Uttalande av den nominerade kandidaten till ämbetet som kommissionens ordförande (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett uttalande från den nominerade ordföranden för kommissionen.
José Manuel Barroso
Herr talman, mina damer och herrar! Vi lever i en helt nya tidsera. Själv är jag övertygad om att man i framtidens historieböcker kommer att tala om tiden före respektive efter finanskrisen. Det är dock inte enbart en finansiell, ekonomisk och social kris. Det är också en värdekris. Därför anser jag att vi måste sätta vår europeiska sociala modell, vår sociala marknadsekonomi, i centrum av våra åtgärder mot krisen.
Samtidigt har krisen visat just hur beroende av varandra vi har blivit i denna globaliseringens era. Vi har en finanskris men också en energikris. Vi har problemen med livsmedelstrygghet och klimatförändringar, ett område där EU nu är ledande. Därför anser jag att vi kan säga att det är sanningens ögonblick för EU. Vill vi forma globaliseringen efter våra värden genom att försvara våra intressen, eller ska vi passivt utstå globaliseringen genom att följa efter de andra?
För mig är valet självklart. Vi måste anta utmaningen tillsammans, för om vi inte gör det tillsammans riskerar EU att bli marginaliserat. Vi har erfarenheten. Jag tror inte att någon annan region i världen har samma erfarenhet som vi av att upprätta en inre marknad, gemensamma regler, gemensamma institutioner och till och med en gemensam valuta samt en politik för solidaritet och sammanhållning. Vi har denna unika erfarenhet. I stället för att låta oss drabbas av globaliseringen kan vi forma den eftersom vi själva är ett globaliseringslaboratorium. Vi är mästare på globalt styre.
Detta är inte rätt tid för stillastående och rutin. Vi måste ha en plan för förändring. Nu mer än någonsin behöver vi ett starkt EU. Med Lissabonfördraget blir vi starkare i framtiden och mer handlingskraftiga.
När jag säger ett starkare EU måste vi ha klart för oss vad det betyder. Det betyder inte nödvändigtvis mer centralisering av makten. Jag är för den demokratiska subsidiaritetsprincipen, en subsidiaritet som naturligtvis är förenad med solidaritet med de beslut som fattas på den lämpligaste nivån.
När jag talar om ett starkare EU talar jag också om den europeiska andan, om den europeiska beslutsfattarkulturen, om gemenskapsmetoden och om viljan att handla tillsammans - inte enbart handlingsförmågan utan också viljan att handla, den politiska viljan. Vi behöver ett EU som envist försvarar sina värden och intressen, som avvisar protektionism i alla dess former, men utan att vara naivt, och som kan visa prov på denna dynamiska anda. Det var den dynamiska andan som var vägledande under arbetet med det dokument som jag skickade till er alla före detta sammanträde.
Den kommission som jag för närvarande leder fick som uppdrag att vara den första kommissionen i det utvidgade Europa, ett större EU med 27 medlemsstater. Nu när vi har befäst detta EU har vi lagt förutsättningarna för en ny ambition: en ny social ambition, eftersom det råder kris och arbetslösheten är européernas största problem. En ny ambition för bekämpandet av klimatförändringarna, ett område där vi redan spelar en ledande roll, och en ny ambition när det gäller hur vi ska förhålla oss till globaliseringen.
(EN) Förra veckan hade jag tillfälle att diskutera dessa politiska riktlinjer med alla politiska grupper som bjöd in mig. Jag menar att det var en mycket nyttig, konstruktiv och öppen diskussion och jag fick ta del av många synpunkter.
Det är nu hög tid för ett brett samförstånd och vissa överenskommelser om vägen framåt. Inför er alla i dag lovar jag högtidligt att om min utnämning bekräftas av parlamentet kommer jag att tillämpa dessa politiska riktlinjer under min andra mandatperiod. Tillsammans med de nya kommissionsledamöterna kommer jag att omvandla dem till ett lagstiftnings- och arbetsprogram för kommissionen. Jag ska inte upprepa riktlinjerna nu, men efter diskussionerna med er alla anser jag att det skulle vara till nytta att konkretisera vissa delar och även komplettera riktlinjerna med en del av era förslag. För att vara tydlig vill jag gå igenom dessa områden med er nu.
För det första grundförutsättningen: Samtidigt som vi till fullo genomför vår återhämtningsplan för att ta oss ur den ekonomiska och finansiella krisen måste vi hålla ett öga på framtiden. Vi måste återuppliva vår allomfattande sociala marknadsekonomi. Vi kommer att investera i nya källor till hållbar tillväxt, i smart grön tillväxt, i framtidens nätverk - alltifrån den digitala infrastrukturen till europeiska supernät för el och gas - och allt detta gör vi för att främja sysselsättning och sociala förmåner på hög nivå och förstärka den europeiska samhällsmodellen, samtidigt som vi hävdar oss i en allt mer konkurrensfylld värld.
Solidaritet måste förbli nyckeln. Förutom alla beslut som redan fattats och förslagits när det gäller strukturfonderna och dubblering av vårt stöd till vissa länders betalningsbalans, vill jag därför förbinda mig att använda alla till buds stående medel för att hjälpa de medlemsstater som har drabbats av allvarliga budgetpåfrestningar - nämligen de nya medlemsstaterna - tillbaka på vägen mot återhämtning.
Vi kan dock inte återgå till den tidigare tillväxtmodellen. Den har helt klart visat sig vara ohållbar. Vi måste skapa förutsättningar där övergången till en ekonomi med låg kolanvändning skapar konkurrensfördelar för våra företag, arbetstillfällen för våra arbetstagare och hopp för kommande generationer. Ja, jag instämmer med dem som sagt att samordning inte är tillräckligt. Ja, vi behöver utforma en verkligt europeisk dagordning. Ja, vi behöver en integrerad vision för en konsekvent europeisk strategi: En strategi för EU 2020 som bygger på öppna marknader genom att kombinera nya källor till hållbar tillväxt, sysselsättning och social sammanhållning, vår handlingsplan för klimatet och energitryggheten, en ny inriktning på industripolitiken och en övergång till kunskapssamhället. Jag förespråkar särskilt innovations- och stödåtgärder för små och medelstora företag. Ja, detta innebär en översyn av Lissabonstrategin efter 2010. Ja, vi behöver ett mycket mer integrerat förhållningssätt till de ekonomiska, sociala och miljömässiga riktlinjerna i olika strategier. Som kommissionens ordförande lovar jag att göra mitt bästa för att övertyga medlemsstaterna om att godkänna denna sammanhållna och samordnade uppläggning.
Jag sade i riktlinjerna att ekonomin behöver ett finansiellt system som är etiskt, stabilt och ansvarsfullt. Reglering och tillsyn har inte hållit takten med integrationen och innovationen på de finansiella marknaderna - vare sig i Europa eller på global nivå. Jag måste säga att jag chockerades av hur omfattande det oetiska beteende som vi bevittnade var. Vi kan inte tillåta en återgång till ”business as usual”. Exempelvis kräver bonusfrågan omedelbara åtgärder. Vi har nu en ledande ställning i G20 - en process som förresten inleddes i Europa - men det är helt riktigt att mer behöver göras. Nästa vecka inför G20-mötet i Pittsburgh kommer kommissionen att anta förslag om att bygga upp ett verkligt europeiskt system för tillsyn - ett system som avspeglar integrationen av vår inre marknad.
En översyn av våra åtgärder om tre år kommer att ge oss möjlighet att se vilka ytterligare åtgärder som behövs. Det är viktigt att vi får föreskrifter som garanterar den finansiella sektorns ansvar och legitimitet utan att kväva nytänkandet. Jag vill att EU ska behålla sitt världsledarskap inom finansiella tjänster.
I mina riktlinjer förklarade jag också varför krisen kräver en starkare fokusering på den sociala dimensionen i Europa på alla beslutsnivåer - i EU, men också på nationell nivå. Den finansiella sektorn och ekonomin kanske visar tecken på återhämtning, men låt oss göra klart för oss att krisen inte är över för dem som har förlorat sitt arbete. Vi kan inte säga att krisen är över förrän vi återigen börjar skapa arbetstillfällen i stället för att öka arbetslösheten.
Jag vill fullgöra mitt åtagande om hög sysselsättningsnivå och social sammanhållning genom en rad åtgärder som jag har diskuterat med somliga av er.
Jag har tydligt angett min respekt för de grundläggande sociala rättigheterna och principen om rörlighet för arbetstagarna. Tolkningen och genomförandet av direktivet om utstationerade arbetstagare brister i båda avseendena. Därför vill jag så snart som möjligt föreslå en förordning som ska lösa de uppkomna problemen. Förordningen kommer att antas av Europaparlamentet och rådet genom medbeslutande. Fördelen med en förordning är att en sådan ger större rättssäkerhet än en översyn av själva direktivet, vilket fortfarande skulle lämna för mycket utrymme för avvikelser i det nationella införlivandet och ta längre tid att ge verkliga effekter i praktiken. Men om vi under utarbetandet av förordningen upptäcker att det finns områden som vi behöver gå tillbaka till i själva direktivet kommer jag inte att tveka att göra det. Kort sagt är jag fast besluten att bekämpa alla former av social dumpning i EU.
Frågan om sociala konsekvensanalyser av alla framtida förslag togs också upp, och jag håller med om att det behövs. Det första testfallet för en sådan social konsekvensanalys borde bli översynen av arbetstidsdirektivet. På grundval av konsekvensanalysen kommer nästa kommission att samråda med arbetsmarknadens parter och lägga fram ett allsidigt lagförslag.
I riktlinjerna framhåller jag de allmännyttiga tjänsternas betydelse för vår europeiska samhällsmodell. I Lissabonfördraget är denna punkt mycket klar, och jag är redo att arbeta tillsammans med er för att utarbeta ett kvalitetsregelverk för allmännyttiga tjänster.
Jag betonade också jämställdhet mellan kvinnor och män och behovet av att avskaffa löneklyftan mellan dem. Därför åtar jag mig nu att arbeta med er på en kvinnostadga, vilket samtidigt blir ett sätt att högtidlighålla den 15:e årsdagen av Pekingkonferensen 2010.
I mina riktlinjer uttrycker jag min fasta föresats att se till att Lissabonfördragets nyheter inom internationella förbindelser, bland annat den europeiska avdelningen för yttre åtgärder och posten som hög representant och vice ordförande för kommissionen, fungerar effektivt. Enligt min mening är det en av de viktigaste nyheterna i vårt Lissabonfördrag, och jag vill i största allmänhet förstärka samarbetet med Europaparlamentet inom området yttre förbindelser.
EU behöver dock medel som motsvarar dess ambitioner. Som jag sade i riktlinjerna kräver detta en övergripande reform av EU:s budget på utgifts- och inkomstsidan. Vi måste röra oss bort från den snäva fokuseringen på betalningsbalanser och i stället gå mot en uppläggning som grundas på solidaritet, delade bördor och rättvisa. Detta gäller också frågan om egna medel. EU måste ha ett mer öppet och effektivt sätt att finansiera sin politik, och jag är redo - förhoppningsvis med stöd från parlamentet - att ta denna strid med medlemsstaterna när vi omformar EU:s budget. Jag vill också titta på nya finansieringsformer i nära samarbete med Europeiska investeringsbanken.
Jag är också för smart lagstiftning, och jag vill upprepa att förenklade förfaranden och minskad administrativ börda för företagen, särskilt för de små och medelstora, kommer att förbli en prioriterad fråga för den nya kommissionen. Denna uppgift - liksom konsekvensbedömningsnämnden och efterhandsutvärdering - kommer att stå under mitt direkta överinseende för att verkligen avspegla den prioritering vi ger den. Jag kommer också att försvara den inre marknadens integritet, precis som vi har gjort under årens lopp och ibland under svåra omständigheter. Utan en inre marknad och utan en sammanhållningspolitik har vi ju helt enkelt ingen europeisk union.
Men varför stoppa där? Varför enbart försvara den inre marknaden? Jag vill slutföra de saknade länkarna så att företag och konsumenter kan åtnjuta de fulla fördelarna.
Ärade ledamöter! Jag är redo att tillämpa dessa prioriteringar vid organiserandet av nästa kommission så snart jag har fått er bekräftelse, men jag kan redan i dag delge er vissa organisatoriska ändringar som jag tänker införa.
Jag kommer att inrätta en befattning som kommissionsledamot med ansvar för rättsliga frågor, grundläggande rättigheter och medborgerliga friheter, inklusive medborgarnas och minoriteternas rättigheter, för att avspegla att EU är en gemenskap med rättigheter och värden.
Jag kommer också att inrätta en befattning som kommissionsledamot för inrikes frågor och migration, inbegripet säkerhet. En av de viktigaste uppgifterna för den kommissionsledamoten kommer att vara att utarbeta en verkligt gemensam migrationsstrategi: främja integrationen av lagliga invandrare, bekämpa illegal migration och därmed förknippad kriminell verksamhet samt svara för solidaritet mellan medlemsstaterna. Vi behöver solidaritet. Vi behöver solidaritet när vi måste stödja våra baltiska vänner eller länder som drabbats av gaskrisen mellan Ryssland och Ukraina, men vi behöver också solidaritet när vi måste stödja våra Medelhavsvänner när de står inför problem som de inte kan hantera ensamma.
Jag kommer också att inrätta en befattning som kommissionsledamot för klimatförändringar för att visa att klimatförändringarna är en utmaning som behöver angripas inom samtliga våra politikområden. En särskild kommissionsledamot för klimatåtgärder är också en viktig signal om att EU tänker hålla takten i åtgärderna oavsett vilken ambitionsnivå som blir följden av Köpenhamnskonferensen.
Vi behöver också en grundläggande översyn av EU-institutionernas tillgång till och utnyttjande av vetenskaplig rådgivning. I nästa kommission kommer jag att inrätta en tjänst som chefsrådgivare på det vetenskapliga området med uppgift att bidra med strategisk, vetenskaplig rådgivning på alla stadier i utvecklingen och genomförandet av politiska åtgärder. Detta avspeglar den vikt som jag fäster vid forskning och utveckling. Enligt min mening har vi mycket kvar att göra på detta område. Forskning och utveckling om något är ett område där de fragmenterade insatserna i Europa inte ger önskat resultat. Enligt min uppfattning finns det en potential när det gäller alltifrån bekämpningen av klimatförändringarna till energitryggheten om vi vill arbeta tillsammans inom forskning och utveckling för Europa.
Det jag föreslår är inget mindre än en omvandlingsplan för EU. För att förverkliga denna ambition har jag föreslagit ett särskilt partnerskap mellan parlamentet och kommissionen. Vi företräder de två främsta EU-institutionerna, och detta ger oss ett särskilt ansvar att skapa ett verkligt europeiskt offentligt forum för debatt. Jag är redo att ge mitt bidrag till den europeiska parlamentariska demokratin.
Under de senaste månaderna har jag haft tillfälle att diskutera detta med er talman Jerzy Buzek, vilket ledde till de många förbättringar som jag föreslår i mina riktlinjer, exempelvis en regelbundet återkommande frågestund. Efter mina möten med grupperna är jag redo att ta upp förslag som en del av er lämnat, inte bara att träffa talmanskonferensen mer regelbundet utan även att upprätta en lämplig dialog med er utskottsordförandekonferens. Konkret vill jag varje år inbjuda ordförandekonferensen att träffa hela kommissionen med samtliga ledamöter innan kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram antas.
Vi lever verkligen i en mycket speciell era med osäkerhet och maktskiften. Det kanske är fråga om en fundamental förändring i förbindelserna mellan stormakterna, och det finns verkligen stor anledning att oroa sig för växande nationell egoism, oförtäckt nationalism, oroväckande nationalism och vissa former av extremism. Det finns en verklig fara att våra resultat när det gäller europeisk integration ifrågasätts. Därför anser jag det vara viktigt att ha denna särskilda relation mellan kommissionen och parlamentet för att bekämpa den nationella egoismen.
Låt mig avsluta med en vädjan till er alla. Nu mer än någonsin behöver vi ett starkt EU och en stark europeisk kommission. Uppriktigt sagt måste en stark kommission vara en politisk kommission - men en politisk kommission måste inte vara en partisk kommission. Som ordförande för kommissionen är mitt parti Europa. Nästa kommission kommer precis som den nuvarande att bestå av ett stort antal ledamöter från en mängd olika politiska familjer. Jag vill att Europas politiska mångfald ska avspeglas i kommissionen och i de viktigaste posterna inom kommissionen. Det är endast med detta tvärpolitiska stöd som vi faktiskt kan få ett starkt EU och en stark kommission.
Vi behöver en kommission som håller sina löften. Vi behöver också ett parlament som klarar av att mobilisera de funktionsdugliga majoriteter som krävs för ett handlingskraftigt EU. Vill ni ha en stark kommission som ibland står upp mot medlemsstaterna och nationell egoism måste ni ge kommissionen det starka stöd den behöver.
Vi har alla olika politiska och ideologiska ståndpunkter, och vi kommer från mycket olika politiska familjer, men jag tror att i tider som dessa behöver vi förutom våra övertygelser också en stark etik av europeiskt ansvar. Det är till ert europeiska ansvar som jag vädjar - en vädjan som genomsyras av mitt engagemang för Europa. Låt oss inleda den europeiska resan tillsammans.
(Ihållande applåder)
Joseph Daul
Herr talman, mina damer och herrar! I juni i år bekräftade Europa sitt stöd för gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokraterna) genom att göra vår grupp till den ledande kraften i parlamentet för tredje gången i rad.
Genom sin röst förespråkade våra medborgare ett antal tydliga alternativ: valet av ett stabilt och starkt EU i en tid av kris och ovisshet, valet av en social marknadsekonomi försedd med etiska regler och valet av en ansvarskännande klimat- och energipolitik. PPE-gruppen var det enda parti som flera månader före valet föreslog en kandidat till posten som ordförande för kommissionen. Europas befolkning godkände därmed själva indirekt valet av José Manuel Barroso genom att ge oss de flesta rösterna.
För min del är jag stolt över att PPE-gruppen gjorde detta val, och jag kan faktiskt säga att jag är stolt över att vi tog den risken.
Alla vet vilka PPE-gruppens hjärtefrågor är. Det är samma frågor som en gång inspirerade EU:s grundare och som fortsatt att inspirera de flesta av regeringarna i dagens Europa. De flesta av målen är gemensamma och upprätthålls av den nuvarande kommissionsordföranden José Manuel Barroso.
Mina damer och herrar! PPE-gruppen stöder José Manuel Barroso därför att han har visat sin duglighet. Det har han gjort i fråga om energi- och klimatpaketet och genom att göra det möjligt för EU att bli världsledande i kampen mot global uppvärmning. Det är detta banbrytande EU som kommer att vara förebilden vid Köpenhamnskonferensen. Han har också visat sin förmåga att höja de etiska normerna i de finansiella systemen, vilket gjort att EU var först med att dra lärdomar av den finanskris som ingen, och jag menar verkligen ingen, hade förutsett. Det är EU och Barrosokommissionen som visar våra amerikanska och asiatiska samarbetspartner vägen i G20.
Förr beskrevs Europa som en politisk dvärg. Hur kan man annat än glädja sig över att EU till sist är i ledningen för de två viktigaste frågorna för européerna - krisen och klimatförändringen?
Jag vill lägga till att José Manuel Barroso är den första kandidaten till posten som ordförande för kommissionen som så nära involverat parlamentet i sitt arbete med utformningen av riktlinjerna. Han är den förste som föreslagit ett verkligt partnerskap mellan dessa två institutioner genom en rad konkreta åtgärder.
Detta menar jag är en viktig utveckling för europeisk parlamentarism. Det är en möjlighet som vi parlamentsledamöter måste gripa. Därför hoppas min grupp att ordförande Barroso kommer att bilda en ny kommission och snabbt komma igång med arbetet.
Självfallet kan kommissionens ordförande inte företräda ett enskilt parti. Självfallet måste ordföranden kompromissa med kommissionens ledamöter som tillhör flera olika politiska familjer. Det är något som vi välkomnar eftersom EU endast kan byggas i en anda av öppenhet och samförstånd.
Herr talman, fru rådsordförande! Med detta sagt har jag en vädjan till er. När ordföranden för kommissionen väl har valts måste ni omedelbart sätta igång med att bilda resten av kommissionen, oavsett vilket fördrag som är i kraft.
Och herr Barroso! Om ni som jag hoppas får stöd av en majoritet av Europaparlamentets ledamöter kommer detta inte att vara ett fribrev. Det vet ni, men det är min plikt att säga det igen till er här. Eftersom PPE-gruppen delar de flesta av era övertygelser har ni också ett ansvar: att se till att kommissionens arbete under de kommande åren infriar våra och européernas förväntningar.
Vi har förtroende för er, men tvivla inte på att vi också kommer att fullgöra vår plikt som lagstiftare i det partnerskap som ni kommer att föreslå.
Mina damer och herrar! Tack för er uppmärksamhet.
