EU:s ekonomi tar hänsyn till regionalpolitikens betydelse för att uppnå verklig ekonomisk, social och territoriell sammanhållning, och om dessa ramar kan garantera tillräcklig finansiering trots de begränsade resurserna, genom att föra vidare en politik där målen fastställs enligt prioriteringar och bedöms i enlighet med resultaten.
Victor Boştinaru
(RO) Hittills har sammanhållningspolitiken varit ett framgångsrikt instrument för att minska skillnaderna mellan medlemsstaterna och för att visa solidaritet, vilket är en av EU:s främsta värdegrunder. Det är dock viktigt inte bara för Europeiska unionen att minska obalansen, utan också för varje enskild medborgare och region, vilket kräver inte bara mänskliga resurser utan också tillräckliga ekonomiska resurser.
Den nuvarande sammanhållningspolitiken kräver förbättringar, utan större ändringar. Framför allt måste vi avvisa och förkasta alla förslag om att åternationalisera och underfinansiera politiken. I detta läge, när såväl rika som mindre rika medlemsstater drabbas av den ekonomiska krisens effekter, skulle nedskärningar i den budget som tilldelats sammanhållningspolitiken innebära att man äventyrar de senaste årens alla framgångar och minskningen av de skillnader som vi hittills har jobbat hårt för att bekämpa.
Därför håller jag med kommissionens ordförande José Manuel Durão Barroso om att den budget som anslås till sammanhållningspolitiken i framtiden ska vara minst lika stor som den nuvarande. I annat fall kommer det att stanna vid vackra ord och det kommer att undergräva hela EU-projektet i sig.
Ivars Godmanis
(EN) Herr talman! Resolutionen är strategiskt sett mycket välskriven. Vi måste stödja den. Vi måste dock kartlägga var problemen finns för närvarande. Jag vill framhålla för kommissionsledamoten att anslagsutnyttjandet för socialfonden per den 1 september bara var 18 procent, vilket är hälften så mycket - dvs. dubbelt så dåligt - som under den föregående perioden.
Hela 17 medlemsstater ligger på under 18 procent. Några av dem har fastnat på 10 eller 11 procents utnyttjande av anslagen från socialfonden. Det finns inget mönster här - länderna med de största underskotten är inte de som har det lägsta anslagsutnyttjandet. Men faktum är alltså att vissa länder satt fast på 10 procent under hela 2010.
Kommissionen måste klargöra situationen. Om man tittar på de andra fonderna - regionalfonden och Sammanhållningsfonden - är situationen inte bättre. Det övergripande anslagsutnyttjandet ligger på 17,95 procent. Hela 60 procent av medlemsstaterna har ett lägre anslagsutnyttjande än så. För en del av dem är siffran tre gånger lägre.
Rådet har i sitt budgetförslag för 2011 skurit ned anslagen till mindre än 1 000 miljoner euro eftersom medlemsstaterna inte tycks vara på det klara med hur de ska uppfylla sina skyldigheter. Vi i budgetutskottet stödde utskottet för regional utveckling i dess begäran att återställa finansieringen till budgetförslaget. Frågan är om det kommer att vara möjligt att få till stånd ett bättre utnyttjande av dessa pengar. Om inte det går är det ingen mening med att tala om en ljus framtid.
Roberts Zīle
(LV) Tack, herr talman. Herr kommissionsledamot, jag anser att det förslag till resolution som utarbetats av Danuta Maria Hübner, tidigare kommissionsledamot med ansvar för regionalpolitiken, är balanserat och faktiskt mycket bra. Vi vet alla att krisen har inneburit en utmaning för många medlemsstater som är nettobidragsgivare, och att det till följd av detta finns en press på att beloppen ska minskas i nästa budgetplan. I detta läge är den mer övergripande rubrik som sammanhållningspolitiken representerar också oerhört viktig. Det är dock viktigt för oss alla att behålla sansen, vara lite mer konservativa och inte släppa taget om de två fundamenten i sammanhållningspolitiken - nämligen dels att det är en oberoende politik vars främsta mål fortfarande är och kommer att förbli en utjämning av utvecklingsnivån mellan mindre utvecklade regioner och resten av EU, och dels att bruttonationalprodukten per capita enligt köpkraftsparitet ändå förblir det viktigaste kriteriet. Om vi negligerar dessa grundprinciper, kommer andra debatter (t.ex. om hur man bättre ska kunna anpassa sammanhållningspolitiken till EU:s mål för 2020) inte att kunna leda till någonting, även med Europa 2020-strategin inom ramen för sammanhållningspolitiken. Tack för ordet.
Thomas Mann
(DE) Herr talman! Det är inte småpotatis vi pratar om här. För perioden mellan 2007 och 2013 finns 75 miljarder euro tillgängliga för Europeiska socialfonden (ESF) och detta motsvarar nästan 8 procent av EU:s budget. Eftersom Bryssel bara betalar ut pengar till ESF när medlemsstaterna tar ansvar för medfinansiering innebär det att det kommer att ligga omkring 150 miljarder euro på bordet för att skapa fler och bättre arbetstillfällen. Lyckligtvis används inte pengarna från ESF för att finansiera onödiga studier, utan de går i stället till de människor som behöver dem. Det är detta som gör fonden så värdefull och som gör att människor kan få ta del av den i första hand, bland annat långtidsarbetslösa, invandrare, ungdomar som ges möjlighet att få utbildningskvalifikationer som de missade vid första försöket, tiotusentals praktikanter och omskolade, anställda som vill vidareutbilda sig och blivande företagare. Fonden har alltså ett brett utbud av målgrupper.
Vad kommer att hända efter 2013? Medlemsstaterna måste börja använda medlen mer effektivt och vi måste också beakta de enskilda regionernas särdrag. Jag skulle vilja se en skräddarsydd, bottenstyrd och effektiv samordning med program som Daphne och Progress. Jag förordar mer flexibilitet, enklare kontroller och ökad insyn beträffande tilldelningen av medel. Jag motsätter mig dock någon särskild rättslig ram för ESF. Jag anser att den ramen bör ligga kvar i strukturfondsförordningen, som kommer att se till att berättigandet till stöd regleras på medlemsstatsnivå. Det är därför som jag tillsammans med 45 av mina kolleger har lagt fram ändringsförslag 1, som jag ber er att stödja i den kommande omröstningen.
Evgeni Kirilov
(EN) Herr talman! Vi är alla överens om att sammanhållningspolitiken hittills haft mycket positiva effekter. Detta är synligt och lätt att känna igen. Det finns dock en del andra idéer för sammanhållningspolitiken efter 2013.
Vi bör vidareutveckla och anpassa den till nya utmaningar och realiteter genom att bygga vidare på framgångarna och inte genom att helt förändra politiken. Detta är lika viktigt för sammanhållningspolitikens grundläggande principer och som för den framtida budgeten. Vi behöver åtgärder och de måste backas upp av tillräckliga resurser från EU och de nationella budgetarna.
Budgetutskottet har nyligen framhållit att ett försök kommer att göras för att undvika stora förluster vad beträffar de framtida anslagen från strukturfonderna. Jag hoppas verkligen att de nya medlemsstaterna inte hamnar i kategorin stora förlorare. Därför kan inte en nedskärning av anslagen för sammanhållning vara ett alternativ på något sätt. Det är inte bara en ekonomisk fråga, utan det skulle få negativa effekter på solidaritetsprincipen.
Pat the Cope Gallagher
(GA) Tack, herr talman! Jag vill säga några ord om sammanhållningspolitiken.
(EN) Sammanhållningspolitikens framtid har nu utformats mot bakgrund av den stigande arbetslösheten och engagerat de offentliga finanserna i hela EU.
Det är troligt att det som kallas BMW-regionen (Border, Midlands och Western) i mitt land än en gång kommer att hamna på mellan 75 och 100 procent av EU:s BNP. Efter 2013 måste vi införa åtgärder som tar hänsyn till Irlands, och framför allt BMW-regionens ändrade ekonomiska ställning. Mål 2-programmen måste betona att bygga upp regionernas kapacitet för att effektivt bidra till utvecklingen av en grönare, smartare och mer hållbar ekonomi i Irland och i hela EU.
Regionala flygningar i BMW-regionen är en ekonomisk och social nödvändighet. Därför måste finansieringen av den allmänna trafikplikten behållas, inrikesflyget kan inte överleva ekonomiskt annars.
EU-stödet till gränsöverskridande samarbete i Irland måste bevaras. Gränsöverskridande samarbete kan vända fragmenteringen i gränsregionerna när det gäller arbetsmarknad, handelsmönster och infrastruktur.
Sophie Auconie
(FR) Herr talman, ärade kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Detta är en mycket viktig politisk dag för EU:s framtida regionalpolitik, av två skäl. För det första har vi parlamentsledamöter i dag på förmiddagen förenat våra krafter och framfört våra krav till Europeiska kommissionen och EU:s ministrar. Vi vill dra nytta av våra framgångar med denna avgörande politik och ändra det som behövs för att göra den mer tillgänglig och synligare. Vi vill ha en stark och välfinansierad politik som verkligen bidrar till att skapa ekonomisk utveckling för alla våra regioner. Vi vill ha enklare regler, och vi vill inte bara höra att man pratar om dem utan vi vill se dem genomföras för projektledare och potentiella stödmottagare. Vi vill att städer och regioner i randområdena ska få särskild uppmärksamhet. Jag arbetade på denna resolution när den låg hos arbetsgruppen och i parlamentets utskott för regional utveckling. Jag stödde de potentiella stödmottagarnas behov och lyckades se till att de togs i beaktande och anpassades till de behov som man gett uttryck för i våra regioner. Jag vill ha ett enat och socialt EU, grundat på en vinnande och ambitiös union.
