Krav på ekodesign för energirelaterade produkter (omarbetning) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Magor Imre Csibi, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om upprättande av en ram för att fastställa krav på ekodesign för energirelaterade produkter (omarbetning) - C6-0277/2008 -.
Magor Imre Csibi
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka skuggföredragandena för deras samarbete för att nå kompromissöverenskommelsen med rådet om omarbetningen av direktivet om ekodesign.
Det har varit en utmaning, huvudsakligen på grund av omarbetningens mycket restriktiva natur. Ett lagstiftningsförslag där parlamentet knappt kan ändra någonting är ingen lämplig ram för medbeslutande. Vi är inte längre någon institution som är begränsad till att ge sitt samtycke, och det här är inte det sätt som parlamentet vill arbeta med omarbetningen i framtiden.
Jag är dock nöjd med att vi trots dessa utmaningar lyckades nå en kompromiss som bekräftar de grundläggande principerna i kommissionens förslag, till exempel att tillämpningsområdet ska utvidgas till energirelaterade produkter, men också innehåller mer förtydliganden och mer betoning på alla relevanta miljöparametrar.
Kompromissen förbättrar således definitionen av ”energirelaterade produkter” genom att klargöra vilka produkter som ska omfattas av genomförandeåtgärder, till exempel fönsterisoleringsmaterial eller en del vattenanvändande produkter såsom duschmunstycken och kranar. Och jag vill betona att dessa produkter inte kommer att omfattas automatiskt bara för att dessa exempel har nämnts.
Först kommer de att bli föremål för en särskild konsekvensbedömning, och genomförandeåtgärder kommer att utvecklas endast för de produkter som har en betydande miljöpåverkan, har en betydande förbättringspotential och inte omfattas av någon annan lagstiftning med vars hjälp man kan uppnå samma mål snabbare och mindre kostsamt.
Därefter ska man enligt kompromissen göra en bedömning av de metoder som används för att utarbeta genomförandeåtgärderna med särskild hänsyn till resurseffektivitet och produkternas livscykel. I en tid med minskande naturtillgångar måste vi inte bara rikta in oss på att vara energieffektiva utan också på att optimera resursanvändningen i sin helhet. Dessutom måste vi försöka minska våra produkters miljöpåverkan inte bara under användningsfasen, utan även under hela deras livscykel, från valet av råvaror till tillverkning, paketering, användning och slutligt omhändertagande.
Även om direktivet denna gång har utvidgats till energirelaterade produkter bör vi vara förberedda på en ytterligare utvidgning till alla produkter i framtiden. Både miljöutskottet och utskottet för industrifrågor har begärt ett tydligt löfte om att utvidga direktivets tillämpningsområde bortom energirelaterade produkter efter översynen 2012.
Som svar på detta har kommissionen åtagit sig att vid behov anta de nuvarande metoderna med tanke på en ytterligare utvidgning av tillämpningsområdet till alla produkter. Vi kan dock inte avge något bindande löfte om en utvidgning av tillämpningsområdet till alla produkter efter översynen av direktivet 2012. Jag skulle önska att kommissionen hade haft en mer bestämd och visionär linje, särskilt eftersom vi har alla instrument på bordet i dag och detta var det bästa alternativet enligt konsekvensbedömningen. I det avseendet anser jag att vi har gått miste om en möjlighet att göra mer för miljön med mindre byråkrati.
Sedan har vi också översynen 2012. Vi vill självfallet inte bestrida att vi behöver ändra våra konsumtions- och produktionsmönster genom att byta till renare produkter. Det behövs en förändring, men förändringar kan också ske utan att företag och hushåll överbelastas.
Genom att utforma en resurseffektiv ekonomi, där vi inte släpper ut så mycket koldioxid, kan vi ge ny fart till konkurrenskraften. Direktivet om ekodesign utgör en stor möjlighet för industrin att bygga mer konkurrenskraftiga företag baserade på grön teknik. Det leder till lika villkor i hela Europa och minskar byråkratin och produktionskostnaderna. Det ger också en flexibilitet till industrin, eftersom åtgärder för självreglering kan erkännas som alternativ till reglerande genomförandeåtgärder.