(Applåder)
Martin Schulz
Herr talman, mina damer och herrar! Jag har frågat mig själv under de senaste dagarna varför en kandidat som är så kontroversiell i alla grupper i parlamentet orsakar så lite kontroverser i rådet. Jag tror att svaret är uppenbart. Om jag hade varit regeringschef skulle jag också ha valt José Manuel Durão Barroso. Det kunde inte ha funnits en bättre talesman för Europeiska rådets intressen under de senaste fem åren. Herr Barroso! Er vädjan till parlamentet om samarbete är därför korrekt, men den kommer för sent.
(Applåder)
En aspekt av de gångna fem åren var att ni ständigt stod till tjänst för regeringarna i EU, och det är just ett av skälen till varför det finns så mycket skepsis till er. Många vänner är farligare än fienderna. Knappt hade ni avslutat ert anförande med påståendet ”Jag är allas kandidat”, förrän Joseph Daul sade: ”Detta är Europeiska folkpartiets kandidat.” Vilken risk för er, herr Barroso! Av vilket skäl skulle någon annan tänkbar majoritet i kammaren välja er om ert program är Europeiska folkpartiets program?
Vi kunde ha börjat med en annan majoritet. I juli såg vi en potentiell majoritet bildas i kammaren efter överläggningar i de olika grupperna, som Guy Verhofstadt hade sammanfört till en reforminriktad Europavänlig majoritet. Detta ledde till att omröstningen sköts upp till september och andra ting skulle kanske också ha varit möjliga. Tyvärr fortsatte inte gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa att stödja sin ledare. Det hade annars varit möjligt. Det är därför som vi röstar i dag och bedömer om det ni säger är trovärdigt.
Knappt hade ni börjat koncentrera er på ett program förrän ni började göra något annat. Under de senaste dagarna har ni skickat ut era budbärare med budskapet: Moi, j'ai la majorité - jag har en majoritet. Det kan hända att ni får en majoritet i morgon. Det kanske blir så. Kanske ni får en majoritet i morgon bestående av PPE-gruppen och ALDE-gruppen, där en majoritet kommer att rösta för er, och så självklart den enda grupp som enhälligt, omgående och utan att tveka kommer att rösta för er: Europeiska konservativa och reformister, Lech Kaczyńskis och hans brors parti, Vaclav Klaus' parti, Torypartiet. Ni säger att ni vill uppnå en majoritet för Lissabonfördraget, men detta är ju det parti som invänder mot fördraget. Hur kan ni leda EU på en Europavänlig väg om ni ingår allianser av detta slag?
(Applåder)
Vidare handlar det inte bara om er. Det handlar visserligen om er men också om frågan: Barroso - ja eller nej? Det handlar om frågan om ni kommer att vinna en majoritet - ja eller nej? Det handlar dock också om en annan fråga. Det handlar om riktningen för EU som helhet, och det är inte ert beslut ensamt. Här deltar också rådet och framför allt parlamentet i beslutet om kommissionens sammansättning, om de portföljer som ni kommer att göra tillgängliga och om det program för de närmaste fem åren som ni kommer att lägga fram.
Det handlar om er, men också om frågan om vi slutligen ska klara av att reglera den inre marknaden och finansmarknaderna och om vi slutligen ska klara av att sätta stopp för den billiga arbetskraften i Europa som förstör den sociala sammanhållningen i vårt samhälle. Det handlar också om att kunna få till stånd en förändring av EU:s riktning, vilket kommissionen som helhet måste stödja.
För oss är det därför också en fråga om programrelaterade aspekter. EU kan inte reduceras till en fråga om en enskild person och till om denna person har majoritet eller inte. Vi behöver mer! Vi behöver sociala konsekvensanalyser. Ni har sagt att ni vill införa det. Vi kommer att döma er efter om ni verkligen gör detta, efter om ni är redo att utarbeta förordningar tillsammans med parlamentet enligt en interinstitutionell överenskommelse.
I framtiden måste kommissionen i förväg överväga vilka effekter dess åtgärder kommer att få på de sociala trygghetssystemen i medlemsstaterna. Vi vill ha och behöver ett direktiv för offentliga tjänster, för allmännyttiga tjänster. Kommissionen får helt enkelt inte vänta tills den sista offentliga kyrkogården i Europa är privatiserad. Den strategin måste upphöra för gott. Vi behöver också en förändrad inriktning på lönepolitiken i EU.
Herr Barroso! Vilket medel vi än väljer förväntar jag mig att få höra en mening från er. Ni har ännu en gång försummat att säga den i dag. Men jag förväntar mig dock att ni ska säga den någon gång. Målet för kommissionen, särskilt efter EG-domstolens dom i målen Viking, Laval och Rüffert, måste vara lika lön för lika arbete på samma plats för både män och kvinnor.
Det här är de frågor som gäller program och innehåll som vi vill diskutera med er men inte enbart med er. Frågan gäller också vilka kommissionsledamöterna är och vilka ansvarsområden de har. Jag vet inte vilket som har vållat störst skada i EU, ni själv eller att ni inte stoppade Charlie McCreevy från att göra vad han kunde göra. Vi behöver en förändrad inriktning i EU. Det är detta som vi kommer att döma er efter.
(Applåder)
Vi kan därför se ett samband mellan morgondagens omröstning och den slutliga omröstningen om kommissionen. Det finns ett sätt att ta sig dit. Det är möjligheten att uppnå större enighet och förtroende än vad som för närvarande är fallet. I fråga om ert bokslut för de gångna fem åren och det om ni har lagt fram för oss hittills - jag talar inte om vad som kan hända i framtiden utan om vad som nu finns på bordet - kan jag med visshet säga er en sak: ni har inte stöd från min grupp.
(Applåder)
Talmannen
Jag vill informera er om att vi har en ny arbetsordning. Alla har kanske inte satt sig in i den ännu. Enligt regeln får ledamöter som är närvarande i kammaren hålla upp ett blått kort under ett anförande så får de ställa en fråga till den person som talar. Frågan får inte vara längre än en halv minut och får endast ställas med talarens medgivande. Detta är en ny regel som vi inte har haft tidigare. Syftet är att liva upp våra debatter.
Miguel Portas
(PT) Herr talman! Jag ska fatta mig mycket kort: Herr Schulz! Jag lyssnade mycket noga till er, och jag instämmer i många av de frågor ni ställde till kommissionens ordförande, som nu kandiderar igen. Jag har även hört er säga att socialdemokraterna inte stöder högern och att EU inte bara består av högern. Herr Schulz! Jag undrar hur många ledamöter från er parlamentsgrupp - socialdemokraterna, portugiser, spanjorer eller britter - som redan gett sitt stöd till den nya kandidaten, oberoende av era egna ståndpunkter?
Martin Schulz
(DE) Herr talman! Jag måste medge att jag inte känner kollegan. Jag är dock glad att som nya kolleger ...
(Häcklande)
Har han varit här ett tag? Jag har inte riktigt lagt märke till honom förrän nu. Efter vad jag har hört förstår jag varför.
Vi kommer i kväll att besluta om den slutliga omröstningen för vår grupp. Jag vet inte hur djupa de demokratiska strukturerna är i ert parti, men vi är ett demokratiskt parti, och därför kommer vi att fatta beslut i kväll genom en demokratisk omröstning.
Talmannen
Jag vill påpeka att endast en fråga per anförande är tillåten, eftersom vi annars kanske aldrig skulle få något slut på debatten.
Guy Verhofstadt
Herr talman! Sedan vi inledde utnämningsförfarandet har som ni vet gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa sagt att vad som står på spel här är programmet för de närmaste fem åren. Det är alltså inte en fråga om personer eller personligheter. Vad som räknas är det program som kandidaten presenterar, först översiktligt som nu och sedan det detaljerade programmet, som jag hoppas kommer att läggas fram i slutet av året när kommissionen är klar.
För det andra, på begäran av vissa av mina kolleger har vår grupp också ingående diskuterat om vi skulle vänta med att fatta det slutliga beslutet. Vi stödde detta förslag i juli eftersom vi ansåg det nödvändigt att kandidaten hade ett program, vilket inte var fallet tidigare. Det var enligt min mening rätt beslut i juli att avvakta med utnämningen och invänta de förslag som vi nu kommer att diskutera. Vi ansåg dock att så snart kandidaten hade lagt fram sina riktlinjer var det inte någon poäng med att ännu en gång säga att vi skulle vänta några veckor eller månader.
Vi genomgår en ekonomisk och finansiell kris, och därför behöver vi EU:s institutioner, och vi behöver en kommission. Det är inte särskilt ansvarsfullt ...
(Applåder)
... Det är inte särskilt ansvarsfullt att i dag säga ”Låt oss vänta”. Vänta på vadå? Vänta två veckor, tre veckor, två månader tills de lägger fram förslag? De finns där. Låt oss ta vårt ansvar oavsett om vi röstar för eller emot, men låt oss ta vårt ansvar.
För det tredje blev vi inte särskilt övertygade av de riktlinjer som kandidaten lade fram. Jag anser att dessa ibland detaljerade förslag bygger på en felaktig grundtanke, nämligen på antagandet att konjunkturnedgången är över, att en återhämtning är på gång och att vi inte behöver fler politiska åtgärder från gemenskapen för att ta oss ut ur krisen. Detta är en dålig utgångspunkt eftersom lågkonjunkturens slut inte innebär att det är början på en återhämtning. Vi kan hamna i ekonomisk stagnation som i Japan, där man har väntat på tillväxt i 10 eller 15 år. Därför behöver vi också en ny integrerad gemenskapsstrategi som sträcker sig längre än 27 nationella planer. Det är det krav som vi ställer som liberaler och demokrater, och det är lika viktigt att kommissionen så snabbt som möjligt planerar för en sanering av bankerna. Inte 27 olika planer som vi har i dag, utan en gemensam och enhetlig strategi som utstakats av kommissionen.
Herr Barroso! Jag hörde er säga i vår grupp att ni var beredd att lägga fram förslag om både en ny integrerad gemenskapsstrategi som sträcker sig längre än 27 nationella planer och en europeisk stabilisering av banksektorn. Detta är positivt, och det som vi begär är att dessa två ingredienser ska vara detaljerade och utvecklade i det program som ni nu kommer att utarbeta och som ni kommer att lägga fram tillsammans med kommissionen.
Vårt stöd är mycket tydligt. Det är villkorat. Det innebär att vårt stöd kommer att fortsätta till dess att vi i varje del av kommissionens program ser följande ingredienser: en ny integrerad gemenskapsstrategi, en plan för att stabilisera banksektorn som går utöver det som ni upprepade i dag i ert anförande, en budget som bygger på egna medel och en halvtidsöversyn av den finansiella tillsynen. I fråga om detta ämne måste jag säga er att jag är fortsatt övertygad om att det är Europeiska centralbankens struktur som bör användas, inte de förslag från Jacques de Larosière som för närvarande är kommissionens och rådets utgångspunkt.
Slutligen kommer som ni vet vårt stöd också att vara beroende av kommissionens nya sammansättning. Vi vill ha en effektiv kommission vars befogenheter fördelas mer jämnt än vad som varit fallet tidigare. Här räknar vi också med det löfte som ni gav till vår grupp, nämligen att en särskild kommissionsledamot från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, med ansvar för grundläggande rättigheter och medborgerliga friheter, kommer att få plats i ert lag. Det är viktigt att denna kommissionsledamot får gemensamt ansvar med de andra kommissionsledamöterna och inte bara som rådgivare.
För EU:s allmänna bästa behöver vi således en djärvare och mer ambitiös kommission, vilket vi hoppas att ni kommer att garantera. Jag hoppas också att ni kommer att uppfylla våra förväntningar i ert definitiva program.
Daniel Cohn-Bendit
Herr talman, herr ordförandekandidat, mina damer och herrar! Jag måste erkänna att jag tror att jag hallucinerar.
Först får vi höra: ”Allting har ändrats så jag stannar!” Anledningen till att José Manuel Barroso måste stanna är att allting har ändrats och att han står för stabiliteten i en föränderlig värld. Så låt det ske.
Sedan hörde jag vad Joseph Daul hade att säga. Jag deltog valkampanjen i Frankrike. I Frankrike fick vi under valkampanjen höra att när det gäller bankerna, vänd er till Sarkozy, när det gäller klimatförändringen, vänd er till Sarkozy, när det gäller förändringen i Europa, vänd er till Sarkozy. Nu hör jag Joseph Daul säga att när det gäller klimatförändringen, vänd er till Barroso, när det gäller problemet X, Y eller Z, vänd er till Barroso. Ni kommer att få en utskällning från Elyséepalatset, min vän! Ni kommer att få en utskällning! Hur som helst är hela affären otrolig! Ja, ja, jag vet maj -68. Det irriterar er, ni kommer alltid dragande med samma gamla sak. Jag kommer att förklara det för er en dag om ni vill lyssna.
Allt jag säger är att denna plats, just här, är en plats där vi har rätt att säga vad som helst. José Manuel Obama: Ja, han kan! Han kan göra precis vad han vill nu. Han kan göra allting som han var oförmögen att göra under fem år. Ni kommer att se vad som händer, och apropå stats- och regeringschefer. Fru Malmström! Se upp! Den tid då lille herr Barroso lyssnade till er är över. Ni kommer att vara tvungen att lyssna till honom nu. Han kommer att påtvinga er en ny integrerad politik, inte en samordningspolitik. Ni kommer att vara tvungen att följa hans order ... Nej, men stopp, stopp, herr Barroso! Vi vet hur ni är! Under fem år i kammaren har ni inte en enda gång sagt ”jag hade fel”, som jag, Daniel Cohn-Bendit, och andra har gjort ...
Ni talar om europeiska värden, ni talar om europeisk etik, men problemet är följande, herr Barroso. Om ni verkligen vill ha förändringar måste ni förklara en sak för Europaparlamentets ledamöter och för medborgarna: lösningen på den finansiella och ekonomiska krisen måste samtidigt vara en lösning på miljökrisen. Om ni vill ta itu med kriserna måste ni vidare omvandla Europa - reformera räcker inte - och med det menar jag en miljömässig och social omvandling. Våra produktionssystem måste ifrågasättas. Bankerna: varför blev de galna? Eftersom vi har ett system som gör dem helt galna. Varför? Av den enkla anledningen att det handlar om att ha mer och mer och ännu mer, ännu snabbare.
Är det så, herr Barroso? Är det så, stats- och regeringschefer, att majoriteten av kammaren i dag är beredd att utmana inställningen ”mer och mer så snabbt som möjligt”? Detta är roten till krisen, och när människor talar om hållbar utveckling handlar det inte bara om några lappverksåtgärder, det handlar om att försöka förklara och förstå att medan det finns områden som behöver tillväxt, dvs. selektiv tillväxt - förnybar energi osv. - finns det en mängd områden som behöver tyglas. Det behövs en proportion, och här står jag och hallucinerar ännu mer.
Ni talade om Lissabonprocessen. Ni talade om forskning. Herr Barroso! Förklara en sak för mig. Under fem år - eller snarare under fyra år, det sista året efter krisen var ni försiktigare - förklarade ni för oss att grunden för ekonomisk och miljömässig effektivitet var avreglering. Avreglering. Ja verkligen, jag kommer ihåg era anföranden, jag kommer ihåg vad ni sade. Sedan när kriserna kom insåg ni plötsligt att det inte fungerade på det sättet. När det gäller kriserna - och det hedrar er - sade vi aldrig att ni var diskrediterad, vi sade bara att med det sätt på vilket ni, herr Barroso, har lett kommissionen har vi inget förtroende för er. Ni är europé, men samtidigt är ni fastlåst i en ideologi som är just den som orsakade krisen, inte den som löser den.
Och Guy Verhofstadt, det här tar verkligen priset nu. Under valkampanjen sade vi - jag kommer att sluta här och dessutom kommer Barroso att tacka oss för det - att vi inte ville rösta i juli. Nu är alla tacksamma mot oss för att omröstningen inte ägde rum i juli eftersom José Manuel Barroso åtminstone kunde lägga fram sitt program. Om Joseph Daul hade fått bestämma, om Barroso hade fått bestämma, skulle vi ha röstat utan något program i juli, och allting skulle ha varit bra! Så tacka oss åtminstone för att ha gett er tillfälle att lägga fram ert program.
För all del, för all del, herr Barroso.
För det andra - men detta är obetalbart - säger ni: ”Varför skjuta på det längre?” Av den enkla anledningen - och detta är helt nytt - att folket på Irland kommer att rösta om tre veckor, och om det blir som jag och andra tror röstar de för Lissabonfördraget, vilket ger en annan förutsättning för kommissionen. Ni säger till oss: ”Det är absolut nödvändigt eftersom vi är i en ekonomisk kris så får ni se vad som händer.”
Under de närmaste två månaderna kommer Barroso att vara tvungen att bilda sin kommission. Han kommer inte att ha tid med vare sig Lissabon eller Köpenhamn eftersom han måste förhandla med Nicolas Sarkozy. Kommer Michel Barnier att få den inre marknaden? Om Barnier får den inre marknaden, vad kommer han då att ge polackerna som han har lovat en fin kommissionsplats? Vad kommer han att ge tyskarna? Vad kommer han att ge britterna? Eftersom kommissionen bara handlar om kohandel! Och kohandeln kommer att hålla honom upptagen, men medan han är upptagen med kohandel kommer de andra att kohandla i Köpenhamn.
Detta är problemet. Detta är verkligheten. Herr Barroso! Avslutningsvis vill jag säga till er att visst är ni en hedersman, men ni ska veta en sak: gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen har inte förtroende för er och kommer att rösta mot er utnämning eftersom vi anser att EU behöver någon bättre, någon bättre än ni, herr Barroso!
(Applåder)
Michał Tomasz Kamiński
Daniel Cohn-Bendit kanske talade för länge, och det är nog så att jag knappast instämmer med honom alls, men han har alltid intressanta saker att säga, och det är trots allt viktigt i parlamentet. Herr talman! Det ger parlamentet den vitalitet som ni talade om i ert anförande tidigare i dag.
Gruppen Europeiska konservativa och reformister kommer att rösta för den nominerade ordföranden Barroso. Herr ordförande! Vi kommer inte att göra detta eftersom vi är överens med er om allting. Det finns tyvärr många frågor där vi inte är överens. Till att börja med vill jag nämna ert entusiastiska stöd för Lissabonfördraget. Vi delar inte den entusiasmen, men vi instämmer i den avsky och det fördömande av alla former av nationell egoism och nationalism som ni uttryckte i ert anförande.
Det var faktiskt Europa, vår kontinent som vi vill ska leva i fred och fortsätta att leva i fred, som nationell egoism och chauvinism bragde i så stor olycka. I dag tackar vi Gud för att vi lever i ett Europa i fred.
Vi är inte överens om en del av de frågor som José Manuel Barroso talade om. Vi har rätt att vara oense, och vi kommer att försvara den rätten även om somliga ständigt ifrågasätter det enkla faktum att väljarna i EU röstade för Europeiska konservativa och reformister, och jag lovar att de kommer att välja ännu fler av dem. Vi kommer att finnas på plats här, och vår röst kommer att höras.
Vi har därför rätt att tala på väljarnas vägnar när vi säger att vi stöder José Manuel Barroso i hans svåra uppdrag. Jag är glad att europeisk solidaritet har nämnts i dag. Jag är glad att det har sagts att kommissionen - den nya kommissionen under Barrosos ledning - kommer att leda insatserna för att göra det möjligt för oss att ta oss ur den ekonomiska krisen. Det är oerhört viktigt, och vi är glada över att det ambitiösa program som Barroso har lagt fram verkligen tycks vara inriktat på de viktigaste områden där det krävs åtgärder från vår sida. Detta visar förresten hur stort behovet av samarbete mellan nationerna är i dagens EU. Krisen påverkar oss alla oberoende av vilket politiskt system och vilken ekonomi som vi är en del av, oberoende av i vilken region av Europa våra länder finns. Krisen påverkar oss alla, och vi måste alla bekämpa krisen.
Herr ordförande! Genom att ge er stöd på vår grupps vägnar vill jag vädja till er att under kommande månader se till att EU inte förhåller sig likgiltigt inför vad som händer i världspolitiken. Jag vill inte sticka under stol med att det som sker i dag i Iran enligt min mening är en av de viktigaste prövningar som väntar västvärlden.
Iran är ett land som inte gör någon hemlighet av sina kärnvapenambitioner. Presidenten i det landet förnekar inte bara förintelsens förfärliga brott utan hotar även dagens Israel med utplåning. Enligt min mening finns det inget utrymme för den typen av beteende, och det borde inte accepteras i en modern, demokratisk värld. Vår grupp förväntar sig att Europeiska kommissionen under er ledning kommer att bestämt invända mot de odemokratiska förfarandena och den odemokratiska politik som den nuvarande regeringen i Iran för och som är riktad mot vår viktigaste allierade i Mellanöstern - mot staten Israel.
Vi förväntar oss också - och jag är glad att detta alltid framtonar starkt i det ni säger, herr ordförande - att EU:s utrikespolitik alltid kommer att vara en härold för medborgerliga friheter och att den alltid också kommer att främja våra europeiska värden utanför våra gränser.
Ni lyckades förvisso inte undvika att göra misstag under den föregående mandatperioden, men ingen som är engagerad i politik undviker att göra misstag - så är det tyvärr i världen. Det är dock ett hårt arbete som ni åtar er. Vi räknar med att ni kommer att hålla flaggan högt för europeiska värden och arbeta för det goda i - och det vill jag framhålla - ett gemensamt och enat Europa.
