Årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet 2001 - Överläggningar i utskottet för framställningar 2001-2002
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om
betänkandet (A5-0267/2002) av Wyn för utskottet för framställningar om årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet (C5-0296/2002 - 2002/2086(COS)), och
betänkandet (A5-0271/2002) av Koukiadis för utskottet för framställningar om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 2001-2002 (2002/2019(INI)).
Jag lämnar ordet till Europeiska ombudsmannen, Söderman.

Söderman
. (EN) Fru talman! Den 1 september 1995 inledde Europeiska ombudsmannens kansli sitt arbete. Sedan dess och fram till den 15 september 2002 tog kansliet emot 10 535 klagomål, varav 10 437 har behandlats. 
Vi har utfört 1 385 fullständiga undersökningar, varav 19 var undersökningar på eget initiativ. 1 149 av dessa fall gällde kommissionen, 137 fall gällde Europaparlamentets administration, 53 gällde rådet och 12 gällde Europeiska investeringsbanken.
Om vi ser till resultaten, så löstes 345 fall av den berörda institutionen, sedan ombudsmannen hade informerat den om klagomålet.
I 206 fall gjordes en kritisk anmärkning, i 48 fall resulterade undersökningen i ett förslag till förlikning eller ett förslag till vänskaplig förlikning, varav de flesta innebar en framgång för klaganden.
I sex fall riktades en särskild rapport till Europaparlamentet, i fyra av dessa fall har parlamentet godkänt ombudsmannens rekommendationer, och två andra fall är ännu inte avgjorda.
I 659 fall resulterade en grundlig utredning i att ombudsmannen kom fram till att det inte förelåg något administrativt missförhållande i institutionens verksamhet.
I de fall som ligger utanför ombudsmannens ämbetsområde försöker vi alltid anvisa klaganden ett annat organ som kan behandla ärendet. Vi rådde klaganden att vända sig till nationella eller regionala ombudsmän, eller göra en framställning till ett nationellt eller regionalt parlament, i 2 293 fall, att göra en framställning till Europaparlamentet i 884 fall och att vända sig till kommissionen i 913 fall.
Genom åren har det höjts kritiska röster och sagts att ombudsmannen inte är tillräckligt känd, och att resultaten för medborgarna är otillfredsställande, eftersom institutionerna vare sig samarbetar eller respekterar sin skyldighet att tillhandahålla en god förvaltning. Vissa kritiska röster har även gjort gällande att uppdraget är för snävt och att Europeiska ombudsmannen borde behandla klagomål som gäller gemenskapsrätten var än i unionen denna tillämpas eller till och med vara en folktribun, alltid redo att fördöma orättvisor var än de inträffar.
Den Europeiska ombudsmannen är säkerligen en av de mest kända ombudsmannainstitutionerna i världen. Vår informationskampanj förs på 12 språk och riktar sig till 350 miljoner medborgare och invånare i 15 medlemsstater. Vi har besökt varje medlemsstat, utfärdat pressmeddelanden, gett ut informationsbroschyrer samt hållit många föreläsningar och seminarier för att sprida information om vårt arbete.
Ett av de effektivaste sätten att kommunicera med en så stor krets är över Internet. Det finns omkring 2 500 webbplatser som har en fungerande länk till Europeiska ombudsmannens webbplats och nästan 42 procent av klagomålen lämnas nu in elektroniskt.
Den jämna ökningen av antalet klagomål är det bästa beviset för att ombudsmannen blir alltmer välkänd. Nästan 200 nya klagomål inkommer varje månad, en ökning med nästan 300 procent jämfört med det första hela året av samarbete, 1996.
Resultaten av ombudsmannens arbete för europeiska medborgare är också imponerande. Förutom att nå gottgörelse i enskilda fall, har vi åstadkommit viktiga förbättringar i institutionernas allmänna sätt att fungera. Tre av dessa förtjänar en särskild förklaring.
För det första övertalade vi institutionerna och några organ, inklusive Europeiska centralbanken och Europol, att förbättra allmänhetens tillgång till deras handlingar.
För det andra, en undersökning på eget initiativ ledde till att 17 institutioner och organ införde kodexar för god förvaltning, baserade på ett utkast från ombudsmannen. Som en följd av en särskild rapport antog Europaparlamentet i fjol en reviderad version av kodexen för god förvaltningssed. Vi har distribuerat denna förbättrade version av kodexen vitt och brett inom institutionerna och till europeiska medborgare, vars rätt till god förvaltning den är ett uttryck för. I enlighet med Europaparlamentets anvisningar använder vi kodexen för att avgöra huruvida det föreligger ett administrativt missförhållande.
Den tredje framgången gäller stadgan om de grundläggande rättigheterna, som proklamerades i Nice i december 2000. Ombudsmannen föreslog att stadgan skulle inkludera rätten till god förvaltning. Detta togs med som artikel 41 i stadgan.
Ombudsmannen har aktivt stött en fullständig och korrekt tillämpning av stadgan. Unionens institutioner proklamerar högtidligt för medborgarna att stadgan är ett uttryck för deras grundläggande rättigheter. Ombudsmannen betraktar därför institutionernas underlåtenhet att respektera dessa rättigheter i sin egen verksamhet som ett administrativt missförhållande.
Dessutom inbegriper ombudsmannens förslag till konventet för EU:s framtid idén att stadgan bör vara rättsligt bindande var än gemenskapsrätten tillämpas.
Tvärtemot vad de kritiska rösterna säger förtjänar institutionerna och organen beröm för deras, i stort sett samarbetsvilliga, hållning gentemot ombudsmannen. De har för det mesta lämnat ordentliga, fullständiga och skyndsamma svar på ombudsmannens undersökningar och varit beredda att acceptera ombudsmannens vänskapliga förlikningar och förslag till rekommendationer.
Det har bara uppstått problem i ett litet antal fall. I ett fall som gällde tillgång till information avvisade kommissionen ombudsmannens förslag till rekommendation och har underlåtit att följa Europaparlamentets resolution till stöd för ombudsmannen. Jag beklagar att detta fall tycks var en del av en mera allmän tendens att missbruka reglerna för skydd av personuppgifter för att stoppa eller upphäva utfästelsen om öppenhet.
De flesta institutionerna och organen har även antagit en kodex för god förvaltningssed. Jag kan fortfarande inte förstå varför parlamentets resolution från september 2001, där man kräver en europeisk förvaltningslag, inte har fått någon effekt.
Jag anser att en enhetlig regelsamling som gäller för samtliga institutioner och organ bara kan förbättra unionens förhållande till sina medborgare.
Jag beklagar även att tjänsteföreskrifterna upprätthåller det förlegade kravet att tjänstemän måste inhämta förhandsgodkännande för att offentliggöra något.
Jag medger att Europeiska ombudsmannens ämbetsområde är begränsat. Jag har konsekvent vidhållit uppfattningen att det behövs ett nätverk av ombudsmän och utskott för framställningar för att övervaka medlemsstaternas tillämpning av gemenskapsrätten. Vi har byggt upp ett sådant nätverk, för att utbyta information, ge råd och se till att klagomål riktas till den mest behöriga instansen.
En vidareutveckling av nätverket skulle kunna hjälpa kommissionen, som fördragens väktare, att koncentrera sina resurser på de principiellt viktigaste frågorna.
Medborgarna kommer aldrig att tro helt och fullt på Europeiska unionen om inte gemenskapsrätten respekteras på alla nivåer inom den.
Medlemsstaterna skulle kunna inkludera stadgan om de grundläggande rättigheterna i den framtida gemenskapsrätten. Nätverket av ombudsmän i medlemsstaterna skulle även kunna spela en viktig roll med att övervaka tillämpningen av stadgan.
Europeiska ombudsmannen skulle vara redo att ansvara för att fall av principiell karaktär hänvisas till EG-domstolen, om det inte är möjligt att komma fram till en lösning i en normal undersökning av ombudsmannen.
Jag hoppas verkligen att parlamentets företrädare i konventet för EU:s framtid kommer att stödja dessa förslag.
Till sist vill jag framföra mitt tack till alla institutioner och organ, först och främst till Europeiska kommissionen, för dess effektiva samarbete med ombudsmannen till de europeiska medborgarnas gagn.
Jag vill även tacka Europaparlamentet och dess utskott för framställningar för deras goda råd och deras stöd. Utskottets ordförande, Gemelli, och föredraganden för betänkandet om ombudsmannens årsrapport för i år, Wyn, förtjänar ett särskilt tack. Jag tackar er. Jag välkomnar deras förslag om närmare samarbete mellan ombudsmannen och utskottet för framställningar, vilket jag hoppas skall leda till konkreta resultat som gagnar de europeiska medborgarna.

Wyn (Verts/ALE)
Fru talman! Det är en glädje för mig att kunna stödja den årsrapport ombudsmannen lämnat in för 2001. Det är en fullständig och detaljerad översikt av verksamheten under året, särskilt de fall som behandlats. 
Efter sju år är den Europeiska ombudsmannens roll - att öka öppenheten och den demokratiska ansvarsskyldigheten i Europeiska unionens beslutsfattande och förvaltning - väl vedertagen. Genom att bekämpa administrativa missförhållanden inom gemenskapens institutioner och organ spelar ombudsmannen en viktig roll för att skapa en union där beslut verkligen fattas så öppet och så nära medborgarna som möjligt. Den omständigheten att antalet direkta klagomål ökade igen under 2001 visar tydligt att ombudsmannen i sin verksamhet når ut till allt fler människor. I betänkandet välkomnas minskningen av den tid som krävs för att behandla varje fall, trots denna oavbrutna ökning av antalet klagomål.
Söderman, den nuvarande ombudsmannen, som vi redan har lyssnat till, har blivit en välkänd och etablerad företeelse i Europeiska unionen och detta illustreras ytterligare av att han fått ta emot priser som Alexis de Toqueville-priset. Han har till och med besökt mitt eget land, Wales, och i sitt arbete har han visat engagemang och hängivenhet för att besöka några av de viktigaste platserna i världen.
Under sin ämbetsperiod har han betonat rättsstatsprincipen, tagit de grundläggande rättigheterna på allvar och tillämpat grundläggande principer för god förvaltning, som insyn, ansvar och respekt för medborgarna. Detta har gjorts i inte mindre än 15 medlemsstater och med hjälp av 12 gemenskapsspråk. Han har gjort sig förtjänt av sin pensionering!
Betänkandet välkomnar det faktum att gemenskapsinstitutionerna i stigande omfattning vidtar åtgärder för att lösa ett klagomål så snart de blivit uppmärksammade på problemet och att man i andra fall har nått en vänskaplig förlikning.
Ombudsmannen måste även lovordas för sina ansträngningar att informera fler medborgare om deras rätt att klaga. Detta är en fråga som utskottet för framställningar hela tiden är medvetet om. Det innebär att ombudsmannens arbete måste inbegripa en fortlöpande uppdatering av hans webbplats, i syfte att sprida kännedom om hans roll till en allt större allmänhet och att skapa nätverk med regionala ombudsmän.
I detta avseende står ombudsmannen inför, å ena sidan, önskemålen att informera så många människor som möjligt om denna rätt att klaga och, å andra sidan, det faktum att hans ansvarsområde är begränsat till gemenskapsinstitutionerna. Här kan vi i parlamentet spela en roll genom att se till att vi även framdeles är medvetna om ombudsmannens roll och informerar medborgare om denna rättighet.
Det har dock inte saknats svårigheter i ombudsmannens arbete under denna period. När det gäller god förvaltning antog Europaparlamentet i september i fjol enhälligt den europeiska kodexen för god förvaltningssed och uppmanade kommissionen att lägga fram ett förslag till förordning i frågan. Jag välkomnar ombudsmannens beslut att tillämpa principerna i denna kodex i sin verksamhet. Jag vill dock uttrycka min besvikelse över att kommissionen ännu inte har handlat i enlighet med denna viktiga begäran. I betänkandet uppmanas parlamentet överväga att utarbeta ett initiativbetänkande om lagstiftning enligt artikel 192 och artikel 59 med denna modellkodex som grund.
Med avseende på öppenhet och god förvaltningssed noterar man i detta betänkande försöken av vissa institutioner att använda de nyligen antagna bestämmelserna om skydd av personuppgifter för att införa större sekretess kring sina verksamheter. Det måste klargöras att reglerna om skydd av personuppgifter i första hand rör skydd av privatlivet och familjelivet och att avsikten med dem inte på något vis är att begränsa medborgarnas tillgång till information om de europeiska institutionernas verksamhet.
När det gäller överträdelseförfarandet, förfarande enligt artikel 226 enligt vilket kommissionen undersöker klagomål om medlemsstaters överträdelser av gemenskapsrätten, vilket fortsätter att omfattas av klagomål till ombudsmannen - och detta är något som vi i utskottet för framställningar bara är alltför bekanta med - kommer betänkandet fram till att förfarandet är hemlighetsfullt och att klaganden fortfarande inte erkänns som delaktig. Förseningar inträffar på grund av att kommissionen har allt för många fall att behandla.
Ombudsmannen kritiserade öppet kommissionens hantering av klagomålet över ett grekiskt miljöärende nyligen. Detta fall gällde grekiska myndigheters överträdelser av gemenskapens miljölagstiftning. Vid undersökningarna framkom det att en katalog med information hade hemlighållits, fel direktiv tillämpats och att man hade underlåtit att se till att fallet hanterades opartiskt. Vi är visserligen medvetna om det hårda arbete som utförs av kommissionen, men både ombudsmannen och utskottet för framställningar är beroende av att deras undersökningar är effektiva och vi måste kunna lita på att sådana fall hanteras korrekt.
Till sist vill jag välkomna ombudsmannens erbjudande att utveckla ett samarbete med utskottet för framställningar i syfte att stärka kontakterna och erfarenhetsutbytet med nationella och regionala ombudsmän och framställningsutskott. Närmare samarbete mellan Europeiska ombudsmannens kansli och utskottet för framställningar är av avgörande betydelse. Våra respektive arbeten har många beröringspunkter och ombudsmannen gav oss utmärkta exempel på hur detta skulle kunna förverkligas när han höll sitt tal inför utskottet för framställningar i april. Jag anbefaller betänkandet till kammaren och önskar ombudsmannen en lycklig tid som pensionär.

Koukiadis (PSE)
Fru talman! Betänkandet om överläggningarna i utskottet för framställningar 2001-2002, för vilket jag har äran att vara föredragande, och den parallella årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet, som gemensamt kommer att diskuteras i dag, bör inte ses som två rutinbetänkanden. Och det finns mycket specifika skäl till varför inte. Dessa betänkanden berör två fundamentala rättigheter för de europeiska medborgarna; rätten att inge framställningar och rätten att överklaga. Dessa rättigheter är oupplösligt förbundna med nationaliteten, och de utgör de huvudsakliga medlen för Europaparlamentet att trygga sin politiska kontroll angående var och hur gemenskapsrätten tillämpas inom gemenskapens institutioner och inom medlemsstaterna. 
Dessa framställningar och överklaganden ger oss en mycket specifik uppfattning om i vilken utsträckning de europeiska medborgarnas förväntningar på Europa blir uppfyllda. Vi kan, genom att på rätt sätt utveckla institutionerna för framställningar och för överklaganden, till stor del ge ett konkret uttryck för vår strävan att föra Europa närmare medborgarna, att genomföra den utlovade förstärkningen av Europeiska unionens - och i all synnerhet Europaparlamentets - demokratiska mandat, och den mycket lovordade målsättningen med en större öppenhet.
Under dessa omständigheter skulle jag, om jag får, vilja bjuda in mina ärade vänner att noggrant gå igenom dessa betänkanden och förslag, som alla är avsedda att öka trovärdigheten för gemenskapens institutioner och att se till så att de åtgärder som vidtas genomförs på ett mer effektivt sätt. Många av dessa förslag kan införlivas inom ramarna för de nuvarande fördragen. Andra kräver att fördragen revideras. Här är betänkandet som utarbetats av De Rossa, på utskottet för framställningars vägnar och för ordföranden för konventet om Europas framtid, av intresse. Hur som helst, i båda fallen bör dessa frågor prioriteras högt på de politiska gruppernas dagordning.
Beträffande förslagen som innefattas i mitt betänkande, och som enhälligt antogs av utskottet för framställningar, skulle jag vilja börja med att kommentera det ena av dessa förslag, vilket jag anser vara av såväl praktiskt som symboliskt värde. Parlamentet går igenom tre rapporter varje år. I den första, betänkandet från utskottet för framställningar, går man igenom de framställningar som har ingivits av de europeiska medborgarna avseende brister i medlemsstaternas tillämpning av gemenskapsrätten. I den andra, ombudsmannens rapport, granskas klagomål angående gemenskapsinstitutionernas tillkortakommanden när det gäller att uppfylla gemenskapsrätten. I den tredje, som har lagts fram av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, behandlas medlemsstaternas tillämpning av gemenskapsrätten. Med andra ord; tre rapporter som står i direkt förbindelse till varandra, som har gemensamma mål och som inte motiverar att beaktas separat. De borde behandlas gemensamt under en sammanträdesperiod och ges så mycket publicitet som möjligt.
Samtidigt anser jag, med hänsyn till det faktum att alla tre rapporterna på ett eller annat sätt inbegriper nationella myndigheter, såsom nationella parlament, nationella domstolar och nationell förvaltning, och att många av de frågor som berörs beror på omfattningen av dessa myndigheters engagemang och kontroll, att man borde undersöka möjligheten till att dessa rapporter diskuteras här i Europaparlamentet, i närvaro av representanter för de nationella parlamenten. Detta skulle förbättra samarbetet, särskilt med de nationella parlamenten, och debatten skulle få maximal publicitet och väcka de europeiska medborgarnas intresse.
En annan fråga som uppkommer genom denna undersökning är det ökade antalet framställningar och klagomål, som ur en aspekt är något positivt, eftersom det bevisar att medborgarna i största allmänhet är engagerade i att nyttja dessa rättigheter. Men detta kommer vid en viss tidpunkt att skapa praktiska problem som bör behandlas. Uppenbarligen kommer dessa problem att öka i och med utvidgningen, så förr eller senare blir vi tvungna att upprätta dessa institutioner utifrån nya förhållanden. För att vara mer exakt; vi kommer att behöva undersöka möjligheten av att decentralisera tjänster, med hjälp av de nationella ombudsmännen eller utskotten för framställningar, och möjligen Europaparlamentets kontor i de olika medlemsstaternas huvudstäder.
Det förekommer även andra förslag som förtjänar att beaktas, men min tid är alltför knapp för att jag skall kunna kommentera dem. Jag skall begränsa mig till ett par ord om innehållet i betänkandet. Återigen var det de sociala frågorna som var det mest känsliga området under det år som granskats. Problem som är förbundna med den fria rörligheten, såsom kränkningar av rätten till bosättning, dubbelbeskattning, misslyckanden när det gäller att skydda rätten till försäkring, miljörelaterade frågor och erkännandet av examensbevis och meriter. Något som är uppmuntrande är att framställaren i flertalet fall har vunnit rättvisa så snart de nationella myndigheterna har kontaktats. Det är också uppmuntrande att det har skett en ökning av kollektiva framställningar, dvs. framställningar med fler än tusen underskrifter. De kollektiva framställningarnas potential är något som vi borde utreda, eftersom dessa även omfattar icke-statliga organisationer.
Avslutningsvis, med hänsyn till ombudsmannen Södermans förestående avgång, skulle det vara en oerhörd blunder från min sida om jag skulle försumma att inte bara gratulera honom utan även att uttrycka min beundran för det arbete som han har utfört; ett arbete som rättfärdigar ombudsmannainstitutionen i de europeiska medborgarnas ögon, och som efterlämnar ett viktigt arv, vilket bör skyddas och förstärkas i framtiden.

Liikanen
Fru talman! Den årliga debatten om verksamheten i utskottet för framställningar och den Europeiska ombudsmannens verksamhet fokuserar vår uppmärksamhet på förhållandet mellan medborgare och institutioner. Detta förhållande är grundläggande och utgör grundvalen för all vår politik, eftersom den i sista hand är riktad till medborgarna. Därför är det viktigt att parlamentet, ombudsmannen och kommissionen en gång om året noga granskar vilken hänsyn som tas till denna dimension i deras dagliga verksamhet.
Detta års debatt är emellertid annorlunda, av två orsaker.
För det första pågår arbetet med konventet för fullt. Det skall staka ut Europas framtid och både utskottet för framställningar och ombudsmannen har, genom förslag som rör, å ena sidan, rätten att göra framställningar, och å den andra, stadgan om de grundläggande rättigheterna, en förvaltningslag och möjligheter att överklaga, hänskjutit frågan om medborgarnas rättigheter till detta organ.
För det andra har ombudsmannen berättat för parlamentet att han önskar avgå i slutet av mars 2003, så detta är sista gången han presenterar en årsrapport för denna församling. Tillåt mig ta detta tillfälle i akt för att tacka herr Söderman på kommissionens vägnar för det arbete han har uträttat sedan han blev utnämnd i juli 1995.
Som den första EU-ombudsmannen har han spelat en pionjärroll och bidragit till en verklig förändring av kulturen inom kommissionen och jag är säker på att detta även gäller för de andra institutionerna och organen. Dessutom har hans undersökningar på eget initiativ även haft direkta konsekvenser och resulterat i positiva administrativa reformer.
Jag skulle vilja nämna några av dem. För det första, kodexen för god förvaltningssed, som, vilket bör framhävas, var resultatet av ett initiativ från parlamentet när det antog betänkandet av Perry om verksamheten i utskottet för framställningar 1996. Sedan har vi, på området rekrytering, för det första avskaffandet i två steg av åldersgränsen för uttagningsprov och, för det andra, att ombudsmannen lyckats uppnå rätten att för varje deltagare i ett uttagningsprov få tillgång till deras rättade prov. Båda dessa saker fordrade en inte obetydlig förändring av institutionernas administration och traditioner. Slutligen har hans ansträngningar drivit på oss att organisera mera strukturerade förbindelser mellan de klagande och kommissionen i överträdelseförfaranden.
Detta är de områden där de institutionella förbindelserna mellan ombudsmannen, som dessutom ofta har haft parlamentets stöd, och kommissionen har resulterat i verkliga framsteg.
Jag skulle kortfattat vilja återvända till kodexen för god förvaltningssed, eftersom betänkandena av Wyn och Koukiadis tar upp den här frågan.
Det bör påpekas att kommissionen redan från början var mottaglig för parlamentets och ombudsmannens synpunkter. Den har med början 1998 utarbetat olika förslag och nu, under den nuvarande kommissionen, har den utarbetat och antagit sin egen uppförandekodex riktad till medborgarna. Denna är av bindande karaktär och motsvarar på många punkter den uppförandekodex som utarbetats av ombudsmannen. Detta viktiga arbete ledde till att kommissionen ändrade sin egen arbetsordning i oktober 2000. Alla institutioner har inte agerat på det sättet. Naturligtvis kvarstår, som ombudsmannen, Perry och nu Koukiadis och Wyn har påpekat, vissa skillnader jämfört med den senare kodexen.
Det må vara hur som helst med den saken, kommissionens kodex utgör ett verkligt framsteg. Av alla de kodexar som har antagits av institutionerna är det den som närmast motsvarar ombudsmannens förslag. Den trädde i kraft i november 2000, och en första utvärderingsrapport föreligger nu. Den kommer att skickas ut inom kort. Kommissionen är mycket väl medveten om att den Europeiska ombudsmannen, trots alla dess ansträngningar, skulle vilja gå längre. Han har i själva verket hänskjutit denna fråga till parlamentet i en särskild rapport, med resultatet att parlamentet för ett år sedan uttalade sig för en enda harmoniserad kodex för samtliga institutioner. Detta är än i dag den ståndpunkt som intas av föredragandena, Wyn och Koukiadis.
Kommissionen inser att situationen för närvarande inte är helt tillfredsställande då de europeiska medborgarna möter olika standarder för god förvaltning beroende på vilken institution de tar kontakt med. Kommissionen har emellertid för närvarande inte möjlighet att ta initiativ till ett lagstiftningsförfarande. Den första rapporten om tillämpningen av kommissionens kodex omfattar, som ni utan tvekan kommer att se, bara några få fall och vi vet inte någonting om hur de andra kodexarna tillämpas av de andra institutionerna. Dessutom pågår det, som jag just nämnde, diskussioner i konventet om antagandet av en förvaltningslag och vi bör otvivelaktigt avvakta dess resultat. Jag konstaterar i detta sammanhang att ombudsmannens förslag till konventet förutser att en sådan lag skall antas inom ett år sedan fördraget trätt i kraft. Det förefaller mig som att detta ger oss ett visst manöverutrymme.
Slutligen, även om det otvivelaktigt är sant att det är fördelaktigt med ett interinstitutionellt tillvägagångssätt i syfte att anta en enda kodex och en enda lag, så kvarstår det faktum att situationen för varje institution är speciell och att det krävs ett visst mått av flexibilitet.
Jag skall inte gå igenom alla de punkter som tas upp i betänkandena av Koukiadis och Wyn, men jag måste säga att även om förhållandet mellan ombudsmannen och kommissionen är hjärtligt och mycket produktivt så kan det då och då uppstå meningsskiljaktigheter inom ramen för de institutionella förbindelserna. Samtidigt som kommissionen hyllar det arbete ombudsmannen utfört, kvarstår faktum att det fortfarande finns meningsskiljaktigheter på vissa punkter. Det gäller, för det första, frågan om tillämpningen av de relevanta bestämmelserna i förordning 1049/2001 på dokument om överträdelser och tolkningen av direktivet om behandling av personuppgifter. Jag skall emellertid inte här upprepa den ståndpunkt som Bolkestein har framfört på kommissionens vägnar när det gäller den senare punkten eller kommissionens yttrande om förslaget att ändra de bestämmelser som reglerar ombudsmannens verksamhet. Både parlamentet och ombudsmannen känner mycket väl till dessa ståndpunkter.
Trots det vill jag för ett ögonblick gå tillbaka till betänkandet av Koukiadis om överläggningarna i utskottet för framställningar. Kommissionen delar föredragandens omsorg för att skapa förutsättningar för effektivare arbete och samarbete mellan kommissionen och utskottet för framställningar. Förresten har jag, som talmannen och några ledamöter känner till, personlig erfarenhet av ett mycket välorganiserat samarbete med utskottet i ett speciellt fall.
Om vi återgår till texten så bör den stundande utvidgningen sporra oss att förbättra våra förfaranden ytterligare och jag vill, i detta sammanhang, upprepa kommissionens beredvillighet att diskutera en översyn av det interinstitutionella avtalet med rådet och parlamentet när det gäller behandlingen av framställningar. Kommissionen instämmer även med det som föredraganden säger om samarbete med de nationella parlamenten och de nationella förvaltningarna som ett led i ansträngningarna att söka lösningar på problem som tas upp i framställningar.
Tillåt mig att avsluta med några påpekanden som bör göras i denna tid av överläggningar mellan institutionerna. Ett av målen för konventet är att föra institutionerna närmare medborgarna. Mot denna bakgrund kan det inte vara tal om att minska möjligheterna att utöva rätten att göra framställningar, utan de bör snarare konsolideras eller förses med ett ramverk. Dessutom är det uppenbarligen mycket viktigt, som ett led i förtydligandet av det institutionella systemet, att medborgarna känner till de olika möjligheter att överklaga som står dem till buds på olika nivåer i det institutionella maskineriet. Kommissionen välkomnar därför bidragen från ombudsmannen och utskottet för framställningar, och lovar att granska dem konstruktivt. Dessutom, genom att engagera sig i en konstruktiv dialog kommer kommissionen, ombudsmannen och Europaparlamentet att bidra till försvaret av europeiska medborgares intressen på bästa möjliga sätt.