Sist men inte minst ska berörda parter rådfrågas och delta i fastställandet och utvärderingen av genomförandeåtgärderna och bedömningen av åtgärderna för självreglering. Efter mina samråd med berörda parter har jag insett att företag som blickar framåt inte väntar på att bestämmelser ska träda i kraft utan i stället vidtar proaktiva åtgärder. Några gör det av altruism, men de flesta gör det eftersom miljömedvetenheten helt enkelt är bra för affärerna.
Vi måste dock ge rätt budskap till industrin. Även om min vision av att utöka kraven på ekodesign till alla produkter inte delas av alla mina kolleger är jag fast övertygad om att det enda sättet att stoppa miljöförstöringen är att byta till renare varor.
Mer än 80 procent av all miljöpåverkan från en produkt beror på produktens utformning. En förbättrad produktutformning skulle förhindra slöseri och ge konsumenterna mer effektiva, tillförlitliga och långlivade produkter.
Ett utvidgande av kraven på ekodesign till att även omfatta energirelaterade produkter som fönster och vattenkranar utgör det första steget mot en mer ambitiös strategi och en hållbar produktpolicy på EU-nivå.
Ibland kan även små steg leda till stora resultat. Jag hoppas att ni kommer att stödja detta kompromissavtal som en väg framåt och att ni kommer att fortsätta trycka på för att optimera den fulla potentialen för miljöförbättringar och stimulera utformandet av miljövänligare produkter.
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill börja med att tacka föredraganden Magor Imre Csibi för hans utomordentliga arbete med detta förslag och säga hur oerhört glad jag är över att han genom sin insats har gjort det möjligt att nå en överenskommelse i första behandling.
Förslagets innehåll är - ur rent juridisk synvinkel - begränsat. Det innebär i huvudsak att det nuvarande direktivet om ekodesign utvidgas så att det inte som i dag bara omfattar energiförbrukande produkter utan alla energirelevanta produkter. Ur politisk synvinkel är denna förändring dock av största betydelse. Den är ett viktigt steg på vägen mot den tredje industriella revolutionen i Europa, mot en omvandling av våra europeiska nationella ekonomier till nationella ekonomier med låg produktion av koldioxid.
Jag har en vision av hur framtidens europeiska produkter kommer att se ut. Framtidens europeiska produkter, märkta ”Made in Europe”, ska vara de mest innovativa, säkra och dessutom energi- och resurseffektiva som finns. Jag är övertygad om att en ledande roll för Europa när det gäller energieffektivitet och resurshushållning inte bara kommer att gynna miljön utan även våra sysselsättningssiffror. Miljövänliga produkter och miljövänliga processer har för närvarande ett kraftigt ekonomiskt uppsving, trots den pågående krisen, och detta lär fortsätta.
Som jag ser det är detta direktiv ett bra exempel på en integrerad produktpolitik. Det har redan bevisat sitt värde och vi ser positiva resultat när det gäller energiförbrukande produkter. Direktivet utgör en ram för fastställandet av krav för ekodesign som tar hänsyn till produkters faktiska miljöpåverkan under hela deras livslängd. Som Magor Imre Csibi redan har påpekat banar direktivet väg för ett frivilligt initiativ av industrin. Det innebär att de officiellt angivna kraven begränsas till produkter med en betydande besparingspotential som kan förverkligas på ett ekonomiskt bärkraftigt sätt.
Det nu gällande direktivet bidrar redan väsentligt till uppnåendet av de europeiska minskningsmålen genom avskaffandet av glödlampor, värmepannor och många andra energiineffektiva konsumentprodukter. En utvidgning av direktivet så att det omfattar alla energirelaterade produkter skapar enorma möjligheter att ytterligare minska energiförbrukningen och därmed koldioxidutsläppen.
För att sammanfatta - alla produkter som är relevanta för energiförbrukningen omfattas nu av direktivet. Det gäller alltså även produkter som inte förbrukar energi direkt när de används, men som påverkar energiförbrukningen indirekt. Krav kan till exempel nu fastställas för produkter som förbrukar vatten och för fönster. För att bara nämna ett exempel: genom att helt enkelt öka andelen tvåglasfönster kan man uppnå ytterligare energibesparingar på 30 procent fram till 2020. Det motsvarar en besparing om 55 000 gigawattimmar, vilket motsvarar 27 megaton koldioxidutsläpp eller produktionen från två eller tre kärnkraftverk. Det visar vilka enorma effekter som kan dölja sig bakom dessa till synes intetsägande ändringar.