Lothar Bisky
Herr talman, herr Barroso, mina damer och herrar! Herr Barroso, ni står för en fortsättning på den politik som har bidragit till den största ekonomiska krisen under efterkrigstiden. När kasinona i våra största finanscentrum öppnas igen får världens medborgare stå för räkningen. Konsekvenserna av krisen är arbetslöshet, fattigdom, lägre inkomster och mindre utbildning. Ni påstår att finanskrisen främst härrörde från USA och att det endast var bankerna som orsakade kollapsen. Vi säger att det politiska systemet, inklusive Europeiska kommissionens politik, har ansvaret för att ha främjat kasinokapitalismen. Liberaliseringsideologin, avregleringen och privatiseringen har lett till krisen. Om vi fortsätter som tidigare kommer det att leda till en ännu svårare kris.
Det politiska systemet måste ta ansvar, lära sig av sina misstag och överge de nyliberala idealen. Europeisk politik måste konsekvent inriktas på det europeiska folkets intressen. Jag kan inte hitta någon sådan fokusering i era riktlinjer. Jag är dock nöjd med era kommentarer i dag. Sociala frågor gavs större vikt än vad som var fallet för ett år sedan.
Jag vill illustrera vår politiska oenighet med några exempel. Ni vill hålla fast vid Lissabonstrategin. Men det europeiska folket behöver bra arbetstillfällen med löner som tillåter ett värdigt liv. Det som behöver sättas på dagordningen är en minskning och inte en ökning av antalet arbetstimmar.
Vi förväntar oss att den nya kommissionen ska omforma direktivet om utstationering av arbetstagare. EU måste äntligen garantera att sociala rättigheter inte kommer att uppoffras för konkurrensstrategin. Därför har vi tillsammans med en del andra föreslagit en rättsligt bindande bestämmelse om sociala framsteg och en stadga för offentliga tjänster, som ska ge social trygghet och allmännyttiga tjänster företräde framför förordningar om den inre marknaden. Av det ni sagt förstår jag att det inte är något som ni förespråkar.
I Zimmermannbetänkandet efterlyste Europaparlamentet minimilöner på minst 60 procent av den genomsnittliga inkomsten i respektive medlemsstat. Ni hävdar att ni inte kan göra något åt detta. Jag anser att ni kan det, till exempel genom riktlinjer för sysselsättningspolitiken.
Ni är helt inriktad på stabilitets- och tillväxtpakten, som har visat sig vara ett ineffektivt verktyg, särskilt under krisen. Vi vill ha en social pakt i stället för Lissabonstrategin och stabilitetspakten.
Ni menar att det räcker med några få nya bestämmelser om finansiell tillsyn för att hålla finansvärldens girighet i schack. Vi efterlyser ett förbud mot vissa riskabla former av investeringar och beskattning av kapitalrörelser.
Ni, och jag citerar, ”stöder varje artikel i Lissabonfördraget”. Vi vill ha ett socialt EU i stället för en fortsatt radikal fokusering på den inre marknaden. Vi vill ha ett åtagande om nedrustning och civil konflikthantering i stället för fortsatt utbyggnad av den militära kapaciteten.
Ni ser EU som en ledande makt, och vi vill sprida ideologin om frihandel och marknadsorientering på alla områden i livet över hela världen. Vi står för interkulturell, multilateral dialog och största möjliga stöd till utvecklingsländerna i lösandet av den ekonomiska krisen, livsmedelskrisen, finanskrisen och klimatkrisen.
Låt oss tillsammans välja en kommission som har ett socialt, fredligt, ekonomiskt hållbart och demokratiskt EU som mål. Om vi vill vinna stöd bland människor i Europa för EU-projektet behöver vi bryta med de radikala idéerna om fria marknader och få mer direktdemokrati. I detta avseende är José Manuel Barroso fel man för ordförandeposten.
Nigel Farage
Herr talman! Jag vill ställa följande fråga till José Manuel Barroso: Varför denna omotiverade brådska? Varför ändra spelreglerna? Varför måste ert omval för ytterligare fem år som kommissionsordförande ske nu? Svaret är naturligtvis Irland och Lissabonfördraget. Planen är att visa alla att fartyget är stabilt, att allt går bra, att allt irländarna behöver göra är att rätta till sitt lilla fåniga misstag - och ert arbetsdokument är ju skrivet som om fördraget redan var ratificerat.
Men det finns en ganska viktig poäng som man missar här. Ni har varit chefen, ni har varit ledaren under de senaste fem åren. Ni har ansvarat för att övervaka genomdrivandet av konstitutionsfördraget. Men det gick inte som det skulle, eller hur? Fransmännen sade nej och nederländarna sade nej, men ni vägrade att acceptera dessa demokratiska resultat. Tillsammans med många ledamöter av Europaparlamentet deltog ni i det fullkomliga bedrägeri som Lissabonfördraget innebär.
Ni sade att flaggan och hymnen skulle tas bort, men jag har knappast sett något tecken på det. Ni ändrade namnet till Lissabonfördraget, men ni kunde inte stoppa irländarna från att rösta, och irländarna sade nej. Men inte heller denna gång kunde ni acceptera ett demokratiskt resultat, nej - irländarna måste rösta igen!
Var i allt detta finns principen om demokratiskt ansvar? Det är ju ni som är chefen. Man skulle kunna hävda att det inte finns så mycket demokrati kvar i EU nu, men det bör åtminstone finnas något mått av ansvar. Strax före vad som mycket väl kan bli ett fjärde förkastande av detta fördrag - som tar kål på det för gott - bör Europaparlamentet enligt min mening inte tillsätta er som kommissionsordförande för de kommande fem åren, utan vänta till dess att vi har fått detta resultat.
Om irländarna säger nej en andra gång måste vi helt enkelt respektera vad de säger, och ni måste sluta som kommissionens ordförande. Detta skulle ske på alla andra områden, det skulle ske inom alla företag, och jag anser att det verkligen borde ske inom EU:s politik.
Och hur är det med er meritlista? Ni har sett över Lissabonagendan. Den hade sjunkit spårlöst långt innan kreditåtstramningen drabbade oss. Nu säger ni oss att vi måste ha en kommissionsledamot för invandring som tar ifrån nationalstaterna deras mest grundläggande rättighet, att besluta vem som kommer för att leva, arbeta och bosätta sig i deras länder. Ni har fortsatt med er besatthet av klimatförändringarna, som har lett till stora kostnader men inga konkreta fördelar över huvud taget. Men viktigast av allt är att ni bortsåg från Irlands folkomröstning. Ni sade att irländarna inte kan stoppa det här fördraget: Enbart av detta skäl kan jag helt enkelt inte stödja er.
Men det är möjligt att jag totalt har missuppfattat detta. Det är möjligt att ni är rätt person när allt kommer omkring. I går i Daily Telegraph frågade man nämligen, i en undersökning: Om Lissabonfördraget går igenom utan en folkomröstning, vill ni att Storbritannien fortsätter vara medlem i EU? Och med 43 procent mot 26 procent - för första gången på över 30 år - sade en stor majoritet av britterna att de vill att vi går ur EU om Barroso får som han vill. Så jag kanske tog miste. Ni kanske är rätt person. Vi får se.
(Applåder och skratt från vissa håll)
Ja, han går gärna!
Krisztina Morvai
(HU) Herr talman! EU har nått en historisk vändpunkt. Miljontals människor som tjänar sitt uppehälle genom hederligt arbete vill ha en grundläggande förändring. De vill bekämpa de grova orättvisorna med nyliberalismen och det globala storkapitalet. Bland dessa människor finns familjejordbrukare och småskaliga jordbrukare, ägare av småföretag och offentliganställda. För att lyckas med detta är de i enormt behov av mänskliga rättigheter. Jag beklagar att kommissionsledamoten inte är här nu för att höra mig tala till försvar för de mänskliga rättigheterna och de civila friheterna. Dessa rättigheter är nödvändiga för att folk ska kunna uttrycka sina åsikter, med andra ord, åtnjuta åsiktsfrihet, rätt till mötesfrihet och yttrandefrihet utan att kallas fascister, såsom faktiskt skedde här i dag i parlamentet, eller skjutas i ögat, utsättas för polisvåld, misshandlas, fängslas eller bli föremål för skenrättegångar.
När allt detta skedde i Ungern hösten 2006 vände vi oss till er för att ni skulle göra något. Men ni gjorde ingenting. Varför inte? Jag vill be parlamentets vice talman Pál Schmitt att bekräfta vad som skedde, anledningen till varför vi vände oss till er. Det var på grund av händelserna vid ett möte som anordnades av Fidesz-partiet, ett medborgarparti ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Tack herr talman! Ärade ledamöter! Tack för möjligheten att få säga några korta ord i denna diskussion. Jag måste säga att det är roligt att vara tillbaka i Europaparlamentet. Diskussionen och inläggen här är onekligen mer dynamiska och underhållande än hemma i Sverige.
Jag vill gratulera José Manuel Barroso för att han så tydligt har angett vilken roll han vill att kommissionen ska spela och för hans reformagenda de närmaste fem åren. Jag har också mycket noga och uppmärksamt lyssnat på vad gruppordförandena har sagt. Det finns naturligtvis oerhört mycket att kommentera, men jag ska inte göra det idag, för det är inte rådets debatt. Det är parlamentets debatt med den föreslagna ordföranden för kommissionen.
Det är som sagt inte min uppgift att kommentera det som har sagts, men jag har lyssnat mycket uppmärksamt på debatten. Bara två saker vill jag säga. Det första är det uppenbara: José Manuel Barroso har blivit enhälligt nominerad av 27 stats- och regeringschefer med olika politiska tillhörighet. Han har vårt tydliga stöd att leda kommissionen i en mandatperiod till. Det minskar naturligtvis inte parlamentets skyldighet att granska honom och att fatta beslut om att godkänna eller inte godkänna.
Det andra är också uppenbart, men tål att upprepas: vi lever i en mycket osäker tid med stora och svåra utmaningar. Vi behöver ett starkt och handlingskraftigt Europa där de europeiska institutionerna fungerar och kan samarbeta. Vi har behov av visshet, tydlighet och stabilitet så att vi tillsammans kan ta itu med de frågor där våra medborgare förväntar sig resultat; där de förväntar sig att Europa levererar.
José Manuel Barroso
Herr talman! Först av allt, låt oss behandla några frågor som gäller politikens innehåll.
Kommissionen förespråkar inte och har aldrig förespråkat någon privatisering av offentliga tjänster. Vi anser att offentliga tjänster är en viktig del av vår europeiska samhällsmodell.
Det är viktigt att dessa offentliga tjänster fungerar inom ramen för en stark inre marknad, när det gäller gemenskapsreglerna. Det är mycket viktigt. Om vi vill ha ett sant EU måste den inre marknaden respekteras.
Låt oss vara uppriktiga här. När det finns något problem händer det ibland att vissa nationella politiker säger att det är Bryssels fel. Men när det går bra säger de att det är deras egen förtjänst. Så låt oss inte ansluta oss till beskyllningarna om att privatiseringen beror på Bryssel. Det handlar om nationella beslut. Bland våra medlemsstater finns det några länder med vissa offentliga tjänster som de har valt att privatisera, men det är inte något påbud från Bryssel.
Jag menar att vanan att klaga på Bryssel går för långt ibland. Alla borde ta sitt ansvar.
Den andra punkten handlar om utstationering av arbetstagare. Principerna i direktivet är just de principer som har tagits upp av den socialdemokratiska gruppen: respekt för arbetstagarnas grundläggande rättigheter. Jag har sagt det mycket ofta. För oss är dessa rättigheter heliga: strejkrätten, föreningsrätten.
Grundläggande rättigheter är något mycket viktigt. I mitt land fanns det en tid då man inte hade några medborgerliga eller sociala rättigheter, så jag vet vad det innebär att ha tillgång till dessa sociala rättigheter.
Samtidigt är vi för fri rörlighet i Europa. Utan fri rörlighet kommer det inte att finnas något EU. Så låt oss försöka förena dessa båda principer på något sätt. Låt oss inte ge efter för EG-domstolens tolkningar. Därför föreslår jag här en väg framåt som inspireras av många av era förslag, och jag är redo att samarbeta lojalt med alla Europaparlamentariker för att uppnå detta så att vi får ett starkare Europa och behåller vår inre marknad men samtidigt till fullo respekterar våra arbetstagares sociala rättigheter.
När det gäller reglering och avreglering, låt mig vara mycket tydlig, och jag ber er, herr Cohn-Bendit, att hitta ett uttalande där jag förespråkar avreglering. Jag har alltid sagt ”bättre lagstiftning” eller ”smart lagstiftning”. Det är inte mitt fel om detta översätts som ”avreglering” på franska. Bättre lagstiftning: mieux légiférer, inte moins légiférer.
(FR) Jag vill säga er något, herr Cohn-Bendit. Ni är besatt av mig. Jag är inte besatt av er. Tvärtom känner jag nästan sympati för er eftersom ni påminner mig om min ungdom ...
(Applåder)
Det finns en politisk fråga som är mycket viktig. Jag kanske kritiseras för många saker, och jag är den förste att medge att det finns frågor där jag själv och kommissionen kan kritiseras. Men vi måste klara vårt åtagande i fråga om klimatförändringarna. Alla medger att vi är världsledande i denna fråga. Jag har fått komplimanger, riktade till kommissionen, från president Barack Obama, från FN:s generalsekreterare och från nobelpristagaren Rajendra K. Pachauri, som skrev ett fint brev till mig. Jag vill gärna dela denna framgång för EU med er, eftersom gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen har bidragit till dagordningen för grön tillväxt.
Hys inga tvivel: Jag är för grön tillväxt. Jag är inte för att det går utför för Europa. Detta är viktigt. Jag är för grön tillväxt, livskraftig tillväxt, men jag är inte för en avindustrialisering av Europa. Jag är inte för att arbetstillfällen försvinner i Europa. Faktum är att det är kommissionen som har gjort mest för klimatförändringarna, och det är just kommissionen som Daniel Cohn-Bendit har gjort till syndabock hela tiden. Redan innan jag har presenterat riktlinjerna och redan innan jag har presenterat mig själv för er grupp har ni sagt nej. Ni har också tillverkat T-shirtar. De har inte sålt så bra, T-shirtarna med texten ”Stop Barroso”.
Det ni talar om är hallucinationer, herr Cohn-Bendit. Hör upp! Ett parti presenterar en kandidat före valet. Jag hörde själv era förslag. Ni föreslog en brittisk konservativ ledamot, Chris Patten. Ni presenterade väl till och med Frankrikes premiärminister som kandidat, vilket visar ... men nej, det gjorde ni inte, för jag tänkte att det var ännu en tjänst som den som ni gjorde för Nicolas Sarkozy, genom att splittra vänstern i Frankrike.
Sanningen är denna: Om vi vill ha ett EU som är närmare medborgarna måste vi göra val som grundar sig på politiken. Jag önskar verkligen att de EU-vänliga krafterna ska stödja ett EU-vänligt program. Jag har presenterat ett mycket EU-vänligt program för er. Det är upp till er att rösta på mig. Det är inte jag som beslutar vem som ska stödja mig. Det är ni som måste rösta. Jag har ett EU-vänligt program, knutet till Lissabonfördraget. Det kanske inte är den bästa nyheten för alla, men jag tror på det. Det jag erbjuder er nu är en ny ambition för Europa. De senaste fem åren har varit år av konsolidering av det utvidgade EU. Självklart ber jag inte om ursäkt för att ha stöd från 27 stats- och regeringschefer, som är demokratiskt valda och som kommer från alla politiska riktningar, eftersom jag upplever att min roll väsentligen var att föra samman människor. Detta är första gången som vi har haft detta utvidgade Europa. Jag ber inte om ursäkt för att lojalt ha samarbetat med dessa stats- och regeringschefer. Det är självklart att en omvald kommissionsordförande kommer att ha ett ökat inflytande. Jag uppmanar er att ge ett starkt stöd till en kommission som är för högre ambitioner, mer beslutsamma framsteg och ett europeiskt projekt präglat av solidaritet och frihet. Jag erbjuder er lojalt samarbete. Vissa har utestängt sig från detta. Det är verkligen synd! Jag för min del kommer att stå fast vid mina värderingar och även vid de värderingar som ni ibland försvarar.
(Applåder)
(Daniel Cohn-Bendit höll upp ett blått kort.)
Talmannen
Jag måste förklara. Daniel Cohn-Bendit håller upp ett blått kort, men vi upptäckte för en halvtimme sedan att den regeln bara gäller talare som är ledamöter av Europaparlamentet och inte talare som inte tillhör parlamentet, såsom talare från kommissionen.
Kanske vi bör ändra detta i framtiden, men just nu måste vi hålla oss till reglerna.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, herr Barroso, mina damer och herrar! Jag skulle vilja ändra tonläget i denna debatt och föreslå att vi alla frågar oss själva följande: Vem av oss behöver inte växa och utvecklas? Vem av oss har inte utrymme för förbättringar? Vem av oss gör aldrig några misstag? En ny riktning behövs på många områden, inte bara från kommissionsordförandens sida utan även från vår sida. Det finns många nya vägar för oss att gå.
Jag har en känsla av att många personer här letar efter någon att anklaga för de problem vi står inför i stället för att arbeta med att lösa våra gemensamma problem med ny styrka, nya idéer, entusiasm och visioner. Många kommer med antydningar och skapar misstänksamhet för att avleda uppmärksamheten från sina egna brister. Många personer bortser också från valresultaten från den 7 juni 2009, som utgör den demokratiska grunden för dagens debatt.
Vi anklagar kommissionsordföranden för att han gör saker som han måste göra, nämligen att följa fördragen och genomföra resolutionerna. Någon kom i dag med det fina yttrandet: ”Utan frihet finns det ingen solidaritet, och utan solidaritet finns det inget starkt och effektivt EU.” Jag skulle vilja tillägga: ingen stark kommission. Vi sitter alla i samma båt. Vi är alla gemensamt ansvariga. Var och en av oss har sin del av ansvaret. Kommissionsordföranden har en stor del av huvudansvaret. Men, som Martin Schulz sade, detta handlar inte bara om honom. Hans styrka beror på oss, på medlemsstaterna och på kommissionsledamöternas kompetens och kvalitet.
Detta är nästa kapitel i vår bok. Hur ska vi genomföra en ekologisk och social marknadsekonomi? Hur ska vi omstrukturera kommissionen? Hur ska vi inrätta en kommissionsledamot för finansmarknaderna? Hur blir det med diplomattjänsten? Hur blir det med klimatskyddet? I slutet av sitt anförande parafraserade vår ordförande ett citat från Bronisław Geremek: ”Låt oss alla arbeta hårt på vårt eget sätt och på bästa sätt utnyttja möjligheten att åstadkomma förändring i stället för att racka ner på varandra!”
Stephen Hughes
(EN) Herr talman! José Manuel Barroso kanske kommer ihåg mitt inlägg när han talade till vår grupp i förra veckan. Som jag sade då, herr Barroso, läste jag era politiska riktlinjer för den nya kommissionen med stort intresse, och jag märkte faktiskt att mycket av retoriken i riktlinjerna speglar mina egna föreställningar och politiska prioriteringar. Det gäller säkert också många andra på vänstersidan.
Problemet är dock att ni använde i stort sätt samma retorik när ni kom hit för fem år sedan med kommissionsordförandeskapet i sikte. Då gav ni ett antal löften, angående det sociala Europa, om att förnya den sociala agendan under de fem åren, men dessa löften har inte uppfyllts. Ni kanske kommer ihåg att ni för fem år sedan bland annat sade följande om tjänster av allmänt intresse: ”Jag utesluter inte möjligheten av ett ramdirektiv.”
Nu, fem år senare, skulle EU kunna inrätta en kvalitetsstadga för offentliga och sociala tjänster, vilket ni har sagt på nytt i dag. Vi vet inte exakt vad detta innebär. Vi vet vad ett ramdirektiv innebär, och för oss är det mycket viktigt att ni gör ett sådant åtagande. Att säga att ni inte utesluter möjligheten av ett sådant räcker helt enkelt inte den här gången.
När vi tog del av ert dokument förra veckan letade vi efter specifika konkreta åtaganden, men vi hittade praktiskt taget inget. Vad vi hittade - tack vare Google - är att själva riktlinjerna, som presenteras som en förändringsagenda, i stort sett bara är en återvinning av befintliga kommissionstexter och den befintliga politiska dagordningen.
Här är tre övergripande kommentarer om era riktlinjer:
För det första tar de helt enkelt inte itu med den allvarliga situationen med den omfattande arbetslöshet och den sociala kris som vi står inför, vilken kommer att förvärras under de kommande månaderna eller åren.
För det andra anser vi att era ord om en strategi för att komma ur krisen är förhastade. Ni har ändrat detta i det ni har sagt i dag. Men vad vi bör tala om är en ingångsstrategi, en strategi för positivt ingripande i arbetsmarknaden, inte bara på medlemsstatsnivå utan även på EU-nivå.