Perry (PPE-DE).
Fru talman! Vi diskuterar den sista årsrapport som Jacob Söderman kommer att förelägga parlamentet. I dag är det inte dags att ta avsked, men det är en stund då vi bör ge uttryck för vår uppskattning av det arbete som Jacob Söderman har uträttat och hans insatser för oss och för Europa.
De europeiska institutionerna omfattar nödvändigtvis en stor och komplex byråkrati och det kommer, naturligtvis, att förekomma missgrepp och administrativa misstag. Institutionerna försöker minimera dessa fel, och de måste vara villiga att lyssna på råd om hur de skall göra det. Ombudsmannen är, som vi alla vet, till för att fungera som en rättvis och objektiv skiljedomare. Jag vill säga till kommissionen att de måste fundera länge och väl innan de avvisar någon av ombudsmannens slutsatser.
Till min bestörtning har jag stött på exempel där kommissionen utan vidare avvisat ombudsmannens slutsatser. Utan att gå in på detaljer har jag här ett brev från Prodi till en av mina kolleger. Ombudsmannen hade kommit fram till att det förelåg ett administrativt missförhållande och kommissionen vägrade blankt att göra något åt situationen. Prodi skriver: ?Jag är övertygad om att den lösning vi erbjuder är den lämpligaste, med tanke på att detta är ett mycket speciellt fall, och jag är besviken över att era väljare inte ser saken på samma sätt?. Det är knappast förvånande att ledamoten i fråga har skrivit till mig i utskottet för framställningar för att säga att svaret från kommissionens ordförande är absurt. Det är omöjligt att försvara det inför medborgarna.
Jag beklagar på sätt och vis att det är kommissionär Liikanen som är här denna förmiddag. Jag brukar alltid uppskatta vad han har att säga och jag är förvisso medveten om det goda förhållandet mellan hans avdelning och utskottet för framställningar. Jag blev uppmuntrad av hans ord denna förmiddag om kommissionens beredvillighet att överväga en översyn av det interinstitutionella avtalet. Det börjar verkligen bli hög tid för det.
När det gäller kodexen för god förvaltningssed vill jag göra några mera kraftfulla påpekanden. I december i fjol lovade kommissionär Kinnock denna kammare att vi skulle få en översyn av resultaten av den frivilliga kodexen. Vi har fortfarande inte sett till den, även om vi har fått höra att den kommer att komma inom den närmaste framtiden. Enligt min mening är den redan ett år försenad.
En kodex måste vara bindande, den kan inte vara frivillig, och den måste också vara konsekvent. De europeiska medborgarna skiljer inte på Europeiska unionens olika institutioner. För dem är Bryssel ett ställe och Strasbourg ligger någon annanstans. De vill ha en konsekvent kodex som gäller för samtliga institutioner. Jag har analyserat kommissionens frivilliga kodex och jämfört den med den som föreslås av ombudsmannen. I mer än 70 procent av artiklarna finns det skillnader. Det är möjligt att en del av skillnaderna är små, men andra är desto större. Kommissionens kodex erkänner inte uttryckligen behovet av hövlighet. Den innehåller inte några föranstaltningar om ursäkter eller rättelser av misstag. Kommissionens kodex är mycket svag när det gäller tillgång till handlingar och diskriminering: den medger inte att diskriminering kan vara grundad på språk, tillhörighet till en nationell minoritet eller till och med utseende. Kommissionens kodex säger att personalen inte får vara motiverad av personliga intressen. Ombudsmannens kodex säger att tjänstemän inte skall delta i beslut i vilka han eller hon eller nära anhöriga i hans eller hennes familj har ett ekonomiskt intresse. Jag uppmanar kommissionen att inta en mera avspänd hållning, lyssna på den kodex som ombudsmannen har föreslagit och som stöds av denna kammare, och acceptera den. Kommissionen borde gå före, den borde inte säga: ?Ingen av de andra institutionerna har gjort det?. Jag vet att det är på det viset. Det är trots allt kommissionen som sitter i förarsätet och den borde vara mycket mera villig att acceptera råd från vänner. Råd som kommer att göra det möjligt för kommissionen att möta de europeiska medborgarna med mycket större tillförsikt.
Jag är mycket glad över att kunna säga att utskottet för framställningar nyligen hade ett möte med det danska ordförandeskapet under vilket ordförandeskapet uttryckte sin beredvillighet att diskutera det nya interinstitutionella avtalet. Vi har meddelandet från kommissionen om klagomål och framställningar, och nu har vi Liikanens förslag. Tiden är mogen för att vi skall få detta nya interinstitutionella avtal.

Bösch (PSE)
Fru talman, kära kolleger, mina damer och herrar! Vi får inte låta detta tillfälle gå oss förbi utan att vi har framfört ett hjärtligt tack för den verksamhet - här ansluter jag mig för den socialistiska gruppens räkning till Roy Perrys ord - och för den framgångsrika gärning som Jacob Söderman svarat för, den första ombudsmannen för Europeiska unionen.
Jag skulle också vilja gratulera oss själva till att vi år 1995 hade modet att anförtro denna storartade uppgift åt en - jag skulle vilja uttrycka det så - tidigare okänd representant för en ny medlemsstat. Jag skulle vilja gratulera Jacob Söderman till att han omedelbart riktade vår uppmärksamhet på de väsentliga områdena, nämligen en totalreform av de europeiska institutionerna, varvid principen om öppenhet och insyn ges företräde framför hemlighetsmakeri av olika slag.
Jag vill också tacka för det mycket stillsamma, lugna, men ihärdiga arbete som vår ombudsman har svarat för. Vi känner till exemplen - det var en mycket tjock bräda vi hade att borra igenom -, men vi ser just på de resultat som förvaltningarna i länderna i unionens nordliga del - Finland, Sverige, Danmark - noterar, där alla korruptionsindex uppvisar de bästa resultaten, att det inte har skett några förbigåenden i sammanhanget. Jag delar den besvikelse som yttrades tidigare när man gång på gång ser denna tveksamhet från den så kallade Brysselbyråkratins sida.
Vi måste fortsätta på detta område. Det var inte minst på grund av denna slutenhet som Europeiska unionens förra kommission misslyckades. Söderman satte med rätta fingret på de ömma punkterna. Tänk på försenade betalningar. Kommissionen är en av de sämsta betalarna över huvud taget i Europa. Med vilken självsäkerhet kan denna kommission utfärda regler för alla ekonomiska aktörer, när den egentligen inte är kapabel att själv klara av betalningar på ett korrekt sätt? Det handlar ju helt enkelt om att en förvaltning skall uppträda på ett sätt som kännetecknas av närhet till medborgarna. Vi upplever alla gång på gång att våra medborgare hemma säger att vi har en så stor byråkrati i Bryssel. Vi vet att det är en mycket liten, men den uppför sig som om den vore en mycket stor.
Som föredragande för budgeten måste jag säga att jag är lite generad över att vi uppenbarligen inte är kapabla - och jag vet naturligtvis att det framför allt beror på finansministrarna i dessa femton medlemsstater - att förse Europeiska ombudsmannens viktiga kontor med tillräckliga personalresurser. Från Europaparlamentets sida gör vi vårt bästa, och vi kommer att finna en lösning, men uppenbarligen anser finansministrarna att det inte är tal om någon förestående utvidgning, och ombudsmannen kommer inte att behöva någon ytterligare personal. Det gör mig mycket ledsen, och jag måste också säga det i många medborgares närvaro.
Man framhäver det goda samarbete som utskottet för framställningar haft med ombudsmannen. Vi har sett Europeiska ombudsmannen bli en modern institution under Jacob Södermans ledning. Kanske kommer det nu lite grand an på oss, framför allt också på utskottet för framställningar och parlamentet tillsammans, att lyfta upp våra arbetsmöjligheter på en motsvarande nivå.

Thors (ELDR).
Fru talman, herr kommissionär, herr ombudsman! Det är med stor glädje som jag på ELDR-gruppens vägnar använder detta historiska ögonblick till att tacka Söderman för hans arbete till förmån för värderingar som vi håller kära. Jag tänker som alla andra speciellt på öppenheten och den goda administrationen.
Vi kan notera att ombudsmannen igår än en gång påpekade missbruket av dataskyddet, av personuppgiftslagarna, som utnyttjas för att förhindra den öppenhet vi önskar. Jag vill att ledamöterna skall vara medvetna om att ombudsmannen här pekar ut inte bara kommissionen utan även parlamentet. Vi måste se oss själva i spegeln när vi funderar på hur vi arbetar. Jag ser för övrigt att Hautala, som är en av föredragandena på detta område är närvarande i kammaren. Vi talar i dag också i parlamentet med kluven tunga. Det är även intressant att se att åtminstone fyra medlemsländer har föreslagit betydande ändringar i det rådfrågningsförfarande som pågår om dataskyddet. Jag hoppas att vi i parlamentet kommer att stödja dessa ändringar när de når oss.
När det gäller den europeiska kodexen för god förvaltningssed måste jag erkänna att jag inte riktigt förstår kommissionär Liikanens angreppssätt, som har till följd att kommissionen nu inte har möjlighet att göra någonting. Vi har här liksom många medlemsländer konstaterat att diskussionen om good governance hade skapat möjligheter. Vi har i parlamentet länge studerat den rättsliga grunden för det förslag som lades fram och ser tydligt att det finns juridiska möjligheter där. Varför försitta tid när det gäller att göra någonting som kommer medborgarna till godo?
Även om samarbetet har blivit bättre, är jag personligen väldigt besviken på kommissionens svar på vårt initiativ när det gäller stadgan för ombudsmannen. Ändringsförslagen som vi lade fram var mycket modesta och mycket små. Jag hoppas därför att det danska ordförandeskapet istället kan nå en framgång på detta område. Det är nödvändigt att ombudsmannen kan utföra sitt arbete fullt ut.
Corbey reste en fråga här i måndags som handlar om hur kommissionen hjälper medborgarna att lösa frågor och problem i samband med tillämpningen av gemenskapsrätten. För mig förefaller det som om kommissionen inte riktigt vet på vilket ben man skall stå. Man har introducerat Solvit-systemet, som kommer att presenteras i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden inom en snar framtid, samtidigt som man inte upprätthåller Eurojus som Corbey nämnde. Man lanserar Citizens direct utan att riktigt nå fram. Vi har mycket att göra på detta området. Resursanvändningen är mycket oklar från kommissionens sida.
Till slut skulle jag vilja att vi i parlamentet själva funderar på hur vi behandlar de klagomål som kommer in. Vi kommer att bereda lagstiftningen om erkännande av examina senare denna höst. Det är ett område där vi har mottagit en stor mängd framställningar. Det verkar dock som om många personer vill låta bli att ta hänsyn till dessa framställningar, hålla fast vid den nationella lagstiftningen och inte ta emot de signaler som kommer från medborgarna.
Det mest glädjande under denna debatt anser jag vara att kommissionären har förklarat sig villig att studera det interinstitutionella avtalet, hur vi skall behandla klagomålen, vilket också det danska ordförandeskapet är berett på, som Perry nämnde. Det existerar ett window of opportunity under denna höst. Det fönstret skall vi använda för att förbättra medborgarnas ställning och inte vänta tills kommissionen tar initiativet. Vi bör också studera ombudsmannens förslag till konventet, t.ex. när det gäller att gå till EG-domstolen, då det finns några besvärliga frågor där man inte har löst tvisten mellan kommissionen å ena sidan, och ombudsmannen och parlamentet å den andra sidan.
Slutligen, ett stort tack till Jacob Söderman som talar samma vackra form av svenska som jag gör, den mest förståeliga formen!

González Álvarez (GUE/NGL).
Fru talman! Jag tror inte att någon här i kammaren i dag tvivlar, och de bör inte heller göra det, på att utskottet för framställningar och Europeiska ombudsmannen bidrar till att upprätthålla de grundläggande principerna för byggandet av Europa, nämligen genomförandet av gemenskapsrätten, och att de även bidrar till att öka institutionernas kunskap om medborgarna. Jag anser emellertid att utskottet för framställningar och Europeiska ombudsmannen måste förbättras på några punkter för att det inte skall uppstå svårigheter i det dagliga arbetet.
För det första en mycket praktisk fråga: jag anser att ombudsmannens sekretariat och vårt eget sekretariat bör förstärkas, och detsamma gäller för Europeiska kommissionens tjänster, som arbetar nära tillsammans med oss, herr kommissionär, eftersom de ibland har svårigheter med att lämna upplysningar om de framställningar som vi vidarebefordrar till dem.
För det andra är det ibland absolut nödvändigt att rådet är närvarande, och rådet skickar aldrig några företrädare. Jag anser att handläggningstiderna bör förkortas, annars förlorar vi trovärdighet. Vi bör anmäla de medlemsstater som hindrar arbetet inom utskottet för framställningar, vilket händer och som vi alla känner till. Vi måste kunna avbryta verksamhet som medför att gemenskapsrätten överträds och som skadar den naturliga miljön och minnesmärken som tillhör Europas kulturarv.
Fru talman, jag anser att metoden att utskottet för framställningar och Europeiska ombudsmannen gemensamt skall lägga fram rapporter även bör tillämpas för den gemensamma årsrapporten och yttranden om kontroll av tillämpningen av gemenskapsrätten, eftersom det då kommer att framstå klart att det arbete som Europeiska ombudsmannen och utskottet för framställningar genomför är oumbärligt för att bedöma hur gemenskapsrätten tillämpas.
Fru talman, avslutningsvis vill jag tacka Europeiska ombudsmannen för det arbete han genomför för att öka institutionernas öppenhet och effektivitet, och dessutom för hans oberoende som tydligt har framstått för oss alla under den här tiden.

Lambert (Verts/ALE).
Fru talman! Jag vill tacka de båda föredragandena för deras samvetsgranna arbete och även ombudsmannen och hans medarbetare för deras hårda arbete med att se till att medborgarnas och invånarnas rättigheter försvaras och att god förvaltningssed eftersträvas, även om man inte alltid lyckas. Vi hyser även en stor uppskattning för mycket av ombudsmannens arbete med att skapa ett nätverk av ombudsmän över hela Europa och i andra länder. Detta lämnar en god grundval för hans efterträdare och vi i min grupp vill lägga till vårt tack för hans arbete.
Jag vill fästa er uppmärksamhet på slutsatserna 9 och 16 i betänkandet av Wyn om ombudsmannens arbete, och bristen på framsteg i ett speciellt fall. Några människor har redan hänvisat till detta och jag var parlamentets föredragande. Detta fall väcker allvarliga frågor om vad som händer när parlamentet stöder ombudsmannens uppfattning i ett fall, det här gäller skydd av personuppgifter och tillgång till information, och kommissionen inte är överens. Det ger upphov till frågor, såväl om institutionell balans som om tillämpningen av skyddet av personuppgifter i sig. Att man ännu inte har nått en lösning innebär säkerligen att klaganden fortfarande svävar i ovisshet och inte riktigt förstår vad det betyder när de valda ledamöterna kan komma fram till en slutsats och kommissionen en annan. Vad är utvägen?
Vi måste undersöka saken och även fundera på den framtida rollen för ombudsmannen och utskottet för framställningar, i synnerhet med tanke på utvecklingen av befogenheter på det rättsliga området och även med tanke på utvidgningen. När vi diskuterar institutionernas roll skulle jag även vilja skärpa slutsats 11 i betänkandet av Koukiadis, som talar om rådets ?bristande vilja? när det gäller utskottet för framställningar, vilket jag anser vara ett mycket finkänsligt sätt att uttrycka saken.
Thors har redan nämnt frågor om det ömsesidiga erkännandet av kvalifikationer. Ett av de andra stora problemen vi har med att göra framsteg i vissa fall, i synnerhet de som har med miljön att göra - som avfallshantering, vattenkvalitet, osv. är förseningarna på nationell nivå med att lämna uppgifter till kommissionen. Trots en del av den kritik som riktas mot kommissionen, är samarbetet på den nivå där vi i utskottet för framställningar arbetar i stort sett mycket bra.
Det för oss till slutsats 18 i betänkandet av Koukiadis, som redan har nämnts av González Álvarez som och talar om möjligheten att kräva vidtagande av tillfälliga säkerhetsåtgärder som hindrar verksamhet. Vi säger inte detta utan vidare, men ibland får vi intrycket att medlemsstater och myndigheter använder sig av förhalningstaktik för att låta projekt komma förbi det stadium då det skulle vara möjligt att stoppa dem. Detta fordrar allvarliga överväganden i framtiden.

Hyland (UEN).
Fru talman! Tvillingorganen utskottet för framställningar och den Europeiska ombudsmannen utgör en viktig länk för att föra Europeiska unionen närmare folket. Det har skrivits mycket om det demokratiska underskottet och väljarnas utanförskap inom Europeiska unionen. Som direktvald företrädare för folket anser jag att vi skulle kunna göra mycket för att ge Europeiska unionens institutioner ett mänskligare ansikte om vi framgångsrikt marknadsförde det arbete dessa två organ uträttar till våra väljare.
Tack vare det nära samarbetet mellan ombudsmannen och utskottet har det varit möjligt att uppnå mycket under det senaste året. Jag vill gratulera Söderman för en enastående ämbetsperiod. Han hade redan stor erfarenhet av att försvara medborgarnas rättigheter i sitt eget land när han kom till Strasbourg. Ombudsman är i själva verket ett nordiskt begrepp. Det råder ingen tvekan om att Europeiska unionen på sådana områden som öppenhet, insyn och att skapa en samhällsservice som verkligen tjänar folket, har haft mycket att vinna på det nordiska perspektivet.
Söderman tillkännagav för en tid sedan att han har för avsikt att avgå i början av nästa år. Som den förste innehavaren av denna viktiga post har han gjort ett enastående arbete med att etablera ombudsmannens roll och funktion. Att informera medborgarna om detta viktiga ämbete fordrar naturligtvis tid och resurser och det återstår en hel del att göra för att göra den Europeiska ombudsmannen synligare.
Vem som än blir Södermans ersättare, och vi är alla medvetna om att urvalsprocessen redan är i gång, så kommer han att ha mycket att leva upp till. Söderman har varit outtröttlig i sitt uppdrag för Europas medborgare. Han har inte tvekat att utan omsvep ge sig i kast med de europeiska institutionerna på högsta nivå om han ansåg det riktigt att upphäva ett beslut som var resultatet av dålig administration.
Jag önskar honom lycka till som pensionär och jag vill försäkra honom att om han någon gång skulle känna sig deprimerad under de långa finska vintrarna är han mycket välkommen att besöka det soliga Irland.

Kronberger (NI)
Fru talman! Söderman och även de båda föredragandena Wyn och Koukiadis lovprisas här oerhört. Jag skulle helt enkelt av princip vilja upprepa detta igen, för jag har läst denna tjocka lunta som kommer ut varje år och anser att han har åstadkommit oerhört mycket. Totalt sett har utskottet för framställningar tyvärr tilldelats alltför knappa medel för att kunna inta en sådan roll som det skulle kunna klara av. Det måste fungera som en kontaktpunkt för medborgaren, men även rådet borde ta mer hänsyn till utskottet för framställningar. I Nicefördraget står det att Europeiska unionen måste närma sig medborgarna. Här ligger en chans att på denna nivå försöka, med tanke på tillgången till ombudsmannen, få till stånd ett intensivare samarbete såväl med de lokala och regionala ombudsmännen som med utskotten för framställningar, vilket är oerhört viktigt. Europeiska unionen kommer alltid att ha ett problem i medlemsstaterna med att bli erkänd som det som den skall vara, nämligen en befolkningens tjänare.
Framför allt artiklarna 41 och 42 i stadgan om de mänskliga rättigheterna måste beaktas starkare. Här skulle det vara oerhört viktigt att denna stadga blir rättsligt bindande och upptas i fördragen. Om vi inte klarar av att påskynda detta kommer vi att få fortsätta att kämpa hårt för Europeiska unionens trovärdighet.

