DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästat punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten om frågor av större vikt.

Tjetjenien
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag :
B5-0142/1999 av Maaten och Väyrynen för ELDR-gruppen om Tjetjenien,
B5-0149/1999 av Schori m.fl. för PSE-gruppen om den alarmerande situationen i Tjetjenien,
B5-0158/1999 av Markov m.fl. för GUE/NGL-gruppen om situationen i Tjetjenien,
B5-0168/1999 av Schroedter m.fl. för Verts/ALE-gruppen om kriget i Tjetjenien,
B5-0177/1999 av Oostlander och Posselt för PPE-gruppen, om våldet i norra Kaukasus.

Krehl
Herr talman, ärade kolleger! Det är ju inte första gången vi pratar om ett krig i Tjetjenien i detta plenum. Det är inte heller första gången vi pratar om ett problem i Kaukasus. Visserligen är detta krig i motsats till kriget 1995 mer begripligt och förståeligt i sitt orsakssammanhang. Den händelseutveckling som har varit de senaste veckorna i Dagestan och i Tjetjenien gör det nästan absolut nödvändigt att man undanröjer detta brådskande problem med militära åtgärder.
Problemen i Kaukasus och problemen i Tjetjenien, Dagestan och Ingotjetjen är inte heller någonting nytt. De har funnits där sedan årtionden, sedan århundraden, och därför är det även väldigt viktig att vi uttalar oss om detta i resolutionen. Här måste man generellt ge sig i kast med en problematik och söka en lösning som är viktig för hela regionen och som för med sig en stabilisering och utveckling i hela regionen.
Förslaget i resolutionen att sammankalla en New Millennium Conference i vilken även europeiska partner och organisationer kommer att vara delaktiga och som innehåller strukturer för sådana förhandlingar är därför mycket viktigt. Jag hoppas att även våra ryska samtalspartner tar upp det på ett motsvarande sätt.
Därutöver måste Europeiska unionen emellertid befatta sig väldigt intensivt med flyktingproblematiken. Hundratusentals människor är återigen på flykt. Vi har fortfarande en del ogjort i fråga om det flyktingproblem som härrör från de gamla konflikterna. Jag skulle vilja be kommissionen att man så snart som möjligt lägger fram förslag om hur man skall kunna lösa detta problem, och om hur man skall kunna finna en lösning inför den nära förestående vintern som gör det möjligt för flyktingarna att överleva vintern. Jag tror att det är en ytterst europeisk angelägenhet att kunna hjälpa till här.

Maaten
Herr talman! Det är tydligt att problematiken i Tjetjenien är invecklad. Det gläder mig att såväl resolutionen som några av de ändringsförslag som lagts fram pekar på denna invecklade problematik. Ryssland har sedan länge befunnit sig i Tjetjenien. Det har ingenting att göra med den regering som sitter där för närvarande. Det var så redan under tsarregimen. Det är inte svårt att förstå att det i många länder i Kaukasus, som också har problem som är svåra att jämföra med varandra, finns en stark opposition mot Rysslands närvaro. Jag tror att det därför är viktigt att vi i första hand ber Ryssland att tala ordentligt med alla i Tjetjenien. Det är den enda lösningen. Och det gäller även för att bättre kunna ta hand om alla flyktingar som kommer därifrån. Vi kommer därför att stödja ett antal av de ändringsförslag som PPE har lagt fram.

Markov
Herr talman, ärade kolleger! Det är återigen krig. I detta resolutionsförslag dyker detta begrepp tyvärr inte upp, och därför blev jag glad att Krehl använde det.
Tycker inte även ni att det är fruktansvärt och oroväckande att ansvariga politiker både i sitt tankesätt och i sitt handlingssätt betraktar användning av militärt våld i konfliktlösningar som ett absolut nödvändigt inslag? Tycker inte även ni att det är fruktansvärt och oroväckande att den tilltagande omänskliga bombningstaktiken som demonstrerades till överdrift i Jugoslavien, och under vilken ingen annan har lidit så mycket som civilbefolkningen, åter anses som en adekvat politisk åtgärd?
Fru Krehl! Jag har absolut ingen förståelse för ert uttalande om att man kan besvara terror med terror och att ni har yttrat förståelse för ryssarnas nuvarande situation. Militärt våld hör inte till det politiska spektrumet för hur man löser konflikter!

Posselt
Herr talman! Ett brutalt kolonialkrig äger för närvarande rum i Kaukasus, vilket döljs av ett antiterroristiskt och antifundamentalistiskt fälttåg, korståg skulle jag nästan vilja kalla det. För några år sedan i gulfkriget sade man " inget blod i utbyte mot olja" . Nu saknar jag dessa demonstrationer, eftersom just där flyter blod för olja. Putin har ofta pratat om att det uteslutande eller huvudsakligen handlar om energi- och råvaruintressen som försvaras där i Kaukasus.
Mänskliga rättigheter blir nertrampade på ett upprörande sätt, vilket OSSE bekräftade redan under det senaste Tjetjenien-kriget. Även den gången behövde vi mycket tid för att inse hur verkligheten egentligen ser ut. Senare sade vi: " ja, tänk om vi hade vetat det!" Detta skall vi undvika denna gång!
I går aviserade man att militärbudgeten i Ryssland skall höjas med en miljard euro nästa år p.g.a. Tjetjenien-kriget. Som ni vet skulle Ryssland redan i dag skulle vara insolvent utan IMF-krediter och utan EU-pengarna. Detta betyder att vi betalar detta brutala krig. Vi har därför ett stort ansvar att använda oss av vår politiska makt och handels- och samarbetsavtalet för att stoppa detta krig och se till att man åter tar upp dialogen med den tjetjenska presidenten, som är vald under uppsikt av OSSE, samt med det tjetjenska parlamentet, som är valt under uppsikt av OSSE. Som ni vet har Moskva återigen aktiverat det pseudoparlamentariska råd i Moskva som tillsattes före vapenstilleståndet, vilket man ju undertecknat. De erkänner detta råd och har därigenom å sin sida på ett brutalt sätt brutit detta avtal som har kommit till stånd under övervakning av OSSE. Vi måste sätta oss till motvärn!
Fru Krehl! Jag måste säga klart och tydligt att jag inte kan förstå varför ordföranden för SPD i Sachsen hyser sympati för en militär åtgärd, precis tio år efter den dag det var planerat att sätta in militär mot flyktingar, utvisade, utresevilliga och demonstranter. Den gången hade jag förvisso önskat mig en liknande klar hållning även av Markov och partikamrater, men det är en annan historia.
Men oberoende av detta: vi måste stoppa detta fruktansvärda fälttåg mot mänskligheten!
(Applåder)

Lehne
Herr talman, ärade damer och herrar! Vi upplever ett fortsatt tragiskt kapitel i Rysslands utveckling efter Sovjetunionens fall. Säkert finns det förståelse för detta mot bakgrund av att den ryska regeringen skulle vilja ingripa mot de terroristattentat som gjorts mot civilbefolkningen. Det är bara det att man måste skilja på att ingripa i en rättsstatlig anda och det som äger rum i Tjetjenien. Redan i den första Tjetjenienkonflikten krävdes det många, många dödsoffer och skadade, vilket är fullkomligt jämförbart med det antal skadade och döda som har krävts i andra konflikter runt om i världen och även i Europa.
Det får inte gå till på det sättet att vi från Europaparlamentets sida å ena sidan kritiserar dessa kränkningar av de mänskliga rättigheterna i andra regioner och kämpar för att dessa skall upphöra, men å andra sidan tiger i fråga om Ryssland, därför att det så att säga är fråga om en så kallad viktig handelspartner! Även i fallet Ryssland har Europaparlamentet uppmanats, och vi har uppmanats som europeisk union, att uttala oss klart och entydigt och ta ställning för människorna och för de mänskliga rättigheterna samt mot kränkningen av de mänskliga rättigheterna. Av denna orsak är det bra att vi befattar oss med denna fråga i en aktualitetsdebatt i dag.

Paasilinna
Herr talman! Sedan det förra kriget i Tjetjenien har det ryska parlamentet försökt ställa samma president inför riksrätt. Kriget är politiskt, det förs mitt under den ryska valkampanjen, varför också utgången måste vara politisk. Dessa krigare kan inte avlägsnas från bergsområdena med kraftåtgärder. Ryssland är på väg att få sin egen kurdfråga, som uppenbarligen är lika svår att lösa som den har varit i Turkiet. I båda fallen behövs internationell hjälp om inte annat så på grund av flyktingarna, i vilkas tältläger somliga vistas under bar himmel och snart får ett snötäcke till täcke.
Kriget hotar dessutom att utvidgas. Krigshandlingar förekommer redan på åtminstone fem länders territorier och på grund av detta är frågan internationell. Unionen borde erbjuda parterna förhandlingsvägar och på detta sätt komma ifrån detta gisslanläge, som vanemässigt tycks leda till krig i detta område. Vi måste snabbt erbjuda hjälp till flyktingarna, eftersom de är de allra mest oskyldiga till det som har skett. Det handlar alltså om en politisk lösning - jag ser inga möjliga militära lösningar - och vi har alltså nu en möjlighet att bistå Ryssland, som även i övrigt befinner sig i en svår politisk situation, genom att erbjuda hjälp för att hitta en lösning och få till stånd förhandlingar i Tjetjenienfrågan.

Speroni
Herr talman! Än en gång bevittnar vi intressekonflikten, om man säger så, mellan principen om staternas territoriella överhöghet och principen om folkens självbestämmanderätt: en princip som, vad beträffar det som i dag är Ryssland, som en gång i tiden var Sovjetunionen, med självklarhet har tillämpats på Lettland, Estland, Litauen, Ukraina, Vitryssland och staterna i Kaukasien. Men mellan staterna i Kaukasien och Tjetjenien skall den tydligen inte gälla.
Det internationella samfundet engagerade sig på kosovarernas sida men inte på tjetjenernas. Det internationella samfundet stödde självständighet för Östtimor men inte för Tjetjenien. Jag frågar mig: varför denna diskriminering av ett folk som har all rätt till självbestämmande?

Ortuondo Larrea
Herr talman! Konflikten mellan Ryssland och Tjetjenien är inte ny, detta lilla folk i Kaukasien med litet mer än en miljon invånare har dock samma rätt som ett stort till att fritt besluta om sin framtid.
De senaste händelserna innan den nuvarande konflikten finner vi mellan 1994-1996, ett krig som ledde till 100 000 döda. Nu, från den 22 september, har det ryska flyget börjat bomba Groznyj och andra städer. Den ryska armén har gått in på republikens område och har, enligt egna versioner, invaderat en tredjedel av området och förorsakat död, förstörelse och en massflykt med mer än 100 000 flyktingar - kvinnor, barn och åldringar - som nu finns i grannregionen Ingusjien, vars president redan talar om en humanitär katastrof och begär en internationell hjälp som ännu inte anlänt.
Det är också sant att Ryssland under de veckor som har föregått konflikten har drabbats av terroristattentat som har förorsakat förluster av ett stort antal människoliv, troligen genomförda av gerillor som söker skydd i de kaukasiska bergen.
Europeiska unionen kan inte förhålla sig passiv inför allt detta och återigen uppvisa ett sådant pinsamt ineffektivt uppträdande som under det jugoslaviska krigets första år. Det är nödvändigt och brådskande att vi från alla institutioner i Europeiska unionen seriöst försöker få Rysslands och Tjetjeniens regeringar att stoppa de upptrappade krigshandlingarna, att stoppa vapnen och återuppta den politiska dialogen, genom att använda alla våra medel för - av vilka slag det än må vara - för att de skall lyssna. Det är också nödvändigt och bråttom att vi använder alla de medel vi förfogar över för att de mänskliga rättigheterna skall återställas i regionen, för att alla flyktingar skall få den humanitära hjälp de behöver och slutligen för att de skall kunna återvända hem när freden har återställts.

Posselt
Med tanke på försörjningsproblemet ville jag bara fråga om kommissionen kommer att insistera på att Georgien bygger de 700 meter väg som saknas fram till den tjetjenska gränsen och som inte byggs ut på grund av ryska påtryckningar, så att humanitära hjälpleveranser kan nå den tjetjenska gränsen i framtiden?

Nielson
. (EN) Ni skall komma ihåg att det första jag nämnde i mitt inlägg här var att uttrycka djup oro över det hot mot stabiliteten i Kaukasus som denna konflikt utgör. Jag fruktar att om vi gör det som föreslås här, om vi specifikt åtar oss denna uppgift kommer vi kanske inte att göra nytta när det gäller att öka stabiliteten i regionen. Vi måste göra vad som är möjligt, och jag kommer inte att förbinda mig till någon specifik insats, vilket föreslås här. Vi måste hitta många olika vägar - kanske oväntade vägar - för att lösa logistikproblemen och för att ge hjälp till de människor som behöver den, men det är svårt att lova specifika insatser här.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.30.

Europeisk kodex om export av vapen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag :
B5-0143/1999 av Haarder för ELDR-gruppen om EU-kodexen för export eller överföring av vapen,
B5-0152/1999 av van den Berg och Howitt för PSE-gruppen om den första årliga översynen av EU-kodexen för export eller överföring av vapen,
B5-0157/1999 av Morgantini m.fl. för GUE/NGL-gruppen om EU-kodexen för export eller överföring av vapen,
B5-0163/1999 av McKenna m.fl. för Verts/ALE-gruppen om EU-kodexen för export eller överföring av vapen,
B5-0175/1999 av Morillon m.fl. för PPE-gruppen om EU-kodexen för export eller överföring av vapen

Haarder
Herr talman! Vi måste ändra denna resolution beträffande en viktig aspekt och detta av en angenäm orsak. I punkt 1 uppmanar vi rådet att offentliggöra sin rapport om vapenexport - och rådet har nu beslutat att göra detta. När vi röstar i eftermiddag skulle jag vilja framföra en muntlig ändring om detta, där jag med tillfredsställelse konstaterar att rådet har offentliggjort sin rapport.
Detta är ett mycket bra exempel på öppenhet. Det är ett gott exempel för medlemsstaterna och ett bra exempel för hela EU och vi kan alla vara glada över att vi åtminstone har åstadkommit framsteg på detta område.
Slutligen skulle jag vilja påpeka att det som vi åstadkommer gemensamt som en union på detta område har stor effekt. Detta är verkligen framsteg när vi kan agera tillsammans i denna fråga och vad de enskilda länderna gör har mindre betydelse.