För det tredje är er förändringsagenda densamma som den tidigare agendan. Krisen kräver en mycket djärvare och mer framsynt politik än den ni åsyftar. I stället måste den främsta prioriteringen för en ny kommission vara att sjösätta en moderniserad och ambitiös ny social agenda för EU.
Jag har i dag än en gång lyssnat mycket noga på vad ni har sagt om svaret på Lavaldomen i samband med direktivet om utstationering av arbetstagare. Ni upprepade att en genomförandeförordning är rätt väg, utan att man gör något åt direktivet. Det kommer helt enkelt inte att fungera. Problemet finns i själva direktivet där det om och om igen upprepas att ”medlemsstaterna kan ...”. Om genomförandeförordningen inte ersätter eller att går före detta direktiv kommer Lavals problem att kvarstå.
Samtidigt, ursäkta oss om vi dömer er för vad ni tidigare gjort. Laval hände inte i går. Vad har ni gjort under perioden på nästan två år sedan Lavaldomen skickade chockvågor genom fackföreningsrörelsen?
En sista fråga: Kommer ni att göra ett åtagande i dag om att göra det mesta möjliga för att uppnå en lämplig könsbalans i nästa kommission?
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Herr talman, mina damer och herrar, varför nu? Varför Barroso? Dessa är de två frågor som vi behöver besvara.
Frågan ”varför nu?” har redan behandlats här. Vi är mitt i en finansiell och ekonomisk kris, och förutsättningarna för stark ekonomisk tillväxt och skapande av fler arbetstillfällen kommer inte att infinna sig omedelbart. Vi behöver en effektiv kommission, och vi behöver en gemensam, långsiktig europeisk strategi. Vi kan inte börja arbeta med detta nästa år. Vi måste börja genast. Det är därför vi också måste rösta nu.
Varför Barroso? Jag är glad över den tydliga förklaringen från kommissionsordföranden, kandidaten, om den sociala marknadsekonomin, om konkurrens och om den inre marknaden. Som liberaler har vi också höga förväntningar och höga krav. Vi förväntar oss att en gemensam strategi utvecklas tillsammans med medlemsstaterna.
På medellång sikt kommer det inte att räcka att ha ett nätverk av tillsynsmyndigheter som övervakar finansmarknaden. Vi behöver en enhetlig europeisk finansinspektion. Som Guy Verhofstadt just har sagt kommer halvtidsöversynen att vara avgörande för oss.
Som liberaler anser vi att inrättandet av kommissionsledamoten för grundläggande rättigheter är ett positivt steg. Vi vill att han ska ha verkliga befogenheter. För alla som inte vet vad detta innebär kan man förklara att dataskyddet och behandlingen av asylsökande vid EU:s yttre gränser båda är teman som kräver mer uppmärksamhet.
Jag skulle vilja säga några ord om de kommentarer som har gjorts här om den politiska situationen. Jag beklagar verkligen att majoriteten av socialdemokraterna inte kommer att rösta för er i morgon. Socialdemokraterna drar sig alltså ur den EU-vänliga allians som vi ville inrätta, särskilt när det gäller EU-politiska frågor. Martin Schulz, Lothar Bisky och Daniel Cohn-Bendit organiserar en röd/röd/grön blockad av EU. Åtminstone försöker de göra det. Den avgörande faktorn är den följande: Vi kan inte försvara oss mot överenskommelsen mellan europeiska konservativa, men det är avgörande att liberalerna och kristdemokraterna upprätthåller EU:s förmåga att agera.
Jill Evans
(EN) Herr talman! Jag talar för medlemmarna av Europeiska fria alliansen i Verts/ALE-gruppen. Vi tror på jämställdhet för alla människor i Europa. Vi stöder oberoendet för de nationer och regioner i Europa som inte för närvarande är medlemsstater men som strävar efter att bli medlemsstater, och vi kämpar för lika rättigheter för talare av alla språk, vare sig de är officiella EU-språk eller andra officiella språk och oavsett om de talas av majoriteten eller minoriteten i en medlemsstat.
Herr Barroso! I era riktlinjer, liksom även nu i dag, talar ni om behovet av att uppnå en känsla av samhörighet mellan EU och EU-medborgarna, men detta kan aldrig uppnås förrän EU erkänner de verkliga nationerna och folken och denna subsidiaritet fungerar på alla nivåer och inte bara mellan EU och medlemsstaternas regeringar.
Om EU ska kunna stödja oss effektivt under den ekonomiska krisen, vara ledande som det behöver vara i kampen mot klimatförändringarna, skydda de offentliga tjänsterna, försvara de mänskliga rättigheterna och bidra till internationell fred och nedrustning, måste vi alla bidra, och detta inkluderar Wales, Skottand, Katalonien, Korsika, Flandern och många andra.
Över hela Europa hålls det just nu diskussioner, samråd och folkomröstningar, och jag talar inte om Lissabon utan om förslag om konstitutionell förändring och större självständighet i dessa länder. Jag beklagar att ni inte har uppmärksammat, erkänt eller tagit upp denna aktuella utveckling i era riktlinjer, och ni har inte heller fört fram förslag om större deltagande från de länder och regioner som har lagstiftande befogenheter inom EU:s beslutsfattande, något som vi inom ALE ser som centralt. Jag vill än en gång be er att göra detta.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! En av de allvarligaste kritiska synpunkterna på EU är att det är mer bekymrat om sina egna interna system än om att visa ledarskap i globala frågor eller agera på ett sätt som ger mervärde för medborgarna. Ingenstans har denna tendens varit tydligare än i de befängda diskussioner som vi har tvingats uthärda om huruvida man ska utse kommissionens ordförande och när.
I dag är det årsdagen av Lehman Brothers kollaps, och det är en läglig påminnelse om den svåra situationen för EU:s ekonomi och särskilt för Storbritanniens ekonomi. Arbetslösheten är på uppgång vart man än ser, och det är bara några veckor kvar till ett centralt globalt toppmöte om klimatförändringarna. Under dessa omständigheter var det absurt att försöka senarelägga utnämningen av kommissionens ordförande till efter september.
Jag läste ordförande José Manuel Barrosos politiska riktlinjer med stort intresse. Jag välkomnar varmt det tillfälle som ECR-gruppen hade till en livlig diskussion med honom om detta. För det första måste vår centrala prioritering vara att åter få igång den ekonomiska tillväxten och att skapa långsiktig konkurrenskraft. På kort sikt innebär detta att göra mindre ekonomiska ingripanden och att motstå att ta till protektionism. Sedan måste vi säkra en återgång till sunda offentliga finanser och arbeta för att säkra ytterligare marknadsliberalisering för att återupprätta handelns och företagens förtroende och se till att det görs tillräckliga investeringar i kompetens och humankapital samt i innovation och forskning.
Kommissionen har en central roll att spela för att se till att EU-institutionerna inte undergräver den ekonomiska återhämtningen genom att införa onödiga och överdrivna bördor för företag. Ordförande Barrosos och kommissionsledamot Günter Verheugens arbete på detta område har varit mycket viktigt. Att hantera överdriven reglering och främja dagordningen om ”bättre lagstiftning” - även om jag själv hade föredragit att kalla det ”avreglering” - var ett område där den förra kommissionen lyckades väl. Inte desto mindre är det beklagligt att denna framgång inte var mer uttalad, och utan tvekan krävs det mer arbete. Vi behöver en erfaren vice ordförande för kommissionen med ansvar för detta område. Jag uppmanar er, ordförande Barroso, att utnämna en sådan person om ni blir vald i morgon.
I frågan om klimatförändringar har EU gett prov på ledarskap vid internationella förhandlingar och måste fortsätta att göra det. Jag välkomnar ordförande Barrosos betoning av hur kampen mot klimatförändringarna kan bidra till att modernisera våra ekonomier.
Ett annat område som jag vill belysa är åtagandet att omarbeta EU:s budget genom en radikal reform. En sådan reform har varit påkallad sedan länge, och det borde ha varit ett bindande åtagande.
Även om jag personligen och även min grupp bestämt stöder att ordföranden utnämns på nytt och välkomnar några av de viktigaste punkterna har vi inte samma åsikter om allt, vilket min vän Michał Kamiński har sagt. Jag har allvarliga farhågor om de planer som kommissionen enligt uppgift har på invandrings- och asylområdet. När det gäller Storbritannien är det fortsatt mycket viktigt att vi har nationell kontroll över våra gränser.
Som ordförande Barroso vet utifrån våra diskussioner finns det problem med kommissionens förslag om den finansiella tillsynen. Det finns en konkret risk för att viktiga finansföretag att utlokaliserar verksamheten utanför EU, vilket enbart gynnar våra konkurrenter.
För det sista har det under hela debatten förekommit hänvisningar till Lissabonfördraget. Jag döljer inte detta faktum och inskränker mig till att påminna om att EU har fortsatt att fungera utmärkt utan Lissabonfördraget under de senaste tre eller fyra åren. Det finns ingen anledning till varför de inte skulle fortsätta att vara så.
Slutligen citerar jag ett stycke mot slutet av ordförande Barrosos manifest. Han sade: ”EU fungerar bäst när det fokuserar på sin huvuduppgift. Jag vill koncentrera våra begränsade resurser på var vi kan ha störst effekt och var vi kan tillföra störst mervärde.” Med andra ord tror jag att detta innebär att EU skulle kunna göra mindre, men det måste göra det bättre.
Ordförande Barroso! Om detta skulle bli ert motto under de kommande fem åren skulle det vara en utmärkt grund för framsteg. I alla händelser förtjänar ni ett rungande stöd från oss i morgondagens omröstning.
Jean-Luc Mélenchon
(FR) Herr talman, herr Barroso! Institutionerna tillåter inte att vänstern för fram någon kandidat.
Vi beklagar denna situation med en kandidat och de politiska överenskommelser bland högerregeringar och socialdemokratiska regeringar som gör detta möjligt.
Denna situation innebär faktiskt att man förnekar att det finns en mycket vanlig åsikt i Europa som står i total motsättning till er liberala modell av den europeiska integrationen. Det är den modell som, utan att ni säger ett enda ord om det, utsätter det europeiska idealet för fientlig röstskolkning i EU-valen, särskilt - vilket är anmärkningsvärt - i de nya medlemsstaterna.
Det är den modell som har vänt drömmen om ett skyddande EU till en maskin för att förstöra våra sociala rättigheter och våra nationella industrier och som får folk att konkurrera mot varandra för att tjäna sitt uppehälle. Fler och fler personer säger: ”EU ger inga fördelar.”
Ni såg inte den finansiella katastrof och den miljökatastrof som var på väg, trots alla varningar, för det fanns varningar. Ni bidrog till att dessa infann sig - ni och de andra - med denna diktatur av fri och rättvis konkurrens som lamslår våra samhällen och förstör deras gemenskapsanda och våra offentliga tjänster.
Nu ändrar ni orden men inte handlingarna. Ert program kan dock sammanfattas i en mening - jag vet inte om den franska ordvitsen kan översättas - nämligen: ”Hädanefter kommer det att bli som tidigare.” Det är emellertid en stor förändring som Europa behöver för att gå ifrån en epok, en föråldrad och svunnen era, eran av finansiell kapitalism och maximal produktivitet.
Förändringen skulle därför kunna börja med vägran att tilldela er ordförandeskapet. Därför kommer vår delegation inte att rösta på er.
Timo Soini
(FI) Herr talman, ordförande Barroso! Ni kom för att träffa vår EU-fientliga grupp, och vi uppskattar detta. Det var ett tillfälle att diskutera frågor, och ni fick några svåra frågor, bland annat från mig. Men det faktum att det bara finns en kandidat tilltalar mig inte. Dessutom, om vi inte accepterar er nu, kommer det då att bli som på Irland, så att José Manuel Barroso kommer tillbaka om ett par månader med en annan slips och alla ska rösta om samma sak igen? Ni tycker om kommissionen. Jag har läst detta dokument mycket noga. Ni säger där att kommissionen är oersättlig och att det bara är kommissionen som har auktoritet att lägga fram förslag som tar hänsyn till alla EU-medborgares intressen och att bara kommissionen har kompetens och oberoende.
Var finns Europas nationer? Var finns Europas parlamentet, och var finns de europeiska väljarna? Säger de inte att det är för deras skull som denna union hålls på fötter? Jag tror inte så mycket på det. Herr Barroso! Stå upp för dem som arbetar, stå upp för arbetstagarna. Den trötta vänstern kan inte längre göra detta. Stå upp för småföretagarna. Vi har ingen brist på arbetskraft. Vi har en brist på arbetsgivare. Gör ett bra arbete nedifrån och upp så att folk kan anställa andra. På detta sätt kan EU gå framåt. Slutligen, inga EU-skatter, tack! Vi har redan tillräckligt med skatter.
(Applåder)
Francisco Sosa Wagner
(ES) Herr talman! Jag vill rikta mina kommentarer till José Manuel Barroso.
Herr Barroso! Jag har lyssnat på er med stort intresse och även med stor respekt, under mycket lång tid, faktiskt sedan ni var politiker i ett land som ligger mycket nära oss och nära våra hjärtan, nämligen Portugal.
Men ni har just överraskat mig totalt. Det finns två skäl till detta: För det första har ni visat förakt för den grupp som jag tillhör - de grupplösa ledamöterna - genom att inte ge oss en enda minut av er tid för att förklara era politiska förslag. Vi företräder många EU-medborgare, och ni har visat förakt för alla våra väljare.
För det andra, er politiska plan är svag, och era politiska förslag i dokumentet ”Politiska riktlinjer för nästa kommission” är dåliga. Dessa förslag inkluderar inte ens det som ni själv har försvarat under er period som kommissionsordförande. Jag är överraskad över att frågor såsom energi som under hela er tjänsteperiod har hanterats väl nu, när ni kommer med era förslag för nästa ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Carlos Coelho
(PT) Herr talman, fru Malmström, ordförande Barroso! Jag börjar med att framföra mina gratulationer. Jag gratulerar er först till era fem års arbete som ledare för kommissionen, där ni har visat beslutsamhet i förbindelsen med medlemsstaterna, såsom i klimat- och energifrågan, samt en förmåga att uppnå kompromisser och samförstånd, som i fråga om budgetramen, trots de extra svårigheterna på grund av utvidgningen, den institutionella krisen och den internationella finanskrisen.
För det andra gratulerar jag er till de politiska riktlinjer för nästa kommission som ni har presenterat för Europaparlamentet. Men i en demokrati kan man tyvärr inte behaga alla. Vissa tycker inte om er eftersom ni är för europeisk och andra på grund av ideologiska fördomar. Andra jämför er med gångna tider och glömmer att det i dag finns 27 medlemsstater vars intressen ska förlikas och inte längre bara 12, samt att Europaparlamentet lyckligtvis har större inflytande och att det interinstitutionella samarbetet är mer krävande.
Andra vill senarelägga beslutet. Att senarelägga det skulle skapa ett vakuum och försvaga både kommissionen och EU. Världen väntar inte på oss. Så sent som i går gjorde Brasiliens president ett uttalande som kastade G8 i historiens papperskorg och som stödde G20. Världen står inte stilla när Europa gör i ordning på hemmaplan och väljer sina ledare. Att senarelägga beslutet skulle innebära att man accepterar att Europa är irrelevant i en mer global värld.
Jag är naturligtvis stolt över att en portugis leder Europeiska kommissionen, men mitt stöd är inte enbart ett uttryck för nationell solidaritet. Det representerar mitt erkännande av det arbete som ni har gjort och min anslutning till era prioriteringar, som också är mina: ekonomisk tillväxt, investering i innovation, utbildning och kamp mot arbetslöshet, betoning av vikten av ekonomisk och social sammanhållning, investering i miljön och kamp mot klimatförändringarna, större säkerhet utan att man begränsar friheten och ett stärkt medborgarskap och medborgardeltagande.
Jag välkomnar vad ni just har föreslagit för oss när det gäller att samarbeta, att föra Europaparlamentet och kommissionen närmare varandra för att främja vårt gemensamma Europa. Det är dags för Europaparlamentet att ge statscheferna från olika politiska riktningar ett skäl att enhälligt utnämna er på nytt som kommissionens ledare. Ordförande Barroso! Jag önskar er lycka till och framgång i ert arbete.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman, herr Barroso! Jag genomförde min valkampanj som den ledande socialdemokratiska kandidaten i Österrike med betoning av en stark europeisk reglering av finansmarknaderna, en förändring av direktivet om utstationering av arbetstagare, skydd för offentliga tjänster och en bedömning av lagstiftningens sociala inverkan. Eftersom inget av detta har uppnåtts av den föregående kommissionen, där ni var ledare, har jag utgått från att vi behöver en ny kommissionen och en ny kommissionsordförande. Nu säger ni att ni ska göra allt det som jag har bett om. Hur kan vi plötsligt börja tro på vad ni säger?
Min kollega Stephen Hughes har redan påpekat att den första Barroso-kommissionen misslyckades med att uppnå en stor del av vad ni redan hade utlovat. Under de kommande veckorna kommer ni ha tillfälle att visa att ni verkligen tar detta på allvar. Att ta det på allvar innebär i detta fall att ha stöd från de människor som vill genomföra dessa åtgärder.
Det har redan klargjorts att ni i morgon kommer att få stöd från många personer som inte har något att göra med dessa konkreta mål. Ni kommer att få stort stöd från de parlamentsledamöter som har förhindrat uppnåendet av dessa mål eller förkastat dessa mål, till exempel i fråga om direktivet om utstationering av arbetstagare och åtgärderna för offentliga tjänster, och som har varit mycket positiva till privatisering. Dessa ledamöter kommer att stödja er i morgon. Ni måste bevisa att ni kan åstadkomma en ny majoritet i kommissionen som verkligen vill uppnå dessa mål.
Som svar till Alexander Graf Lambsdorff, som säger att detta bara kan vara en tysk valkampanj och att socialdemokraterna lämnar den europeiska vägen, skulle jag vilja säga att det inte är socialdemokraterna utan ni själva som går in i en allians med verkliga EU-fiender och det är det som är problemet. Många av oss skulle vara redo att stödja er om kommissionen hade en tydlig ståndpunkt om den sociala dimensionen. Vi noterar de löften som ni har gett i dag, men vi förväntar oss också ett beslut som visar att de frågor som jag har hänvisat till idag kommer att tas på allvar i den framtida kommissionens politik.
Marielle De Sarnez
(FR) Herr talman, herr Barroso! I Europaparlamentet finns det parlamentsledamöter, inklusive mig själv, som inte kommer att uttrycka sitt förtroende för er i morgondagens omröstning. Jag vill här uppge skälen till detta beslut och även meddela er våra farhågor, eftersom jag anser att de förtjänar att höras.
Vi tror att kommissionen är betydligt svagare i dag än den var för fem år sedan. Vi tror att den alltför ofta avsiktligt har valt att ge efter för rådet, för att inte göra någon upprörd. Vi tror också att den inte har haft förmåga att utnyttja de befogenheter som den fått genom fördragen, den initiativrätt som i kristider borde vara en verklig initiativplikt. Slutligen tror vi också att kommissionen inte längre är den plats där det europeiska allmänintresset formas, så att det kan höras av alla och envar, och att inget av detta är bra för EU.
EU behöver en vision, det behöver befogenheter att tänka och att ta fram en ny utvecklingsmodell och det behöver nya lösningar på ekonomiska frågor: Hur kan vi uppnå större industriell och budgetmässig integration, hur kan vi prioritera långsiktigt snarare än kortsiktigt, hur kan vi till exempel se till att bankerna finns där för att främst stödja företag, hushåll och europeiska investerare på lagstiftningsområdet, hur kan vi inrätta en europeisk tillsynsmyndighet som kan diskutera sociala frågor på samma nivå som dess amerikanska motsvarighet, hur kan vi genomföra en sysselsättningspakt, hur kan vi uppnå större harmonisering uppåt på valutaområdet, hur kan vi visa och gynnas av solidaritet, hur kan vi i framtiden eventuellt uppnå en ytterligare utvidgning av euroområdet, inklusive på området hållbar utveckling, och hur kan vi få denna övergång att fungera, inte bara i Europa utan också i utvecklingsländerna?
Där är några av de frågor ni står inför, herr Barroso. Därför tror jag att vi behöver en kommission som kan återuppliva det europeiska allmänintresset och dess vision och helt enkelt återskapa meningen hos den europeiska idén. Det är på denna grundval som vi ska bedöma era framtida handlingar. Tack för att ni har lyssnat.
Sven Giegold
(DE) Herr talman! Den allvarliga krisen i Europa orsakades inte enbart av oetiskt agerande på finansmarknaderna, herr Barroso. Krisen beror också på andra orsaker, som t.ex. allt större sociala skillnader, en farlig makroekonomisk obalans mellan medlemsstaterna, vilket lett till en bristande solidaritet, och EU:s beroende av resurser till allt högre priser.
EU-medborgarna förtjänar en kommission som gång på gång åter för upp dessa djupare orsaker på dagordningen i stället för att omvandla dem till tabun och i stället för att göra det motsatta genom att föra över ansvaret till medlemsstaterna. Vi behöver en verkligt samordnad ekonomi- och skattepolitik inom EU. Vi behöver ett skattesamarbete inom EU som sätter stopp för skattedumpning. Först då kommer vi att kunna hindra större sociala skillnader och finansiera de miljövänliga investeringar som krävs. Vi behöver en politik som konsekvent främjar miljövänlig teknik och en miljövänlig livsstil för att snabbt minska EU:s beroende av begränsade resurser. Det skulle motsvara en grön miljörevolution.