Kommissionen kommer att fortsätta arbetet med de omkring 25 genomförandeåtgärderna för direktivet om ekodesign som fastställdes i arbetsplanen för 2009-2011. Efter samråd med samrådsforumet för ekodesign i enlighet med artikel 16 i direktivet kommer man senast den 21 oktober 2011 att slå fast vilka produkter som ska ingå i den andra arbetsplanen.
Kommissionen ska i enlighet med artikel 21 senast 2012 också se över om det vore lämpligt att utvidga direktivets tillämpningsområde till produkter som inte är relevanta för energiförbrukningen men som har betydelse för resurshushållningen.
Som man enades om i de förhandlingar som ledde fram till en överenskommelse i första behandling ska kommissionen utfärda en förklaring. Parlamentet känner till förklaringen och jag kommer att överlämna den till presidiet efter detta sammanträde.
Tack vare att förslaget har antagits så snabbt i första behandling kan kommissionen nu genomföra sin hållbara industripolitik och sätta i gång arbetet med andra konkreta åtgärder som kan leda till energibesparingar och minska koldioxidutsläppen.
Låt mig avsluta med att säga att förhandlingarna påskyndades av det nära samarbetet mellan parlamentet, rådet och kommissionen. Jag är mycket glad över att kunna informera er om att kommissionen anser sig kunna stödja alla ändringsförslag som föredraganden, Magor Imre Csibi, har lagt fram. Tack.
Anders Wijkman
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden, Magor Imre Csibi.
Resultatet av våra gemensamma insatser för att omarbeta direktivet om ekodesign utgör, enligt min åsikt, en möjlighet som har gått förlorad. Att utvidga tillämpningsområdet från energianvändande till energirelaterade produkter är förstås bra. Men varför stanna där? De problem vi står inför när det gäller resursanvändning handlar inte bara om energi. Kommissionsledamoten borde vara medveten om det.
Problemet är det totala trycket på ekosystemen och naturtillgångarna. Många vetenskapliga rapporter vittnar om detta, inte minst vår egen temainriktade strategi för naturresurser. Uppskattningsvis två tredjedelar av de stora ekosystemen i världen är överutnyttjade, och vi förbrukar våra naturresurser. Detta problem förvärras på grund av växande ekonomier och befolkningar. Faktum är att dagens tillväxtmodell inte är hållbar. Vilka förutom EU skulle kunna bidra till att omvandla tillväxtbegreppet så att det blir mer hållbart?
Direktivet om ekodesign erbjuder enligt min åsikt en väg framåt. På samma sätt som med energieffektiviteten skulle vi kunna upprätta standarder och normer för hur material ska köpas in och hur produkter ska utformas för att underlätta återanvändning och återvinning och förbättra resurseffektiviteten. Vi måste så snart som möjligt ta itu med resurseffektiviteten. Efter att ha sett tidigare utkast till kommissionens förslag som omfattade resurseffektivitet är det en gåta för mig varför dessa förslag inte har fullföljts.
Kan ni säga mig på vilket annat ställe i EU:s lagstiftning det finns åtgärder som uppmuntrar resurseffektivitet? Vi behöver politiska ramar som uppmuntrar resurseffektivitet generellt, som uppmuntrar företag att pröva nya affärsmodeller - till exempel funktionellt tänkande - och erbjuder tjänster i stället för produkter, och där intäkterna erhålls genom kvaliteten på tjänsterna och inte enbart genom ökade försäljningsvolymer.
Som jag sa hade direktivet kunnat omfatta allt detta. Jag tror att vi om några år kommer att ångra att vi inte var mer proaktiva i dag. Som jag sa, en förlorad möjlighet.
Dorette Corbey
för PSE-gruppen. - (NL) Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden. Jag beundrar och värdesätter hans hängivenhet och engagemang, och jag uppskattar också i högsta grad hans snabbhet. Vad mig anbelangar kunde det hela ha gått lite snabbare och det är beklagligt att han hölls tillbaka så mycket.