Brie
Herr talman! Jag anser det likaså vara ett viktigt steg. Men i motsats till Haarder är jag i hög grad missnöjd. Jag lägger märke till tre uppenbara saker: först och främst tycker jag att det är deprimerande att en kodex som innebär att vapenexport till Indonesien var tillåten fram till sommaren 1999 helt uppenbart är otillräcklig. För det andra: om det finns så pass olika kriterier som innebär att vapenexport till Jugoslavien med rätta är förbjuden, men är tillåten till t.ex. Indonesien, då är det uppenbart att det är andra kriterier som är avgörande än de som innefattas i kodexen, nämligen ekonomiska intressen och handelsintressen. För det tredje lägger jag naturligtvis märke till att regeringarna är så beroende av dessa ekonomiska intressen att ett enhetligt kriterium inte är genomförbart här. Därför anser jag det som en absolut nödvändighet att detta parlament, utöver den önskvärda öppenheten, blir delaktigt i kontrollen av vapenexporten.

Wuori
Herr talman! Vapenhandel är en försåtligt företeelse, som förvrider utvecklingen även i de fattigaste länderna. Därför måste vi med tillfredsställelse hälsa det faktum att unionen har åstadkommit sin första rapport om vapenhandeln och att den också är offentlig. Vi måste dock målmedvetet utveckla detta rapporteringssystem till att också omfatta verktyg avsedda för tortyr och annan inhuman och förödmjukande behandling på ett sätt så att informationen finns tillgänglig för de nationella parlamenten och detta parlament så långt i förväg som möjligt, innan en mera omfattande publicering, och så att övervakningen av vapenexporten effektiviseras, och vi har tillräckliga politiska och juridiska medel för att ingripa mot brott mot övervakningssystemets regler.

Morillon
Herr talman, mina kära kolleger! Jag tror inte att jag behöver tre minuter för att säga er i vilken utsträckning den resolution om vapenexport, som lagts fram för vårt godkännande, behandlar ett grundläggande ämne för breddandet av freds- och stabilitetsområdet i världen. Det är förvisso en av de viktigaste uppgifter som vi fått av våra väljare.
Jag beklagar bara att den har granskats i ett brådskande förfarande och ger oss följaktligen inte tid till en fördjupad diskussion och Gud vet att den skulle ha förtjänat det! Jag fruktar således att vi bara skall nöja oss med de, förvisso, nobla och generösa förslagen i den, varav vissa tyvärr kanske inte har någon större praktisk omfattning. Jag vill härvid uppmärksamma våra kolleger på de risker som parlamentets trovärdighet utsätts för genom den överdrivna användningen av detta brådskande förfarande, framför allt när det som i detta fall gäller att granska en text som utarbetats av ett yttre organ.

Nicholson of Winterbourne
Herr talman! Detta förslag är både aktuellt och brådskande. Det är brådskande eftersom vi ännu inte har bestämt hur spridningen av handeldvapen och lätta vapen skall kontrolleras och inte heller har vi utökat kodexen till att omfatta konventionella vapen.
Död och förstörelse kan orsakas av nästan vilket hjälpmedel som helst. Jag såg nyligen massgraven i Rwanda med upp till en halv miljon människor som nedklubbats till döds med ett vapen kallat machete: endast ett enda vapen i handen på en man som dödar människa efter människa. En halv miljon människor blev slaktade i ett folkmord med denna metod. För en tid sedan dödades 25 000 människor av markmissiler i träsken i södra Irak Jag såg var de hade dödats av bara en markmissil. Så död och förstörelse kan orsakas av enkla eller komplicerade vapen. Vi måste ta itu med det. Det är det som brådskar. Förslagets aktualitet beror på att Förenta nationerna nu har förklarat år 2000 som året för fred och för att inleda ett decennium av FN:s mål för fred. Låt oss i detta förslag även stödja den insatsen.

Van den Berg
Herr talman! Orsaken till denna brådskande resolution ligger naturligtvis i det faktum att vi som parlament gemensamt har uttalat oss om att få problemet med exporten av handeldvapen och vapen i allmänhet under kontroll. Samtidigt vet vi att våra regeringar har en hel del ogjort arbete, de är motvilliga och sätter sig ofta på tvären när man står inför att verkligen få detta genomfört.
Vi får inom kort en rapport från olika regeringar, och detta resolutionsförslag är ytterst aktuellt, eftersom det via parlamentet och via rådet återigen uppmärksammar regeringarna på det faktum att vi som parlament - det gläder mig mycket att alla grupper har kunnat sluta upp bakom resolutionsförslaget - verkligen betonar det faktum att de faktiskt också måste komma med en seriös rapport. Ryssland levererar vapen till Eritrea via Antwerpen, detta så länge vi som Europeiska gemenskapen befinner oss mitt i en sådan konflikt som den mellan Etiopien och Eritrea.
Vi vet att myndigheterna inte kontrollerar dessa ärenden på ett korrekt sätt. Vi vet således också att det är ytterst nödvändigt med diskussion om seriösa kontrollmekanismer. Det är också på den punkten som resolutionsförslaget, liksom utifrån vårt parlament, säger: om vi är medvetna om att antalet soldater som dog i krig i början av detta århundrade är lika stort som antalet civila som dör i konflikter i dag, just på grund av dessa handeldvapen, och om vi är medvetna om att så många vapen förs ut ur våra egna medlemsstater eller transporteras genom dem eller produceras aktivt, då bär vi ett enormt stort ansvar för detta. Det gläder mig att detta parlament som helhet står för att utöva det tryck som behövs på våra medlemsstater och regeringar för att de skall vidta seriösa åtgärder på denna punkt. Vi kommer otvivelaktigt att kunna tala vidare om detta i november.

Lucas
Herr talman! I denna resolution slås fast att vi är bestörta över grymheterna i Östtimor och att dessa hemska händelser ökar behovet av en effektiv kontroll av vapenexport. Om vi verkligen tror det - och jag hoppas vi gör det - hur kan vi då undvika att ta nästa logiska steg och fördöma dessa regeringar som struntar i vapenkontroll? Vad är det för mening med en uppförandekodex om vapenexport eller ett vapenembargo om vi inte fördömer dem som bryter mot dem?
Precis veckan efter att Storbritannien gick med på ett EU-embargo på vapenförsäljning till Indonesiska regeringen förra månaden levererades tre brittiska Hawk-stridsplan i hemlighet till Indonesien. Det tänjer på trovärdigheten att föreställa sig att den brittiska regeringen inte kunde ha stoppat leveransen av dessa stridsplan som anlände endast några timmar innan indonesiska styrkor sköt minst fem demonstranter till döds i Jakarta.
Hjälp till att göra denna resolution om vapenexport till en resolution som är värdig detta parlament. Gör den till en som verkligen tar hänsyn till det hemska lidandet hos Indonesiens befolkning. Gör den till en resolution som kraftfullt fördömer de regeringar som trotsar ett vapenembargo från EU. Hjälp till att stödja ändringsförslaget från Verts/ALE-gruppen till denna resolution där man försöker göra exakt det.

Nielson
Kodexen har nu funnits i ett år. Som bekräftas i den första årsrapporten var medlemsstaternas första erfarenhet av dess användning positiv. Kodexen har ökat den ömsesidiga förståelsen av medlemsstaternas politik, skapat en effektiv samrådsmekanism och uppmuntrat till en dialog om hur dess regler skall genomföras.
De statistiktabeller som bifogats rapporten vittnar om det starka intresset hos medlemsstaterna att göra kodexens samrådsmekanism framgångsrik. Det kan dock inte bestridas att det finns grund för en fortsatt förstärkning av kodexen och dess genomförande. Syftet med den årliga översynen är att identifiera sådana möjliga förbättringar. Naturligtvis måste alla ändringar av kodexen stödjas av alla medlemsstater.
Vad gäller kommissionens roll vill jag påpeka att medlemsstaterna hittills i enlighet med artikel 296 undantagit vapenhandel från att omfattas av fördragsbestämmelser och därmed hindrat åtgärder från gemenskapen. Det yttersta ansvaret för vapenexport faller därför på nationella regeringar. Vapenhandel hanteras för närvarande inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, till vilken kommissionen naturligtvis är helt förbunden.
Slutligen är kommissionen intresserad av att kodexens huvudprinciper skall erkännas i större grad så att de tillämpas av världens viktigaste vapenexportörer.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.30.

Mänskliga rättigheter
Talmannen
Enligt föredragningslistan följer nu den gemensamma diskussionen om följande resolutionsförslag:
Moratorium vad gäller dödsstraff - B5-0144/1999 av Thors m.fl. för ELDR-gruppen om FN:s generalförsamlings omröstning om ett universellt moratorium vad gäller dödsstraff,
B5-0155/1999 av Schori för PSE-gruppen om FN:s generalförsamlings omröstning om en resolution om upprättande av ett universellt moratorium vad gäller dödsstraff,
B5-0159/1999 av Manisco m.fl. för GUE/NGL-gruppen om FN:s generalförsamlings omröstning om en resolution om upprättande av ett universellt moratorium vad gäller dödsstraff,
B5-0169/1999 av Frassoni och Wuori för Verts/ALE-gruppen om upprättande av ett universellt moratorium vad gäller dödsstraff av FN :s generalförsamling,
B5-0171/1999 av Salafranca Sánchez-Neyra och Grossetête för PPE-gruppen om FN :s generalförsamlings omröstning om en resolution om ett universellt moratorium vad gäller dödsstraff.
Moluckerna- B5-0145/1999 av Maater för ELDR-gruppen om konflikten mellan olika folkgrupper på Moluckerna, i Indonesien,
B5-0153/1999 av Schori och Wiersma för PSE-gruppen om de fortsatta brotten mot mänskliga rättigheter i Indonesien och i synnerhet på Moluckerna,
B5-0167/1999 av Lagendijk m.fl. för Verts/ALE-gruppen om brott mot mänskliga rättigheter på Moluckerna, i Indonesien,
B5-0172/1999 av Maij-Weggen och Costa Neves för PPE-gruppen om allvarliga brott mot mänskliga rättigheter på Moluckerna, i Indonesien.
Vitryssland- B5-0146/1999 av Haarder för ELDR-gruppen om Victor Gonchars försvinnande och situationen i Vitryssland,
B5-0154/1999 av Wiersma och Schori, för PSE-gruppen om situationen i Vitryssland,
B5-0164/1999 av Schroedter m.fl. för Verts/ALE-gruppen om den politiska situationen och situationen för mänskliga rättigheter i Vitryssland,
B5-0173/1999 av Wijkman m.fl. för PPE-gruppen om försvinnanden och fängslanden av parlamentsledamöter i Vitryssland.
Situationen för romer i Kosovo- B5-0147/1999 av Ludford och Haarder för ELDR-gruppen om övergrepp mot romer och serber i det nya Kosovo,
B5-0151/1999 av Schori, för PSE-gruppen om situationen för romer i Kosovo,
B5-0166/1999 av Staes och Sörensen, för Verts/ALE-gruppen om övergrepp mot romer och serber i det nya Kosovo,
B5-0174/1999 av Pack m.fl. för PPE-gruppen om situationen för civila romer i Kosovo.
Moratorium om dödsstraff

Rutelli
Herr talman! Vi anser att det är speciellt viktigt att hittills i budgetdebatten har några ändringar bifallits i utskottet vilka stöder och uppmanar kommissionen att stödja kampanjerna och åtgärderna för att uppskjuta verkställandet av och på sikt avskaffa dödsstraff. Varför säger jag detta, herr talman? Därför att denna församling många gånger har engagerat sig i enskilda fall och också har haft framgångar, vid sidan av nederlagen vad beträffar avskaffandet eller uppskjutandet av dödsstraff.
Det viktiga är att år 2000 förknippas med en europeisk kampanj - Europa som de mänskliga rättigheternas hemvist - för avskaffande av dödsstraff. I hela världen bedrivs en mycket viktig kampanj som Europa måste gå i spetsen för. Och jag ber kommissionen att förbinda sig att tillämpa dessa mål för att göra Europa till hemvist för den politiska kampen mot dödsstraffet i världen.

Manisco
Herr talman! Sedan jag och min kollega Olivier Dupuis väckte detta resolutionsförslag om ett moratorium för dödsstraff har ett mycket allvarlig och olycksbådande händelse inträffat. I måndags avslog USA:s högsta domstol ansökan om prövningstillstånd från Mumia Abu-Jamal, den afro-amerikanske frihetskämpen som dömdes till döden 1992.
Just nu när vi i denna kammare debatterar håller troligtvis Thomas Ridge, guvernören i Pennsylvania, på att utfärda och underteckna ordern om hans avrättning. Det finns mycket få rättsliga möjligheter kvar för Mumia att undkomma galgen.
Liksom har hänt tidigare när denna kammare, rådet och olika stadsöverhuvuden och den allmänna världsopinionen gjorde gemensam sak för att uppskjuta en avrättning måste vi återigen göra allt vi kan för att rädda livet på detta offer för rasistiskt hat och för en oerhörd förvrängning av rättvisa.

Frassoni
Herr talman! Kampen mot dödsstraffet i världen är först och främst en kamp om civilisation till följd av den rätt till humanitär inblandning som börjar göra sig gällande i världssamvetet. Detta parlament har en lång tradition vad detta beträffar, och jag vill här ge Adelaide Aglietta en eloge, hon som var den första att föredra ett betänkande om dödsstraffet i världen i detta parlament.
Rådet gör ett gott arbete och låt oss hoppas att också kommissionen kommer att göra det. Nu måste vi dock se till att den resolution som kommer att överlämnas till parlamentet blir värd mer än papperet den skrivs på och kan utgöra en etapp som för denna kamp vidare. Rådet får inte stanna upp. Vi måste fastställa ytterligare tidsramar och mekanismer för kontroll av att resolutionen tillämpas.