Camisón Asensio (PPE-DE).
Fru talman! Jag kommer att ta upp betänkandet av Koukiadis.
Det har inte ens gått ett år sedan vi debatterade betänkandet om överläggningarna i utskottet för framställningar under parlamentsåret 2000-2001 - som jag var fördragande för - och det gläder mig att få det bekräftat att rätten att inge framställningar alltmer förstärker den politiska kontroll som Europaparlamentet har rätt att utöva när det gäller överträdelser av gemenskapsrätten. Detta ger oss även möjlighet att bedöma hur gemenskapsrätten tillämpas i unionen och hur pass nöjda medborgarna är med gemenskapsinstitutionerna, viktiga aspekter för vår union som är så vidsträckt, så mångskiftande och ibland finns på så långt avstånd från institutionerna.
Alla dessa frågor tas mästerligt upp i betänkandet av Koukiadis som läggs fram vid den historiska tidpunkt då vi inrättat konventet, vilket inte får innebära att man struntar i - det skulle vara ett stort misstag - att förstärka rätten att inge framställningar och en enhetlig uppförandekod för god förvaltning. Av dessa skäl gratulerar vi föredraganden Koukiadis.
Vi beklagar emellertid återigen - och även den aspekten tas upp i det betänkande vi diskuterar - att rådet tar så lätt på de europeiska medborgarnas rätt att inge framställningar, en rättighet som är oförytterlig och oundgänglig, eftersom rådet fortfarande är frånvarande under hela processen. Det är ett underligt agerande från rådets sida, eftersom det försöker förstärka sin makt, till skada för parlamentet och kommissionen.
Däremot anser vi att det är mycket bra att man avser att införa förebyggande åtgärder för att undvika att minnesmärken eller naturliga miljöer som tillhör det europeiska kulturarvet skadas - som för övrigt är en av de frågor som de europeiska medborgarna finner mest oroande.
Avslutningsvis vill jag betona att man bör utreda åtgärder för att minska de nationella myndigheternas ovilliga inställning till att samarbeta med Europaparlamentets utskott för framställningar. Vi bör utreda och genomföra dessa åtgärder så snabbt som möjligt. Det får vara nog med rådets och de nationella regeringarnas svala inställning i den här frågan. Vi bör till och med gå så långt, vilket föredraganden föreslår och som redan har föreslagits i betänkanden från tidigare år, som att anordna presskonferenser för att informera om den motvillighet eller obstruktion som de rapporter som läggs fram av utskottet för framställningar möter från de nationella myndigheternas sida.
Även jag önskar Jacob Söderman allt gott i det nya livet som pensionär på den iberiska halvön.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Europeiska ombudsmannens rapport bekräftar att det är fråga om en viktig och nödvändig tjänst. De ekonomiska resurserna vid ombudsmannens kansli måste tryggas. I parlamentets budgetutskott förhåller man sig inte alltid tillräckligt seriöst till frågan. Jag använder samma bildliga uttryck som den tidigare utrikesministern i den forna Sovjetunionen, Andrej Gromyko, om den nuvarande ordföranden för Rysslands socialdemokratiska parti, Michail Gorbatjov: en ombudsman måste ha tänder av järn.
I EU:s personalförvaltning agerar kommissionärerna både åklagare och domare. Det visar än en gång fallet Martha Andreasen. Det vore på sin plats att straffet för ifrågavarande person även granskas av en opartisk ombudsman. Det nuvarande systemet ger inget rättsskydd. Det vore säkerligen också skäligt för ombudsmannen att på eget initiativ undersöka och rapportera om Europeiska centralbankens förvaltningssätt. Bankens öppenhet och förvaltningens genomsynlighet representerar den sämsta nivån inom EU.
Det är beklagligt att ombudsmannen i sin årsrapport är tvungen att konstatera att EU:s organ försummar såväl tillämpningen av EU:s stadga för de grundläggande rättigheterna som verkställandet av beslutet om god förvaltningssed inom Europaparlamentet. Speciellt beklagansvärda är påståendena om administrativ diskriminering på grund av ålder eller kön.
Ombudsmannens rapport innehåller 21 fotografier och på de flesta av dem ser han vänlig ut. När det är fråga om avvikelser från god förvaltningssed får man inte låta sig luras av den vänligga ytan. Vår ombudsman agerar lika modigt som Jaakko Ilkka gjorde i klubbekriget mot den egenmäktige adeln inom förvaltningen.

Hautala (Verts/ALE).
Herr talman! Jag använder inte mina två minuter till att tacka ombudsmannen, för det skulle man förvisso kunna göra, utan jag fäster i stället uppmärksamheten vid en fråga som kom upp i Wyns betänkande: ombudsmannen har vänt sig till konventet med ett förslag om att han i vissa fall kunde föra kränkningar av de grundläggande rättigheterna till EG-domstolen. Detta är en idé som det är skäl att ta på mycket stort allvar. Ombudsmannen verkar nämligen vara det enda europeiska organ som verkligen stöder sig på stadgan om de grundläggande rättigheterna. Alla de övriga organen förefaller snarare smita undan kraven i stadgan, fastän kraven uttryckligen borde förplikta organen själva.
Dessutom vill jag ta upp en punkt i kollegan Koukiadis betänkande, vilken är alldeles speciellt viktig med tanke på vad kollegan Kronberger sade om stärkandet av befogenheterna för utskottet för framställningar, för att det skall kunna fungera som försvarare av medborgarnas rättigheter. Punkt 5 i Koukiadis betänkande innehåller en idé om att fördragen borde ge medborgarna möjlighet att ta initiativ till reformering av gemenskapens lagstiftning genom att lämna in framställningar till Europaparlamentet.
Jag är en stark förespråkare för detta synsätt, och anser att när vi diskuterar medborgarnas möjligheter att påverka borde man sent omsider bjuda in medborgarna som deltagare i beslutsfattandet och inte endast behandla dem som objekt för beslutsfattandet. Vi kan ta exempel av ett land som Schweiz, där medborgarna faktiskt kan initiera en lagstiftningsprocess. Jag anser att vi behöver sådana initiativ, om vi vill att medborgarna skall godkänna att Europeiska unionen har inflytande på deras liv.

Gemelli (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka herr Söderman, kommissionär Liikanen och föredragandena för dessa båda viktiga betänkanden från utskottet för framställningar. Jag tackar särskilt ombudsmannen, tillsammans med vilken vi har upplevt ett fruktbart experiment med möten mellan olika rättsliga kulturer inom utskottet för framställningar. Vi har gjort viktiga framsteg när det gäller att skapa förfaranden som innebär att rätten att göra framställningar blir en reell och konkret rättighet, vi har resonerat om det interinstitutionella avtalet och framför allt, vad ombudsmannen anbelangar, arbetat på nätverket som går ut på att medvetandegöra Europas regioner om behovet av kontakter med medborgarna via de regionala ombudsmännen.
Jag anser att detta arbete måste fortsätta, eftersom rätten att göra framställningar sammanhänger med medborgarnas känsla av att vara europeiska medborgare, deras medvetenhet om det europeiska medborgarskapet. Ju mer medborgarna inser - och det håller de på att göra - att de är europeiska medborgare, desto mer kontakter med de europeiska institutionerna kommer de att ha. Många kolleger har lagt tonvikten på den kontroll framställningarna kan utöva på de europeiska institutionerna, men jag skulle vilja betona just det förtroendefulla förhållandet till de europeiska institutionerna via rätten till framställningar och därmed ett erkännande av dessa institutioner som verkar på ett högre plan än kommunerna, provinserna, regionerna och staterna. Vi i utskottet för framställningar fortsätter på denna väg för att se till att rätten att göra framställningar blir effektiv och verksam. Denna rätt förknippar vi med Perry-Kesslers betänkande, som är grundläggande för oss och i vilket vi har fastslagit några punkter som vi successivt försöker genomföra.
I dag försöker vi skapa förbindelser mellan parlamentets utskott, eftersom dessa måste veta vad det är som medborgarna skriver i sina framställningar för att kunna besluta att täppa till en lucka i lagstiftningen eller ändra eller tolka om ett direktiv. Vi har därför bett om och fått initiativbetänkanden just för att illustrera de brister som medborgarna påtalar för oss.
Slutligen skulle jag vilja understryka att konventet i syfte att ta fram det konstitutionella fördraget pågår: detta ger oss ett viktigt tillfälle, framför allt när det gäller att lägga större vikt vid de europeiska medborgarna.

Krarup (GUE/NGL).
Herr talman! Uppdraget som ombudsman kräver både stort tålamod och en betydande optimism om att kunna få EU:s institutioner att leva upp till grundläggande krav om rättssäkerhet och demokratiskt ansvar. Jacob Söderman har skött sitt uppdrag med ett oändligt tålamod, i synnerhet gentemot kommissionen, som inte har visat någon förståelse för elementär förvaltningskultur. Men det är svårt att bevara optimismen. Jag vill inte antyda att Jacob Söderman har gett upp, men den omständigheten att EU:s kompetente och tålmodige ombudsman har valt att avgå i förtid är en signal om att kommissionens maktfullkomlighet är alltför överväldigande. Maktfullkomlighet yttrar sig inte bara i passivitet, den yttrar sig också i aktivt motarbetande av ombudsmannens strävanden att införa de nordiska ländernas förvaltningskultur i EU:s institutioner. Ett par exempel: yttrandefrihet praktiseras som frihet att använda flera hundra miljoner euro till att sprida propaganda för EU parallellt med en benhård censur av kritiska röster. Ni kan läsa om det senaste offret för maktarrogansen, hon heter Marta Andreasen. Dataskydd används inte för att skydda medborgarnas privatliv utan för att slå vakt om kommissionens kunskapsmonopol.
Ombudsmannens rätt att inhämta ocensurerade upplysningar saboteras helt enkelt av kommissionen. Jag tillåter mig att hänvisa till ombudsmannens lysande svar på kommissionens skandalösa uttalande den 6 mars i år. Ett uttalande, vars innehåll av ombudsmannen karakteriseras med orden: negativa synpunkter och felaktiga antaganden. Det återstår ännu en lång väg att gå. Med sin sista rapport förtjänar Jacob Söderman ett stort tack för att ha försökt att förkorta vägen, men hans avgång aktualiserar frågan om huruvida vi någonsin når vägs ände eller bara slår in på vägen. Är det maktfullkomliga EU-systemet helt enkelt resistent mot rättssäkerhet och demokratiskt ansvar? Det finns ohyggligt många vittnesbörd om att svaret skulle kunna vara ja.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Strasbourg är inte bara en fredssymbol; det har också blivit en symbol för mänskliga rättigheter, medborgerliga rättigheter och parlamentarism. Här grundades för 53 år sedan Europarådet, som ägnar sig åt de mänskliga rättigheterna på ett särskilt sätt. Här antogs för 52 år sedan Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna, som har resulterat i Europadomstolen för mänskliga rättigheter, vilken är vår granne. Här sammanträdde för 50 år sedan Europaparlamentet för första gången. Vi har under denna vecka firat denna femtioårsdag. Här hade vi också för första gången ett gemensamt sammanträde med Europarådets parlamentariska församling, vilket kanske var lite svårt tekniskt sett, men som de ansvariga ändå hanterade på ett lysande sätt; det måste jag också få säga. Det var också en chans att äntligen förena dessa båda institutioner - Europaparlamentet och Europarådets parlamentariska församling - starkare med varandra.
Här i Strasbourg sitter också Europeiska ombudsmannen, som är uttrycket för vår vision, nämligen visionen om ett medborgarnas Europa och de mänskliga rättigheternas Europa.
Det nämndes tidigare vid upprepade tillfällen att Bryssel som säte för kommissionen och rådet alltmer blivit en synonym för dålig förvaltningspraxis. Jag tycker att det är lite orättvist. Jag måste också få säga att man inom rådets och kommissionens förvaltning i Bryssel åstadkommit många föredömliga saker. Just den nuvarande kommissionen - jag tillhör sedan många år de stora kritikerna av kommissionen - och även Liikanen har gjort mycket för att systematiskt förbättra kommissionens förvaltningspraxis.
Ändå är det oerhört mycket som återstår att göra. Jag tror inte som Hautala att man kan vinna medborgaren för den europeiska integrationen genom att man inför mer direktdemokrati. Det som fungerar utmärkt i kantonen Appenzell - en småskalig demokratisk bildning - kommer inte att fungera på samma sätt i en gemenskap med en halv miljard invånare. Det skulle leda till ett hysterisamhälle för demagogerna vid TV-institutionerna, som då skulle styra politiken. Vad vi behöver är decentralisering och makt som bygger på rätt.
Det talas i dag mycket om den nordiska kulturen. Jag välkomnar det. Ombudsmannen är en nordisk uppfinning, men vi är inte den nordiska gemenskapen; vi är den europeiska gemenskapen. Idén om övernationell rätt är en romersk innovation. Därför gladde jag mig mycket åt något som kollegan Gemelli sade. Han sade: ?Det är avgörande att människorna uppfattar sig som europeiska medborgare.? Man skulle också kunna säga det på latin: ?Civis europaeis sum.? Först när människorna kan säga detta har det europeiska enandet lyckats. Därför behöver vi god förvaltning, klara principer för de mänskliga rättigheterna, Europa som rättsgemenskap!

Frahm (GUE/NGL).
Herr talman! Också jag skall uttrycka mitt beröm för det stora arbete Jacob Söderman har utfört som europeisk ombudsman. Men för övrigt vill jag understryka att Posselt och Liikanen har framfört en viktig punkt. Vi skall ha institutioner som kämpar för medborgarnas rättigheter i EU. Vi skall ha några medarbetare, som visar att de går in för att slå vakt om medborgarnas rättigheter, men detta är inte tillräckligt i sig. Det är vår uppgift att garantera att medborgarna också får medel för att själva kunna kämpa för sina egna rättigheter. Det är vår uppgift att garantera att den enskilde inte kommer att stå maktlös i förhållande till EU:s institutioner. Och det är just detta som är den europeiske ombudsmannens funktion. Därför är det också vår uppgift i Europaparlamentet att se till att ombudsmannen får de möjligheter och instrument som garanterar korrekta arbetsvillkor, bl.a. insyn i dokument och möjlighet att tala med medarbetare och få klara svar. Jag vill kraftfullt uppmana det danska ordförandeskapet att göra en insats i detta sammanhang, så att det finns garantier för att den europeiske ombudsmannen kan fungera så som det är tänkt.

Marinos (PPE-DE).
Herr talman! Även jag skulle vilja börja med att gratulera den europeiska ombudsmannen till ett synnerligen värdefullt arbete som har utförts på ett mycket bra sätt, för att sedan övergå till att kommentera det utmärkta betänkandet av min ärade vän, herr Koukiadis, där jag skulle vilja fästa kammarens uppmärksamhet på särskilt två frågor, som enligt min uppfattning bör omfattas i fördragen med anledning av konventet.
Den första frågan gäller punkt 17, där man begär att olika sätt skall utredas för att övertyga de nationella myndigheterna att besvara framställningar från medborgarna och frågor från utskottet för framställningar och från kommissionen. Vi möts ofta av likgiltighet eller tvingas hantera obstruktionspolitik. Föredraganden och utskottet för framställningar har enhälligt antagit följande förslag som jag har äran att presentera: ?Om det förekommer likgiltighet eller obstruktion från de nationella myndigheternas sida, bör de nationella massmedierna informeras om denna negativa attityd och om innehållet i framställarens klagomål.? Som vi alla vet finns det inte någonting som påverkar eller upprör de nationella och lokala myndigheterna mer än deras olagliga handlingar eller försummelser, eller när deras likgiltighet gentemot medborgarna framställs inför allmänheten. Denna publicitet skulle kunna uppnås genom att skicka ut pressmeddelanden på det relevanta landets språk och genom att organisera presskonferenser där de nationella ledamöterna av Europaparlamentet, särskilt ledamöterna från utskottet för framställningar, kunde delta.
För det andra skulle jag vilja poängtera att utskottet för framställningar mottar ett oerhört stort antal framställningar med klagomål angående planerade eller pågående arbeten som utförs av nationella myndigheter och som står i strid med de föreskrivna gemenskapsreglerna, vilket ofta resulterar i irreparabla skador på miljön eller på det europeiska kulturarvet. Förfaranden som leder till EG-domstolens fällande domar är så pass tidskrävande att de inte är till någon nytta, eftersom skadan redan har skett och inte längre kan korrigeras.
Det är därför som jag anser att vi bör finna ett sätt att förebygga skador i avvaktan på EG-domstolens slutliga dom i de fall då en framställning har hänvisat till detta. Som ni vet kan tillfälliga förbuds- eller obligatoriska förelägganden utfärdas enligt nationell lagstiftning, för att förebygga att skadlig verksamhet påbörjas eller fortsätter, till dess att beslut har fattats huruvida denna verksamhet är laglig eller inte. I det här förslaget föreslås något som följer samma linje, och som vi ivrigt bör stödja. Vad händer annars om exempelvis en naturlig miljö förstörs? Den kan inte återställas.

Ebner (PPE-DE).
Herr talman, ledamöter! Först och främst skulle jag vilja understryka att medborgarnas rättigheter och skyddet av dem är en av grundpelarna för våra demokratier. Jag tror att vi om vi värnar medborgarnas rättigheter och ger dem ett tillräckligt skydd också kan kräva att medborgarna skall fullgöra sina skyldigheter. Jag anser att detta skall vara huvudkriteriet. Vi måste alltså stärka dessa rättigheter, och det gör vi bland annat genom rätten att göra framställningar, genom att den enskilde medborgaren har möjlighet att vända sig till en myndighet som kan utöva en tillsyn, om det så är Europaparlamentets utskott för framställningar eller ombudsmannen.
Jag är mycket nöjd och jag tycker att samarbetet mellan dessa båda institutioner har varit någonting mycket positivt. Nätverket fungerar och fortsätter att förbättras och därför tror jag att vi ytterligare skall underlätta tillgängligheten. Detta har skett med hjälp av ny teknik, men jag anser att tillgängligheten underlättas när informationen om den är mycket spridd. Således måste vi göra ännu mycket mer när det gäller reklamen. Till exempel vore det bra om det i framtiden i alla publikationer från de europeiska institutionerna som vänder sig till allmänheten stod någonting om ?hur du kontaktar ombudsmannen och utskottet för framställningar?, så att den enskilde medborgaren har möjlighet - och vet om - att han kan få hjälp när han anser att de offentliga myndigheterna inte fullgör sina skyldigheter och att hans rättigheter har åsidosatts. På så sätt skulle vi kunna förbättra våra strukturer, för det är faktiskt så att om vi känner till verkliga eller upplevda brister har vi möjlighet att ingripa på lämpligt sätt, också i egenskap av ledamöter av Europaparlamentet.
Slutligen skulle jag vilja säga någonting mycket personligt. Herr Söderman! 1995 röstade jag på min närmaste kontorsgranne, det vill säga jag röstade inte på er utan på Siegbert Alber. Detta gör att jag med ännu större övertygelse kan rikta ett uppriktigt tack till er för ert arbete och för den verksamhet ni har bedrivit i medborgarnas intresse. Tack och lycka till under resten av er mandattid.

Söderman
. Herr talman! Jag tänkte till slut tala mitt modersmål. Finland är ett tvåspråkigt land där minoriteten har ett fint skydd, vilket jag gärna vill demonstrera. Det är något som vi säkert skulle kunna exportera till många hörn av världen, ett tryggt skydd för minoriteten.
I debatten här i dag ställde nästan alla upp för samma värden. Det är följaktligen inte så mycket att säga om denna debatt, men jag skulle gärna vilja tacka för alla de vänliga ord som har tillägnats mig. Ni måste alla förstå att de orden egentligen också gäller alla andra som har spelat samma spel. De gäller naturligtvis alla de parlamentsledamöter som har varit intresserade av ombudsmannens arbete och kommit med råd och kritik för att stimulera det. De gäller naturligtvis även de institutioner som i dag representeras av Liikanen och av tjänstemännen Massangioli och Godts, som har arbetat mycket med sina kolleger för att få fram svar till ombudsmannen och för att få rättelse i frågor.
Dessutom gör ombudsmannen inte så mycket annat än leder arbetet. Jag skulle också vilja tacka min personal för ett gott arbete och en hög motivation att hjälpa alla europamedborgare. Till slut hoppas jag bara att min efterträdare - som ni vet finns det mycket goda kandidater - kommer att få samma sakliga och stimulerande bemötande som jag har fått. På så sätt tror jag att europamedborgarna kommer att må mycket gott av att jag pensionerar mig. Jag kommer nog att använda inbjudan att besöka det soliga Irland.

Talmannen.
Också jag instämmer i tacket till er, herr Söderman, för ert engagemang under de senaste åren.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0278/2002) av Boudjenah för utskottet för utveckling och samarbete om Europaparlamentets rekommendationer till kommissionen om förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal med AVS-regionerna och -staterna (2002/2097(INI)).

