Återupptagande av sessionen
Talmannen.
 - Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 13 juni 2002.

Talmannen.
 - Vi går nu över till arbetsplanen.
Angående torsdagen:
Jag har mottagit en begäran från PPE-DE-gruppen och PSE-gruppen om att ersätta punkt 4 i debatten om aktuella och brådskande frågor om ?Demokrati i Afghanistan? med en ny punkt med titeln ?Krisen i Argentina?.
Wurtz (GUE/NGL).
Jag skulle vilja komma med ett förslag. Eftersom vi för närvarande inte har fler än fyra punkter inskrivna på dagordningen över brådskande ärenden, och arbetsordningen och praxis tillåter oss att ha fem, skulle jag vilja föreslå att man helt enkelt lägger till Argentina utan att låta någon annan punkt utgå.

Van den Berg (PSE).
 - (NL) Herr talman! Min grupp, den socialistiska gruppen, skulle vilja diskutera Afghanistan och Kuba i september, men vi vill att båda punkterna förbereds väl av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Vi har en känsla av att dessa båda ärenden inte bör behandlas genom att välja ut ett av dem, utan att det måste ske grundligt, och då kan båda ärendena debatteras i september. Det gäller alltså både för Kuba och Afghanistan. Därför stöder vi idén att här ersätta Afghanistan med Argentina.

Talmannen.
 - Den nya punkten föreslås som en ersättning, liksom tidigare.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill bara säga att vår grupp stöder fullständigt Wurtz förslag och vill lägga till Argentina till de brådskande ärendena. Det säger sig själv att man måste diskutera Argentina eftersom det handlar om ett brådskande ärende, inte enbart på diskussionsnivå. Saker har inträffat som jag t.ex. inte ser på samma sätt som Wurtz. Sålunda har händelser ägt rum, klagomål har uttalats beträffande det som inträffat i Afghanistan, och det är Europaparlamentets uppgift att diskutera detta och bidra till ett förtydligande av situationen. Jag tror följaktligen att det är absolut nödvändigt att inleda en diskussion såväl beträffande Argentina som beträffande Afghanistan, och detta redan nu, i stället för att skjuta upp det till september.
Om denna diskussion skulle utmynna i en fråga till kommissionen eller rådet så får diskussionen fortsätta i september och oktober med en fråga till rådet och kommissionen.

Talmannen.
 - Jag vill inte inleda en debatt om detta, eftersom det skulle strida mot arbetsordningen. Van den Berg försvarar socialistgruppens förslag. Jag låter därför frågan om huruvida punkt 4 om ?Demokrati i Afghanistan? borde ersättas med en ny punkt med titeln ?Krisen i Argentina? gå till omröstning.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Vi borde fira Internationella brottmålsdomstolen, som i dag formellt påbörjar sin verksamhet. I FN i går inlade tyvärr USA sitt veto mot FN:s mandat för Sfor i Bosnien, som många EU-länder deltar i.
Jag skulle vilja framföra mina starkaste möjliga invändningar mot användningen av denna vetorätt i säkerhetsrådet, eftersom den i praktiken inte bara hindrar FN:s mandat i fråga om Sfor, utan också Irlands utrikespolitik och utrikespolitiken i andra länder som är verksamma inom Sfor på grundval av FN:s mandat. Irland kan därför tvingas dra sig ur Sfor, eftersom det nu inte kommer att finnas något FN-mandat om detta veto kvarstår.
Jag skulle vilja be er att åtminstone föra vidare mina invändningar, om inte invändningarna från många andra i detta parlament, mot detta handlande från USA:s sida. Det är otroligt att USA försöker att agera utanför de internationella rättsliga normerna. Det är otroligt att USA vill att dess personal skall gå fri från åtal om den är inblandad i överträdelser av de mänskliga rättigheterna. Det är inte acceptabelt för denna kammare, och det borde inte vara acceptabelt för Europeiska unionen.

Talmannen.
 - Vi har också möjligheten, herr De Rossa, att diskutera detta som en punkt på föredragningslistan på onsdag morgon, efter rådets och kommissionens uttalanden, men det står redan klart, från kammarens reaktioner, vilken den överväldigande åsikten i denna fråga är.

Stevenson (PPE-DE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Tidigt på morgonen förra torsdagen var en buss med 43 skolbarn från Largs Academy i Ayrshire, Skottland, inblandad i en tragisk olycka nära den franska byn Bierre-les-Semur, nära Dijon i Bourgogne. Tyvärr omkom en femtonårig flicka, Katherine Fish. En av de lärare som var med på resan förlorade en arm. Flera elever skadades allvarligt, och behandlas fortfarande på sjukhus i Semur-en-Auxios och Dijon. De som inte skadades lika allvarligt har nu flugits hem till Skottland med ett specialchartrat plan.
Jag är säker på att de övriga parlamentsledamöterna från Skottland vill sälla sig till mig när jag framför vår djupa chock över denna tragiska olycka, och vår stora tacksamhetsskuld till borgmästaren i Bierre-les-Semur, Michel Neugnot, och till ambulans- och räddningstjänsterna, sjukhuspersonalen och de bosatta i området. De handlade med stor omsorg, stort deltagande och stor mänsklighet i sitt omhändertagande av dessa elever och lärare efter olyckan, och i sitt stöd till de många föräldrar från Skottland som störtade iväg för att vara med sina barn. Folket i Skottland berördes djupt av den vänlighet och den hygglighet som dessa vänliga människor uppvisade, varav många ställde upp som frivilliga för att ge hjälp och stöd åt offren för kollisionen.
Jag hoppas att kammaren vill sälla sig till mig och innerligt tacka alla dem som öppnade sina hjärtan för de modiga elever som var inblandade i denna olycka. Vi önskar att de som skadades snabbt återhämtar sig, och framför vårt djupaste deltagande till Katherine Fishs föräldrar och släktingar.
(Applåder)

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman! Som jag redan haft tillfälle att be er om skriftligt, är det nödvändigt att rådet kommer med en ordentlig förklaring av de allvarliga händelser som drabbade hundratals portugisiska medborgare, inklusive delegationer från politiska partier och portugisiska parlamentsledamöter, som hade tänkt demonstrera den 22 juni i Sevilla i samband med Europeiska rådets möte, och som hindrades att resa in i Spanien från Portugal. Några av dem blev dessutom utsatta för våld från spansk polis och fick fotografiskt och audiovisuellt material beslagtaget.
Sådana händelser är en flagrant kränkning av de grundläggande rättigheterna, friheterna och garantierna, särskilt yttrande- och mötesfriheten, och därför är det viktigt att utreda vem som bär ansvaret för detta och vilken orsaken till detta är, för att det inte skall upprepas i framtiden. Det är också viktigt att tala om ifall rörelsefriheten för personer och yttrande- och mötesfriheten hädanefter alltid kommer att vara hotad då europeiska toppmöten äger rum, vilket sannerligen skulle vara ett allvarligt hot mot demokratin och en oacceptabel begränsning av rätten att demonstrera och visa sin indignation. Det portugisiska parlamentet har redan tagit ställning i denna fråga, för det fanns nationella parlamentsledamöter som blev drabbade av detta. Därför vill jag, herr talman, be att ni vänder er till rådet för att kräva en förklaring på dessa allvarliga händelser i slutet av det spanska ordförandeskapet.
(Applåder)

Lage (PSE).
Herr talman! Jag har bett om ordet för att ansluta mig till ledamot Ilda Figueiredos inlägg och stödja henne i hennes krav på en förklaring från rådet och kommissionen om de allvarliga händelserna som skedde vid gränsen mellan Portugal och Spanien. Dessa incidenter får inte ignoreras och någon måste svara för följderna. Händelserna gav upphov till upprörda stämningar i Portugal, en politisk storm, och denna kammare får inte vara likgiltig för det som händer i ett land som är medlem i Europeiska unionen. Yttrandefriheten och rätten att röra sig fritt är konstitutionella rättigheter för EU:s medborgare, och de får inte kränkas utan att det finns någon riktig orsak till att något sådant inträffar och utan att denna kammare tar ställning och protesterar.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Herr talman! Jag håller naturligtvis med om de principer som mina kolleger har uttryckt här, men jag skulle vilja erinra dem om - de vet förmodligen redan detta - att deras landsman, kommissionär Vitorino, genom ett meddelande redan har förklarat offentligt att dessa incidenter inte har medfört några överträdelser mot Schengenprincipen, och dessutom har utrikesministern bett de drabbade om ursäkt för det inträffade.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Herr talman, kolleger! Den senaste veckan har ni alla mottagit en skrivelse från kvestorerna om att persontransporttjänsterna kommer att vara mycket begränsade i Strasbourg den här veckan till följd av ett domslut i den franska rätten, och att vi endast kan använda våra egna chaufförer och inte de inhyrda taxibilar som vi alltid brukar använda oss av.
Herr talman! När vi 1999 tillträdde vårt nuvarande mandat sade den franska regeringen att den skulle göra allt för att göra livet så bekvämt som möjligt för oss här i Strasbourg. Men för det första har många flygningar från huvudstäderna till Strasbourg avskaffats. För det andra är det inte längre möjligt med distribution av varmt vatten i parlamentet, och nu har vi inte heller några bilar längre. Vad kan den franska regeringen göra ytterligare för att göra livet surt för oss här i Strasbourg?
(Applåder)
Herr talman! Således skulle jag vilja föreslå att endast de ledamöter som röstar emot Strasbourg får använda parlamentets bilar.
Talmannen.
 - För att lugna er, fru Plooij-van Gorsel, har parlamentet inrättat en tillfällig tjänst till dess att de nödvändiga ändringarna görs i de franska reglerna. För de ledamöter som är i mycket god form, som ni själv, har vi fördubblat antalet cyklar som ledamöterna kan använda under veckan.

Dupuis (NI).
Herr talman! Jag är när det gäller interventionen i internationella brottmålsdomstolen glad över att se att mina kolleger intresserar sig så mycket för denna fråga.
När detta nu är sagt anser jag inte att man bör utnyttja tillfället för att ägna sig åt antiamerikanism. Det finns i den internationella brottmålsdomstolens stadga en mekanism som kallas ?komplementaritet? och som alltså inte gäller för amerikanska trupper. Detta utgör alltjämt ett grundläggande problem, och jag anser att vårt parlament bör ta upp detta problem på nytt eftersom vi måste övertala Förenta staterna. Denna domstol skulle i själva verket utan Förenta staterna inte utgöra en verkligt internationell domstol.

Helmer (PPE-DE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Jag skulle kort vilja ta upp den amerikanska ståndpunkten i fråga om Internationella brottmålsdomstolen. Vi borde vara tacksamma mot våra amerikanska allierade för det enorma bidrag som de har gjort när det gäller fredsbevarande verksamhet i Europa. Vi borde inse, liksom Amerika inser, att en av nationalstatens främsta uppgifter är att skydda dess medborgares rättigheter i landets egna domstolar, och vi borde respektera amerikanernas åsikt att deras förmåga att utöva detta ansvar skulle hotas om de tillät sina soldater eller andra amerikanska medborgare att ställas inför denna domstol.

Malmström (ELDR).
Herr talman! Som ni säkert vet, händer det mycket spännande saker på Kuba just nu. Det finns ett stort folkomröstningsprojekt, med krav på att man skall rösta om att införa demokrati. Fidel Castros svar på detta har varit att införa socialismen på livstid i konstitutionen, vilket är mycket allvarligt.
På torsdag arrangerar ELDR-gruppen ett möte här i byggnaden. Vi har bjudit in fyra liberala vänner från Kuba som helt fredligt arbetar med demokratiseringsfrågor. Den kubanska regeringen har dock nekat dem utresetillstånd. De är alltså inbjudna av Europaparlamentet men får inte lämna Kuba, vilket jag tycker är djupt oroväckande. Jag hoppas att ni, herr talman, kanske kan protestera mot denna behandling via de kubanska myndigheterna.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr talman! Dagligen ser vi nya exempel på grymheter från staten Israels sida. Den nya operationen för att utplåna palestinierna genom att döda civila, avspärra befolkningen samt riva den palestinska myndighetens högkvarter i Hebron där femton personer dödades sker samtidigt som det oacceptabla ingripandet för att fälla den valda palestinska ledningen. Det är tydligt att målet för Israel och dem som stöder landet är att utplåna den palestinska myndigheten eller att ersätta den med någon konstellation underkastad den internationella imperialismen och att återinrätta ockupationsordningen i hela Palestina.
Vi fördömer ännu en gång folkmordspolitiken som Israel bedriver mot palestinierna och påminner om att den enda källan till våld i området är den israeliska ockupationen. Vi fördömer kategoriskt attackerna på den palestinska myndigheten och försvarar den för det palestinska folket elementära rättigheten att välja sina ledare.
Slutligen, herr talman, fördömer vi den hållning som intas av Europeiska unionen där man genom politiken med påstådd lika behandling i själva verket stöder de israeliska grymheterna.

Turco (NI).
Herr talman! Jag begärde ordet för att berätta att generalsekretariatet, efter fyrtiotvå dagar, har beslutat att avslå det förslag till resolution om brott mot rättsstatsprincipen och demokratin i Italien som 10 procent av ledamöterna undertecknade, en resolution som lades fram den 18 april, på grund av ett formfel. Denna resolution lades fram den 20 juni. Som jag har förvarnat gruppordförandena om inledde jag klockan 17.00 i dag en hungerstrejk och i morgon kommer jag att övergå till en vätskestrejk, för att denna resolution som påtalar mycket allvarliga förhållanden skall tas upp på dagordningen för nästa talmanskonferens som skall hållas den 4 juli. När det påtalas att en medlemsstat bryter mot principerna om rättsstaten och demokratin fordras det ett politiskt svar som motvikt till den byråkratiska likgiltigheten.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Som en ordningsfråga skulle jag, tillsammans med min kollega Roger Helmer, också vilja ta avstånd från De Rossas yttranden om Internationella brottmålsdomstolen, och det faktum att den i dag påbörjade sin verksamhet i Haag. Romstadgan har sina brister, eftersom den skulle tillåta politisk åverkan mot amerikanska trupper och politiska ledare. Det skulle göra fred och försoning mycket svårare, eftersom gerillaledare eller diktatorer inte längre skulle få något slags garanti eller immunitet från åtal efter en freds- och försoningsprocess.
Det är intressant att bara ungefär 70 länder har undertecknat Romstadgan. Ryssland och Kina - och ingen har kritiserat Ryssland och Kina på andra sidan kammaren - har också vägrat att underteckna stadgan av goda skäl. Särskilda domstolar som de i före detta Jugoslavien eller Rwanda måste väl vara en mycket bättre lösning.

Talmannen.
 - Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0245/2002) av Klaus-Heiner Lehne för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om begäran om upphävande av Efstratios Korakas immunitet (2001/2230(IMM)).

Lehne (PPE-DE)
Herr talman, mina ärade damer och herrar kolleger! Förlåt mig, att jag inte utnyttjar mina fem minuter. Jag tror inte heller att det lönar sig i detta fall. Det rör sig om en relativt liten sak. För att redan från början berätta för er: utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden rekommenderar, också med mitt förslag i åtanke, med mycket stor majoritet att inte upphäva immuniteten. Den kollega som det rör sig om anklagas av statsåklagaren i Aten för att han möjligtvis skall ha utnyttjat sin ställning som ledamot av Europaparlamentet gentemot sin livskamrat för att förmå henne att i sin tur förtala sin tidigare livskamrat. Statsåklagaren har i sitt beslut, genom vilket åklagarmyndigheten i Atens beslut upphävdes, uttryckligen refererat till vår kollegas ställning som ledamot av Europaparlamentet.
Jag får citera ur betänkandet: Påståendet från den besvärandes sida - den som gjort polisanmälan, den tidigare livskamraten - förefaller befogat, i och med det i den bifogade avskriften av domen nr si eller så finns grund för antagandet om att han åtminstone, också med tanke på att han är ledamot av Europaparlamentet och med hänsyn tagen till den status detta ger honom, åtminstone givit psykiskt stöd för straffbara handlingar i form av förtal.
Under normala omständigheter utgår vi i utskottet från att det rör sig om ett fall av så kallad fumus persecutionis, det vill säga att det åtminstone inte kan uteslutas att åklagarmyndigheten, i detta fall statsåklagaren, vidtar lagliga åtgärder mot vår kollega även på grund av att denne är ledamot av Europaparlamentet. Och med detta som bakgrund var en stor majoritet av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden av den uppfattningen, att man i detta fall inte skall upphäva immuniteten.
Jag ber parlamentet att besluta i enlighet med detta och i morgon inte upphäva immuniteten. Hjärtligt tack för uppmärksamheten!
(Applåder)

Talmannen.
 - Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Talmannen.
 - Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0191/2002) av Gilles Savary för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ett öppet system av harmoniserade regler för begränsningar för tunga lastfordon som deltar i internationella transporter på bestämda vägar (KOM(2000) 759 - C5-0679/2000 - 1998/0096(COD)).

Peijs (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle gärna vilja ersätta föredraganden i den här frågan. Vi vet alla att det är svårt att ta sig till Strasbourg, så vi har all förståelse för att våra franska kolleger också har problem med det.
Herr talman! Fri rörlighet för varor är en av Europeiska unionens fyra grundläggande friheter. I princip utgör ett trafikförbud, i vilken form det än må vara, en inskränkning av den här friheten. I Europeiska unionens båda kärnländer, Frankrike och Tyskland, är helgtrafiken med tunga lastfordon på genomfartsleder en oerhört känslig fråga för människorna som bor där. Vi tar befolkningens invändningar på stort allvar.
Å andra sidan måste det erkännas att trafiken med tunga lastfordon gör att produkter och livsmedel levereras i tid i vårt komplexa samhälle. Samtidigt som vi ger akt på de känsliga problemen, måste vi inom ramen för de givna förutsättningarna finna en lösning som är acceptabel för alla parter. Tillsammans med Europeiska kommissionen anser vi att vi har funnit den i det betänkande som utarbetats av herr Savary, som förtjänar all credit. Ingen behöver förkorta existerande helgtrafikförbud med så mycket som en minut.
Herr Ferber! - det vore fint om min kollega Ferber också ville lyssna nu - ingen behöver förkorta det helgtrafikförbud som nu redan existerar med så mycket som en minut. Vi vill endast göra förbuden förutsägbara så att specialisterna på transport och logistik i god tid kan planera sina körningar och komma överens med avnämare om eventuella justeringar av leveransrytmen.
För tillfället är det växande antalet osamordnade nya trafikförbud en mardröm för sektorn. Vi försöker finna en lösning med hjälp av en rapporteringsplikt till Europeiska kommissionen om nya trafikförbud under de nämnda förutsättningarna. Det är alltså inte fråga om att harmonisera körtiderna. Vi vill endast skydda varandra från överraskningar. Inte heller de nationella helgdagarna harmoniseras: alla nationella helgdagar då ett trafikförbud redan råder kan helt enkelt vara kvar.
Kommissionens förslag om att utarbeta ett slags minimiregel för harmoniserade förutsättningar för nya trafikbegränsningar förtjänar därför vårt stöd. Även motståndare till europeisk inblandning vad gäller trafikförbud kan förhoppningsvis finna sig i det här omarbetade förslaget. Reglerna kommer nämligen endast att gälla för vägtrafiken på det transeuropeiska nätverket. På alla andra vägar kan medlemsstaterna själva avgöra om de skall införa trafikförbud eller inte. De flesta ändringsförslag som utskottet för regionalpolitik, transport och turism har lämnat in utgör ett konstruktivt komplement till kommissionens förslag. Ett europeiskt informationssystem är av stor vikt för vägtransportsektorn.
Vidare har kammaren lämnat in ändringsförslag för att garantera att chaufförer får tillgång till bra parkeringar och sanitära inrättningar när de inte kan åka hem över helgen, utan i stället måste finna förströelse på en parkeringsplats. De sociala omständigheter som chaufförer befinner sig i vad den här saken beträffar kan utan tvekan beskrivas som dramatiska.
Väldigt många ändringsförslag har lämnats in för att förlänga listan med undantag. Min grupp kommer att avvisa alla tillägg. Personligen måste jag säga att jag kommer att rösta för ändringsförslag 21 som handlar om transport av blommor, men min grupp kommer tyvärr att rösta emot. För övrigt kommer detta knappast att ha någon negativ inverkan på trafikförbudet, herr talman.
Slutligen vill jag påpeka att ändringsförslag 4 och 13, för att uttrycka det milt, utgör en fara för direktivet. Dessa ändringsförslag har till följd att medlemsstaterna själva, utan ett kommittéförfarande inom Europeiska kommissionen, kan avgöra om de vill införa trafikförbud eller inte. Dessa ändringsförslag underminerar alltså hela förslaget. Därför vill jag uppmana kammaren att rösta emot de här ändringsförslagen, liksom ändringsförslag 12. Även ändringsförslaget från kollega Ferber cum suis kommer att godtas av min grupp. I utskottet har vi röstat för det.