Thors
Herr talman! Vi vet att Olivier Dupuis har fört denna kamp, vilket också nämndes här tidigare. Jag tycker att han skall ha ett stort tack för att denna diskussion förs.
Jag tycker också att det för ögonblicket ser väldigt bra ut i FN-församlingen. Det har kommit ett stort stöd från alla länder, och det har varit lätt att nå ett samförstånd inom rådet på denna punkt. Nu när kampen förs inom FN måste vi se upp med sluga motförslag, som kanske ser oskyldiga ut, men som kommer från olika håll för att urvattna ett starkt ställningstagande från FN:s generalförsamling. Därför måste vi följa med vad som händer i FN.
Samtidigt måste vi se till att det blir ett starkt stöd från detta parlament för denna aktion, och att vi i framtiden också i Genève i olika sammanhang som rör mänskliga rättigheter får igenom bindande beslut, samt att vi kan följa upp den resolution som jag hoppas kommer att godkännas i New York i höst.

Boudjenah
Herr talman! Det är mer än väl på tiden att det upprättas ett allmänt moratorium om dödsstraff, det verkliga administrativa mordet såsom Albert Camus sa. Det är meningen med vår resolution som är riktad till FN:s generalförsamling.
Jag skulle, liksom min kollega, vilja inrikta dessa ord på hur brådskande det är att ingripa för att rädda Mumia Abu-Jamal. Mumia är den amerikanska svarta journalist som dömdes till döden 1982 till följd av en poliskomplott och en falsk process. Högsta domstolen har just förkastat hans överklagande. Mumia som befinner sig i dödens korridorer sedan 17 år tillbaka är hädanefter utlämnad åt den avrättningsorder som Pennsylvanias guvernör helt lagligt kan skriva under vilken dag som helst.
I en tid då en amerikansk undersökning avslöjar en oproportionerlig rasfördelning i utdelandet av dödsstraff i Philadelphia, skulle den amerikanska regeringen hedras av att ta ställning mot detta påtagliga brott mot Internationella konventionen om medborgerliga och politiska fri- och rättigheter.
Den chock som det framkallade hos den allmänna opinionen och den stora internationella mobiliseringen, i vilken parlamentet spelade sin roll fullt ut, förhindrade redan att den första avrättningsordern, undertecknad den 2 juni 1995, tillämpades. Nu är hotet allvarligt. Det är brådskande. Han som kallas rösten för dem som inte har någon röst och fredsmäklaren är i fara. Alla ställningstaganden, demonstrationer och resolutioner kan bidra till att förhindra det som inte kan göras ogjort och att rösten inte tystnar.

Dupuis
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle först och främst vilja tacka kollegerna Frassoni, Thors och Manisco för att de stödde denna resolutionstext. Jag tror att vi bara är en liten bit ifrån att för första gången få ett stort resultat i FN :s generalförsamling och det är nödvändigt att vi koncentrerar oss på att se till att sluttexten blir en riktig text, en text med vilken vi kan fortsätta kampen som - såsom andra talare har sagt - ligger parlamentet särskilt varmt om hjärtat.
Vi riskerar - såsom det är fallet efter debatterna inom rådet - att få en svag text som blir en enkel kopia av de texter som antagits under de senaste tre åren i Genève och inte gör det möjligt för oss att fortsätta kampen och i vilken ingen ny planering fastställs eller mekanismer med vilka vi kan kontrollera de framsteg som gjorts. Jag uppmanar således rådet att inte fastna i filosofiska debatter utan att se till att de mekanismer som gör det möjligt för oss att fortsätta kampen är inskrivna i texten, och att vi mycket snabbt lyckas avsluta textredigeringen i syfte att i rådet och kommissionen, för vilken vi har Chris Pattens försäkringar, påbörja arbetet med att övertyga FN:s 180 medlemsstater. Det är mycket brådskande, församlingen har redan påbörjat arbetet. Vi måste använda de kommande dagarna och veckorna till att konkretisera denna första stora text till förmån för avskaffandet av dödsstraffet i generalförsamlingen.
Vi måste också se till att texten inte blir anti-amerikansk. De senaste årens initiativ har visat amerikanerna att så inte är fallet, men jag tror att vi måste fortsätta att betona detta. Den amerikanska administrationen är medveten om att mänskligheten i sin helhet hädanefter går i den riktningen och att det faktiskt handlar om ett utvidgat området för mänskliga rättigheter.
Det blir avslutningsvis ännu viktigare eftersom Öcalan under de senaste timmarna dömts till döden. Det är således också ett sätt att i det avseendet på nytt bekräfta hur viktigt det är att på FN-nivå slutgiltigt besluta om att avskaffa dödsstraffet.

Cauquil
Bortsett från textutformningen, kommer jag att rösta för en resolution i vilken begärs ett avskaffande av dödsstraffet, detta barbariska straff.
Jag ber också kammaren att så snabbt som möjligt ta ställning mot avrättningen av den svarta amerikanska journalisten Mumia Abu-Jamal. Mumia Abu-Jamal kämpade mot rasismen och för de svartas värdighet genom att i sina artiklar påtala Philadelphia-polisens övergrepp och korruption och mer allmänt den institutionella rasismen. Han arresterades av samma polis som utan bevis anklagade honom för mordet på en av de sina och dömdes till döden efter en falsk process med förfalskade bevis och mutade vittnen. Han har nu suttit i dödens korridor i sjutton år. I sjutton år har han bedyrat sin oskuld och kämpat för en resning av målet.
Mumia Abu-Jamal kan avrättas i vilket ögonblick som helst, eftersom hans överklagande till Högsta domstolen just har förkastats. Förenta staterna har emellertid skrivit under Internationella konventionen om medborgerliga och politiska fri- och rättigheter, Konventionen mot rasdiskriminering samt Konventionen mot tortyr, som tillämpas i fallet Mumia, eftersom rasfaktorn var tungt vägande under processen och de sjutton år som han har suttit i dödens korridor utgör enligt avtalen en orättvis strafform som motsvarar tortyr.
Därför uppmanar jag kammaren att inte bara rösta fram resolutionen mot dödsstraffet utan också ändringsförslaget med följande punkt i tillägg: "Europaparlamentet vädjar enträget till Pennsylvanias guvernör att avstå från att underteckna en ny avrättningsorder mot Mumia Abu-Jamal och upprepar sin begäran om resning av målet".
Moluckerna

Maaten
Herr talman! Även om problematiken på Ambon i sig själv uppvisar sina egna kännetecken överensstämmer den till en del med problematiken på Östtimor och även i Aceh och andra delar av Indonesien. För alla dessa områden gäller att vi inte får ha någon illusion om att världssamfundet kan lösa problemen. Världssamfundet och Europeiska gemenskapen kan bara spela en blygsam roll. Det gäller att också förebygga att lokalbefolkningen skulle få intryck av att när de internationella institutionerna engagerar sig kommer allt att bli bra igen. Vi måste bespara befolkningen där den besvikelse som det skulle kunna leda till. Detta förändrar naturligtvis ingenting i fråga om hur allvarlig situationen på Ambon är. Uppmärksamhet och koncentration på att söka lösningar måste prioriteras, medan ingen olja får gjutas på elden samtidigt. Den resolution som kommit till stånd omfattar enligt min uppfattning alla de nödvändiga komponenterna. Man skulle dock kunna överväga att nyansera den religiösa komponenten något, men även utan en sådan förskjutning av tonvikten klargör denna resolution på ett tillfredsställande sätt att Europaparlamentet är mycket angeläget om att en sådan situation som råder på Östtimor måste undvikas på Ambon.

Lagendijk
Herr talman! Med all respekt för mina kolleger i detta parlament tycker jag att det egentligen är litet konstigt att vi nu här - jag säger detta samtidigt som jag tittar på talarlistan - nästan har en rent nederländsk omgång om Moluckerna. Naturligtvis finns det all anledning att säga något om Moluckerna. Bilderna och ännu mer de rapporter som vi får därifrån får oss att verkligen tänka på det som skett på Östtimor. Men jag måste säga att jag hyser mina tvivel om denna omgång.
Förra gången talade vi om Östtimor, i dag talar vi om Moluckerna, i morgon kan vi återigen tala om en annan del av Indonesien, för problemet är inte bara Moluckerna. Det som är mitt problem med denna behandling, det som jag anser att parlamentet borde göra, det är inte att prata om enskilda händelser, för det stora öriket kommer - är jag rädd - att ge upphov till ännu fler incidenter av den här typen där religiösa och nationella motiv i kombination spelar en roll.
Det som verkligen borde ske, det är att parlamentet överlägger om på vilket sätt det över huvud taget skall hantera det stora problemet med Indonesien. Moluckerna är inget isolerat problem. Moluckerna är en del av en stor stat med många nationaliteter och religiösa grupper. En stat som hotar att falla samman och där spänningarna ökar. Jag skulle verkligen önska att vi i framtiden hade en stor debatt för en gångs skull i stället för att hela tiden hoppa från händelse till händelse.

Maij-Weggen
Herr talman! I skuggan av de förskräckliga händelser som ägde rum på Östtimor har fler dramer inträffat i Indonesien under de gångna månaderna. Ett av dessa områden, som lidit av kränkningar av de mänskliga rättigheterna ända sedan november 1998, är ögruppen Moluckerna. Sedan november 1998 har hundratals människor där dött, ännu fler har sårats och tiotusentals människor har blivit hemlösa eller drivits på flykt. Bara under augusti krävdes 65 dödsoffer och 242 sårade. I september krävdes på nytt 40 döda och många sårade. 35 000 människor på Moluckerna sitter i läger eller i andra förläggningar och ännu fler har flytt.
Vid sidan av detta är många byar och hus nedbrända, och det råder en tilltagande brist på livsmedel och medicin. Området blir mer och mer splittrat. Orsaken till dramat ligger i det ökande våldet mellan bland annat den muslimska och den kristna befolkningen. De indonesiska arméförband som är förlagda där erbjuder ett otillräckligt skydd mot detta våld och är ibland till och med och förorsakar detta våld, där väpnade civila grupper spelar en allt mer provocerande roll. Även på Moluckerna håller miliser på att bildas, och det förefaller som om de samarbetar med armén. Det liknar Timor litet grand. En av flera orsaker till dramat är den forcerade migrationen från andra öar till Moluckerna, vilket har lett till att det traditionella förhållandet mellan befolkningsgrupperna har rubbats.
Vidare spelar naturligtvis också den ekonomiska krisen en roll. Till detta kommer attityden hos de arméförband som finns på platsen. De stöder den ena gruppen mer än den andra och har liten förståelse för mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter. De väpnade civilisterna kan då göra som de vill. Ett exempel på våldet den senaste tiden: den 20 augusti omkom 21 molucker som hade sökt en säker tillflyktsort i Jaborkyrkan i Galala strax utanför staden Ambon. Enligt ögonvittnen var förövarna klädda i uniformer som tillhör den indonesiska arméns elitförband Kostrad. Någonting sådant, herr talman, måste man gå till botten med.
Vad är det som måste ske? Demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och etniska befolkningsgrupper måste förverkligas i Indonesien så snabbt som möjligt. Rapportörer från FN och icke-statliga organisationer måste kunna skriva objektiva rapporter för att den faktiska situationen skall bli så väl beskriven som möjligt. Milis och andra beväpnade grupper måste avväpnas, eftersom de utgör ett absolut hot mot säkerheten. De som har gjort sig skyldiga till provokationer och våldshandlingar måste dömas, och det gäller även militär milis. Om så behövs måste en tribunal inrättas för detta, nu när redan 500 personer har omkommit. Åtgärder måste vidtas för att de olika grupperna skall kunna leva tillsammans på ett fredligt sätt. Den goda viljan finns på båda sidor, men det innebär att den forcerade migrationen måste stoppas.
Vidare måste presidentvalet övervakas noggrant, eftersom det finns planer på att ersätta de arméförband som nu finns i området med arméförband från Sulawesi. Folk säger att det kan skapa en farlig situation. Då, herr talman, behövs hjälp. Tiotusentals människor har blivit hemlösa. Det råder brist på livsmedel, brist på mediciner och ett stort antal hus och byar har bränts ned. Det behövs också hjälp för att bygga upp detta igen. Jag skulle vilja fråga kommissionären om det är möjligt att ECHO kopplas in här, då skulle de icke-statliga organisationerna och även kyrkorna kunna hjälpa till i sammanhanget.
Herr talman! Jag avrundar. Timor var ett drama som chockade hela världen. Situationen i Moluckerna har kommit att stå i skuggan. Men med hundratals döda, med tusentals sårade och med tiotusentals hemlösa behövs uppmärksamhet även för detta. För den nederländsk-moluckiska delegation som nu är här på åhörarläktaren är denna solidaritet ett stort stöd i ryggen. Jag räknar med att kommissionen tar denna punkt på allvar, att åtgärder kommer att vidtas och att punkterna i resolutionen kommer att genomföras.

Wiersma
Herr talman! Jag vill gärna ansluta mig till de ord som yttrades av kollega Maij-Weggen. Jag tror att vi allesammans är överens om nödvändigheten av att även be om uppmärksamhet för situationen i Moluckerna. Det finns många människor från Moluckerna som bor i Nederländerna, och som också tycker att det är viktigt att Europaparlamentet uttalar sig om situationen i den delen av Indonesien. Det gläder mig att vi alla kan göra detta här under förmiddagen och att vi också har upprättat ett gemensamt resolutionsförslag där våra utgångspunkter har lagts fast.
Vi vet alla att våldet i Indonesien inte har begränsats till Östtimor, även om det området, med rätta, har fått den största delen av uppmärksamheten den senaste tiden. Vi vill också gärna tala om situationen på Moluckerna. Våldet där har kostat många människoliv, och de indonesiska myndigheterna har gjort för litet åt detta. Genom att rubba balansen i det moluckiska samhället har Jakarta till och med bidragit till en upptrappning av våldet. Det förefaller som om myndigheterna inte vill få grepp om den pågående polariseringen mellan kristna och muslimer. Även där gör beväpnad milis, som vi ser, ostört som de vill.
Vi vill ha en förändring av denna situation, och vi kräver att den indonesiska regeringen stoppar våldet. Vi vill också att de skapar en situation där även vi, utifrån Europeiska unionen, på ett ordentligt sätt kan bidra till att återställa skadan och ge människorna den humanitära hjälp de behöver.
Indonesien kommer inte att överleva om det inte lyckas att hitta en lösning för det våld som spridit sig till ett flertal öar, om det inte finns någon respekt för minoriteter inom en demokratisk struktur och om det inte finns något utrymme för regionalt självstyre. Indonesien måste få en knuff i den riktningen. Vi önskar i det sammanhanget att Förenta nationerna spelar en aktivare roll, framför allt med tanke på de människor som bor på Moluckerna.