Jag hittar inget av detta i ert program, herr Barroso, och därför kan jag inte rösta för er.
Roberts Zīle
(LV) Tack! Herr talman, herr Barroso! Några av de nya mindre medlemsstaterna hade redan upprätthållit en fast växelkurs för sin nationella valuta gentemot euron i flera år innan de anslöt sig till EU. Tack vare det kunde EU:s finansiella sektor göra mycket gynnsamma investeringar i dessa länder. Men om dessa länder bevarar denna strikta valutakurs i dessa kristider leder det till en minskning av människors inkomster som skulle få stora sociala konsekvenser och till spekulativa angrepp på dessa länders centralbanksreserver av utländsk valuta. Detta skulle stå såväl deras medborgare som Europeiska kommissionen, som lånar ut dessa pengar, dyrt. Ett snabbare införande av euron i dessa länder skulle minska dessa kostnader och skapa stabilitet. Därför, herr Barroso, vill jag att ni främjar en tillämpning av de lämpliga Maastrichtkriterierna i dessa kristider med samma iver som ni försvarade Lissabonfördraget. Tack.
Joe Higgins
(EN) Herr talman! Jag motsatte mig nomineringen av José Manuel Barroso som kommissionens ordförande. Barroso använder Europeiska kommissionen för att ingripa i det irländska folkets demokratiska rättighet att fritt besluta om det ska godkänna eller förkasta Lissabonfördraget i en folkomröstning den 2 oktober.
Hans kommission har med stor cynism sänt kommissionens anställda till skolor över hela Irland under de senaste dagarna för att enligt uppgift berätta om hur bra Europeiska kommissionen är, vilket i praktiken är en signal till deras föräldrar att rösta ”ja” till Lissabonfördraget. Dessutom har en högre kommissionstjänsteman öppet deltagit i allmänna möten med organisationer som bedriver kampanjer för Lissabonfördraget.
Liksom kejsar Augustus sänder Barroso ut sina sändebud för att tala om för det irländska folket vad det borde göra. Vi kan föra en demokratisk debatt med alla som vill, men det är ett allvarligt missbruk av skattemedel att tjänstemän tar ställning för en sida i denna debatt.
(GA) Barrosos politik gynnar inte alls den europeiska arbetsstyrkan, och Lissabonfördraget gynnar inte den europeiska arbetsstyrkan, utan främjar snarare militarisering och privatisering, och därför kommer vi från och med nu inte att acceptera Barroso som ordförande.
Nicole Sinclaire
- (EN) Herr talman! Ordförande José Manuel Barroso hyllar ett ambitionens Europa. EU har förvisso lyckats med det: 27 stater på 50 år, och Lissabonfördraget kommer - om det ratificeras av Irland - att innebära slutet för deras nationella suveränitet och utgöra ett språngbräde för EU:s maktövertagande.
Vi i UK Independence Party förkastar Barrosos plan med europeisk integration, eftersom vi vet att individuella medlemsstater inte är oviktigt. Den nationella suveräniteten utgör grunden för våra värderingar och hörnstenen för Storbritanniens demokrati. De mänskliga rättigheterna inom EU - oavsett om de är individuella eller kollektiva - kommer i andra hand efter solidariteten för européerna. Dessa två är direkt oförenliga, men ändå utgör de grunden för ordförande Barrosos vision av EU under de kommande fem åren, i vilken solidariteten utgör hörnstenen för EU-samhället.
Vi i UK Independence Party föredrar suveränitet framför solidaritet. När medlemsstaternas medborgare framför sina åsikter i nationella folkomröstningar borde resultatet vara slutgiltigt, av respekt för deras rätt till sin åsikt, men EU:s version av medborgarrättigheter är att tvinga medborgarna att gång på gång rösta i nationella folkomröstningar tills de ger upp för trycket och röstar ”ja”.
Det var så Maastrichtfördraget och Nicefördraget genomfördes, och nu följer EU samma taktik och tvingar Irland att återigen rösta om Lissabonfördraget trots att de redan har förkastat det, precis som Frankrike och Nederländerna. Vad är det för typ av rättigheter, när de förkastas utan vidare i solidaritetens namn? UK Independence Party sätter suveräniteten och medborgarnas rättigheter framför solidaritet. Vi förkastar Lissabonfördraget och ordförande Barrosos vision av det.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! Vi behöver en demokratisk revolution. Herr Barroso, föreställ er att ni skulle kandidera i ett val i Europa, bara ni och ingen annan kandidat. Hur stor andel av rösterna skulle ni få? Vad skulle medborgarna göra?
De skulle förmodligen ha lyssnat på er i dag och sett att ni lovade alla allt. Förhoppningsvis skulle de också få reda på vad ni gjorde för fem år sedan. Då lovade ni de flesta en hel del. Det handlar om att jämföra vad ni lovade då med vad ni lovar nu och med vad man kan förvänta sig. Jag tror att vi kan förvänta oss mycket, mycket litet.
Ni företräder det gamla Europa, det hafsiga Europa, som bidragit till den finansiella krisen till följd av kommissionens misslyckande, bristen på engagemang för klimatfrågorna och så vidare. Jag skulle stå på samma sida som merparten av EU-medborgarna, för jag tror inte att ni skulle få mer än 10 eller 12 eller 15 procent av rösterna.
Werner Langen
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill på förhand säga att de tyska konservativa parlamentsledamöterna (CDU/CSU) kommer att stödja er, herr Barroso, i er satsning på att få sitta kvar en andra mandatperiod. Vi har dock specifika förväntningar på er och naturligtvis på den kommande kommissionen under denna andra mandatperiod. Det vill jag göra fullständigt klart.
Våra krav handlar om framtiden, men vi har naturligtvis fem års erfarenhet med oss i bagaget, och därför vill jag kort betona de förändringar som vi vill ska göras. Enligt vår åsikt har de senaste fem åren bjudit på såväl höjdpunkter som besvikelser. Besvikelserna omfattar bristen på reglering av finansmarknaderna, eftersom kommissionen saknade modet att vidta de nödvändiga åtgärderna mot enskilda medlemsstater som hindrade framsteg, rådets påtagligt ökade makt och egenmäktigheten hos enskilda kommissionsledamöter som har åsidosatt subsidiariteten.
Vi kommer att stödja ert program och era riktlinjer, eftersom vi anser att de utgör rätt tillvägagångssätt. Vi vill se till att vissa av de saker som är viktiga för oss genomförs, och jag är säker på att ni kommer att ta hänsyn till detta. Till att börja med måste modellen för den sociala marknadsekonomin utgöra grunden för vår gemensamma EU-politik, dvs. frihet och ansvar och inte bara den frihet som funnits på finansmarknaderna.
EU:s konkurrenskraft och anställningstrygghet måste vägas mot miljö- och klimatskyddet. Jag blev tämligen förvånad över att ni kan tänka er att riskera hela denna övergripande strategi genom att utse en särskild kommissionsledamot med ansvar för klimatfrågor. Vi behöver en industriell bas inom EU, och världsproblemen, som till exempel hunger, fattigdom och sjukdom, kan endast lösas om EU är en stark ekonomisk kraft som bygger på en sådan bas.
Medborgarna måste ge EU sitt stöd. Överreglering minskar människors motivation avsevärt och distanserar dem från begreppet EU, och därför vill vi att en oberoende bedömning ska göras av lagstiftningens konsekvenser.
För det fjärde och slutligen vill vi ha en helt ny version av de interinstitutionella avtalen. Med dessa villkor kommer den femåriga mandatperioden att bli en positiv period.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Man kan inte begära att en folkpartistisk politiker ska bli socialist, och inte heller att en socialist ska rösta för en folkpartistisk politiker. Det skulle vara så enkelt, om det inte vore mycket mer komplicerat.
Varför känner vi oss aningen besvärade och splittrade när vi ombeds att stödja er kandidatur? Låt oss vara uppriktiga. Förteckningen över besvikelserna och misslyckandena under denna kommissions mandatperiod är alldeles för lång, liksom förteckningen över de löften och initiativ som inte hållits eller genomförts. EU-medborgarna har följaktligen inte bara förlorat tilliten till EU-institutionerna, utan också sina förhoppningar och sina passioner.
För att vara helt ärlig måste vi också erkänna att ni inte helt kan ställas till svars för det. Det huvudsakliga ansvaret bör läggas på de nationella politiska ledarna, som alltid nationaliserat bedrifterna och europeiserat misslyckandena, och som till största delen prioriterat nationell egoism framför europeisk solidaritet.
Många av era kommissionsledamöter, vissa av dem socialister, vilka föreslagits av samma nationella ledare, är också ansvariga för att ha saknat tillräckliga visioner eller tillräckligt mycket mod, kompetens och vilja. I dag konfronterar vi därför inte bara er utan även de som nominerar er som den enda kandidaten för en av de viktigaste EU-befattningarna. De nominerar naturligtvis inte er av respekt för era kvaliteter och styrkor, utan för vad de tror är era brister. Inte för att de tror att ni kommer att arbeta för att göra unionen alltmer sammanflätad och ge den en mäktig social dragningskraft, utan för att de tror att ni kommer att kontakta dem enskilt för att be om deras nationella välsignelse före varje initiativ som Europeiska kommissionen tar.
Det är hur som helst paradoxalt att Europaparlamentet i dag, som en gemenskapsinstitution, i stället för att befästa den demokratiska legitimiteten hos den kommande ordföranden för den gemenskapsinstitution som kommissionen är med ett överväldigande ”ja”, genom denna kandidat utmanar den mellanstatliga institution som rådet är.
I slutet av denna omröstning om kommissionskollegiet kommer det därför att bli viktigt för er att bevisa att ni är en av oss och inte en av dem.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Vi bör gratulera ordförande José Manuel Barroso till hans ståndaktiga stöd för fördragsändringsfrågan under hela den föregående mandatperioden. Jag anser också att vi borde tacka honom för att ha lagt fram ett bra stabilitetsprogram samt nödvändiga förslag till förbättring på komplicerade politikområden som vi alla är överens om.
Jag måste dock säga att allteftersom BNP minskar och våra utgifter ökar riskerar vi under perioden fram till 2014 en ny budgetkris, och vid den tidpunkten utgår jag från att ordförande Barroso tydligt kommer att ta ställning för parlamentet och motsätta sig den ståndpunkt som vi kan förutse att de nationella finansministerierna kommer att inta.
Faktum är att unionen behöver en större budget och en budgetpolitik som är utformad för att främja ekonomisk återhämtning. De nationella utgifterna bör överföras till EU-budgeten i de fall där det finns en tydlig kostnadseffektivitet, skalekonomier och ett mervärde, och i de fall där marknadsmisslyckanden behöver korrigeras genom en starkare EU-politik.
Vi måste tillföra budgeten resurser genom ett oberoende och mer progressivt och insynsvänligt system.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! Jag tänker naturligtvis inte på föregående talare, men jag skulle vilja be er att vara rättvis när ni avbryter talare som har överskridit sin talartid. Ni avbryter vissa talare abrupt och låter andra dra över mycket länge på talartiden. Det går inte för sig.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Jag vill bara klargöra att Irland inte tvingas rösta igen bara för att någon sagt det: det irländska folket röstar igen för att de själva beslutat det, och de följer sitt eget beslut. För det andra skiljer sig den här omröstningen från den förra. Vi har garantier som klargör saker och ting för det irländska folket, och vi har också fått en garanti för att vi får behålla vår kommissionsledamot.
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
Herr Kelly! Jag ber om ursäkt, men detta är ett nytt förfarande, och vi måste tillämpa det korrekt. Förfarandet gäller endast frågor till föregående talare, och inte uttalanden. Jag ber om ursäkt för att jag måste avbryta er.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! Jag börjar med de politiska frågorna och går sedan över till politiken om jag har tid.
Beträffande Stephen Hughes' frågor tror jag att det är viktigt att klargöra de frågor som är mycket viktiga för er grupp och för mig, och för vårt engagemang för en social marknadsekonomi. Angående utstationering av arbetstagare är mitt ställningstagande för en förordning avsett att ta itu med just det problem som ni tog upp, herr Hughes. De genomförande- och tolkningsfrågor som har skapat ovisshet är problemet. Jag vill påminna er om att en förordning är direkt tillämpbar och kommer att ta mindre tid än en övergripande omarbetning av direktivet. Jag har hur som helst sagt att om det blir nödvändigt kan vi överväga en omarbetning av direktivet.
Angående Laval har kommissionsledamot Vladimír Špidla, som tillhör er socialistiska familj, i överenskommelse med mig på ett mycket uttömmande sätt sökt praktiska lösningar. Ni måste vara medvetna om att de problem som ni tog upp inte uppstår i alla medlemsstater. Arbetsrättens mångfald i medlemsstaterna innebär att en Laval-situation kan uppstå i vissa medlemsstater, men inte i andra. Ni av alla människor vet att medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och fackföreningarna håller sig till sitt arbetsrättsliga regelverk. Vi var tvungna att bedöma situationen fullt ut för att se till att lösningen inte skulle skapa ett större problem än det som den var avsedd att avhjälpa. Špidla har gjort denna analys, och därför kan jag nu föreslå en lösning och försöka nå en bred överenskommelse här i parlamentet.
Beträffande offentliga tjänster frågade Stephen Hughes varför kommissionen ännu inte har lagt fram ett ramdirektiv. Jag vill påpeka att min kommission har utfört ett mycket viktigt rättsligt arbete när det gäller att klargöra tillämpningen av reglerna för statligt stöd för offentliga tjänster. Det var den viktigaste frågan för fem år sedan, och sanningen är att dessa klargöranden har gjort den uråldriga debatten om allmänna tjänster på den inre marknaden avsevärt mycket lugnare. Jag säger inte att vi inte har fler problem. Jag erkänner dem tvärtom. Jag är besluten att analysera situationen fullständigt, och jag kommer inte att tveka att gå ännu längre om det krävs. Jag har lagt fram ett ärligt och lojalt erbjudande i diskussionerna med er grupp, och jag ser fram emot att arbeta med detta erbjudande tillsammans med er, samt med de lämpliga rättsliga instrumenten.
Angående frågan om en jämn könsfördelning är jag besluten att genomföra detta, och i min kommission finns rekordmånga kvinnor. Jag kan helt uppriktigt säga att det var en mycket hård kamp att få vissa medlemsstater att sända kompetenta kvinnor till kommissionen, eftersom de inte ville sända kvinnor. Som ni vet kommer initiativet i fråga om detta från medlemsstaterna. Jag är besluten att göra mitt bästa ytterligare en gång. Jag kommer ihåg att den första Delors-kommissionen inte hade några kvinnor och den andra bara en. Vid en tidpunkt hade jag nio kvinnliga kommissionsledamöter, vilket jag anser är mycket bra. Jag nominerade den första kvinnan någonsin till posten som generalsekreterare - vilken är den viktigaste tjänstemannaposten inom kommissionen - så jag är mycket engagerad i denna fråga och behöver ert stöd på detta område. Men jag vill återigen be er att bearbeta med era medlemsstater så att de inte återgår till den rutinen, för under 50 år lyckades vissa medlemsstater inte föreslå en enda kvinnlig kommissionsledamot.
Beträffande de sociala frågorna, låt oss säga detta utan omsvep: om ni vill angripa karikatyren José Manuel Barroso så gör det, men ni vet mycket väl att jag ofta har lagt fram förslag som förkastats av rådet - inklusive av vissa regeringar från er politiska familj förresten. Låt oss vara ärliga i fråga om detta. Vid Europeiska rådets senaste möte föreslog jag att vi inte längre skulle tillämpa samfinansiering av socialfonden för de länder som inte har den möjligheten, nämligen de medlemsstater som genomgår svårigheter. Jag föreslog det. Detta förslag förkastades av flera regeringar, inklusive vissa vars ledarskap, eller vars finansminister, tillhör ert parti. Så jag håller inte alls med. Det är inte intellektuellt ärligt att angripa kommissionen hela tiden. Ni skjuter över målet. Det är lättare för er, men sanningen är att vi verkligen trycker på. Efter detta rådsmöte lade jag fram ett förslag som nu övervägs av rådet om att avskaffa reglerna om samfinansiering av socialfonden för länder med svårigheter. Jag är engagerad i den sociala sammanhållningen. Hur skulle jag inte kunna vara det när jag kommer från ett land som Portugal som drar så stor nytta av Europeiska unionen? Jag har tagit ställning för den sociala och ekonomiska sammanhållningen, och därför tror jag att denna karikatyr som vissa försöker visa upp skadar unionen. Jag håller med om vad Alexander Graf Lambsdorff sade tidigare. Jag skulle föredra att få stöd från de viktigaste proeuropeiska politiska familjerna, men vissa utesluter sig själva från det. Det är ert val och inte mitt.
Jag vill skapa bredast möjliga samförstånd utan att utesluta någon. Låt oss vara uppriktiga: i den europeiska integrationens historia är det inte bara PPE, och inte bara socialisterna eller liberalerna som har bidragit med mycket. Alltifrån Lord Arthur Cockfield, som var konservativ, till en kommunist som Altiero Spinelli, till De gröna har bidragit med mycket till den europeiska integrationen. Efter valet, och med denna mångfald av åsikter, är det viktigt att vi samarbetar för Europa. Vi behöver ett starkt Europa, men det finns en motsättning här. Å ena sidan säger ni att ni vill ha ett starkt Europa och en stark kommission, att ni vill att jag ska stå på mig mot vissa medlemsstater som är alltför nationella, men samtidigt säger ni: ”Vi kommer inte att rösta för er. Vi kommer att minska ert inflytande. Vi kommer att försvaga er inför medlemsstaterna.” Det finns en motsättning här, så låt oss vara uppriktiga om det. Om ni vill ha en stark kommission som har alla rättigheter och tar initiativ för att försvara europeiska intressen, så ge mig en chans. Vi lever i svåra tider, och jag har gett er ett ärligt erbjudande, ett lojalt erbjudande till alla parlamentsledamöter, med full insyn. Ni kan inte säga att jag säger olika saker till olika grupper, för jag lägger fram samma program för er alla. I dag har jag gjort vissa kompletteringar och klargöranden, men det är samma program. Det är naturligtvis en kompromiss, men EU fungerar endast som en kompromiss. EU kan inte fungera med fanatism eller dogmatism.
Jag tackar PPE för dess stöd. Jag är verkligen tacksam för ert stöd, men PPE var den första gruppen som sade att de inte vill ha detta för att de är ensamma. Inget parti har ensam majoritet, så vi måste skapa ett samförstånd inom EU. Det är av avgörande betydelse att vi skapar detta samförstånd inom EU. Vi behåller naturligtvis våra ideologiska skillnader och för den politiska debatten vidare, men vi gör en ansträngning för att skapa ett starkare Europa. Jag förbinder mig att göra det. Gör ni det? Det är min fråga.
Joe Higgins
(EN) Herr talman! José Manuel Barroso besvarade inte min anklagelse om kommissionens intervention i den demokratiska processen i Irland om Lissabonfördraget ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Hélène Flautre
- (FR) Herr talman, herr Barroso! Jag har ett problem som innebär att jag inte kommer att rösta på er i morgon, men ni vet vad det gäller eftersom min grupp har förklarat det väl. Det är en politisk fråga. Ni bedriver inget projekt för att omvandla Europa miljömässigt och socialt. Ändå är det just det jag tycker behöver göras i dag.
Men som Joseph Daul elegant uttryckte det var det högern som vann valet, därför tillhör ni högern. Situationen är klar.
Jag skulle dock önska att jag kunde respektera kommissionsordföranden, men jag tycker att det är problematiskt att jag när jag ser er oundvikligen - och jag försäkrar er att detta är sant - tänker på ert ansvar i frågan om CIA:s hemliga flygningar.
Mellan 2002 och 2006 överfördes 728 människor till Guantánamo via portugisiskt luftrum. Ni var minister mellan 2002 och 2004. Jag kan därför inte tro er, herr Barroso, när ni gör uttalanden om att Europa är mästare på de mänskliga rättigheterna. Vad jag förväntar mig från er - vad jag hoppas på från er, eftersom jag i framtiden skulle vilja respektera er som kommissionsordförande - är inte era memoarer, hur många år det än tar innan de blir färdiga, utan att ni erkänner ert ansvar i detta allvarliga mål, som kastar en skugga över de europeiska värderingarna.
Derk Jan Eppink
(EN) Herr talman! Det finns ett talesätt som säger att om man inte sitter till bords, så finns man på menyn. Nästa decennium kommer att bli avgörande för var EU kommer att befinna sig. Dagens styrande generation i Västeuropa har utgjort ett undantag från historien. Vi växte upp i fred. Vi växte upp i en välfärdsstat. Vi drog på oss skulder som vi har fört vidare till våra barn. Men historien knackar på dörren. Vi kommer att få en långsam ekonomi under många år framöver; vi står inför en ökande invandring och måste ta hand om en åldrande befolkning.