Boudjenah (GUE/NGL)
. (FR) Herr talman! Det huvudsakliga syftet för alla avtal mellan AVS-länderna och Europeiska unionen måste vara att främja hållbara utvecklingsformer som bidrar till att minska fattigdomen och lägga en grund för AVS-ländernas integration i världsekonomin. Detta utdrag ur förklaringen från Kapstaden sammanfattar ganska väl den anda som präglat arbetet i utskottet för utveckling och samarbete som helhet, vid utarbetandet av det betänkande jag i dag har äran att presentera för er.
Jag vill först och främst tacka alla kolleger som deltagit i arbetet, genom att inge ett stort antal ändringsförslag och genom att aktivt medverka vid de utfrågningar vi har anordnat, den första med kommissionär Lamy, och den andra med AVS-gruppens sekretariat och två företrädare för afrikanska och europeiska frivilligorganisationer. Jag vill också tacka ett stort antal kontaktpersoner, högt uppsatta personer, frivilligorganisationer och fackliga organisationer. Vi har tillsammans försökt beakta alla problem som tagits upp.
Förhandlingarna om ekonomiskt partnerskap kommer alltså i morgon att inledas i Bryssel. Det är en viktig händelse som markerar slutet på en etapp, men även inledningen på en ny period, under vilken var och en måste göra sin stämma hörd. Eftersom det i Cotonouavtalet utlovas en ny strategi baserad på deltagande, är stunden inne för nytänkande. En bred offentlig debatt parallellt med öppna förhandlingar med full insyn skulle borga för en bra början. Den centrala frågan i dessa förhandlingar landar mitt i den redan pågående diskussionen om sambandet mellan handel och utveckling. Att utvecklingsdimensionen upptar en allt större plats i vår handelspolitik har kommissionär Lamy påpekat för oss, vilket härmed bekräftas. Kvarstår det faktum att vi oroar oss över att utvecklingen därmed alltmer reduceras till ett endimensionellt komplement till handelns liberalisering, när utvecklingen är i behov av beslutsamma politiska åtgärder. Man kan inte undgå att ställa sig frågande till de positiva effekterna av ett öppnande av marknaderna i sig. Ett sådant undanröjer exempelvis inte de försämrade handelsvillkoren för fattiga länder, något som ändå är ett av de främsta hindren för deras utveckling och framför allt för deras överlevnad.
Behöver världen verkligen en extra dos frihandel, eller behöver den en ny utvecklingsstrategi? Kan man för att utrota fattigdomen i AVS-länderna förlita sig på att ?handeln löser allt?? Borde inte handeln framför allt ställas i utvecklingens tjänst, för att tillfredsställa befolkningens behov? Handlar det inte därför främst om att angripa de strukturella orsaker som genererar fattigdomen? Som vi ser det ligger dessa orsaker till största delen i de otillräckliga produktionsstrukturerna, att handeln är inriktad på omedelbar export av råvaror, i stället för att man främjar bearbetning på plats och handel mellan syd och syd. Icke-tariffära hinder utgör också väsentliga hinder för marknadstillträdet till EU. När det gäller systemen för att säkra garantipriser, verkar det som om de inte varit tillräckligt finansierade för att förhindra att utvecklingsländernas ansträngningar omintetgörs av ogynnsamma konjunkturer. Införandet av de villkorade kraven på strukturanpassningar under överinseende av IMF och Världsbanken och bördan av återbetalningen av skulden är troligen faktorer som delvis kan förklara det misslyckade partnerskapet mellan AVS och EU. Låt oss dock lyssna till AVS-länderna, när de kämpar för att bevara det bästa av Loméavtalet, som till stor del bygger på principen om icke-ömsesidighet.
Förslaget till nya handelsförbindelser kan därför komma att visa sig snedvridet om det går ut på att föreslå fördelar som i sin tur utgör hinder som måste övervinnas. Detta sammanfattas exempelvis av en afrikansk sakkunnig på följande sätt: ?Vi får tullfritt exportera datorer, sportbilar och kärnkraftsmateriel, nackdelen är bara att vi inte tillverkar något av detta. Det är rörande att veta att vi får exportera hirs och maniok till Europa, men tyvärr är detta inget de europeiska konsumenterna efterfrågar?. Är det mest trängande behovet under dessa förhållanden att ingå nya frihandelsavtal, eller snarare att investera i produktionsapparaten och mjuka upp villkoren för beviljande av processpatent? Detta är själva kärnan i de förhandlingar som pågår parallellt med WTO-förhandlingarna. Europeiska unionen och AVS-länderna utgör tillsammans en ansenlig andel av WTO:s medlemsländer, om inte en majoritet, och är en kraft som kan och bör påverka förhandlingarna fram till 2005, genom att vinna erkännande för utvecklingsländernas rättigheter. Dessa länder lider av strukturella ekonomiska svagheter som motiverar att de får en särskild behandling för att kunna angripa orsakerna till orättvisorna i världen. Är inte det mest trängande behovet att försöka hitta en särskild och differentierad behandling som kan svara mot de nya utmaningarna och samtidigt omfatta handelsmässiga, finansiella och tekniska åtgärder på lång sikt, i syfte att bygga upp en hållbar kapacitet inom alla de områden där det finns klyftor mellan länderna?
Låt mig avslutningsvis ta upp några specifika frågor. Vilka blir de troliga effekterna av frihandelsområden, med avseende på den sociala, ekonomiska och miljömässiga situationen i AVS-länderna? Pascal Lamy har aviserat att processen skall följas upp i en fyraårig undersökning. Må så vara. Men hur skall man formulera ett korrekt omdöme om de föreslagna riktlinjerna om man inte snarast får tillgång till denna väsentliga information? Skulle kommissionen vidare kunna delge oss vilka kriterier som valts för denna undersökning och meddela vilka resurser AVS-länderna kommer att tilldelas för att genomföra sina egna utvärderingar? Vilken överensstämmelse finns det vidare mellan alla de frihandelsavtal Europeiska unionen är i färd med att ingå med olika samarbetsparter? Vilket intresse har då AVS-länderna av att sluta sådana avtal?
Låt oss så komma till själva förhandlingsupplägget. Är kommissionen och rådet beredda att godta AVS-gruppens förslag om att föreskriva en tillräckligt lång fas för att kunna klargöra de ekonomiska partnerskapsavtalens målsättning, principer, ursprungsregler, och så vidare, något som betonades av gruppens generalsekreterare Goulongana? Vi är övertygade om att allt måste göras för att bevara sammanhållningen inom AVS-gruppen. Detta gäller även den pågående integrations- och enhetsprocessen i Afrika.
När det gäller tjänsterna kommer vi att vara vaksamma mot alla förslag till liberaliseringar. Vi utesluter i alla händelser utbildning, hälsovård, vatten, energi och transporter. Därför är jag beredd att godkänna ändringsförslag 2 från PPE-DE, men då som ett tillägg. De allmännyttiga tjänsterna är grundläggande delar av den sociala modell ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Liikanen
Fru talman! Kommissionen uppskattar och välkomnar Europaparlamentets intresse för förhandlingarna mellan EU och AVS-länderna om ekonomiska partnerskapsavtal, som det kommer till uttryck i betänkandet från utskottet för utveckling och samarbete av Boudjenah och yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi av Titley. Jag vill tacka de ärade ledamöterna för deras arbete. Europaparlamentet har även visat prov på en oklanderlig känsla för timing genom att lägga fram detta betänkande just innan förhandlingarna mellan EU och AVS-länderna om ekonomiska partnerskapsavtal börjar i morgon.
Kommissionen anser att betänkandets största förtjänst är att det placerar AVS-ländernas utveckling i centrum för förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal. Det är precis vad kommissionen vill att de skall vara. De ekonomiska partnerskapsavtalen skall vara ett verktyg för en smidig och gradvis integrering av AVS-länder i världsekonomin, för att på så sätt främja en hållbar utveckling och bidra till att utrota fattigdomen.
Därför har AVS-länderna och EU beslutat att, i en anda av samarbete, förhandla fram ett successivt avskaffande av handelshinder mellan dem. De avtal som blir resultatet kommer att omfatta alla områden med betydelse för handeln, i synnerhet indirekta åtgärder. De ekonomiska partnerskapsavtalen skall även vara förenliga med WTO och bygga på regionala initiativ till integration av AVS-länder som de viktigaste redskapen för att integrera AVS-länderna i världsekonomin. Detta är i ett nötskal vad som fastställdes i det avtal mellan EU och AVS-länderna som undertecknades i Cotonou i juni 2000, ett avtal som har godkänts av Europaparlamentet.
I Cotonou kom AVS och EU överens om att inleda förhandlingar om ekonomiska partnerskapsavtal och fastställa mål, principer och villkor för dessa avtal. Några av de frågor som tas upp i betänkandet var alltså redan lösta vid tiden för Cotonouavtalet. Kommissionen menar, till exempel, de avsnitt i betänkandet som kräver en fortsättning av icke-ömsesidiga handelspreferenser för AVS-länderna. Icke-ömsesidiga preferenser har inte uppnått, och kan inte uppnå, en närmare integration av AVS-länderna i världsekonomin.
Det fordras en mera övergripande strategi som syftar till att förstärka AVS-ländernas utbud och handelskapacitet, samt deras förmåga att dra till sig investeringar. Detta var AVS-ländernas och EU:s gemensamma slutsats i förhandlingarna om Cotonouavtalet, och det är anledningen till att de kom överens om att upprätta en handelsordning som är förenlig med WTO-reglerna, för att successivt avskaffa alla handelshinder mellan dem.
Avreglering av handeln på båda sidor är en oundgänglig del i detta arbete, förutsett att det inte sker blint utan flexibelt. Kort sagt, vår gemensamma målsättning är att använda handel för att nå utveckling. Likaledes står inte bibehållande, konsolidering och eventuell förlängning av råvaruprotokollen i överensstämmelse med Cotonouavtalet, som säger att dessa protokoll skall ses över. Kommissionen anser att vi inte bör avge ett för tidigt omdöme om denna översyn. Till sist, eventuella beslut om alternativ till ekonomiska partnerskapsavtal enligt Cotonouavtalet kan fattas först 2004, i den händelse att förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal skulle visa att ekonomiska partnerskapsavtal inte erbjuder lämpliga lösningar på särskilda fall i de berörda länderna.
Kommissionen instämmer i att det finns behov av analys och utvärdering av vilka konsekvenser de ekonomiska partnerskapsavtalen kommer att ha på en hållbar utveckling, vilket framhålls i betänkandet. Detta kommer att kräva ordentliga och outtröttliga ansträngningar från början till slut i förhandlingarna. Den analys av konsekvenserna för hållbar utveckling som skall genomföras parallellt med förhandlingarna har utformats för att uppnå detta mål. En sådan studie kommer att göra det möjligt att systematiskt analysera konsekvenserna av de olika politiska alternativ som övervägs under förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal medan de pågår, och således göra det lättare för förhandlarna att fatta väl underbyggda beslut. De fortlöpande resultaten bör hålla förhandlingarna på rätt spår mot en verkligt hållbar utveckling.
Kommissionen stöder även de AVS-länder och regioner som vill genomföra egna studier. Vi har sett till att betydande belopp står till förfogande under nationella, regionala, och alla andra AVS-program, inte enbart för studier utan även för handelsrelaterat bistånd och kapacitetsuppbyggnad i vidare mening. Under tiden går kommissionen vidare med analysen av konsekvenserna för hållbar utveckling och vi kommer att göra det med full insyn för Europaparlamentet.

Titley (PSE)
Herr talman! Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi välkomnar i stort sett kommissionens meddelande eftersom ekonomiska partnerskapsavtal mellan EU och olika regioner kan stärka det ekonomiska samarbetet mellan AVS-länderna och bidra till deras ekonomiska utveckling. Därför välkomnar vi i synnerhet kommissionens förslag om att AVS-länderna automatiskt skall utvidga den behandling som medgetts för EU till alla andra AVS-partner i de ekonomiska partnerskapsavtalen framför liberalisering av handeln med EU. Detta är särskilt viktigt.
Det kommer inte att vara lätt, och några av orsakerna till det har redan framhållits. Vi måste gå försiktigt fram och vara flexibla. Vi får inte utöva påtryckningar på AVS-länderna om att inleda förhandlingar som de inte bedömer som lämpliga och vi måste garantera och respektera de minst utvecklade ländernas rätt till icke-ömsesidiga handelspreferenser. Vi måste dock, i synnerhet, uppmuntra tekniskt bistånd för institutionsbyggande, vilket kommer att göra det möjligt att nå balanserade resultat. Vi måste se till att vi tar hänsyn till AVS-ländernas begränsade kapacitet och söka bygga in den som en del av processen.
Vi måste tänka på att avskaffandet av avgifter kan komma att orsaka förluster i de offentliga inkomsterna och således skapa budgetproblem. Vi får inte förlora vår målsättning med Cotonouavtalet ur sikte, att bidra till fattigdomsbekämpning och hållbar utveckling.
Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi stöder därför till mycket stor del kommissionens ståndpunkt och välkomnar det faktum att förhandlingarna kommer att börja i morgon, men begär att vi går fram med stor lyhördhet och försiktighet.

Schwaiger (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Genom de ekonomiska partnerskapsavtalen med AVS-regionerna försöker man från Europeiska unionens sida att skapa en grund för det framtida utvecklingssamarbetet med dessa stater som har bättre framtidsutsikter och är mer lovande. Fattigdomen skall bekämpas på ett hållbart sätt genom utökat ekonomiskt utbyte, vilket i slutändan skall bidra till att förbättra inkomstsituationen för befolkningen i AVS-staterna.
AVS-staterna skall genom ett regionalt samarbete på sin sida bli kapabla att bygga upp egna fungerande marknader, vilket är förutsättningen för ett förstärkt handelsutbyte med oss såväl inom varu- som tjänstesektorn. Genom att ömsesidigt öppna marknaderna, i synnerhet den stora europeiska inre marknaden, kommer de att bli kapabla att skapa bättre avsättningsmöjligheter för sina hittillsvarande och kanske nyutvecklade produkter med högre kvalitet och därigenom lägga grunden till utveckling av sina nationalekonomier.
Omfattande teknisk hjälp för att aktörerna inom näringslivet och förvaltningen skall bli bättre kvalificerade utlovas från EU:s sida. De förhandlingar som nu inleds bör därför vara koncentrerade på att göra AVS-staterna till en mer handlingskraftig ekonomisk partner, så att även den sociala och kulturella utvecklingen kan få ett större uppsving. Det var nödvändigt att väsentligt förbättra Boudjenahs initiativbetänkande - jag beklagar att jag måste säga detta - genom att anta olika ändringsförslag för att stärka och inte försvaga Europeiska unionens förhandlingsposition, vilket för ögonblicket är fallet.
Vi måste försöka att varaktigt hitta en realistisk balans i förhållande till AVS-staternas intressen. I det sammanhanget tjänar det inte mycket till - vilket lyser igenom på flera ställen i detta betänkande - att förebrå kommissionen. Den har under de senaste månaderna i stor utsträckning fört en dialog med AVS-staterna och presenterat förslag i fråga om deras hållbara utveckling, inklusive den tekniska hjälpen. Detta är beroende av att de med vår hjälp snabbt driver på inrättandet av den nya ekonomiska regionen för AVS. Det överspelade och ineffektiva systemet med preferenser för vissa importer måste ersättas med ett bättre system.
Såväl WTO:s som Cotonouavtalets regler bör tillämpas, med det skall ske på ett flexibelt sätt utan att målsättningarna blandas samman. Den ståndpunkt som utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi intagit - Titleybetänkandet - motsvarar därvidlag i allt väsentligt våra föreställningar. Vi kräver dock att öppnandet av marknaden skall vara koncentrerat till varor och tjänster - vilket föreskrivs i WTO-reglerna och i Cotonouavtalet. Vi har till exempel ingen euro-afrikansk inre marknad, och därför kan det inte heller bli tal om någon allmän fri rörlighet för arbetstagare.
Vi kräver att liberaliseringen tillämpas flexibelt med övergångsperioder, men det får inte förekomma att viktiga näringsgrenar undantas från liberaliseringen. Vi är också av den uppfattningen att det måste finnas ett högt investeringsskydd, annars leder detta - vilket Zimbabwe och andra länder nu visar genom sin politik - till ekonomisk stagnation och tillbakagång. Vi har ingenting emot den tekniska hjälp som EU ställer till förfogande för konsekvensbedömningen av inrättandet av frihandelsregioner och ekonomiska regioner i Afrika, men däremot vänder vi oss kraftigt emot att detta görs till en förutsättning för att förhandlingarna skall kunna inledas. Detta skulle annars kunna leda till en långvarig blockering när det gäller reformen av förbindelserna mellan EU och AVS-staterna. Vi vill inte bygga upp några alternativa regler för våra förbindelser med AVS-staterna; vi skall hålla oss till WTO:s regler och vårt avtal från Cotonou, som skall tillämpas flexibelt och med övergångsperioder.
Vi föreslår därför ändringar som, om de accepteras, gör det möjligt för oss att ge vårt samtycke, annars kommer vi att rösta mot betänkandet eller avstå från att rösta.

Howitt (PSE).
Herr talman! Jag vill gratulera Boudjenah till detta lägliga betänkande. Vi i PSE-gruppen ställer oss bakom hennes uppfattning att handel bör vara ett medel för att nå ett mål och inte ett mål i sig. Målet är utveckling av AVS-ländernas ekonomier och en minskning av fattigdomen för de fattigaste människorna i de länderna.
Ett kriterium för att bedöma kommissionen - jag anser att Liikanen inte var riktigt ärlig när han talade i förmiddags - är om det finns en verklig öppenhet för alternativ. Det har aldrig ingått i Cotonouavtalet att förslaget för alternativ till ekonomiska partnerskapsavtal skulle försenas till 2004 och jag hoppas att han drar tillbaka den punkten när debatten är avslutad.
Vi vill även att vårt kraftfulla instämmande i vad Boudjenah anför om nödvändigheten att påskynda konsekvensutredningarna, så att vi verkligen kan se vilka konsekvenser dessa förhandlingar har, förs till protokollet. Kommissionens meriter när det gäller opartiska konsekvensutredningar och handelsfrågor är, i fråga om sockerindustrin och förslaget ?Allt utom vapen?, för ett respektive två år sedan, inte alltför imponerande.
Jag har utsetts till kandidat till posten som ordförande för utskottet för handel i den gemensamma parlamentariska församlingen mellan EU och AVS-länderna. Vi ser fram emot att få spela en aktiv roll med att övervaka dessa handelsförhandlingar och främja insynen i dem. Kommissionären instämmer säkert i att förklaringen från Kapstaden, som antogs av den gemensamma parlamentariska församlingen tidigare i år, ger parlamentariker och det civila samhället i stort möjlighet att spela en mycket större roll i diskussionerna kring dessa avgörande förhandlingar.
Vi vill att man skall diskutera reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. På den punkten har kommissionen fel. Det finns frågor som är svåra för AVS-länderna och som kommissionen drivit igenom att ta med på dagordningen. Det finns även frågor som är svåra för den europeiska sidan och vilken rätt har vi att förhindra att de diskuteras?
Tills sist, när det gäller frågor som är gemensamma för hela AVS-gruppen, vill AVS-länderna fastställa några principer som en samlad grupp. De vill inte utsättas för en politik av att splittra och härska och enbart diskutera frågor med sina regionala grupper. Om vi tror på partnerskap för utveckling bör vi respektera deras önskemål.

Miranda (GUE/NGL).
Herr talman! Jag skulle först och främst vilja gratulera föredraganden Yasmine Boudjenah till hennes grundliga och lägliga arbete som i dag, strax före inledandet av förhandlingarna om de ekonomiska partnerskapsavtalen, presenteras för oss i ett högkvalitativt betänkande angående en särskilt viktig och aktuell fråga.
Av en händelse har innehållet i detta betänkande - och jag vill betona att det godkändes enhälligt i utskottet för utveckling och samarbete, i motsats till vad herr Schwaiger tycks påstå - och de inledande orden av föredraganden själv gjort att mitt anförande har förenklats.
Därför skall jag begränsa mig till att endast behandla ett fåtal aspekter av denna komplexa fråga. Först och främst skulle jag vilja konstatera att vi inte, i syfte att anpassa oss till Världshandelsorganisationen, bör underskatta ett partnerskap som redan har funnits i decennier, och som jag anser bör fortsätta och framför allt fokusera på en nyckelmålsättning: att de fler än 70 partnerländerna skall utvecklas och att de fundamentala behoven hos deras befolkningar skall infrias. Detta belyser en annan fråga: De ekonomiska partnerskapsavtalen som fastställs i Cotonouavtalet, och de handelsmässiga aspekterna i detta avtal som helhet, kan inte segra över och ännu mindre ersätta en samarbetsform som skall omsluta ett flertal andra områden och som, enligt min uppfattning, måste utvidgas och försöka uppnå ett bättre resultat än tidigare.
För det andra skulle jag vilja betona att jag anser det vara avgörande att man visar fullständig respekt åt de former, tidsplaner och metoder för den regionala integrationen som dessa länder har vidtagit, och som vi vet inte alltid är det lättaste eller ens uppenbart; att det är nödvändigt att fästa särskild uppmärksamhet vid den nya utvecklingen, dvs. den nyligen bildade Afrikanska unionen. Och i grund och botten anser jag det vara avgörande att se till så att det inte förekommer någon försämring av den positiva situation som företräds av den nuvarande AVS-gruppen.
För det tredje, med hänsyn till skillnaden i utvecklingsnivå mellan de två förhandlingsparterna, och i synnerhet de välkända begränsningarna avseende AVS-ländernas kapacitet, skulle jag vilja fastslå att vi måste genomföra undersökningar angående de förutsägbara effekterna av de nya avtalen och deras åtskilliga alternativ. Dessa undersökningar bör utföras på diverse nivåer, och om de redan har utförts bör de presenteras så snart som möjligt; detta jämte det faktum att själva begränsningarna avslöjar nödvändigheten av att dessa länder skall garanteras en speciell och differentierad behandling, för att försäkra en skyddsnivå där deras utveckling kan tryggas.
För det fjärde, en ännu mer specifik fråga som jag emellertid anser vara viktig och som herr Titley redan har nämnt: Jag syftar på det faktum att tullinkomsterna utgör ett väsentligt, om inte ett nära nog exklusivt, bidrag till AVS-ländernas budgetar, vilket innebär att när vi vidtar åtgärder för att liberalisera handeln måste vi även ta hänsyn till detta oerhört viktiga faktum.

Lannoye (Verts/ALE).
Herr talman! Dagens omröstning är viktig och kommer lägligt i vår arbetsplan, eftersom det är i morgon förhandlingarna om partnerskapsavtalen med AVS-länderna inleds. Det är därför viktigt att parlamentet via de rekommendationer man formulerar sänder ett kraftfullt och tydligt budskap till kommissionen angående dessa förhandlingar.
Jag vill varmt tacka och gratulera föredraganden, som lyckats få sitt betänkande antaget med enhällighet i utskottet, vilket är mycket bra. Vi delar helt hennes uppfattning i frågan och ger henne vårt stöd.
Jag beklagar i detta sammanhang Schwaigers uttalanden, som riskerar att leda till att parlamentet splittras i denna fråga, vid ett helt olämpligt tillfälle. Men det är ju möjligt att PPE-DE inte helt delar Schwaigers uppfattning.
När det gäller ändringsförslagen från PPE-DE, tror jag inte att de förbättrar betänkandet, utan snarare syftar till att försvaga det och göra det urvattnat. Ur politisk synvinkel är det inte särskilt intressant att lägga fram en försvagad och urvattnad ståndpunkt till kommissionen.
I sakfrågan har ordet ?partnerskap? synnerligen positiva konnotationer när man talar om partnerskapsavtal, det kan alla instämma i, eftersom det handlar om att tillsammans med AVS-länderna förhandla som jämlikar och samarbetspartner. Men för den skull får vi inte glömma att vi inte är likställda med AVS-länderna. Dessa länder har en svag och sårbar ekonomi. Att ge sig in i ett system med total frihandel, utan att först bedöma vilka konsekvenser detta får för ländernas sociala, miljömässiga och ekonomiska situation, är lite grann som att ge sig in i en tunnel utan ljus. Vi menar därför att man först måste genomföra en konsekvensutredning, något som vore välkommet två år efter Cotonouavtalet.
Man måste också undanröja de strukturella hinder och handelshinder som hindrar dessa länder från att fullt ut dra nytta av de icke ömsesidiga inrättningar som för nuvarande finns. Att upprätthålla dem vore rena självmordet. Vilka är då dessa hinder? Även om frågan redan har behandlats av föredraganden skulle jag vilja understryka en aspekt som med jämna mellanrum återkommer i den kritik vi kan formulera, nämligen problemet med Europeiska unionens exportsubventioner, framför allt på jordbruksområdet.
Vidare är de bristande möjligheterna att bearbeta produkter på plats en stor svaghet i dessa ekonomier. Jag skall avsluta med detta, eftersom jag ser att jag har överskridit min talartid och eftersom ni är principfast i dag, herr talman. Problemet med bearbetningen på plats, som gör det möjligt att skapa ett mervärde på lokal nivå, är givetvis grundläggande och föredraganden har med rätta framhållit denna fråga.

Hyland (UEN).
Herr talman! Jag är glad över att kunna delta i denna debatt om ekonomiska partnerskapsavtal med nationerna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet. Jag vill berömma föredraganden för hennes utomordentliga arbete.
Det är viktigt att dessa ekonomiska partnerskapsavtal bidrar till att föra AVS-länderna till ett läge där de gradvis kan integreras i världsekonomin. Om kapaciteten byggs ut i både den privata och den offentliga sektorn, produktionen stärks och WTO:s bestämmelser efterlevs bör det leda till ökade investeringar i utvecklingsländerna, i synnerhet externa investeringar och växande ekonomier. Vi hoppas alla att de förhandlingar som kommer att inledas med hela AVS inom de närmaste dagarna blir framgångsrika.
I nyckelfrågan om marknadstillträde måste vi röra oss i riktning mot förbättrat tillträde till EU:s marknader för export från utvecklingsländerna, för att säkerställa att förhandlingsförslagen tar hänsyn till alla parters ekonomiska intressen. Jag uppmanar kommissionen att genomföra en konsekvensutredning av samtliga förslag. Jag vill även uppmana kommissionen att i sina förhandlingar kraftfullt verka för ett ökat bistånd till uppbyggandet av en handelskapacitet.
Jag vill dock invända mot föredragandens fasthållande vid att en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken är ett nödvändigt led i utvecklingsländernas integration i det globala handelssystemet. Frågor som rör den gemensamma jordbrukspolitikens externa effekter kommer att behandlas i Världshandelsorganisationen inom ramen för Doha-rundan. Europeiska jordbrukare har gått igenom några oroliga år till följd av BSE-krisen och mul- och klövsjukan. En betydande reform av den gemensamma jordbrukspolitiken genomfördes med Agenda 2000 och vi står nu inför förslag till översyn som kommer att störa vår produktion och våra marknader i grunden om de genomförs. Vi behöver stabilitet, och förslag om att det behövs en ny reform kommer bara att förstärka ovissheten.