Savary (PSE)
. (FR) Herr talman! Jag ber om ursäkt för min sena ankomst. Jag trodde mig vara inbokad senare, men min kollega Karla Peijs var ytterst överbevisande och jag får tacka henne och skattar mig lycklig över hennes stöd.
Det rör sig om ett ytterst svårt betänkande, som redan i hög grad är bekant för medlemmarna av utskottet för transport och turism, eftersom det redan har misslyckats två gånger. Vi ställs inför meningsskiljaktigheter som skapar klyftor som vi inte är så vana vid, som är mer geografiska än politiska, mellan å ena sidan länder i periferin som önskar tillåta trafik och å andra sidan kärnområdesländer och transitländer som vill förbjuda trafik. Jag var under en tid rädd för att man skulle söka sig fram till ett motstridigt konsensus där alla skulle avvisa detta direktiv, antingen för att man ville tillåta trafik eller för att man ville ha friheten att förbjuda detta. Jag tror att man slutligen efter flera års arbete, tack vare ett förslag från kommissionen som redan utgör en kompromiss, har nått fram till en bra jämvikt. Den enda fråga som återstår mellan oss, mellan dem som vill avvisa detta direktivförslag och de övriga, gäller huruvida man bör lagstifta i denna fråga. Jag tror personligen att man bör göra detta.
Den rådande situationen är i själva verket fullständigt anarkistisk. Den ger upphov till akuta problem överallt i länderna och i synnerhet vid gränserna. Datum för införande av förbud existerar bara i sju av åtta länder och de är inte samordnade, ger upphov till olagliga parkeringar på motorvägarna, och ibland till och med på motorvägsparkeringarna. De resulterar i att lastbilsförarna mycket ofta hålls borta från sin hemort eftersom man inte kan planera, och slutligen komplicerar de i hög grad organiseringen av logistikkedjan för transportföretagen även ur ekonomisk synpunkt.
Denna lagstiftning framstår för mig som absolut nödvändig. I första hand eftersom det förefaller som om vi besitter de nödvändiga rättsliga grunderna. Det är i allra högsta grad paradoxalt att den europeiska vägsektorn, som var den första sektor som bildades inom det europeiska transportområdet, i dag åter verkar bli en tilläggssektor. Europaparlamentet skulle sända ut ett högst felaktigt budskap om man sade att avdelningen ?Transporter? i EG-fördraget inte längre gick att tillämpa på vägtransporter. Hur skulle vi då göra för att den i morgon skall kunna tillämpas på järnvägstransporter, den marina sektorn och på alla andra sektorer?
Jag är personligen väldigt positivt inställd till att det europeiska transportområdet skall sättas i verket och till att det skall leda oss mot en politik som för övrigt redan förebådats i vitboken, vilket jag anser är ett gott skäl. Man kan dock notera att det finns ett annat skäl som är ännu viktigare. Det existerar i dag inte någon rättslig säkerhet när det gäller dessa förbud mot trafik under helgerna, och de länder som - jag riktar detta till er som vill avvisa förslaget - vill genomföra en unilateral skärpning av detta förslag skulle riskera rättsliga påföljder, och bli föremål för eventuella åtgärder som uteslutande skulle grunda sig på principen om fri rörlighet och icke-diskriminering, och med stor sannolikhet utgöra ett hot mot en del av de förbud som existerar i dag, såväl som mot den förordning från 1998 som vanligtvis kallas ?fraise?-förordningen, och just införts i Frankrike för att man skall få igång lastbilstrafiken i Mont Blanc-tunneln. Jag anser följaktligen att det handlar om en säkerhetsgaranti för alla de länder som infört förbud.
Jag erinrar dessutom om att kommissionens förslag är ett förslag som legaliserar de för närvarande strängaste förbuden, dvs. dem i Österrike och Tyskland, men gör det möjligt för övriga länder att själva bestämma om de vill anpassa sig eller inte. I själva verket är det ett system som går mot en överensstämmelse med de tyska och österrikiska förbuden, men med mycket betydelsefulla dispenser (oavsett om några sådana meddelats eller ej). Det är i själva verket ett undantagssystem, och jag kommer att överlämna mitt personliga bidrag till Peijs för att be om införandet av ett undantag för färska trädgårdsprodukter och blommor, eftersom jag anser att det är produkter som håller dåligt. Här ryms kort sagt en stor flexibilitet samtidigt som förbuden mot tung godstrafik under helgerna tryggas. Jag som lever i en region där belastningen av tung godstrafik är stor vill ogärna träda fram och förklara för min befolkning att Europaparlamentet inte vill ha ett förbud mot tung godstrafik under helgerna, något som naturligtvis skulle vara ett mycket stort steg tillbaka.
Jag gläder mig åt att utskottet för transport och turism äntligen har lyckats finna ett modus vivendi. I morgon skall vi granska de 21 ändringsförslag som röstats fram i utskottet och 18 nya ändringsförslag. Jag tror att det är viktigt att man inte gör sådana ändringar i texten att jämvikten rubbas, och skulle personligen vilja rekommendera att man avvisar de ändringsförslag som lagts fram av Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa (30, 28 och 31), i vilka föreslås att man i sista hand bör återuppta kommissionens projekt, vilket avvisades 1998: ?endast på söndagar? är alldeles för lite. För det andra tänker jag föreslå att man även skall avvisa ändringsförslag 22 och 23, vilka har lagts fram av Europeiska, liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, och vilka tvärtom skulle få effekten att kommissionen på ett fullständigt legitimt sätt skulle få se sin makt växa i förhållande till vad som föreskrivs i texten. Slutligen är jag enig med Peijs beträffande det faktum att en del ändringsförslag förvanskar texten och att man inte bör ge sig in på detta.

Swoboda (PSE)
. (DE) Herr talman! Jag skulle först vilja gratulera föredraganden till att han har gjort kommissionens goda förslag ännu bättre. Jag hälsar naturligtvis också fru kommissionären välkommen. Ändå tror jag att några av oss - och jag räknar mig till dessa - med rätta har lagt fram några ändringsförslag.
Säkert är det läge som lastbilsförarna befinner sig i - för det mesta är det män, sällan kvinnor - och företagarnas situation, med tanke på ett flertal bestämmelser som också är olika, inte precis lätt. Man får emellertid inte glömma hur många medborgare som just under helgen vill ha lite mer lugn och ro, och hur många bilister som just vill använda helgen till utflykter: och här uppkommer denna konflikt. Jag anser därför att hela befolkningen, alltså även transportnäringen, ändå borde visa solidaritet med den övervägande majoritet av medborgarna som är drabbade.
Föredraganden har hävdat att denna kan organiseras bättre. Det är riktigt, men det är bara det att det ofta är svårt att planera. Jag anser att transportindustrin med kännedom om gällande körförbud vid veckosluten säkert också skulle kunna planera transporterna bättre, så att inte dessa som jag mycket väl förstår oangenäma uppehåll vid gränserna behövde uppstå, så som nu ofta är fallet. Alltså, med bättre information - och här har kommissionen också en del förslag, som stöds av föredraganden - vore denna förbättring också möjlig. Säkert utgör i viss utsträckning även järnvägen ett möjligt alternativ.
Om man tar allt i betraktande talar enligt min uppfattning väldigt mycket för att man låter status quo bestå. Väldigt mycket skulle också tala för att låta status quo bestå utan att man skapar egna bestämmelser för detta. Detta är också innebörden i några av de framlagda ändringsförslagen. Jag skulle dock här än en gång alldeles klart vilja säga att den grupp som jag nu talar för helt och hållet stöder föredragandens grundlinje. Vilket resultat vi kommer till blir då en fråga för demokratin och omröstningen i morgon. Föredraganden har i varje fall gjort ett gott arbete.

Sterckx (ELDR).
Herr talman! Jag skall läsa upp det anförande som min kollega Vermeer ville hålla. Kollega Vermeer har fått förhinder av den tunga vägtrafiken som inte får köra på söndagar, utan i stället orsakar så mycket trafik på måndagar att han inte hann hit i tid. 
Nyttan med det här förslaget om att harmonisera trafikförbuden på det transeuropeiska nätverket ifrågasätts inte av min grupp. Däremot ifrågasätter vi sättet på vilket man vill göra detta. En allmän utvidgning av helgtrafikförbuden är mycket känslig för vår grupp. Ett trafikförbud, hur effektivt det än må vara, bryter på ett ingripande sätt mot principen om fri rörlighet för varor och drabbar de perifera länderna hårdast. Framför allt för dessa länder är det en besk medicin eftersom den inre marknadens fördelar inte alltid är lika självklara. Införandet av ett trafikförbud sörjer helt enkelt för att ett större trafikflöde kommer att äga rum på ett begränsat antal dagar, och leder alltså till en helt annan trafikintensitet, även i de så kallade genomfartsländerna. Det ironiska i det här konstgjorda tillvägagångssättet är att medlemsstaterna inom det transeuropeiska nätverket, som ofta finansieras med pengar från EU, har rätt att införa trafikförbud, utan att nyttan med dessa undersöks på ett adekvat sätt, exempelvis av kommissionen. 
Således har jag för ELDR-gruppens räkning lämnat in ett par ändringsförslag som måste möjliggöra detta. Syftet med mitt ändringsförslag är att medlemsstater förvisso får införa trafikförbud om det motiveras på basis av vissa kriterier, som exempelvis miljö, säkerhet eller sociala grunder. Detta skall förhindra en okontrollerad tillväxt av trafikförbud. Jag ber också om stöd för ändringsförslag 23. 
Vad föredragandens ändringsförslag 4 och 13 beträffar, i vilka topografiska skäl anförs för att legitimera trafikförbud, så kan min grupp inte instämma med dessa. Vad exakt är topografiska grunder och hur definierar man dessa? I skälet till ändringsförslaget hänvisar man till alperna. Men det holländska polderlandskapet kan exempelvis också utgöra ett topografiskt skäl till ett trafikförbud. Det här begreppet kan enligt mig missbrukas i alltför hög grad. Skulle dessa ändringsförslag 4 och 13 godtas i omröstningen i morgon, så kommer jag som skuggföredragande att rekommendera min grupp att rösta emot förslaget som helhet. Låt oss hålla den inre marknaden öppen, och inte skapa för många restriktioner eller möjligheter till restriktioner.

Meijer (GUE/NGL).
Herr talman! Den internationella trafiken med tunga lastfordon på vägarna är förknippad med motstridiga intressen. Om vissa företagare fick bestämma skulle det alltid vara möjligt att köra på vägarna, såväl dagar som nätter, under helger och helgdagar. Att alltid kunna köra på vägarna är fördelaktigt för den här näringsgrenen som i konkurrens med järnvägen och inlandssjöfarten försöker vara snabbast och billigast. Anställda lastbilschaufförer gläder sig åt körtidsbegränsningar som är till för deras egen hälsa, men inte åt att behöva göra uppehåll på obekväma ställen. Egna förare, framför allt tidigare arbetstagare som efter påtryckningar från sina chefer blivit tvungna att överta företagsrisken, vill köra vidare för att rent ekonomiskt kunna hålla huvudet ovanför vattenytan. Skulle däremot de som bor i närheten av genomfartslederna få bestämma skulle så få tunga lastfordon som möjligt få trafikera de europeiska vägarna, i synnerhet inte i tätorter, naturområden, dalar och bergspass. 
För kommuner är endast trafik med tunga lastfordon till de egna industriområdena välkommen, eftersom man förväntar sig inkomster och arbetstillfällen av det, och inte genomfartstrafik som bara vållar olägenhet. Nu finns ett lapptäcke av bestämmelser med vilka kommuner och regioner skyddar miljön och söndagsvilan, och med vilka de försöker jämna ut farliga toppar i trafiken. För en stor majoritet människor är det viktigt att den friheten kommer att finnas även i fortsättningen, utan onödiga hinder att korsa gränser. 
Savarys förslag gör förbuden på det transeuropeiska vägnätets trafikleder förutsägbara. Däremot skulle jag vilja införa en bestämmelse om att de av honom undantagna snabbtransporterna av ömtåliga jordbruksprodukter måste ske på järnvägarna, och med avseende på det instämmer jag alltså inte med hans dispens. För övrigt anser jag att han har gjort en god avvägning mellan olika motstridiga intressen.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Vi tror på konceptet den inre marknaden och gemenskapsprincipen om fri rörlighet för personer, kapital och varor, men vi värnar även om människors livskvalitet och om miljön. Ofta kolliderar dessa två aspekter, det uppstår intressekonflikter och därför anser vi att det är nödvändigt att tillämpa vissa begränsningar för rörligheten för att säkra samlevnaden.
När det gäller den här saken har flera medlemsstater fastställt olika tidpunkter och datum för begränsningarna, vilket orsakar stor förvirring för transportörerna, avsändarna och mottagarna av lasterna samt även störningar på frakt-, distributions och försörjningsmarknaden.
Alla dessa faktorer gör det nödvändigt att försöka finna en miniminivå av gemenskapsharmonisering när det gäller tidpunkterna för begränsningarna, och för att göra detta är det för det första mycket viktigt att ha tillgång till ett effektivt informationssystem för transportörerna. Det krävs även tillförlitlig statistik över de trafikstockningar som uppstår inom de transeuropeiska näten samt de miljöeffekter som den höga trafiktätheten ger upphov till, för att bättre kunna skydda vår miljö. Dessutom bör vi utnyttja dessa begränsningar av rörligheten för att garantera att förarna får minimiperioder av oavbruten vila.
Det skulle dock inte vara demokratiskt att några medlemsstater får behålla de begränsningar de tidigare fastställt utan tidsgränser, medan de nya inte får införa några begränsningar alls. Det är en fråga om rättvisa att denna förmån gäller under en begränsad tid.
Slutligen vill jag gratulera föredraganden, Savary, till ett kvalitetsmässigt bra betänkande. Jag tackar honom även för att han, efter två tidigare misslyckade försök, har lyckats se till att harmoniserade regler för begränsningar för transporter, som är så nödvändiga för att marknaden och människorna skall kunna fungera och samexistera och för Europas miljö, debatteras under parlamentets plenarsammanträde.

van Dam (EDD).
Fru kommissionär! Det är inte alla som är övertygade om legitimiteten i och nyttan av trafikförbud, det visar inte minst den här debatten. Vi måste finna en balans mellan medlemsstaternas befogenhet att innefatta vilomoment i trafikvolymen å ena sidan, och fri rörlighet för varor och tjänster å andra sidan. Nationella myndigheter lyckas inte finna den här balansen, alltså behövs en europeisk ram vad den här saken beträffar.
Hur vid måste den här ramen vara? En inskränkning av de existerande förbuden kan inte räkna med något starkt stöd från vederbörande medlemsstater. De här förbuden måste vi acceptera. Däremot är, även med tanke på utvidgningen, en ram för nya körtidsförbud möjlig. En sådan ram behöver inte vara särskilt vid; det rör sig ju bara om tillkommande förbud. Tidsramen bör enligt mig begränsas till söndagar. Detta ansluter till söndagens särskilda ställning och kan motverka en kumulation av rekreativ trafik och godstrafik.
Effekten av den här förordningen går att begränsa på olika vis: med hjälp av kriterierna för att få dispens från trafikförbudet, med hjälp av undantag för vissa fordon och varor. Alltför många undantag skulle omintetgöra effekten. I vilken utsträckning tunga lastfordon bidrar till olyckor på vägarna är otydligt. Mer information om detta skulle vara mycket meningsfull. Med sådan information som underlag är förebyggande åtgärder möjliga för att förbättra säkerheten.
Att innefatta sociala bestämmelser i texten var en mindre god idé. Det här är inte rätt plats för det.
Herr talman! En god balans mellan samhälleliga och ekonomiska intressen har inte alls uppnåtts. Därför vill jag varmt rekommendera de ändringsförslag som min grupp har lämnat in.

Ferber (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! För andra gången försöker kommissionen att bekymra sig om saker som egentligen inte måste regleras på europeisk nivå. Det är innehållet i detta betänkande och det ämne som vi måste ta ställning till. Störs den fria rörligheten när det gäller varor i dag av nationella bestämmelser om körförbud? Jag säger helt klart nej, för om det vore så, skulle kommissionen redan i dag ha rätt att ställa medlemsstater inför EG-domstolen. Detta har den hittills inte gjort, alltså kan ingen störning av varornas fria rörlighet föreligga.
För det andra, vi kommer aldrig att nå en harmonisering av helgdagarna i Europa. Även detta är ju en del av regleringen. Jag tror att Frankrike som grande nation aldrig kommer att låta någon förbjuda den 14 juli, och i Tyskland kommer vi också att värja oss mot att den 3 oktober skall avskaffas. Det betyder att vi på grund av att vi har olika helgdagar i alla fall har olika bestämmelser om körförbud.
För det tredje, kommissionen hade redan 1998 under er föregångare, Kinnock, ett förslag, där man bara ville behålla körförbudet för söndagen, och det är egentligen dit man vill komma. Därför får det inte ske att vi i dag eller i morgon vid omröstningen röstar för att Europeiska unionen får rätt att utfärda generella bestämmelser om körförbud. Enligt subsidiaritetsprincipen handlar det här om saker som uteslutande måste regleras på medlemsstatsnivå och som också kan regleras på den nivån.
Därför har vi startat ett initiativ över gruppernas och ländernas gränser och lämnat in ett ändringsförslag för att avslå kommissionens förslag. Jag skulle vilja be mina kolleger att också rösta för detta ändringsförslag. Något europeiskt mervärde blir inte tillgängligt. Det finns inget europeiskt mervärde, eftersom undantagen i förslaget är sådana att i själva verket ingenting kommer att förändras. Om det bara handlar om att ställa upplysningar till förfogande har kommissionen naturligtvis rätt att bygga upp lämpliga informationssystem utan att ha några planer på lagstiftning. Det räcker faktiskt inte, kära fru kommissionär, att alla helgdagar i Europeiska unionen i dag bara tillkännages i den officiella tidningen. Ni har mitt fulla stöd när det gäller att bygga upp informationssystem. Det kan ni emellertid göra som kommission på eget ansvar på lägre nivå än ett direktiv. Min anhållan skulle vara: gör detta, så att alla berörda i hela Europeiska unionen också får kännedom om bestämmelserna och hur de ser ut i de enskilda staterna i Europa.
En sista punkt, det handlar också om att förhindra en ökning av undantagsbestämmelserna. Det är riktigt att känsliga varor och särskilt livsmedel är undantagna från bestämmelserna om körförbud. Men vilket mervärde vi får av att snittblommor kan transporteras även på lördag och söndag, och därtill på sommaren när allt i alla fall blommar överallt - och på vintern får de ju transporteras på lördagar - det förstår jag inte heller. Alltså hör på, låt oss rösta mot detta förslag. Låt medlemsstaterna själva bestämma detta, då har vi också medborgarna bakom oss när det handlar om Europa!

Vairinhos (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, herr föredragande! Svårigheterna från vissa medlemsstaters sida att acceptera en harmonisering av de transportbegränsningar som gäller tunga transportfordon som utför internationella transporter på de transeuropeiska vägarna, under helger och helgdagar, är notoriska, trots kommissionens många misslyckade försök att försöka tillämpa direktivet om ett öppet system med harmoniserade regler.
Omformuleringen av kommissionens förslag är bra, ett balanserat och helt berättigat förslag med tanke på kraven på rättssäkerhet och de växande skillnaderna i de nationella bestämmelserna som transitländerna radikalt sätter emot de geografiskt perifera länderna. Europeiska unionen är ett vägområde utan gränser, och utvidgningen kommer att innebära att problemet förvärras med ökade spänningar i brist på en harmonisering.
Min kollegas utmärkta betänkande är också tacksamt, särskilt förslagen att skapa ett annorlunda EU-instrument för väginformation, att utsträcka transportundantagen till att gälla blommor och färska grönsaker, samt de sociala följder som skilda nationella bestämmelser medför, vilket kan lösas med hjälp av samhällsåtgärder. Och några har lagts till, som t.ex. kompenserande vilotid och former för höjda löner. Jag tycker att det redan nu är en bra lösning på problemet.

Markov (GUE/NGL)
. (DE) Herr talman, fru kommissionär! Det betänkande som föreligger av Savary om körförbud för tunga lastfordon får mitt fulla bifall. Det är en bra kompromiss, som jag stöder. För det första: medlemsstaterna har möjlighet att utfärda inskränkningar för trafik med tunga lastfordon vid de tider som redan nu är vanliga: lördagar, söndagar och nationella helgdagar. För det andra: man har bestämt giltighetsområde efter principen om att inte göra åtskillnad mellan inomstatlig och gränsöverskridande trafik. Direktivet reglerar uteslutande den gränsöverskridande trafiken i det transeuropeiska vägnätet, varvid medlemsstaterna har rätt att utfärda ytterligare lagstadgade inskränkningar för den inomstatliga trafiken över hela vägnätet. För det tredje: vid sidan av undantagsbestämmelserna enligt allmän rätt har de nationella myndigheterna handlingsutrymme för att utfärda ytterligare undantagsbestämmelser även för gränsöverskridande trafik över de transeuropeiska vägnäten. För det fjärde: sanktioner och kontroller som har att göra med systemet för körförbud förblir de nationella myndigheternas angelägenhet.
Föredraganden har bland annat tagit upp två viktiga ändringsförslag. För det första skapandet av ett europeiskt system för vägtrafikinformation och för det andra en utvidgning av undantaget för blommor och färska trädgårdsprodukter. Herr Ferber, på denna mycket viktiga punkt har vi olika uppfattning: genom att anta detta direktiv åstadkommer man nämligen rättssäkerhet, och då kan man inte längre argumentera på olika sätt inför olika domstolar. Trafiksäkerheten höjs och belastningen på människor och natur minimeras. Medlemsstater som redan nu har liberalare lösningar tvingas inte att införa mer restriktiva åtgärder, och medlemsstater som har större restriktioner för tunga lastbilstransporter blir inte tvingade att lätta på dessa.