Tyvärr saknar EU en framgångskultur. Den europeiska drömmen är att pensionera sig på den franska Rivieran så snart som möjligt. Om vi inte förnyar oss och utvecklar en entreprenörskultur som ni har utformat kommer Europa att finnas på menyn.
Jag litar på ert ledarskap. Jag vill ge er ett råd: Håll EU fokuserat på dess huvudsakliga uppgift. Om ni misslyckas med det kommer ni att misslyckas överallt. Behåll den öppna inställningen och föreslå inte någon europeisk skatt, för det skulle provocera fram en medborgarrevolution mot EU. Jag har aldrig sett någon demonstration för införandet av en europeisk skatt. Det vore helt enkelt att gå ett steg för långt, och det skulle bara öka på allmänhetens vrede.
Jag litar på er känsla för realism när det gäller att få Europa till bordet och inte på det, och jag önskar er lycka till i er andra mandatperiod.
Andreas Mölzer
- (DE) Herr talman! Vi vet att José Manuel Barroso företräder en vandrande kompromiss mellan de styrande i EU. Vi vet också att han är den minsta gemensamma nämnaren för medlemsstaternas regeringar. Vi vet att Barroso också har något att erbjuda åt alla: lite maoism för de på vänsterkanten, en aning konservatism för kristdemokraterna, en gnutta nyliberalism, plus ett grönt och socialistiskt synsätt.
Barroso kommer naturligtvis att framstå som en kandidat utan opposition, utan alternativ. Därför har han nu några tuffa dagar då han måste lyssna till otrevliga anmärkningar från den enade vänstern och andra kritiker.
Det kommer dock att betala sig eftersom vi vet att José Manuel Barroso efter dessa tuffa dagar troligen än en gång kommer att bli kommissionens ordförande och att det än en gång kommer att göras tvivelaktiga kompromisser mellan de stora och mäktiga grupperna i kammaren, men också mellan regeringarna i rådet, och att Barroso, som har personifierat misslyckandena med den europeiska integrationen under de senaste fem åren, troligen kommer att fortsätta att göra det under de närmaste fem åren. När det kommer till kritan har vi alla väldigt lite inflytande.
Jacek Saryusz Wolski
(EN) Herr talman! Låt mig börja med att säga att vi stöder ordförande José Manuel Barrosos europeiska ambition och hans program, och jag säger det på 28 polska parlamentsledamöters vägnar, om inte fler.
Det finns dock en sak i detta program som ligger oss särskilt varmt om hjärtat, och det är energitryggheten. Som ni vet, ordförande Barroso, är parlamentet väldigt fäst vid denna fråga. Vi måste se över och ompröva både framstegen och bristerna i denna process och fastställa prioriteringar för de kommande månaderna och åren.
Det aktuella läget är inte tillfredsställande, utan snarare ganska grått, för trots alla förklaringar och all uppenbar goodwill är de framsteg som gjorts när det gäller energiinfrastruktur och krismekanismer långt ifrån tillräckliga. De åtgärder som har vidtagits uppfyller inte alla förväntningar och är fortfarande inte tillfredsställande.
Vi välkomnar självklart de kortsiktiga åtgärder som har fastställts av kommissionen och ordförandeskapet, men vi förväntar oss en långsiktig vision och beslutsamhet från kommissionens ordförande, samt att kommissionens ordförande vid behov bemöter eller utmanar medlemsstaternas passivitet och egoism. Vi behöver en stark kommission och ett starkt ledarskap från er sida eftersom kommissionen måste agera på hela unionens vägnar och i unionsmedborgarnas intresse.
Låt mig betona att ett sådant ledarskap bör baseras på ett samförstånd som ni måste leda och bygga upp i både parlamentet, kommissionen och medlemsstaterna. Som ni vet lanserades denna idé här i parlamentet för tre år sedan, men mycket återstår fortfarande, och vi väntar ännu på att denna dröm ska besannas.
Jag hoppas att ni vid slutet av denna mandatperiod, ordförande Barroso, kan få detta mirakel att ske och att ni kommer att få chansen att göra det.
I denna förväntan stöder vi er kandidatur och håller tummarna för ert ordförandeskap.
Marita Ulvskog
Herr talman! Herr Barroso, ni talade i er inledning om att Europa och världen har drabbats av en värdekris. Varför inte tala klarspråk? Det vi har drabbats av är ju en kris för det extrema marknadstänkande som ni själv och er partigrupp hör till de främsta företrädarna för. Jag har lovat mina väljare att inte rösta på er - och så har många andra socialdemokrater också gjort - om ni inte garanterar att utstationeringsdirektivet görs om så att löntagarnas rättigheter stärks.
Nu hör jag hur ni försöker låta som om ni har gått detta krav till mötes. Men, säger ni, inte genom att ändra direktivet utan med hjälp av en ny förordning som vi vet är helt otillräcklig. Jag hör samtidigt att ni ger en felaktig bild av vad detta förändrade utstationeringsdirektiv har fått för konsekvenser. Ni har fått frågan förr och ni har slingrat er varje gång. Nu vill jag ställa frågan igen: Kommer ni att agera så att utstationeringsdirektivet ändras och EU:s löntagare därmed får lika lön för lika arbete i hela EU, i stället för den lönedumpning som vi alla lider av i dag i hela Europa?
Olle Schmidt
Herr talman! Europa är idag en kontinent som präglas av fred och demokrati. Så var det inte för 70 år sedan - då var Europa i krig. Så var det heller inte för 20 år sedan - då var Europa delat i öst och väst.
Vår generation har ett ansvar för att förvalta vår kontinent och bevara och stärka ett öppet och demokratiskt Europa. José Manuel Barroso - du har ett särskilt ansvar!
Europa behöver ett tydligt ledarskap och ett EU som är synligt och närvarande för Europas medborgare i såväl svåra som goda tider. Vi behöver ett lyssnande ledarskap. Här måste du göra mer. Jag vill se mer av dagens engagemang, mer av den Barroso vi ser här idag.
Imorgon kommer du få stöd av folkpartiet - de svenska liberalerna - Cecilia Malmströms parti. Inte för att vi håller med dig i allt, utan för att vi tror att du kan göra mer än vad du hittills har visat.
Några ledstjärnor för ditt fortsatta arbete:
Protektionism är en styggelse - till och med för en gammal maoist. EU:s styrka är öppna gränser och frihandel!
Mänskliga rättigheter gäller alla och överallt! Här måste du göra mer.
Den ekonomiska krisen pockar på en global nyordning med balanserat regelverk som gör det möjligt att klara klimatkrisen. Befria Europas bönder, och ge konsumenterna och marknaden en chans!
EU behöver inte mer av institutionell maktkamp. Bevare oss från det! Europa har nog av lama ankor. José Manuel Barroso! Imorgon får du förhoppningsvis möjlighet att forma en ny kommission. Jag hoppas att du då ser till att det blir lika många kvinnor som män i den nya kommissionen.
Michail Tremopoulos
- (EL) Herr Barroso! Som ni vet har ni inte sagt någonting alls om er ståndpunkt i frågor som skyddet av biologisk mångfald eller era åtaganden i enlighet med millenniemålen och EU:s strategi för hållbar utveckling.
Jag ska fokusera på betydelsen av flexicurity, som ni ofta använder för att kombinera flexibilitet och trygghet. Detta begrepp verkar innebära stora risker när det gäller arbetarskyddet. Deltidsanställning är till exempel bra så länge arbetstagaren har valt det själv. Men en tvingad anställning, där arbetstagaren inte har något val utan kanske är oförmögen att hitta ett arbete, ser ut som deltidsarbetslöshet.
Det finns ett liknande problem med tvingade anställningar i arbeten med arbetstider som har negativa effekter på medborgarnas personliga liv och deras livskvalitet. Om ni blir vald, vilka politiska riktlinjer tänker ni ange i dessa frågor, i de fall som ni tycker är viktiga? Och varför nämner ni inte specifika mål för gröna yrken och andra sådana initiativ, inte för att ni själv ska bli ”grön”, utan för att åtminstone ange hur vi ska finna en väg ut ur krisen?
George Becali
(RO) Herr Barroso! Jag har läst ert dokument, men uppriktigt sagt kommer jag att rösta för er i morgon därför att jag anser att EU behöver en religiös kristen man som ni, med denna typ av uppfostran. Jag tycker att ni ska bli kommissionsordförande i morgon, och jag uppmanar er, herr Barroso, att be till Gud att han ger er samma sak som han gav till Salomon: visdomen att leda Europeiska kommissionen. Om Gud vill.
Mario Mauro
- (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den italienska delegationen i Europeiska folkpartiets grupp kommer att stödja er, herr Barroso, med samma respekt, vänskap och lojalitet som vanligt.
Dock uppmanar vi er att visa större mod för att göra det möjligt för våra institutioner att möta de viktiga tider som vi upplever, och att fokusera inte bara på regeringarnas berättigade farhågor, utan först och främst på de unga generationernas behov, deras önskan att sätta bo, bilda familj och skaffa barn: med andra ord modet att kämpa för ett sant EU, ett EU underbyggt av vårt sinne för ansvar och inte av vår politiska blandning. Därför uppmanar jag mina socialistiska kolleger att visa samma mod.
Att välja José Manuel Barroso igen kan naturligtvis fungera som en tillfällig åtgärd mot den samförståndskris som tydligt har visat sig genom valresultatet, men en ja-röst, även om det är en ja-röst med villkor för den som kandiderar till posten som kommissionsordförande, skulle också ge er alla möjligheter att spela er roll i denna svåra tid, och sända en tydlig signal till den europeiska allmänheten, nämligen att det som förenar oss är starkare än det som delar oss, och att vi endast på detta sätt, tillsammans, kan hjälpa varandra upp ur avgrunden.
Kort sagt är det inte bara ett ja till José Manuel Barroso utan ett ja till ett tydligt och enkelt recept: en kommission som ni alla har bidragit till att skapa kommer att bli mer oberoende, mer effektiv, starkare och med andra ord mer europeisk.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Jag skulle vilja diskutera ett ämne som orsakar oro hos många människor i EU, även mig själv. Våra ekonomier genomgår en mycket svår period, en period av kris, vars effekter visar sig särskilt för så kallade vanliga människor. Dessa människor kämpar för sitt arbete, för sin existens och för sina barn, och det är just denna rädsla och oro som skapar en sådan grogrund för den ökande högerextremismen inom EU och dess medlemsstater.
Tidigare har högerextremisterna dolt sina ansikten bakom olika masker och förklädnader. I dag paraderar de genom offentliga kvarter och talar öppet med medierna. Dessa människor, som sprider hat mot romer, judar, invandrare och homosexuella, startar dessutom politiska partier, och tyvärr lyckas de få fram kandidater både till de nationella parlamenten och till Europaparlamentet under denna svåra tid.
Slutligen var det inte så länge sedan vi till och med här, i denna demokratiska institution, här i Europaparlamentet, bevittnade hur vissa parlamentsledamöter anlände eller snarare marscherade in i uniformer som påminde om andra världskrigets fascistiska period.
Jag vill därför fråga er, herr talman, vilka åtgärder som behöver införas i framtiden, med respekt för er roll och kommissionen som myndighet, mot sådant missbruk av Europaparlamentet och framför allt beträffande den faktiska kampen mot extremismen.
Sophia in 't Veld
(EN) Herr talman! José Manuel Barroso sade att vi lever i exceptionella tider - vilket är sant - men exceptionella tider kräver ett exceptionellt ledarskap. Är ni en sådan ledare, herr Barroso? Jag stödde er inte 2004, och tyvärr har ni under de fem år som gått sedan dess inte gjort tillräckligt för att övertyga mig.
En majoritet av min grupp är dock villig att hellre fria än fälla er, men vi kommer att vänta med vårt slutliga avgörande tills vi har sett hela fördelningen av kommissionsledamöternas portföljer och alla detaljer i ert politiska program, för glöm inte bort, och jag hoppas att ni förstår ironin i detta, att ordföranden för Europeiska kommissionen är en politiker, och inte en statstjänsteman med anställningstrygghet.
Oavsett vilket resultatet av omröstningen blir har denna process stärkt EU:s parlamentariska demokrati eftersom, tvärtemot vad en del personer i kammaren fruktar, skyldigheten för varje kandidat att bedriva en kampanj inte har försvagat utan snarare stärkt kommissionsordförandens ställning. Som jag ser det är nämligen ett mandat från Europaparlamentet för ett politiskt program en mycket mer solid bas än en nominering grundad på en uppgörelse bakom kulisserna mellan nationella regeringar.
Jag råkar också tycka, i motsats till er, om jag hörde rätt, att uppkomsten av en verklig opposition i parlamentet är mycket välkommen och ett tecken på att den europeiska parlamentariska demokratin är vital och mogen.
Bollen ligger alltså hos er, herr Barroso. Antar ni utmaningen? För ni har inte övertygat mig ännu. Men det är långt viktigare, herr Barroso, att övertyga EU-medborgarna under de närmaste fem åren.
(Applåder)
Judith Sargentini
(NL) Fru talman! När kreditkrisen uppstod gjorde ni ingenting, herr Barroso. Det var det franska ordförandeskapet som hittade fram till nödutgången. Ni lyckades inte återta tyglarna: inte med er europeiska ekonomiska återhämtningsplan - ni misslyckades att göra det statliga stödet till bilindustrin till föremål för stränga miljövillkor - och inte heller med ett förslag om bättre finansiell övervakning: ni kapitulerade så fort ni mötte motstånd från London. EU behöll tyglarna i den globala strategin för klimatkrisen, men ni är på god väg att släppa dem.
Ni hotar med att köpa största delen av våra koldioxidminskningar från utvecklingsländer i stället för att se till att vi släpper ut mindre själva. Detta skulle ni kunna skylla på de nationella regeringarna, men knappast förra veckans ohyggligt snåla förslag till klimatbistånd till utvecklingsländerna: 2 miljarder euro. Det är småpengar jämfört med de 30-35 miljarder euro som EU borde bidra med. På detta sätt skapar ni stora hinder för möjligheterna till framgång i Köpenhamn. Kreditkrisen, den ekonomiska krisen och klimatkrisen har inneburit tre prov på äkta ledarskap. Tre gånger har ni blivit underkänd, herr Barroso.
Diane Dodds
(EN) Fru talman! Som ny ledamot av parlamentet har jag lyssnat på de många talare som har fokuserat på José Manuel Barrosos meriter i ämbetet och uttryckt många skäl till oro. Många håller jag med.
Våra vägar skiljs fullständigt när det gäller Lissabonfördraget, herr Barroso. Ni har dock intresserat er mycket för min valkrets i Nordirland. För detta engagemang tackar jag er. Vi värderar stödet och det nära samarbetet mellan Nordirland och kommissionens tjänstemän på alla nivåer. Jag hoppas att detta samarbete ska bestå och att min valkrets ska kunna dra nytta av det.
Ni känner till vårt förflutna: våldets inverkan på investeringarna, och behovet av nya vägar och järnvägsförbindelser. Ni känner till den väldiga potentialen för ekonomin genom turismens utveckling. För att bidra till vår ekonomiska utveckling vill jag uppmana kommissionen att undersöka vilka resurser som kommer att göras tillgängliga för att kompensera för alla år av underinvesteringar.
Som många här i kammaren redan har sagt i dag är det handling och resultat som räknas.
Jaime Mayor Oreja
(ES) Fru talman, herr kommissionsordförande! Låt mig göra en inledande anmärkning.
Vi kan inte ha samma debatt efter ett val som före valet, av respekt för själva valet och det europeiska folket. Vi borde bete oss på samma sätt som i de nationella parlamenten i detta avseende.
Om de europeiska kommissionsledamöterna är resultatet av en majoritet i varje land, borde vår viktigaste angelägenhet vara att kommissionsordföranden är trogen det som det europeiska folket har röstat för i Europavalen. Därför är det viktigt och korrekt att José Manuel Barroso blir kommissionsordförande. Detta är en strikt demokratisk princip.
José Manuel Barroso tog upp två punkter som jag utan tvivel tydligt och definitivt stöder. Den första gäller hela den analys av det aktuella läget som han gjorde i sitt anförande och sina kommentarer. Vi upplever inte bara en ekonomisk och finansiell kris, utan också en värdekris. Det är första gången som jag här i parlamentet har hört en bekräftelse på dessa utmärkande drag. Vi upplever inte bara en kris, utan också en värld i förändring. Därför måste, mer än någonsin tidigare, betoningen ligga på enskilda personers positiva åtgärder och på en förändring av vår attityd gentemot staten och marknaderna, för vi har troligen levt över våra tillgångar i många EU-länder.
Den andra punkten, som jag också stöder, är Barrosos europeiska ambition. EU måste välja, prioritera och organisera, och krisen och Lissabonfördraget är de två huvudfrågor som kommissionsordföranden särskilt måste koncentrera sig på. För att vi ska kunna hantera denna kris krävs en beslutsam kommission och även ett parlament som kan hantera de allvarliga omständigheter som vi befinner oss i.
Krisen är ännu inte över, och vi vet fortfarande inte riktigt hur den kommer att slå. Den tvingar oss också att hantera de sociala skillnaderna inom EU. Därför behöver vi den politiska vilja som ni har visat i eftermiddag, herr Barroso.
Juan Fernando López Aguilar
- (ES) Fru talman, herr ordförande! Efter att ha lyssnat noga till er vill jag understryka några punkter som många av oss skulle hålla med er om.
För det första är det tydligt att vi står inför en kris, men trots detta anser många av oss att EU under de senaste åren har varit oförmöget att skapa den förväntan och det hopp som kan övervinna pessimismen.
För det andra är det tydligt att vi behöver EU, starka institutioner och en kommission som vet vart den är på väg. Men många av oss anser att ni inte kan kandidera till att bli omvald till samma kommission, utan i stället till en ny kommission för att inleda en ny era där vi konfronteras med många fler och mycket tuffare utmaningar.
Vi behöver ett EU som kan reglera marknader och garantera rättigheter, särskilt sociala rättigheter. Men vi behöver verkligen ett Europa som kan skapa ett mervärde för att kunna komma till rätta med globala övergrepp och orättvisor där de uppstår.
Jag har lyssnat till förslaget om att en kommissionsledamot med ansvar för säkerhetsrelaterade immigrationsfrågor ska ingå i er kommission. Jag vill betona att immigrationen inte enbart påverkar vår säkerhet, utan också våra värderingar och vår förmåga att komma till rätta med orättvisor på plats.
Därför kommer morgondagens omröstning inte att markera slutet på en process, utan snarare första steget i eller startpunkten för en enorm uppgift som den nya kommissionen måste ta på sig så att det, tvärtemot vad de som hoppas på att EU ska bli paralyserat eller dra sig tillbaka vill, kan ge nya impulser till ett mycket bättre EU än det vi har fått se under de senaste åren. Denna nya kommission måste vara i stånd att hävda sig själv mot eurofoberna och de euroskeptiska, den måste kunna försvara sitt oberoende som europeisk motor gentemot rådet, och den måste inte bara kunna samarbeta utan också ständigt kunna bemöta parlamentet.
Michel Barnier
- (FR) Fru talman, herr Barroso! Det finns flera faktorer och orsaker till vårt visade förtroende och vår mycket tydliga röst i morgon.
Den första faktorn är demokratisk konsekvens: när det gäller de 27 stats- och regeringscheferna som valde er enhälligt, när det gäller det vi sade under valkampanjen - det var inte så länge sedan - och när det gäller medborgarnas röst. Vi kommer inte att be om ursäkt för att ha vunnit valet, fastän vi är medvetna - väl medvetna, vill jag påpeka för våra kolleger - om att vi måste omge er med fler idéer än de som kommer från Europeiska folkpartiet (kristdemokrater). Dessutom finns det en demokratisk konsekvens med avseende på den övning som ni har ägnat er åt i flera veckor, i den krävande, uppriktiga och ödmjuka dialogen med parlamentet, och vi är här för att vittna om den.
Det finns en annan orsak, som är en övertygelse: den mycket starka övertygelsen om att EU inte kan föra någon kraftfull politik så länge institutionerna är svaga. Vi behöver starka institutioner. Därför hoppas vi att Lissabonfördraget kommer att ratificeras. Det är en verktygslåda som kommer att få institutionerna att arbeta. Vi behöver en stark kommission som kan konfrontera krisen så snabbt som möjligt.
Den tredje orsaken är ett förtroendekontrakt som vi har undertecknat med er. Inför denna mycket allvarliga och djupa ekonomiska och finansiella kris som även är en livsmedelskris - låt oss inte glömma den miljard av svältande människor i världen - och en miljökris, måste kommissionen visa sin kämpaglöd. Ni måste, och vi måste hjälpa er med det, dra alla lärdomar från denna kris, vad beträffar styrelsesätt, reglering, innovation och ny politik - jag tänker på idén om en europeisk sparkassa för att stödja små och medelstora företag i de strategiska sektorerna - och, med tanke på den djupaste krisen, nämligen miljökrisen, idén om att införa en ny modell för ekonomisk och social tillväxt, för grön tillväxt, som ni själv sade.
Därför, herr Barroso, kommer vi i morgon att vara redo att underteckna förtroendekontraktet med er.