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Först och främst vill jag gärna gratulera Yasmine Boudjenah till detta lyckade betänkande. Det framhålls som något positivt att kommissionen vill införa en frihandelszon mellan EU och AVS-länderna. Tullmurar är dock inte det viktigaste problemet för AVS-länderna. Det är i stället att EU så kraftigt subventionerar exporten av jordbruksprodukter, vilket flera andra kolleger också har nämnt. Bara ett enda exempel: Det kostar Europa lite under 700 euro att producera ett ton socker, men det kostar bara lite under 300 euro i många av de afrikanska länderna. Enkel ekonomisk teori kan därför tala om för oss att de afrikanska länderna kommer att få en överlägsen ställning på sockermarknaden och att tillväxten gynnas av att man öppnar marknaderna. På grund av EU:s exportstöd är slutsatsen emellertid inte fullt så enkel, därför att EU stöder den europeiska exporten med en påse pengar som innehåller 1 104 miljoner euro, så att europeiska jordbrukare kan sälja sockret långt billigare än utvecklingsländerna. Och det kommer naturligtvis inte att ändras genom att AVS-länderna bygger upp inre marknader. Det har sagts förr, men det kan inte upprepas nog ofta: EU är inte någon trovärdig partner, så länge vi behåller jordbrukssubventionerna. De står i vägen för all slags utveckling och all slags fattigdomsbekämpning.

Bordes (GUE/NGL).
Herr talman! I betänkandet hävdas med rätta att resultaten av det så kallade partnerskapet mellan EU och AVS-länderna går stick i stäv med ambitionerna att främja och påskynda den ekonomiska utvecklingen. Istället för att påvisa en ökning av exporten till Europeiska unionen har AVS-länderna sett hur denna export praktiskt taget halverats sedan avtalet undertecknades. Istället för att förbättras har handelsvillkoren mellan Europeiska unionen och AVS-länderna försämrats. Istället för att utvecklas har dessa länder blivit fattigare. Den enda slutsats man kan dra är att de mål som ställdes upp i Lomékonventionen, i Cotonouavtalet och så vidare, saknar verklighetsanknytning. I skydd av preferenssystemets förklädnad gynnar dessa avtal att de rika europeiska ländernas storkapital plundrar de fattiga länderna. Under den forna kolonialtiden skedde plundringen öppet och skamlöst. I dag, när de tidigare kolonierna har blivit självständiga, talas det inte längre om diktat utan om förhandlingar, inte om exploatering utan om partnerskap, men systemet är detsamma. Handelsförbindelserna mellan imperialistiska och fattiga länder har utformats på sådant sätt att de förra kan fortsätta att öka sin rikedom genom att utarma de senare.
Vi stöder föredragandens motstånd mot kommissionens förslag om att inrätta frihandelsområden. Den påstådda friheten skulle vara som att släppa in vargen i fårahagen. Det vore emellertid fåfängt att försöka förbättra ett i grunden ruttet system. Det finns ingen annan räddning för de fattiga länderna än en radikal förändring av det världsekonomiska systemet.

Lucas (Verts/ALE).
Herr talman! Jag välkomnar detta betänkande varmt och gratulerar föredraganden till hennes utomordentliga arbete, i synnerhet för att hon så tydligt uttrycker parlamentets uppfattning att handel bara är ett medel för att nå ett mål och det målet är hållbar utveckling. Det finns, alltför ofta i dessa institutioner, en kolossal motsägelse mellan europeisk handelspolitik å ena sidan och europeisk utvecklingspolitik å den andra och alltför ofta undergrävs utvecklingsmålen av kommersiella hänsyn.
Med detta betänkande sänder parlamentet ett mycket tydligt budskap att utvecklingen måste komma i första hand. Det finns några nyckelpunkter som jag vill understryka. För det första, kapacitet. Det är fullständigt otroligt att man kan tro att några av de fattigaste AVS-länderna skulle ha de ekonomiska och tekniska resurserna att fullfölja WTO:s Doha-agenda, GATT:s agenda, NEPAD:s eller FTAA:s agenda samtidigt som de följer agendan för EU:s ekonomiska partnerskap, och samtidigt på något vis fullfölja sina egna regionala integrationsprocesser. Ändå är det just dessa regionala integrationsprocesser som kommissionen säger sig vilja stödja. Vi måste komma bort från att tidtabeller påtvingas utifrån i fråga om vilka länder som måste införa nya ordningar, och istället tillåta dem att anpassa sig i deras egen hastighet i enlighet med deras egna utvecklingsbehov, precis som de industrialiserade länderna kunde göra.
Till sist kan jag inte nog betona vikten av att vänta tills vi har resultaten av konsekvensutredningarna av dessa föreslagna ekonomiska ordningar. Dessa måste genomföras med fullt deltagande av den lokala befolkningen och vi måste få resultaten av dessa konsekvensutredningar innan förhandlingarna inleds. Om det är nödvändigt bör vi vara redo att skjuta upp förhandlingarna tills vi har fått dem. Bara på det sättet kan vi vara säkra på att initiativet verkligen kommer att bidra till fattigdomsbekämpning och hållbar utveckling.

Farage (EDD).
Herr talman! Vid första påseendet är detta betänkande välment och erkänner nödvändigheten för AVS-länderna att exportera sina varor. Det innehåller många vackra fraser som ?komma till rätta med den globala ojämlikheten?. Men som vanligt är det bara tomma ord och naiv idealism. Det som verkligen slår mig är det stora inslaget av rent hyckleri. Jordbruksproduktion utgör en stor del av AVS-ländernas export. Trots alla vackra ord gör tullsystemet EU till en svår marknad, då ett påslag på 16 procent är en rätt så typisk entrébiljett för varor från AVS-länderna. Det innebär också att konsumenterna betalar på tok för mycket för mat här. Lösningen på allt detta, en verklig reform av den gemensamma jordbrukspolitiken är naturligtvis ingenting annat än en hägring.
Hur kan vi ens tala om partnerskapsavtal med dessa länder, med tanke på den pågående skandalen med uppgörelserna kring Europeiska unionens fiskeripolitik? Detta parlament fortsätter att ge ett överväldigande stöd till uppgörelser som innebär att stora summor av skattebetalarnas pengar går raka vägen till korrupta afrikanska regimer. Upp till 1,4 miljarder euro endast under de senaste åren, varav lite eller inget går till de lokalsamhällen som behöver dem. Till följd av allt detta fortsätter hundratals svarta afrikanska fiskare att dö. Jag har tagit upp den här saken tidigare och bemötts med angrepp från spanjorerna och likgiltighet från kommissionär Fischler. För att tillfredsställa stora europeiska företags girighet blundar vi i detta parlament för en humanitär katastrof.
Jag förväntar mig inte att så särskilt många människor här skall vara överens med mig när det gäller politisk integration inom Europeiska unionen. Men jag ber er att överraska mig på detta enda område, uppgörelserna i fiskeripolitiken, och ordna lite reformer. Låt oss ge dessa kämpande afrikanska kustsamhällen någon sorts chans. Sedan 1994 har det upprepade gånger framlagts dokumenterade bevis om detta och det är hög tid att något görs.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Talmannen.
Kära kolleger! Det är med stor glädje jag välkomnar en delegation från Moldaviens parlament, vilken har tagit plats på åhörarläktaren. Delegationen har kommit till Strasbourg för att träffa sina kolleger i Europaparlamentet med anledning av det femte sammanträdet i den parlamentariska samarbetskommittén EU-Moldavien.
(Applåder)
Tillsammans med alla mina kolleger hoppas jag att detta möte har varit fruktbart och att delegationens vistelse i Strasbourg har varit mycket angenäm.

Inom ramen för de interparlamentariska förbindelserna genomför delegationen från det algeriska parlamentet sitt sjätte besök i Europaparlamentet, under ledning av Bouzid Lazhari, ordförande i utskottet för ekonomi och finanser i Conseil de la Nation.
(Applåder)
Herr Lazhari! Jag hälsar er och alla ledamöter i er delegation välkomna och vill också betona hur viktiga vi anser dessa möten vara. De erbjuder oss ett tillfälle att på nytt betona vårt värnande om de demokratiska värderingarna och principerna och vår respekt för de grundläggande rättigheterna. Tillfället är lämpligt, eftersom vi för närvarande behandlar förslaget till associeringsavtal mellan ert land och Europeiska unionen.
Herr ordförande! Jag hoppas att era samtal med delegationens ledamöter har varit fruktbara och hälsar er än en gång hjärtligt välkomna å parlamentets vägnar.

Sakellariou (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja lägga fram ett muntligt ändringsförslag till punkt 5. Där har vi följande sista mening: ?considers in consequence that signing such an agreement is incompatible with membership of the European Union?. Jag skulle gärna vilja att ordet ?signing? ersätts av ordet ?ratification?. Det är mycket klarare, och det betyder också att de stater som har skrivit under fortfarande har en chans att inte ratificera. Därför skulle jag vilja ha ordet ?ratification? i stället för ordet ?signing?.
Sakellariou (PSE)
Herr talman! Som ni så riktigt sade har min grupp dragit tillbaka ändringsförslagen 10 och 11 på grund av den aktuella situationen i Mellanöstern. Dessa ändringsförslag lades fram på en annan grund i en tid då vi hade större förhoppningar. Därför vill vi lägga fram ett muntligt ändringsförslag; efter punkt 4 vill vi lägga till följande:

Brok (PPE-DE)
Herr talman! Jag skulle vilja lägga fram ett muntligt tillägg till Wogaus ändringsförslag, som lyder: ?detta skall ske i form av ett protokoll till författningen, och varje medlemsstat avgör självständigt om den skall ansluta sig till detta protokoll?.

Brok (PPE-DE)
Herr talman! Eftersom vi från Europaparlamentets sida inte lutar så mycket åt den mellanstatliga sidan, skulle jag här vilja ersätta ordet ?råd? med ?kommission?. För övrigt skulle jag vilja lyckönska kollega van Orden, som genom sina initiativ har uppnått att artikel 5 i EU-fördraget kommer att övertas komplett i författningen, utan något undantag!
(Applåder)

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag har röstat för detta betänkande, i första hand på grund av att jag anser att Europeiska ombudsmannens funktion är oerhört viktig, särskilt om man tar hänsyn till det ökade avståndet inom beslutsprocesserna mellan EU:s institutionella organ och medborgarna i medlemsstaterna. För det andra, jag skulle vilja ge en hyllning till det utomordentliga arbete som utförts av den avgående ombudsmannen Jacob Söderman. För det tredje, eftersom jag stöder några av betänkandets mest slående riktlinjer, särskilt kravet om att principerna som fastställts i EU:s kodex för god förvaltningssed alltid skall tillämpas och att institutionerna noggrant skall tillämpa förordning 1049/2001/EG om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar.
Likväl känner jag mig bunden att strängt kritisera de försök som man återigen, även här, har gjort för att ?med våld? ge stadgan om de grundläggande rättigheterna jurisdiktion, genom en metod som endast kan ses som ett angrepp mot rättssäkerheten och den europeiska demokratin; om inte regeringskonferensen, det enda organ som har befogenhet i det här ärendet, har vidtagit en sådan åtgärd på grund av att man inte ansåg den lämplig, så har inget annat av gemenskapens organ eller domstolar rätt att göra det utan att riskera att allvarligt överträda lagen.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag har beslutat att stödja detta betänkande och dess resolutionsförslag, och jag erinrar mig särskilt några punkter som jag skulle vilja belysa: uppmaningen till Europeiska konventet att även se över ett förstärkande av rätten att inge framställningar, rekommendationen att man skall införa nya IT-verktyg som gör det möjligt för framställare att följa upp sin egen såväl som andras framställningar via Internet, kritiken angående rådets bristande vilja att samarbeta med utskottet för framställningar, och även uppmaningen att påskynda behandlingen av framställningarna. Jag anser att framställningar kan komma att utgöra ett viktigt redskap för medborgarskapets utövande, för att skydda rättigheterna och för att legitimera personers och institutioners intressen, och jag anser att idén som förts fram av föredraganden att ?ge medborgarna möjlighet att genom inlämnande av framställningar till Europaparlamentet ta initiativ till reformering av gemenskapens lagstiftning? är oerhört intressant.

Goodwill (PPE-DE).
Herr talman! De brittiska konservativa stöder grundtanken i detta direktiv. Nya motorer som arbetar med mager förbränning eller common rail-teknik behöver bränsle med låg svavelhalt som en teknisk förutsättning för att avancerade katalysrenare skall fungera. Det vore emellertid ett misstag att utsträcka detta till att gälla även för mobila maskiner, till exempel traktorer och anläggningsmaskiner. Dessa är ännu inte utrustade med katalysrenare, och behöver därför inte denna sorts bränsle. I själva verket kommer det att leda till att mer koldioxid produceras vid raffinaderierna genom ytterligare beredning. Bränslekostnaderna kommer att stiga med minst 10 procent - ännu en börda för trängda jordbrukare vid en tidpunkt då deras förutsättningar att bära den är som sämst. Vi är mycket besvikna över att parlamentet antog ändringsförslag 10 och 13.

Bernié (EDD)
. (FR) Hautalas betänkande om kvaliteten på bensin och dieselbränslen medför allvarliga ekonomiska konsekvenser för jordbruks- och skogsbruksföretagen.
Först och främst utsträcks de kvalitetsnormer för bensin som gäller samtliga fordon avsedda för vägtrafik till att omfatta mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg (särskilt jordbruks- och skogsbrukstraktorer). Enligt vår mening faller denna åtgärd under direktivet om mobila maskiner som inte är avsedda för transporter på väg.
Sänkningen av svavelhalterna för mobila maskiner som inte är avsedda för transporter på väg kommer vidare att leda till att literpriset höjs med mellan 8 och 10 procent. Denna åtgärd kommer att leda till en uppsjö av olika kvaliteter på gasolja på marknaden, med stora logistikproblem på köpet och utan något egentligt mervärde för miljön.
Slutligen kommer kravet på att använda en ny dieselkategori i jordbruket att göra det nödvändigt att byta ut lagringstankarna, motsvarande en genomsnittlig kostnad på 5 000 euro per företag. För en bransch som jordbruket, som redan har försvagats av djurhälsokriserna och i väntan på de nya riktlinjerna om den gemensamma jordbrukspolitiken, är detta en avsevärd extrakostnad.
För att inte riskera att ruinera denna sektor föredrar vi att mobila maskiner som inte är avsedda för transporter på väg undantas och att vi håller oss till realismen i rådets gemensamma ståndpunkt.

Thomas-Mauro (NI)
. (FR) Vi vill gärna markera ett visst avstånd till Hautalabetänkandet. Syftet med minskningen av svavelhalten i bensin och diesel är visserligen lovvärd, men de omfattande logistikproblem som förslaget medför verkar inte ge någon bevislig miljöförbättring. Vid behandlingen av betänkandet i miljöutskottet kunde varken föredraganden eller kommissionen själv uttala sig om kostnader kontra fördelar med ett sådant initiativ, med avseende på olika aspekter.
Vi är negativa till att bränslen avsedda för maskiner som inte används för transporter på väg införlivas i direktivet från och med 2005. Detta förslag är inte realistiskt och riskerar att göra jordbruksföretagen än mer utsatta. Lämpligt vore att se över frågan om en fullständig anpassning av fordonen vid etappdatumet 2005.
På samma sätt motsätter vi oss slopandet av de undantag som uppnåtts för svavelhalten i bensin och dieselbränsle, detta för att kunna fortsätta att uppfylla kraven i samband med försörjningen till gemenskapens yttersta randområden.
Till sist beklagar vi att behovet av att förändra gränsvärdena för blandningar av etanol och bensin inte har vunnit gehör. Denna åtgärd syftar till att ge medlemsstaterna möjlighet att införliva bensin med tillsats av etanol, i syfte att uppnå de mål som fastställs i förslaget till direktiv om biobränslen.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Piscarreta (PPE-DE)
För Portugals del, och mer exakt för turistregionen Algarve, är fritidsbåtar dagligt förekommande. Det är i detta sammanhang som jag vill uttrycka mitt ovillkorliga stöd för föredragande Callanan och för kommissionens förslag som syftar till att göra fritidsbåtarna mer överensstämmande med rådande miljöstandarder, särskilt när det gäller avgasutsläpp och buller, vilket skadar såväl regionens omgivningar som semesterfirarnas välbefinnande.
Att göra befintliga farkoster förenliga med lagstiftningen skulle innebära betydande kostnader som varken bör vara oproportionerliga för båtägarna och inte heller endast ett ansvar för båttillverkningsindustrin. Jag anser också därför att det inte är nödvändigt att genomföra en obligatorisk årlig undersökning av farkosterna.

Sacrédeus, Wijkman (PPE-DE)
. Vi svenska kristdemokrater har i dag röstat för betänkandet som innebär striktare europeiska avgas- och bullergränser för fritidsbåtar.
Vi avvisar dock en total harmonisering av reglerna då de nationella förutsättningarna är så olika. De nivåer som införs bör i stället vara miniminivåer som tillåter att enskilda medlemsstater inför striktare nivåer av miljöhänsyn.
Vi avvisar också högre gemensamma avgaskrav för insjöar, eftersom många fritidsbåtar, inte minst i Sverige och i Finland, används både till havs och till sjöss. En möjlig konsekvens av tudelningen är att gamla, mer nedsmutsande, motorer inte ersätts av nya motorer, eftersom dessa inte klarar de högre kraven.
I länder där dricksvatten kommer från insjöar skapar utsläppen extra stora problem. Även i dessa fall ger minimiregler frihet för medlemsländerna att skärpa avgaskraven. De har också möjligheten att förbjuda eller begränsa småbåtstrafiken i vissa sjöar.
Slutligen anser vi att det är fel att införa ytterligare högre avgaskrav bara tre år efter det att direktivet trätt i kraft. Det är viktigt att industrin ges klara spelregler. Minimiregler är ett bättre instrument för att föra utvecklingen framåt. Det ger tillverkarna möjlighet att självmant anpassa och utveckla tekniken till högsta gällande standard så att försäljning kan ske till samtliga medlemsländer.

Schleicher (PPE-DE)
Som ledamot från Bayern och Tyskland är jag djupt bedrövad över detta omröstningsresultat. Som talesman för mina kolleger från CSU - vi röstade för skärpta gränsvärden - betonar jag eftertryckligen att här har en chans att begränsa vattenföroreningar förorsakade av fritidsbåtar missats för många år framåt.
Tyvärr kommer man inte bort från intrycket att man rentav medvetet undertrycker modern teknik som används av tillverkarna av båtmotorer för fritidsändamål - det finns ett exempel på detta från Schweiz -, för att sedan kunna argumentera på ett sådant sätt som föredraganden har gjort.
Det är just när man stöder intresset för motorbåtar och segling och vet att allt fler människor njuter av denna hobby och detta fritidsnöje som det borde vara en hjärtefråga att utöva detta intresse så miljövänligt som möjligt.
Vi kan verkligen inte gratulera till detta tvivelaktiga resultat i plenum i dag.

Berthu (NI)
. (FR) Vi har godkänt resolutionen om resultaten av världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg, eftersom den visar att de europeiska länderna till stor del har en samsyn kring dessa frågor, vilket är mycket positivt, och att de visar prov på en hög medvetenhet. Utifrån denna grund kan Europeiska unionen och dess medlemsstater agera och i morgon förhoppningsvis bli aktörer som går i bräschen för ett världsomspännande miljöarbete.
Även om de konkreta resultaten från Johannesburg inte motsvarar behoven (man kan inte annat än förskräckas över hur omfattande världens miljöproblem är), har unionen kunnat spela en roll som impulsgivare, exempelvis för att få igång partnerskap om vatten, rening och energi.
Av de särskilda reservationer som kan göras vill jag gärna nämna tre.
Den viktigaste handlar om att unionen har låtit WTO få en alltför framträdande roll som skiljedomare mellan handelsregler och miljöregler.
För det andra är det gradvisa slopandet av exportstödet till jordbruket ett lovvärt mål, men absolut inte slopandet av alla inre subventioner.
För det tredje har parlamentsledamöterna inte i tillräcklig omfattning knutits till det förberedande samordningsarbetet.

Boudjenah (GUE/NGL)
. (FR) ?Den allt djupare klyftan mellan nord och syd måste bli vår nya gräns, vår nästa utmaning. Vi har gjort oss av med en mur inom Europa och det är inte tal om att vi skall acceptera en annan mur, som klyver världen i två delar?... uppfordrande ord från Romano Prodi i Johannesburg den 2 september, där han inte tvekade att nämna behovet av ?konkreta åtgärder? och ?bindande tidsplaner?! Tyvärr vet ni lika väl som jag hur det gick.
Och även om man inte skall förminska framgångarna rörande ratificeringen av Kyotoprocessen och initiativet att fram till 2015 halvera antalet människor som saknar dricksvatten av god kvalitet och tillfredsställande hygieniska förhållanden, så har världstoppmötet - om Prodi ursäktar - inte kunnat ?ge de fattigaste människorna hoppet åter?!
?Låt oss akta oss så att inte det tjugonde århundradet för kommande generationer blir det århundrade då mänskligheten förgrep sig på livet?... I detta och varken mer eller mindre låg utmaningen vid toppmötet i Johannesburg! Tyvärr har mannen bakom dessa ord, den franska presidenten, föga beaktat den utmaning vi står inför: planetens och den mänskliga existensens överlevnad. För övrigt gäller detta även många andra statschefer från de mäktigaste nationerna.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Caudron (GUE/NGL)
. (FR) År 1992 hölls världstoppmötet i Rio där frågan om en hållbar utveckling dryftades.
Sedan dess har många konferenser ägt rum. Den i Johannesburg borde ha varit ett tillfälle att låta alla goda avsikter som uttalats under tio års tid ta konkret form i en djärv och frivillig handlingsplan.
Jag är i dag besviken över de svaga resultat som uppnåddes. Det är onödigt att återigen rada upp alla brister i den handlingsplan som antogs.
Jag vill bara poängtera att forskningspolitiken gavs alltför lite utrymme under diskussionerna om en hållbar utveckling.
Även om vetenskapens främsta uppgift är att sondera miljösituationen och redovisa läget för beslutsfattarna och den allmänna opinionen, förväntar vi oss också att den skall formulera lösningar på miljöproblemen.
EU har inrättat sitt europeiska forskningsområde, ett område som skall vara öppet mot världen, och måste kunna dela med sig av sina kunskaper inom vetenskapens område och låta utvecklingsländerna dra nytta av dem. Utvecklingsländerna står nämligen inför en svår ekvation, nämligen att möta ett behov av kraftig och snabb tillväxt med alla de skador detta kan medföra i socialt och miljömässigt hänseende!

Fiebiger (GUE/NGL)
Avvecklingen av exportbidragen till jordbruket och hindren för livsmedelsexporten från utvecklingsländerna gör det möjligt för länderna i söder att delta i världshandeln på ett rättvist sätt.
I detta sammanhang överskattas ofta förhållandet mellan handel, miljöskydd och utveckling, vilket är ett resultat av EU:s jordbrukspolitik. Störningar på jordbruksmarknaderna avser få produkter, och därför bör man kontrollera vilken effekt de har för en hållbar utveckling.
Det föreligger emellertid ett behov av att agera för att de så kallade icke handelsrelaterade ärendena drivs starkare vid WTO-förhandlingarna. WTO får inte längre försöka undvika sådana ärenden som konsumentskydd, miljö och djurskyddsstandarder. Hit hör också att genomföra de 15 EU-medlemsstaternas utvecklingsarbete, vilket har formulerats vid flera tillfällen.
Besluten från Doha (handel) och Monterrey (finanser) bör omedelbart omprövas ingående.