Bouwman (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, herr föredragande! Ni har utfört ett gott arbete, i den bemärkelsen att det är mycket bra att valet har fallit på en lätt form av harmonisering utifrån överväganden om trafiksäkerhet, miljö och begränsning av buller. Jag anser att Savarys argument i fråga om den rättsliga grunden - som är nödvändig eftersom vi annars kan få rättsliga tvister - är bra. Jag anser också att det är en bra sak att upprätthålla status quo. Jag säger det i strid med mitt lands och den där verksamma transportsektorns intressen. I det här fallet anser jag att centrumländernas intressen måste beaktas i första hand när det gäller problemen som jag nyss nämnde.
Periferin, där för övrigt hamnarna finns och transporterna börjar i första instans, måste anpassa sig till det. Och då framgår det mycket klart att man, om man tror att det är fråga om en begränsning av den fria rörligheten för varor, måste inse att det naturligtvis fortfarande finns en inlandssjöfart, att det fortfarande finns järnvägstransporter och att det fortfarande finns short-sea-möjligheter. Vill man åka från Nederländerna till Italien, så kan man använda short-sea. Det är också något som vi alla arbetar för. Jag anser att Savary har rätt som vill införa ändringsförslag 13. Egentligen skulle jag bara vilja föreslå att ordet ?undantagsvis? som han utelämnar, i fråga om begränsningarna, inbegrips i texten igen eftersom det trots allt bromsar upp helheten. Det skulle jag vilja nöja mig med, och Vermeer önskar jag att han nästa gång tar tåget.

Jarzembowski (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, kära fru vice ordförande! Jag ville rikta ett genmäle till min bayerska kollega, men han har redan lämnat kammaren. Därför talar jag för protokollet.
Det är absurt att någon alltid ropar till kommissionen om hjälp när österrikarna spärrar alperna. Men när vi åstadkommer något verkligt meningsfullt, nämligen enhetliga regler för körförbud, då ifrågasätter han gemenskapens kompetens. Jag kommer vid tillfälle att påminna honom om att man inte kan använda olika plattformar. Det är ju helt logiskt: vi talar om det transeuropeiska vägnätet, om gränsöverskridande trafik, att vi i enlighet med vitboken vill ha ett effektivt system för nyttjande av det transeuropeiska vägnätet, och då kommer en ledamot av Europaparlamentet och säger att det inte finns någon europeisk kompetens. Jag kan bara säga att det är skrattretande. Det är fullständigt skrattretande.
Även om jag hör till ett land som pungslås av transittrafiken, eftersom lastbilarna far kors och tvärs genom Tyskland, från norr till syd och från väst till öst, är jag dock av den uppfattningen att vi behöver europeiska regler. Vi måste ha regler för hur vi löser målkonflikten mellan intresset hos medborgarna på orten - mot buller, mot tilltäppta vägar - och näringslivets intresse att kunna transportera sina varor.
Vi beklagar den höga arbetslösheten. Om vi vill bli av med arbetslösheten behöver vi ekonomisk tillväxt. Ekonomisk tillväxt kan man inte få via Internet. Man kan visserligen beställa något över Internet, men man måste få varan levererad, så att arbetsplatserna i industrin är beroende av att ett effektivt utnyttjande av detta transeuropeiska vägnät äger rum. Att säga att detta inte har något med Europa att göra och att varje land kan göra som det vill med detta är fullständigt obegripligt. Än mer obegripligt är det med tanke på att vi står inför en utvidgning av Europeiska unionen. Vi bör ge de länder som snart kommer att ansluta sig ett knippe harmoniserade regler som de vet att de kan hålla sig till, detta kan de ställa in sig på. Det finns behov av en europeisk reglering.
Vi måste helt enkelt konstatera att ingen, inte heller kommissionen, vill ändra på medlemsstaternas helgdagar genom systemet med effektivare anmälningar och kontroller av ytterligare förbud. Det är ju struntprat! Det handlar primärt om veckoslutstrafiken. Det är det som frågan gäller! En speditör, en arbetstagare, måste veta när och var han kan komma fram, när och var han måste bli stående. Naturligtvis måste man då också ha riktiga parkeringsplatser med sanitära inrättningar.
Därför fru kommissionär, fru vice ordförande, bara en fråga, och jag ber er att svara mig på den: Savary, som har varit en mycket bra föredragande, föreslog detta europeiska system för vägtrafikinformation. Är ni beredd att stödja detta? För då skulle jag också säga till min kollega Markus Ferber: om man vill ha ett effektivt informationssystem måste man föreskriva det i ett direktiv för att förplikta medlemsstaterna till medverkan. När man har frivilliga system vet vi att medlemsstaterna inte lämnar några aktuella uppgifter. Det behöver vi alltså. Fru kommissionär, fru vice ordförande, är ni beredd att stödja denna storartade idé från Savary om ett sådant system?
(Applåder)

Turmes (Verts/ALE)
. (DE) Herr talman, ärade kommissionär! Det är helt och hållet legitimt att medborgarna i länderna i Europas centrum inte vill låta sig köras över av en trafikpolitik som ensidigt utnyttjar landsvägen. Det är emellertid också förståeligt att de perifera länderna kräver samma rättigheter för sina transportföretag. EU måste här försöka finna en kompromiss.
EU har i fördragen i Maastricht och Amsterdam satt upp två mål, som egentligen ställer enorma reformkrav på trafikpolitiken. I Maastricht sattes trafiksäkerhet upp som EU-mål, i Amsterdam förpliktade sig EU att också garantera att skydda medborgarnas livskvalitet. Skyddet mot buller och avgaser för utsatta medborgare och miljön i känsliga regioner kan visserligen förbättras något genom inskränkningar i trafiken, men på längre sikt kan bara ett beslutsamt främjande av järnvägstrafik uppfylla det dubbla målet att säkra livskvaliteten för medborgarna i Europas centrum och garantera länderna i periferin god tillgång till den inre marknaden.
Om själva direktivet: jag välkomnar också att jämförbar statistik införs. Mot bakgrund av en i dag obalanserad tillämpning av EU:s trafikpolitik anser jag visserligen också att vi i dag fortfarande behöver långtgående rättigheter för medlemsstaterna till försvar mot en obalanserad trafikpolitik från EU:s sida.

Titford (EDD).
Herr talman! Det fantastiska med detta betänkande är att det innehåller meningen ?Europeiska unionens territorium utgör hädanefter för vägtrafiken ett område utan gränser?. Det tycks därför ha undgått uppmärksamheten hos upphovsmannen till detta häpnadsväckande påstående att Förenade kungariket har en gräns mot resten av den europeiska kontinenten. Den kallas engelska kanalen, eller la Manche, om ni föredrar det. Det må inte vara en väggräns, men de ca 3,5 milen hav vid sin smalaste punkt gör en rätt så stor skillnad. Ni kanske också har lagt märke till att vi kör på vänster sida, och att det finns vissa andra skillnader i vägsystemen i Förenade kungariket. Vi har ett annorlunda handelssystem och ett annat livstempo.
Vi har följaktligen utvecklat våra egna kontrollsystem. De fungerar någorlunda, och samtidigt som vi tackar föredraganden för hans arbete med konvergenssystemet med frihet, vilket ger medlemsstaterna friheten att utarbeta sina egna regler, behöver vi inte er frihet. Vi klarar alldeles utmärkt att upprätta våra egna regler, och vi är fullständigt nöjda med att våra långtradarchaufförer lever vidare vid sidan av era. Därför behöver vi inte heller er konvergens, och vi behöver inte någon harmonisering.

De Palacio
. (ES) Fru talman, ärade ledamöter! För det första vill jag tacka föredraganden, Savary, för det subtila och skickliga sätt som han har behandlat denna så känsliga, svåra och komplicerade fråga på. Som sagt har vi två tidigare misslyckade betänkanden som har lagts fram om samma fråga bakom oss.
Vi vet alla att en väl fungerande vägtransportsektor är grundläggande för att handeln inom gemenskapen skall flyta smidigt och för den europeiska ekonomin, och att vi talar om en av de fundamentala friheterna inom den inre marknadens grundläggande pelare och grundandet av gemenskaperna. Samtidigt vet vi att sektorn går igenom en svår period: pressen från konkurrensen - som är mycket stark - problemen med trafikstockningar i många korridorer, svårigheterna med genomfarterna vid några punkter - som till exempel Alperna - oron för vägsäkerhet eller det starka sociala trycket.
Dessa problem förvrider inte bara bilden av sektorn; det är verkliga problem som kan förvärras med anledning av utvidgningen. Av den anledningen understryker kommissionen det brådskande behovet av att anta en samling åtgärder för en gemenskapstrategi för främjande av följdriktighet i vägtransportsektorn och en förstärkning av den inre marknaden i denna sektor.
Ni känner till alla dessa åtgärder som har lagts fram av kommissionen - de flesta av dem lades fram under det franska ordförandeskapet - och de diskuterades även delvis och ingår i vår analys av vitboken. Det är i det här sammanhanget som förslaget över de trafikbegränsningar som vi diskuterar i dag skall ses.
Jag anser fullt och fast att det är viktigt att införa regler på gemenskapsnivå på det här området och organisera begränsningarna för tung lasttrafik under veckosluten i hela unionen. Sju av de femton medlemsstaterna har redan infört begränsningar för vissa fordonskategorier. Dålig samordning av detta slags åtgärder försvårar den inre marknadens funktion för vägtransporter och kommissionen och en majoritet av medlemsstaterna är för gemensamma regler som fastställer ett varaktigt, tydligt och öppet system som underlättar, som det har sagts, en kombination, en svår balans, mellan de motsatta intressena: medborgarnas rättighet att under veckosluten kunna utnyttja vägar som inte är fulla av trafikstockningar och fri rörlighet för trafik med varor och gods genom hela unionen.
Kommissionen har i detta ändrade förslag försökt besvara de inledande invändningarna genom att tydligt ange att bestämmelserna endast skall tillämpas för tunga lastfordon som deltar i internationella transporter på bestämda vägar och inom det europeiska transportnätet. Följaktligen är det fortfarande medlemsstaternas behörighet att införa begränsningar med olika varaktighet för alla vägar som inte ingår i nätet, vilket även inbegriper de övriga nationella vägarna. I och med förslaget harmoniseras tidpunkterna för begränsningarna under veckosluten, men det försvårar inte de nuvarande begränsningarna i de allra flesta av unionens medlemsstater. I förslaget fastställs även ett system för anmälan av de dagar, inklusive helgdagar, som medlemsstaterna planerar att införa begränsningar på. Jag har därmed besvarat Jarzembowskis fråga och jag tackar för hans stöd. Till en början instämmer vi i Savarys begäran, och det finns bara några olösta frågor när det gäller tillämpningen av en kostnads-/intäktsanalys och när det gäller intensiteten av den informationsmekanism som tas upp där.
Om vi börjar tala konkret om ändringsförslagen, kan jag säga att de flesta kan godtas, närmare bestämt 20 stycken. Det finns dock några som vi måste förkasta, närmare bestämt nummer 32, helt enkelt därför att det utgör ett förkastande av vårt förslag. Vi förkastar även ändringsförslagen 4, 13, 35 och 38, eftersom de innehåller bestämmelser som gör det möjligt för medlemsstaterna att införa en begränsning och endast informera kommissionen om detta och i vidare bemärkelse andra medlemsstater i unionen och dess transportörer. Vi anser att detta är överdrivet tungrott och att det därför inte kan tillåtas, och vi håller inte med om att kommittésystemet är det lämpliga, vilket innebär att systemet behålls och alla får garantier tack vare det. Vi kan inte heller stödja ändringsförslagen 24-28, 30, 36, 37 och 40, som inför en alltför restriktiv inställning, vilket skulle rubba förslagets jämvikt och sänka kvaliteten på det. I och med ändringsförslagen 18, 29 och 31 skulle ytterligare krav tilläggas som kommissionen inte kan godta, eftersom de är oproportionerliga i förhållande till syftet med förslaget. Jag avser här belastningar i form av sammanställningar av statistik, förteckningar över överträdelser och böter och att man går djupare in på vägsäkerhetsaspekter utan att tala om den inre marknaden. Slutligen förkastar vi ändringsförslagen 2, 23, 25 och delar av 39, eftersom vi inte anser dem vara relevanta.
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill än en gång upprepa min tacksamhet till Savary för hans outtröttliga arbete. Man måste ha mycket energi för att ta itu med detta betänkande och inte tappa modet, jag har förståelse för att ståndpunkterna är så motsatta att det verkar omöjligt att nå en överenskommelse. Jag anser dock, som Savary - och därför har jag utarbetat detta ändrade förslag och jag har fortsatt att insistera - att man måste söka en medelväg som naturligtvis ingen kommer att vara nöjd med, men som blir en balans där de olika intressen som finns med i bilden beaktas på ett förnuftigt sätt.
Vi måste dessutom komma ihåg att den inre marknaden kommer att utvidgas mot öst och att i denna situation kommer det bli ännu mer nödvändigt att försöka nå en samordnad ståndpunkt och inriktning, en viss harmonisering. Det handlar inte om en fullständig harmonisering, utan om ett minimum av harmonisering av reglerna för trafikbegränsningar för de transeuropeiska näten som gör det möjligt att garantera en lämplig fri rörlighet för varor inom unionen, vilket är absolut grundläggande för den ekonomiska utvecklingen och för den ekonomiska aktiviteten i våra länder.
Tack så mycket, fru talman, tack så mycket, herr Savary! Jag hoppas att parlamentet äntligen kan anta Savarybetänkandet i morgon; jag anser att det är ett balanserat betänkande och att det är det bästa vi kan nå för båda sidor.

Talmannen.
 - Tack, fru kommissionär Loyola de Palacio.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om två betänkanden om biobränslen:
betänkande (A5-0218/2002) av Mayol i Raynal - för utskottet för ekonomi och valutafrågor - vad gäller möjligheten att tillämpa nedsatta punktskatter på vissa mineraloljor som innehåller biobränslen och på biobränslen (KOM(2001) 547 - C5-0030/2002 - 2001/0266(CNS))
och
betänkande (A5-0244/2002) av Ayuso González - för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi - om främjande av biobränslen för transport (KOM(2001) 547 - C5-0684/2001 - 2001/0265(COD)).
Mayol i Raynal (Verts/ALE)
. (FR) Fru talman! Vi rådfrågas om ett förslag till skattedirektiv om biobränslen. Innan vi undersöker dess förtjänster skulle jag vilja lämna två preliminära anmärkningar.
Den första är av språklig karaktär. Jag ber er fru talman, och mina kolleger, att ursäkta de språkliga fel som jag gör mig skyldig till. Mitt modersmål är egentligen katalanska, och jag beklagar inför er alla att tio miljoner invånare inte kan få tala sitt eget språk. Min andra anmärkning är av terminologisk karaktär. Termen biobränslen förefaller diskutabel. Jag har i utskottet för ekonomi och valutafrågor föreslagit användningen av termen ?agrobränslen?. Eftersom detta förslag inte antagits vill jag bara kort påminna om detta.
Direktivförslaget framstår som en följd av det direktivförslag som syftar till att främja användningen av biobränslen vid transporter. Kommissionen utgår ifrån en hypotes om en fortsatt ökning av vägtransporterna. För att de förpliktelser Europeiska unionen ingått i Kyoto skall kunna infrias måste man planera för att delvis ersätta de fossila bränslena med bränslen som inte förvärrar växthuseffekten.
Apropå detta förutspås i vitboken om transportpolitiken att koldioxidutsläppen från transporter kommer att öka med 50 procent mellan 1990 och 2010. Enligt de undersökningar som genomförts i vitboken svarar vägtransporterna för 84 procent av dessa utsläpp.
Den ökade efterfrågan inom transportsektorn medför för övrigt ett ökat beroende av tredje länder som producerar olja eller naturgas. I kommissionens grönbok om trygg energiförsörjning förutspås att alternativa bränslen omkring år 2020 kommer att utgöra 20 procent av den totala konsumtionen. Vi kommer då enligt kommissionen att ha fördel av att ha främjat bio- eller agrobränslen. Detta utgör en möjlighet att utnyttja den mark som med stöd av Blair House-avtalen är undantagen från produktion av livsmedel. Detta, menar kommissionen, är en framtidsutsikt som skulle kunna vara intressant för de framtida medlemsstaterna, Östeuropa, Malta och Cypern.
För att man skall kunna främja biobränslen är det nödvändigt med ett stimulerande skattesystem. Med det nuvarande priset på råolja skulle merkostnaden för produktionen av ren biodiesel ligga på mellan 0,25 och 0,30 euro per liter jämfört med fossil diesel. Det förefaller faktiskt som om kommissionen skulle vilja anta systemet för beskattning av biobränslen efter domen i första instansrätten av den 27 september 2000.
Det handlar om ett system med undantag från gemenskapsrätten när det gäller punktskatter på mineraloljor, vars harmonisering av strukturerna utgör föremål för direktiv 92/81, som man önskar ändra genom föreliggande direktiv. Medlemsstaterna har för att främja produktionen av bio- eller agrobränslen hittills kunnat planera åtgärder för nedsättning eller befrielse när det gäller punktskatter med stöd av artikel 8.2 d i direktiv 92/81. I detta direktiv föreskrivs särskilt att pilotprojekt för teknisk utveckling av mer miljövänliga produkter, särskilt när det gäller bränslen från förnybara energikällor, kan utgöra föremål för sådana skattebefrielser.
Mot bakgrund av dessa bestämmelser har bland annat Tyskland, Frankrike och Sverige antagit undantagssystem vilka går så långt som till fullständig skattebefrielse. Första instansrättens domstol upphävde dock kommissionens beslut som godkände detta specifika undantagssystem för den franska staten eftersom verksamheten i fråga - det rörde sig om produktion av ETBE - hade passerat pilotprojektstadiet.
En annan möjlighet till undantag föreskrivs i direktiv 92/81, i artikel 8.4. Rådet beslutar enhälligt om detta på förslag från kommissionen. På grund av prejudikatet BP Chemicals har många medlemsstater vänt sig till kommissionen med begäran om dispens. Mot bakgrund av artikel 93 i fördraget syftar direktivförslaget till att harmonisera systemet med punktskatter för biobränslen. Det föreskrivs alltså att medlemsstaterna skall kunna fastställa tullar som är lägre än den nivå på 20 procent som räknas som en lägsta nivå för dessa produkter, men att dessa tullar inte får nedsättas med mer än 50 procent i förhållande till de punktskatter som drabbar fossila bränslen. En ytterligare nedsättning kan införas av medlemsstaterna till förmån för bio- eller agrobränslen som konsumeras av en del transportföretag, som t.ex. lokala kollektivtrafikföretag. Flera ändringsförslag syftar till att tillåta en total befrielse för biobränslen. Det är inte särskilt troligt att medlemsstaterna, som fattar enhälliga beslut på detta område, lyckas komma fram till ett avtal på denna punkt.
Det är ur ekologisk synpunkt inte på något sätt uppenbart att de produkter som direktiven i fråga syftar till att främja, dvs. bio- eller agrobränslen som kan blandas i olja (biodiesel och bioetanol), utgör en verklig fördel. Man kan fråga sig om övervägandena beträffande reduceringen av växthuseffekten inte mest utgör någon sorts täckmantel för oljeföretagen, de kemiska förädlingsindustrierna, bilindustrin och det industriella jordbruket.
I det ändringsförslag vi har lagt fram finns likaså en strävan efter att storleken på nedsättningarna av skattesatsen enbart skall bestämmas utifrån det ekologiska intresset av produkter och användning. Det förefaller ur denna synvinkel mer lämpligt att främja användningen av biobränslen genom det man kallar för bundna transportmedel: taxibilar, busslinjer och diesellokomotiv. Ett särskilt distributionsnät med motorer som är speciellt anpassade för att fungera enbart med biobränslen kommer alltså att kunna upprättas, och resultatet kommer ur energisynpunkt att vara enbart positivt.
Denna lösning har även fördelen av att främja en utveckling som går mot en decentralisering. Man kan förstå varför dessa produkter och denna användning borde få åtnjuta en fullständig befrielse. Samma sak borde gälla för de biobränslen som kommer från medelhavsregionernas biomassa där risken för bränder är större. I grund och botten är vi eniga beträffande målet på 2 procent beträffande biobränslen för 2005, men motsätter oss målet på 5,75 procent för 2010. Vi efterfrågar en ny definition av de kvantitativa målen efter en utvärdering av inverkan på miljön, där alternativ användning av biomassan tas med i beräkningen.