Den andra mycket viktiga händelsen i dag är eftermiddagens aktion där företrädare för 140 regioner kommer att träffas och deras 140 regionala ledare tillsammans med parlamentets ledamöter, som företräder 85 procent av befolkningen i EU, kommer att genomföra en symbolisk marsch till Europeiska kommissionen för att visa i vilken mån vi alla, regionerna och parlamentet, är medvetna om hur viktig denna sammanhållningspolitik är för näringslivet, medborgarna, samhället och ekonomin. I eftermiddag förenas vi alla i en demonstration för att visa i hur hög grad denna första starka politiska kampanj är en folkets kampanj, en tydlig signal till Europeiska kommissionen, direkt via regionerna.
Ricardo Cortés Lastra
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill att sammanhållningspolitiken efter 2013 ska fortsätta vara det främsta exemplet på solidariteten inom EU. Jag vill att sammanhållningspolitiken ska vara ett verkligt svar på krisen och dess efterdyningar, och för att uppnå det är det viktigt att den blir en del av Europa 2020-strategin och särskilt ingår i målet att skapa arbetstillfällen.
Sammanhållningspolitiken måste bli mer inkluderande och det civila samhället måste spela en större roll i projektens utformning och förvaltning. Det är viktigt att ni i kommissionen betraktar sammanhållningspolitiken som en investering snarare än utgifter och som en möjlighet att skapa förtroende och hållbar utveckling.
Jag vill inte att sammanhållningspolitiken ska nonchalera de särskilda behoven bland de sociala grupper som har störst svårigheter, eftersom det inte är förenligt med en integrerad strategi eller med ett mer strategiskt koncept där man investerar i framtidens branscher.
Kort sagt, och som vi har sagt så många gånger, behöver vi en sammanhållningspolitik som är solid, välfinansierad och närvarande i alla EU:s regioner.
Edit Bauer
(HU) Ärade kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Mycket har sagts i dag om regionalpolitik och sammanhållningspolitik. Men jag skulle vilja tala om Europeiska socialfondens grundläggande roll och betydelse även i sammanhållningspolitiken, för om stora grupper halkar efter får vi också problem med sammanhållningspolitiken. Europeiska socialfondens roll kommer att förstärkas ytterligare genom Europa 2020-strategin, eftersom anställbarhet är en av nyckelfrågorna. Här vill jag framhålla två viktiga punkter:
Den första punkten är att vi måste se till att det finns en andra chans. Vi måste erbjuda en andra chans till alla dem som har förlorat sina jobb i krisen som påskyndade vissa av globaliseringens processer, som den massiva flykten av massproduktion från EU, och för dem som inte kan använda sina färdigheter på arbetsmarknaden eftersom de inte är efterfrågade. Detta är vad vi kallar ”skill mismatch”. En andra chans måste också erbjudas dem som inte kan få anställning på grund av att de saknar kvalifikationer, exempelvis för att de hoppat av skolan.
Den andra punkten är att Europa 2020-strategin skulle öka sysselsättningen bland kvinnor med 25 procent. Detta är dock endast möjligt om medlemsstaterna, med stöd från Europeiska socialfonden, kan ge den uppbackning som krävs inom tjänsteområdet, särskilt barnomsorg och äldreomsorg. Eftersom det stöd som krävs ofta är av mindre omfattning borde troligen utbetalningsreglerna vara mer flexibla än för projekt som finansieras från de stora strukturfonderna. Vad som är absolut oundvikligt är att se till att tillsyn och utvärdering blir strängare för att göra finansieringen mer öppen och effektiv.
Kerstin Westphal
(DE) Herr talman, Johannes Hahn, László Andor, mina damer och herrar! Jag behöver inte påpeka för er hur viktig sammanhållnings- och regionalpolitiken är för att vi ska kunna leva och växa tillsammans i Europeiska unionen. Men jag tror också att framtidens regional- och sammanhållningspolitik måste inriktas mer på våra städer. Städerna är en viktig drivkraft bakom utvecklingen i EU. Samtidigt brottas de för närvarande med miljömässiga, ekonomiska och sociala problem.
Jag har därför en särskild fråga till Johannes Hahn. Vilka möjligheter ser du att framhålla den urbana dimensionen? För att gå rakt på sak har du, Johannes Hahn, nyligen här i kammaren antytt att du tänker dig att en viss procentsats av den regionala finansieringen skulle kunna reserveras för att lyfta fram den urbana dimensionen. Är det fortfarande aktuellt? Hur stor skulle den procentsatsen i så fall vara?
Jan Olbrycht
(PL) Herr talman, ärade kommissionsledamöter! Det är förvånande att vi inför antagandet av en ny finansieringsram ofta har diskussioner som syftar till att försvara sammanhållningspolitiken, en politik som har visat sig vara en av de mest effektiva och mest synliga i Europeiska unionen.
Faktum är att diskussionen om sammanhållningspolitiken i mycket är en diskussion om Europeiska unionen - om vad unionen är, hur den ska fungera och hur det är tänkt att uppfattas av medborgarna. Vi talar inte bara om pengar, vi funderar också på om vi verkligen inför åtgärder som leder till ekonomisk tillväxt.
Sammanhållningspolitiken är ett mycket speciellt instrument, eftersom den både ska minska skillnaderna och ge stöd åt åtgärder som leder till ökad konkurrenskraft. Dessa två mål är inte oförenliga - de gör att sammanhållningspolitiken gynnar utvecklingen. Det är värt att tala om detta. Det handlar inte om välgörenhetspolitik utan om en politik för åtgärder som ska hjälpa utvecklingen framåt. Det är därför den är en del av Europa 2020-strategin.
Det bör framhållas att detta är den enda politik som är extremt komplicerad när det gäller ikraftsättandet, eftersom den bygger på en gemensam förvaltning som delas med medlemsstaterna. Detta innebär å ena sidan att de instrument som är inblandade är extremt svårhanterliga och att förfarandena är mycket komplicerade, men att de å andra sidan ger en tydlig samarbetseffekt mellan Europeiska unionen, medlemsstaterna och de lokala myndigheterna. Låt oss mot denna bakgrund undvika att försvara sammanhållningspolitiken enbart i termer av nya ekonomiska förutsättningar. Låt oss fundera på hur man kan förbättra och stärka den.
Salvatore Caronna
(IT) Herr talman! Under de senaste dagarna har vi haft öppet hus här i Bryssel. Många kommunala och regionala företrädare har talat om hur man ska åtgärda de allvarliga problem som våra städer brottas med och om de gamla och nya behoven bland arbetstagare, familjer och små och stora produktionsföretag.
Den ekonomiska krisen som har drabbat vårt samhälle har gjort det svårare för oss alla att hitta lämpliga lösningar på de nya och allvarliga sociala frågorna. I detta sammanhang tror jag alla har förstått att sammanhållningspolitiken är det som gång efter annan varit det enda verkliga instrumentet som regionerna haft tillgång till för att försöka hitta lösningar. Vi kan därför säga att sammanhållningspolitiken under de senaste åren varit en livsviktig faktor i EU-integrationsprocessen för alla regioner. Vi måste nu omdefiniera denna politik för perioden efter 2013, och vi står därför vid en vändpunkt. Nu är det oerhört viktigt att vi undviker vissa risker.
Den första grundläggande risken vore om politiken åternationaliseras - det skulle innebära ett allvarligt bakslag. För det andra måste vi, när vi utarbetar finansieringsbudgeten, fastställa adekvata krav för de svagare områdena utan att detta drabbar de mer konkurrenskraftiga och avancerade regionerna. Slutligen är det mycket viktigt att förenkla förfarandena för dem som har visat att de är effektiva och att få bättre juridiskt bindande möjligheter att bestraffa dem som inte sköter sig. Vi förväntar oss att kommissionen ska agera enligt dessa linjer.
Regina Bastos
(PT) Herr talman, ärade kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Efter fyra år i rad med minskande arbetslöshetssiffror, 2004 till 2008, har nu den ekonomiska krisen utplånat en stor del av de framsteg som gjorts. Arbetslösheten i EU har ökat dramatiskt. I Portugal har vi tyvärr nått rekordnivån 11 procents arbetslöshet.
En annan negativ sak är ungdomsarbetslösheten i EU. Unionen går alltså igenom en period med omvandling och stora utmaningar. Krisen har utplånat år av ekonomiska och sociala framsteg och blottlagt svagheter i medlemsstaternas ekonomier och därmed även i själva unionens ekonomi. Europa 2020-strategin visar oss vilka vägar vi bör gå. EU måste i högre grad främja sysselsättning och social integration som en integrerad del av sin strategi för att bekämpa den ekonomiska och sociala krisen.
Jag välkomnar därför förslaget till en resolution om Europeiska socialfondens framtid, som vi diskuterar i dag, eftersom fonden spelar en avgörande roll för att nå målen i Europa 2020-strategin. Den är i själva verket det viktigaste finansiella instrument vi har för att göra det möjligt för EU att uppfylla de strategiska målen för sysselsättningspolitiken genom att höja utbildnings- och yrkesutbildningsnivån bland befolkningen. Europeiska socialfondens ställning som den huvudsakliga drivkraften bakom Europa 2020 måste stärkas, och den måste utnyttjas av medlemsstaterna för investeringar i omskolning, sysselsättning, utbildning och yrkesutbildning.