Fitzsimons (UEN)
. (EN) Nu när toppmötet är över måste det absolut nödvändiga arbetet med att säkra en hållbar utveckling gå vidare. Johannesburg uppnådde inte allt, men det gjordes ändå verkliga framsteg. Jag anser att toppmötet kommer att betyda mycket på nyckelområden som vatten och energi. 
Det enda sättet att ta itu med dessa frågor är genom ett gemensamt agerande på global nivå. Inom EU vet vi hur mycket mer vi kan åstadkomma genom att slå samman våra resurser och fastställa gemensamma normer och genom att gripa oss an miljöproblem med gränsöverskridande konsekvenser tillsammans.
Vi kan vara stolta över att EU spelade en viktig roll i Johannesburg och lade fram en mycket ambitiös agenda för hållbar utveckling. Jag tror inte att toppmötet hade gjort så stora framsteg om det inte hade varit för EU:s ansträngningar.
Toppmötet lyckades inte nå ett tillfredsställande resultat när det gäller att sätta ett mål för att öka de förnyelsebara energikällornas andel i den globala energiproduktionen. Detta är nödvändigt för att vi alla skall uppfylla våra åtaganden enligt Kyotoprotokollet. Även om vissa länder i den utvecklade världen inte tar sin del av ansvaret på den här punkten, anser jag att EU och andra likasinnade länder, icke desto mindre, bör verka för ambitiösare åtgärder på detta område.

Krivine (GUE/NGL)
. (FR) Långt ifrån att dra lärdomar av den ekologiska och sociala kris som härjar i världen, blev toppmötet i Johannesburg ett mått på staternas bristande ansvarskänsla. Bushadministrationen bär en stor del av ansvaret för att förhandlingarna körde fast. Men Europeiska unionen visade inte prov på större ambitioner när man styvnackat tog betäckning bakom de oacceptabla besluten från Doha och Monterrey.
Om EU verkligen ville bidra till utvecklingen i syd skulle man slopa det exportstöd till jordbruket som gör att varor släpps ut på marknaden till priser omöjliga att konkurrera med. Den gemensamma jordbrukspolitiken styrs fortfarande av ett produktionsfixerat tänkande som gör att överskotten läggs på hög. Det är av avgörande vikt att direktstödet ändrar inriktning för att främja en hållbar utveckling. De fattiga länderna måste kunna skydda sitt jordbruk mot det generella öppnande av gränserna som förordas av WTO, genom att inrätta tullskydd för att stabilisera sin inhemska prisnivå.
Finansieringsbehovet för att garantera tillgång till dricksvatten, energi, hälsovård och transporter är enormt. Det måste bli ett slut på kvävningen av de offentliga budgetarna genom den strukturanpassningspolitik som framtvingas av IMF, och sydländernas utlandsskulder måste avskrivas. Länderna måste återfå sin suveränitet när det gäller att definiera prioriterade mål för utvecklingen. Den resolution som har lagts fram i parlamentet lägger inte tillräcklig vikt vid dessa frågor, och därför lägger jag ner min röst.

Patakis (GUE/NGL)
EU må göra storvulna uttalanden, men det ynkliga resultatet från Johannesburg bekräftar att det inte var något annat än ett möte mellan länderna från den så kallade utvecklade världen, genomsyrat av hyckleri och krokodiltårar angående den misär som deras kapitalistiska intressen hade åsamkat tredje världen. Olyckligtvis är Europaparlamentets resolution, med all dess önsketänkande och ?sensibilitet?, blott och bart ett språkrör för samma hyckleri. 
Det är upprörande att höra påståenden om att den kapitalistiska globaliseringen kommer att verka till förmån för de fattiga länderna, mot bakgrund av att de stränga reglerna som dirigerar den internationella kapitalistiska handeln absolut inte på något sätt bidrar till att förbättra livet för människorna på den här planeten. Inte ett ord om utlandsskulderna, som tvingar utvecklingsländerna till underkastelse, eller om de multinationella företagens ansvar; endast en vanhedrande skenhelig självbelåtenhet när samma multinationella företag inkallas för att påvisa sin ?sensibilitet?.
Påståendet att det är bidragen till EU:s jordbruksprodukter som är orsaken till underutvecklingen i tredje världen och som därför gradvist borde avskaffas, har svalts med hull och hår i ett utbrott av vilt hyckleri.
Samma önskefulla tänkande, samma bedjande om ?sensibilitet?, och ingen framgång när det gäller att tillämpa Kyotoprotokollet, medan den kapitalistiska världen, och framför allt Förenta staterna, irriterande nog blundar för en hotande katastrof.
Vi skall rösta emot resolutionen i protest mot dem som banar väg för en ännu större exploatering av de breda lagren.

Thomas-Mauro (NI)
. (FR) Begreppet hållbar utveckling springer ur en nödvändighet: att med solidaritet och omsorg om framtiden bemöta den känsla av komplexitet och beroende som kännetecknar globaliseringen.
Men vilket världssamfundsprojekt skall vi föreslå kommande generationer? Det viftas med ?terminologiska motgifter? som universalläkemedel. Begreppet hållbar utveckling hör till dessa.
I en miljödiskussion där försiktighetsprincipen blir politik och goda styrelseformer en myt, är det ingen match för detta begrepp att bli sin egen drivkraft och sin egen bekräftelse. Ty denna princip med luddiga konturer, som hyllar genomblickbara beslut, den är emellanåt rätt dunkel.
Dagens resolution är ett typexempel på de texter vi brukar föreläggas om denna fråga. De är uppbyggda kring avsiktsförklaringar som inte kan annat än godkännas enhälligt, och öppnar samtidigt en väg för tekniska aspekter som ibland är diskutabla. I dag gäller det en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken och gemenskapens handelspolitik, samt underförstått dess fiskepolitik.
Det är inte fråga om att svärta ner ett kraftfullt och inspirerande begrepp, utan om att markera vaksamhet gentemot den risk för instrumentalisering av begreppet som föreligger. Vi föreslår därför att man återgår till tolkningen i Brundtlandbetänkandet, där hållbar utveckling definierades utifrån den inriktning åtgärderna skall ges. Denna inriktning är dock ländernas sak, inom ramen för internationella organisationer eller via bilateralt samarbete.

Berthu (NI)
. (FR) När man läser Europaparlamentets resolution om Internationella brottmålsdomstolen är det ganska obehagligt att på varje rad upptäcka en viss arrogans från unionens sida, när unionen vill tvinga länderna - medlemsstater, kandidatländer och länder utanför gemenskapen - att ansluta sig till domstolens stadgar, eller vägrar att underteckna bilaterala avtal med de länder som inte ansluter sig. Som om Europeiska unionen ensam förfogade över överordnade universella principer enligt vilka domstolen måste ha universell behörighet. Så är dock inte fallet.
Internationella brottmålsdomstolen bygger på ett fördrag som endast är bindande för de fördragsslutande parterna. Följaktligen har Förenta staterna rätt att påpeka att deras medborgare inte kan föras inför domstolen utan deras medgivande, om de inte skriver under. Unionen har fel i att hävda eller låta påskina motsatsen, och komplicerar de transatlantiska förbindelserna i onödan.
När man ser denna europeiska arrogans tänker man för övrigt att Förenta staterna gör rätt i att vara på sin vakt. Vart kan inte den arrogansen leda? Det är dock på sin plats att erinra om att det kan vara farligt att överge världsordningens traditionella spelregler till förmån för en internationell rättvisa som kommer att bli hängande i luften, om länderna inte godkänner den.

Pasqua (UEN)
. (FR) Angående de skamliga uttalanden som riktas mot Förenta staterna skall jag bara påpeka att parlamentet gör sig skyldig till en betydande inblandning i en suverän stats inre angelägenheter, genom att kritisera deras i dagsläget helt lagliga och legitima vägran att ansluta sig till Romstadgan om Internationella brottmålsdomstolen, som antogs 1998.
Och vad är det man åberopar sig på? En föregiven internationell straffrätt som skall påtvingas medlemmarna i ?världssamfundet? - Gud vet varför och hur. Uppenbarligen har moralisterna i den rättänkande kosmopolitiska klicken ingenting begripit och ingenting lärt sig.
Internationella brottmålsdomstolen blir för de mänskliga rättigheterna vad Nationernas förbund blev för fredsbevarandet: ett tomt skal!
En rättsordnings effektivitet är inte enbart avhängig dess normativa produktion, utan även dess förmåga att driva igenom sin lag med hjälp av en sorts monopol på legitimt våld. Den allmänna ordningen kräver en allmän ordningsmakt, ett imperium som kan utöva tvång. Domaren är ingenting utan svärdets kraft.
Skall Internationella brottmålsdomstolen bli något annat än en tom mekanism, så måste vi inrätta en internationell ordningsmakt, och därmed en världsregering! Denna imperialistiska logik åberopar sig förgäves på den universella humanismen. Vi avvisar den.

Patakis (GUE/NGL)
Den aggressiva ståndpunkt som intagits av amerikanarna i fråga om Internationella brottmålsdomstolen är en produkt av deras krigshetsande, imperialistiska planer. Denna ståndpunkt är helt och hållet förenlig med deras allmänna hållning gentemot FN, som Förenta staterna till fullo ignorerar när de har problem med att få FN att foga sig efter deras planer. Sålunda, i och med att de har antagit ett lagförslag som garanterar den amerikanska personalen immunitet, även om de utför krigsförbrytelser eller folkmord, tvingar de nu åtskilliga länder att underteckna bilaterala avtal som innefattar immunitetsklausuler.
Exakt vad gör det så kallade internationella samfundet när man nu står inför denna irriterande provokation? FN har skyndat sig att tillfredsställa amerikanarna genom att garantera dem immunitet för deras brott under åtminstone ett års tid, och genom att utesluta brottet att anfalla ur Internationella brottmålsdomstolens jurisdiktion. EU förblir orubbligt proatlantisk, man vägrar att ta ställning till de brådstörtade planerna om ett krig mot Irak. En av medlemsstaterna (England) är aktivt involverad med att förbereda sig för ett krig och tre andra medlemsstater har uttalat sig offentligt till förmån för ett krig, och detta utan någon som helst reaktion från EU:s sida. 
Mot bakgrund av vad som tidigare nämnts, anser vi, som ledamöter av det grekiska kommunistpartiet, att EU:s intressen i Internationella brottmålsdomstolen såsom de har formulerats i den resolution som gått till omröstning, är skenheliga och att de endast utgör en del av det spel där imperialiststater motarbetar varandra då de kivas om bytet, och vi kommer inte att rösta för resolutionen.

Queiró (UEN)
Jag röstade emot resolutionen endast på grund av att jag inte anser att Europaparlamentet, som inte har undertecknat Romstadgan, har befogenhet att uttolka något enda av stadgans villkor, särskilt det villkor som har gjort det möjligt för Förenta staterna att förhandla och sluta avtal med några av stadgans signatärstater. 
Jag är också djupt besviken på den ståndpunkt som Europaparlamentet har intagit, där man i förtäckta ordalag hotar de länder som kandiderar för att anslutas till EU, och andra länder som drar nytta av ekonomiskt bistånd enligt de avtal och partnerskap som har upprättats med EU, så att dessa skall avstå från att, inom ramarna för deras rättmätiga utrikespolitik, inta en position som inte ligger i linje med Europaparlamentets ensidiga tolkning av artikel 98 i Romstadgan för den Internationella brottmålsdomstolen.
Syftet med den här röstförklaringen är också att poängtera att ett av länderna som innefattas i resolutionen är Östtimor; ett land som inte skulle ha överlevt som självständig stat utan den omfattande militära insatsen utifrån, riktad mot inkräktarna. Vi betvivlar att en sådan insats skulle ha varit möjlig om man vid den tidpunkten hade intagit samma position som man har gjort i resolutionen.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
. (FR) Den gemensamma resolutionen - som förenar parlamentets höger och vänster i en rörande enighet - behandlar förbindelserna mellan Europeiska unionen och Mercosur, denna gemensamma marknad som förenar fyra länder i Latinamerika, däribland Brasilien och Argentina. Den gör bland annat anspråk på att ?på nytt undersöka och lösa problemet med de fyra ländernas utlandsskuld?, i ett läge då Argentinas bankrutt sprider sig till Uruguay och för närvarande hotar Brasilien.
Europeiska unionen uppmanas här att ge Mercosur ekonomiskt stöd. Även efter ändringar med vaga löften om hjälp till förmån för olika ?ekonomiskt solidariska initiativ? som befolkningen tvingats till för att överleva, förordas i resolutionen framför allt att Mercosur skall fortsätta att vara ett lågprisparadis för de europeiska företag som sett sin export tredubblas på fem år och som är Mercosurs främsta handelspartner. De europeiska företagen vill på detta sätt behålla sin blygsamma närvaro på Förenta staternas bakgård.
Men det är just tillämpningen av denna finanshajspolitik, som mer och mer gynnar de kapitalistiska företagsjättarna - såväl amerikanska som europeiska - och som de besuttna klasserna i Latinamerika har profiterat på, som har störtat majoriteten av befolkningen i arbetslöshet och fattigdom. Att fullfölja denna plundringspolitik kan bara förvärra denna fattigdom. Därför har vi röstat mot denna resolution.

Krivine (GUE/NGL)
. (FR) I den gemensamma resolutionen påpekas att ?EU är den största handelspartnern och den viktigaste direktinvesteraren i Mercosurländerna?. Då måste man ändå titta närmare på dessa investeringar. De är direkt kopplade till den liberala strukturanpassningspolitiken. Franska företag som EDF, Suez Lyonnaise och France Telecom har exempelvis tjänat på vågen av privatiseringar inom de allmännyttiga tjänsterna, för att få in en fot på dessa ?marknader?, i det enda syftet att frigöra vinster. Detta har lett till avskedanden för arbetstagarna och avgiftshöjningar för brukarna. Droppen är att ett företag som Edenor i Argentina, det största dotterbolaget till EDF, i dag begär att regeringen skall omförhandla företagets skuld och ett avtal, för att kunna höja avgifterna! Att privatisera vinsterna och socialisera förlusterna, så skulle man kunna beskriva ?unionens strategiska och solidariska åtagande gentemot Mercosurländerna med deras ekonomiska och politiska integrationsprojekt? som man skryter om i resolutionen!
Massavskedanden, instabilitet, arbetslöshet, fattigdom, nedmontering av de allmännyttiga tjänsterna - sådan är IMF:s politik, som Mercosurländerna har tillämpat.
Vi för vår del bekräftar vår solidaritet med de folkliga rörelser som växer fram i dessa länder, särskilt i Argentina. En första åtgärd och det minsta som Europa skulle kunna göra vore att helt avskriva Mercosurländernas skulder. Eftersom inget av detta nämns i resolutionen har jag röstat mot.

van den Bos (ELDR).
Herr talman! Min partigrupp har på goda grunder röstat för hela ändringsförslag 3 till Brokbetänkandet, inbegripet den del där parlamentet uppmanar Irak att genomföra alla relevanta resolutioner från säkerhetsrådet för att förhindra att genomförandet av dessa resolutioner framtvingas.
I resolutionen kopplas detta till ett uttalande av säkerhetsrådet om resultatet av inspektionerna. Som jag betonade i mitt anförande i gårdagens debatt anser även ELDR-gruppen att det krävs ett uttryckligt godkännande från säkerhetsrådet för att vidta militära åtgärder. Så måste alltså hela ändringsförslaget från ELDR läsas.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén och Hans Karlsson (PSE)
. I stort anser vi att betänkandet från Brok är bra. På vissa punkter håller vi emellertid inte med.
Punkt 11: Av effektivitetsskäl och för att förstärka möjligheterna för EU att tala med en röst ser vi, liksom betänkandet, positivt på att slå samman uppgiftsområdena för den höge representanten och den kommissionsledamot som ansvarar för de yttre förbindelserna. Däremot är vi inte beredda att på detta stadium slå fast hos vilken institution denna sammanslagna funktion skall placeras. I alla händelser är utrikes- och säkerhetspolitiken en mellanstatlig angelägenhet.
Punkt 14: Vi stöder den regel som ger möjlighet för medlemsstater att agera inom ramen för ett närmare samarbete, men den bör inte kunna tillämpas på frågor inom säkerhets- och försvarspolitiken.
Punkt 20: Betänkandet bör inte uppmana medlemsstaterna att förstärka sina försvarsbudgetar.
Punkt 23: Vi accepterar inte att artikel 28 i fördraget ändras så att kostnader för militära insatser inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken kan finansieras inom gemenskapsbudgeten.
Punkt 26: Vi motsätter oss inte närmare institutionella förbindelser mellan Nato och EU som en förutsättning för EU:s faktiska förmåga till militära krishanteringsuppgifter, men vill dock erinra om vår uppfattning att varje militärt ingripande skall föregås av ett tillämpligt FN-mandat.

Berthu (NI)
. (FR) Brokbetänkandet behandlar den institutionella organiseringen av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP), och är däri troget urtypen för Europaparlamentets traditionella ståndpunkter: det drar GUSP så långt som möjligt i riktning mot en gemenskapsanpassning, bland annat genom att kräva ?en gemensam men inte enda europeisk diplomati? (punkt 12), omröstning med kvalificerad majoritet i rådet (punkt 14) och att ämbetet som hög representant för GUSP överförs från rådet till kommissionen (punkt 11).
Dessa förslag är resultatet av att tanken på en federalstat på ett abstrakt sätt projiceras på EU-nivå, och inte av en genomtänkt analys av de konkreta realiteterna. Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kan inte hämta näring ur konstlade gemenskapsförfaranden. Den näring som eventuellt behövs kan bara hämtas ur nationernas stöd. Under de förutsättningarna kan den endast bygga på nationerna, vilket förutsätter följande: att rådets samordnande funktion bevaras, enhälliga beslut, eller åtminstone beslut med variabel geometri, att instrumenten placeras hos rådet, och inte hos kommissionen.
Om det konvent som sammankallats under ledning av Valéry Giscard d'Estaing vill vara effektivt måste det bevara sin klarsyn och stå emot det federalistiska bombardemanget.

Figueiredo (GUE/NGL)
I vida ordalag är betänkandet om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken en del av taktiken när det gäller att utvidga de områden som faller inom gemenskapens befogenheter och att bredda militariseringen av Europeiska unionen genom att införliva en gemensam säkerhets- och försvarspolitik - som Natos europeiska pelare - inom ramarna för vårt partnerskap med Förenta staterna. 
Bland åtskilliga krångliga aspekter, känner jag mig tvungen att belysa det ?mångtydiga? och förment ?neutrala? förfaringssätt på vilket man hanterar situationen i Mellanöstern; man bortförklarar att den israeliska regeringen bär ett betydande ansvar för den oacceptabla palestinska situationen, till följd av den terror- och våldspolitik som förs gentemot det palestinska folket och deras representanter, den olagliga ockupationen av de palestinska områdena och Israels underlåtenhet att rätta sig efter FN:s resolutioner.
Lika negativ är den hållning som det innevarande danska ordförandeskapet intagit, där man i debatten som hölls här i parlamentet varken fördömde den israeliska regeringens oacceptabla belägring som påtvingats den palestinska nationella myndigheten eller den utpressning som utövats gentemot president Yassir Arafat, och inte heller vädjade man om att detta skulle upphöra eller att de israeliska trupperna omedelbart skulle dra sig tillbaka.
Jag anser också att det var ett misstag att förkasta ändringsförslagen som lagts fram av min grupp, i vilka man sökte avfärda en militär attack mot Irak, häva embargot mot Irak och stödja förhandlingar mellan Irak och FN för att finna en lösning på den aktuella situationen.
Följaktligen röstade vi emot betänkandet.

Pasqua (UEN)
. (FR) Detta betänkande om de framsteg som åstadkommits i genomförandet av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kommer vid en tidpunkt då var och en kan konstatera EU:s totala frånvaro på den internationella arenan! Vilken paradox!
Ändå visar EU i dag upp samma istadiga vilja att blunda för verkligheten, nämligen den att en stat i dag självsvåldigt använder sig av sin kolossala makt för att genomdriva sitt världsherravälde.
Förvisso är Förenta staternas attityd gentemot exempelvis Irak beklaglig.
Men den är också ett uttryck för en geopolitisk regel som säger att de internationella förbindelserna i första hand bestäms av de stater vars agerande är följden av en fri bedömning av deras vitala intressen.
Europas problem är att man konfronteras med en nation som redan är oproportionerligt mäktig, och därutöver utnyttjar det förhållande att de stora europeiska diplomatiska kårerna har raderats ut. Långt ifrån att utgöra ett mervärde gör den europeiska integrationen att de diplomatiska kårerna utjämnas på en låg nivå, som vidmakthåller obalansen mellan världsmakterna.
Gemenskapsanpassningen av en fiktiv GUSP skulle därför vara ett allvarligt historiskt misstag. Den skulle bakbinda medlemsstaterna allt mer, trots att våra nationers frihet inom det utrikespolitiska området, liksom inom alla andra områden, är förutsättningen för Europas oberoende, vilket varken utesluter samarbete staterna emellan eller en samordning av deras politik grundad på fria diskussioner och fritt samtycke.

Patakis (GUE/NGL)
Betänkandet om de framsteg som har gjorts för att genomföra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken diskuteras till ljudet av krigstrummor som man slår på, på den andra sidan av Atlanten. Förenta staterna har förklarat att man är fast besluten att fullfölja attacken mot Irak, och syftena är att kontrollera oljeförsörjningen i området och att begagna sig av sin ledarställning.
Betänkandet utstakar vägen för EU:s åtgärder: ett närmare samarbete med Förenta staterna och starkare transatlantiska relationer; en utvidgad militarisering av EU:s institutioner, högre militära kostnader för medlemsstaterna, militära åtgärder för att förhindra kriser inom förvaltningen; allianser under Natos beskydd, underordnade Förenta staterna, i avsikt att tysta folket och de som står i vägen för deras imperialistiska intressen.
Vi har redan sett uttryck för EU:s imperialistiska politik i Bosnien, Serbien, Afghanistan och på andra håll. De invändningar som fram till nu har uttryckts mot att EU återigen skall bli involverad i en attack mot Irak är invändningar från imperialistiska intressen och sålunda mer en protest mot Förenta staternas ensidiga handlande, än mot själva kriget. Vi oroas över att EU är berett att ta del i detta smutsiga imperialistiska krig om man blir lovad en del av bytet.
Vi säger nej till ett krig. Vi vill ha fred, nedtrappning och nedrustning. Vi kämpar jämsides med Europas folk för att sätta stopp för fler imperialistiska krig. Det grekiska kommunistpartiet kommer att rösta emot Brokbetänkandet.

Sacrédeus (PPE-DE)
. I det betänkande som har antagits i dag om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken uttrycker parlamentet i flera punkter sina åsikter om en önskad framtida inriktning på detta politikområde. På grundval av ett flertal av dessa har jag sett mig tvungen att rösta emot betänkandet.
I unionen i dag finns det flera länder som är alliansfria, däribland Sverige och Irland. Genom att anta ändringsförslag 2, där man kräver att en skyldighet till ömsesidig hjälp enligt fördraget om Västeuropeiska unionen skall förankras i en framtida europeisk författning, har parlamentet deklarerat att man inte respekterar dessa länders ställningstagande och vill tvinga dem till att avsäga sig sin alliansfrihet. Detta är i strid med bland annat de anslutningsavtal dessa länder undertecknat vid inträdet i unionen.
Majoriteten i parlamentet menar också i skäl I att utrikes- och säkerhetspolitiken skall bli gemensam, vilket utifrån tidigare ställningstagande måste förstås som att man vill att gemenskapsmetoden bör användas och parlamentet få medbeslutanderätt. Jag anser att detta är en orealistisk och icke önskvärd utveckling.
Dessutom reses ett krav i punkt 19 om en europeisk krigsmaterielagentur, vilket jag inte anser vara tillräckligt underbyggt.