Ayuso González (PPE-DE)
. (ES) Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Detta är ett direktiv som bemöter kommissionens meddelande, grönboken och parlamentets olika resolutioner. Vi anser att det är ett realistiskt direktiv och att det inte kommer att bli några problem att följa det.
Innan jag fortsätter vill jag betona det samarbete och den goda gemenskap jag haft med skuggföredraganden, Rothe, och med föredraganden av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, Kronberger, eftersom detta handlar om ett Hughesförfarande. Denna omständighet har för övrigt avsevärt försenat debatten om direktivet i den första behandlingen på grund av ett problem med behörigheter som parlamentet har dröjt alltför länge med att lösa.
Jag kommer huvudsakligen att koncentrera mig på direktivets mest konfliktskapande aspekt, nämligen frågan om målen.
Kommissionen har föreslagit några obligatoriska mål som skall uppfyllas under loppet av några år. Det finns länder som går framåt och som skulle kunna uppfylla dem före de datum som kommissionen har föreskrivit. Emellertid har många länder reservationer mot att godta dem.
Parlamentet, såväl utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, har trots de ändringsförslag som har lagts fram - och det har varit många - i vilka indikativa mål har föreslagits, med mycket bred majoritet godkänt att målen skall vara obligatoriska. I utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi blev röstresultatet närmare bestämt 38 röster för och 5 mot.
Trots detta har den alternativa föredraganden, jag själv och föredraganden av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor i en mycket generös gest från parlamentets sida gemensamt lagt fram ett ändringsförslag inför rådet om att målen skulle vara indikativa. Vi förväntade oss naturligtvis något i utbyte: att rådet skulle svara med att anta en rad ändringsförslag som parlamentet föreslår och att rådet antar kommissionens förslag till direktiv med undantag för frågan om målen. Dessutom föreslår vi även rådet en överenskommelse om ändringsförslag 53, som handlar om att medlemsstaterna av befogade skäl skall kunna försena tillämpningen av direktivet med ett undantag på två år och en enda gång.
Jag vill ta upp en annan fråga som inte handlar om detta direktiv, men som indirekt påverkar tillämpningen av blandningar. Det handlar om direktiv 98/70/EG om kvaliteten på bensin. Kommissionen är medveten om att detta direktiv måste anpassas för blandningarna, eftersom det inte går att tillämpa samma regler för blandningar som för de övriga bränslen som utvinns ur petroleum. I länder med varma somrar ökar flyktigheten och då måste ångtrycket höjas. Jag hade själv lagt fram ett ändringsförslag som gick i den riktningen. På grund av juridiska problem har jag dragit tillbaka den andra delen, men jag vill betona att kommissionen bör föreslå en ändring av direktiv 98/70/EG, eftersom blandningarna i länder med varma somrar kan ha en flyktighet på 70 kPa (kilopascal), vilket inträffar och är tillåtet i länder med arktiska somrar.
En annan fråga som har kommit upp under debatten om ändringsförslagen är förslaget att andra bränslen införs i direktivet. Detta är inte målet för direktivet. Emellertid finns det en rad ändringsförslag till skälen som kan godtas, eftersom det föreslås att dessa alternativa bränslen skall beaktas. Vi instämmer däremot i de ändringsförslag där man vill införa bioväte i direktivets tillämpningsområde. Andra ändringsförslag handlar om att fastställa kvalitetsnormer för biobränslen som skall blandas. Det är nödvändigt att fastställa standardnormer för alla biobränslen.
Slutligen vill jag säga att detta är ett direktiv som har utarbetats för att vanliga bränslen skall ersättas av biobränslen. Det är inte ett direktiv som har miljön som slutmål, men det får stora återverkningar för miljön. Det finns de som säger att det finns andra, billigare sätt att minska utsläppen av koldioxid. Det finns det utan tvivel, men direktivet kan utgöra ännu en synergi. Dessutom ger det andra fördelar på arbetsmarknaden och inom jordbruket. Det enda jag ber rådet om är att man godtar kommissionens och parlamentets förslag och att direktivet antas, eftersom producenterna av biobränslen behöver en stabil ram för att producera.

Kronberger (NI)
. (DE) Herr talman! De båda dokument som kommissionen har lagt fram, å ena sidan om beskattning och å andra sidan om främjande av biobränslen för transport, är i sig själva något motstridiga. I det ena direktivet vill man införa en skatt på biobränslen varigenom man skulle beröva dem deras konkurrenskraft gentemot fossila bränslen. I det andra direktivet är avsikten att främja biobränslen för transport för att åstadkomma en tydlig ökning av deras andel av den totala bränsleförbrukningen. Främjandet av biobränslen är med säkerhet en viktig beståndsdel i en framtida ekologiskt godtagbar och hållbar energiförsörjning i Europa. Ändringsförslagen från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för ekonomi och valutafrågor, som inbegriper en möjlighet till fullständig skattebefrielse, gör å andra sidan att de båda förslagen blir möjliga att samordna.
I diskussionen om biobränslen finns det en tyngdpunkt, nämligen frågan om miljön. Man har krävt att biobränslenas hela ekologiska livscykel skall bedömas. Detta är i princip riktigt; men som jämförelse till detta måste man också ta med en sådan bedömning av de fossila bränslena, alltså även här bedöma hela livscykeln, då får man fram objektivt jämförbara resultat. Detta bör man då också ta hänsyn till i diskussionen med rådet, där vi har föreslagit en kompromiss. Då kan man förmodligen avgöra mycket bättre om man handlar ekologiskt när man eftersträvar obligatoriska eller indikativa mål. Vi kommer visserligen att nå en kompromiss, men en av de viktigaste förutsättningarna för detta är rådets samtycke.

Auroi (Verts/ALE)
Fru talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Jag anlände alldeles nyss och är glad över att få yttra mig angående denna fråga om ?biobränslen? som jag har arbetat med för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Det förefaller som om man i denna diskussion om biobränslen på något sätt har placerat plogen framför dragdjuren i den meningen att det i första hand utgör ett jordbruksproblem och det därför hade varit mer förnuftigt att vänta på att utvärderingen av Berlinagendan blev klar, dvs. på att granskningen efter halva tiden avslutats, för att verkligen veta hur man skulle inrikta politiken beträffande biobränslen.
Det är i själva verket främst det sätt som jordbruket bedrivs på som avgör kvaliteten på produktionen av biobränslen, och det är detta man i första hand bör hålla i minnet när det gäller denna fråga. Biobränslena kan produceras i huvudsakligt vinstgivande syfte, med genetiskt modifierade organismer och insatsvaror, men då blir det ekologiska resultatet i sin helhet negativt.
Om vi däremot följer den princip som man sedan en tid tillbaka gör inom den gemensamma jordbrukspolitiken, dvs. om man tillämpar en högre grad av växelbruk och om man verkligen respekterar miljön, då skulle biobränslena och produktionen av dem kunna utgöra ett positivt komplement för jordbrukarna när det gäller direktproduktionen. Det är faktiskt bättre att producera ren biodiesel, och ren olja, eller att använda biomassan för att framställa väte, än att följa en logik som går ut på att tillföra en liten andel bränsle som framställts inom jordbruket till bränslen som är fossila och följaktligen oerhört förorenande vid produktionen.
Detta öppnar dörren för ett tillvägagångssätt som förefaller vara ett steg i rätt riktning. Eftersom det förslagna tillvägagångssättet förefaller tillfredsställande skall vi titta närmare på det man kommer att besluta om i sista hand.

Grönfeldt Bergman (PPE-DE).
Fru talman! Då Europeiska unionen har åtagit sig att se till att utsläpp av växthusgaser skall minska, anser jag det vara oerhört viktigt att ge goda förutsättningar för utveckling av förnybar energi, särskilt biobränsle. En minskning av utsläppen är dock inte det enda skälet till varför det är viktigt att satsa på utvecklingsarbete för att få fram alternativa bränslen. Även frågan om en långsiktigt tryggad energiförsörjning för Europeiska unionen blir allt viktigare.
Eftersom skatterna utgör en mycket stor del av energiprodukternas försäljningspris, är olika typer av skatteincitament effektiva styrmedel. Det förslag som jag tänker begränsa mig till att tala om handlar om möjligheten till nedsättning av punktskatter i medlemsstaterna, dvs. kommissionens förslag till ändring av direktiv 92/81/EEG. I detta förslag ges medlemsstaterna tillgång till ett flexibelt ekonomiskt styrmedel för att utveckla produktionen av biobränslen. Det tar hänsyn till medlemsstaternas budgetförhållanden, lokala förhållanden och egna val av tekniska lösningar. Förslaget är därför i samklang även med subsidiaritetsprincipen. De ändringsförslag från föredraganden och utskottet för ekonomi och valutafrågor som antagits i utskottet anser jag ha förbättrat förslaget ytterligare. De innehåller krav på såväl tidsbegränsningar och övervakning som krav på utvärdering av total energieffektivitet och krav på utvärdering och undersökning av miljöpåverkan. Det är därför med glädje som jag vill tillstyrka betänkandet, och jag önskar att det godkänns av Europaparlamentet.

Randzio-Plath (PSE)
. (DE) Fru talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden, och jag anser att detta betänkande verkligen för utvecklingen framåt i en fråga som är av stor politisk, ekonomisk, miljöpolitisk och energipolitisk betydelse. Framställning och användning av bränslen som utvunnits ur biomassa är politiskt och ekonomiskt ett alternativ till oljeimport. Efterfrågan på energi för trafikändamål kommer även i fortsättningen att öka. Det har vi alla klart för oss eftersom samhället blir allt rörligare, och i och med utvidgningen av unionen kommer trafikmängden fortsättningsvis att öka dramatiskt även i Europa.
En säker försörjning är en absolut nödvändig förutsättning för Europas näringsliv och arbetsplatser. Ur den synpunkten är inriktningen mot skattemässiga stödåtgärder riktig, eftersom vi nämligen kan räkna med att det redan inom några få årtionden kommer att vara möjligt att helt ersätta importen av olja till motorbränsle med bränsle som utvunnits ur biomassa. Av den anledningen är det riktigt att på europeisk nivå under en övergångstid främja biobränslen för transport med skatterna som instrument. Det är inte tillräckligt att några stater på en inre marknad har utvecklat sådana instrument och andra inte.
Nu är det så att biobränslen skattemässigt räknas som mineralolja på grund av sin egen andel kolväten och en nödvändig uppblandning med mineralolja. Därför är det också riktigt att vi rekommenderar Europaparlamentet i plenum att trots allt gå utöver kommissionens förslag och inte bara tänka på reducerade skattesatser utan även på skattemässig befrielse som stöd för att verkligen vidta en avgjort främjande åtgärd.
De skattemässiga förmånerna - det må vara i form av lättnader eller befrielse - leder till tydliga kostnadssänkningar så att biobränslenas konkurrenskraft kan garanteras. Samtidigt kan detta främjande skapa arbetsplatser inom jordbruket och vid uppförandet av anläggningar, vilket i sin tur leder till högre skatteintäkter och socialförsäkringsbidrag. Slutligen är framställning av biobränslen arbetsintensiv och ger högre sysselsättningseffekt än produktion av traditionella motorbränslen. Den gynnsammare skattemässiga behandlingen på gemenskapsnivå är likformig på den inre marknaden och även ägnad att stärka unionens konkurrensförmåga. Innovationer kan bli resultatet på områden som rör tillvägagångssätt, odlings- och skördeteknik, men även när det gäller tillverkning av motorfordon. Kvalitetsnormer på gemenskapsnivå för biobränslen för transport anpassade till motorteknikens utveckling skulle göra det möjligt att utveckla motortekniken till en bil med nollutsläpp, vilket troligen också skulle vara en exportsuccé. Allt detta stärker tillväxten och skapar arbetsplatser. Det gäller även med tanke på export av tillämpliga produkter och metoder för länder som i dag är beroende av oljeimport för sin ekonomi.

Mulder (ELDR).
Tack, fru talman! Även min grupp anser att kommissionens förslag är ett mycket tilltalande förslag. Sedan år och dag anser min grupp att användningen av jordbruksprodukter för industriella ändamål måste främjas. Jag kan tänka mig att det här förslaget om biobränslen är det första i en lång rad. För jordbruksprodukter kan även användas för andra ändamål. Jag tänker till exempel på smörjoljor, plaster som går att återvinna och så vidare. Det finns en mängd andra saker.
Andra talare har sagt samma sak: vad energi beträffar är Europa alltför beroende av import. Närmare hälften, ungefär 45 procent av det vi behöver, importerar vi, och vårt beroende kommer antagligen att växa sig starkare. Kommissionen är alltså inne på rätt väg med det här förslaget. En av de saker som borde beräknas är hur vi kan använda vegetabilisk biodiesel ännu effektivare. På olika håll har man framhållit tvivel, som jag inte instämmer med helt, om huruvida biodiesel verkligen är så lönsamt ekonomiskt och ekologiskt sett. Jag anser att det förhåller sig så, men kommissionen kan kanske förbättra ett och annat.
Vad som inte står i kommissionens förslag, men som jag instämmer med i allra högsta grad, är att även rent vegetabiliska oljor, alltså inte endast biodiesel, kan användas som bränsle. Det finns teknik för det från Tyskland för en viss motor, så varför skulle vi inte testa det? Varför skulle det inte kunna vara så att bönder som använder sin egen vegetabiliska olja får skattelättnader för det? Vi kommer i vilket fall som helst att skriva under på det.
Vad skatterna beträffar. Olika länder har i det förgångna gjort försök att främja biobränslen och i olika länder i Europa tillämpas olika former av differentierade skatter. Vi anser att de måste få finnas kvar tills vidare. Enligt mig skulle det i det långa loppet kunna ge anledning till konkurrensskillnader, och det måste vi kunna förekomma. Vi tror att skatteskillnaderna kan kvarstå ungefär till 2008, men runt den tiden kommer oundvikligen en viss harmonisering att uppträda, och jag anser att det är bra att kommissionen är uppmärksam på det.
Alltså, för att sammanfatta det kort, kommissionen önskas lycka till med det här förslaget; ren vegetabilisk olja bör också innefattas i detta och för att i framtiden främja bruket av jordbruksprodukter i allmänhet bör kommissionen också lägga fram ett förslag om smörjoljor, plaster som går att återvinna, etc.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Fru talman! Att använda biobränslen kan vara alldeles utmärkt från miljösynpunkt, inte minst med tanke på utsläppen av växthusgaser. Det behöver dock inte nödvändigtvis vara det, utan det beror helt och hållet på hur dessa biobränslen produceras. Att använda kraftigt subventionerade, högt förädlade jordbruksprodukter till att framställa biobränslen kan i många fall vara oklokt från miljösynpunkt. Det finns betydligt mer intressanta tekniker, t.ex. framställning av etanol ur skogsråvara, om man skall se på den sammanlagda miljöeffekten. Biobränslena måste därför bedömas ur ett helhetsperspektiv i fråga om den miljöbelastning de leder till, om man skall få ett långsiktigt hållbart system. Beskattningen måste också anpassas till denna långsiktiga miljöpåverkan.
Jag anser vidare att om man skall få ett genombrott för denna nya teknik och de omfattande investeringar som krävs, måste länderna få ta bort skatten helt under en övergångsperiod, för att få till stånd de investeringar som behövs vad gäller motorer, tankställen m.m.

Blokland (EDD).
Fru talman! Minskade utsläpp av växthusgaser anser jag vara en eftersträvansvärd målsättning. Jag undrar emellertid om det målet uppnås genom att främja bruket av biobränslen. Vid sidan om den positiva koldioxideffekten har biobränslen också andra miljöeffekter. Vid förbränning frigörs även andra gaser, och de här miljöeffekterna är i regel mindre positiva. Enligt min bedömning behövs således en integral studie av biobränslens inverkan på miljön för att undanröja de tvivel som finns vad gäller användningen av dem. Om vi främjar biobränslen med skatteåtgärder utan att först ha en klar bild av effekterna på miljön så kan det hända att vi lurar oss själva. När användningen av biobränslen uteslutande bidrar till en bättre miljö är befrämjande på sin plats. Dock måste det understrykas att samma utsläppsnormer måste gälla för motorer som förbränner biomassa som för vanliga bensinmotorer.

Karas (PPE-DE)
. (DE) Fru talman, fru kommissionär, mina ärade damer och herrar! Vad är egentligen biobränslen? Biobränslen är drivmedel som ersätter konventionella motorbränslen eller kan tillföras dessa och som utvinns genom bearbetning eller fermentering av olika icke-fossila biologiska material. Jag säger detta därför att vi alltid också bör förklara vad vi talar om. Bioetanol och biodiesel är för närvarande de mest använda biobränslena. Lönsamheten för dessa båda ämnen är mycket likartad, men de kan inte konkurrera med de drivmedel som utvinns ur bergolja. Lönsamheten för biobränslen som drivmedel är uppenbarligen å ena sidan beroende av en optimering av produktionsprocessen, av produktionsvolymen, och å andra sidan av priset. I samband med biodiesel vill jag nämna att den utvinns ur vegetabilisk olja - raps-, solros-, soja- och palmolja osv. och att vegetabilisk olja i EU mestadels framställs i regionala odlingar och vid sidan om även kan finna användning som djurfoder.
Mina damer och herrar! Som övertygad företrädare för en ekosocial marknadshushållning välkomnar jag därför att medlemsstaterna för produkter som utgörs av biobränslen kan tänka sig skattesatser som ligger under de fastställda lägsta nivåerna. Jag kräver emellertid också, vilket redan har skett i utskottet för ekonomi och valutafrågor, att detta tillstånd också för en bestämd tid måste innehålla fullständig skattebefrielse för rena biobränslen.
Varför kräver vi detta? För att vi måste grantera biobränslenas konkurrensförmåga gentemot mineraloljor. För närvarande uppgår merkostnaderna till cirka 0,30 euro per liter. En andra orsak är att biobränslen för transporter är koldioxidneutrala och därför väsentligt bidrar till en minskning i fråga om utsläpp av växthusgaser och till uppfyllandet av målen i Kyotoavtalet. De är för det tredje en förbättring i riktning mot en oberoende europeisk energiförsörjning som vi själva har föresatt oss, eftersom vi för närvarande inte bara är beroende av import av mineralolja bortom alla rimliga proportioner, utan enligt beräkningarna stiger detta beroende till år 2020 till 85 procent. För det fjärde, biobränslen är en inhemsk energiresurs i EU liksom de övriga förnyelsebara energikällorna och kolet. Med dagens åtgärd tar vi därför ett medvetet steg mot att stärka den ekosociala marknadshushållningen.

Rothe (PSE)
. (DE) Fru talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag välkomnar kommissionens båda initiativ rörande biobränslen. Avsikten att garantera skattereducering respektive -befrielse för biobränslen liksom planerna på främjande åtgärder i form av en katalog över målen för förbrukningen av biobränslen kommer att hjälpa till med att minska Europeiska unionens höga beroende av mineraloljor på ett sätt som är gynnsamt för miljön. I fortsättningen vill jag emellertid begränsa mig till förslaget om främjande av biobränslen för transport.
Först mitt hjärtliga tack till föredraganden, vår kollega Ayuso González, som har lagt fram ett utmärkt förslag till betänkande, och även det hjärtligaste tack för det verkligen mycket goda samarbetet. Främjandet av biobränslen för transport inordnas i unionens övergripande strategi att fördubbla andelen förnyelsebara energibärare till 2010. För denna strategi har vi viktiga skäl. EU förpliktade sig i Kyoto att minska utsläppet av växthusgaser med 8 procent. Just trafiken är en viktig källa. Likaså gäller det att garantera en säker försörjning, och främjandet av biomassa som energibärare ger samtidigt nya och viktiga utvecklingsimpulser till de lantliga regionerna.
För PSE-gruppens räkning välkomnar jag därför att det ansvariga utskottet har bekräftat kommissionens linje att sätta upp bindande nationella mål för utökningen av biobränslen för transport. Ändå har jag tillsammans med föredraganden, som redan har nämnt detta, lagt fram ett ändringsförslag i form av en kompromiss som räknar med indikativa mål som knyts till möjligheten av en revidering. Bakgrunden har förklarats av föredraganden. För oss är nu bara en sak verkligen viktig: vi vänder oss till rådet, dvs. vi är beredda att även ställa upp indikativa mål. Det betyder emellertid också att vi redan denna vecka förväntar oss av rådet att det tar upp krav som det ansvariga utskottet har ställt på olika områden. Det är viktigt att man här också särskilt synar miljö- och klimatförhållanden i sömmarna, att metoder inom jordbruket granskas på lämpligt sätt och att det på intet sätt är godtagbart att rådet - på det sätt som för närvarande tycks vara dess mål - räknar med ett opting out för varje medlemsland utan några större spärrar. Vad skall vi ha ett direktiv till, som först ställer upp mål och sedan mjukar upp dessa mål? Alltså: vi är beredda till en snabb överenskommelse och önskar också detta för sakens skull, men denna överenskommelse kan vi inte gå med på till varje pris. Vi hoppas att vi kan nå en överenskommelse med rådet till på torsdag.

Langen (PPE-DE).
Fru talman! Främjandet av biobränslen för transport är meningsfullt. Därom råder, tror jag, enighet, inte bara med tanke på användningen av alternativa råämnen utan även med tanke på koldioxidmålet. Man får bara inte övervärdera detta koldioxidmål. Jag skulle vilja varna för att se saken bara utifrån koldioxidproblematiken, eftersom biobränslena är avsevärt dyrare och de möjliga besparingarna med koldioxid är jämförelsevis dyra och små.
Jag ser också en fråga om alternativ för jordbruket, inte bara en förbättring när det gäller oberoende i fråga om energiförsörjning utan även en möjlighet att i tider av växande problem med överskott erbjuda våra jordbrukare alternativ som stärker den egna energibasen. Därför har ju utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi med stor majoritet antagit det mycket goda betänkandet av vår kollega Ayuso. Vi har också lämnat in några ändringsförslag, fru kommissionär. Det vore naturligtvis bra om kommissionen antog dem. För det första gäller det frågan om obligatoriet med uppblandning. Vi är av den uppfattningen att det inte är uppblandning som är lösningen på problemet, utan att man når det uppställda målet ur ett helhetsperspektiv, vare sig det sker genom att man använder ett enda drivmedel, som det till exempel redan är möjligt att göra med min diesel, eller det sker genom alternativ. Det är den ena punkten. Målen ja, men inte i form av påtvingad uppblandning.
För det andra, följande fråga: hur ligger det till med bedömningen? Rothe har redan berört frågan: det som än en gång poängterades av Ayuso och Rothe i ändringsförslag 68 och 69 har tagits upp i många enskilda ändringsförslag av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Innan vi överskrider de 2 procenten vill vi till år 2006 ha ett betänkande om följderna. Vi vill alltså ha ett klart ekobokslut, vi vill ha en klar balansräkning över alternativens koldioxid. Innan det blir obligatoriskt att höja till det uppsatta målet på 5,75 procent, som enligt nuvarande modell ändå närmar sig gränsen för vad som är möjligt inom gränserna för Europeiska unionens territorium, vill vi ha en balansräkning och i anslutning till detta vartannat år en rapport från kommissionen. Om vi med detta paket kan nå en överenskommelse, då är det ett bra förslag, då går det framåt. Om kommissionen kan gå med på detta kommer det att finnas en bred majoritet.
Det är mycket svårare när det gäller skattebefrielse. Enligt min erfarenhet, som jag har samlat på mig här sedan 1994, framhärdar medlemsstaterna när det gäller skattefrågor i sin egoism, och en överenskommelse om enhetlig energibeskattning är fortfarande mycket långt borta. Sedan 1992 finns det ett direktiv om detta. Sex medlemsstater har tillämpat det. I mitt hemland fattade man i fredags i tyska förbundsrådet beslut om fullständig skattebefrielse, alltså ett mycket långtgående beslut. Men i andra medlemsstater står detta inte på dagordningen. Därför hyser jag föga hopp om att rådets andra direktiv, om vilket parlamentet endast kan samråda, skall antas inom överskådlig tid.