Europa brottas för närvarande med en ekonomisk kris, men vi har faktiskt alla i många år brottats med en brist på innovation. Andra världsdelar är ofta mer innovativa än EU. USA är det eftersom man satsar mycket mer pengar - från den offentliga men även från den privata sektorn - på forskning och utveckling. Japan har en stark innovation, delvis på grund av sin ”top runner”-modell. Vårt direktiv om ekodesign är inriktat på innovation. Det är bra för både miljön och ekonomin. Made in Europe bör absolut stå för de mest miljövänliga produkterna.
Innovation måste ske i flera riktningar: lägre energiförbrukning, mindre föroreningar från produktion och konsumtion, betydligt bättre hantering av naturresurser och inriktning på återanvändning eller återvinning av produkter i slutet av deras användbara livslängd. Det handlar inte bara om energiförbrukande produkter, utan också om energirelaterade produkter och jag håller helt med föredraganden om att det faktiskt borde handla om alla produkter.
Resurser är med andra ord viktiga. Om vi inom tjugo år har nästan nio miljarder invånare på denna jord och om de alla vill ha en rimlig nivå av välstånd är det nödvändigt att hantera naturresurser väl och sparsamt. Det finns inspirerande idéer, t.ex. ”vagga till vagga”-modellen som har förts fram av Michael Braungart, radikala idéer som går ut på att möjliggöra fullständig återanvändning av material.
I dag är den viktiga frågan: fungerar verkligen direktivet om ekodesign? Det mest välkända exemplet från direktivet om ekodesign är förbudet mot glödlampor, ett impopulärt men väldigt positivt beslut. Tyvärr råder det fortfarande en viss förvirring kring LED-lampornas energieffektivitet, eftersom de har visat sig vara något mindre fördelaktiga än vad tillverkarna lät antyda.
Ett annat beklagligt exempel från direktivet om ekodesign är energimärkningen. Idag har vi AA, A+, A20, A40 och snart kommer alla produkter att ha någon typ av A-gradering. Samtidigt är det inte alls klart vad den betyder, vilket knappast är ett bra exempel på ekodesign.
Kära kolleger! Allt kan dessvärre inte lösas genom denna omarbetning. Vi sitter fast i våra egna förfaranden och överenskommelser och detta är verkligen ett tillfälle som har försuttits. Förhoppningsvis kan utvärderingen bli ett tillfälle till att åstadkomma förbättringar. Det är viktigt att en grundlig utvärdering av direktivet om ekodesign görs snart. Leder det verkligen till den innovation som vi vill ha? Placerar det EU och de europeiska tillverkarna i täten på marknaden? Leder det till energibesparingar? Minskar det avfallet och utnyttjandet av naturresurser? Och viktigast av allt: kan effekten utvidgas till icke-energirelaterade produkter och till alla produkter?
Holger Krahmer
för ALDE-gruppen. - (DE) Herr talman, kommissionsledamot Verheugen, mina damer och herrar! Jag har några varningens ord när det gäller denna kompromiss, som träffades mycket snabbt - i själva verket häpnadsväckande snabbt.
Vi har gått fram så snabbt att vi hade kunnat anta detta direktiv i kväll i stort sett utan någon debatt. Det måste vara en av förklaringarna till varför så få ledamöter planerar att yttra sig. Jag vill varna för att vi utvidgar direktivets tillämpningsområde vid en tidpunkt då vi nästan inte har några erfarenheter av hur införlivandet av det nuvarande direktivet har gått. Jag vill också påminna alla om att vi har debatterat tillämpningsområdet i parlamentet och att detta parlament ville utvidga det till att omfatta alla produkter. Jag anser att det är fel väg att gå. Det är varken acceptabelt eller klokt att föreskriva att varje produkt som tillverkas i EU ska genomgå en bedömning av om den uppfyller miljöreglerna och det är synd - åtminstone som jag ser det - att detta tas upp i texten som en möjlighet år 2012.
Jag vill påminna om att vi måste vara försiktiga så att Europeiska kommissionen inte blir en produktplaneringsmyndighet. Politiker och handläggare vet inte mer, inte ens efter den finansiella och ekonomiska krisen, om hur produkter ska tillverkas eller om sådant som ingenjörer kanske vet bättre. Jag vill avslutningsvis även påminna alla om att denna produktlagstiftnings växande komplexitet överväldigar små och medelstora företag. Dessa företag kan knappt uppfylla många av dessa krav som det ser ut nu och det vi gör i dag innebär att det läggs ytterligare bördor på dem, vars praktiska konsekvenser jag har en känsla av att vi inte har tänkt igenom tillräckligt.