Blokland
Herr talman! Det nära bandet mellan Moluckerna och Nederländerna framgår också av förmiddagens talarlista. Tack vare de många molucker som vistats länge i Nederländerna är vi nämligen starkt berörda av med- och motgångar på Moluckerna.
Efter kravallerna i början av året har det varit lugnt ett tag om de moluckiska öarna, men i slutet av juli blossade våldet upp igen med full kraft. Det är påfallande hur litet media uppmärksammar dessa kravaller. Moluckerna står fullständigt i skuggan av Östtimor.
Jämfört med kravallerna i januari har de nuvarande oegentligheterna en mycket organiserad karaktär. Det gör mig mycket orolig. Vissa indonesiska arméförband har förflyttats till Ambon. Inte för att upprätthålla allmän ordning, utan för att själva ta del i konflikterna. De civila-militära relationerna är föga demokratiska. Det måste utövas påtryckningar på den indonesiska regeringen, så att dessa förband agerar på ett neutralt sätt.
Slutligen vill jag i detta sammanhang också peka på nackdelarna med hjälpverksamhet genom utnyttjande av internationella kanaler. I fallet Moluckerna finns det ett historiskt band med Nederländerna. Nederländerna har under den senaste tiden börjat ge alltmer multilateral i stället för bilateral hjälp, vilket har lett till att hjälpen inte längre är igenkännlig. Moluckerna känner sig därför lämnade i sticket. Det får inte bli så att kraftsamlingen går ut över goda historiska band.
Vitryssland

Wiersma
Herr talman! Vi kommer just från det första sammanträdet med den delegation som sysslar med förbindelserna med bland annat Vitryssland. Där talade vi kort om den oroande situationen i det landet. Vi vill i parlamentet i dag be om uppmärksamhet för utvecklingen den senaste tiden, varigenom Vitryssland och i synnerhet Vitrysslands regering och president Lukasjenko hotar att isolera sig ytterligare från världssamfundet och därigenom naturligtvis också från Europeiska unionen.
Den interna situationen i detta land är mycket oroväckande. Demokratiska strukturer fungerar inte, och vi står delvis vid sidan av eftersom världssamfundet nonchaleras av myndigheterna i Minsk. Viljan från vår sida att medverka till en lösning av de inrikespolitiska problemen, och det dödläge som råder där, har inte besvarats på ett tillfredsställande sätt av president Lukasjenko.
Vi vill hjälpa till att främja en dialog mellan oppositionen och regeringen. Vi stöder de försök som OSSE, Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, gjort i den riktningen. Vårt parlament är också engagerat i de aktiviteter som OSSE:s generalförsamling genomför för att åstadkomma en bättre situation i Vitryssland. Men vad har det blivit av gesten från presidenten och den positiva reaktionen från regeringen i Minsk på dessa försök att få en dialog till stånd? Vi ser motsatsen. I stället för positiva gester ser vi arresteringar, hotelser, försvinnanden. Man skapar en sfär av rädsla.
I en sådan situation är det mycket svårt att nå fram till en kompromiss. Egentligen är vi beredda att tänja något på våra normer i den vitryska befolkningens intresse. Vi är beredda att tala med en president som egentligen är olaglig. Om han inte gör någon gest kommer det att bli mycket svårt.
Som sagt, om oppositionen vill överlägga kommer vi inte att vara emot detta, men då med rättvisa val som framtidsutsikt, val som gör slut på den nuvarande ytterst märkliga konstitutionella situationen i Vitryssland med två parlament och en president som återutnämnts via " folkomröstning" . Det finns naturligtvis gränser för vår realism, och det är anledningen till att vi också i dag vill ta detta tillfälle i akt att göra något åt dessa försvinnanden och se till att de människor som är försvunna kommer upp igen ovanför vattenytan. Detta skulle också kunna ge anledning till att verkligen få i gång en dialog i riktning mot fria och rättvisa val, förhoppningsvis nästa år.

Schroedter
Herr talman! Som vice ordförande för den delegation som just har haft ett sammanträde i denna fråga och som mångårig föredragande för detta land kan jag utan någon som helst svårighet ansluta till föregående talare. Vi vet att vi står inför en väldigt, väldigt svår situation, eftersom tvivelaktiga stalinistiska värden på nytt upplever en högkonjunktur i det här landet. Det ser verkligen ut som om ingenting ändras. Å andra sidan är Vitryssland viktigt för hela den gemensamma säkerhetsstrukturen i Europa, och det är - det får vi inte glömma - snart ett gränsland till Europeiska unionen.
Därför griper vi naturligtvis efter varje halmstrå, med förhoppningen att vi åter kan få stötta en demokratirörelse i detta land. Men situationen är mycket svår. OSSE:s arbete rör sig inte ur fläcken, trots arbetsgruppens enorma motivation och fastän arbetsgruppen verkligen tar varje möjlighet tillvara på ett grundligt sätt. Alla försök till att få en dialog med oppositionen motarbetas praktiskt genom kränkningar av de mänskliga rättigheterna på gatorna, i fängelserna och gentemot de obundna medierna. Man måste även på ett tydligt sätt säga till Lukasjenko att han inte kan tala med kluven tunga!
Dramatiken, att det plötsligt försvinner viktiga människor, motkandidater till Lukasjenko, visar på att man strävar efter att utrota oppositionen. Pressen hotas med nedläggning så fort de skriver en kritisk artikel. Vi måste verkligen försöka att tala klarspråk här, även om vi inte vill störa dialogprocessen, utan naturligtvis vill befrämja den. I detta sammanhang måste dock Lukasjenko vara den som tar initiativen. Ett sådant initiativ skulle kunna vara att han, om kommissionen åker till Minsk i morgon, beviljar 5-miljonersprogrammet för det civila samhället. Ett andra initiativ måste vara att han friger alla oppositionella som sitter i fängelse. Detta skulle vara ett första steg till att påbörja en dialog.
Jag har blivit tillfrågad om vilket syfte denna resolution har, eftersom Lukasjenko ändå inte lyssnar till den. Men den har ett syfte, därför att vi vill visa människor att vårt hopp om en förändring i Vitryssland aldrig under några som helst omständigheter kommer att slockna, och att vi kommer att göra allt för att demokrati skall kunna återinstiftas i detta land.

Talmannen
Tack, fru Schroedter. Man kunde verkligen, nästan personligen, känna ert engagemang!
Som nästa talare skulle jag vilja kalla herr Sacrédeus. Kanske ni skulle kunna hjälpa oss lite med det korrekta uttalet av ert namn. Det är ju ett heligt namn, och ni kommer från Sverige. Kanske kan ni berätta för oss hur vi skall uttala det.

Sacrédeus
Herr talman! Mitt namn uttalas Sacrédeus och är ett familjenamn som vi har i Sverige.
Demokratin är en gåva till oss alla. Det är en gåva från våra tidigare generationer, från våra förfäder. Den ger också uttryck för den människosyn, en kristet präglad människosyn, som säger att alla människor är lika värda, har samma värde, ett unikt människovärde och ett okränkbart människovärde.
Det är en viktig uppgift för Europeiska unionen att försvara demokratin och denna människosyn. Därför är den utveckling som sker i Europeiska unionens närområde i fallet Vitryssland djupt oroande. Ett gammalt kommunistiskt system lever där vidare. Människor försvinner, inte minst har nära det kristdemokratiska partiet stående parlamentariker som Andry Klimov och Vladimir Kudinov spårlöst försvunnit. Även andra människor har försvunnit, vilket har nämnts här i tidigare anföranden.
Demokratin bygger på att man fritt kan uttrycka sin mening, även om den är obekväm och inte uppskattas av alla. Låt oss gemensamt som parlament se utvecklingen i Vitryssland i riktning mot demokrati som en av våra absolut angelägnaste uppgifter.
I dag vill jag också säga till er att det är Birgittas namnsdag - min fru heter förresten Birgitta. Birgitta har också av påven utsetts till ett av de tre skyddshelgonen för Europa. Birgitta är också ett svensk skyddshelgon. Det är en speciell ära att få hålla sitt första tal i Europaparlamentet på Birgitta-dagen. Låt mig se som en av mina viktigaste uppgifter att arbeta för demokrati och människovärde i Vitryssland.

Belder
Herr talman! När man talar om mod, denna aktningsvärda mänskliga egenskap pryder verkligen den vitryska advokaten Vera Stremkovskaja. Som en av få talesmän i sitt fosterland vågar hon ständigt att försvara politiska motståndare till Lukasjenko-regimen. Därigenom står hon själv, bildligt talat, redan med ena foten inne i fängelset. Hennes personliga insats för de mänskliga rättigheterna är oförenlig med hennes juridiska verksamhet, så dömer de rättsliga myndigheterna i Minsk. Förbundet för tyska domare har en helt annan uppfattning. Detta tilldelade i dagarna Stremkovskaja sitt pris för mänskliga rättigheter. Hennes tackord säger oss mycket. Förespråkarna för en demokratisk rättsstat i Vitryssland önskar sig stöd från väst, intresse för sin ytterst svåra position. Det är vad tilldelandet av detta pris betyder i slutändan sett ur deras oegennyttiga synvinkel. Vitryssland får inte förbli något " svart hål" på Europakartan.
Den föreliggande gemensamma resolutionen tillmötesgår denna innerliga önskan. Därför kan vi stödja den fullständigt. Resolutionen understryker anklagelsen mot Stremkovskaja med adress Lukasjenkos repressiva presidentstyre. " I Vitryssland försvinner människor, och det förorsakar stor allmän oro." Denna aktualitetsdebatt vill uppmuntra den vitryska oppositionen. Det behövs verkligen, nu när vi nås av sådana bittra, nästan desperata ord, som dem som yttrats av den landsflyktige Sjaretskij, den tidigare talmannen för det vitryska parlament som Lukasjenko upplöste. " Vitryssland leds för närvarande av en man som om sig själv säger att han beundrar Hitler." En man som kan överleva politiskt enbart tack vare stödet från Moskva, som i sin tur åter finansieras av väst.
Romernas situation i Kosovo

Thors
Herr talman! Det är en otroligt svår kris som vi har i Kosovo när det gäller romerna. För en vecka sedan var jag i en direktsänd TV-debatt med OSSE:s representant för romabefolkningen, en person som övervakar situationen. Till min sorg måste jag meddela att hans vädjanden om att EU skulle göra något för romernas situation, ordna ett speciellt möte eller liknande, har klingat för döva öron. Vi vet att människor kastas ut från sjukhusen, att de blir utsatta för olika former av våld om de tillhör romabefolkningen. Därför är min djupa vädjan till kommissionen och till rådet: Hjälp till att ordna ett särskilt möte där man tar upp romernas situation. Försök få en ordentlig monitoring och visa att alla internationella organisationer som är på plats i Pristina vill göra något åt saken, t.ex. genom att sammankalla till ett sådant möte som OSSE:s specialrapportör har efterlyst, dock utan att få något stöd. Detta skulle ha en väldigt stor betydelse för att visa vilken väg vi skall gå.
Jag hoppas att närvarande kommissionären, Nielson, skall föra fram detta budskap till herr Hombach och hans kolleger i Pristina och Thessaloniki.

Wiersma
Herr talman! Vi talar nu om situationen för romerna i Kosovo. Vi är överens om, och det framgår också av det gemensamma resolutionsförslaget, att romerna i Kosovo åtnjuter ett otillfredsställande skydd för närvarande. Det kan finnas alla möjliga orsaker till det faktum att de behandlas mycket ovänligt, i synnerhet av albanerna, men det fråntar dem inte rätten till detta skydd, vilket är otillfredsställande.
Kfor gör sitt bästa, men det händer för mycket samtidigt. Ändå vill vi insistera på ett ännu aktivare agerande för att skydda romernas rättigheter, vilket de har rätt till i likhet med alla andra invånare i Kosovo. Det var ju det det handlade om i Kosovokonflikten också. Det var ju dessa värden som vi engagerade oss för, och på grundval av samma värden måste vi nu även engagera oss för zigenarnas intressen i Kosovo. Om de albanska ledarna förväntar sig vårt stöd vid återuppbyggnaden av Kosovo, då kan vi också direkt peka på deras ansvar gentemot romerna. Deras situation bevisar återigen att uppbyggnaden av polisen går för långsamt. Det är ett av de stora klagomålen för närvarande över situationen i själva Kosovo. Militärpolisen måste utföra extrauppgifter trots att de redan har så mycket annat arbete att göra, och de är egentligen inte utbildade för denna uppgift. Vi riktar också en angelägen uppmaning till FN att sörja för att denna polismakt byggs upp snabbare än vad som nu sker. För i Kosovo, jag var där själv så sent som i förra veckan, råder en situation som kännetecknas av oordning, och detta får inte pågå för länge.
Resolutionen pekar med rätta på den problematiska situationen för romer på andra håll i Europa. I det sammanhanget handlar det också om ett antal kandidatländer. Under veckan konfronterades jag också som exempel med en tjeckisk kommun som vill bygga en mur någonstans i staden för att skilja zigenarna från den övriga befolkningen. Det förefaller mig som om sådana saker inte är i överensstämmelse med Köpenhamnskriterierna. Jag vill bara hänvisa till att romer-problemet inte endast förekommer i Kosovo utan också på andra håll. Europarådet är mycket aktivt på det området, för det går inte en dag utan att det kommer in rapporter om ett problem någonstans. Jag vill också plädera för att detta parlament försöker att utveckla ett sammanhängande tillvägagångssätt och hjälper till med att söka efter lösningar på problemet utifrån den gemensamma ansvarskänslan. Att bara peka med fingret löser inte alltid problemen.

Talmannen
Herr Wiersma! Jag misstycker inte att ni pratat om mänskliga rättigheter tre gånger i dag, tvärtom. Vi behöver kolleger i parlamentet som åtar sig dessa teman. Men att överskrida talartiden med 100 procent, var vänlig och gör inte det nästa gång!