Slutligen vill jag påpeka att ESF-reformen, som ska genomföras i samband med reformen av de övriga strukturfonderna, inte bara bör underlätta och förenkla förvaltningen av fonden och förbättra öppenheten, utan också rikta in medlen på resultat och prestationer som kan göra en skillnad för allmänheten i vardagslivet.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det råder inget tvivel om att strukturfonderna har varit ett av de mest effektiva instrumenten för att forma EU:s politik och framför allt för att befästa soliditeten i EU:s ekonomi. Därför menar jag att det är mycket viktigt att inte bara bekräfta dem, utan också se över deras effektivitet genom att införa någon sorts flexibilitet mellan de olika fonderna. Jag talar i första hand om Europeiska socialfonden, som i dag är avgörande för att garantera kvaliteten på framtida jobb i denna del av världen.
Det är förvisso viktigt att stimulera återhämtning och tillväxt, men det är nödvändigt att betona konkurrenskraftiga modeller som förenar kvaliteten på det som produceras genom kunskap med kvaliteten på produktionsprocessen. Kvalitativa arbeten är mycket viktiga för människors värdighet, och för deras förmåga att skapa vinster.
Europeiska socialfonden behöver specifika och enkla regler. Enkelhet är inget hinder för effektivitet och kvalitet, och om kontrollerna är strikta är det ännu mindre sannolikt att det ska leda till åtgärder som bryter mot reglerna. Enkelhet och strängare kontroller måste vara nära sammanlänkade. På så sätt kan vi verkligen förse Europa 2020-strategin med de instrument som har visat sig vara effektiva, men som också visat att det finns ett visst behov av uppdateringar.
Rosa Estaràs Ferragut
(ES) Herr talman! Jag vill först tacka arbetsgruppen under ledning av ordföranden för utskottet för regional utveckling, som har gjort det möjligt för oss att hålla denna debatt i dag.
Vi är alla överens om att sammanhållningspolitiken är det viktigaste elementet för att uppnå målen i Europa 2020-strategin. Den är också viktig för att uppnå den europeiska integrationen och den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållning som fastställs i Lissabonfördraget och som folket efterfrågar.
Det vi måste börja göra nu är att se vilka misstag vi har gjort och förbättra det som vi har gjort hittills. Vi är alla överens om att processen behöver bli mycket flexiblare. De byråkratiska hindren måste bli färre och kontrollerna måste bli enklare. Även regioner med speciella svårigheter, som öar, bergsområden, gränsöverskridande regioner och yttersta randområden, måste få särskild behandling. BNP måste fortsätta att vara det viktigaste kriteriet, även om det kan finnas andra indikatorer i andra beslutsprocesser, och regionerna och de lokala myndigheterna måste spela en grundläggande roll. Det verkar som vi alla är överens om detta.
Så vi kommer att gå den här vägen, men kommissionen bör klargöra för oss om detta verkligen är rätt väg för oss eller om vi borde ha valt en annan. Kommissionen måste klargöra om vi ska behålla samma budget, vilket är absolut nödvändigt för att ingen ska förlora på det och för att alla regioner ska kunna göra framsteg i fråga om innovation, konkurrenskraft, utveckling, inkomster och framsteg, särskilt nu då krisen gör att tydlighet behövs mer än någonsin.
Proinsias De Rossa
Herr talman! En gemensam politik är nödvändig för att uppnå resultat. Det krävs också en mekanism för att driva förändringen på ett dynamiskt sätt, vilket enligt min mening bäst uppnås genom att engagera alla berörda parter på ett strukturerat sätt.
Den grundläggande roll som tjänster av allmänt intresse, däribland sociala tjänster, spelar för den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen, för att skapa arbetstillfällen och förbättra livskvaliteten har hittills ignorerats i debatten.
Samtidigt som vi diskuterar hur EU-medlen ska bli mer effektiva för att skapa sammanhållning undergräver rådets och kommissionens politik för budgetkonsolidering de tjänster av allmänt intresse som är så viktiga för sammanhållningen. Utan dem blir alla medel som EU kan pumpa in i medlemsstaterna helt meningslösa.
Ett annat problem är den negativa inverkan som EU:s marknadsregler har på de regionala och lokala myndigheternas rätt att bevara och starta tjänster av allmänt intresse, däribland sociala tjänster. Ja, vi behöver effektivare och mer resultatinriktade fonder, men vi måste stoppa galenskapen som går ut på att beröva våra samhällen deras viktiga offentliga tjänster.
Tamás Deutsch
(HU) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag tror att en stark och effektiv sammanhållningspolitik är otänkbart. I avsaknad av den politiska enighet - eller politiska sammanhållning, om man så vill - som krävs för utveckling och genomförande av politiken, betraktar jag Danuta Maria Hübners frågor och resolutionsförslagen som följer av frågorna som ett stöd till den politiska enigheten mellan de politiska grupperna, de politiska familjerna och kanske även mellan de olika EU-institutionerna.
Ur denna synvinkel anser jag att de locktoner som vi hört i dagens debatt om BNP som den främsta och enda indikatorn och måttstocken för berättigande till regionalt utvecklingsstöd är helt oacceptabla. Jag skulle vilja uttrycka mitt fasta och entydiga stöd för de starka åsikter som uttryckts av Jan Olbrycht och Erminia Mazzoni, de starka åsikter som jag nämnt i tidigare debatter i Europaparlamentet, och som även delas av Johannes Hahn, att även om BNP inte återspeglar alla dimensioner av en regions utvecklingsstadium är det fortfarande den mest tillförlitliga indikator som finns. På medlemsstatsnivå är det uppenbarligen så att beslutsfattare kan använda alternativa indikatorer för att eliminera eventuella brister och ta hänsyn till miljömässiga och sociala aspekter av utvecklingen. Men för att befästa den europeiska solidariteten och se till att medlemsstaterna framgångsrikt kan komma ifatt är det viktigt att BNP förblir den grundläggande och exklusiva indikatorn för fördelning av medel på EU-nivå.
Sylvana Rapti
(EL) Herr talman! Europeiska socialfonden är ett verktyg, ett grundläggande verktyg för att bygga ett bättre EU, så att vi kan stärka solidariteten mellan folk och stater. Som alla andra verktyg, är det dock mycket viktigt att vi tänker på hur det ska användas.
Ärade kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Om vi tänker oss att Europeiska socialfonden är en hammare, så kan vi använda den för slå in i spikarna för att hålla EU-bygget stabilt. Men om vi slarvar och tappar hammaren på foten, kommer vi inte att kunna gå längre. Med den metaforen vill jag belysa att vi kan skapa den bästa konstruktionen, bygga den bästa infrastrukturen - men om vi glömmer att vi utvecklar EU för EU:s medborgare, så har vi misslyckats. EU-bygget måste vara stabilt om människor ska kunna leva och frodas här och arbeta med kvalitativa arbeten med verkliga framtidsutsikter.
Jag vill uppmana kommissionsledamöterna att aldrig glömma att Europeiska socialfondens mest grundläggande investering är människorna.
Jan Kozłowski
(PL) Herr talman, ärade kommissionsledamöter! Sammanhållningspolitiken bör bevaras och stärkas inom den nya budgetramen.
I enlighet med principerna om solidaritet och subsidiaritet, som är Europeiska unionens grundläggande principer, bör sammanhållningspolitiken stödja de regioner som har störst avstånd att kompensera för i fråga om infrastruktur, ekonomi, teknik, sysselsättning eller social integration och inte har förmågan att överbrygga denna klyfta med egna medel. Detta stöd bör användas för att följa integrerade strategier för regional utveckling som också innehåller mål som fastställts på nationell nivå och unionsnivå. Sammanhållningspolitiken bör gå längre än ramen för den fysiska planeringen och den bör innefatta sektorspolitiken inom områden som transport, energi, utbildning, forskning, utveckling och sysselsättning.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) László Andor, Johannes Hahn! Sammanhållningspolitiken är EU:s mest framgångsrika och synliga offentliga system. Den är också ett viktigt verktyg som unionen kommer att behöva mycket även i framtiden. Konvergensen i de nya baltiska och centraleuropeiska medlemsstaterna är inte på något sätt fullbordad. Dessutom behövs dessa medel också i vissa regioner i Spanien, Portugal och Grekland.
Det vore dock ett misstag att tro att sammanhållningspolitikens enda syfte är att främja konvergens, med tanke på att det är den mest omfattande integrerade investeringspolitiken till stöd för målen i strategin för 2020. Det skulle vara ett allvarligt misstag att bryta upp sammanhållningspolitiken. Det skulle vara detsamma som att bryta upp Europeiska unionen. Som ledamot av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling anser jag att det är mycket viktigt att vi strävar efter en högre grad av harmoni och samverkan mellan regional utveckling och landsbygdsutveckling i framtiden.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Herr talman! Sammanhållningspolitiken har varit nödvändig och framgångsrik.
Enligt min mening måste vi nu våga se framåt och ha modet att ifrågasätta om pengarna i dag används på rätt sätt och har den inverkan de är avsedda att ha. Pengar anslås hit och dit, men inte längre till de fattigaste regionerna där de verkligen behövs. Jag anser att det är dags att vi frågar oss själva om sammanhållningspolitiken bör nationaliseras, så att gemensamma resurser på EU-nivå endast kanaliseras där det verkligen finns behov.