Ettl (PSE)
. (DE) Fru talman! Om biobränslen som drivmedel kan man säga att de rymmer en väldig innovationspotential med alla positiva bieffekter, men också stora kostnader som man måste klara av i samband med deras utveckling - det måste man också ha klart för sig. Biobensin i sig låter så bra i våra öron, eftersom den på något sätt vädjar till vårt miljösamvete. Men att jubla högt över biobensin som åtgärd för att minska utsläppen av växthusgas är något överdrivet. Vi bör ha fast mark under fötterna. En produkt med en nettoförbättringseffekt på maximalt 45 procent tvingar oss att förstärka stödet på andra områden. Detta gäller också för skattemässiga fördelar.
Det är till och med så, att om man skulle sätta in samma potential, samma ekonomiska medel för värmeisolering som man har tänkt sig för detta område, så kunde man minska energibehovet tre gånger så mycket. Alltså ur rent ekologisk synvinkel kan man åtminstone diskutera vad som är meningsfullt. Man kan dock säkert inte frånkänna denna produkt framtida möjligheter. Det ligger innovationsmöjligheter i den.
Vid en blick in i framtiden måste man visserligen också ta med i beräkningen att det finns en möjlighet framför allt för kandidatländer med stora åkerarealer. Visserligen går politiken i riktning mot produktionsoptimering just inom denna sektor, och detta med trolig hjälp av genetiska manipulationer. Vill vi även detta? Om svaret är ja, då är det OK. Utöver detta är kostnads-nyttoeffekten för konsumenten i dag fortfarande tvivelaktig. Jag hoppas att vi kan lösa detta. Faller till exempel råoljepriset på världsmarknaden, så kommer produktionspriserna för mineralolja också att sjunka, och tillverkarna av råämnen inom jordbruket kan, eller kommer att, behöva ytterligare subventioner. Det finns alltså ingen anledning till eufori, men med de föreslagna kompromisserna mellan våra grupper finns här säkert en viss chans.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill på det varmaste tacka kollegan Ayuso González för hans insats i beredningen av betänkandet. Direktivet är viktigt med tanke på industrin inom branschen, och det ger riktlinjer för utvecklingen under kommande år.
Den allra viktigaste frågan som också behandlats i många ändringsförslag är i vilken utsträckning de procentandelar som skall fastställas skall vara bindande eller målinriktade. Strävandena och målsättningarna bör upprättas så att de på lång sikt leder till användning av biobränslen med låga utsläpp. Trafiken utgör en stor källa till koldioxidutsläpp, och när det gäller traditionella råoljebaserade bränslen är vi mycket beroende av import. Beroendet av importolja kommer att öka i framtiden, och vi måste med alla medel sträva efter att bli av med det.
Jag stöder dock inte i det här skedet att man fastställer bindande procentuella målsättningar. Frivillighet är ofta den bästa lösningen. För snabbt införda tvång medför alltid sina risker. Många medlemsstater är glest bebyggda, och i glesbygden är egen bil ofta det enda möjliga sättet att ta sig fram. Vi kan inte pressa dem som bor i glesbygden att använda biobränslen om detta innebär avsevärt ökade bränslekostnader.
Om vi vill ställa upp målsättningar för att främja användandet av biobränslen bör vi även vara beredda att medge vissa skattelättnader för dessa. Man kan bevilja biobränslena skattelättnader i syfte att garantera deras konkurrenskraft, såsom kommissionen har föreslagit i sitt separata förslag till direktiv. Jämfört med de traditionella bränslena är ju biobränslena inte konkurrenskraftiga utan särskilda skattelättnader. Jag tror dock inte att ministerrådet, i synnerhet finansministrarna, gläder sig speciellt mycket åt denna idé. I denna fråga beträffande skattelättnader vill jag iaktta måttlighet.
Frågan huruvida man skall öka biobränslenas andel på marknaden bör avgöras vid ett senare tillfälle. Låt oss först se hur marknaden och konsumenterna reagerar på de nya produkterna och vilka övriga effekter de nya biobränslena och biokomponenterna har. I granskningen får man inte förbise den positiva inverkan som biobränslena utan tvekan har på sysselsättningen i EU-länderna. Detta direktiv får inte heller utgöra ett dyrt jordbruksstöd för vissa medlemsstater. Man måste noggrant undersöka hur tillgången på råvaror utvecklas i olika medlemsstater. Den årliga höjningen av den procentuella andelen som kommissionen har föreslagit bör i detta skede uteslutas ur direktivet.

Linkohr (PSE)
. (DE) Herr talman! I parlamentet råder stor enighet i denna fråga och det är bra. Problemet ligger väl snarare hos rådet. Och jag hoppas bara att det inte går som för flera år sedan, då den dåvarande kommissionsledamoten Scrivener lade fram ett liknande paket och rådet till slut sade nej. Jag hoppas att det slutar bättre den här gången.
Det är med rätta som en rad talare har sagt att det finns billigare möjligheter för att undvika koldioxid. Och det kan man väl knappast opponera sig mot. Men å andra sidan har biobränslena en rad fördelar som man inte heller bör underskatta. Vårt energiberoende blir mindre i samma mån som vi producerar biobränslen. För jordbrukspolitiken medför de en avlastning, och jag tror att detta är ett argument att räkna med, särskilt i samband med utvidgningen av unionen till länderna i Östeuropa; och för det tredje - och det säger jag som en person som sysslar en del med teknik - så tror jag att det också kommer något sådant som en teknikvåg, dvs. nya metoder, nya tekniker, kommer att utvecklas, och företagen kan vara säkra på att de kommer att få stöd i åratal om de ägnar sig åt biobränslen, och det är bra.
Jag skulle emellertid ändå vilja uppmärksamma er på två saker, som säker kommer att bli följden av detta direktiv och som kanske inte är trevligt för alla, vilket jag också redan har sagt i utskottet. Naturligtvis kommer, för det första, direktivet om biobränslen för transporter även att öka biologernas vilja och ansträngningar för att skapa råämnen som växer upp igen och som är miljövänligare och effektivare. Det bör man inte glömma. För det andra måste vi också importera biobränslen som drivmedel, dvs. för länder som Brasilien, Argentina och USA erbjuder sig därmed Europa som en ny marknad, och vi bör se till att vi inte bara skapar en marknad för andra utan även en marknad för oss själva.

Titley (PSE).
Herr talman! Vi erkänner alla att det finns ett behov av att minska på växthusgaserna, och vi vill alla se politiska linjer för renare bränsle. Frågan är hur vi kan uppnå dessa målsättningar. Enligt min åsikt är kommissionens förslag om att främja användningen av biobränslen för transporter inte nödvändigtvis det bästa sättet att uppnå dessa målsättningar.
För det första skulle vi, genom att begränsa direktivets räckvidd till biobränslen, kunna hindra de övergripande miljömålen snarare än att bidra till att uppnå dem. Vi behöver en strategi med en bredare utgångspunkt som kan omfatta alla förnybara bränslen som är fördelaktiga i fråga om kol. Vi måste minska kolutsläppen snabbt, och så billigt som möjligt.
För det andra är de obligatoriska målen först och främst alltför restriktiva. Medlemsstaterna måste uppmuntras att förhandla fram mål i linje med sina egna särskilda omständigheter och med den miljömässiga prestandan hos de bränslen som är lämpliga för deras geografiska område. Vi borde också komma ihåg att många högenergibiobränslen kan vara mer användbara för värme och strömproduktion än för transporter - vilket är ännu ett skäl att tillåta medlemsstaterna att utveckla sin egen strategi för biobränsle.
Om vi inte kan enas om minskade nivåer för bränsleskatten på biobränslen skulle det hur som helst göra de obligatoriska målen mindre nödvändiga. Så jag samtycker till den kompromisståndpunkt som det har redogjorts för här i eftermiddag, i vilken man kräver vägledande mål, och där kommissionen vid ett senare tillfälle kan införa obligatoriska mål om vi anser att inga framsteg sker.
Jag skulle vilja varna kollegerna för några av de yttranden som gjorts om säkerheten hos försörjningen. Jag stöder vad Linkohr just sade. Det kan mycket väl sluta med att vi måste importera många av dessa biobränslen. Brasilien och USA har konkurrensfördelar - lägre markvärden och förvisso ett bättre klimat. Därför skulle det kunna sluta med att vi skyddar vår biobränsleindustri, och ersätter en form av jordbrukspolitik med en annan. Det är det sista vi vill uppnå, eftersom jag misstänker att detta inom många områden är en jordbrukspolitik och inte en industripolitik, och vi får naturligtvis inte underskatta vikten av genetisk modifiering när det gäller att uppnå de biobränslemål som vi behöver.

Maat (PPE-DE).
Herr talman! Kommer de europeiska jordbrukarna att inta de kuwaitiska oljeschejkernas ställning, så att de på samma sätt börjar producera bränslen och kanske med lika stor vinst? Det sistnämnda har jag svårt att tro, men jag uppskattar vår kommissionär De Palacio för det faktum att hon ändå vågat lägga fram ett förslag för att se om vi kan främja produktionen av biobränslen och framför allt användningen av dem.
Därmed är cirkeln egentligen sluten. I det förgångna har vi sett hur draghästarna ute på landet ersattes av mekanisering, och om jag får bestämma så kommer de europeiska böndernas traktorer och maskiner i framtiden att drivas med biobränslen, och därmed är den naturliga cirkeln sluten om bränslet som de använder också odlas inom företaget. Om vi kan uppnå det så har vi tagit ett stort steg framåt.
Jag gläder mig åt det faktum att utskottet för ekonomi och valutafrågor har godtagit mina ändringsförslag om att sänka punktskatten till noll procent eller åtminstone göra förbehåll för den möjligheten och inte bara en minskning med femtio procent. Jag skulle vilja veta av kommissionären om det verkligen är sant att finansministrarna också har sagt att även en total punktskattebefrielse för biobränslen hör till möjligheterna.
En annan punkt är användningen av raps och kallpressad rapsolja. Det finns naturligtvis idéer om att importera dessa råvaror, men om vi skall bli mindre beroende av import av bränslen så anser jag att vi klart och tydligt måste innefatta en klausul om att total punktskattebefrielse endast ges för produktion av biobränslen i Europeiska unionen. Detta anser jag vara av tämligen avgörande betydelse, också för den europeiska landsbygden, och det ger oss goda utsikter till en högteknologisk landsbygdsutvecklingspolitik.
Vad kan vara bättre än att vi ger ett innehåll åt den andra pelaren för produktion och odling av biobränslen av raps men också andra råvaror, just för biobränslen? Jag skulle se det som något oerhört positivt om kommissionen kunde utarbeta vidare tillämpningar även på den punkten och dessutom öka medlemsstaternas förpliktelser att fullgöra dessa målsättningar.
Det finns också medlemsstater som för närvarande inte gör så bra ifrån sig på den punkten. Och då vill jag tillägga att mitt eget land inte gör särskilt bra ifrån sig på den punkten. Jag har stora förväntningar på vår nuvarande kommissionär, De Palacio, och hoppas att hon ser en möjlighet att i något högre grad binda medlemsstaterna till de här målsättningarna.

Liese (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, kära kolleger! Jag skulle först vilja tacka föredraganden för hennes engagerade arbete. Jag skulle emellertid också alldeles särskilt vilja tacka kommissionens vice ordförande för ett förslag med höga ambitioner. Jag skulle uttryckligen vilja tacka för att ni, fru kommissionär, har föreslagit bindande mål, för jag tror att om vi inte får några bindande mål, så är detta direktiv mindre värt. Nu får man, det är riktigt, inte ha några överdrivna förväntningar på direktivet. Det kommer inte att lösa hela klimatproblemet åt oss och inte hela energiförsörjningsproblemet, men det kan bidra till en säker energiförsörjning och till klimatskydd, och det kan ge ytterligare inkomstmöjligheter för jordbruket.
Nu är det så att det finns invändningar. Invändningarna lyder: det intensiva jordbruket främjas. Naturligtvis finns det ett intensivt jordbruk, men det finns också ett extensivt jordbruk, men jag har hittills aldrig sett ett raffinaderi som framställer traditionella motorbränslen extensivt. Det rör sig alltid om intensiv miljöbelastning som koncentreras till en ort. Man talar om livscykeln, miljöbelastningen vid framställning av biobränslen nämns. Vem räknar ut livscykeln för traditionella drivmedel? Man måste också tänka på andra faktorer, t.ex. transporten från de oljeproducerande områdena till Europa, möjliga katastrofer som med tankfartyget ?Erika?. Om ?Erika? hade haft biodiesel ombord hade ingen skada åsamkats miljön. Den som alltså räknar upp nackdelarna med biobränsle, den bör även nämna nackdelarna med de traditionella motorbränslena.
Jag tror på tekniken och jag tror på innovationer. Om vi fastställer en tydlig ram kommer drivmedel av biobränslen i Europa att vara väldigt mycket effektivare och gynnsammare ur kostnadssynpunkt och även miljövänligare. Vi måste bara fastställa denna ram. Därför ber jag er alldeles särskilt att stödja ändringsförslag 25 och 33 som ställer den ekologiska effektiviteten i förgrunden och gör den till ett kriterium i direktivet. Mitt agerande i omröstningen på torsdag, om jag över huvud taget röstar för en kompromiss med rådet, kommer att bestämmas av huruvida ändringsförslag som vi i utskottet enhälligt har beslutat om, som 25 och 33, också faktiskt antas. Om inte kan jag här i första behandlingen inte heller rösta för någon kompromiss.

Klaß (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Ekologisk och biologisk är aktuella slagord, och det är ofta också ihåliga slagord. Det räcker säkert inte att framför ordet bränsle sätta ett ?bio? och genast har man skapat ett 100-procentigt biologiskt drivmedel. Här instämmer jag med mina kollegers kritiska röster. Men vad betyder biologisk? Biologisk betyder för mig en allomfattande ekobalans, en ekobalans som innefattar såväl odling och produktion som avgasutsläpp. Jag ber er dock att gå tillväga på samma sätt när ni bedömer normalt motorbränsle och inte falla för frestelsen att mäta med två olika måttstockar.
Enligt min uppfattning hör till ekobalans likaså en ekonomisk bedömning av biobränslet, och även detta i jämförelse med normalt motorbränsle. Vi har här chansen att bygga upp en egen marknad i Europeiska unionen, vilket betyder en vinst i arbetsplatser i unionen, i produktionen och i bearbetningen. En egen marknad innebär emellertid också oberoende, ett oberoende från världsmarknader och från kriser i världsekonomin. Vi kommer i Europa aldrig att bli fullständigt oberoende i fråga om motorbränslen, för därtill är vår konsumtion för hög. Vi kan emellertid åtminstone göra ett försök att i framtiden själva tillgodose och säkra vår marknad i fråga om motorbränslen. För jordbruket i Europeiska unionen, detta har också ofta omnämnts, skulle odling av råämnen som växer upp igen kunna vara en välkommen extra inkomstkälla. Arealer som lagts i träda skulle användas på ett meningsfullt sätt i och med att viktiga nya produkter kunde utvinnas där.
Avslutningsvis skulle jag vilja konstatera att varje ny marknad behöver politiskt, finansiellt och - mycket viktigt - även idémässigt stöd för att kunna etablera sig på sikt. Jag påstår att minst 50 procent av vindkraftverken inte skulle byggas utan subventioner, och alla fungerar sannerligen inte heller effektivt. Låt oss sätta till alla klutar för att föra fram betänkandena, och jag ber här mina kolleger om stöd för de aktuella betänkandena.

Valdivielso de Cué (PPE-DE)
. (ES) Herr talman! För det första vill jag gärna tacka Ayuso för det utmärkta arbete hon genomfört.
Som ni vet är målet för detta direktiv på skatteområdet att fastställa en gemenskapsram som ger medlemsstaterna möjlighet att tillämpa differentierade skattesatser till fördel för biobränslen. Om jag koncentrerar mig på innehållet i kommissionens förslag till direktiv, innehåller det förslag till en rad åtgärder som i sin helhet är balanserade och välstrukturerade.
Emellertid anser jag att varje medlemsstat skall ha maximal frihet att fastställa nivån för minskningar av punktskatter, det vill säga, för att främja detta slags bränslen och inte fastställa en minimiskattesats. Jag är övertygad om att alla Europeiska unionens medlemsstater under de kommande åren kommer att försöka nå den minskning av utsläppen av koldioxid som vi har fastställt fram till år 2020 inom ramen för Kyotoprotokollet, och alltefter omständigheterna kommer en del länder att lägga mer tonvikt på användning av biobränslen och andra på vindkraft, och så vidare. Av den anledningen anser jag att det är absolut nödvändigt att göra direktivet mer flexibelt.
Dessutom behövs det inte sägas att varje medlemsstat självständigt kan bestämma till vilken punkt förlorade inkomster via punktskatter kompenseras om man genom detta minskar sina utsläpp av koldioxid. I det här sammanhanget fruktar jag att detta är det enda sättet som rådets förslag kommer att lyckas på, och som ni vet råder det mycket skilda meningar om den här frågan.
När det gäller politiken för information och öppenhet mellan institutionerna i allmänhet är jag en stark förespråkare för - särskilt när det gäller de känsliga miljöfrågorna, som är dubbelt viktiga - att vi alla får detaljerad information om utvecklingen av de olika programmen.

Auroi (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag tar nu ordet igen i min kollega Dominique Souchets ställe, som var den andra föredraganden av yttrande i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling beträffande skattefrågan.
Jag tänker inte upprepa de politiska argumenten, men som ni vet gör reglerna på marknaden att biobränslena av två viktiga anledningar i dag inte kan utvecklas fritt inom Europeiska unionen.
Den första anledningen är att priset på bränslen av fossilt ursprung inte inbegriper de externa kostnader som uppstår genom å ena sidan användningen av icke förnybara energikällor - olja - och å andra sidan genom massiva utsläpp av växthusgaser.
Den andra anledningen är att oljebranschen har fördelen av att ha samlat på sig ett helt sekels erfarenhet från industrin, vilket gjort det möjligt att optimera industrins kostnader i en enorm utsträckning.
Det är följaktligen fullständigt legitimt att medlemsstaterna tillämpar en differentierad beskattning, ett uttryck som vi tycker förefaller mer korrekt än skattebefrielse, för att främja konkurrenssituationen för bränslen av vegetabiliskt ursprung som är förnybara och inte bidrar till växthuseffekten.
Det gäller följaktligen att få punktskatterna på bilbränslen att utvecklas mot en sorts miljöskatt som slår hårdare mot fossila bränslen än mot förnybara bränslen på grund av deras negativa externaliteter.
Kommissionens skatteförslag borde bidra till att göra det möjligt för Europeiska unionen att nå målet i grönboken om trygg energiförsörjning: 20 procent alternativa bränslen år 2020 inom sektorn för vägtransporter.
De ändringsförslag som antagits inom utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling syftar till att göra detta direktiv mer effektivt: genom att understryka att de biobränslen som produceras inom Europeiska unionen som delprodukter ger ämnen som är rika på vegetabiliskt protein och kan användas i djurfoder; genom att avskaffa den fullständigt godtyckliga begränsningen på 50 procent när det gäller den differentiella beskattningen; genom att avskaffa tidsgränsen - den 31 december 2010 - eftersom oljebranschens externaliteter är beständiga; genom att tillåta en fullständig skattebefrielse för de bränslen som används för produktion av biobränslen, så som redan tillämpas när det gäller produktionen av petroleumprodukter; genom att precisera att skattebefrielse endast kan tillämpas för biobränslen som produceras inom Europeiska unionen, en skattebefrielse utan vilken Europeiska unionen varken skulle kunna åtnjuta en reducering av utsläppen av växthusgaser eller en samproduktion av foderprotein.