Staes
Ärade talman, bästa kolleger, ärade ledamöter av Europeiska kommissionen! Det är inte första gången sedan valet som vi här talar om situationen i Kosovo. Redan under förra sammanträdesperioden talade vi om återuppbyggnaden, och i debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt diskuterade vi situationen för kosovoalbanerna i de serbiska fängelserna. Jag vill återigen peka på att denna situation är mycket oroande. Förra gången antog vi denna resolution, men under tiden har jag nåtts av rapporter om att detta tillstånd egentligen inte har förbättrats. Vi behöver verkligen hålla ett öga på detta.
I dag talar vi med rätta om situationen för zigenarna i Kosovo. Jag anser att det verkligen är oacceptabelt att en befolkningsgrupp, vilken det än må vara, blir tillbakasatt och förföljs. Vi måste agera mycket hårt här, och jag tror att kompromissresolutionen uttrycker detta på ett mycket balanserat och mycket bra sätt och även lägger ansvaret där det måste läggas. Jag behöver inte läsa högt ur den här. Var och en kan läsa själv, och vi kommer att se att det verkligen har formulerats på ett mycket bra sätt. Jag har faktiskt varit i Kosovo själv. Där talade jag med de flesta albanska ledarna, från Rugova via Bukoshi till Thaçi. De här personerna är medvetna om att de inte alltid har situationen under kontroll. Jag tror att denna resolution är ett stöd i deras riktning, en rekommendation, och vi måste också hjälpa dem med detta.

Oostlander
Herr talman! Milosevic förgiftar sedan en lång tid tillbaka hela regionen med sina rasistiska, etniska idéer. Han har vissa framgångar i delar av före detta Jugoslavien. I Slovenien, Kroatien, Bosnien-Hercegovina, överallt äger en radikalisering rum som reaktion på hans etnisk-rasistiska politik. Albanerna i Kosovo är de som varit utsatta för detta tryck längst, men de bjuder också motstånd kontinuerligt, i synnerhet under Rugova har det varit framgångsrikt en längre tid. Men om förtrycket blir allt svårare och fortsätter, och om etniska fördrivanden äger rum kan man förvänta sig att svaret även där blir att en radikalisering uppstår. I själva verket är det en framgång för Milosevic' politik som egentligen skulle vilja sprida denna rasistisk-etniska ideologi överallt. Vi måste utöva ett enträget tryck på albanerna och vädja till dem att inte unna Milosevic denna framgång.
Detta parlament har alltid förkastat varje etnisk argumentation. Vi står i princip på de förtrycktas sida, och även om gårdagens offer nu har makten, även då tar vi parti för dagens offer. Det är i många fall serberna, det vet alla. De blir också ofta förtryckta på ett våldsamt sätt för närvarande, men gruppen romerna uppmärksammas ytterst litet. De är ett lätt offer för etniskt hat, för de är inte populära någonstans. Det ger oss desto större anledning att rikta blicken mot denna mycket svaga befolkningsgrupp. Då kommer i synnerhet denna resolution i fråga. Kfor måste få det nödvändiga utrymmet och de nödvändiga medlen för att skydda romerna.
Det är ytterst önskvärt att en fullvärdig kosovoalbansk polismakt uppstår som verkligen kan garantera den allmänna ordningen, och då inte längs den enkla vägen som innebär att Kosovo delas upp eller blir en självständig stat utan via en väg som leder till försoning. Kosovo måste för att nå fram till detta slå in på vägen mot en rättsstat. Det måste skapas en god offentlig förvaltning. Jag vet att från västeuropeiskt håll görs allt för detta, och det förtjänar helt och hållet vårt stöd. Till detta hör också stöd och en roll för Jugoslavien-tribunalen, för att göra alla rättvisa är det oumbärliga villkoret för försoning mellan befolkningsgrupperna.

Ludford
Kriget mot serbernas etniska rensning i Kosovo var ett rättvist krig. Det fördes för att upprätthålla europeiska värden. Det faktum att det genomfördes för att skydda en till stor del muslimsk befolkning - kosovoalbanerna- mot förtryck och folkmord från de kristna serberna visar att dessa värden är oberoende av, om än säkerligen påverkade av, religiös tro.
De centrala värden som vi slogs för var rätten att vara annorlunda - rätten att leva i fred och i åtnjutande av vår egen kultur och identitet och inneha fullständiga medborgerliga och politiska rättigheter och inte bli segregerade eller tvingade att leva i getton. Det skulle vara ett svek mot dem som ansåg att kriget i Kosovo var moraliskt riktigt om vi tillåter diskriminering av någon minoritet där - vare sig serb, ämnet för min grupps ändringsförslag, eller romer. Naturligtvis kan vi förstå att det finns bittert missnöje och förbittring, men vi kan inte acceptera summarisk rättvisa. Vi betonar återigen här nödvändigheten att genomföra ordentliga undersökningar om krigsförbrytelser.
Framgången för det österrikiska frihetspartiet i förra veckan kan bidra till att göra farligt populistiska och främlingsfientliga åsikter anständiga i Europa. Denna resolution signalerar, inte minst till kosovoalbanerna, att Europa inte accepterar främlingshat i någon förklädnad. Europa väljer inte att försvara vissa samhällen eller minoriteter utan försvarar allas mänskliga rättigheter.

Talmannen
Tack så mycket! Kollega Hanja Maij-Weggen har bett mig att påpeka, att hon i sitt anförande hade velat säga att det finns en delegation moluckiska nederländare närvarande, som har lyssnat till vår debatt med stort intresse.

Theonas
Herr talman! Den rådande situationen i Kosovo är både tragisk och farlig för alla de etniska grupperna utom albanerna. Serber, zigenare, egyptier och muslimer faller offer för den etniska rensning som sedan flera månader tillbaka systematiskt genomförs av UCK-styrkorna, som drar nytta av Nato- och Kfor-styrkornas närvaro för sitt syfte. Europeiska unionens och det så kallade internationella samfundets ansvar är enormt. Och samtidigt som de grymheter som UCK gör sig skyldig till är kända, utnämner vi dess styrkor till Kosovos skyddsorgan, och detta på samma gång som vi påstår att vi intresserar oss för zigenarnas öde. Av denna anledning är den resolution som vi debatterar i dag rent hyckleri, för det är inte nog med att i den klargörs inte skuldfördelningen för det som nu äger rum, utan den gör också i själva verket att Europaparlamentet blir medskyldigt till de fasor som drabbar serberna och zigenarna i Kosovo. Om parlamentet vill spela den roll som det bör spela, måste det kräva att UCK:s aktiviteter upphör, oavsett i vilken förklädnad organisationen dyker upp, militär eller polisiär.

Nielson
Om dödsstraff: under de senaste tre åren har en resolution om dödsstraffet godkänts av FN:s kommission för mänskliga rättigheter med ett ökande antal medinitiativtagare. För att föra politiken mot dödsstraff ett steg vidare, för att befästa de framgångar som kommittén för mänskliga rättigheter gjort och för att föra upp frågan om dödsstraff på dagordningen i FN:s generalförsamling har EU:s medlemsstater beslutat att lägga fram en resolution i det tredje utskottet under generalförsamlingens 54:e session. Målsättningen för EU är att texten skall vara saklig och kortfattad för att vinna ett så brett stöd som möjligt.
EU vill skapa samarbete med andra regioner och stater som delar samma vision för att uppnå bästa möjliga resultat. Jag konstaterar, och jag håller med om det som Dupuis sade, att detta initiativ inte är anti-amerikanskt. Det är pro-mänskligt.
Om Moluckerna: kommissionen följer noga vad som sker inrikes inom Indonesien och delar med ärade ledamöter den allvarliga oron över den dramatiska konflikten mellan religiösa grupper på Moluckerna och därmed resulterande skador och förlust av liv. Europeiska unionen har vid flera tillfällen klart framfört till den indonesiska regeringen, och med särskild hänvisning till Moluckerna, att den håller regeringen ansvarig för att upprätthålla lag och ordning i hela Indonesien. Regeringen känner väl till unionens åsikt och tillstår sitt ansvar. ECHO driver ett projekt värt 1 000 000 euro för humanitärt stöd till den behövande befolkningen. Projektet omfattade försörjning av dricksvatten, mat och medicin. En förlängning av projektet övervägs.
Just nu genomgår Indonesien betydande politiska, ekonomiska och sociala förändringar. Man hoppas att denna process skall medverka till att förbättra det sociala klimatet i synnerhet beträffande etniska och religiösa spänningar.
Jag lyssnade på debatten i dag, och jag tolkar den som ett mycket moget och mycket sakligt bidrag för att öka dessa förhoppningar om att Indonesien och hela dess befolkning skall kunna vad jag skulle vilja kalla mjuklanda.
Om Vitryssland: kommissionen följer noga utvecklingen i Vitryssland. Vi uppskattar ansträngningarna från Vitrysslands regering och opposition att inleda en konstruktiv dialog för att komma överens om godtagbara villkor för rättvisa och fria val och därmed återställa rättssäkerheten i landet.
Kommissionen är dock fortfarande oroad över Vitrysslands hantering av mänskliga rättigheter och i synnerhet över att politiska personer försvunnit, den senaste var Gonchar. EU:s ordförandeskap har officiellt bett de vitryska myndigheterna att göra alla ansträngningar för att hitta Gonchar och garantera hans säkerhet. Detta skedde den 24 september.
En sådan utveckling kan mycket väl äventyra en överenskommelse mellan regeringen och oppositionen inom ramen för deras nyligen inledda dialog. Om ett par dagar skall kommissionen anta Tacis-programmet för utveckling av det civila samhället i den något ändrade form som man informellt kom överens om med de vitryska myndigheterna. Handlingen skall sedan formellt överlämnas till de vitryska myndigheterna för godkännande. Vi förlitar oss på att de vitryska myndigheterna skall fullfölja sitt åtagande och godkänna programmet. Detta skall ses som ett uppfyllande av en viktig politisk referensnorm som EU lade fast i april. Endast om EU:s politiska referensnormer uppfylls skall EU gradvis kunna normalisera förbindelserna med Vitryssland. Bland dessa har mänskliga rättigheter stor betydelse tillsammans med fri tillgång till media, ett slut på oppositionens trakasserier, en konstruktiv dialog mellan opposition och regering och ett godkännande av Tacis-programmet för utveckling av det civila samhället.
Om resolutionerna om kränkningar av romer och serber i Kosovo har jag följande kommentarer. Kommissionen delar helt den oro som förs fram i dessa resolutioner. Kommissionen och EU har haft en klar ståndpunkt från början om att fördöma allt etniskt våld, vem som än är förövare eller offer. Det är lika oacceptabelt nu mot serb- och romaminoriteter som det var när det skedde mot Kosovos befolkning tills för några månader sedan.
Kommissionen fortsätter genom sina hjälpprogram för demokratisering och för mänskliga rättigheter att främja förtroendebyggande åtgärder och en dialog mellan de olika samhällena. Vi gjorde detta redan före konflikten, men tyvärr med otillräcklig framgång, och nu under de ändrade förhållandena är detta fortfarande en av de prioriterade områdena när projekten väljs ut.
Vidare tillhandahåller kommissionen via ECHO humanitär hjälp till offren i Kosovokrisen, inklusive serb- och romaminoriteter. Vi stöder helt ansträngningarna av Kfor att upprätthålla lag och ordning i Kosovo och att skydda alla medborgare. Vi stöder helt insatserna av UNMIK för att upprätta en fungerande civil förvaltning som skall ta över polisuppdragen från Kfor, och att skapa ett fredligt multietniskt samhälle som skall påbörja sin uppgift att återuppbygga Kosovo och samhället.
UNMIK har från kommissionen begärt stöd till Kosovos skyddskårer. Medlemsstaterna skall under de kommande veckorna besluta om kommissionens programförslag i denna fråga.
Vi uppmanar alla andra i och utanför Kosovo att också stödja dessa mål och UNMIK och Kfor i deras arbete med att uppnå dem. Även vi motsätter oss att Kosovo uppdelas i distrikt. Kosovo måste bli ett samhälle dör flera etniska grupper samexisterar utan åtskillnad eller diskriminering på etniska eller några andra grunder.

Thors
Herr talman! Jag undrar om kommissionen kan stödja det förslag som jag lade fram, att EU skulle sammankalla till ett möte med OSSE:s representanter för att ha en specialöverläggning om just romernas situation med alla som agerar på platsen. Jag vädjar till kommissionären att han åtminstone för budskapet vidare till sina kolleger och till herr Hombach.

Nielson
Jag skall meddela det önskemål som ni har framfört om ett sådant möte, men jag vill även tillägga att den nuvarande organisationen har en mycket omfattande och komplex struktur. De flesta problem vi kommer att möta skall kunna lösas på någon nivå inom det ramverk som upprättats för att organisera stöd, och för att återupprätta ett fungerande samhälle i Kosovo. Så jag tror att frågan kommer att tas upp i någon instans, men jag skall framföra ert önskemål till dem.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.30.

Flygolycka på Ustica
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0138/99 av Muscardini för UEN-gruppen om flygolyckan på Ustica,
B5-0148/99 av Procacci och Haarder för ELDR-gruppen om flygolyckan på Ustica (Italien) den 27 juni 1980,
B5-0156/99 av Barón Crespo m.fl. för PSE-gruppen om flygolyckan på Ustica,
B5-0160/99 av Di Lello Finuoli och Manisco för GUE/NGL-gruppen om attacken på Ustica den 27 juni 1980,
B5-0162/99 av Celli m.fl. för V/ALE-gruppen om flygolyckan på Ustica den 27 juni 1980,
B5-0176/99 av Bodrato och Grossetête för PPE-gruppen om flygolyckan på Ustica.