Jag vill även framhålla att byråkratin måste minska. För närvarande ägnas 30-40 procent av de tillgängliga medlen åt detta och det är definitivt för mycket.
Petru Constantin Luhan
(RO) De resultat som EU:s sammanhållningspolitik haft och det mervärde den kan tillföra till EU 2020-strategin är obestridliga. Den roll som politiken spelar när det gäller att stimulera regionernas konkurrenskraft och främja deras ökade anpassningsförmåga måste också lyftas fram.
Även om sammanhållningspolitikens prioriteringar bör anpassas till EU 2020-målen anser jag att det måste finnas tillräcklig flexibilitet för att beakta regionala särdrag och stödja svagare regioner med större behov, så att dessa kan komma till rätta med samhällsekonomiska svårigheter och naturbetingade handikapp, och så att skillnaderna kan minskas.
En stark och välfinansierad regionalpolitik som medför fördelar för varje region i EU är en nödvändig förutsättning för att vi ska kunna uppnå våra framtida mål.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Herr talman! Jag är tacksam över att få möjlighet att delta i en debatt som alltid är av stort intresse för de ledamöter som kommer från och bor på öar, i mitt fall Kanarieöarna. Jag gör det i överensstämmelse med mitt deltagande i den debatt om regionalpolitiken som nyligen ägde rum och i enlighet med artikel 174 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Jag kommer endast att ta upp tre punkter.
För det första vill jag påpeka att debatten om de ekonomiska, sociala och territoriella aspekterna av sammanhållningspolitiken måste överensstämma med den budgetplan som fastställts för åren 2014-2020. Målet med sammanhållningspolitiken är viktigare än någonsin, inte trots krisen utan på grund av krisen.
För det andra vill jag påpeka att sammanhållningspolitiken inte är en politik som är kopplad till någon särskild sektor, utan en övergripande politik, vilket innebär att den regionala dimensionen av sammanhållningspolitiken inte kan betraktas som en särskild sektorspolitik eftersom den måste omfatta energi, transport, kommunikation och innovationspolitik.
För det tredje vill jag påpeka att detta är särskilt viktigt för öterritorierna, som alla utgör yttre gränser av Europeiska unionen och därför är mycket sårbara när det gäller olaglig människohandel och hot från globaliseringen.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Som vi känner till har de 27 EU-medlemsstaterna med sitt stora antal regioner, städer, folkgrupper och en befolkning som uppgår till 500 miljoner medborgare en mängd olika behov och problem. Dessutom får varje EU-initiativ på Brysselnivå regionala och lokala effekter.
Strukturstöd har funnits tillgängligt för missgynnade regioner sedan 1970-talet i syfte att säkerställa en geografisk jämvikt när det gäller ekonomins tillväxt och välståndet. Med tanke på den nuvarande situationen tycks vi emellertid inte ha kommit närmare dessa mål. De miljarder euro som betalats ut i form av bidrag till regioner i Irland och Grekland har t.ex. inte skyddat dem mot de fullskaliga effekterna av den finansiella och ekonomiska krisen. De regioner som förlorade sin status som mål 1-områden under utvidgningen 2004 har det inte mycket bättre. Deras situation har endast förbättrats ur statistisk synvinkel, med andra ord, på pappret, men det är ett välkänt faktum att man inte kan äta papper. Stora regioner kan uppvisa en stark tillväxt samtidigt som de omfattar mindre regioner som kämpar för sin överlevnad.
Därför måste vi effektivisera sammanhållningspolitiken och se till att de enskilda projekten blir mer hållbara.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Jag anser att kommissionen tydligt och i detalj bör förklara hur synergieffekter ska uppnås mellan sammanhållningsfonderna och medel inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. En harmonisering av förvaltningen av dessa medel skulle tillföra ökat mervärde för EU:s åtgärder och även stimulera vår effektivitet när det gäller att uppnå de mål vi ställt upp.
Sist men inte minst stöder jag dem som i dag efterlyser en förenkling av de bestämmelser som styr varje typ av medel, både på EU-nivå och på medlemsstatsnivå. Jag stöder även de parlamentskolleger som menar att BNP måste kvarstå som utslagsgivande kriterium för berättigandet till stöd.
Derek Vaughan
(EN) Herr talman! Wales har gynnats kraftigt av strukturfonderna. Därför är det föga förvånande att jag stöder den aktuella grunden i sammanhållningspolitiken.
Jag anser att strukturfonder ska göras tillgängliga för alla regioner inom EU och att regioner som inte längre har konvergensstatus ska få tillgång till lämpligt stöd. Jag anser att konkurrenskraften måste bibehållas och vill därför uppmana alla kolleger som är intresserade av att delta i eftermiddagens marsch som anordnas av Regionkommittén.
Slutligen anser jag att Europeiska socialfonden ska förbli en del av sammanhållningspolitiken och inte flyttas ut till sektoriella projekt. Jag ser fram emot offentliggörandet av den femte sammanhållningsrapporten runt den 9 november. Jag ser framför allt fram emot att tala om några av detaljerna, däribland en förenkling av processen, i synnerhet för de sökande. Jag ser också fram emot att diskutera definitionen av en tätort. Det är en mycket viktig fråga för oss att diskutera.
Vi måste naturligtvis även se till att sammanhållningspolitiken och strukturfonderna har en lämplig budget i framtiden.
José Manuel Fernandes
(PT) Herr talman, herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Om vi ser på målen med sammanhållningspolitiken är det uppenbart att den tillför mervärde för EU. Den visar solidaritet på EU-nivå genom att minska regionala skillnader och bidra till den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen. För att kunna göra det måste den därför få nödvändiga budgetanslag. Sammanhållningspolitiken måste också vara tillräckligt flexibel för att kunna hantera regionala särdrag, framför allt i de mindre utvecklade regionerna, och bruttonationalprodukten bör även fortsättningsvis vara utslagsgivande kriterium för berättigandet till stöd.
För att öka effektiviteten och maximera resultaten måste Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling samordnas med medel inom ramen för sammanhållningspolitiken. Jag stöder och uppmanar även kommissionen att genomföra en utvärdering av utnyttjandet av sammanhållningsfonderna så att åtgärder för att förbättra utnyttjandegraden för dessa fonder kan antas så skyndsamt som möjligt.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Herr talman! Syftet med EU 2020 var att initiativet i kölvattnet av den djupaste krisen i Europas ekonomiska historia skulle innebära en nystart. Den debatt som har ägt rum efteråt har emellertid dominerats av tal om budgetdisciplin, men inte mycket annat. Det förefaller som om de som säger att vi måste göra fler nedskärningar får de högsta applåderna. Rådet gör nedskärningar, medlemsstaterna gör nedskärningar och nu förefaller det som om den allmänna uppfattningen även i parlamentet är att nedskärningar av EU:s budget ska göras.
Så bygger man inte en framtid. Snart kommer EU varken ha någon sammanhållningspolitik, regionalpolitik, sysselsättningspolitik eller ekonomipolitik, utan endast finanspolitik. Kommissionsledamöter Hahn och Andor, är ni oroade över detta allmänna klimat som präglas av nedskärningar? Jag anser att den debatt som just nu pågår är en aning naiv.
Andrzej Grzyb
(PL) Herr talman! För mig förefaller ert uttalande om att sammanhållnings- och regionalpolitiken är i gott skick och bör vara en politik som är nära dess medborgare och som omfattar olika noggrant utformade instrument, Johannes Hahn, vara ett bra svar på den fråga som har ställts i kammaren i dag.
För att komma till rätta med krisen, som har varit svår för oss alla, och uppnå målen med den ekonomiska strategin 2020 krävs sammanhållningspolitik och tydliga mål, både för medlemsstaterna och för regioner. Vi har utsett detta år till Europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning. Vi kommer att fortsätta arbeta med detta mål till år 2020. Vi kommer inte att lyckas uppnå detta om inte Europeiska socialfonden införlivas i sammanhållningspolitiken. Detta är även vad lokala myndigheter förväntar sig och vad Regionkommittén, som företräder dem, anser. Därför bör vi i hög grad ta hänsyn till deras åsikter här i kammaren.
Inés Ayala Sender
(ES) Herr talman! Det är ett välkänt faktum att territoriell sammanhållning, vid sidan om ekonomiskt och socialt välstånd i medlemsstaterna och deras regioner, förutsätter att det finns kommunikationsnät som främjar och gör det möjligt för personer, varor och tjänster att verkligen röra sig fritt över gränserna. Man behöver sådana nät för att uppnå större överensstämmelse mellan mobilitetssystem, mellan målen för ekonomisk, social och territoriell sammanhållning och planeringen av transeuropeiska nät, vilka ofta ignoreras eller genomförs parallellt utan att man ser till att det har fastställts nödvändiga standardvärden.
Hittills har den europeiska politiken när det gäller transeuropeiska nät dock mötts av en bedrövlig och skriande brist på finansiering, från såväl EU:s som från medlemsstaternas sida, i synnerhet beträffande de gränsöverskridande avsnitten som av alla betraktas som ett ingenmansland.
Det är riktigt att man i medlemsstater som har lyckats samordna de två politikområdena har fått se en multipliceringseffekt som har gjort att utvecklingen i historiskt eftersatta regioner, städer och bland deras invånare har snabbspolats framåt, så att de har blivit en del av den sammanhållning som vi alla vill uppnå.