Theorin (PSE)
. Betänkandet domineras av utvecklingen efter den 11 september och dess påverkan på den europeiska utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag gläder mig självfallet över EU:s utrikesministrars uttalande mot militära insatser i Irak och ansluter mig till uttalandet att allt skall göras för att FN:s inspektörer skall kunna återkomma villkorslöst.
Jag anser att den internationella folkrätten måste upprätthållas och varje militärt ingripande vara förankrat i beslut i FN:s säkerhetsråd.
Betänkandet innehåller ett antal förslag som jag inte kan stödja. Det gäller punkt 11 med förslaget om att slå ihop tjänsten som rådets höge representant för utrikes- och säkerhetsfrågor med den ansvarige för dessa frågor hos kommissionen, och placera tjänsten hos kommissionen.
Jag kan inte heller stödja förslaget i punkt 23 om finansiering av gemensamma kostnader för militärinsatser inom ESFP från gemenskapsbudgeten, eller punkt 19 om en gemensam europeisk krigsmaterielagentur.
Inte heller kan jag stödja punkt 20 om förstärkningar av medlemsstaternas försvarsbudgetar, förslaget i punkt 14 att på rådsnivå besluta med kvalificerad majoritet, eller regeln om ett närmare samarbete för att ge möjlighet för de medlemsstater som vill och kan agera utan ett gemensamt beslut. Jag stöder inte förslaget i punkt 26 om närmare institutionella förbindelser mellan Nato och EU, eller punkt 12 om en europeisk diplomatkår.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
. (FR) Vi har givetvis röstat mot detta betänkande som har den idiotiska ambitionen att moraliskt rättfärdiga vapenhandel. Vi är emot vapenhandel, vare sig den är officiell, halvofficiell eller olaglig. Smart drag förresten, för vem kommer att kunna skilja mellan dessa tre kategorier av handel, när man känner till antalet affärer i samband med vapenhandel där ministrar är inblandade, fortfarande i tjänst eller inte, eller så kallade officiella personer av rang!
Det vore bättre att ägna samhällets produktionskapacitet åt att tillverka annat än vapen. Och det är rent ut sagt kriminellt att ytterligare skuldsätta fattiga länder upp över öronen genom att sälja vapen till deras ledare, även när det är lagligt, vapen som dessa ledare kommer att använda mot sin egen befolkning.

Ducarme (ELDR)
. (FR) Europeiska unionens uppförandekod är det mest kompletta internationella kontrollsystemet för vapenexport.
Europeiska unionen medverkar aktivt till begränsning och kontroll av vapenexporten och deltar i upprättandet av etiska regler för vapenhandeln.
Men utöver de rättsliga förfarandena och fördragen krävs kompletterande åtgärder för att begränsa spridningen av vapen. Konfliktförebyggande handlar nämligen inte enbart om att begränsa vapenexporten. För att bli effektivt måste det i de berörda utvecklingsländerna åtföljas av ett stöd för demokrati och för det liberala, demokratiska systemet (statens skydd av civila, utbildning i en fredskultur, inrättande av institutioner som gör det möjligt att lösa konflikter genom förhandlingar, och så vidare). I detta sammanhang är det lämpligt att betona att man inte kan hejda en bräcklig demokratisk regim i vardande från att försvara sig mot ett uppror som hotar att störta regimen.
Som ett komplement måste industriländerna även stödja programmen för nedrustning på mikronivå, minröjning, upprättande av säkerhetsstyrkor och juridiskt stöd i de berörda ländernas utvecklingssamarbetsprojekt.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) I Nederländerna stöder mitt parti, SP, initiativet från flera freds- och utvecklingsorganisationer om att genom ett domstolsbeslut införa ett vapenembargo mot Israel. Skälet till det är den israeliska militärens alltmer långtgående kränkningar av mänskliga rättigheter i de ockuperade palestinska områdena och den förstörelse som man utfört där. Europaparlamentets resolution om den tredje årsrapporten angående uppförandekoden för vapenexport utgår från att EU:s utrikespolitik styrs av demokratiska och människorättsliga värderingar och att vapenexport inte får öka instabiliteten i området ytterligare. I dag finns det dessutom en majoritet för det ändringsförslag i vilket militär-industriella förbindelser med konfliktparterna i Mellanöstern förkastas. Under tiden fortsätter den nederländska flygplatsen Schiphol att fungera som en mittpunkt för vapenhandeln mellan Förenta staterna och Israel. Det kan endast leda till en enorm bitterhet hos offren och därmed till en ytterligare ökning av instabiliteten i området. Systematiskt förtryck av palestinierna ger all anledning till att inom ramen för den europeiska uppförandekoden vägra licenser för vapenexport. Jag uppmanar rådet och kommissionen att brådskande hjälpa till att stoppa våldsupptrappningen och stödja medborgarnas aktioner mot israeliskt våld i palestinska områden.

Poos (PSE)
. (FR) Fyra år efter det att EU antog uppförandekoden för vapenexport var det hög tid att Europaparlamentet visade medlemsstaterna sin vilja att ge de gemensamma kriterierna för vapenexport en bindande karaktär.
Det gläder mig att ändringsförslagen i denna riktning har antagits.
I likhet med den belgiska regeringen borde alla medlemsstater införliva bestämmelserna i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport i den egna lagstiftningen.

Talmannen.
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Rübig (PPE-DE)
Herr talman! I parlamentet är vi mycket förvånade över att kommissionen har lagt fram ett förslag om att mjuka upp stabilitetskriterierna utan att i förväg komma överens med Europaparlamentet i denna fråga i de behöriga utskotten.
Jag skulle vilja be att vi så snabbt och så effektivt som möjligt diskuterar detta förslag från kommissionen även här i parlamentet eftersom jag tror att den aktuella ståndpunkten inte får parlamentets samtycke.

Talmannen.
Ert förslag måste naturligtvis granskas av gruppordförandekonferensen, som tyvärr avhölls i morse och inte som vanligt på torsdag eftermiddag. Om ni hade framfört detta i förmiddags hade vi kanske kunnat be gruppledarna att ta upp det redan vid dagens möte. Hur som helst har det tagits till protokollet och kommer att behandlas så att punkten kan tas upp på dagordningen för en av de kommande sammanträdesperioderna med Europaparlamentet.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Jag måste ta kollega Rübig i försvar. Han hade helt enkelt ingen möjlighet att säga det i morse eftersom protokollet numera justeras först på eftermiddagen. Men jag ville säga någonting helt annat. Av gårdagens protokoll framgår att ingen frågestund ägde rum och att sammanträdet trots det avslutades redan kl. 22.20, alltså avsevärt tidigare än planerat. Det hade alltså funnits tillräckligt med tid för frågestunden.
Jag vet att man förmodligen kommer att svara mig att talmanskonferensen hade beslutat det så, men presidiet - och jag skulle vilja be er att förmedla det till presidiet - ansvarar för efterlevnaden av arbetsordningen. Av arbetsordningen framgår det helt klart att under var och en av de ordinarie plenarsessionerna i Strasbourg - så tolkar jag det i alla fall - måste en frågestund genomföras. Det är en parlamentarisk rättighet som är icke förhandlingsbar. Såtillvida var strykningen av frågestunden med rådet och kommissionen denna vecka enligt min uppfattning såväl ett brott mot grundläggande parlamentariska rättigheter som även ett brott mot arbetsordningen, trots att vi hade tillräckligt med tid.
I eftermiddag har vi nu bara en enda debatt kvar. Vi hade alltså lugnt kunnat genomföra aktualitetsdebatter under eftermiddagen i dag, men de har man också strukit. Just nu pågår en kupp i Elfenbenskusten: den behandlar vi den 9 oktober när ärendet är utagerat för länge sedan.
Jag vill verkligen be om att organisationen av arbetet skall utformas på annat sätt än vad som har varit fallet under eftermiddagen i dag och denna vecka.
(Applåder)

Talmannen.
Jag tror att ert påpekande måste framföras till vår talman - jag skall inte hänskjuta det till talmanskonferensen utan först och främst till vår talman - så att han kan begrunda det ordentligt. Det stämmer att vi normalt går till väga som ni säger, det vill säga har en sammanträdesperiod i månaden, men den här gången hade vi två. Jag tycker dock att er kritik är befogad och att i första hand talmannen bör fundera på den.
(Parlamentet justerade protokollet.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är muntlig fråga (O-0040/02- B5-0254/02) av Rocard för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott till kommissionen om kommissionens uppföljning av MHP (Multimedia Home Platform).

Whitehead (PSE).
Herr talman! Det kan hända att Posselt har gott om tid men jag måste ge mig av, eftersom jag är inbokad på ett flygplan som avgår kl. 15.30 från Frankfurt. I morgon skall jag tala om just det här ämnet på en konferens i Grekland. Jag ber kommissionären om ursäkt på förhand, och jag kommer att fatta mig mycket kortare än vad ordföranden i vårt utskott kanske hade gjort om han hade varit här. 
I vanliga fall skulle vår kollega, Junker, ersatt honom, men hon har varit krasslig och blivit inlagd på sjukhus. Jag är övertygad om att kammaren önskar henne ett snabbt tillfrisknande.
(Applåder)
Som direktör för ett tv-bolag som säkerligen kommer att syssla med digitala sändningar och området bredbandskommunikation - fast troligen långt efter det att jag inte längre har något med det att göra - vill jag upplysa om en intressekonflikt.
Önskar kommissionären att jag upprepar Rocards fråga? Och kommer kommissionären i slutet att svara på debatten i dess helhet?

Talmannen.
Kommissionären kommer att få ordet direkt efter er, Whitehead.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja säga några ord om bakgrunden till denna fråga och varför den är så viktig. I huvudsak rör det den takt i vilken vi kommer att kunna påbörja en fullständig och lämplig debatt om standarderna för en enda MHP (multimedia home platform), om vi nu skulle få någon. I sin replik i dag kommer kommissionären, tror jag, att säga när de erforderliga standarderna kommer att införas och offentliggöras.
Orsaken till att detta är så brådskande är att denna fråga även står i samband med den pågående debatten om mediekoncentration och utvecklingen inom bredbandskommunikation, i synnerhet mot bakgrund av vad som händer just nu i radio-/TV-sektorn. I min egen medlemsstat har vi haft ambitiösa planer som syftade till att vi 2005 skulle ha det mest konkurrenskraftiga bredbandssystemet i den utvecklade världen. Det har emellertid begåtts misstag på vägen mot det avsedda skapandet av en verkligt konkurrenskraftig marknad för digitala sändningar och en genomtänkt avveckling av det analoga nätet. Detta bör vara en varning för många av oss - och det är det förvisso för kulturutskottet, som enhälligt står bakom den uppfattning jag ger uttryck för - att konsumenter och medborgare behöver dra fördel av en öppen och omfattande debatt, där man även tar hänsyn till de problem vi har stött på vid tidigare försök till lagstiftning, såväl som de vi står inför nu.
Det måste finnas tydliga markörer för hur ett system med icke-diskriminerande sammankoppling och tillsyn över nätbryggor för bredbandssändningar och andra system kan drivas i det allmänna samhällsintresset. Jag är plågsamt medveten om det faktum att ett av de första försöken att fastställa standarder för satellitsändningar gick över styr därför att de distributionsbolag som då var de mäktigaste på det området - och de finns kvar än i dag, bara mycket starkare och mäktigare - medvetet beslöt att kringgå dessa standarder och gå sin egen väg. Genom att effektivt använda sig av marknaden kunde de, med en mindre avancerad teknik, i själva verket sätta stopp för detta första försök till gemensamma standarder. Vi vill inte göra om det misstaget och jag anser att i denna situation vill vi veta hur långt vi har kommit.
Jag vill be kommissionären tala om hur Europeiska unionen i sin helhet kan spela en aktiv roll, så att operatörer av tillämpningsgränssnitt stimuleras och får hjälp att sluta sig samman. Han måste känna till misstankarna i detta avseende och exakt varifrån de härrör. Det är troligt att det som hände i debatten om villkorad tillgång och nätbryggor för satellitsändningar på något sätt kommer att upprepas när det gäller tillämpningsgränssnitt. Många - särskilt i mitt land skulle säga att det inte behövs en enda påbjuden standard och att det är bättre att stimulera tillämpningsgränssnitten att sluta sig samman. För skeptikerna som anser att det skulle strida mot några av deras intressen att göra så, måste det medges att vi i så fall skulle satsa allt på en strategi som några av de stora operatörerna, än en gång, inte skulle vilja samarbeta med.
Vad tänker kommissionären göra för att få nödvändigheten av konkurrens för att garantera mångfalden att passa ihop med de tekniska framstegen som - enligt de som driver verksamheten och tjänar på det - kommer att komma från marknaden? Jag tror inte att vi kommer längre i den här frågan om vi inte beaktar inte bara de tekniska aspekterna utan även hur monopol för närvarande håller på att bildas.
Rocards frågor kommer, hoppas jag, att föra debatten vidare, och jag kan åtminstone lyssna på kommissionären under den tid som står till mitt förfogande. Jag ber än en gång om ursäkt för det faktum att jag måste ge mig av före slutet på denna debatt som jag deltar i med mycket kort förvarning, vilket ni säkert har lagt märke till.

Talmannen.
Whitehead, vi instämmer i er förhoppning att kollegan Karin Junker snarast skall tillfriskna.

Liikanen
. (FR) Herr talman! Parlamentsledamotens fråga handlar om driftskompatibiliteten för interaktiva televisionstjänster och MHP-standardens roll. Frågan innehåller fem delfrågor som jag skall besvara var och en för sig.
När det gäller den första delfrågan kan jag först erkänna att antagandet av ramdirektivet på kommunikationsområdet utgör en tydlig signal både för operatörerna på marknaden för digital television och för konsumenterna. Med hjälp av de direktiv som kommer att ingå i denna ram blir det möjligt att uppnå tre viktiga mål. För det första, att ge sändningsföretagen tillträde till näten och angränsande anläggningar, exempelvis elektroniska guider och program. Vidare att undvika ett överlastat regelverk tack vare tillämpningen av lösningar för proportionellt tillträde och till sist att ge konsumenterna fördelar genom att bidra till att tillhandahålla ett brett utbud av tjänster.
Om man beaktar den juridiska ståndpunkt som fastställs i artikel 18 i ramdirektivet för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, måste medlemsstaterna uppmuntra öppenhet när det gäller tillhandahållandet av ett gränssnitt för tillämpningsprogram (API). Ingen särskild eller enda giltig API-teknik skall krävas. MHP-standarden är en standard som uppfyller behovet av driftskompatibilitet och öppenhet inom detta område. Av det skälet uppmuntrar vi att branschen inför denna standard på frivillig basis.
Den andra delfrågan gäller tidpunkten för offentliggörande av tillämpliga standarder inom MHP-området. Mitt svar är att förteckningen över standarder kommer att offentliggöras efter sammanträdet den 2 oktober i den kommitté som ansvarar för kommunikationer.
Den tredje delfrågan: användningen av en icke-standardiserad API-teknik kan ge ett företag inflytande på marknaden. I det aktuella direktivet föreskrivs särskilda lösningar som får användas av nationella regleringsmyndigheter för att kontrollera vissa företags inflytande på marknaden. Standardiseringen gör att driftskompatibiliteten garanteras och användarna erbjuds större valfrihet, och den kommer därför säkerligen att bidra till att förhindra uppkomsten av monopol. Konkurrensen i sig borgar dock inte för lojal konkurrens. Dominerande aktörer kan uppträda, även när det finns öppna standarder.
Den fjärde delfrågan: som jag påpekade i mitt svar gällande den första delfrågan är målet för regleringen öppenhet och driftskompatibilitet. MHP-standarden uppfyller behovet av driftskompatibilitet och öppenhet inom detta område. Av det skälet stöder vi politiskt ett frivilligt införande av denna standard från branschens sida. Branschen vill dock även fullfölja dialogen om driftskompatibilitet, framför allt när det gäller övergången. Vi har därför inlett en diskussion och en branschspecifik undersökning om driftskompatibilitet.
Den femte delfrågan: kommissionen åtog sig i sitt uttalande i parlamentet den 12 december 2001 att offentliggöra relevanta MHP-standarder i förteckningen över standarder som skall publiceras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, enligt artikel 17 i ramdirektivet. Enligt detta direktiv skall medlemsstaterna uppmuntra genomförandet av de gemensamma standarder som anges i förteckningen. Vidare har kommissionen åtagit sig att ett år efter ikraftträdandet av detta direktiv undersöka om driftskompatibiliteten och valfriheten för användarna har uppnått en tillfredsställande nivå i medlemsstaterna. Om så inte skulle vara fallet, kan kommissionen föreslå att användningen av dessa standarder blir obligatorisk. I enlighet med våra åtaganden kommer vi att presentera en förteckning över standarder efter sammanträdet i den behöriga kommittén den 2 oktober, som jag nyss nämnde. Behandlingen av dem väntas vara klar i juli 2004.
I artikel 18 i ramdirektivet krävs att medlemsstaterna uppmuntrar användningen av ett öppet gränssnitt för tillämpningsprogram. Kommissionen kommer därför att inleda en dialog med medlemsstaterna och nationella regleringsmyndigheter, som skall föras med hjälp av kommittén. MHP kommer givetvis att höra till de ämnen som tas upp i samband med denna dialog.
För närvarande verkar ett generellt införande av MHP vara det enklaste sättet att uppnå driftskompatibilitet. Företagen måste ta initiativ till att utarbeta övergångsstrategier eftersom övergången i sig innebär många tekniska och kommersiella problem. Vi välkomnar de intensiva ansträngningar som görs inom branschen för att lösa dessa problem och för att nå överenskommelser, både på nationell nivå och EU-nivå, i syfte att genomföra en övergång till MHP.

Hieronymi (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär! Jag tackar för ert utförliga svar på frågan från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, som har ägnat sig åt frågan på vilket sätt vi i den digitala tidsåldern kan finna en väg som garanterar fritt informationsflöde och valfrihet för tittarna. Hur kan vi uppnå detta mål? I det sammanhanget behöver vi inte längre föra någon dialog, för den har vi fört i samband med beslutet om telekommunikationspaketet och i synnerhet om ramdirektivet.
I dag - och därför har vi ställt denna fråga - vill vi höra av kommissionen vad den kan bidra med för att genomföra de beslut vi fattade den gången. Därför vill jag i dag framföra mitt tack, för jag anser att kommissionens redogörelser här har pekat på en konstruktiv väg.
Jag vill dock återigen hålla fast vid att vi har tre väsentliga beslut. För det första: det handlar inte bara om öppna gränssnitt, så kallade API, utan dessa öppna gränssnitt måste också vara fullständigt tillgängliga, det vill säga de måste vara driftskompatibla. Det är målet som vi gemensamt har beslutat i ramdirektivet. För det andra har vi beslutat att medlemsstaterna skall främja införandet av driftskompatibel teknik. För det tredje har vi beslutat att vi har tid för denna frivilliga process fram till juli 2004.
För att även möjliggöra en frivillig lösning, som dock garanterar valfrihet, pluralism och konsumentvänlighet, insisterar parlamentet på ett agerande. Därför är det nödvändigt - det har ni, herr kommissionär, tillkännagivit i dag - att offentliggöra tekniken, standarderna, som uppfyller dessa krav. Det finns en standard som hittills licensierats av Europeiska institutet för telekommunikationsstandarder, som ansvarar för standarderna, nämligen MHP. Därför blir parlamentets krav mycket tydligt i den resolution som vi röstar om i dag. Låt oss i vilket fall som helst främja den teknik som oomtvistligt uppfyller detta krav. Därför innehåller resolutionen också kravet och vädjan till medlemsstaterna att så fort som möjligt - vi säger fram till slutet av året - lägga fram en handlingsplan om hur detta mål kan uppnås för att verkligen ha resultat i juli 2004.
Ni ser alltså - och jag vill tacka alla kolleger i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott samt från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi som har medverkat här - att vi relaterar till beslutet och ett frivilligt genomförande av detta beslut, men då inom den fastställda tiden och med hänsyn till de fastställda målen. Det är anledningen till denna resolution.
Vi hoppas mycket på samtycke och stöd från kommissionens och medlemsstaternas sida, vilket när allt kommer omkring ligger i medborgarnas intresse.
(Applåder)

Echerer (Verts/ALE)
Herr talman, ärade kommissionär! Tack för de redogörelser som vi hört från er tidigare i dag. De är även för oss ett mycket viktigt steg i den gemensamma frivilliga processen, vilket Ruth Hieronymi också har betonat vid flera tillfällen. Vi har inte tagit upp någon omfattande driftskompatibilitet i telekommunikationsdirektivet, utan vi vet att den är av oerhörd betydelse för Europa som även mediepolitiskt har en stor betydelse som hjärtpunkt.
Kommissionen och de reglerande instanserna var i likhet med Europaparlamentet med under förberedelsestadiet, men de var kanske inte tillräckligt beslutsamma i sina handlingar. Nu är vi det i alla fall, för tiden rinner ut. Sommaren 2004 ligger närmare i tiden än vi tror. Vi skulle kunna kalla det för orienteringshjälp som vi behöver i denna frivilliga process; det är en tydlig mediepolitisk signal som förväntas från våra institutioner och som krävs av oss gemensamt.
Vi har talat om en enhetlig standard. Vi har hela tiden undvikit ordet enkel. Vi ville inte ingripa för tidigt. Det handlar inte om ett för tidigt ingripande; det handlar om en logik. Vi har ju, vilket min kollega Hieronymi sade, genom MHP kunnat fastställa en standard som talar detta gemensamma språk, ett enhetligt språk. Vi behöver här ytterligare tydliga politiska signaler. På samma sätt som vi inom mobiltelefonin har beslutat oss för ett enhetligt system skall vi även göra det här och nu. Om industrin fortsätter att investera och vidareutveckla kan vi nämligen komma att få ytterligare olika API:er, som då kanske inte är på det sätt som vi önskar oss, att de kan kommunicera med varandra, och ju mer ekonomiska fakta, siffror och uppgifter som ligger på bordet, desto svårare blir det för politiker att ingripa aktivt här. Denna gemensamma frivilliga process kräver tydliga signaler från oss, och jag läste nyligen ett citat av er i en facktidskrift där ni hänvisar till att kommissionen kan fastställa relevanta europeiska standarder som är bindande även om inte medborgarnas valfrihet och driftskompatibiliteten har förverkligats i rimlig utsträckning fram till 2004.
Jag tror inte att det kommer att bli aktuellt med detta steg. Vi kommer att kunna lösa det gemensamt under förberedelsestadiet. Vi måste ta ett steg mot varandra. Det finns en stor majoritet för MHP bland marknadsaktörerna. Det måste vi också tydligt uttrycka. Jag tror att man väntar på detta svar från oss.
(Applåder)