Angelilli
Herr talman, ärade ledamöter! Det är verkligen mycket betydelsefullt att en debatt om Ustica-olyckan förs i denna församling i dag. Framför allt blir det betydelsefullt om detta parlament lyckas utöva en adekvat och konkret politisk roll för att bidra till att kasta ljus över denna obskyra händelse, för att skipa rättvisa för de 81 offren och deras familjer, som sedan mer än 19 år väntar på att få veta vad som hände, varför det hände och vilka de ansvariga är. Jag sade att det har gått mer än 19 år, och ett flertal undersökningar har genomförts av det italienska rättsväsendet, men inte ens den senaste förundersökningen som leddes av domare Priore gav några verkligt tillfredsställande svar, även om resultaten var mycket viktiga. Var det en missil som sköts av under en luftduell som förstörde flygplanet eller hade någon placerat en bomb i det? Tyvärr har många, alltför många, bevis hemlighållits eller förstörts och det vore för ytligt och för litet att lägga ansvaret för denna tragedi bara på den militära ledningen, som i princip bara verkställer order. Uppenbarligen vilar det verkliga ansvaret på annat håll, särskilt hos de högsta italienska regeringsföreträdarna och politikerna på den tiden.
Vilka obekväma sanningar, vilka politiska manipulationer döljs bakom beteckningen statshemlighet? De obesvarade frågorna mot bakgrund av de komplicerade internationella händelserna på den tiden är väldigt många. Å ena sidan stod världens stormakter - USA och Sovjetunionen - på gränsen till att avbryta sina diplomatiska förbindelser, å andra sidan kunde man bevittna en successiv försämring av förbindelserna mellan Atlantpakten och vissa muslimska länder, främst Libyen, medan i Italien framför allt yttersta vänstern ständigt ifrågasatte Italiens medlemskap i Nato. Vilket samband finns det slutligen mellan Ustica-olyckan och den massaker som inträffade cirka en månad senare vid stationen i Bologna?
Vi har lagt fram ett förslag till resolution just för att understryka dessa faktorers betydelse, faktorer som emellertid inte alls nämns i det gemensamma resolutionsförslaget. Icke desto mindre, även om vi anser att det gemensamma resolutionsförslaget är alltför inriktat på hypotesen om en missil snarare än en bomb, och framför allt trots att vi anser förslaget vara alltför välvilligt och diplomatiskt gentemot de italienska politiska myndigheterna, instämmer vi i att man, äntligen, måste begära att alla Europeiska unionens medlemsländer samarbetar för att ställa vad som krävs till förfogande för att fördjupa undersökningarna på ett sådant sätt att man kan urskilja vilka som verkställde och beordrade denna absurda massaker, och vilka deras motiv var.

Procacci
Herr talman! Ustica-frågan utgör ett av de mörkaste rättsskipningskapitlen i inte bara den italienska historien, utan framför allt i den europeiska skulle jag vilja säga. Under dessa 19 år har vi upplevt en mängd scenförändringar i jakten på en sanning som inte lyckas tränga fram, där vissa även tycks ha kommit till stånd med benägen hjälp av dem som har intresse av att förhindra att sanningen kommer fram och trampar på offrens familjers legitima rättigheter och kränker våra demokratiers grundläggande principer.
Vi vill inte ha en politisk behandling av frågan eller tillåta någon att utnyttja en tragedi som orsakat så mycket lidande för egna syften. Låt rättsväsendet fastställa en sanning som alla har rätt till, inte bara offrens släktingar. Jag vet inte om det, förutom de resultat det italienska rättsväsendet uppnått på senaste tiden, kommer att uppkomma andra scenbyten i framtiden som de vi tyvärr har vant oss vid under dessa år till följd av de rättsliga skiftningarna i Ustica-affären, men i dag har vi framför oss en dom i vilken hypotesen om att flygplan från flera länder bidrog till katastrofen den 27 juni 1980 presenteras. Parlamentet måste därför med kraft begära att medlemsländerna och USA medverkar i arbetet för att fastställa sanningen.
Det är verkligen meriterande för vår institution att främja åtgärder för att värna ...
(Talmannen avbryter talaren.)

Imbeni
Herr talman! Som ni ser deltar praktiskt taget bara ledamöter valda i Italien i denna debatt, och detta är betecknande. Flera ledamöter från andra länder har frågat mig: vad är Ustica? Och varför denna brådska? En, eller rättare sagt två, högst legitima frågor. Ustica, är som bekant, det vet kanske många, en liten ö i södra Tyrrenska havet. Men varför denna brådska? Det är en brådska som inte har sitt upphov i en händelse som inträffade nyss utan i en allvarlig händelse som inträffade för nästan tjugo år sedan. Brådskan beror på att en tillförordnad åklagare i en italiensk underrätt har lämnat in ett beslut i vilket man kan utläsa det stora ansvar som flygvapnets högsta företrädare har för att ha dolt, ha förtigit, för att inte ha bidragit med det man kände till för att kasta ljus över denna händelse för nästan tjugo år sedan.
Vad var det som hände? Ett flygplan som lyfte från min hemstad Bologna två timmar försenat kom aldrig fram till sin bestämmelseort, kom aldrig fram till Palermo. Det träffades, sägs det, hävdas det från flera håll, av en missil under en krigsmanöver som utspelade sig omkring detta flygplan. Nåväl, direkt efter detta, under de följande dagarna, under de följande veckorna, under de följande åren har en extraordinär kriminell verksamhet bedrivits för att dölja bevisen, förtiga, se till att sanningen inte kommer fram.
Av vilket skäl har all denna aktivitet satts igång? Här ligger vikten i att vi i dag åter tar upp denna fråga, när den italienska rättvisan kanske för sent har slagit in på den sista delen av sin väg. Vi begär att medlemsländerna - eftersom det sägs att flygplan tillhörande medlemsländer eller Nato kan ha deltagit i denna krigsmanöver - hjälper till med upplysningar som det inte längre finns någon anledning att hålla för sig själv, dolda, hemliga, så att det verkligen skapas klarhet och hela sanningen sägs. Till syvende och sist har vi släktingarna till 81 offer som inte begär annat än att få reda på sanningen, att få rättvisa skipad. Detta tror jag är att göra hela den europeiska demokratin en tjänst, inte framför allt en intern affär för Italien.

Di Lello Finuoli
Herr talman! Natten till den 27 juni 1980 omkom 81 fredliga europeiska medborgare som flög mellan Bologna och Palermo utanför Ustica under en militär operation som det civila reguljära flygplan de befann sig på blev indraget i. Redan några minuter efter katastrofen startade de militära apparaterna och underrättelsetjänsterna i de länder som var inblandade i den militära operationen - italienarna i första linjen - en skamlig verksamhet med gigantisk omfattning för att hemlighålla, om inte förstöra, bevis för att förhindra att rättsväsendet skulle kunna fastställa vad som verkligen hände i skyn ovanför Ustica.
Europeiska unionen och dess parlament har som institutioner uppgiften att försvara de europeiska medborgarnas intressen, och inte de enskilda regeringarnas eller Nato:s eller Förenta staternas intressen. De europeiska medborgarna, och med dem de 81 europeiska familjerna till offren från Ustica, har rätt att kräva all vår hjälp för att rättvisa skall skipas. Det är alltså vår plikt att begära att ett starkt tryck skall utövas för att de stater som är inblandade i katastrofen skall berätta allt de vet. Det ligger även i vårt primära intresse, eftersom det är enda sättet att förhindra att någonting liknande kan inträffa på nytt på Europas himmel, och inte bara över Europa. Vi har åtagit oss att skapa ett gemensamt område för frihet, säkerhet och rättvisa under de kommande fem åren. Att fastslå sanningen om katastrofen i Ustica vore ett första stort steg i denna riktning.

Messner
Herr talman, ärade ledamöter! Ustica-tragedin - med fler än 80 döda, nästan tjugo års undersökningar, över 15 ytterligare offer som kan förknippas med denna tragedi under eller efter undersökningarna - måste få oss att fundera över tre avgörande punkter: öppenheten, ansvaret och arrogansen hos en viss typ av militär, och inte bara militär, makt. För att vi kanske bättre skall förstå denna tragedi, nämner jag även den tragedi som inträffade i Cermis i Dolomiterna, där ett amerikanskt militärflygplan skar av en linbanekabel: 20 personer föll med linbanevagnen och dog. I detta fall vet vi vad som hände eftersom man såg planet, men hittills är inte ansvarsfrågan helt utredd heller för Cermis-tragedin.
Jag frågar mig först om Italien, även om det har strategisk betydelse för Europa, är bästa platsen för experiment, test eller träning för krigs- eller militärfordon. Enligt mig är Nevada-öknen mycket lämpligare eftersom Italien är för tättbebyggt. Sedan måste man säga att offrens familjer har rätt att få veta varför, hur och när deras barn, föräldrar eller släktingar dog, och därför begär inte bara de utan även vi hjälp och total öppenhet. Regeringarna i Italien, Frankrike, Storbritannien och Förenta staterna liksom FN:s generalsekreterare måste bidra till att klargöra dessa tragedier, speciellt tragedin i Ustica.

Bodrato
Herr talman! Efter nästan tjugo år och trots engagemanget från det italienska rättsväsendet och föreningen för offrens familjer känner vi fortfarande inte till sanningen om tragedin i Ustica, en tragedi som har gjort starkt intryck på den allmänna opinionen i Italien, och även en vidare allmän opinion i Europa. Undersökningarna har försvårats av vissa länders förtegenhet och ovilja att samarbeta, även länder som ingår i Europeiska unionen liksom i den försvarspakt som på den tiden var en garant för säkerheten i Europa. Det mysterium som fortfarande omger denna katastrof har spritt starkt tvivel på Italiens demokratiska liv och själva dess oberoende. Nu har en dom från det italienska rättsväsendet utmönstrat olika scenarier som skulle innefatta militära operationer längs den rutt den DC 9:a som störtade i Medelhavet följde den kvällen. Det finns alltså ett öppenhetsproblem. Öppenhet är ett värde som detta parlament åberopade kraftfullt under de första veckorna av sin verksamhet och den allmänna opinionen har rätt att känna förtroende för de politiska institutionerna och även för de militära. Därför anser vi att det är riktigt att Europaparlamentet begär att de medlemsländer som kan bidra till att fastslå sanningen förser rättsväsendet med alla nödvändiga handlingar för att man skall komma fram till ett definitivt klargörande av ansvaret. Detta är den moraliska och politiska innebörden i denna gemensamma resolution och skälet till att den brådskar.

Zappalà
Herr talman, ärade ledamöter! 1980 inträffade en händelse i Italien som till följd av sin omfattning, räknat i antalet offer, borde betecknas som en katastrof. Typiskt nog för den italienska rättvisan har inget definitivt utsagts efter över nitton år. Dunkel och tvivel - vilket också de talare som talat före mig har markerat i sina inlägg - omger sedan två decennier militära kårer, institutioner, regeringar och nationer på grund av en mycket allvarlig händelse. Avsaknaden av visshet föder förutfattade meningar och summariska domar. Offren, deras familjer, hela det internationella samfundet har rätt att komma fram till sanningen, inte efter ytterligare tjugo år eller mer, utan så snart som möjligt. Detta parlament måste tvinga alla berörda stater och de enskilda institutionerna att avsluta detta kapitel, som utgör ett av de många italienska mysterier som inte hittar fram till sanningen, och som helt visst har sitt upphov högt upp och med högt uppsatta medskyldiga. Det italienska och det internationella samfundet kommer att vara tacksamma mot detta parlament och återfå sitt förtroende för institutionerna också till minne av alla dessa oskyldiga offer.

Musotto
Herr talman! Dagens debatt i detta forum är även ett tillfälle att markera hur allvarlig och orättfärdigad den försening är som leder till rättsliga åtgärder efter tjugo års undersökningar. Denna försening har djupt kränkt den stora önskan, den stora längtan efter sanningen som finns inte bara hos offrens släktingar utan hos hela samhällen som varit inblandade i denna tragiska händelse. Därför begär jag, som sannerligen instämmer i den uppmaning som riktas till de länder som skulle varit inblandade att samarbeta i jakten på sanningen, också att Europaparlamentet kommer ihåg händelsen i det mest känsliga skedet, som är den offentliga debatten, i syfte att fastställa sanningen och därmed via sina företrädare och sina organ kan fortsätta att vaka över att denna händelse till slut får ett rättvist och sant eftermäle, såsom hela det italienska och europeiska samfundet kräver.

Sbarbati
Herr talman! Vi är positiva till att denna debatt har förts upp på europeisk nivå eftersom vi tror att Ustica-frågan, med dess döda och den polemik som har levat kvar i vårt land och också på internationell nivå, förtjänar ett klargörande, och skall klargöras.
Om vi alla önskar vara europeiska medborgare, om vi vill ha ett gemensamt öde, måste vi anse att detta inte bara är ett italienskt problem utan blir ett problem för det internationella samfundet och på den nivån skall det undersökas och lösas. Vi kräver att de militära aktiviteterna slutgiltigt, på ett öppet sätt, samordnas också med den civila verksamheten. Detta är den öppenhet medborgarna begär, detta är den rättvisa vi vill ha, detta är innebörden i den rättvisa som begärs just av medborgarna, av människor som har utstått denna stora sorg, liksom av hela det internationella samfundet. Vi kräver alltså att det finns ett seriöst samarbete mellan politisk och militär verksamhet: vi kräver att rättvisa skipas. Liksom Cermis inte bara var ett italienskt problem utan hanterades på internationell nivå, förtjänar också Ustica detta forum, det förtjänar ett klargörande och det förtjänar vår respekt också för det som rättsväsendet gör, som måste gå till botten med detta och klargöra ansvarsfrågan, lägga ansvaret där sig bör.

Nielson
Kommissionen beklagar djupt denna tragedi och hoppas att de undersökningar som de italienska myndigheterna gör kan genomföras med full insyn och rättvisa. Kommissionen delar de ärade ledamöternas oro och uppmanar medlemsstaterna att samarbeta med de italienska myndigheterna för att samla ihop alla tillgängliga bevis för att klargöra orsakerna till olyckan.
Vad gäller säkerhetsbestämmelser för militär flygtrafik påminner kommissionen om att gemenskapen för närvarande inte har några befogenheter på detta område. Det är upp till medlemsstaterna att vidta de nödvändiga åtgärderna. Kommissionen är dock väl medveten om att det gemensamma utnyttjandet av flygrummet av olika användare, civila och militära, kan vara roten till säkerhetsproblemen, då detta redan är en del av orsakerna till förseningar och stockningar inom flygtrafiken. Detta är bakgrunden till varför kommissionen tidigare i sin vitbok " Frigörande av Europas luftrum" har förordat att det europeiska luftrummet bör skötas centralt av en stark internationell organisation i fråga om alla aspekter på dess användning. Dessutom ansåg kommissionen att det var bättre att tilldela Eurocontrol denna uppgift än till ett gemenskapsorgan, eftersom nationella regeringar kanske skulle anse det lättare att tillåta den organisationen att ansvara för den militära användningen av flygrum.
På begäran av rådet förbereder kommissionen ett meddelande om flygtrafikförseningar och flygtrafikstockningar och skall förvisso ta upp denna fråga på nytt och föreslå insatser på flygledningsområdet.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.30.