Det är av detta skäl - för att uppnå det viktigaste målet att minska skillnaderna och föra regioner och medborgare närmare vårt område av välstånd och välfärd genom bättre kommunikationskanaler - som vi måste utvidga debatten om tiden efter 2013 med en allvarlig diskussion om det omedelbara behovet av att en gång för alla se till att det finns tillräcklig finansiering för de transeuropeiska näten.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! Sammanhållningspolitiken omfattar och förenar en rad olika utvecklingsmål, liksom förväntningarna inte bara i regionerna, utan också inom olika samhällsgrupper. Det som har uppnåtts genom sammanhållningspolitiken och de erfarenheter som har vunnits genom den visar att den kan och bör vara den politik som används för att möta de nya utmaningarna i EU 2020-strategin.
Ökad ekonomisk tillväxt leder inte alltid till minskad fattigdom. Det är därför Europeiska socialfonden spelar en sådan viktig roll och varför vi måste samordna de olika politikområdena. Att skapa arbetstillfällen och ett utbildnings- och omskolningssystem som är ändamålsenligt har blivit oerhört viktigt. Sammanhållningspolitiken är själva grunden för en hållbar utveckling av tätorter och landsbygdsområden som tar hänsyn till deras individuella särdrag och möjligheter. En lämplig samordning av de olika politikområdena kommer att göra det möjligt för fonden för landsbygdsutveckling och andra fonder att minska allt som bromsar utvecklingen och att ta hänsyn till mindre utvecklade områdens, däribland landsbygdsområdens, individuella särdrag.
Maria do Céu Patrão Neves
(PT) Sammanhållningspolitiken är inte vilket instrument för europeisk integration som helst, utan kan ses som ett konkret uttryck och dynamiskt bevis för själva EU-projektet, i den meningen att det är en gemenskap av medborgare som delar samma värderingar om social rättvisa och solidaritet.
Vi kan mot denna bakgrund förstå kravet att sammanhållningspolitiken ska inriktas på alla regioner och att kriterierna för stödberättigande bör omfatta mer än dagens betoning av BNP per capita för att bli mer rättvisa. Men vi får aldrig glömma bort att sammanhållningspolitikens främsta och yttersta mål är att alla européer ska ha samma levnadsstandard, vilket alltid kommer att förutsätta att man ägnar särskild uppmärksamhet åt de fattigaste regionerna, bland annat en del yttersta randområden, som faktiskt behöver åtgärder som är inriktade just på dem.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Jag vill be Europeiska kommissionen att se till att man i EU:s framtida ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningspolitik avsätter stora belopp för transportsektorn, särskilt för intermodalitet, men även för energieffektivitet i bostadshus. Jag menar att sådana investeringar dels kommer att skapa arbetstillfällen på lokal och regional nivå, men också främja ekonomiskt välstånd och utveckling för små och medelstora företag inom dessa branscher.
Kommissionsledamot Hahn! Sist, men inte minst, hoppas jag att vi efter 2013 kommer att ha en separat budgetpost för EU:s strategi för Donauregionen. Jag kan nämna att EU:s strategi för Östersjöregionen får 20 miljoner euro bara under 2011. EU:s strategi för Donauregionen kan bli ett av EU:s mest framgångsrika projekt.
Iosif Matula
(RO) Tidpunkten för dagens debatt om sammanhållningspolitiken efter 2013 är väl vald med tanke på de öppethusdagar som just pågår i Bryssel.
Det faktum att åtskilliga deltagare från de flesta av Europas regioner har kommit hit för att presentera sina initiativ, insatser och resultat, men också för att uttrycka sitt missnöje med olika områden som rör regional utveckling, stärker mig i min uppfattning att EU:s sammanhållningspolitik ger konkreta resultat.
En särskild aspekt som har tagits upp under den innevarande programplaneringsperioden är hur effektivt medlen används för närvarande. Vi måste inrikta oss på åtgärder som ökar utnyttjandet av de anslagna medlen, särskilt i regioner som har svårigheter med detta. Arbetet måste därför fortsätta på europeisk, nationell och regional nivå för att förenkla genomförandet av sammanhållningspolitiken. Det är definitivt nödvändigt att ha en bra balans mellan dels enklare förfaranden, dels effektivitet och god ekonomisk förvaltning, för att få en politik som är enkel att genomföra och kan hålla en högre profil.
Seán Kelly
(GA) Herr talman! Jag har inte mycket tid på mig och ska därför bara ta upp ett par punkter.
(EN) Herr talman! Det får för det första inte ske någon åternationalisering av ESF, lika lite som det får ske någon åternationalisering av den gemensamma jordbrukspolitiken. Vi behöver mer, inte mindre, EU.
Det finns för det andra ett trängande behov av att förenkla ansökningsförfarandet. Jag har träffat grupper som trots att de har rätt till stöd inte har brytt sig om att söka på grund av att ansökan är så komplicerad. En var faktiskt tvungen att anlita en expert för att fylla i ansökan åt dem. Detta är löjeväckande och måste upphöra.
För det tredje anser jag att både mål 1 och mål 2 måste finnas kvar. Jag företrädde min grupp i Mannheim och fick möjlighet att se de positiva effekterna av mål 2. Detta menar jag är viktigt.
Låt mig avsluta med att säga att det är nödvändigt - även om en del av mina kolleger i PPE-gruppen inte håller med mig - att inte betrakta BNP som det enda kriteriet. Det bör absolut vara det viktigaste kriteriet, men inte det enda. Jag menar att detta är en diskussion som vi måste föra och som jag ser fram emot.
Luís Paulo Alves
(PT) Europeiska socialfonden (ESF) är förmodligen det instrument som betyder mest för att främja sammanhållning och därför måste den noga samordnas med Regionala utvecklingsfonden. Det är viktigt att ha en lokal ansats till de problem som måste lösas: med andra ord, en global vision för lokal aktion. Det är de lokala och regionala myndigheterna som vet bäst hur situationen egentligen ser ut, hur stora investeringar man behöver i sysselsättningsskapande åtgärder och vilka åtgärder som är lämpligast för att främja sysselsättning i deras regioner. Vi måste ta hänsyn till regionernas positiva erfarenheter.
På Azorerna, ett yttersta randområde där arbetslösheten brukar vara rekordhög, är arbetslösheten i dag 6,5 procent, vilket är lägst i Portugal. Det beror framför allt på den framåtblickande sysselsättningsstrategi som man tillämpar, i vilken det fastställs vilka faktorer man ska rikta in sig på och hur man ska uppnå de önskvärda målen. Det beror också på att man utnyttjar ESF som ett operativt verktyg för denna strategi och gör insatser inom utbildning, yrkesutbildning och främjande av sysselsättning.
Att tillämpa sammanhållningspolitiken över hela linjen är det enda sättet att få EU 2020-strategin att bli en framgång.
Piotr Borys
(PL) Herr talman! Sammanhållningspolitiken eller regionalpolitiken kan vara ett av de viktigaste dragloken för EU:s utveckling. Det är en politik som är mer medborgarvänlig än de flesta, som är inriktad på praktiska mål och på att lösa praktiska, betydande problem. Vi måste därför komplettera sammanhållningspolitikens innehåll vad gäller territoriell sammanhållning: vägbyggande, höghastighetsspår och fullständig sammanhållning som ökar rörligheten i hela Europa är de viktigaste frågorna.
Vad Europeiska socialfonden anbelangar tycks det bli omöjligt för oss att genomföra de ambitiösa förslagen i EU 2020-strategin. En tredjedel av européerna saknar i dag yrkeskvalifikationer. Jag anser att denna fond i hög grad i dag borde investera i just yrkesutbildning och livslångt lärande och se till att kvalifikationsnivån höjs i vårt europeiska samhälle. Fonden behöver dessutom inte bara riktas in på frågor som rör social integration, utan kan även riktas in på att öka den yrkesmässiga rörligheten bland EU:s medborgare.
Miroslav Mikolášik
(SK) Den regionala utvecklingspolitiken är viktig för EU:s ekonomiska, sociala och territoriella utveckling. En systematisk uppdatering av denna politik för att anpassa den till nya trender måste därför ägnas särskild uppmärksamhet och vara en prioritering för EU även efter 2013.
Den rikedom av tidigare erfarenheter som finns måste leda till att upprepade misstag elimineras, till ökad effektivitet och till ett snabbt och högkvalitativt genomförande av sammanhållningspolitiken, samt till ett friktionsfritt partnerskap och ökad öppenhet. Det är min fasta övertygelse att genomförandet av sammanhållningspolitiken i framtiden måste inriktas mer på resultat och resultatens kvalitet. Detta förutsätter en bättre uppföljning och utvärdering av hur effektiva de regional- och sammanhållningspolitiska programmen är, så att resurser satsas på infrastruktur, vetenskap och forskning och på att bekämpa arbetslösheten - för företag och för medborgare - i syfte att göra det möjligt för regionerna att utvecklas och hinna ifatt dem som har kommit längst.
Silvia Costa
(IT) Herr talman! Jag vill uttrycka mitt stöd för att Europeiska socialfonden även framöver ska ha en egen budget och egna regler, även om den i högre grad bör integreras med övriga strukturfonder.