De Palacio
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter! Vi har i dag två viktiga förslag på föredragningslistan som handlar om frågor som är känsliga för Europeiska unionen. Främjandet av biobränslen bidrar till trygg försörjning och är en av de få möjliga åtgärder vi förfogar över för transportsektorn. Dessutom är användning av biobränslen en av de få möjligheterna vi har för att minska vårt beroende av olja och utsläppen av koldioxid i denna sektor. Det måste sägas att landsbygdsutvecklingen är ett annat perspektiv som förstärks inför utvidgningen. I det här sammanhanget, herr talman, kommer jag att ta upp de två förslagen.
Jag börjar med att tala om förslaget om främjande av biobränslen för transport, vars föredragande är Ayuso. Jag vill uppriktigt gratulera henne till det fantastiska arbete hon har genomfört. Det faktum att fem utskott har deltagit i behandlingen av detta förslag till direktiv visar tydligt på den inneboende mångfunktionella karaktären hos biobränslen.
Läget i den fråga vi diskuterar är följande: rådet har upprepade gånger diskuterat dessa initiativ, såväl i rådet (energi) som i Ekofin. Sanningen är att det största problemet, vilket även föredragande Ayuso betonade, är frågan om målen skall vara indikativa eller obligatoriska.
Med tanke på den ståndpunkt som de flesta av unionens medlemsstater har intagit och behovet - som jag anser vara av absolut avgörande vikt - att utveckla ett stabilt system inom en stabil ram, framför allt ur skattesynpunkt, för att främja användning av biobränslen, kan kommissionen godta att en liknande lösning som den som är tänkt för direktivet om förnybar el tillämpas för biobränslen. På så vis skulle det finnas en klausul om översyn som gör det möjligt för kommissionen att föreslå att de obligatoriska målen återinförs i det fall unionens medlemsstater inte lyckas uppfylla de fastställda indikativa målen på rimligt sätt.
Nu finns det två ändringsförslag, 68 och 69, som olika föredragande eller skuggföredragande har undertecknat, och jag kan för kommissionens räkning säga att jag kan godta dem, eftersom de gör det möjligt att tydligt närma parlamentets och rådets ståndpunkter. Jag vill dessutom säga att jag med nöje godtar alla de ändringsförslag där miljöaspekten prioriteras när det gäller biobränslen. Några av er har sagt att de inte är så många. Jag säger er att en minimibesparing på 45 procent av utsläppen av koldioxid - i några biobränslen är den mycket högre, runt 80 procent, och det finns till och med ännu högre - är något som jag anser vara viktigt.
Jag kommer inom kort att lägga fram ett nytt förslag inför er för att ge en tydlig ram i fråga om den kombinerade produktionen värme och el, det vill säga kraftvärme, och jag kan säga er att vi talar om övergripande förbättringar av effektiviteten i hela systemet, från 5 eller 10 procent, och att de mest effektiva systemen knappt överstiger 10 procent. Med detta betonar jag att en förbättring på 45 procent när det till exempel gäller utsläpp av koldioxid är en faktor som vi måste beakta.
När det gäller miljöaspekterna vill jag säga er att det emellertid finns några ändringsförslag som vi inte kan godta, som nummer 1, 5, 6, 25 - någon tog upp det sistnämnda förut, jag är ledsen, men vi kan inte godta det - 37, 41, 44, 60 och 66, eftersom de skulle innebära en ytterligare belastning som vi inte kan ta på oss eller så går de för långt från förslaget.
Kommissionen är medveten om att energikonsumtionen i transportsektorn är en komplicerad fråga. De förbättringar som främst behövs för sektorn kommer inte att nås med endast en åtgärd. Vi har lagt fram förslaget om biobränslen tillsammans med ett meddelande om alternativa bränslen. Det övergripande målet ligger på 20 procent alternativa bränslen, vilket täcker ett mycket större område, och i den bemärkelsen kan jag godta alla ändringsförslag som går i den riktningen.
Emellertid anser vi att de ändringsförslag i och med vilka andra fossila bränslen införs i detta direktivs bestämmelser går utanför tillämpningsområdet, och vi kan därför inte godta ändringsförslagen 9, 13, 29 och 30 (delvis). Vi kan inte heller godta några ändringsförslag genom vilka bundna transportmedel skall undantas från användning av biobränslen, eller som tömmer förslaget på innehåll, det vill säga ändringsförslagen 11, 17, 27, 33, 40, 48, 50, 51, 52, 56, 62, 63, 64, 65, 66 och delar av 19. Vi måste fatta ett beslut om energiförsörjning för transporten; vi kan inte dröja mer med att inleda arbetet för att minska vårt beroende av olja. Reklamkampanjer och förklaringar med goda avsikter är användbara, men de räcker inte för att förändra energisituationen i Europa. Vårt förslag om främjande av biobränslen kommer att öppna en ny marknad för teknik för förnybara energikällor, och det krävs ett strategiskt beslut för att kunna utnyttja dess potential.
När det gäller ändringen av direktiv 98/70/EG, som handlar om kvaliteten på bränslen, och för att beakta problemet med flyktighet i de länder som har varmare klimat - länderna i södra delen av Europeiska unionen - kan jag dessutom säga att vi försöker se till att det skall finnas marginaler för detta och för en ändring som man arbetar med för närvarande inom den diskussion som parlamentet nu kommer att föra i den andra behandlingen. Hur som helst är det uppenbart att detta är ett problem som vi måste ta itu med, eftersom det annars helt enkelt skulle vara omöjligt att använda vissa biobränslen, närmare bestämt bioetanol, i de södra länderna under många månader av året.
I dag har vi möjlighet att komma överens om en juridisk bestämmelse som mycket riktigt är mindre ambitiös i några aspekter än kommissionens ursprungliga förslag, men som jag anser är realistisk och som ger oss möjlighet att gå framåt, under förutsättning att - och jag går in på det andra förslaget - rådet även godtar vårt förslag om möjligheten att tillämpa nedsatta punktskatter för biobränslen.
Enligt de nyheter vi fått från rådet har även denna fråga diskuterats. Det förefaller som om ekonomi- och skatteministrarna denna gång är beredda att göra en verklig ansträngning för att nå en viktig impuls för användning av biobränslen.
Jag vill även tacka föredraganden för hans arbete, och jag betonar att de nyheter jag har fått från rådet är positiva, och vi kommer därmed att kunna anta paketet, de två åtgärderna. Målen kommer inte att vara obligatoriska, utan endast orienterande. Jag anser att detta är ett steg framåt när det gäller att stimulera användningen av biobränslen.
När det gäller det här förslaget kan kommissionen godta många av ändringsförslagen. Vi kan emellertid inte godta ändringsförslagen 2, 4, 6, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 17, 18, 19, 20, 23, 24 och 25, eftersom syftet med dessa är att införa förpliktelser för medlemsstaterna, eller för att de punkter som tas upp redan finns med i den lagstiftning som är i kraft, eller helt enkelt för att de är överflödiga eller olämpliga inom förslagets sammanhang.
Ärade ledamöter! Parlamentets stöd till förslagen med de formuleringar och ändringsförslag som har lagts fram - närmare bestämt och i synnerhet ändringsförslagen 68 och 69 - skulle verkligen vara att ta ett steg framåt och påskynda en utökad användning av biobränslen i transportsektorn.
Jag hoppas att man i morgon kan nå en överenskommelse som möjliggör ett antagande i den första behandlingen, vilket skulle underlätta genomförandet av detta initiativ.

Talmannen.
 - Tack, fru De Palacio.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen om betänkandet av Mayol i Raynal kommer att äga rum i morgon kl. 12.30 och omröstningen om betänkandet av Ayuso González kommer att äga rum på torsdag.

Talmannen.
 - Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkandet (A5-0196/2002) av Rübig för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens rapport till Europaparlamentet och rådet om verksamheten vid Euratoms kontor för kärnämneskontroll 1999-2000 (KOM(2001) 436 - C5-0535/2001 - 2001/2214(COS)).

Rübig (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, fru kommissionär, mina ärade damer och herrar! Den 11 september är fortfarande på allas läppar, och vi vet att man måste handskas mycket omsorgsfullt med kärnämnen. Därför har vi Euratom Safeguards Office, ESO, som mycket intensivt tillser att det tillgängliga materialet vederbörligen testas och kontrolleras, och som verkar för att materialet endast används för fredliga ändamål.
Vidare måste de avtal hållas, som Europeiska unionen och de enskilda medlemsländerna har slutit, och vi bör se till att man i framtiden ägnar betydligt mer uppmärksamhet åt kärnkraften än för närvarande. Vi känner alla till bombhoten i Amerika, där terroristgrupper bland annat har hotat att de skall låta kärnladdningar detonera på utsatta ställen. Med tanke på detta bör vi just nu se till att detta material förvaras säkert i framtiden. Vi utgår från att vårt intresse i första hand går ut på att skydda befolkningen. Befolkningens och de anställdas hälsa skall ju också enligt avtal med Euratom skyddas mot de faror som joniserande strålning utgör, och kommissionen är berättigad att genomföra lämpliga åtgärder för detta ändamål.
Jag tror att tiden nu verkligen är inne att skapa gemensamma europeiska säkerhetsnormer för kärnkraftverk och för transporter av kärnmaterial. Jag skulle vilja tacka kommissionär De Palacio å det hjärtligaste för att hon har sagt ja, att kommissionen här kommer att ta aktiv del och lägga fram normer. Jag tror att Europaparlamentet också redan har krävt detta, närmare bestämt i betänkandet av Schwaiger om anslutningen, i vilket man krävde en kodex för säkerhet på kärnkraftsområdet, och det redan före de nya medlemsstaternas tillträde. Detta betänkande har redan antagits av Europaparlamentet. Jag utgår också ifrån att även kravet för skydd för befolkningen i morgon godkänns av Europaparlamentet.
Europeiska revisionsrätten har naturligtvis också redan krävt säkerhetsnormer, och Europaparlamentet har också förslagsrätt och kan enligt avtalet med Euratom lägga fram lämpliga förslag i angelägenheter, för vilka det enligt dess uppfattning krävs ett dokument på gemenskapsnivå. Europaparlamentets uppfattning är att ett sådant dokument mycket väl behövs om dessa ämnen. För närvarande finns det inga enhetliga säkerhetsnormer i EU, och om vi i dag meddelar att det ena eller andra kärnkraftverket förefaller oss farligt, så har vi egentligen ingen rättslig grund för att vederlägga eller stödja dessa påståenden. Därför är övervakning av säkerheten före dessa länders tillträde alldeles särskilt viktig för oss.
Vi anser också att detta inte får misslyckas på grund av pengar. Just övervakningen av säkerheten är mycket viktig för oss. Vad beträffar de tio nya stater som är villiga att ansluta sig kommer vi här att ha höga anspråk, och vi bör även överväga hur Euratoms kontor för kärnämneskontroll i framtiden kan dimensioneras. Därför är vi av den uppfattningen att vi också bör ha två direktiv, nämligen ett om transporter av kärnmaterial och ett andra beträffande prövning och certifiering gällande kärnsäkerhet och dess övervakning. Kanske vore det också möjligt att vidareutveckla Euratom-kontoret till ett oberoende ämbetsverk, som då faktiskt kunde övervaka och samordna dessa verksamheter. Det vore en bra chans för Europeiska unionen att på detta område i framtiden konkret fastställa ramar även på europeisk nivå.
Den sista punkten: Europaparlamentet är av den uppfattningen att man även bör diskutera detta ämne i konventet. Konventet skulle lägga fram idéer och nya planer för framtiden på detta område och hålla överläggningar om hur vi kan agera framgångsrikt på detta område i framtiden.

Karlsson, Hans (PSE).
Herr talman! I all verksamhet är säkerheten av central betydelse, men när det gäller verksamhet med kärnämne är säkerheten avgörande. Det får inte finnas utrymme för mänskliga misstag och inte heller möjlighet att sabotera eller utsätta anläggningar eller kärnämne för terrordåd. Det är därför glädjande att rapporten från Euratom visar på höjd säkerhet och ökad medvetenhet om riskerna. Utskottet har i stor enighet ytterligare fokuserat på säkerhet och åtgärder för att inskärpa säkerhetsfrågorna hos alla dem som är involverade i arbetet med kärnämnen. Jag vill särskilt peka på utbildningsfrågor för personalen, ökad säkerhet vid transporter och den ökade risken för terrordåd som vi alla lever med efter den 11 september 2001.
Herr talman! Kärnkraft är en mycket omdiskuterad och kontroversiell metod för energiframställning. Vi har upplevt ett antal svåra olyckor och ganska många incidenter som hade kunnat sluta mycket illa om inte säkerhetssystem och personal varit på topp. Säkerhetsfrågorna är därför vid all kärnämneshantering väldigt centrala och får aldrig sättas på undantag. Allmänhetens oro för kärnkraft, kärnämne och det som är förknippat med denna verksamhet måste alltid tas på största allvar.
Martin, Hans-Peter (PSE)
. (DE) Herr talman! Premiärer inträffar gång på gång. I dag kan man inte ens välkomna en besökare här längre. Lugnt var det också i Yokohama i går, varifrån jag just har återvänt. Man behöver ju inte direkt 70 000 åskådare för det som vi gör här. Men noll är faktiskt noll och ett klart uttryck för att vi inte har lyckats att ens i minimal utsträckning informera detta parlament. Att endast tre sittande ledamöter lyssnar på denna debatt visar vilket värde parlamentet självt tillmäter detta betänkande. Om folk med en reformerad arbetsordning visste vad allt vi gör här och framför allt inte gör, så skulle den här butiken vara fylld till bristningsgränsen. Frågan är hur länge och snabbt vi reformerar oss, och är det detta som det handlar om? Javisst, herr talman, det är detta det handlar om, för samma sak som vi gör här i parlamentet när vi gömmer oss, när vi gör så mycket att det bara inte är någon som lyssnar på oss, det gör Euratom. Man undandrar sig varje meningsfull demokratisk kontroll, och i detta sammanhang är det naturligtvis svårt att komma med fundamental kritik, men beröm är absolut på sin plats på några punkter i vår kollega Rübigs betänkande.
Punkt 16, 17 och framför allt punkt 13, eftersom det där åtminstone finns en ansats, om än symtomatiskt, att sätta fingret på den just beskrivna ömma punkten. Odemokratiskt, utan insyn och unaccountable arbetar Euratom - det ger punkt 13 också mycket tydligt uttryck åt. Vad som är mycket svårt att sätta sig in i, såvida man inte känner till de parlamentariska sederna och kanske även vissa Usancen av överenskommelsen bakom stängda dörrar, är punkt 1, 2 och 3. Hur kan man på basis av att vi har så mycket unaccounted material säga: arbetar mycket bra, mycket bra, inget har flugit i luften?
Om man fortsätter på detta sätt rycker man i fortsättningen undan grunden inte bara för vårt arbete utan även för det som möjligen är meningsfullt vid användning av kärnenergi. Vilket för mig till ceterum censeo, herr talman: ingen demokrati utan insyn!

De Palacio
. (ES) Herr talman! Mycket riktigt, jag förstår vad Martin just sade om bristen på publik och om medborgarna där ute i unionens medlemsstater upplever parlamentets sammanträden som relevanta eller ej. Framför allt för att vi - enligt min åsikt - arbetar med och talar om en mycket viktig fråga för medborgarna, som bör intressera dem och som jag tror att de också intresserar sig för.
I det här sammanhanget, herr talman, ärade ledamöter, vill jag först och främst tacka de ledamöter som har deltagit i debatten och särskilt Rübig för hans initiativ att utarbeta det här betänkandet.
Jag är särskilt tacksam eftersom det är det första betänkandet om verksamheten vid Euratoms kontor för kärnämneskontroll som kommissionen har lagt fram under de senaste åtta åren. Det var den förväntade reaktionen på kommissionens vilja att det skall finnas information och öppenhet i utövandet av det ansvar som vi tilldelas i Euratomfördraget.
De flesta av de saker som begärs och de förslag som tas upp i förslaget till resolution som parlamentet skall rösta om sammanfaller till hundra procent med de önskemål och de bekymmer jag själv har gett uttryck för till er ledamöter. Förra veckan antog kommissionen mitt initiativ att samla kommissionens ansvarsområden under ett enda direktorat när det gäller kärnsäkerhet i ordets vida bemärkelse. Med detta svarar jag på en av de punkter som främst bekymrar parlamentet: att sammanhanget mellan dessa nyckelområden i kärnsektorn bör förstärkas i och med den här åtgärden.
Utan att gå in på detaljer i det förslag till resolution som Rübig har lagt fram, vill jag ta upp två mycket konkreta frågor:
För det första kan jag meddela er att en ny rapport om verksamheten vid Euratoms kontor för kärnämneskontroll kommer att översändas till er under de kommande veckorna.
För det andra, när det gäller befogenheter på kärnsäkerhetsområdet i vid bemärkelse, anser jag det vara mycket viktigt att utövandet av gemenskapens behörighet stöds på de nationella myndigheternas tekniska kunskaper och att det genomförs på ett samordnat och harmoniskt sätt och tillsammans med myndigheterna. Detta konstaterande, som är sant i dag, kommer att bli ännu mer relevant i och med utvidgningen.
Jag vill därför säga Rübig och de andra talarna att jag under de kommande månaderna hoppas kunna lägga fram ett initiativpaket om kärnsäkerhet inför rådet och parlamentet, där de frågor som bekymrar er kommer att bemötas, nämligen behovet av gemensamma säkerhetsstandarder för Europeiska unionens anläggningar, standarder som ingår i gemenskapens regelverk som de nuvarande femton medlemsstaterna är skyldiga att följa, men även kandidatländerna som senare kommer att bli medlemmar i unionen och som därför utgör en garanti för alla medborgare att saker och ting görs på rätt sätt och med maximala säkerhetsnivåer, som är obligatoriska inom Europeiska unionen.
När det gäller kärnkraft känner ni till min ståndpunkt. Det är en kontroversiell fråga, men om man beaktar de nya problemen med klimatförändringar och andra frågor är det enligt min åsikt - jag har sagt detta upprepade gånger - något absolut oundvikligt. Det är något absolut nödvändigt, och kärnkraftsalternativet bör hållas öppet inom Europeiska unionen. Detta är även den slutsats som kan dras från den grönbok som kommissionen nyligen antog.
De följder som detta konstaterande innebär under de nya omständigheterna är behovet av att garantera maximal öppenhet och effektivitet när det gäller lämpliga säkerhetsstandarder i Europeiska unionen. Det är detta vi måste arbeta med, förutom att göra det på internationell nivå genom IAEA:s kontor i Wien, för att förbättra de obligatoriska standarderna på världsnivå ännu mer på detta slags anläggningar.

Talmannen.
 - När kommissionären redan hade börjat tala kom Doyle och Ahern in i kammaren; jag antar att de av någon anledning inte har kunnat komma hit tidigare. Utan att göra en vana av detta kommer jag att ge dem ordet, eftersom de ber om det, för att göra ett mycket kort inlägg.

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Vi sitter verkligen i samma båt, om man säger så. När jag lämnade mitt hus i morse kl. 7 förväntade jag mig att vara framme i Strasbourg kl. 16.00. Vi råkade dock ut för en försening på fyra timmar och fick resa via Düsseldorf. Jag skall inte tråka ut er med detaljerna, men vi kom i alla fall hit till slut.
Det var mycket intressant att lyssna på kommissionären. Kontroller av kärnmaterial är extremt viktigt både inom och utanför Europeiska unionen. Säkerheten hos kärnmaterial inom EU har sedan den 11 september blivit en allt viktigare fråga. Till skillnad från kommissionären tror jag att det bästa sättet att kontrollera kärnmaterial är att upphöra med att producera det, och en särskild fråga är upparbetningen av kärnmaterial. Vi vet att det finns luftvärnsmissiler i La Hague, och skyddet för Sellafield förblir en hemlighet. Det kan inte vara rätt att efter den 11 september fortsätta att lagra och öka lagren av hundratals ton plutonium.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Jag menade inte att vara ohövlig mot er eller Rübig, som har lagt fram ett utmärkt betänkande, eller mot kommissionären genom att vara sen, men som min kollega har förklarat berodde det helt på orsaker som jag inte kunde påverka. Det är tyvärr ytterligare en incident i den pågående historien med att ta sig till Strasbourg.
Det gläder mig att en tydlig distinktion nu har gjorts mellan kärnsäkerhetskontroller och kärnsäkerhet och trygghet. Jag skulle vilja att kontoret för kärnämneskontroll fick alla de resurser som det behöver för att kunna genomföra sitt arbete i största möjliga utsträckning, särskild nu när kandidatländerna kommer in i bilden.
Jag välkomnar innerligt kommissionär Palacios antydan den 23 april, och återigen här i dag, om hennes avsikt att lägga fram ett kärnkraftspaket, som jag hoppas att vi kan få ta del av i höst. I detta paket kommer hela området med kärnsäkerhet och trygghet att tas upp. Skulle jag också som en formalitet kunna få be henne att i paketet införliva behovet av verkliga samråd och verklig kommunikation mellan grannstaterna inom Europeiska unionen, däribland kandidatländerna, så att problemen kan diskuteras ordentligt, i ett verkligt samrådsforum?
Lord Inglewood från British Nuclear Fuels plc angav nyligen att han förvisso skulle ta till sig de farhågor som jag framförde till honom i denna fråga, på samma sätt som kommissionen har tagit till sig österrikarnas farhågor angående Temelin. Jag skulle vilja att detta tillvägagångssätt används inom hela EU som en del av paketet med åtgärder för kärnsäkerhet och trygghet, så att det finns ett verkligt förfarande, och ett verkligt forum där verkliga och upplevda farhågor kan diskuteras. Jag medger att alla farhågor kanske inte är verkliga, men också de upplevda farhågorna måste hanteras, innan de förlorar sina proportioner och blir alltför politiserade.
Om vi har ett sådant föreskrivet forum, där den rätta expertisen finns för att lyssna på båda sidorna, kommer detta forum att räcka långt när det gäller att hjälpa alla att komma överens i denna mycket omstridda fråga. Jag kommer från en stat utan kärnkraft, och som motsätter sig att elektricitet alstras genom kärnkraft. Jag respekterar andra medlemsstaters rättigheter, men de måste respektera vår rättighet och lyssna på våra farhågor och agera utifrån dem. Vi förväntar oss att ni, fru kommissionär, skall införa en sådan struktur att ett forum av detta slag kanske kan införlivas i det utlovade kärnkraftspaketet, som jag verkligen välkomnar. Jag tackar min kollega Rübig för ett utmärkt betänkande.

Talmannen.
 - Vill fru kommissionären tillägga något?
Ni har lyssnat till ledamöterna, och det noteras i protokollet att de inte kom i tid av omständigheter de inte råder över, som i det här fallet beror på flygtransporten, vilket fru kommissionären och Europaparlamentet kommer att notera noga.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Talmannen.
 - Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0222/2002) av Vander Taelen för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om kommissionens meddelande om vissa rättsliga aspekter på biofilm och annan audiovisuell produktion (KOM(2001) 534 - C5-0078/2002 - 2002/2035(COS)).