David Maria Sassoli
- (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Ert anförande i dag, herr Barroso, har inte ändrat vår åsikt. Vi är fortfarande mycket negativt inställda. Under era år som ordförande har kommissionen visat sig vara oförmögen och sakna självständighet. Det gäller den finansiella krisen, och samma sak gäller även invandringspolitiken: skyddet av de grundläggande rättigheterna och efterlevnaden av gemenskapsrätten måste utgöra två sidor av samma politik.
Ni sade i kammaren att ni tänker utse en kommissionsledamot för rättvisa och rättigheter samt en kommissionsledamot för inrikes frågor och immigration. Gör inte det, herr Barroso: immigration och rättigheter måste hållas ihop om vi vill undvika att stödja främlingsfientlig politik. Ni är i majoritet här i parlamentet, en högermajoritet, och vi kan helt klart inte identifiera oss med denna majoritet. Jag förstår svårigheterna för ALDE-gruppen, men herr Verhofstadt, kom inte och säg att den samlade strategi som ni efterfrågade för att ta oss ur krisen består i att bilda Barrosokommissionen så snabbt som möjligt.
Det är uppenbart att vi inte kan identifiera oss med denna majoritet. Våra ståndpunkter är inte förenliga med dem som inte resolut kämpar för full informationsfrihet, med dem som inte kämpar för att skydda rättigheter, och med dem som betraktar parlamentet endast som ett forum där de nationella regeringarna företräds.
Marian-Jean Marinescu
- (RO) Fru talman, herr kommissionsordförande! Den ökade energitryggheten är en viktig del i ert program. De framgångsrika förhandlingarna med Turkiet, som ledde till att Nabuccoavtalet undertecknades, visar att EU kan företräda medlemsstaterna på den internationella arenan, och jag vill gratulera er till denna prestation. Jag hoppas att vi genom att använda samma metoder kan nå en liknande framgång när det gäller att säkra den gasmängd som krävs i en tid när det finns länder i regionen som vill göra sina källor tillgängliga för detta projekt. Den framtida kommissionen måste skapa en inre energimarknad, en effektiv konkurrens och en hög nivå av försörjningstrygghet för alla medlemsstater.
På denna punkt kommer Byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter att spela en viktig roll. Rumänien har ansökt om att få inrymma byråns huvudkontor, och jag hoppas att den kommer att få det stöd som krävs. Energitryggheten är också beroende av EU:s grannländer. Vi måste stödja grannländer som delar de europeiska värderingarna och vill bli en del av den europeiska familjen.
Jag vill också rikta er uppmärksamhet på det ännu ömtåliga politiska läget och den svåra ekonomiska situationen i Republiken Moldavien. Vi bör snarast stödja de nya politiska makthavarna i Chisinau för att hjälpa dem att ta sig igenom denna svåra situation.
Slutligen är jag övertygad om att morgondagens omröstning kommer att bevisa stabiliteten hos EU:s institutioner och ge ett positivt bidrag till resultatet av folkomröstningen i Irland.
Catherine Trautmann
- (FR) Fru talman, herr Barroso! Jag kan lika gärna säga det på en gång: Ni har inte övertygat de franska socialisterna under de senaste fem åren, och ni lyckas inte övertyga oss nu med ett projekt där ni är lika generös i era ord som ni är allmän när det gäller ändamålet.
Hur kan ni säga till oss: ”Rösta på mig om ni vill ha ett EU som är enat i sin mångfald”, när det är just därför att vi vill ha ett sådant EU som vi rekommenderar att man väntar på den irländska omröstningen innan man röstar om er kandidatur?
Beväpnad med stödet från medlemsstaterna föredrog ni att säkra er utnämning i förväg och med färre risker när det gäller antalet röster som krävdes. Ni trodde att parlamentets godkännande bara skulle vara en formalitet, eller hur, och detta är bara början, för er respons lever inte upp till förväntningarna hos medborgarna, som lider av krisen och som har visat sin ilska gentemot våra institutioner genom sitt låga valdeltagande.
Ni säger att krisen har förändrat er, och ni framställer er själv som den store ledaren av ett enat Europa, men ni har inte kunnat leda medlemsstaterna mot en verklig europeisk återhämtningsplan, och vi väntar fortfarande på de konkreta och bindande åtgärder som krävs för finansiell reglering.
Ni hävdar att ni har gett oss garantier om den sociala agendan, men allt ni förespråkar är en ny förordning, inte någon granskning av direktivet om utstationering av arbetstagare. Dessutom har ni inte gjort något fast, och framför allt tydligt, åtagande om ett direktiv om skydd av offentliga tjänster.
Ni visar förakt för parlamentsledamöternas förmåga att minnas. Vi har inte glömt att de sociala frågorna under de senaste fem åren aldrig har legat till grund för de föreslagna lösningarna, och först nu samtycker ni till att man gör en social konsekvensbedömning för varje del av EU:s lagstiftning.
I denna kris som saknar motstycke, och som förstör hundratusentals arbetstillfällen, måste vi göra allt för att se till att antalet arbetslösa eller fattiga arbetstagare i EU inte når 25 miljoner 2010. För detta krävs att vi inför en industripolitik.
Medborgarna behöver ett föredöme av solidaritet för att kunna bekämpa krisen. Varken i era ord eller i er aviserade ambition för EU kommer de att hitta denna drivkraft i dag.
Att fortsätta som tidigare är katastrofalt, som filosofen Walter Benjamin sade. Ni har fortfarande en mycket lång väg att gå om ni vill övertyga socialisterna och socialdemokraterna. För den politiska konsekvensens skull och av respekt för våra väljare kommer vi inte att rösta på er.
Wim van de Camp
(NL) Fru talman, herr Barroso! Ledamöterna i den nederländska delegationen i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) kommer att rösta för er med övertygelse i morgon. Det beror inte enbart på att vi är övertygade om era kvaliteter utan också att vi har bråttom. Enligt vår åsikt har de senaste två månaderna varit en förlorad möjlighet att ta itu med den ekonomiska krisen - och vi, nederländarna, har bråttom. Vi vill verkligen se mer social marknadsekonomi i ert program - vad oss anbelangar var den tidigare kommissionen snarare för liberal i detta avseende. Vi hoppas att ni kommer att fortsätta kampen mot överdriven reglering och göra Köpenhamn till en framgång samtidigt som ni kommer att minska inrättandet av europeiska byråer.
En annan fråga rör EU:s medborgare. I dag, i eftermiddag, har de nämnts kanske två eller tre gånger. Det är inte tillräckligt. EU-valet har visat oss att vi verkligen måste anstränga oss för att övertyga de vanliga människorna om EU. Opels anställda som kommer att bli arbetslösa måste omedelbart se EU som en källa till hopp, en källa till arbete.
Slutligen, under de senaste sex veckorna har ni gjort intryck på mig som en passionerad och entusiastisk man. Ni trivs när ni står inför utmaningar. Jag uppmanar er att fortsätta så de kommande fem åren. Jag skulle vilja se det varje vecka.
Glenis Willmott
(EN) Fru talman! Vi lever verkligen i en extraordinär tid, men José Manuel Barrosos svar på den ekonomiska krisen är kraft- och effektlöst, och hans löften om ett socialt EU har inte infriats. Herr Barroso, era politiska riktlinjer gör knappast era planer tydliga, och de innehåller mycket av den retorik som användes för fem år sedan. Självfallet behöver vi en stark och livfull inre marknad som ger arbete och välfärd, men detta måste gå hand i hand med förbättrade sociala rättigheter i EU för arbetare och medborgare, i stället för att ske på deras bekostnad.
Trots att parlamentet har utövat påtryckningar för att rätta till denna obalans samt krävt en översyn av direktivet om utstationerade arbetstagare, sociala konsekvensbedömningar och ett ambitiösare ekonomiskt återhämtningspaket väntar vi fortfarande. Tidigare refererade ni till fackföreningsmedlemskap och strejkrätten som heliga. I Storbritannien talar fackföreningarna återigen om att strejka på grund av direktivet om utstationerade arbetstagare och att de är rädda för att lönerna kommer att sänkas samt att kollektivavtalen kommer att undergrävas.
Ert svar på min fråga om det här problemet förra veckan lät entusiastiskt, men ändå erkände ni att direktivet inte lever upp till sina mål. Problemet ligger i EG-domstolens genomförande och tolkning av det. Ni lovade att rätta till detta genom ett nytt rättsligt verktyg, men EG-domstolens domar visar att vi behöver stärka direktivet för att stoppa lönenedskärningarna.
I finanskrisens tid behöver vi tydliga rättsliga riktlinjer, och vi behöver samma lön för samma arbete på samma plats, oberoende av kön. Kan ni garantera oss att det kommer att bli så?
Marianne Thyssen
(NL) Fru talman, herr kommissionsordförande, fru rådsordförande, mina damer och herrar! Det här är en svår tid, en övergångstid, förändringens tid - men också en intressant tid. Institutionellt sett är vi på väg från Nice till Lissabon. Jag hoppas att vi kommer fram helskinnade: finansiellt, ekonomiskt, miljömässigt, demografiskt, även vad gäller energi, migration och säkerhet samt, inte att förglömma, globaliseringen, livsmedelsproblemet och kampen för att bevara vår sociala modell. Inom alla dessa områden befinner vi oss i en övergångsperiod. Huruvida dessa områden utgör faror eller möjligheter beror till stor del på oss själva.
En sak är säker: endast om vi antar ett europeiskt förhållningssätt till utmaningarna, endast om vi bemöter dem med ett grundligt, välorienterat EU-program - vilket ni har, herr kommissionsordförandekandidat - och endast om vi har starka institutioner att arbeta med kan vi själva hjälpa till att forma framtiden och ytterligare utveckla vår socialt och miljömässigt anpassade marknadsekonomi. Vi har ingen tid att förlora - ”vi har bråttom”, som min granne just sade - och även därför måste vi driva på inrättandet av en ny kommission. Just nu har vi en enda ordförandekandidat.
Vi måste ge José Manuel Barroso vårt förtroende. Jag skulle vilja be alla som misstycker att försäkra sig om att de kan skilja vänner från fiender - vad uppnår ni när allt kommer omkring med förseningar och nejröster? Om ni inte vill ha José Manuel Barroso, vem vill ni då ha? Vem var er kandidat, vem är er kandidat, frågar jag gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet? Om ni lyckas med era planer, är ni säkra på att ni kommer att få vad ni anser vara en bättre kandidat, en bättre kommissionsordförande?
Herr kommissionsordförandekandidat! Ni har mitt förtroende, och ni kommer att få min röst och min grupps röster. Jag önskar er all framgång, även med utformningen av den nya kommissionen. Ni måste ges tillräckligt med utrymme för att kunna arbeta vidare med detta.
Edite Estrela
(PT) Ordförande Barroso! Lissabonfördraget kommer att ratificeras och träda i kraft inom några månader. Det är min förhoppning. Det framgår dock klart och tydligt av ert program och ert anförande i dag att ni vill stärka Europaparlamentets makt omgående. Jag håller med. Vi kan nämligen inte längre gå tillbaka till en tid när EU:s framtid stakades ut av rådet och kommissionen medan Europaparlamentet endast var åskådare.
Jag anser att ert nästa mandat kommer att vara avgörande för att befästa den nya institutionella balansen mellan kommissionen, rådet och parlament. Vårt stöd är därför inte ett carte blanche utan en investering.
EU kännetecknas av sin demokratiska tradition, av skyddet av mänskliga rättigheter, av innovationer i produktionen av renare energiformer samt av en bättre miljöpolitik. Ingenting skiljer oss dock så mycket från resten av världen som vår socialpolitik. Därför måste jag uttrycka vår förhoppning att kommissionen, som jag är säker på att ni kommer att leda, kommer att ta ansvar för att skydda, befästa och förbättra EU:s sociala modell samt främja jämställdhet mellan könen.
Innan jag avslutar skulle jag vilja poängtera att jag antecknade vad ni sade i dag, det vill säga era åtaganden inför framtiden. Ni kan räkna med de portugisiska socialisternas röst. Ni kan dock också räkna med ett förhållande som säkerligen kommer att vara lojalt, men mycket krävande även under er nästa mandatperiod.
Jag önskar er all lycka och framgång i ert arbete.
Markus Ferber
(DE) Fru talman, herr kommissionsordförande, fru rådsordförande, mina damer och herrar! Vad handlar morgondagens omröstning om? Den handlar om att göra vad många i den här kammaren inte kan göra och andra inte vill göra. Den handlar i själva verket om att ta ansvar för EU. Jag skulle vilja betona en punkt. Herr Barroso, jag är mycket tacksam över att ni nämnde detta igen i ert inhopp. Det handlar om att ta ansvar för EU:s förmåga att handla i en svår tid, i syfte att övervinna alla de problem som med fog har kritiserats av medborgarna och även av parlamentet. Jag anser att dagens debatt har bidragit till att förtydliga frågan om vem EU kan och inte kan lita på i framtiden när det handlar om att ta politiskt ansvar de kommande åren.
Jag skulle dock vilja betona att det givetvis finns en rad ämnen på dagordningen som man måste ta itu med. Ni har ett stort ansvar för detta eftersom ni har monopol på att lansera initiativ på EU-nivå.
Jag skulle vilja titta på ytterligare ett ämne som enligt min mening inte har tagits upp tillräckligt ingående under debatten än så länge, och det är jordbrukspolitiken. Inom detta område står vi inför många nya utmaningar. Det räcker helt enkelt inte med att nämna att jordbruksministrarna kom fram till en resolution förra hösten. Det räcker inte med att vi har inlett ett program med omfattande jordbruksreformer. När de grundläggande förutsättningarna förändras måste ni nämligen givetvis vidta analoga åtgärder för att hjälpa EU:s jordbrukare. Jag uppmanar er att ta kommissionsledamoten med ansvar för jordbruk åt sidan och betona för henne att det inte kommer att gå att vägleda denna viktiga sektor ut ur krisen med hennes modell.
Vi är förberedda, och jag talar för mina kolleger här, att ta över ansvaret för Europa i EU:s och det europeiska folkets intresse.
Csaba Sándor Tabajdi
(FR) Fru talman, Herr Barroso! I februari 2008, sex månader före den globala finanskrisen, föreslog den ungerska premiärministern att man skulle inrätta en EU-institution som skulle kontrollera och övervaka globala ekonomiska trender. Tyvärr beslutade rådet och er kommission sig för att inrätta denna institution först efter att den globala krisen brutit ut.
Herr Barroso! Hur långt har man kommit i förberedelserna med denna institution? När kommer institutionen att påbörja sitt arbete?
Under de senaste åren har inte kommissionen haft någon framgång med att bekämpa de stora handelskedjornas dominans, och den har varken skyddat jordbrukare eller konsumenter. Min andra fråga är om vi kan förvänta oss konkreta och effektiva åtgärder från kommissionen?
I dag råder det en djup kris i mejeribranschen i Europa, vilket har lett till mycket allvarliga sociala och politiska konsekvenser. Min tredje fråga är om ni har för avsikt att ändra eller se över den nyliberala politik som kommissionen hittills har bedrivit och som har misslyckats kapitalt?
Min fjärde fråga är om ni, i egenskap av ordförandekandidat, har för avsikt att inrätta ett medlingssystem? Önskar ni återigen bekräfta er avsikt att anförtro den nya kommissionsledamoten med ansvar för mänskliga rättigheter ansvaret för historiska nationella minoriteter, invandrarminoriteter och romer?
Simon Busuttil
(MT) Fru talman, herr Barroso! Finansiella och ekonomiska utmaningar har diskuterats utförligt. I dag skulle jag dock vilja fokusera på medborgerliga rättigheter och på medborgarnas EU. Vi talar om EU-medborgarskap, om medborgerliga rättigheter, fri rörlighet, brottsbekämpning, ökad säkerhet, kamp mot terrorismen och en gemensam immigrationspolitik. Allt detta påverkar EU-medborgarna, liksom ekonomiska och finansiella frågor. Det finns dock även andra utmaningar som påverkar våra medborgare i deras dagliga liv och som därmed förtjänar att tas itu med.
Vi har en plan, en plan på att skapa ett europeiskt utrymme som grundas på rättvisa, frihet och säkerhet. Vi hade Tammerforsprogrammet, Haagprogrammet och nu har vi också Stockholmsprogrammet. Jag anser att vi bör investera förnyad energi inom detta område. Stockholmsprogrammet kommer att skapa nya möjligheter. Dessutom har vi Lissabonfördraget som kommer att ge oss nya och viktiga befogenheter samt tilldela parlamentet en mycket större roll inom detta område. I kväll berättade ni för oss, herr Barroso, att det inte längre kommer att finnas en utan två kommissionsledamöter inom detta område. Vi fick veta att det kommer att finnas en kommissionsledamot med ansvar för inre angelägenheter och migration och en annan som kommer att tilldelas områdena rättvisa, mänskliga rättigheter och medborgerliga friheter. Låt oss inrätta ett partnerskap, ett nära partnerskap mellan kommissionen och parlamentet för ett EU som verkligen kommer att vara ett EU för våra medborgare, ett EU som försvarar våra medborgares rättigheter, som skyddar våra medborgares friheter och som värnar om våra medborgares säkerhet.
Ja, jag anser att vi tillsammans kan bygga ett EU för våra medborgare, och jag önskar er all lycka till i morgondagens val.
Zoran Thaler
(SL) Jag instämmer i många av kommentarerna från mina kolleger som redan har talat, men jag skulle även vilja ställa följande frågor till er, herr Barroso. Har ni inventerat er förra mandatperiod? Är ni nöjd med vad ni har åstadkommit de senaste fem åren? Jag kan föreställa mig att ni är det och att det är anledningen till att ni kandiderar som kommissionens ordförande igen. Jag undrar dock även om ni är nöjd med er effektivitet hittills när det gäller att förhindra den finansiella, ekonomiska och sociala krisen. Kan ni med rent samvete bevittna den chockerande ökningen av arbetslösheten, som nu har drabbat miljontals EU-invånare, och de skamlösa ersättningar som återigen betalas ut inom finanssektorn till dem som inte bara har störtat oss ner i den värsta tänkbara krisen, utan också hotat oss med fattigdom?
Kan ni berätta för oss i dag om ni kommer att göra saker och ting annorlunda under er andra mandatperiod? Kommer vi att få se mer av samma sak eller någonting nytt? Finns det någonting vi borde se fram emot? Vad anser ni att ni behöver förändra i ert arbetssätt?
Låt mig ställa ytterligare en fråga till er om någonting som ni verkligen har undvikit att ta upp i era politiska riktlinjer. Ni vill klart och tydligt leda kommissionen i en europeisk union med 500 miljoner människor. Var finns ambitionen och drivkraften i vår stora gemenskap när det handlar om att öppna dörren för de medeuropéer som vill bli medlemmar? Vilka ytterligare ansträngningar kommer er kommission att göra för att påskynda denna process? Kommer ni att erbjuda konkret stöd, det vill säga expertis och materiella resurser, till centralregeringen i Bosnien och Hercegovina för att hjälpa den att uppnå sin färdplan och uppfylla de kriterier som krävs för att dess medborgare ska kunna resa fritt inom EU?
Gunnar Hökmark
(EN) Fru talman! Herr Barroso, ni kommer att få vårt stöd i morgon, inte enbart på grund av att ni är nominerad av alla de 27 medlemsstaterna och inte enbart på grund av att vi måste börja arbeta, utan också på grund av att ni har lagt fram en bred politisk dagordning som behandlar vår tids stora utmaningar. Givetvis har vi alla olika åsikter om detta.
Vi kommer att uppmana er och er kommission att lansera initiativ som en majoritet av parlamentet står bakom i stället för att försöka påtvinga minoritetsståndpunkter. Vi kommer att diskutera och granska era förslag och fatta beslut som en majoritet av parlamentet står bakom. Det är så demokrati fungerar, och det är så vi arbetar. Vi har förtroende, inte bara för er utan även för parlamentet. Låt mig bara säga att om ni röstar nej i morgon utan ett alternativ betyder det att ni inte har något alternativ. Samtidigt uppmanar vi er att handla; det finns de som vill stoppa handlingen. Och jag måste säga att med några få veckor kvar till Köpenhamnsmötet är det inte ansvarsfullt att handla på ett sätt som gör att vi inte har någon ledare för kommissionen. I en tid när vi behöver ta itu med alla avtal och lagstiftningen på finansmarknaderna är alternativet att säga ”nej” till en ny kommission inte ansvarsfullt. Och att handla på ett sätt som gör att vi inte kan påbörja den politiska processen för ekonomisk återhämtning när arbeten är hotade överallt i EU är inte ansvarsfullt.
Omröstningen i morgon är i hög grad en omröstning om Europaparlamentets ställning. Vi parlamentsledamöter säger att vi vill att EU ska vara ledande i världen, men vi kan aldrig få ett globalt ledarskap om vi inte kan se till att EU har ett ledarskap. Vi kommer att ge er vårt stöd, vi kommer att granska förslagen och vi kommer att diskutera med er, eftersom vi har förtroende för demokratin och den majoritet vi har i parlamentet. Lycka till i morgon.