Reglerna måste dock ses över i åtminstone fem avseenden: det behövs mer förenkling och mer övervakning av resultat, inte bara av förfaranden. Vi måste verkligen dra största möjliga nytta av erfarenheterna från till exempel de italienska regionerna under de senaste två åren och erbjuda helhetslösningar som omfattar vägledning, utbildning, omskolning och stöd för att hjälpa till att få in arbetstagare som har blivit uppsagda eller är arbetslösa på små och medelstora företag. Vi måste främja samarbeten på utbildningsområdet mellan skolor, universitet och företag för att möjliggöra en fortlöpande utbildning som tar hänsyn till behovet av nya kvalifikationer. Det behövs fler transnationella projekt, som hittills bara har förekommit på försöksbasis, och det behövs fler nationella och transnationella satsningar som gör det möjligt för unga människor att kombinera arbete och studier.
Jag menar att det är mot bakgrund av bland annat detta som vi på nytt måste överväga att införa nya regler för Europeiska socialfonden.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Vi talar om sammanhållnings- och regionalpolitiken. Som några av er kanske redan vet har ett dokument läckt ut som handlar om den gemensamma jordbrukspolitiken fram till 2020 och där man även nämner framtida territoriella utmaningar. Det finns alltså kopplingar mellan alla våra politikområden. Vi vill att varje politikområde ska ha en tillräcklig finansieringsram.
Jag har ett par synpunkter när det gäller resolutionen. Det måste också finnas en samstämdhet mellan medlemsstaterna. Vi har sett fall där medlemsstaternas politik har förstört sammanhållnings- och regionalpolitikens goda resultat. I veckan träffade vi företrädare för regionala myndigheter som berättade om den enorma frustration de känner när de försöker ansöka om stöd. Det är viktigt att de inte bara får komma till tals, utan att man också lyssnar på dem och svarar.
Jag stöder denna resolution.
Csaba Sógor
(HU) EU:s sammanhållnings- och regionalpolitik är oerhört betydelsefull, inte bara för att öka konkurrenskraften, utan också för att förverkliga själva tanken om ett enat Europa. Vi är säkert alla överens om att ett verkligt förenat Europa bara kan byggas på medellång till lång sikt om den ekonomiska utvecklingen är balanserad i hela Europa. Det är en absolut förutsättning för att EU 2020-strategin ska kunna genomföras på ett effektivt sätt och strategins mål uppnås att regioner som har kommit olika långt i sin utveckling alla får del av processen. Det är därför helt avgörande att de sammanhållningspolitiska anslag som är tillgängliga för mindre utvecklade regioner ligger kvar på dagens nivå. Vi måste se till att Europa inte splittras i två delar därför att processen för att komma ikapp i de medlemsstater som gick med i EU från och med 2004 bromsas in.
Anna Záborská
(SK) I alla dessa strategier och ramar måste vi komma ihåg att EU-projektet inte handlar om att skapa ett friluftsmuseum. Det är inte en kommunistutopi, där alla har ett arbete och får det de vill ha. Europeiska socialfonden är inte ett redskap för att förverkliga den typen av idéer. Den är ett redskap för att främja utveckling, men först och främst för att ge stöd till dem som inte kan hjälpa sig själva.
Om människor har svårt att skaffa arbete, bostad, mat eller sjukvård måste vi hjälpa dem - det är det solidaritet handlar om. Det handlar inte om att skapa konstgjord sysselsättning som snedvrider arbetsmarknaden, och det handlar inte om att utjämna sociala och regionala skillnader, vilket osar egalitära strävanden. Såvida vi inte vill möta samma öde som prins Potemkin bör vi undvika att använda ordet ”social” mer än ordet ”ansvarsfull”. Den globala finanskrisen är en varning för oss om att inte vara orealistiska och oansvariga.
Jiří Havel
(CS) Herr talman! Jag vill tacka för dagens presentation och den efterföljande givande diskussionen, som gör att jag känner mig enormt optimistisk. Att det råder enighet om behovet av en sammanhållningspolitik är tveklöst goda nyheter för alla och att det råder enighet inom detta parlament är naturligtvis ännu bättre.
Jag vill tacka kommissionen för att man ska göra det lättare att få tillgång till medlen. Jag har haft möjlighet att granska dess förslag och det är verkligen ett steg i rätt riktning.
Jag vill avslutningsvis påpeka att sammanhållningen har en absolut och en relativ dimension. Den absoluta dimensionen är det vi alla ser som stöd till de fattigaste regionerna, men den relativa dimensionen - inom enskilda stater - är lika viktig. Jag vill bara nämna detta för att försäkra mig om att det inte glöms bort.
Paul Rübig
(DE) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Johannes Hahn, tidigare minister med ansvar för vetenskap och forskning i Österrike, för att han satte i gång en ny debatt som kommer att ge ett betydelsefullt bidrag till tillväxten i EU. Om alla små och medelstora företag i EU skapade ett arbetstillfälle skulle det inte finnas någon arbetslöshet i EU. Vi bör därför fundera på hur vi kan göra det möjligt för de små och medelstora företagen att nyanställa och även spela en mer aktiv roll på de internationella exportmarknaderna.
Det är emellertid även viktigt med infrastruktur för forskning och transport. Kommissionen har en viktig uppgift framför sig när det gäller att omstrukturera förbindelsen mellan öst och väst, till exempel mellan Paris och Budapest, eller förbindelsen mellan norr och söder. Här kan det skapas nya arbetstillfällen - något som det finns ett akut behov av i EU i dag.
Nuno Teixeira
(PT) Herr talman, herr kommissionsledamot! Sammanhållningspolitiken är den europeiska solidaritetens stöttepelare. Det är genom sammanhållning som vi uppnår målet att minska regionala skillnader och uppmuntra en enhetlig utveckling i hela EU. Vi måste fastställa en ram för den kommande perioden 2014-2020 som kan göra regionalpolitiken mer effektiv. God samhällsstyrning måste uppmuntras på alla nivåer genom att regionala och lokala myndigheter blir mer involverade och delaktiga i enlighet med den subsidiaritetsprincip som fastställs i det nya Lissabonfördraget.
Vi får inte glömma bort den särskilda situation som de yttre randområdena befinner sig i. Denna grupp regioner brottas med stora utmaningar och måste även framöver gynnas av särskilda regler när det gäller genomförandet av EU:s politik. BNP måste även framöver vara det viktigaste kriteriet för stödberättigande, men vi måste även ta hänsyn till andra indikatorer för att få en mer komplett bild av den regionala situationen.
Johannes Hahn
Herr talman! Det här har varit en mycket livlig och engagerad debatt och jag vill tacka alla som har deltagit i den. Jag vill också påminna alla om och upprepa och understryka att regionalpolitiken är en investeringspolitik som omfattar samtliga regioner. Den bör betraktas som en integrerad politik, vilket är skälet till att den definitivt är inriktad på städer. Det beror emellertid också på att olika politikområden är koncentrerade till städer, till exempel frågor om energiförluster, minskning av energiförbrukning, energianvändning, transport och sociala problem. Allt detta är faktorer som vi måste se i ett övergripande sammanhang.
Vi stöder i allra högsta grad kraven på enklare regler. Jag vill emellertid be om er förståelse när det gäller detta, för vi måste även ta hänsyn till skattebetalarnas krav. Flera talare har i dag nämnt behovet av förenkling, men detta måste ske genom att det införs standardiserade regler för de olika fonderna, i den mån detta är genomförbart och möjligt.
Jag vill tacka er för diskussionen och för parlamentets stöd. Men jag vill också uppmana er att göra era röster hörda på nationell nivå för att värva stöd för de frågor ni har tagit upp i dag, så att regionalpolitiken fortsätter att stå i centrum för EU:s politik i framtiden.
László Andor
Herr talman! Det här har även för mig varit en ytterst värdefull och givande diskussion om framtiden för sammanhållningspolitiken och - inom ramen för denna - för Europeiska socialfonden.
Jag instämmer med alla som har betonat att fonden är ett mycket viktigt finansiellt instrument för att stödja EU 2020-strategin och dess tre målsättningar: den är smart, hållbar och handlar om inkluderande tillväxt. Inom ramen för den inkluderande tillväxten måste vi stödja båda målen: att öka sysselsättningen och att minska fattigdomen. De hänger samman med varandra och vi måste se till att ESF kan tjäna en rad olika syften inom ramen för en social agenda.
Diskussionen pekade tydligt på de största hoten mot sammanhållningspolitiken, såsom sektorisering eller nationalisering, eller att dess samlade kapacitet försvagas genom en minskad budget. Vi måste undvika en sådan utveckling och slå fast vilka frågor som kräver ytterligare åtgärder. Vi måste få till stånd ett nytänkande när det gäller målen med ESF-anslagen och hur ESF finansierar dessa mål.
Jag är fullständigt öppen för att arbeta med ledamöterna om konkreta frågor som förenkling, förbättrad utvärdering, strängare villkor, undersökning av möjligheter när det gäller finansieringsteknik och samarbete med andra finansieringskällor, för utmaningarna är enorma.
Vi är medvetna om problemen med anslagsutnyttjandet, särskilt i Grekland om ett par år, och arbetar hårt med avdelningarna och med medlemsstaternas myndigheter för att undanröja hindren för en snabbare utbetalning. Det ligger i kommissionens och medlemsstaternas gemensamma intresse att komma framåt på detta område. Men det står alldeles klart, och jag tror tillsammans med kommissionsledamot Hahn att vi alla är eniga om att vi måste se till att vi har en stark sammanhållningspolitik i framtiden och det är mitt mål att vi inom denna politik också ska ha en stark och synlig europeisk socialfond.