Vander Taelen (Verts/ALE)
. (NL) Herr talman, ärade kolleger! Det är med en viss sinnesrörelse jag talar till er här i dag, även om jag naturligtvis hade hoppats på en bättre uppslutning här i auditoriet. Det är mycket riktigt sista gången som jag talar i kammaren, eftersom jag från om med den 1 september kommer att vara verksam som chef för den stiftelse som ägnar sig åt att tilldela ekonomiska medel för att göra den flamländska filmen bättre. Och det är till syvende och sist det som har varit meningen med det arbete jag har uträttat här de senaste tre åren. Det är också vad Europeiska kommissionen försöker göra, nämligen det som jag kommer att försöka göra i Flandern och även på europeisk nivå. 
Kommissionens meddelande, som mitt betänkande baseras på, var självfallet ett mycket positivt steg. Det är ett steg i rätt riktning. Meddelandets stora förtjänst - och det påpekas också i mitt betänkande - är att saker och ting äntligen blir tydligare, framför allt på det rättsliga området, och att ett försök gjordes att bringa klarhet i vad som är möjligt och vad som inte är möjligt på området för det statliga stödet till den audiovisuella sektorn. Det är något som vi bara kan applådera. 
Men betraktar man meddelandet ur en annan synvinkel så måste man ändå beklaga att Europeiska kommissionen fortfarande tycks gå böjd under brist på ambitioner i fråga om den audiovisuella politiken. Man fäster stor vikt vid att konkurrensbestämmelserna efterlevs. Som om det skulle existera någon konkurrens inom den audiovisuella sektorn i Europa! 
Det är ytterst märkligt att Europa ägnar så stor uppmärksamhet åt att övervaka situationen i de olika medlemsstaterna, samtidigt som samma medlemsstater konfronteras med en förkrossande konkurrent som emellertid inte är medlem av Europeiska unionen, lyckligtvis. Jag talar om Förenta staterna vars filmproduktion drar till sig 80 till 85 procent av biobesökarna i de flesta europeiska länderna. Det är naturligtvis en skrämmande siffra. Ställd inför en sådan katastrofal situation måste man hoppas på att Europeiska kommissionen äntligen lyckas ta ett reellt initiativ på en nivå som är i enlighet med vad Europeiska unionen borde betyda. Det finns nämligen ingen skriven lag som säger den europeiska filmindustrin måste ligga steget efter den amerikanska. 
Men det är uppenbart - och Europaparlamentet har påpekat det i tidigare betänkanden - att medlemsstaterna kämpar med olika handikapp. Och det börjar bli hög tid för Europeiska kommissionen att visa att den inte bara inser detta, vilket naturligtvis är fallet, utan att den också vill skjuta till medel. 
Det är fortfarande så beklämmande, mina damer och herrar, - och exemplet har tagits upp så många gånger att det börjar mattas av - det är fortfarande så målande att Europa spenderar tio gånger mer pengar på stödåtgärder för tobaksindustrin än på medieprogrammet. I Europa är det bättre att vara olivodlare än filmmakare. På det området har Europa en mycket tydlig, uttalad politik. Men när det handlar om en av de mest ambitiösa sektorerna med de bästa utsikterna, även i fråga om arbetstillfällen, så förlorar Europa fortfarande på walk over. Nej, jag överdriver, Europa är närvarande men i en mycket, mycket blygsam utsträckning. 
Därför, och det blir min sista uppmaning här i Europaparlamentet, skulle jag vilja uppmana Europaparlamentet att fortsätta göra det hett om öronen för Europeiska kommissionen och medlemsstaterna så att vi kanske en dag kan tala om en verklig europeisk politik som kan ge de europeiska medborgarna vad de europeiska medborgarna har rätt till, nämligen en egen kvalitativ audiovisuell industri.

Hieronymi (PPE-DE)
. (DE) Herr talman, mina ärade damer och herrar! Först skulle jag vilja tacka Luckas Vander Taelen hjärtligt för detta betänkande, men också för hans engagerade arbete i Europaparlamentet. Han är en sann förespråkare för den europeiska filmen. Även om vi förlorar honom i parlamentet, så vinner vi honom som partner och branschföreträdare. Jag tror att vi då fortsättningsvis kan samarbeta mycket bra.
Jag tackar emellertid också kommissionen för den rapport som den har lagt fram. Denna rapport ger oss tillfälle att göra ett deltidsbokslut. Var står vi efter omkring tre års arbete i detta parlament och i denna kommission? Enligt min uppfattning visar deltidsbokslutet en sak: den europeiska filmen är stark i det fall då vi arbetar tillsammans, dvs. parlamentet, kommissionen, rådet, vilket ibland verkligen är mycket mödosamt, och branschens förbund.
Boksluten för de sista tre åren bevisar att vi har nått viktiga resultat. Jag skulle bara vilja ta upp tre punkter. För det första, andelen icke-nationella europeiska verk som visas på biograferna i Europeiska unionen har under det senaste året ökat med 21 procent. Det innebär ett mycket viktigt bidrag som vårt medieprogram har åstadkommit för detta viktiga mål.
För det andra: på initiativ av kommissionär Reding och parlamentet har Europeiska investeringsbanken inrättat en fond som ställer det absolut nödvändiga riskkapitalet för audiovisuella verk till förfogande, i år sammanlagt bara det 400 miljoner euro - ett viktigt steg i rätt riktning.
Den tredje punkten: kommissionen har granskat konkurrensrätten vad beträffar medlemsstaternas filmstöd och genomgående godkänt det som rättmätigt, så att vi har fått betydligt större säkerhet när det gäller den europeiska filmen. På dessa lagrar får vi inte vila. Detta betänkande pekar på de viktigaste problemen som vi de närmaste åren måste lösa, och det på unionsnivå. Vi måste emellertid också - och detta är min vädjan till rådet, som vakar över subsidiariteten - lösa dem genom motsvarande initiativ i medlemsstaterna.
Jag nämner även här bara tre punkter. Som effektivt underlag för vårt arbete behöver vi i artikel 151 i fördragen äntligen en övergång till kvalificerad majoritet. Vi behöver pilotprojekt för det digitala arvet, och vi behöver fackmässiga bestämmelser om bidragsrätt för den europeiska filmens framtid.
(Applåder)

Sanders-ten Holte (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Efter vår begäran om bättre distribution av europeisk film ägnar vi nu vår uppmärksamhet åt de rättsliga aspekterna med vilka vi kan utforma främjandet av europeisk film. Än en gång har Vander Taelen fullgjort sin uppgift att ge en kommentar till kommissionens meddelande på ett utmärkt vis, och jag vill rikta ett varmt tack till honom för det.
I Nederländerna stimulerar vi investeringar i filmproduktion med hjälp av skatteåtgärder för kommanditbolag som investerar i filmproduktion. Jag anser detta vara oerhört bra, framför allt eftersom undantagsklausulen för kultur i artikel 87.3 i EG-fördraget möjliggör detta. Trots det är det här inte tillräckligt.
Två punkter. EIB och EIF kan ge ett viktigt ekonomiskt bidrag, framför allt när det handlar om europeisk filmproduktion som involverar produktionsåtgärder från olika medlemsstater. Jag betvivlar emellertid att vi måste gå så långt som att blanda in EIB i anskaffningen av digitala projektionsutrustningar för biografer som Vander Taelen föreslår. Min grupp är rädd för att vi därmed öppnar dörren på vid gavel för godtycke och snedvridning av konkurrensen.
Ytterligare en punkt, jag vill än en gång påpeka att vi inte kan föra någon riktad marknadsföringspolitik för den europeiska filmen så länge vi inte vet vad publiken tycker och tänker. Därför är det oerhört viktigt att undersöka vad det är som styr filmpubliken i deras val av film. Vid sidan om det är det av avgörande betydelse att vi gör barn och ungdomar uppmärksamma på europeisk film. Bildundervisning i skolan och e-learning är det bästa sättet att göra dem bekanta med vår filmproduktion och lära dem att uppskatta den.
Det intresseväckande initiativet att upprätta ett europatäckande nät av programföretag som erbjuder barnkanaler för att göra bättre europeiska barnfilmer kända över hela Europa har mitt varma intresse, och jag anser det vara ett oerhört bra instrument för att uppnå detta. På så vis blir europeiska medborgare redan i sina yngsta år medvetna om vår så mångfacetterade europeiska kultur och hur den kommer till uttryck i europeisk film, och det måste vi anstränga oss för.

Fraisse (GUE/NGL).
Käre Luckas, vi kommer att sakna dig. Vi kommer att sakna dina insatser för spridningen av filmer i Europa och jag skulle vilja tacka dig för allt du har gjort under dessa tre år. Jag ansluter mig till mina kolleger som gjort detta före mig.
Jag tänker begränsa mig till att ge några kommentarer till spridningen av filmer. Inte nog med att det inte kommer att genomföras någon revidering av direktivet ?Television utan gränser?, utan dessutom föreslås från andra håll i exakt samma ögonblick upprättandet av en europeisk kanal för spridning av filmer. Jag skulle gärna vilja veta vad kommissionen känner inför detta initiativ för att upprätta en sådan kanal, som - bland annat - tagits av Belgien. Jag frågar mig faktiskt ännu en gång hur den europeiska produktionen definieras.
Man hade lovat att tala om detta vid revideringen av ?Television utan gränser?. Denna diskussion kommer inte att äga rum eftersom man inte kommer att revidera direktivet. Frågan kvarstår dock. I och med mångdubblingen av audivisuella överföringsmedier gör sig även problematiken med gränserna för den audivisuella produktionen gällande. Är ett TV-sänt panelprogram en audivisuell produktion och hur sprids det? Kan man göra reklam för detta på en europeisk filmkanal? Jag betraktar alla dessa frågor som tillräckligt betydelsefulla för att man skall försöka att besvara dem. Den fråga som jag egentligen ställer om och om igen är den beträffande det kulturella innehållet i denna industriella audiovisuella och filmatiska produktion. Hur skall vi skydda det kulturella innehållet?
Nu till den andra frågan till kommissionen. Jag tror att kommissionen är öppen för idén om upprättandet av ett internationellt instrument, parallellt med WTO, som är särskilt inriktat på kulturella frågor. Vi vet att en grupp fransk-kanadensiska experter har företagit en genomförbarhetsstudie om detta instrument. Saker och ting börjar alltså efterhand anta en alltmer konkret form. Det rör sig om ett ämne som verkligen på nära håll berör oss europeiska parlamentariker och jag skulle vilja inleda en diskussion om detta. Jag tror att Reding och Lamy vid flera tillfällen öppet återgivit detta förslag. Men jag skulle för det kulturella arvets skull vilja be om en del förtydliganden.

Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Herr talman! Även jag beklagar att Vander Taelen lämnar oss, han har genomfört ett bra arbete, med kvalitet och en synnerligen demokratisk anda. Han tycker om att samarbeta och arbetar alltid för att nå enighet. Jag tycker verkligen att det är tråkigt att han lämnar oss.
Jag vill gratulera kommissionen till detta försök att införa vissa rättsliga aspekter på europeisk biofilm, och jag välkomnar några aspekter i meddelandet som jag kommer att ta upp senare.
Emellertid finner jag det enormt oroande att det återigen finns en stor underliggande försagdhet, och jag tror att detta beror på vilken synvinkel man har, det vill säga att den utgångspunkt vi har valt för att beakta biofilm och audiovisuell produktion och för att försöka göra dem konkurrenskraftiga inte är den rätta.
Jag anser till exempel inte att sambandet kultur-industri är klart. Vi fortsätter att se på kulturen som något annorlunda, som en värld vid sidan om som är underställd subsidiaritetsprincipen, men, kan vi säga att digitalfilm bara är kultur? Skydds- och stödåtgärderna är alltid små, med låg ambitionsnivå, trots att man har uppnått många saker, vilket till en del beror på parlamentet och Hieronymi: till exempel det viktiga samarbetet med BCI. Men det räcker inte. En av aspekterna av denna försagda inställning är sättet att behandla den digitala tekniken på, som spränger alla gränser och utplånar dem, och som praktiskt taget ödelägger biosalarna. Det handlar alltså om ett kvalitativt hopp, som kräver gensvar i vår politik, radikala förändringar i vår inställning.
Att tro att lösningen för den digitala tekniken kan vara att stödja utvecklingen av forskning och det sjätte ramprogrammet anser jag vara ett felaktigt sätt att ta itu med en fråga på som inte kommer att utvecklas på fyra år, utan på tjugosju. Att vi går in i den digitala eran innebär att vi revolutionerar vårt tekniska system i de allra flesta fall, att vi förstärker Europa och får en grund att stå på och att vi för tillfället inför frågan om efterproduktion. Jag anser inte att denna fråga har tagits upp, eftersom det finns en rädsla för att koppla ihop kultur och industri. Om vi går in i industrivärlden måste vi konkurrera, och vi tror fortfarande att kulturen måste ha gränser. Saken är den att vi kommer sent.
Däremot, och inför denna lockelse som vi talar om i moderna, samtida termer och med en kunskap om vad den tekniska revolutionen är som kommer att revolutionera de kulturella scenerna, vill jag även säga att jag anser att det faktum att man vågat och haft mod till att för en gångs skull försvara bevarandet av det audiovisuella arvet är mycket bra gjort. Jag anser att det är mycket intressant och modigt gjort och jag välkomnar det. Dessutom är det nödvändigt att inrätta en databas. Jag tycker att det är mycket bra att man erkänner digital äganderätt och att man gemensamt tar itu med möjligheten att skapa någon norm, någon åtgärd för att vi alla skall komma överens. Men jag anser fortfarande att frågan om industrin och biofilm och audiovisuell produktion inte kan lösas med subsidiaritet.

Zorba (PSE).
Herr talman! Det är sant att de argument vi hör är påverkade av pluralism, och jag skulle vilja att Lamy, som befinner sig här, inte anser det vara motsägelsefullt. Vi älskar alla filmkonsten och kollegan Vander Taelen har verkligen varit den person i den här kammaren som har varit den främsta förkämpen. Jag tror inte att vi förlorar honom utan att vi kommer att se honom regelbundet i hans nya ställning och att vi kommer att kunna arbeta tillsammans med honom lika bra.
Filmkonsten som den sjunde konstarten, vilken helt nyligen tillfördes de andra konstarterna, förenade från början inslag både från konst och från industri, kvalitet och massproduktion och fostrade hela generationer européer. Under nuvarande förhållanden är emellertid som bekant biofilmen hårt pressad av den amerikanska filmindustrin. Parlamentet och Europeiska unionen har hittills fattat politiska beslut som stöder biofilm och annan audiovisuell produktion, men trots detta måste även andra åtgärder vidtas. I Vander Taelens betänkande föreslås mycket kloka rättsliga och skattemässiga åtgärder med sådan inriktning, och där tas även upp frågor om forskningen och arkiven. Vi närmar oss emellertid tre avgörande milstolpar, nämligen 2004 då beslut skall fattas om ekonomiskt stöd, 2005 då förhandlingar skall äga rum inom ramen för Världshandelsorganisationen samt en obestämbar tidpunkt som blir alltmer avlägsen då direktivet ?Television utan gränser? skall ses över. Innan vi närmar oss dessa tidsmässiga gränser bör vi uttömma möjligheterna och vår politiska uppfinningsrikedom för att rädda den europeiska biofilmen och annan audiovisuell produktion. Kollegan Luckas Vander Taelen har gjort detta, och det är han värd lovord för. Låt emellertid frågan om hans initiativ lämnas öppen. Det skulle således vara bra om vi fick ett så konkret svar som möjligt från kommissionen.

Lamy
. (FR) Herr talman! Kommissionen tackar Vander Taelen för utarbetandet av detta betänkande, och vi gläder oss åt hans slutsatser som vi instämmer i. Vi kommer naturligtvis att ta hänsyn till de synpunkter som framförts, och till de önskemål som ni har givit uttryck för, i ännu högre grad eftersom Vander Taelen erinrat oss om att detta betänkande på sätt och vis är det budskap han efterlämnar åt oss.
Detta meddelande om ?film? vittnar om den betydelse kommissionen tillmäter biografsektorn, och i ett vidare perspektiv, hela den audiovisuella sektorn vid utvecklingen av vår politik. Vi är för vårt vidkommande fullt medvetna om och nöjda med överensstämmelsen mellan Europaparlamentets och kommissionens förhållningssätt i dessa frågor. Ni hade för övrigt i denna kammare redan visat vilken uppmärksamhet ni ägnar denna sektor genom det föregående initiativbetänkandet som även det tagits fram av Vander Taelen, och som berörde en bättre spridning av europeiska filmer på den inre marknaden och i kandidatländerna.
Detta meddelande om ?film? syftar i första hand till att ge en tydlig förklaring till kommissionens positiva och konstruktiva förhållningssätt till nationellt stöd till film. Den audiovisuella sektorn och den specifika filmsektorn är på grund av den dubbla ekonomiska och kulturella karaktären, vilken motiverar att de inte lämnas enbart åt marknadens krafter, likaså tvungna att kontinuerligt anpassa sig till en värld i ständig förändring. Kommissionen har givit en positiv uppföljning till varje tillkännagivande från medlemsstaterna beträffande systemet för statligt stöd till den nationella filmindustrin. De nationella system som har undersökts av kommissionen är alltså konsoliderade fram till 2004, vilket dock inte innebär att de kommer att bli illegala eller kommer att omprövas vid detta datum. Det aktuella datumet innebär endast att de kriterier som kommissionen ställt upp inte kommer att ändras fram tills dess och att om de skulle komma att ändras därefter kommer det att vara på grund av att nya faktorer framkommit som visar att någon sorts förändring har uppstått.
När det gäller de andra frågor som tas upp i Vander Taelens betänkande skulle jag särskilt vilja precisera att kommissionen kommer att stödja e-bio - jag svarar här på vad Gutiérrez-Cortinez har sagt - och digitalisering av arkiven genom flera olika pilotprojekt inom ramen för Media Plus-programmet. Övrig uppföljningsverksamhet som tillkännagivits genom meddelandet är under genomförande.
När det gäller undersökningar som bedrivs enligt principen om avlämning av pliktexemplar samt system för ljudupptagning kommer grupper av filmexperter att sammankallas i höst, och vi kommer att inleda en diskussion om resultaten från dessa undersökningar. De studier som tillkännagivits i meddelandet har inletts, och de slutgiltiga rapporterna borde komma i slutet av innevarande år. Avslutningsvis pågår arbetet med revisionen av direktivet ?TV utan gränser?; jag preciserar detta för Fraisse. En av de tre omfattande studierna har publicerats på kommissionens webbplats. De två andra kommer att publiceras här i ett senare skede. Vi kommer i kommissionen att anta rapporten om tillämpningen av direktivet före årets utgång.
Innan vi besvarar två eller tre specifika frågor vill vi bara erinra om att kommissionens meddelande som utgör föremål för det betänkandet som diskuteras i kväll endast utgör en första etapp. Vi kommer att fortsätta att arbeta tillsammans för att förverkliga detta gemensamma mål som ni alla under era inlägg utan undantag har påmint om: vitalitet, utveckling och tillväxt för en kreativ och diversifierad europeisk audiovisuell sektor.
Nu över till två eller tre något mer specifika frågor. Sanders ten-Holte talade om det europeiska filmhistoriska kulturarvet. Jag skulle vilja utnyttja detta tillfälle för att rikta er uppmärksamhet mot ?CinEd@ys?-veckan som kommer att äga rum mellan den 15 och 24 november, och som utformats för att låta de europeiska medborgarna på Internet och i biosalongerna upptäcka ett antal europeiska filmskatter, och därmed också bidra till en popularisering av dessa.
Vad beträffar Fraisses fråga angående idén om en europeisk filmkanal, så är det ett projekt som det talats om här och var under en tid. Vi har för övrigt redan finansierat en studie 1997, men utan särskilt övertygande resultat. De offentliga programföretagen undersöker fortfarande ärendet, men det är tydligt att en del svårigheter kvarstår, särskilt när det gäller upphovsrätt och producenternas intressen. Producenterna har vid sidan av frågorna om finansiering, lönsamhet och publik för tillfället blockerat denna fråga.
Vad beträffar idén om ett internationellt instrument, fru Fraisse, och jag tänkte avsluta här, som upprättar principerna för den kulturella mångfalden och de mål som kan tänkas följa av detta vad beträffar internationella avtal, så diskuteras denna idé sedan en tid tillbaka. Intressanta arbeten har i detta avseende genomförts av Unesco, men dessa har för närvarande varken vad gäller kvalitet eller skärpa, inte ens i deltagande länder eller länder som är villiga att engagera sig i denna fråga, uppnått den kritiska massa som behövs för att nå resultat. Medan vi väntar kommer vi att fortsätta diskussionen i Världshandelsorganisationen beträffande den fråga som behandlar internationella kommersiella förhandlingar inom ramen för denna audiovisuella sektor. Vi tänker fortsätta som vi hittills har gjort och hålla oss till det mandat man har givit oss, och som går ut på att bevara den kulturella mångfalden inom detta område såväl som inom övriga.

Talmannen.
 - Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Talmannen.
 - Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0188/2002) av Turchi för budgetutskottet om det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2236/95 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät (KOM(2002) 134 - C5-0130/2002 - 2001/0226(COD)).