Satu Hassi
för Verts/ALE-gruppen. - (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Mitt uppriktiga tack till föredraganden Magor Imre Csibi för hans utmärkta arbete.
Direktivet om ekodesign är inte den typen av fråga som medierna eller allmänheten blir upphetsade över, men det handlar faktiskt om något mycket viktigt, även om jag delar Anders Wijkmans uppfattning om att perspektivet bör utvidgas så att det omfattar resurseffektivitet överhuvudtaget.
Alla kartläggningar med analyser av kostnaderna för klimatskydd visar att det är genom att spara energi som vi kan minska utsläppen snabbast och till lägst kostnad. Om vi inför krav på energieffektivitet för utrustning och produkter kommer vi att uppnå betydande energibesparingar, utan att det medför en massa extra besvär för allmänheten.
Byggnader beräknas orsaka 36 procent av utsläppen av växthusgaser i EU. Enligt de rapporter som vi alla har sett är en förbättring av byggnaders energieffektivitet ett av de mest ekonomiska sätten att skydda klimatet. Nu ska vi bredda tillämpningsområdet för direktivet om ekodesign genom att införa energikrav för t.ex. fönster, väggar och isoleringselement i byggnader. Det är inte mer än rätt och jag tycker att det är utmärkt att vi inte har låtit kemikalieindustrins lobbyister blockera detta mycket nödvändiga beslut. Direktivet kommer att spela en stor roll för att hjälpa oss att nå målet om energibesparingar på 20 procent.
En annan viktig metod som står till vårt förfogande är energimärkning av utrustning. Det är patologiskt korkat av kommissionen att försöka få bort A-G-skalan, som har fungerat så bra, som konsumenterna har vant sig vid och som har varit en förebild för andra platser i världen. Det gläder mig att utskottet för industri, forskning och energi i veckan antog en fast ståndpunkt om att A-G-skalan ska vara kvar och att dess kriterier ska uppdateras i takt med den tekniska utvecklingen. Jag hoppas att kommissionen äntligen fäster avseende vid detta parlaments mycket starka och tydliga åsikt.
Günter Verheugen
kommissionens vice ordförande. - (DE) Ärade ledamöter! Kontroversen i denna debatt gäller inte energieffektivitet. Jag tror alla är överens om att kommissionens förslag kommer att innebära ett stort framsteg och öka energieffektiviteten, energibesparingarna och minska utsläppen av växthusgaser. Det är det förslaget handlar om. Det är ett förslag som rör vår klimat- och energipolitik. Jag är något förundrad över den svepande kritik jag just fick höra. Jag tror att jag i mitt inlägg här i dag gjorde mycket klart att i kommissionens integrerade produktpolitik anses energieffektivitet och resurshushållning vara oupplösligt förbundna med varandra. I detta avseende spelar resurshushållning i själva verket en helt avgörande roll i det förslag som ligger på bordet. Självklart gör den det. Detta faktum verkar ha förbisetts.
Får jag också påpeka att när det gäller genomförandeåtgärder omfattar bilaga 1 till direktivet redan alla miljörelevanta egenskaper under en produkts hela livslängd - och innefattar därmed resurseffektivitet och inte bara energieffektivitet - och att kommissionen tar hänsyn till sådana faktorer när den med hjälp av en särskilt utformad metod fastställer vilka parametrar för ekodesign som ska regleras i genomförandeåtgärderna för energiförbrukande produkters ekodesign. När det gäller konkreta genomförandeåtgärder är frågan om resurseffektivitet helt avgörande.
Låt mig dock säga något ganska allmänt om politiken i denna fråga. Jag anser att denna nya produktpolitik, som kommer att få ett enormt inflytande på konsumenternas beteende, på industriproduktion över hela skalan och på hela vår ekonomiska kultur, inte kan drivas igenom i ett svep utan måste genomföras steg för steg. Det är dessutom alltid klokt att inte fastställa lagstadgade regler förrän det åtminstone finns ett minimum av erfarenheter och det är något som vi i dagsläget inte har tillräckligt av när det gäller vanliga konsumentprodukters resurseffektivitet. Vi har emellertid mycket tydligt visat i vilken riktning vi ska gå och jag är tämligen säker på att det inte längre kommer att vara energieffektivitet som är centralt nästa gång vi behandlar detta direktiv, utan resurshushållning.