Kärnkraftsolycka i Japan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0141/99 av Maaten m.fl. för ELDR-gruppen om nyligen inträffade olyckor vid kärnkraftverk och transporter av farliga ämnen,
B5-0150/99 av McNally för PSE-gruppen om olyckan vid Tokaimura kärnkraftverk i Japan,
B5-0161/99 av Papayannakis m.fl. för GUE/NGL-gruppen om kärnkraftsolyckan i Japan,
B5-0165/99 av Ahern m.fl. för V/ALE-gruppen om den stora kärnkraftsolyckan i Japan och MOX-transporter,
B5-0171/99 av Grossetête m.fl. för PPE-gruppen om kärnkraftsolyckan i Tokaimura, Japan.

McNally
Alla olyckor är tragiska för enskilda personer och naturligtvis känner vi sympati för de arbetare som var inblandade i händelsen vid Tokaimura, deras familjer och den lokala befolkningen på 300 000 som utsattes för intensiv rädsla och oro under flera dagar.
Olyckor inträffar inom alla industriverksamheter och vi har just sett en hemsk tågolycka i Förenade kungariket denna vecka. Men olyckor i kärnkraftinstallationer, i synnerhet kriticitetsolyckor, är de mest fruktade av alla olyckor. Även om de av naturliga skäl är ovanliga är de eventuella konsekvenserna för många människor ytterst allvarliga. Det är därför kärnkraftsindustrin måste vara mer försiktig än andra industrier. Den kan inte överleva som en industri om allmänheten inte tror på en starkt ingjuten och strikt upprätthållen säkerhetskultur. Nu bröt man helt klart mot denna kultur i Tokaimura denna vecka. Det kommer att bli en utredning. Vi hoppas och förväntar oss att vi skall få ta del av resultaten så att varje lärdom kan utnyttjas överallt där det finns kärnkraftsverksamhet. Arbetare inom industrin förväntar sig detta och allmänheten gör det helt säkert.
Kärnkraftsverksamhet kräver planer vid nödsituationer, stickprover av oberoende inspektörer och bedömning av eventuella fel eller försumlighet. Det kostar pengar men måste göras. Alla installationer i leveranskedjan är en del av säkerhetskraven. Varje svag länk är farlig. En omfattande utredning och en offentlig förklaring krävs av dem som rättmätigt har oroats av denna mycket allvarliga händelse i Japan.

Sjöstedt
Herr talman! Den aktuella olyckan i Japan visar att kärnenergin aldrig kan vara helt säker. Även i tekniskt sett mycket utvecklade system, spelar den så kallade mänskliga faktorn en avgörande roll.
Den framarbetade resolutionen är bra, även om jag gärna hade sett att den hade gått ännu längre i sina ställningstaganden. Ett exempel på det är punkt 9, eftersom det ju borde vara självklart att inte ha upparbetningskontrakt med länder som inte uppfyller internationella normer.
Som vi alla vet, är Japan ett av världens tekniskt mest utvecklade länder. Kärnkraften och hanteringen av kärnbränsle är sannolikt sammantaget inte mindre säker hos dem än hos oss. Det kan vara värt att komma ihåg det när vi gärna kritiserar osäker kärnenergi hos andra, men inte lika gärna gör det hos oss själva.
Det enda som är helt säkert är att man aldrig kan vara säker på att kärnkraften är helt säker.

Ahern
Herr talman! Våra tanker går till de två arbetare som utsattes för stark strålningsförgiftning och till de 300 000 människor som blev skräckslagna när strålningsnivåerna sköt i höjden.
Överallt i världen hävdar kärnkraftsmyndigheter bestämt att en olycka som den i Japan inte kunde ske någon annanstans. Olika processer skall säkerställa att kedjereaktioner inte startas. I Storbritannien har dock BNFL nyligen medgivit att förfalskningar skett av säkerhetskontroller av MOX-bränslen medan myndigheter i Japan har funnit att anläggningen vid Tokaimura har bedrivit en olaglig verksamhet under fyra år. Kärnkraftsindustrin har helt klart förlorat kontrollen.
PPE och PSE vägrar att tillstå ett samband med BNFL:s MOX-transporter till Japan. Här kan vi kanske hitta Blairs långa arm men en förfalskning av sådana uppgifter är en angelägenhet för Europa. Det finns ett samband - MOX-transporter till Japan omfattas av EU:s säkerhetskontroller. Om båda sidorna av kedjan bedriver olaglig verksamhet måste vi inte bara stoppa alla MOX-transporter utan även produktionen av MOX-bränslen.
Jag måste säga här i dag att vi även måste upphöra att lägga skulden på arbetare, arbetare som nu har fått dödsstraff för olaglig och kriminell verksamhet i kärnkraftsindustrin. Vi har gång efter gång fått höra att hårda kontroller finns inbyggda i systemen, att olyckor inte kan hända och att felsäkra system har införts, och när sedan någonting händer säger man till oss att det är arbetarnas fel. Detta är inte bara en kränkning av människor utan utökas dessutom med en förolämpning.
Det är dags att stänga kärnkraftsindustrin helt. Det är förstås vår ståndpunkt. Men är denna senaste olycka dödsryckningen för kärnkraftsindustrin, eller måste ytterligare kärnkraftsfasor inträffa innan vi avvecklar denna avskyvärda industri?

Karoutchi
Herr talman ! En kärnkraftsolycka framkallar alltid reaktioner fyllda av starka känslor, fruktan och rentav orationell skräck. Det som hände i Tjernobyl satte sina spår i våra sinnen för lång tid framåt. Men i Tokaimura har de japanska myndigheterna själva erkänt att säkerhetsförfarandena såväl i konverteringsanläggningen som i bränsleproduktionsanläggningen inte hade iakttagits. Det handlar således, tyvärr, inte om en oförutsebar olycka.
Bortsett från vår reaktion av sympati och vänskap med de familjer som drabbats av denna tragedi, vilken lärdom bör vi dra av och vilka konsekvenser får denna olycka ? Den första lärdomen, naturligtvis, är att de europeiska och nationella myndigheterna, i var och en av våra stater, absolut måste vaka över att säkerhetsförfarandena respekteras. Den andra lärdomen, som för mig är mycket tydlig, är att IAEA (Internationella atomenergiorganet) måste ingripa mer regelbundet inte bara för att kontrollera bestämmelsetexten, som det gör för ofta, utan också för att göra det som det inte gör tillräckligt, det vill säga gå ut på fältet och kontrollera att dessa bestämmelser verkligen tillämpas. I fallet Tokaimura borde i varje fall IAEA be de japanska myndigheterna att inte bevilja att upparbetningsverksamheten återupptas innan en fördjupad undersökning genomförts och offentliga och öppna slutsatser tillkännagivits.
För oss i Europaparlamentet verkar det i varje fall mer än någonsin nödvändigt att Europeiska kommissionen, inom ramen för sina befogenheter i Euratom, förvisso skall lämna hjälp åt Japan i den förekommande situationen men också be Euratoms avdelningar att göra en fullständig granskning av samtliga bestämmelser om officiell säkerhet i våra kraftverk, och omkring kraftverken, i Europa för att få reda på om samtliga säkerhetsföreskrifter respekteras. Vi behöver också få reda på om man kan lägga till ytterligare katastrofförfaranden när det gäller fall av beklaglig mänsklig vårdslöshet som faktiskt är värre, de senaste åren i varje fall, än en oförutsebar olycka som definitionsmässigt kan sprida skräck.
Herr talman, vi är för användning av kärnkraft och vi vet att bestämmelserna och säkerhetsföreskrifterna i Europeiska unionen är strängare och respekteras mer. Man säger oss i varje fall att möjligheten att starta en kedjereaktion av atomer på grund av ett felaktigt handgrepp av en maskinoperatör är praktiskt taget omöjligt i Europa. Det var vad som hände i Tokaimura.
Herr talman, vi vill undvika stötestenar. Å ena sidan, blint, villkorslöst och okontrollerat stöd för kärnkraft. Men också, å andra sidan, det som en del gör för mycket : manipulering av den allmänna opinionen för att sprida orationell rädsla och skräck som var kända för tusen år sedan. Det var den berömda tusenårsrädslan år 1000. För närvarande är det rädslan inför år 2000. Nej, kärnkraften dödar inte mer än vad en klassisk källa såsom kol har dödat eller fortfarande dödar. Det är meningen med vår resolution i dag.

Ford
Två olyckor har tagit vår uppmärksamhet de senaste tio dagarna. Den första var i Tokaimura där omkring 45 människor skadades och 3 är i kritiskt tillstånd på sjukhus. Den andra var tågolyckan i London med ett tåg inblandat med flera hundra människor som det transporterade från huvudstaden till den region i England som jag företräder och där 70 dog och 200 skadades. Mina tankar skulle vilja gå till de enskilda människorna och familjerna till dem som dog eller skadades i tågolyckan, men tyvärr är de två olyckorna mycket olika. Olyckor i transportsystem kan sätta hundratals människoliv i fara. Tyvärr kan en kärnkraftsolycka drabba potentiellt hundratusentals om inte miljoner människor. McNally klargjorde att nära Tokyo, i Tokaimura, blev 300 000 människor instängda i sina hem. Det verkar som olyckan inte var så allvarlig som vi först trodde. Jag vill dock som tidigare japansk stadstjänsteman och som medlem av den japanska delegationen under de senaste 15 åren ta till protokollet att vi känner för offren i denna olycka i Japan.
Jag vill framföra tre politiska synpunkter: för det första är det mycket uppenbart att mänskliga fel eller dumhet hela tiden finns med oss på alla områden där man strävar framåt. Vi kan inte lita på enskilda personer. I Tokaimura föreföll det som om arbetarna - i hemligt samförstånd med ledningen eller till följd av att ledningen misslyckats att se till att bestämmelserna följdes - bröt mot bestämmelserna som fanns där för kärnkraftssäkerheten. Det berättas att det faktiskt fanns en olaglig manual som ledningen tagit fram där arbetarna anvisades att arbeta på detta sätt. Den snabba åtgärden av den japanska polisen att få tillträde till företaget kan göra det möjligt för oss att fastställa om så var fallet.
Om så var fallet visar det att Nietszches maxim är sann: galenskap är ovanlig hos enskilda personer men vanlig inom partier, grupper och organisationer och därför behöver vi en individuell och oberoende övervakning av vad som sker i kärnkraftverk. Vi behöver någon som skydda dessa människor från egen dumhet och egna fel. För det andra är det uppenbart att det saknas planering vid nödsituationer. För det tredje måste vi säga att vi skall erbjuda hjälp till japanerna om de ber om detta.
Slutligen, två sakliga rättelser: för det första, vårt ändringsförslag nr 6 gör det tydligt, när vi kräver att anläggningen inte öppnas igen förrän en undersökning har gjorts, att vi här menar konverteringsanläggningen och inte upparbetningsanläggningen i Tokaimura, som är en separat anläggning på en separat plats och sköts av ett separat företag...
(Talmannen avbryter talaren.)

Maaten
Herr talman! Olyckan i Japan är av åtminstone två orsaker också en angelägenhet för oss här i Europa. Först och främst skapar olyckan osäkerhet om kärnsäkerhet. Nu planerar Japan att under de kommande åren fram till 2010 bygga ytterligare tjugo reaktorer och göra sig ytterst beroende av kärnenergi. Bristen på information, såväl till den egna befolkningen som till resten av världen, är därför inte acceptabel och lika litet acceptabelt är det att IAEA inte har involverats i undersökningen. Naturligtvis borde det egentligen bli allmän internationell praxis att koppla in IAEA vid sådana olyckor.
För det andra överskeppas nukleärt MOX-bränsle från Europa, tänk på Cherbourg och Sellafield, till Japan. Bortsett från problemet med vad som kan hända med bränslet på öppet hav har British Nuclear Fuel medgett att säkerhetsuppgifter för MOX-överskeppningar är förfalskade. Det går naturligtvis inte heller för sig och är lika oacceptabelt. Jag skulle i sinom tid gärna vilja höra av kommissionen vilka av Europeiska unionens bestämmelser som är tillämpliga för sådana överskeppningar.

Papayannakis
Herr talman! Jag skulle vilja ställa några frågor till kommissionen.
Jag tror att olyckan i Japan har visat oss, för det första, att kärnenergin inte är säker. När bedöms säkerheten? Hur många var offren vid olyckan i Tjernobyl? Hur många är de i dag, omkring tio år efteråt? Säkerheten bedöms inte vid denna tidpunkt. En kärnkraftsolycka är inte samma sak som en tågolycka. Följderna blir långvariga och är inte så lätta att få bukt med.
För det andra, hur billig är egentligen kärnenergin, herr kommissionär? kärnkraftsindustrin betalar inte de initiala forsknings- och utvecklingskostnaderna, det gjorde militären, det vill säga skattebetalarna. Kärnkraftsindustrin betalar inte kostnaderna vid de olyckor som drabbar stora områden och många människor. Så naturligtvis är kärnenergin billig, eftersom den inte betalar också dessa kostnader.
Jag anser därför att det är dags att vi vänder sida, att vi ändrar vår politik. Ni vill ha tiotals år för att stänga kärnkraftsanläggningarna. Vi måste använda den tiden till att utveckla de andra energikällorna, de som vi talar har talat om i dag, och vi måste hindra att nya kärnkraftverk anläggs, särskilt i regioner som inte ens håller en japansk säkerhetsnivå, som de som nu förbereds i Turkiet, i Akougio och Thrakien. Vad är det för obetänksamhet som gör att vi uppmuntrar detta slags investeringar?