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Det är med stor glädje jag deltar i denna debatt, inte som ledamot av utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, utan som en av de föredragande för regelverket om elektroniska kommunikationer och som ledamot av både utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
Jag vill säga till de närvarande kollegerna från kulturutskottet att detta inte är en fråga som endast rör det utskottet. Det skulle vara bra om de uppmuntrade till mera deltagande i deras arbete inom parlamentet. Denna fråga utarbetades helt och hållet inom deras utskott. Det gläder mig att jag har kunnat arbeta med många kolleger och att jag kan bidra.
Här gäller det emellertid många fler frågor. För det första anar jag en föreställning om att MHP (multimedia home platform) på något vis skulle vara en silverkula, ett magiskt botemedel, som i ett slag kommer att skapa allmän tillgänglighet för digital television. Echerer gav oss just en antydan om det. Det är långt från verkligheten. Detta är inte som mobiltelefoni, det är inte som att införa en GSM-standard, för det finns redan system med digital television på marknaden och de levererar tjänster som konsumenter önskar med en rätt så hög interaktiv standard. I mitt eget land har nio miljoner människor redan system som fungerar under andra standarder än MHP. Den slutliga standarden - den fullt ut interaktiva standarden - för MHP har i själva verket inte ens offentliggjorts och ändå finns det kolleger som vill rusa iväg och standardisera den. Det är inte realistiskt.
Jag anser även att hela idén om att på vi något vis vill införa en viss affärsmodell på sändningar inte är realistisk. Denna resolution innehåller ett tämligen onödigt angrepp på vertikal integration. Min grupp och, hoppas jag, parlamentet, kommer att förkasta det inslaget.
Detta är, som kommissionären sade tidigare, en fråga som jag och andra har arbetat med i anslutning till regelverket om elektroniska kommunikationer. Vi har infört kraftfulla instrument för att förhindra att vertikala operatörer missbrukar sin dominerande position på marknaden. Det finns även åtaganden om vidareutsändning som vi förväntar oss att medlemsstaternas regeringar kommer att genomdriva. Det första vi bör säga till kommissionen är att vi vill att de skall genomdrivas. De är avgörande. Det är inte vår sak att påtvinga en viss affärsmodell. Det är inte vår uppgift.
Nyckelordet i fråga om tillämpningsgränssnitt och teknik är ?driftskompatibilitet?. Det är inte en enda standard och det är inte givet att man automatiskt får enkel programmering eller driftskompatibilitet bara för att man har en enda standard. Vi har redan tre medier för överföring i Förenade kungariket: kabel, markbunden digital, som erbjuder människor kraftfull tillgång till det digitala systemet, och satellit. Vart och ett av dessa har ett eget gränssnitt. Kommissionen bör stimulera vad jag kallar en verktygssats för de som programmerar för digitala medier. Det skulle göra det möjligt för dem att sätta igång och arbeta med en uppsättning allmänna principer inom vilka de kan utveckla program för vilken plattform som helst. Det är den sortens praktiska lösningar som kommissionen bör arbeta på. Det är självklart att den bör övervaka hur MHP utvecklas och se om det behövs mer stimulans. Men vi har redan kommit en bra bit på vägen till den digitala revolutionen, och den sorts inblandning som krävs av några kolleger här - det gläder mig att detta inte finns med i resolutionen - kommer inte att hjälpa oss att komma vidare. Vi måste ha en realistisk bild av vad som händer på marknaden och vad konsumenter köper nu.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Som företrädare för ett mycket starkt, men också starkt hotat mediecentrum - nämligen München - välkomnar jag denna fråga från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott och välkomnar även dagens debatt. Det är någonting som jag måste säga klart och tydligt: Europaparlamentet har en mycket stor tradition inom mediepolitiken och inte minst vad beträffar TV-frågorna i Europa.
Detta började redan på 80-talet med det mycket profetiska betänkande om europeisk TV som utarbetades av professor Hahn, på den tiden ledamot av Europaparlamentet från Heidelberg och tidigare utbildnings- och kulturminister i Baden-Württemberg. Han var då långt före sin tid, även om utvecklingen naturligtvis sedan länge har sprungit ifrån en del av det som då föreslogs. Men under de årtionden som sedan dess har passerat har detta parlament engagerat sig mycket konsekvent för den europeiska TV:n ända fram till telekommunikationsdirektivet och direktivet ?TV utan gränser?.
Vilka var de båda centrala elementen? För det första har vi sagt mycket tydligt att vi vill undvika missbruk av dessa nödvändiga, riktiga och viktiga tekniker genom att vi också anger mycket tydliga etiska måttstockar. Å andra sidan har vi också alltid sagt att det handlar om konkurrens, och då inte bara om konkurrens inom Europa, utan om den konkurrenskraft som Europa har i sig självt. Vi ser i dag att denna europeiska marknad hotas alltmer av icke-europeiska leverantörer och icke-europeiska monopol.
Därför är jag av den åsikten att vi verkligen måste gå den väg som har föreslagits i dag, nämligen den frivilliga tillnärmningens och anpassningens väg, vilket dock inte får missbrukas för att inte göra någonting. Därför skulle jag eftertryckligen vilja stödja det som kollega Hieronymi sade. Vi behöver verkligen en frist. När det gäller medlemsstaterna - de är nu trots allt redan 15, och de kommer inom kort att vara 25 eller 30 - vet vi att de tyvärr inte är snabba när det rör sig om handlingsplaner.
Eftersom vi satsar på frivillighet måste vi verkligen sätta denna frist till slutet av året för medlemsstaterna när det gäller underlaget till handlingsplanerna. I annat fall måste vi redan i början av nästa år fundera över hur vi skall kunna påskynda processen. Jag delar också kollega Echerers åsikt att det förhoppningsvis inte kommer att bli nödvändigt att kommissionen träder in här med bindande förslag och måttstockar, men jag fruktar att det kan bli aktuellt!
Av den anledningen skulle jag återigen vilja vädja eftertryckligen till medlemsstaterna att verkligen lägga fram handlingsplanen i slutet av året. Vi måste säga en sak mycket tydligt: för oss handlar det såväl om konkurrenskraften för Europa i sig självt som om den kulturella mångfalden i detta Europa, som egentligen också utgör detta Europa, liksom - och det är en viktig punkt i den föreliggande resolutionen - om medelklassens möjligheter. Här ställs det krav på just medelklassen. Från Europaparlamentets sida uppfattar vi oss här som förespråkare för en medelklass som kanske fortfarande ryggar tillbaka för mycket av det som tillhör den dimension som ligger framför oss här.
Herr kommissionär! Jag tackar er för ert klara och exakta svar, men jag vill också entydigt säga att om medlemsstaterna inte lägger fram handlingsplanen i slutet av året måste vi redan i januari på nytt diskutera vilka de följande stegen skall bli i Europeiska unionen.
(Applåder)

Schulz (PSE)
Herr talman, ärade kolleger! Jag är, i motsats till Posselt, ingen företrädare för det hotade mediecentrumet München, utan för mediecentrumet Köln. Även om jag inte kommer direkt från Köln - Posselt kommer ju inte heller från själva München - berörs jag, som rhenländare, i likhet med Hieronymi ändå på ett liknande regionalt sätt som kollega Posselt.
Men att ni hör mig tala om ett kulturpolitiskt ämne här beror på det faktum att jag är tvungen att hoppa in för min insjuknade kollega Karin Junker, vars sjukdom är av det allvarligare slaget och är anledningen till att hon inte kan närvara. Herr talman! Om ni hör mig tala om något som inte har att göra med att jag energiskt vill angripa de kristdemokratiska kollegerna i den vanliga formen av principiell batalj mellan socialism och kristdemokrati, beror det alltså på att jag i fråga om det egentliga ämnet inte är någon expert, vilket jag anser mig vara på andra områden.

Jag tackar för det vänliga bifallet.
Kollega Junker har alltså bett mig att säga följande till er för hennes räkning: den audiovisuella sektorn är en tillväxtmarknad och en enorm ekonomisk faktor. Kollega Harbour tydliggjorde i sitt tal att det inte enbart handlar om frågan om utformning av den här marknaden, utan att det också handlar om frågan vem som utövar vilken sorts inflytande på vilka platser på den här marknaden. En siffra i det här sammanhanget: den uppskattade omsättningen inom den audiovisuella sektorn i fråga om andelen av bruttonationalprodukten är 65 miljarder euro enbart under det här året. Och den audiovisuella sektorn är en sysselsättningsbransch, eftersom 950 000 människor arbetar inom denna sektor. Den här sektorn är den som i framtiden kommer att reglera tillgången till information för allmänheten.
Karin Junker talade om för mig att genomsnittspersonen tittar på TV under 206 minuter per dag, och lyssnar 3,5 timmar på radio. Jag tillhör inte denna grupp av genomsnittspersoner.
(Applåder)
Det mål som vi strävar mot, och som olika kolleger har redogjort för vid flera tillfällen här, är ett enhetligt europeiskt API, alltså ett Application Programming Interface [gränssnitt för tillämpningsprogram], som det så vackert heter. På samma sätt som vi har ett enhetligt mobiltelefonisystem i Europeiska unionen, det så kallade GSM, behöver vi nu också ett enda, och inte 15 olika, API. Om vi vill ha en konkurrenskraftig marknad är vi i behov av detta enhetliga system. Därför är skillnaden mellan oss och Harbour lätt att förklara. Det som kollega Harbour har klargjort är nämligen precis den ståndpunkt som de personer har som framhärdar att inrättandet av detta API motverkas just av isolering, och då är den av insulär natur.
MHP är den enda öppna och driftskompatibla standarden som uppfyller de krav som man måste ställa på detta system. Europeiska kommissionen måste, och det tillkännagav ju kommissionären tydligt i sitt svar på kollega Rocards fem frågor, snabbt ta initiativ och införa denna standard. Jag delar kollega Posselts uppfattning; om medlemsstaterna inte kommer i gång i den här frågan i tillräckligt god tid måste vi själva ta initiativet.
Påpekandet att TV:n är informationskällan nummer ett är inte något speciellt konstaterande som enbart gäller för tittare vid valsändningar på valkvällar i Förbundsrepubliken Tyskland, utan det är så att tillgången till TV, tillgången till det demokratiska, pluralistiska informationssystemet, är en demokratisk grundläggande rättighet som garanteras alla europeiska medborgare i demokratins pluralism. Denna tillgång måste garanteras, oberoende av i vilken form TV erbjuds i framtiden. Men om TV:ns framtid är digital, då är också tillgången till detta system, även när det gäller digital-TV, en fråga av avgörande betydelse för demokratiseringen, pluralismen och medborgarnas självbestämmandefrihet när det gäller information.
Det är endast på det här sättet som vi i framtiden kan säkerställa å ena sidan ett komplett utbud från leverantören till alla kunder på marknaden, och å andra sidan största möjliga frihet för konsumenterna, medborgarna, att utnyttja detta utbud. Från socialdemokraternas sida här i parlamentet vill vi påminna kommissionär Liikanen om att han hade utlovat att inrätta en enhetlig standard senast 2004. Om mediesektorn inte kan enas om en enhetlig strategi i detta sammanhang kommer vi att gå lite längre. Det har kollega Posselt redogjort för; det har kollega Echerer redogjort för.
Herr kommissionär! Socialdemokraterna i parlamentet ber er således att agera så snabbt som möjligt, så att vi kommer vidare i en av det europeiska informationssamhällets avgörande framtidsfrågor så snabbt som möjligt, men också så pluralistiskt och demokratiskt som möjligt, och så enhetligt som möjligt, kollega Harbour.
(Applåder)

Liikanen
Herr talman! Då jag ser att det finns så mycket intresse för denna fråga kan jag inte låta tillfället att kommentera denna resolution, som ni skall rösta om, gå mig förbi.
Jag håller helt och hållet med Europaparlamentet om att digital television som sådan, inklusive interaktiv television, har en oerhörd potential för att vidga informationssamhällets räckvidd. Kommissionen sysslar redan aktivt med att främja den digitala televisionens roll och verka för driftskompatibilitet. Jag vill särskilt nämna handlingsplanen eEuropa 2005. Den erkänner fullt ut den digitala televisionens roll för att uppnå, till exempel, målen från Lissabon, som en alternativ plattform för medborgarna att få tillgång till allmänna tjänster online. Medlemsstater uppmanas att offentliggöra sina planer för omställning till slutet av 2003.
Kommissionen har även för avsikt att anta ett meddelande om digital omställning nästa år. Ett annat meddelande, som vi arbetar på nu och som skall diskuteras vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn senare i år, kommer att analysera kvarstående hinder för öppna plattformar i digital television och 3D mobila kommunikationer.
I de svar jag just har gett på olika frågor från parlamentet anges huvuddragen i samtliga steg som vi för närvarande tar när det gäller driftskompatibilitet i interaktiv television. Det är viktigt att driftskompatibilitet utvecklas hand i hand med utvecklingen av marknaden för interaktiv television.
Med tanke på att driftskompatibilitet på området interaktiv television omfattas av ramdirektivet om elektroniska kommunikationer bör vi undvika en dubblering av lagstiftningen genom att även låta de omfattas av direktivet om television utan gränser. Tillsammans med min kollega, Viviane Reding, kommer jag att se till att komplementaritet och konsekvens bibehålls mellan regelverket om elektroniska kommunikationer, som handlar om överföring och frågor om tillgång, och regleringen av innehållet - för mål i allmänhetens intresse - som omfattas av direktivet om television utan gränser som kommer att bli föremål för en översyn nästa år.
Avslutningsvis välkomnar kommissionen resolutionen och kräver att utvecklingen av digital television och tillgången till digital television för den breda allmänheten får högsta prioritet på den politiska agendan.

Talmannen.
Vi skall nu genomföra omröstningen.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Herr talman! En procedurfråga. Jag ville säga att jag skulle rösta mot. Jag ville säga det offentligt.

Talmannen.
Naturligtvis har ni rätt att uppge hur ni ville rösta, men detta ändrar inte utgången av omröstningen.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Jag vet att det inte kan ändra resultatet nu, men det har kommit in en hel del kolleger i kammaren sedan omröstningen. Jag skulle ändå vilja säga: vi borde även på torsdagseftermiddagarna återgå till den fasta, pålitliga omröstningen, i synnerhet som ringningen inte gick att höra på många ställen. Jag skulle således vilja framföra en angelägen vädjan om att återigen utforma programmet så att kollegerna kan vara förberedda på när det är omröstning och inte.

Talmannen.
Posselt, jag tackar er framför allt för det första ni sade, det vill säga att utgången av omröstningen är som den är och att vi inte kan ändra den.

Sommer (PPE-DE)
Herr talman! Jag skulle vilja gå ännu längre än kollega Posselt. Jag skulle vilja klaga över att vi röstar nu. På föredragningslistan är omröstningen planerad till kl. 16.30, och jag kan tala om för er att man inte hör ringningen uppe på kontoren. Jag vet inte var ert kontor ligger och om ni kan höra ringningen där. Vi hade ställt in oss på 16.30, och det är fel att vi röstar nu då inte alla kolleger som är kvar i huset befinner sig i kammaren.

Talmannen.
Ärade kollega, i föredragningslistan står det klart och tydligt: ?klockan 16.30 eller när debatten är avslutad?. Mitt kontor ligger på tolfte våningen och jag blev till och med lite störd av klockan, eftersom man lät den ringa i 15 minuter i dag. Jag tycker att det är överdrivet!

Schulz (PSE)
Herr talman! I princip meddelade ni oss detta i förväg. Trots det har kollega Posselt rätt. Vi måste tala om torsdagseftermiddagarnas föredragningslista. Jag vill inte säga emot min ärade kollega Whitehead, när han i inledningen av denna debatt sade att han enbart hade tid att hålla sitt anförande och därefter genast måste åka, eftersom han måste hinna med sitt flyg. Jag anser helt enkelt att det är orimligt att ett parlament anpassar sitt arbete efter vilka flygförbindelser enskilda kolleger har för avsikt att använda sig av.
(Applåder)
Såtillvida måste vi också inom Europeiska socialdemokratiska partiets grupp tala om detta med våra experter på arbetsordningen. Det borde de andra grupperna också göra, så att torsdagseftermiddagarna utformas som tidigare. I annat fall kan vi bespara oss detta.
(Applåder)

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Jag anser att det finns mera grundläggande frågor som bör ställas utifrån vad vår kollega sade. Om ni ser på den sammanlagda debattid vi hade för September I och II och det faktum att vi slutar nu blir frågan varför vi över huvud taget behövde ha två sammanträden i september? Det är helt enkelt inte nödvändigt med den nya arbetsordningen. 
Jag skulle vilja be er, herr talman, underrätta presidiet att vi redan ser de mycket ovälkomna effekterna av Corbettbetänkandet om ändring av arbetsordningen. Vi behöver utvärdera hur många veckor vi behöver arbeta här, för, herr talman, vi har förtvivlat ont om tid för arbete i utskotten i detta parlament. Den tid vi har för arbete i utskotten från nu fram till jul är skrattretande liten, och då skall vi behandla ...
(Protester från Posselt)
Det är sant herr Posselt och jag skall visa er dagordningen för mitt utskott. Den tid vi har för arbete i utskotten är löjligt liten och vi borde inte slösa bort vår tid med att sitta här och vänta på att något skall hända när vi skulle kunna ägna oss åt viktigt politiskt arbete i utskotten i Bryssel. Tvärtemot vad Schultz säger skulle ett verkligt demokratiskt parlament ta frågan om arbetsbelastningen på allvar och - jag tackar er för avbrottet herr Posselt - jag tror att det är många som håller med mig. De flesta av dem har redan gett sig av, för de vill inte slösa bort sin tid här på torsdag eftermiddag.

Chichester (PPE-DE).
Herr talman! På ett mera trivialt plan skulle jag vilja stödja de som klagar över den ändrade tiden för omröstning i ett avseende. När klockan ringde - och jag hörde den på mitt kontor - tittade jag på skärmen för att se vad som hände. Och vad kunde jag se, om inte min värderade kollega, Harbour, som talade med stor pondus om den aktuella frågan utan minsta tecken på att omröstningen skulle följa direkt efteråt. Såvitt jag visste kunde det ha varit ett brandalarm eller något annat. Skärmarna skulle kanske kunna ge oss bättre information om vad som kommer att hända?

Talmannen.
Det stod tydligt på skärmen, Chichester. Jag vet inte om det var något fel på er skärm, men omröstningen påannonserades tydligt på skärmen.

Grossetête (PPE-DE).
Herr talman! Jag kan bekräfta att omröstningarna mycket riktigt visades på tv-skärmarna. Det var för övrigt tack vare detta jag upptäckte att det var dags att gå tillbaka till kammaren för att rösta.
Efter detta vill jag säga att jag begärde ordet bara för att säga till mina brittiska kolleger att om de tycker att de förlorar tid här och inte har tillräckligt med tid att ägna åt utskottsarbetet, så föreslår jag att sammanträdesperioderna i Bryssel görs mindre tyngande. På så vis får vi tillräckligt med tid i Bryssel för att arbeta i utskotten och vi kan ägna all vår tid åt kammaren här i Strasbourg, fram till fredag morgon. Då tror jag att vi har löst problemen - vi förlorar ingen tid och vi får arbeta under mycket gynnsamma förhållanden.
(Applåder)

Talmannen.
Jag märker att det är många som, med all rätt, känner starkt för den här frågan. Om ni inte har någonting emot det ger jag ordet till ytterligare två kolleger som har begärt det, och sedan slutar vi.

Mann, Thomas (PPE-DE)
Herr talman! Det här är väl ändå en väldigt blåögd diskussion av samma personer som hela tiden är emot Strasbourg. Vad är det då som har beslutats? Man har sammankallat till ytterligare miniplenarsammanträden för nästa session i Bryssel. Det innebär att det finns vissa personer som utnyttjar varje möjlighet till att gå emot Strasbourg.
Det finns en sak som jag anser vara ännu allvarligare: man har sagt till oss att vi inte behöver tala om aktuella och brådskande frågor i dag, torsdag, eftersom vi behandlade detta ärende redan under det första sammanträdet i september. Ja, tror ni då verkligen på allvar att de världshistoriska frågorna, aktuella och brådskande frågor, kommer att bli beroende av om vi har den äran att få yttra oss om aktuella frågor eller inte? Jag anser att det skulle ha varit ytterst viktigt att utnyttja den här tiden i eftermiddag till att behandla ytterligare viktiga aktuella och brådskande frågor som vi i normala fall struntar i eftersom vi inte har tid med dem. I dag hade vi haft tid till det vi måste ha tid till, för de som har lust. Parlamentariker skall ju då och då kunna parlera, alltså kunna tala om väsentliga frågor. Det hade vi just i dag kunnat använda tiden otroligt väl till.
Jag vädjar således om att verkligen ge det utrymme som behövs åt aktuella och brådskande frågor, vilket är viktigt för att se till att frågor om de mänskliga rättigheterna inte offras enbart för att några personer gärna vill hem till sina valkretsar. Det har ni ju gott om tid till. Men de som vill ta till orda för att de anser det vara riktigt måste få möjlighet till det, och det under alla omständigheter på torsdagar. Torsdagen slutar inte med några flygplan kl. 16.00; den skall vara fram till kl. 18.30, tack!
(Applåder)

Talmannen.
Den fråga som ni tog upp nu, Mann, är den som Posselt tog upp nyss - för övrigt med samma glöd som ni.

Posselt (PPE-DE)
Herr talman! Jag skulle än en gång vilja anknyta till det som kollega Harbour sade. Först och främst, herr kollega Harbour, ni hör till dem som alltid fäster stor vikt vid fördraget, och när ni läser fördraget konstaterar ni att vi håller 12 reguljära plenarsessioner årligen, och vid behov kan vi hålla ytterligare plenarsessioner i Bryssel. Om vi skulle stryka dessa sex dagar under hösten skulle vi ha utskottstid, valkretsveckor och allt möjligt, och vi skulle i stället verkligen kunna utnyttja tiden här effektivt!
För det andra: i eftermiddag borde aktuella och brådskande frågor ha stått på föredragningslistan, till exempel kuppen i Elfenbenskusten. I dag tillkännagav man att detta ämne skall behandlas den 9 oktober. Det innebär att talmanskonferensen har beslutat att behandla detta angelägna ärende den 9 oktober, alltså om 14 dagar, i stället för i eftermiddag när det utan vidare hade varit möjligt.
För det tredje: den här veckan har ingen frågestund ägt rum, varken frågestunden med rådet eller den med kommissionen. Det är, som jag redan tidigare nämnt, en grundläggande rättighet för parlamentet, och att ingen frågestund ägde rum var också ett brott mot arbetsordningen. Herr kollega Harbour! Jag är mycket stolt över frågestunden, för det är en innovation som den brittiska parlamentarismens långa tradition har fört med sig till oss!

Talmannen.
Den här argumentationen som går över gruppgränserna är mycket intressant!

Schulz (PSE)
Herr talman! Jag vill än en gång återvända till vårt ämne. När jag lyssnar till kollegerna Harbour, Mann, Posselt och Grossetête förstår jag nu också varför gruppordförande Poettering alltid ser så blek ut.

De interna diskussionerna inom Europeiska folkpartiet tycks vara så livliga att det är ett nöje att lyssna till dem. Ni kanske kan bjuda in oss till er grupp någon gång, så att vi får ta del av er glädje.
(Applåder)
Vi har emellertid något att lära av debatten, och nu talar jag helt och hållet för den socialdemokratiska gruppen. Att Corbett-reformen har fört oss framåt kan vi se varje dag när det är tid för omröstning. I det sammanhanget har vi nu vunnit tid. Att den tiden inte används till att klara av parlamentariskt arbete är den felaktiga konsekvensen.
(Applåder)
Därför anser jag - och detta kommer vi från socialdemokratiska gruppens sida också att göra - att såväl ni, herr vice talman, i parlamentets presidium som partigrupperna i talmanskonferensen på nytt borde diskutera frågan om föredragslistans utformning, för så som det har gått till här i dag kan det inte fortsätta i framtiden.
(Applåder)

Talmannen.
Jag skall svara er, Schultz, liksom Harbour och andra som har nämnt presidiet. Föredragningslistan fastställs av era gruppledare, av våra gruppordföranden, vid gruppordförandekonferensen. Presidiet har andra mindre uppgifter och gör inte detta. Därför borde ni flytta in den här debatten i era grupper så att ordförandena får kännedom om den situation som har uppstått här i eftermiddag och som bortsett från att det finns lite olika synpunkter alla dock tycker är lite märklig. Schultz var självfallet provokativ och Elles lät sig provoceras.

Elles (PPE-DE).
Herr talman! En procedurfråga, för det första, som Schultz säkert kommer att inse när han ser de livliga debatterna i vår grupp, som pågår både offentligt och privat, har vi redan lockat en medlem av hans grupp, Balfe, som numera är medlem av vår grupp. Vi välkomnar alla andra som vill gå över till den här sidan av kammaren, för vi skulle vilja ha en absolut majoritet i parlamentet, som vi har bland kvestorerna!
För det andra har Schultz helt rätt i att vi måste fylla ut tiden. Det är kanske därför som Poettering såg lite blek ut, kanske är det överansträngning. När det gäller tid, så bör vi utnyttja den till fullo medan vi är i Strasbourg, i annat fall kommer det bara att återverka på de andra sammanträdesperioderna, om vi då måste göra saker som vi annars inte skulle göra.

Talmannen.
Ärade ledamöter! Ni har nått ert mål att klockan skulle bli 16.00 - det är uppenbart att det var det som var syftet.