Talmannen
Jag har mottagit två resolutionsförslag, som ingetts i enlighet med artikel 115.5 och artikel 110.2 I arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum inom kort.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Dominique Baudis
Genom att i dag, torsdagen den 7 oktober 2010, rösta om en resolution kräver Europaparlamentet att kommissionen överväger att väsentligt förbättra de sammanhållningspolitiska instrumenten. Tack vare Lissabonfördraget handlar det inte längre bara om ekonomisk och social sammanhållning, utan också om territoriell. Regionalpolitiken är en av spjutspetsarna i EU:s integrationsprocess. Den svarar för den näst största posten i unionens budget, efter den gemensamma jordbrukspolitiken. EU måste införa en integrerad strategi för utvecklingen i regionerna. Utvecklingen av gränsöverskridande transportförbindelser är en av de största utmaningarna för denna politik. En av prioriteringarna på detta område är sträckan över Pyrenéerna mellan Frankrike och Spanien, som särskilt berör de europeiska väljarna i sydväst. I dagsläget lever tåg- och vägförbindelserna inte upp till förväntningarna. En del regioner har i dag inte tillfredsställande kommunikationsmöjligheter, trots att de i socioekonomiskt avseende hänger samman med övriga EU. De olika projekt som kommissionen ska driva i detta geografiska område ska genomföras på medellång och lång sikt. De förtjänar därför att tas med i diskussionen om sammanhållningspolitiken efter 2013.
Vilija Blinkevičiūt
Under den nuvarande ekonomiska och sociala krisen är Europeiska socialfonden (ESF) ett av EU:s viktigaste finansiella instrument för att bekämpa massarbetslöshet och även fattigdom och socialt utanförskap. Fonden spelar dessutom en viktig roll när det gäller utbildning av arbetstagare, livslång yrkesutbildning, förbättrade sysselsättningsmöjligheter och integrering av arbetstagare på arbetsmarknaden. Jag håller med om att vi för att uppnå EU 2020-strategins mål, i synnerhet när det gäller sysselsättning och sociala frågor, måste stärka och effektivisera ESF och samtidigt förbättra fondens finansieringsförfaranden. I dagsläget är fondens finansieringssystem alldeles för komplicerat och det är därför mycket viktigt att kommissionen förenklar finansieringsförfarandena för strukturfonderna och gör dem mer flexibla. Först då kan medlemsstaterna utnyttja medel som anslås från ESF så effektivt som möjligt för att skapa nya och bättre arbetstillfällen. När det gäller finansiering från strukturfonderna får vi inte glömma bort behovet av öppenhet och ökad kontroll över pengar som är öronmärkta för stöd. Jag uppmanar dessutom kommissionen att i framtiden fördela ESF-anslagen ännu effektivare och riktat, och att vidta alla tänkbara åtgärder för att se till att EU-pengarna går direkt till människor som lever i fattigdom, som är de som behöver stödet mest. Bara en effektivare och starkare fond kan bidra till att minska arbetslösheten och fattigdomen i Europa i framtiden.
Zuzana Brzobohatá
Jag anser att den resolution som har lagts fram på grundval av den muntliga frågan är viktig i flera avseenden. Det bör absolut nämnas att man i den gemensamma ståndpunkt som presenteras i resolutionsförslaget framhåller det krav som baseras på erfarenheterna av innevarande programplaneringsperiod, nämligen att sammanhållningspolitikens regelverk för tiden efter 2013 måste vara enkelt, rättvist och öppet. Jag anser att BNP ska vara det viktigaste kriteriet för att fastställa rätten till regionalpolitiskt stöd. Man kan emellertid diskutera om andra mätbara indikatorer för att fastställa rätten till regionalpolitiskt stöd bör läggas till, förutsatt att det kan styrkas att de är relevanta. Jag anser samtidigt att det är viktigt att Europeiska socialfonden fortsätter att vara en del av förordningen om allmänna bestämmelser rörande finansiella resurser inom ramen för sammanhållningspolitiken. Vi måste betona att fonden bör ha egna regler. Jag menar att det är absolut nödvändigt att i samband med utformningen av regionalpolitiken och sammanhållningspolitiken för tiden efter 2013 samordna dessa politikområden i fråga om landsbygdsutveckling med den andra pelaren av den gemensamma jordbrukspolitiken, så att de inte oavsiktligt motarbetar varandra och leder till oförenliga mål.
Alain Cadec
Strukturfonderna bidrar till hundratals ekonomiska, sociala och kulturella projekt i alla regioner i Europa som genomförs så nära medborgarna som möjligt. De spelar en avgörande roll för att EU 2020-strategin ska bli framgångsrik. I likhet med de allra flesta av mina kolleger i utskottet för regional utveckling menar jag att det är absolut nödvändigt att säkra en stark och välfinansierad framtida sammanhållningspolitik som är inriktad på alla europeiska regioner. Förra året ryktades det att Europeiska kommissionen eventuellt planerade att delvis åternationalisera strukturfonderna. Detta vore oacceptabelt. Jag kommer att kämpa för att värna sammanhållningspolitikens europeiska mervärde på regional nivå. En del personer vill dessutom koncentrera strukturfonderna ännu mer till de fattigaste regionerna. Detta är vansinne. Sammanhållningspolitiken ska inte vara en allmosepolitik. Även så kallade rika regioner dras med många sociala och ekonomiska strukturella problem. Sammanhållning förutsätter solidaritet mellan alla regioner. Det vore bra att se över om de kriterier som tillämpas för att bedöma rätten till stöd från strukturfonderna är relevanta. Även om BNP bör fortsätta att vara det viktigaste kriteriet bör kommissionen även titta på andra indikatorer som kanske ger en bättre insikt i regionala svårigheter.
Vasilica Viorica Dăncilă
Vi vet alla att Europeiska socialfonden är det viktigaste finansiella instrumentet som EU har till sitt förfogande för att stödja medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Vi står för närvarande inför ett krisscenario på EU-nivå och medlemsstaterna har olika möjligheter att hantera de situationer som har uppstått till följd av den ekonomiska och finansiella krisen. Jag välkomnar avsikten bakom den europeiska plattformen mot fattigdom, att uppnå ekonomisk, social och territoriell sammanhållning, och att den ska få lämpligt ekonomiskt stöd. Jag anser dock att stöd från Europeiska socialfonden måste baseras på solidaritet. I framtiden måste Europeiska socialfonden stödja regionernas försök att utbilda mänskliga resurser så att de kan följa sina utvecklingsriktlinjer till lägsta möjliga arbetskostnad.
Zita Gurmai
Under sin historia har ESF alltid anpassats till EU:s aktuella ekonomiska prioriteringar. Det står klart att ESF än en gång måste anpassas, eftersom förhållandena har förändrats. Den måste anpassas till EU 2020-strategin, som har ökad sysselsättning som ett av sina huvudmål. Den måste anpassas till krisen. ESF är inte i sig ett krishanteringsverktyg, men måste nu fungera under en krisperiod. Vi får inte glömma bort att även när makroekonomiska kriser är över kan sysselsättningsnivån fortsätta att vara låg. Arbetslösheten har ökat i Europa. En del europeiska länder är tvungna att genomföra nedskärningar i sina budgetar som hotar sysselsättningen, i synnerhet inom den offentliga sektorn. De flesta offentliganställda är kvinnor. Därför hotar uppsägningar inom den offentliga sektorn främst kvinnor. Att öka arbetskraftsdeltagandet bland kvinnor är ett av de viktigaste målen i EU 2020-strategin och för alla förnuftiga beslutsfattare - kvinnors deltagande är särskilt viktigt för att skydda och omdana vår samhällsmodell. Vi bör därför hjälpa dem som förlorar sina arbeten till följd av budgetnedskärningar. En del länder skulle vara positiva till att ESF delvis nationaliseras i nästa budget, men det är min fasta övertygelse att Europeiska socialfonden måste fortsätta att vara en väsentlig del av EU:s politik.
Edit Herczog
När vi talar om sammanhållningspolitikens framtid och i synnerhet om politikens mål, prioriteringar och struktur måste vi nämna den EU-omfattande integreringen av EU:s och regionernas energimarknader och det strategiska infrastrukturnätet för att främja användningen av förnybara energikällor, eftersom utvecklingsprojekt i städer och på landsbygden som finansieras genom strukturfonderna utgör en mycket viktig del av EU:s energiinvesteringar. Det handlar bland annat om investeringar i fjärrvärme, vissa energieffektivitetsprojekt och lokala och regionala projekt för utveckling av energinät. Vi måste förbättra utnyttjandet av befintliga EU-fonder i framtiden på ett sätt som främjar energieffektivitetsåtgärder och uppmuntrar till ett ökat utnyttjande av strukturfonderna och Sammanhållningsfonden för sådana ändamål. När det gäller energipolitiken bör anslagen för forskning, utveckling och demonstration fördubblas fram till 2020 jämfört med dagens nivå. Häri bör ingå en betydande höjning av anslagen för förnybar energi, smarta elnät och energieffektivitet. Ett instrument som kan bidra till att uppnå detta mål är EU:s sammanhållnings- och regionalpolitik efter 2013.