Turchi (UEN)
. (IT) Herr talman! De transeuropeiska nätverken är en av motorerna som skapar konkurrenskraft och sysselsättning i vår Europeiska union. Vid Europeiska rådets möte i Essen i december 1994 antogs en lista med 14 prioriterade projekt, vilket innebar en klar politisk viljeyttring. Gemenskapen och Europeiska investeringsbanken har ställt upp en rad finansiella instrument för att dessa mål skall kunna nås.
Huvudmålet med gemenskapsstödet till transeuropeiska nätverk är att bidra till att övervinna de finansiella hinder som kan dyka upp när ett projekt dras i gång. För närvarande är gemenskapsstödet i princip begränsat till 10 procent av de allmänna kostnaderna, förutom i programmet Galileo som kan få upp till 20 procent av sin finansiering från gemenskapen. Återstående kostnader skall samfinansieras via lokala, regionala och nationella budgetar.
Tyvärr fortskrider inte arbetet med den snabbhet vi förväntade oss: av de 14 specifika projekt som antogs vid toppmötet i Essen har bara tre genomförts. Ytterligare sex bör vara genomförda senast 2005, och gällande de återstående fem, slutligen, har det inte getts någon klar tidsgräns. Vilka är då problemen? Först och främst har investeringstakten varit för långsam, och kommissionen anser att det är mycket osannolikt att nätverket kommer att färdigställas om inte finansieringsprocenten ökas från och med nu och fram till 2010, särskilt när det gäller järnvägsdelen. De största förseningarna gäller gränsöverskridande projekt, eftersom medlemsstaterna har prioriterat finansieringen av de lokala delarna av det transeuropeiska nätverket.
Dessa förseningar kan i huvudsak tillskrivas bristen på en samordnad planering, bedömning och finansiering av den gränsöverskridande infrastrukturen. Å andra sidan tillåter inte gemenskapens ekonomiska resurser och rättsliga instrument att vi ingriper självständigt för att snabba på dessa projekt, eftersom de nationella myndigheterna enligt fördraget är de som skall genomföra projekt på medlemsstaternas territorium. De områden som är hårdast drabbade av kvarvarande flaskhalsar är de internationella korridorerna där den nord-sydliga trafiken är starkt koncentrerad, de naturliga hindren Alperna och Pyrenéerna, utkanterna av de viktigaste urbana och kommersiella centren, där den regionala långdistanstrafiken och lokala trafiken möts och koncentreras, samt vissa av Europeiska unionens gränser, särskilt de mot kandidatländerna till utvidgningen. Därför föreslår kommissionen att gemenskapens verksamhet och projekt skall fokuseras på att minska dessa flaskhalsar.
När det gäller genomförandet har kommissionen under de senaste åren kunnat hålla en relativt hög takt, och från och med 2002 håller också förseningarna på att minska. Kommissionen har därför föreslagit att de allmänna villkoren för beviljande av gemenskapsstöd till transeuropeiska nätverk skall ändras. Stödet skulle öka från 10 till 20 procent för att skapa en hävstångseffekt och framför allt locka till sig privata investeringsmedel. Denna ändring skulle gälla tre slags projekt: de gränsöverskridande järnvägsprojekten som korsar naturliga hinder som Alperna och Pyrenéerna, de projekt som syftar till att eliminera klart identifierade flaskhalsar vid gränserna till kandidatländerna och de tolv prioriterade projekten på energiområdet. De första två kategorierna faller inom ramen för de transeuropeiska transportnäten, som de definierades i beslut 1692 från 1996. Ett tillägg på 100 miljoner euro skulle göras till den budgetpost som gäller de transeuropeiska transportnäten - B5-700 - för åren 2003-2006 för att komplettera det stöd som ges via ISPA. Således skulle de finansiella resurserna till de transeuropeiska nätverken och avsättningarna under perioden 2000-2006 ses över. Slutligen föreslår kommissionen att 50 miljoner euro av de nuvarande resurserna för de transeuropeiska transportnäten skall överföras till gränsöverskridande projekt.
När det gäller Galileo skall samfinansieringsgraden förbli 20 procent som tidigare.
Vilka är då mina synpunkter på detta? Ändringsförslagen 1, 3, 5 och 6 ställer upp en allmän ram och balanserar kommissionens förslag, i vilket man tenderar att bara betona vikten av de projekt som har med kandidatländerna att göra. I ändringsförslag 2 ber vi kommissionen att göra en bedömning av medlemsstaternas ansvar. I ändringsförslag 4 inför vi möjligheten för de stater som så önskar att ta till privat kapital och betonar att också projektens ekonomiska och sociala mervärde och deras förenlighet med målet om en hållbar rörlighet skall vara urvalsgrunder. I ändringsförslag 7 slår vi fast att ökningen av de ekonomiska resurserna ryms inom budgeten och inte medför nedskärningar i andra program. Jag ber då kommissionen att samråda med den budgetansvariga myndigheten innan den gör omfördelningar inom de transeuropeiska transportnäten. I ändringsförslag 8 om de transeuropeiska transportnäten fastslår vi att det nätverk som skall genomföras är det som beslut 1692/96, taget den 23 juli 1996, handlar om. I ändringsförslag 9 bemyndigar vi kommissionen att återkräva de resurser som har beviljats för projekt som inte genomförs inom tio år. Ändringsförslag 10 gäller kommittéförfarandet och ändringsförslag 11, slutligen, handlar om den så kallade Sunsetklausulen.
Jag hoppas att denna framställning har varit uttömmande, trots att tidsbegränsningen har gjort att jag måste fatta mig kort, och jag hoppas att vi skall kunna fullborda de transeuropeiska nätverken, inte bara för vår egen skull utan för Europas framtid.

Bradbourn (PPE-DE)
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att säga att jag fullständigt håller med föredraganden om att den nuvarande eftersläpningen vad gäller finansieringen är helt oacceptabel, och att brådskande åtgärder nu krävs för att rädda situationen.
I mitt yttrande, som utarbetats för utskottet för regionalpolitik, transport och turism, försökte jag att ge dessa regler den nödvändiga flexibiliteten för att göra dem genomförbara inom tre områden: utvidgning, effektiv konkurrens och ansvarsskyldighet. Med 2004 tydligt i sikte är det av avgörande vikt att vi tar itu med frågorna om långsam respons och försenat genomförande för de befintliga TEN-projekten. Till dess att medlemsstaterna förstår och vidtar åtgärder med avseende på det strategiska transportbehov som omfattas av TEN-programmet, och gör det nödvändiga finansiella åtagandet, kommer vi att tvingas till ständiga översyner och argument när det gäller de finansiella kraven i detta hänseende.
Personligen anser jag att kommissionens förslag inte innehåller en strategi med lika konkurrensvillkor, eftersom vi, genom att utvidga den ökade projektkostnaden med möjliga 20 procent endast för vissa transportsätt, missar det tillfälle till ekonomisk tillväxt som är avgörande för den utvidgade unionens sammanhållning. Jag anser att det är nödvändigt att tillåta detta ökade finansieringsbelopp att användas för att ta itu med problemen, var flaskhalsar än uppstår i praktiken, oavsett transportsättet, och inte enligt kommissionens teori om att vissa transportsätt är bättre än andra. Det viktigaste är dock att denna finansiering används effektivt och medger en insynsvänlig ansvarsskyldighet, och i detta hänseende respekterar jag innerligt föredragandens förslag om ökad finansiell rättskaffenhet.
Jag skulle särskilt vilja rekommendera kammaren föredragandens betoning av n+2-principen och av en förvaltningskommitté med företrädare för medlemsstaterna. Om projekten inte kan slutföras i rimlig tid borde kommissionen ha rätt att kräva att det eventuella stöd som utbetalats skall betalas tillbaka. Annars skulle pengarna fortsätta att slösas bort eller stagnera, samtidigt som Europas transportnät drabbas.

Mann, Erika (PSE)
Herr talman, ärade kolleger! Den 12 mars 2002 rekommenderade kommissionen att energinäten skulle inbegripas i föreliggande ändring av förordningen. Bakgrunden är förslaget till ändring av riktlinjerna beträffande de transeuropeiska näten på energiområdet, för vilket Beysen i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi är föredragande. Kommissionen föreslår en höjning av maximibeloppet från 10 till 20 procent. Investeringarna skall säkerställa en hög säkerhet i energiförsörjningen, och detta skall ske genom höjda investeringar som skall lösa de mångfaldigt förekommande problemen vid planering och genomförande av utbyggnaden av infrastrukturen.
Målet är skapandet av en verklig inre marknad på energiområdet, som inbegriper de regioner och de strategier som för närvarande inte inbegrips eller inte utnyttjas. Hit hör även kandidatländerna. Utskottet röstar för förordningen, bland annat med följande kompletteringar: de planerade investeringarna skall läggas på projekt som är nödvändiga för EU ur samhällsekonomisk synvinkel och räntabla ur företagsekonomisk synvinkel. Det får inte resultera i en förvrängning av konkurrensen. Man måste undvika en höjning av de gemenskapsmedel som planeras för energinät i budgetplanen för 2002 till 2006, och kommissionen skall lägga fram en regelbunden rapport till parlamentet, i vilken de projekt redovisas, som genom höjningen från 10 till 20 procent kan förväntas bli klara snabbt.
Jag skulle vilja tacka föredraganden å det hjärtligaste, som med smärre variationer har kunnat överta förslagen från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Jag skulle alldeles särskilt vilja tacka mina kolleger Beysen, Mombaur och Turmes, vilka har medverkat mycket engagerat vid färdigställandet av betänkandet, delvis också med ändringsförslag och andra uppslag. Jag skulle vilja tacka sekretariatet och alldeles särskilt kommissionen.

Pittella (PSE).
Herr talman, ärade ledamöter! Jag tycker att föredraganden Turchi och budgetutskottet har gjort ett utmärkt arbete och kompletterat kommissionens förslag så att det blir bättre lämpat att ta itu med det huvudproblem vi har haft, det vill säga de stora förseningarna. Det är så man skall se de nyheter som Franz Turchi redan har berättat om, från utökningen av samfinansieringen till 20 procent till tidsgränsen på tio år för att genomföra projekten. Jag tycker också att det är viktigt att programmet Galileo och projekten om nätverk för telekommunikationer och energi skall omfattas av den nya förordningen och att man har slagit fast att den prioriterade sektorn, också med tanke på hållbarheten, är järnvägen.
Det positiva arbete man har gjort ändrar dock inte att det fortfarande finns ett behov av en mer omfattande översyn såväl av filosofin bakom som av mekanismerna i hela det komplicerade nätverksprojektet. De transeuropeiska nätverken hänger nämligen intimt samman med översynen av sammanhållningspolitiken och utvidgningen av unionen. Vi socialister uppmanar till en stor debatt om dessa tre utmaningar där alla deltar och där vi tar itu med frågan om nätverkens verkliga uppgift, det vill säga att minska orättvisorna inom unionen och förhindra att det som håller på att växa fram, det vill säga en utvidgad union, blir ett Europa med en kraftig motor som drar framåt, Nordeuropa, och en tung vagn som släpar efter, det vill säga Sydeuropa.

Hudghton (Verts/ALE).
Herr talman! Vi delar oron om de större förseningar som väntar dessa projekt, som har påståtts vara prioriterade projekt. I samband med några av de ändringsförslag som antagits i utskottet välkomnar vi det faktum att kandidatländerna skall ges rätten att observera de förfaranden som rör dem och deras land. Vi välkomnar också antagandet av kompromisslösningen om energiprodukter i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Ändringsförslag antogs också om att införliva vattenvägsprojekt och att koppla samman tilldelningen av medel med en minskad trafiktillväxt och minskade luftföroreningar.
Vi röstade dock mot betänkandet i utskottet på grund av ett antal olösta problem, som vi skall försöka ta upp i morgon i en rad ändringsförslag och förfrågningar om delade omröstningar. Dessa innefattar begäran om att mer pengar skall avsättas för de transeuropeiska näten i en ny finansiell ram efter 2006. Vi är inte övertygade om att detta kommer att ske. Vi är också bekymrade över införlivandet av telekomprojekt.
När det gäller böter eller finansiering genom ökat skattetryck är vår åsikt att betänkandet borde följa texten i Bradbournbetänkandet om transeuropeiska nät och innehålla ett krav på att projekt som inte är fullständigt genomförda efter 15 år skall tas bort från listan.
Jag är slutligen starkt bekymrad över att hänvisningen till användningen av privat kapital kan påstås vara, eller antydas vara, ett åtagande om att använda privat kapital. Vi kommer att begära en delad omröstning för att avskilja dessa ord i syfte att förhindra en sådan slutledning.

van Dam (EDD).
De transeuropeiska näten kräver mycket god vilja och stora insatser; det visar de praktiska erfarenheterna klart och tydligt. Varken investerare eller verkställande instanser låter sig alla gånger övertygas om vikten av förbindelser inom ramen för transeuropeiska nät. Således måste vi finna en lösning på problemen rörande finansiering och genomförande.
I Essen har man fattat beslut om 14 prioriterade (transport)projekt. Av dessa har endast tre fullbordats. Logiskt vore att tillhandahålla medel för de resterande elva projekten så att de kan få en ny impuls och fullföljas utan dröjsmål. Det föreliggande initiativet, liksom revisionen av direktiv 1692/96, bidrar inte till detta.
Därtill kommer att en stor översyn av hela ärendet som avser transeuropeiska nät kommer att äga rum år 2004. Det är också rätt tillfälle att genomföra ändringar med avseende på såväl projektlistan som finansieringsvillkoren. Under mellantiden kommer ändringar endast att leda till att förfaranden och projekt blir svårare att genomföra. Det tjänar ingen på, varken investerare, operatörer eller användare.

Della Vedova (NI).
Herr talman, herr kommissionär! Jag tycker att föredragandena - Turchi och föredraganden av yttrandet - har gjort ett gott arbete och att de har förbättrat kommissionens förslag. Jag anser att målet att snabba på genomförandet av de transeuropeiska näten är ett viktigt mål, särskilt med tanke på konkurrenterna till det europeiska systemet som, framför allt i Asien, av tusen olika skäl är mycket snabbare när det gäller att genomföra projekt och skapa infrastruktur och lyckas göra sina ekonomiska system mer konkurrenskraftiga.
Enligt min mening finns det viktiga förbättringar av kommissionens text i Turchis betänkande. Jag skulle vilja framhålla två: å ena sidan möjligheten, eller kanske nödvändigheten, att ta till privat kapital. Jag tror att ansträngningen att få upp gemenskapsstödet till 20 procent är ett sätt att tala om hur effektiva dessa investeringar är, och därför tror jag att vi genom att göra ett åtagande att söka privat kapital bidrar till att välja ut projekt som är ekonomiskt lönsamma, vilket kanske inte annars skulle vara fallet. Dessutom tror jag att vi genom att fastställa genomförandetiden till tio år visar att vi menar allvar med att vilja nå målen med näten men framför allt att vi är seriösa i förhållande till de europeiska skattebetalarna som i slutänden är de som skall betala kalaset.

Lamy
. (FR) Herr talman! Som föredraganden angivit så har vitboken om Europeiska unionens transportpolitik kastat ljus över de betydande förseningar som man stött på vid genomförandet av de transeuropeiska transportnäten, i synnerhet när det gäller en del av de mest ambitiösa tioårsprojekten och mer specifikt när det gäller järnvägsförbindelser i bergsområden, som Brenner eller Lyon-Turin.
Dessa projekt, vilka fullt ut stämmer överens med prioriteringarna för den hållbara utvecklingen, tillhör de mest komplexa både ur teknisk synpunkt och med avseende på deras finansiering. Dessutom har, som ni poängterat, betydande förseningar likaså konstaterats när det gäller förbättring eller uppbyggnad av infrastruktur som förbinder Europeiska unionen med kandidatländerna.
Inom området för energi har det senaste meddelandet om infrastruktur på detta område identifierat ett flertal felande länkar i elöverföringen mellan medlemsstaterna, och Europeiska rådet i Barcelona har fastställt ett mycket ambitiöst mål om en gränsöverskridande överföringskapacitet på minst 10 procent av Europeiska unionens produktionskapacitet till år 2005.
När det gäller stöd till alla dessa projekt, vars nödvändighet inte förnekas, medger budgetförordningen för de transeuropeiska nät som för närvarande är i kraft en samfinansiering av studierna med 50 procent och av arbetena med 10 procent, och den senare gränsen får inte i något fall överskridas. Om man gör en bedömning av tillämpningen av förordningen är det tydligt att gränsen på 50 procent för studierna utgör en verklig sporre medan gränsen på 10 procent är för låg om man vill starta projekt och locka privata investerare när så är möjligt.
I detta perspektiv och i linje med vitboken om politiken när det gäller transportproblemen, och de önskemål som formulerades av Europeiska rådet i Göteborg när det gäller ökat ekonomiskt stöd till järnvägsprojekt, syftar det förslag om revidering av budgetförordningen som ni granskar i dag till att höja taket för ekonomiska gemenskapsstöd inom ramen för transeuropeiska nät till 20 procent när det gäller järnvägsprojekt över gränserna som korsar naturliga hinder och när det gäller projekt för avskaffande av flaskhalsar i järnvägsnätet. Detta skall ske på samma sätt som redan föreskrivs i den nuvarande förordningen för projekt för satellitnavigation, som t.ex. Galileo-projektet.
Detta stöd på 20 procent kommer även att tillämpas för gränsöverskridande transportinfrastrukturer mot kandidatländerna, för att möta den förutsebara ökningen av trafiken mellan dessa länder och Europeiska unionens länder. Ytterligare 100 miljoner euro kommer dessutom att reserveras för dessa projekt, avseende samliga transportsätt, med som främsta syfte att förbättra säkerheten på trafikleder i allmänhet och på just dessa trafikleder, samt att avskaffa flaskhalsar.
På området för energi kommer den ökade stödnivån att tillämpas för de tolv prioriterade projekt som kommissionen har fastställt i sitt senaste meddelande om energiinfrastruktur, och där den ekonomiska lönsamheten inte alltid är given.
Målet är följaktligen klart. Det består i att göra det möjligt för det ekonomiska gemenskapsstödet att fullt ut spela sin roll av katalysator även under projektens genomförandefas, och att göra investeringar i gränsöverskridande energi- och transportinfrastrukturer mer lockande för privata finansiärer.
När det gäller ändringsförslagen och själva betänkandet skulle kommissionen först och främst vilja tacka Turchi, eftersom det betänkande han har arbetat med vidhåller, och t.o.m. förstärker, räckvidden hos många av aspekterna i vårt förslag. När det gäller de ändringsförslag som lagts fram, dvs. de 15 ändringsförslagen, ser sig kommissionen dock tvungen att avvisa ändringsförslag 2 eftersom det påverkar vår initiativrätt; ändringsförslag 12 eftersom det uppstått genom ett tolkningsfel som jag kommer att återkomma till; ändringsförslag 14 som upprättar krav som faller utanför förordningens tillämpningsområde, och ändringsförslag 15 som innebär en grundläggande förändring av karaktären på kommissionens förslag eftersom det utesluter energifrågan.
Det finns andra ändringsförslag som kommissionen delvis kan godkänna, men endast delvis: ändringsförslag 3 vars formulering ger upphov till förvirring eftersom energiprojekten i sin utvecklingsfas redan inom det nuvarande systemet kan beviljas ett stöd på upp till 50 procent; ändringsförslag 7 där vi inte kan godkänna andra och tredje avdelningen eftersom de är resultatet av en förväxling med strukturfonderna. Dessa senare utgör i själva verket fleråriga program, vilket inte är fallet när det gäller budgeten för de transeuropeiska näten där besluten fattas på en årlig basis. Samma anmärkningar gäller för övrigt ändringsförslag 12 som jag talade om för en liten stund sedan. Låt oss inte, herr Turchi, blanda ihop de transeuropeiska näten med regionala utvecklingsfonden.
När det gäller ändringsförslag 8 har jag tre anmärkningar. Först och främst är kommissionen överens när det gäller införandet i artikel 5.3, bland kriterierna för att bevilja stöd med upp till 20 procent, av de aspekter som är knutna till säkerheten. Kommissionen kan däremot inte acceptera hänvisningen till intermodalitet när det gäller vägar och inre vattenvägar. Denna definition är alldeles för vag och skulle kunna öppna möjligheter till en högre finansieringsnivå, särskilt när det gäller vägprojekt. Detta ingår, tvärtemot den önskan som under denna diskussion ännu en gång uttryckts av Bradbourn, inte i gemenskapens prioriteringar.
Jag vill slutligen rikta er uppmärksamhet mot det faktum att kommissionens förslag endast avser två sektorer, transportsektorn och energisektorn. Vad beträffar telekommunikationssektorn kan kommissionen med tanke på de grundläggande skillnader som existerar mellan denna sektor och de två sektorer som jag nyss nämnt inte acceptera att förslaget skall omfatta även telekommunikationssektorn, vilken redan nu har höjda finansieringsnivåer.
Jag kommer nu till ändringsförslag 10. Kommissionen stöder fullt ut förslaget att omvandla den ekonomiska kommittén för transeuropeiska nät till en sorts rådgivande kommitté. Vi kan däremot inte godkänna det ändringsförslag som syftar till att föreslå att en företrädare för Europeiska investeringsbanken (EIB) samt företrädare för kandidatländerna skall vara närvarande i form av observatörer utan rösträtt, eftersom detta strider mot det kommittéförfarande som vi alla är bundna till.
Kommissionen kan när det gäller ändringsförslag 13, liksom när det gäller ändringsförslag 8, godkänna den del som handlar om att främja säkerheten, men inte resten av ändringsförslaget. Slutligen kan kommissionen av de 15 ändringsförslagen godkänna alla dem som jag inte har nämnt, dvs. nr 1, 4, 5, 6, 9 och 11, när så behövs med några redaktionella ändringar eftersom de går i riktning mot en förstärkning av vårt förslag och dess räckvidd. Jag skulle särskilt vilja understryka att vi delar Europaparlamentets oro beträffande nödvändigheten av att inom ramen för nästa budgetplan uppnå en budget som lever upp till de ambitioner som vi alla har satt väldigt högt när det gäller de transeuropeiska transport- och energinäten.
Talmannen.
 - Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