Kronberger
Herr talman! När vi de senaste åren har pratat om användningen av atomenergi för att alstra elektrisk ström, har vi alltid hänvisat till de riskfulla östreaktorerna av rysk typ. Till och med uttalade motståndare till atomenergi har anfört skillnaden mellan de relativt säkra reaktorerna i väst och dessa reaktorer. Japanerna har sagt, precis som européerna säger i dag, att deras reaktorer är säkra och att inga kedjereaktioner kan uppstå. Faktum är ett annat.
I dag, efter dessa två svåra olyckor, den ena i Japan och den andra i Sydkorea, måste vi alla erkänna att skillnaden mellan högrisk-atomreaktorer och föregivna icke-riskabla atomreaktorer var ett stort strategiskt fel. Alla atomreaktorer är riskabla, för att inte tala om det faktum att slutförvaringen inte är säkrad på något område.
Med tanke på förhållandet att sådana atomolyckor inte stannar av vid statsgränser, skulle det nu vara ett stundens krav att förklara för anslutningskandidaterna till Europeiska unionen att de om de fortsätter med sin riskabla atompolitik - jag tänker här på Temelin, på Krsko, på Bohunice och på Mochovce som härigenom utgör ett hot för hela Europeiska unionen - kan och får det inte bli tal om något tillträde under dessa förutsättningar.

Malliori
Herr talman! Kära kolleger! Än en gång får vi bevittna en ofattbar katastrof utan att kunna ingripa. Den kärnkraftsolycka som inträffade den 30 september i en privat kärnkraftsanläggning i Japan har än en gång visat att användningen av kärnenergi är riskabel och att det är absolut nödvändigt att utarbeta stränga säkerhetsföreskrifter.
Naturligtvis förvånas man över det faktum att det i ett land där det redan finns 51 reaktorer - och löften om att bygga ytterligare 20 - inte finns de kunskaper och den erfarenhet som krävs för att hantera liknande situationer. Tretton år efter den bibliska katastrofen i Tjernobyl upprepar sig tyvärr historien som en mardröm. Inom en snar framtid kommer vi återigen att sörja över oskyldiga offer. Trots det fortsätter kärnkraftsindustrin att stärkas, i stället för att drivas bort från den globala energimarknaden av miljö- och ekonomiskäl.
Det är en mycket viktig fråga, och allmänheten är ganska orolig. Europaparlamentet, som ju företräder den europeiska allmänheten, är skyldigt att tolka signalerna och agera i enlighet med dessa. Målet om en hållbar utveckling, som införlivades i Amsterdamfördraget, gör oss ånyo djupt oroliga och fundersamma över vad vi gör. En inriktning på mjuka och förnybara former av energi framträder mer och mer som den enda lösningen på energiproblemet i det postindustriella samhället.

Nielson
Kommissionen delar Europaparlamentets och övrigas bestörtning över olyckan vid uranförädlingsanläggningen i Japan. Att en sådan olycka kunde ske i ett så tekniskt utvecklat land som Japan visar återigen mycket klart att kärnsäkerhet kräver kraftfull och ständig vaksamhet överallt.
En annan viktig punkt är att i en anläggning där man hanterar sådana farliga material kunde operatörerna ändra eller kringgå de förfaranden som var avsedda att användas för att undvika sådana olyckor. Framför allt detta belyser frågan om den totala säkerhetskulturen i anläggningen och nivån på personalens utbildning liksom vikten av att information sprids snabbt.
Kommissionen har redan från de japanska myndigheterna begärt närmare information om olyckan och dess orsaker. Myndigheterna har inlett en utredning. Denna kommer otvivelaktigt att ta upp frågor som gäller reglering, säkerhetsförfaranden, övervakning och utbildning av arbetare. Kommissionen skall mycket noga granska rapporten från denna utredning för att ta lärdom i Europa. Mot bakgrund av detta kommer den vid lämplig tid att se över sina katastrofrutiner.
Dåliga säkerhetsrutiner i kombination med otillräcklig utbildning eller okvalificerad personal tycks ha varit en mycket viktig faktor i denna liksom i många olyckor. Inom Europeiska unionen måste medlemsstaternas nationella myndigheter kräva att företagen informerar utsatta arbetare och lärlingar om hälsoriskerna i arbetet och utbilda dem om hur man skyddar sig mot strålning.
Kommissionen skall göra förfrågningar hos medlemsstaterna om vad deras aktuella bestämmelser är beträffande strålningsskydd och utbildning av arbetare. Kommissionen skall även granska nuvarande nivåer på utbildning om kärnsäkerhet för operatörer och andra arbetare i de olika typerna av kärnkraftsverk i Europeiska unionen.
Forskning om säkerhetskultur inom kärnkraftssektorn ingår redan i forsknings- och utbildningsdelen av gemenskapens femte ramprogram. Forskning om kärnreaktorsäkerhet ingår också i programmet men på en lägre nivå än tidigare. Kommissionen kommer att svara positivt på varje begäran om hjälp från de japanska myndigheterna för hantering eller undersökning av följderna av olyckan. Kommissionens avdelningar kommer att hålla en nära kontakt med Internationella atomenergiorganet för utbyte av information och analyser och vid behov tillhandahålla stöd för uppföljningsaktiviteter.
De frågor som rests i förslagen om tillverkning, transport och användning av blandoxid - MOX-bränslet - har inget samband med olyckan vid Tokaimuraverket. Frågor som gäller inspektion av bränslet vid Sellafieldanläggningen för MOX-bränsle faller under de nationella myndigheternas befogenheter och har rapporterats till Förenade kungarikets inspektorat för kärnkraftinstallationer. Det var aldrig fråga om att något material hade förts undan från säkerhetskontroller. Transport av MOX-bränsle sker under nationella myndigheters kontroll i ursprungs- och mottagarlandet med hänsyn tagen till tillämplig gemenskapslagstiftning och IAEA:s normer. Eftersom det MOX-bränsle som transporteras till Japan är klart för användning i kärnkraftsreaktorer utan vidare bearbetning passerar det inte genom Tokaimuraanläggningen. Vad gäller användning av MOX-bränsle i kärnkraftverk är detta ett beslut som fattas av enskilda eloperatörer med tillstånd från de nationella säkerhetsmyndigheter.

Talmannen
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum om ett ögonblick.
Talmannen. Jag förklarar debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.25 och återupptogs kl. 11.30.)

OMRÖSTNING
Talmannen
Första punkt på föredragningslistan är omröstningen om aktuella och brådskande frågor av större vikt

Posselt
Herr talman, en ordningsfråga! Aktuella och brådskande frågor har ju den egenheten att de är brådskande, och normalt får vi de godkända, ändrade texterna med protokollet på fredag förmiddag. Jag skulle vilja fråga er om man kan få tag på dessa texter i morgon förmiddag här i Strasbourg? I så fall skulle jag hämta dem, eller kan man i annat fall få dem redan i eftermiddag?

Talmannen
För ögonblicket kan jag endast försäkra er att texterna kommer att finnas tillgängliga i elektronisk form i eftermiddag.
Resolutionsförslag (B5-0188/99) för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om klimatförändring: förberedelse av genomförandet av Kyotoprotokollet
(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaring

Kauppi
Enligt definitionen i Kyotoprotokollet kan endast skogar som anlagts i icke skogsmarker efter 1990 anses som kolreserver (carbon sinks). Enligt denna beräkningsmetod kan bara 1 till 3 procent av nätet av europeiska skogar tas hänsyn till. Den nuvarande definitionen av " carbon sink" i skogar är olämplig för den europeiska metoden för skogsföryngring. Jag anser att denna fråga är ytterst viktig. Om vi verkligen önskar bekämpa klimatförändring och inte bara utveckla åtgärder som inte har något att göra med miljön bör vi anse hela skogskollagret som " carbon sink" .

Fitzsimons
Det måste bli ett fullt samarbete med alla medlemsstaterna inom Europeiska unionen om vi helt skall kunna uppfylla vår uppgift att minska nivån på växthusgasutsläpp som för närvarande spelar en sådan destruktiv roll inom vår globala miljö. Vi är skyldiga kommande generationer att ta de långsiktiga följderna av okontrollerade utsläpp av koldioxid och deras effekt på miljön på allvar.
Jag välkomnar det faktum att EU:s miljöministrar har kommit överens om att minska EU:s utsläpp av sex växthusgaser med 8 procent mellan år 2008 och 2012. De överenskomna nivåerna skall tillåta enbart Irland att öka utsläppen med 13 procent i förhållande till 1990 års nivå. Europaparlamentet har också arbetat hårt för att genomföra en lagstiftning som minskar användningen av koldioxidgaser. Exempelvis tvingar EU:s nya direktiv om reglering av miljöfarliga ämnen oljeföretagen att skriva under att de skall garantera en tredubbel minskning av svavel i bilar och att svavelhalten i diesel minskas sjufaldigt till år 2005.
Om de samlade sociala, mänskliga och miljömässiga fördelarna med ren luft skall kunna garanteras måste de normer som fastlagts i EU:s nya direktiv om bilavgaser och bränslekvalitet strikt följas. Det krävs största möjliga samarbete mellan EU:s medlemsstaters regeringar och alla berörda organ så att en minskning av användningen av koldioxid blir verklighet.
Jag gläder mig över de debatter som ägde rum denna vecka i Europaparlamentet om användningen av alternativa energikällor. Den irländska regeringen har lagt fram en grönbok om hållbar energi som skall få en särskild status i vår nationella utvecklingsplan för perioden 2000-2006. I denna grönbok diskuteras regelverket för att minska koldioxidutsläpp inom alla sektorer av vårt samhälle. Mer anslag måste reserveras för alternativa energikällor och det finns även en förväntan att en omställning skall göras från användning av fast bränsle och olja till naturgas och förnybara energikällor och kraftgenerering i framtiden.
I denna plan föreslås även åtgärder riktade mot olika konsumentsektorer som är avsedda att öka medvetenhet och sakkunskap om energianvändning och praxis på områden som apparatinköp, elanvändning i hushållen, byggnadsinstallationer, uppvärmningssystem, energiförvaltning inom industrin, tjänstesektorn och offentliga sektorn. Jag vill understryka att offentliggörandet av grönboken om hållbar energi i Irland bör ses som ett positivt bidrag till debatten om hur vi hanterar hotet om klimatförändring inom energisektorn.

Helmer
I detta resolutionsförslag efterfrågas bland annat en fotogenskatt och kilometeravgift för bilar. Jag anser att dessa åtgärder är till skada och onödiga i sig själva och i varje fall är jag principiellt emot skatter som fastslås på europeisk nivå. Jag hävdar att skattepolitik endast är en fråga för enskilda medlemsstater.
Med hänsyn till min politiska grupps ståndpunkt i denna fråga kan jag inte vara emot resolutionen oreserverat, och jag skall därför avstå.

Lienemann
. (FR) Jag röstar för rapporten därför att det är brådskande att Europeiska unionen fattar konkreta beslut för att bekämpa växthuseffekten.
Jag kan inte godta den hänvisning som emellertid görs i skäl G till " flexibla mekanismer " eftersom principen att ordna en marknad för rätten att förorena skulle vara i hög grad skandalös.
"Rätten att förorena" kan faktiskt inte köpas och mot betalning eller utbyte kan inte de rikaste staterna befrias från att göra alla ansträngningar som är möjliga för att respektera allmän lag. Det är dessa länder som borde ha de flesta medlen för att anpassa sig till de nödvändiga bestämmelserna för miljöförbättring.
Allt måste göras för att varje aktör maximalt minskar sina föroreningar genom att säkra att den fastställda minimiansträngningen genomförs av alla.
En handelsreglering kan inte ersätta rättskrav - således förpliktelser - som är lika för alla. Det är ett viktigt val för samhället som borde grunda den europeiska identiteten. Men där också gör vi allvarliga eftergifter för de amerikanska och liberala synsätten som likväl har bevisat sin ineffektivitet för att skydda vår planet och sina ojämlika effekter.
Europa kunde inte förhindra att denna princip uttalades i Kyoto, men vi är inte på något sätt tvungna att genomföra det hos oss.
Jag hoppas att vi i Europa till slut skall kunna stå emot.

Schmidt
. Jag vill avge följande röstförklaring. Jag kunde inte rösta på resolutionen om klimatförändringar och uppföljning av Kyotokonferensen i sin helhet av följande skäl:
I resolutionen står ingenting om vilka klimatkonsekvenser en oförnuftig avveckling av kärnkraften har. I mitt hemland, Sverige, har riksdagen beslutat att avveckla kärnkraften genom att stänga ett ytterst driftsäkert kraftverk, Barsebäck vid Öresund. Stängningen av detta aggregat ökar enligt beräkningar koldioxidutsläppen med ca 3,5 miljoner ton årligen. Det mer än fördubblar Sveriges bidrag till de globala koldioxidutsläppen från elproduktion.
Denna okloka strategi i mitt hemland har därtill inneburit att Sverige inom EU har förhandlat fram en kvot med anledning av EU:s åtaganden från Kyotokonferensen, vilket innebär att koldioxidutsläppen tillåts öka med 4 procent i Sverige. Detta är ytterst beklagligt och anmärkningsvärt med tanke på att EU:s ansvar efter Kyoto är att minska koldioxidutsläppen med totalt 8 procent.
Eftersom dessa viktiga fakta inte fanns behandlade i resolutionen, kunde jag inte stödja den.

Vachetta
. (FR) Att på ett drastiskt sätt dra ner de rika ländernas gasutsläpp med växthuseffekt är en förpliktelse av solidaritet med de kommande generationerna, men också med befolkningarna i utvecklingsländerna som allt hårdare kommer att drabbas av de naturkatastrofer som orsakas av klimatuppvärmningen.
I Kyotoprotokollet sätts det upp mål i den riktningen som likväl är mycket begränsade. Det är bara med radikala offentliga ingripanden som miljön kan skyddas. I varje land måste det ageras utan att invänta hypotetiska internationella avtal. Frågan om vägtransporter ger ett exempel på detta. Det visar också att det är nödvändigt att inte begränsa sig inom den nationella ramen och utveckla en kampstrategi i europeisk skala.

Talmannen
Detta avslutar omröstningen.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.05.)