Tunne Kelam
Det kommer att vara avgörande att koppla och anpassa EU:s framtida sammanhållningspolitik till EU 2020-strategin, då bara en sådan koppling kan säkra en hållbar ekonomisk tillväxt, konkurrenskraft och nya arbetstillfällen. Vi får samtidigt inte tillåta att sammanhållningspolitiken splittras upp. EU 2020-strategin kommer att vara en viktig komponent i den framtida sammanhållningspolitiken, men den kan inte vara ett substitut för den. Det finns ett starkt behov av en radikal förenkling av finansieringsreglerna för att EU-medlen ska bli mer tillgängliga för lokala myndigheter och icke-statliga organisationer. Det är på den nivån chansen är störst att EU-medlen används på ett meningsfullt och riktat sätt. Som det ser ut i dag måste man ägna mer tid och kraft åt att uppfylla de ofta överdrivet byråkratiska kraven om redovisningskyldighet än åt att utforma projekten. Den obalansen blir en allt större praktisk och moralisk stötesten för fortsatta framsteg. När man utarbetar ramen för nästa finansieringsperiod är det viktigt att man i god tid involverar företrädare för regionerna och näringslivet. Deras erfarenheter och praktiska kunskaper bör ses som ett värdefullt bidrag för att man ska kunna genomföra den framtida regionalpolitiken på ett effektivt sätt och skaffa fram fler resurser.
Ádám Kósa
I resolutionsförslaget från utskottet för sysselsättning och sociala frågor betonas helt korrekt vikten av att stödja de små och medelstora företagen och skapa synergieffekter mellan strukturfonderna, för även om Europeiska socialfonden är en framgångshistoria begås det fortfarande misstag och fonden brottas fortfarande med många problem, i synnerhet under den finansiella och ekonomiska krisen. De möjligheter och positiva effekter som skapas genom planen för ekonomisk återhämtning i Europa kommer dessutom att minska i framtiden. Planen har inneburit att medlemsstaterna enligt bestämmelserna i förordningen om allmänna gruppundantag (förordning (EG) nr 800/2008), på tillfällig basis och på vissa villkor, har kunnat ge ökade bidrag och ersättning för anställning av personer med funktionshinder.
När det gäller den föreslagna förenklingen beträffande ESF är det inte förvaltningen av fonden som bör betonas. Prioriteringen bör i stället vara att se till att man verkligen uppnår synergieffekter (korssubventioner och villkor för stödberättigande) i samband med medlemsstaternas planering och genomförande. Man bör dessutom stävja den fortsatta ökningen av antalet experter utan användbara kvalifikationer, eftersom arbetslösheten bland eftersatta grupper bör minskas. Samtidigt bör expertnätverk och yrkesmässigt samarbete stärkas. Det kan till exempel ske genom utveckling av gränsöverskridande samarbeten som baseras på interregionala förbindelser.
Låt mig sist men inte minst kommentera vad kommissionsledamöterna Hahn och Andor sade. Även frågor om urbanisering och hållbarhet bör ägnas större uppmärksamhet. Att minska bördorna för familjer och den oproportionerliga arbetsfördelning inom samhället som gör det svårt att skaffa familj är, i liket med ökad tillgänglighet, helt nödvändigt för att människor ska nå hög ålder och få en mer aktiv och frisk ålderdom.
Marian-Jean Marinescu
Sammanhållningspolitiken är avgörande för EU:s integrationsprocess. Vi behöver en enhetlig regionalpolitik på EU-nivå som främjar hållbar tillväxt, sysselsättning och modernisering i hela EU. Vi kan bara nå våra mål om det finns kraftfulla synergieffekter mellan alla EU:s politikområden och lämpliga budgetinstrument. Den regionala aspekten måste beaktas fullt ut i samband med den föreslagna översynen av EU-budgeten och den framtida finansieringsramen. Sammanhållningspolitiken efter 2013 måste säkra en enkel och öppen övergång med utgångspunkt i lämpliga och kvantifierbara analyser av tidigare erfarenheter och ordentliga bedömningar av de ekonomiska och sociala särdragen i berörda regioner för att därmed också göra det möjligt för dem att uppnå konkreta framsteg. BNP måste även i fortsättningen vara det viktigaste kriteriet för att fastställa rätten till regionalpolitiskt stöd. Även andra indikatorer måste dock godtas efter noggrann utvärdering av deras genomförbarhet. Det måste finnas faktiska kopplingar mellan subsidiaritetsprincipen, flernivåstyrning, strategisk planering och förenklat genomförande av regionalpolitiken för att man ska kunna uppnå en optimal balans mellan kvalitet, resultat och ekonomisk kontroll.
Jiří Maštálka
Jag vill säga ett par ord. Välinformerade personer vet att debatten om den framtida utformningen av denna politik nu börjar hetta till. Ibland ställs till och med frågan om denna politik ska finnas överhuvudtaget. Sammanhållningspolitiken har sina anhängare, men också sina kritiker. Jag vill ta upp själva grundidén bakom inrättandet av sammanhållningspolitiken 1974 - principen om solidaritet mellan ekonomiskt mer utvecklade och ekonomiskt svagare områden. Det finns fortfarande stora skillnader inom EU och innan de har jämnats ut är det omöjligt att förverkliga tanken om fri rörlighet för tjänster och kapital på ett problemfritt sätt. Flera expertundersökningar visar att sammanhållningspolitiken i princip fungerar och skapar det önskade mervärdet, och jag betraktar därför de kritiska rösterna mer som en varning för brister i förfarandena och som ett krav på framtida förbättringar.
Vi vet att situationen har förändrats sedan 1974 och att sammanhållningspolitiken i dag är ett viktigt instrument för att utveckla regioner och städer i EU. Även detta är ett starkt argument för att den ska få finnas kvar och omfatta hela EU:s territorium. Det är nödvändigt att diskutera stödets omfattning i olika regioner, vilket kommer att fastställas i förhandlingar mellan rådet och parlamentet. Jag räknar med att kommissionen kommer att lägga fram bra förslag. Jag vill uttrycka min fasta övertygelse om att med rätt struktur kommer kritikerna att tystna och försvara sammanhållningspolitikens existens inför alla EU-medborgare.
Alexander Mirsky
Jag vill tacka Danuta Maria Hübner för hennes ansvarsfulla insats. Alla frågor som tas upp i resolutionen är aktuella för Lettland. I det sammanhållningspolitiska programmet representeras Lettland tyvärr bara av en enda region. Polen har däremot till exempel 16 regioner. Flagranta överträdelser begås i samband med användningen av EU:s strukturfonder i Lettland. Jag har fått åtskilliga rapporter om att tjänstemän på det lettiska ekonomiministeriet och ministeriet för regional utveckling i stället för att främja användningen av EU-medlen, försvårar denna process genom att kräva olagliga betalningar från vanliga människor i Lettland. Användningen av medlen främjas inte heller av att Lettland räknas som en region, vilket ger politiskt motiverade krafter möjlighet att ”bromsa” projekt i kommuner där deras politiska partier inte är representerade, men att ge grönt ljus åt dem som ingår i deras slutna och korrumperade krets. Allt detta gör att en region som Latgale inte har någon som helst möjlighet att dra full nytta av medel som är öronmärkta för genomförandet av sammanhållningspolitiken. En allmän översyn av användningen och effektiviteten av EU:s strukturfonder i Lettland måste göras omgående. Jag är beredd att aktivt delta i en sådan översyn.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Trots kommissionens och rådets försäkringar har sammanhållningspolitiken hamnat i riskzonen därför att dess budget på vissa håll väcker avundsjuka. Denna politik, som främjar en balanserad utveckling av EU:s regioner, svarar för en tredjedel av gemenskapens utgifter under perioden 2007-2013. Det är viktigt att komma ihåg några av principerna bakom den. Sammanhållningspolitiken bör fortsätta att vara en gemenskapspolitik, behålla sin betydande finansieringsram, säkra decentraliserad förvaltning av medlen och flernivåstyrning, samt ha kvar ett övergripande och integrerat synsätt för att kunna möta de komplicerade utmaningar som alla regioner i EU ställs inför. Även om BNP även i fortsättningen bör vara det viktigaste kriteriet för att fastställa om regioner har rätt till bidrag från EU har det varit en kamp att se till att man fortsätter att överväga även andra kriterier. Med sina humanistiska traditioner bör EU fortsätta att gå i bräschen för diskussionerna om nya sätt att bedöma våra medborgares välstånd och välfärd. Det territoriella samarbetet bör slutligen ges särskild uppmärksamhet i nästa sammanhållningspolitik. Det här målet är det konkreta uttryck som EU tar i våra medborgares vardag och det som möjliggör ”en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken”.
Richard Seeber
EU:s regionalpolitik efter 2013 måste omfatta alla regioner, men samtidigt vara tillräckligt flexibel för att ta hänsyn till regionala och territoriella skillnader. För att frigöra hela tillväxtpotentialen i regionerna och uppnå ekonomisk, social och territoriell sammanhållning inom EU måste vi utöver sammanhållningen även betona konkurrenskraftsmålet. Vi måste i synnerhet ta hänsyn till småskaliga problem i rika medlemsstater. Vi måste också ta särskild hänsyn till behoven i bergsområden när vi planerar och genomför strukturåtgärder. De geografiska särdragen i dessa områden skapar särskilda problem som måste ge avtryck i samordnade strategier och åtgärder. Vid sidan om den urbana dimensionen är utvecklingen av landsbygdsområden under regionalpolitikens paraply särskilt viktig. Genom att samordna sektoriella och territoriella åtgärder kan vi maximera synergieffekterna och undvika eventuella konflikter.