Jag vore mycket tacksam mot er alla om vi i dagsläget kunde göra vad som rimligen är möjligt just nu och tillsammans åstadkomma vad som faktiskt skulle vara ett viktigt och bestående bidrag för att minska energiförbrukningen och därmed uppnå målet att ge EU en världsledande position när det gäller energieffektivitet och minskning av koldioxidutsläpp.
- (EN)
Kommissionens yttrande
Betänkande: Csibi
Kommissionen förklarar att antagandet av förslaget om att utvidga Europaparlamentets och rådets direktiv om upprättande av en ram för att fastställa krav på ekodesign för energirelaterade produkter inte kommer att påverka genomförandet av det arbetsprogram som för närvarande gäller.
Dessutom kommer kommissionen att ta tillbörlig hänsyn till erfarenheterna från direktivet när man upprättar arbetsprogrammet och föreslår nya genomförandeåtgärder enligt det omarbetade direktivet. I enlighet med artikel 15.2 c i direktivet och principerna om bättre lagstiftning kommer kommissionen särskilt att sträva efter att se till att den övergripande konsekvensen i EU:s lagstiftning om produkter upprätthålls.
Dessutom kommer kommissionen när den bedömer lämpligheten av att utvidga direktivets tillämpningsområde till produkter som inte är energirelaterade enligt artikel 21 att överväga behovet av att anpassa metoderna för att identifiera och hantera betydande miljöparametrar för sådana produkter.
Magor Imre Csibi
föredragande. - (EN) Herr talman! Kompromisser är aldrig enkla, och dagens debatt har visat att vi har olika åsikter, men det är också aldrig enkelt att hitta en bra medelväg mellan Europaparlamentets progressivitet och generaldirektoratens och rådets realism.
Jag vill ändå uppriktigt tacka våra kolleger från generaldirektoraten för deras flexibilitet. Jag vill också tacka kommissionsledamot Günther Verheugen för hans stöd och hans vänliga ord, och skuggföredragandena som har hjälpt mig i denna lagstiftningsprocess.
Jag anser att vi har lyckats hitta en bra medelväg i detta förslag och ett sätt att hantera detta paket som inte kommer att innebära en alltför stor belastning på den europeiska industrin utan också hjälpa oss att åstadkomma en mer energi- och resurseffektiv europeisk industri.
Men jag vill också till viss del upprepa vad min kollega Holger Krahmer sa, och uttrycka mitt hopp om att genomförandet av detta förslag ska ske lika snabbt som vårt lagstiftningsarbete.
Därför vill jag se ett snabbt genomförande, jag vill se snabba resultat och jag vill se resultat som först av allt tjänar EU-medborgarnas intressen, och därefter även industrins intressen.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Rovana Plumb  
Den nuvarande finansiella krisen ökar bara EU:s ansvar att fullgöra sina åtaganden på energi- och miljöområdet. En rad åtgärder måste vidtas (t.ex. ekodesign) så att vårt sätt att konsumera och tillverka produkter inom EU blir mer hållbart, men utan att det medför ytterligare kostnader för företag och medborgare.
Ekodesign rör det första stadiet i en produkts livscykel. Syftet med detta nya begrepp är att undanröja produkters och produktionsprocessers miljöpåverkan. Omkring 80 procent av en produkts miljöpåverkan och kostnader under sin livslängd kan beräknas under designfasen. Insamling och spridning av befintliga kunskaper som genereras genom tillverkarnas ekodesignarbete är en av de avgörande positiva effekterna av omarbetningen av direktivet om ekodesign.
Att informera konsumenterna om energieffektivitet och resurser bör vara ett viktigt inslag i tillverkarnas beslut. Att förbättra energieffektiviteten är det snabbaste och billigaste sättet att minska utsläppen av växthusgaser. För att kunna garantera ökad öppenhet för konsumenter, industri och relevanta myndigheter och underlätta en snabb insamling av uppgifter för konsumenter och små och medelstora företag måste det finnas en tillgänglig databas.
Jag stöder den begäran som har överlämnats till kommissionen om inrättandet av en offentlig databas för ekodesign som är tillgänglig på nätet.