(Applåder)
Erminia Mazzoni
(IT) Fru talman, mina damer och herrar, herr Barroso! Efter den här debatten är jag ännu mer övertygad om att jag gör rätt i att stödja förslaget från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) att stödja ert ordförandeskap, och i egenskap av ordförande för utskottet för framställningar skulle jag vilja ge er mitt blygsamma bidrag. Jag stöder era mål och de prioriteringar ni satt upp, men tillåt mig föreslå två områden som man bör fokusera mer på, i synnerhet med avseende på vad ni kallar att övervinna den ekonomiska och finansiella krisen.
Jag anser, liksom ni, att denna kris också, och framför allt, är en kris för våra värderingar, för vårt samhälles grundläggande värderingar. Under de kommande fem åren kommer Europeiska kommissionen tvingas ta itu med stora utmaningar. De geopolitiska förhållandena har förändrats radikalt. Tillväxtländerna, tillväxtekonomierna som Indien, Brasilien och Afrika, spelar nu en betydande roll i realekonomin. Å ena sidan ger det oss nya möjligheter till tillväxt, å andra sidan finns det risk för marknadsdominans som, på lång sikt, kan leda till höga fattigdomsnivåer.
I detta avseende är Europas roll, dess civilisation och visdom grundläggande för att främja utbredd, balanserad tillväxt och se till att medborgerliga rättigheter följs. Det är en verklig integration av olika rötter och kulturer. Jag syftar på våra rötter, våra kristna rötter, som skulle kunna vara det verktyg med vilket vi kan ta itu med värdeaspekten hos denna mycket allvarliga kris. Vi kan dock bara lyckas om vi använder dem som en guide för att främja utveckling och integration av allas rättigheter och skyldigheter.
På det ekonomiska planet måste vi bedöma behovet av att reformera penning- och finanspolitiken för att desarmera kampen mellan vår valuta, euron, och dollarns gamla dominans samt att ta upp kampen mot Kinas och Indiens framväxande valutor. Vi måste reglera finansmarknaden hårdare och förbjuda spekulationer på energiprodukter och, framför allt, livsmedel, vars priser kan svälta många ekonomier. Finansen måste återfå sin huvudsakliga roll, det vill säga att tjäna produktionen. Vi måste även ersätta eller backa upp de traditionella ekonomiska bidragen till de minst utvecklade europeiska regionerna genom skatteincitament.
Vad gäller medborgarnas EU, som ni föreslår att man ska utveckla genom att stärka dialogen och sprida information, känner jag mig personligen engagerad i egenskap av ordförande för utskottet för framställningar. Därför bör detta utskott kallas om parlamentet följer upp den resolution som antogs under den förra valperioden.
Utskottet för framställningar är den första kontaktpunkten mellan EU-institutionerna och medborgarna. Det söker efter lösningar, tillhandahåller förklaringar och främjar handling som svar på de talrika och varierande klagomål som görs av EU:s medborgare. Därför uppmanar jag er att stärka förhållandet mellan kommissionen, som ni har äran att leda, och det utskott som jag är ordförande för, utskottet för framställningar, samt att inrätta en särskild kommissionsledamot med ansvar för detta. Ni har redan meddelat att ni kommer att skapa två nya kommissionsposter.
Ett EU som fokuserar på sina medborgare i sitt arbetsprogram, som ni hävdade, är ett EU som måste ge detta utskott - som är det forum, den plats där medborgarnas rättigheter gör sig hörda - större rättigheter och större betydelse.
Sophie Briard Auconie
(FR) Fru talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag har undersökt riktlinjerna för ert program, och jag är nöjd med att ni inom alla de stora politiska områdena, inklusive den ekonomiska politiken, strävar efter att bevara och inrätta nya verksamheter. Jag är nöjd med ert arbete med återhämtningsplanen och er strävan efter social sammanhållning, liksom ert arbete inom miljöpolitiken, framför allt med hållbar utveckling. Jag är också nöjd med att ni arbetar med projekt för unga människor, med att stärka EU:s försvar samt att ni fortsätter att bedriva en stark och hållbar jordbrukspolitik.
Jag välkomnar er ambition att skapa ett starkt, enat och beskyddande EU, som vi vill ha. Jag ifrågasätter dock EU:s ekonomiska kapacitet när det gäller alla era projekt. EU måste ha de ekonomiska resurser som dess ambitioner kräver. Några av mina kolleger har redan betonat denna punkt. Enligt min åsikt är det mycket viktigt att vi ser att ni börjar uppmuntra medlemsstaterna att öka sitt bidrag till gemenskapsbudgeten avsevärt från och med 2014. Det är sant att medlemsstaternas budgetar är ansträngda just nu på grund av krisen. Likväl måste vi se framåt till perioden efter krisen, och vi måste i dag börja arbeta med en gemenskapsbudget som räcker för att möta behoven av handling från EU:s sida. Jag vet att ni är medveten om detta behov eftersom ni tog upp det i ert program. Det enda som återstår i dag är att ni förbinder er att se till att vi, parlamentet och rådet, i framtiden kommer att ha de resurser som krävs för att utöva vår politik.
Sandra Kalniete
(LV) Jag skulle vilja bekräfta att ledamöterna i Europeiska folkpartiets grupp från Lettland kommer att stödja ordförande José Manuel Barrosos kandidatur. Vi kommer att stödja er eftersom vi hoppas att ni i egenskap av ordförande för Europeiska kommissionen kommer att fortsätta arbeta för ett rättvisare EU. Vi anser att jordbruksstödet bör fördelas rättvist mellan alla medlemsstater, oavsett hur länge de har varit medlemmar i EU. Vi förväntar oss också att ni tar ledarrollen när det gäller att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken och att se till att alla medlemsstater har möjlighet till rättvis konkurrens. Vi uppmanar er att vara ledande i ytterligare avreglering av EU:s tjänstemarknad.
EU kommer endast att lyckas ta sig ur krisen om man grundar sin strategi på en stark inre marknad och lika villkor. EU-institutionerna har verkligen en stabiliserande roll när det gäller att övervinna krisen i de medlemsstater som drabbats hårdast, och Lettland vet det. Jag skulle vilja tacka Europeiska kommissionen för att den arbetar med oss. Den europeiska gemensamma valutan har bevisat sin stabiliserande roll under den nuvarande krisen. De baltiska staterna har själva satt upp som mål att ingå i eurosamarbetet, men under den globala nedgången är detta en mycket svår uppgift. Därför uppmanar vi kommissionen att främja ett förnuftigt och flexibelt förhållningssätt vid tillämpningen av villkoren i stabilitets- och tillväxtpakten samt Maastrichtkriterierna, ett förhållningssätt som är ändamålsenligt för krisen. Jag är övertygad om att det är i hela EU:s intresse att baltstaterna och alla EU-länder ingår i eurosamarbetet.
Herr ordförande! Vi uppmanar er att snabbare utveckla en gemensam energipolitik för att minska EU:s beroende av monopol. Jag önskar er lycka till i morgondagens omröstning.
Damien Abad
(FR) Fru talman, herr Barroso! I egenskap av ledamot i den franska delegationen i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och företrädare för Nouveau Centre, ett franskt politiskt parti som föddes ur UDF, var jag ivrig att få tilltala er direkt i dag. Framför allt skulle jag vilja påminna er om stödet från den franska presidenten och den franska regeringen samt välkomna det sätt som ni bidrog till det franska ordförandeskapets framgång på.
Michel Barnier och alla mina parlamentskolleger från den franska presidentmajoriteten förväntar sig nu att vårt uppdrag att bygga upp ett politiskt EU som kan påverka i de stora globala frågorna i framtiden kommer att tas upp och delas av er kommission.
För att bygga upp detta politiska EU måste man enligt vår åsikt undvika två fallgropar. För det första, att den nuvarande konkurrensen är en absolut och oöverkomlig dogm. Ja, EU behöver industripolitik, jordbrukspolitik, energipolitik eller energipolitik som främjar ny teknik likaväl som man behöver konkurrenspolitik.
Den andra fallgropen man måste undvika är att låta kommissionen förvandlas till ett rent generalsekretariat till rådet. Vi behöver en kommission som är stark, som kommer med förslag, som förnyar och som driver på den europeiska integrationen. Därför är jag, trots alla reservationer från mitt eget politiska parti i Frankrike, beredd att stödja er och att följa er på denna målmedvetna stig som ni tycks vilja gå, inte minst i termer av hållbar utveckling och av kampen mot klimatförändringarna.
För att försäkra mig om att min röst, och rösterna från många av mina parlamentskolleger som fortfarande har några frågor i dag, ska vara så upplyst som möjligt skulle jag vilja be er att ingå två kraftfulla åtaganden i kammaren. För det första att ni kommer att genomföra en verkligt målmedveten politik till förmån för våra industrier, våra områden och allting som utgör en europeisk identitet.
För det andra att ni gör allt som står i er makt för att se till att den europeiska modellen blir den modell som bäst förlikar marknadsekonomin med kravet på solidaritet bland medlemsstater, regioner och befolkningar.
Dagens unga människor behöver ett EU som stöder dem i deras globalisering och som utgör ett nytt hopp. Som den yngsta av de franska parlamentsledamöterna är jag helt övertygad om att dessa unga människor vill ha ett EU som både skyddar dem och ger dem nya ambitioner. I framtiden är det vår uppgift att bygga ett Europa tillsammans. Jag räknar med er precis som ni kan räkna med mig.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru talman! Europa är enat! Det är ett fredens, frihetens och demokratins Europa. Vi respekterar mänskliga rättigheter, och vi vill förverkliga ett program med social marknadsekonomi - ett program som sätter folket i centrum för vår uppmärksamhet. Det finns dock även stora skillnader inom Europa. Vi har många mycket fattiga regioner, och det finns därmed ett behov av en verklig sammanhållningspolitik. Genom den gemensamma jordbrukspolitiken bekräftas i själva verket två Europa - det gamla och det nya. Detta kräver förändring samt att man skapar ett verkligt, samlat, enat och sammanhållet Europa. Vilka åtgärder har ni för avsikt att vidta för att förändra denna situation?
Hannu Takkula
(FI) Fru talman, ordförande Barroso! Jag anser att ni har varit fantastiskt framgångsrik i rollen som kommissionens ordförande. Det är lätt att kritisera, men vi måste ge beröm när det är motiverat. Att leda 27 olika länder i ett pluralistiskt EU är en svår uppgift, och ni har gjort det bra. Ni har stått för en balans mellan de stora och de små länderna, så i detta sammanhang vill jag i likhet med min partiordförande, Finlands statsminister Matti Vanhanen, säga att ni förtjänar en ny mandatperiod. Det stöder jag starkt, och det kommer jag att rösta för. Det som ni lyckats åstadkomma på fem år talar för sig självt. Enligt min mening finns det inte längre något behov av förslag till nya program, för handlingar talar för sig själva, och jag hoppas att den finske kommissionsledamoten Olli Rehn också får en stark och bra ställning i den nya kommissionen. Viktigast av allt är dock att vi i morgon röstar för att ni får möjlighet att inrätta en ny kommission. Jag önskar er all framgång.
Ulrike Lunacek
(EN) Fru talman! José Manuel Barroso har ofta talat om den anmärkningsvärda tid vi lever i, de viktiga frågor vi står inför och det ledarskap EU måste visa inom finansmarknadssektorn.
Men, herr Barroso, det är en sak jag vill fråga er om, nämligen EU:s egna finansiella resurser - ni nämner det själv i dokument ni lagt fram för oss. Ni talar inte om varifrån de ska komma.
Jag ställde en fråga till er om detta vid utfrågningen med gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen i förra veckan. Tyvärr fick jag inget svar av er, men förhoppningsvis får jag det nu. Min fråga är: Hur ser ni på en skatt på finansiella transaktioner?
Till och med Nicolas Sarkozy har nu föreslagit detta, och Frank-Walter Steinmeier med flera talar nu om det. Belgien och Frankrike har redan rättsliga instrument för att genomföra det, så varför inte diskutera och sätta press med sikte på ett förslag från kommissionen om en skatt på finansiella transaktioner?
Nikolaos Chountis
(EL) Fru talman! Jag har lyssnat på José Manuel Barroso två gånger, en gång i plenum och en gång vid en konferens med Europeiska enade vänstern, och jag har läst hans planeringsutgångspunkter
Jag har en specifik kommentar: Vi känner till José Manuel Barrosos ståndpunkt om den ändrade politiken. Vi har inte fått reda på hans ståndpunkt om modifierade produkter. Betyder det att import och saluföring av förorenade produkter ska tolereras i EU?
José Manuel Barroso hävdar allmänt att han stöder de nya idéer som EU behöver, medan han i grund och botten stöder och föreslår samma misslyckade nyliberala recept som lett till depression i EU, arbetslöshet i EU och allvarliga sociala skillnader i EU.
Denna strategi, dvs. er och kommissionens strategi, herr Barroso, har skapat en förtroendeklyfta mellan EU:s ledare och EU-medborgarna, vilket tydligt återspeglades i det förra valet när oerhört många EU-medborgare avstod från att rösta.
Till sist - eftersom ni kallar alla som inte stöder ert program för EU-skeptiker kommer inte alla européer att ha förtroende för er, särskilt inte de som vi ha ett annat EU. Därför är ni inte, enligt min mening, lämpad för detta ämbete.
Barry Madlener
(NL) Herr Barroso! Ni har inte lyckats få stöd från gruppen Progressiva alliansen av socialister och demokrater i Europaparlamentet eller gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen - och det talar faktiskt till er fördel. Det blir en spännande omröstning: det ser ut som om ni kan räkna med ungefär hälften av rösterna, så varje röst är viktig. Ni vill naturligtvis att även vi ska rösta för er - Frihetspartiet, som är det näst största nederländska partiet i parlamentet. Vi är beredda att ge er vår röst, men ni måste lova att stoppa förhandlingarna med Turkiet, att se till att Nederländerna inte längre är den största nettobetalaren till detta byråkratiska EU och arbeta för ett EU av suveräna medlemsstater i stället för den federala superstat som ni eftersträvar. Jag bjuder in er att besöka oss i dag kl. 22.00 för att diskutera detta. Vem vet, ni kanske lovar oss detta, får vårt stöd och kan gå vidare med ert arbete - om än på ett helt annat sätt än de senaste fem åren.
Brian Crowley
(EN) Fru talman! Först och främst vill jag önska José Manuel Barroso lycka till i morgondagens omröstning. Tyvärr ansåg jag att omröstningen borde ha hållits i juli för att undvika att ett tomrum av ovisshet uppstår. Samtidigt anser jag dock att de politiska riktlinjer ni har utarbetat, herr Barroso, tydligt beskriver den vision och de idéer ni har när det gäller att sätta i gång med saker igen.
Min kanske främsta vädjan till er - förutom att komma tillbaka till parlamentet - skulle också vara att vara lite mer kritisk mot regeringar som misslyckas med att leva upp till sina åtaganden, för om vi tittar på Lissabonstrategin har 90 procent av strategin inte kunnat genomföras eftersom medlemsstaterna inte har vidtagit åtgärder för att göra oss till den mest konkurrenskraftiga och dynamiska ekonomin i framtiden.
Jag vet att det är svårt att försöka peka ut någon enskild stat. Jag skulle inte våga göra det, men om vi föregår med gott exempel och om både parlamentet och kommissionen för fram idéer om hur vi kan skapa ny tillväxt och vara innovativa i den nya ekonomin måste även medlemsstaterna ta sitt ansvar och vidta sådana åtgärder.
Vid en tidpunkt när exempellösa ekonomiska svårigheter råder världen över och vi i EU visar ledarskap när det gäller bankreglering och liknande områden tycker jag slutligen att det är sorgligt att möjligheten har gått förlorad på grund av det omogna politiska spelet i vissa grupper.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Herr Barroso! Ni ses som en mästare på miljöskydd, och jag vill gratulera er till det.
I förra veckan fick vi faktiskt goda nyheter, för det beslutades äntligen att blåfenad tonfisk, som hotas av utrotning, ska skyddas genom att den tas med på förteckningen över arter som skyddas av Cites. Jag kräver nu att detta tillfälliga stöd ska bli permanent.
Problemet och den globala paradoxen i allt detta är att det är den nyliberala politik som ni har förespråkat hittills som har lett till denna situation, för det är en politik som helt enkelt går ut på att privatisera vinster och socialisera kostnader.
I detta avseende står vi inför ett allvarligt miljöproblem. Vi har i åratal subventionerat flottor som har utarmat våra hav och som i det här sammanhanget i många fall bär det gemensamma ansvaret för katastrofen. De ber nu om pengar för att åtgärda den situation som vi har orsakat.
Detta är absurt och mycket svårt att motivera i demokratiskt hänseende. Vi får inte göra sådana här misstag med människors pengar.
Vi kräver därför att den gemensamma fiskeripolitiken ska ses över, främst på grundval av dessa nya principer.
Pat the Cope Gallagher
(EN) Fru talman! Jag är övertygad om att José Manuel Barroso i morgon kommer att säkra ytterligare fem år som kommissionens näste ordförande. Jag anser han är rätt person för jobbet, och hans meritlista är imponerande.
Jag tror också att EU kommer att fungera mer effektivt om Lissabonfördraget godkänns i mitt land. De som är emot fördraget på Irland sprider missvisande uppgifter om att minimilönen skulle vara 1,84 euro.
Folk talar om gröna skott som en del av den ekonomiska återhämtningen i EU. Ratificeringen av Lissabonfördraget är i sig ett grönt skott. Investerare och människor som kan skapa sysselsättning vill att Lissabonfördraget ska antas.
Det faktum att vi på Irland, sedan den senaste folkomröstningen, har säkrat rätten att utse en ledamot av Europeiska kommissionen i framtiden är en viktig förändring. Därutöver är de rättsliga garantierna i fråga om neutralitet, skatt, rätten till liv, utbildning och familjen betydelsefulla.
Dessa garantier är viktiga för oss. Protokollen ingår i fördraget, och givetvis behöver Irland EU - och EU behöver Irland.
(GA) Jag önskar er lycka till i morgon.
Martin Ehrenhauser
(DE) Fru talman! EU lider av ett dramatiskt demokratiskt underskott. Tyvärr har inget förändrats i det avseendet under de senaste fem åren under José Manuel Barrosos ledarskap. Under hans mandattid har vi hamnat i en mycket allvarlig ekonomisk kris, och det har blivit uppenbart att alla varningar om finanssystemets instabilitet helt enkelt ignorerades. För visst utfärdades det varningar. Barroso talar i sitt anförande om behovet av att ändra finanssystemets arkitektur och reformera bonussystemet för chefer. Till er, herr Barroso, vill jag tydligt säga detta: det var er uppgift under de senaste fem åren, och ni har inte gjort det. Jag kommer därför att rösta mot er utnämning.
För egen del skulle jag vilja se en ung kommissionsordförande, som tar på sig sin roll med stor kreativitet, med mod att göra stora förändringar och, framför allt, med oberoende - någon som gör EU till en verklig demokrati. Jag är övertygad om att EU behöver en ny optimism och det kommer definitivt inte att komma till stånd med José Manuel Barroso, utan bara utan honom.
Zoltán Balczó
(HU) Tack för att jag får möjlighet att tala. Jag skulle vilja ställa två frågor till ordförande José Manuel Barroso. Den första lyder som följer: I ert anförande gjorde ni en tydlig koppling mellan er politiska framtid och Lissabonfördragets ikraftträdande. Betyder det också att ni, om ni väljs i morgon och Lissabonfördraget inte godkänns i den irländska folkomröstningen, kommer att avgå?
Min andra fråga är denna: Ni har förklarat krig mot nationell egoism, som enligt er definition har sin grund i ängslan och övergår i extremism. Min fråga är: Vem ska avgöra om människor, organisationer eller partier fortfarande ägnar sig åt denna skadliga verksamhet? Eller handlar det om dem, som i vårt fall, som strävar efter att främja en nationell medvetenhet och ett nödvändigt bevarande av nationellt självbestämmande? Med andra ord, ger detta oss en grund för att här i EU tala om nationella kulturer, språk och mångfald?
José Manuel Barroso
Fru talman! Jag skulle vilja börja med en procedurfråga. Jag vill säga, framför allt till de grupplösa ledamöterna, att jag inte besökte deras grupp därför att de inte bjöd in mig. Så enkelt är det. Jag är givetvis djupt oenig med vissa av dessa ledamöter och även med andra, men jag besökte alla grupper som bjöd in mig, samtliga legitimt bildade grupper. Jag besökte dem för en demokratisk debatt. Jag tycker om demokratisk debatt. Låt oss vara på det klara med det.
Jag ska försöka att snabbt besvara ett stort antal frågor. Jag ser också ibland att vissa ledamöter inte längre är här för att lyssna på mig, men jag tänker ändå göra en ansträngning.
Jag börjar med bonusfrågan, som var den sista frågan. Jag vill fästa er uppmärksamhet på att kommissionen - min kommission - i slutet av 2004 utfärdade en rekommendation om alltför höga ersättningar, inte bara i banker utan även i det ekonomiska systemet generellt sett. Tyvärr var det vid den tiden ingen som uppmärksammade vår rekommendation.
Det gläder mig att frågan om bonusar och alltför höga ersättningar nu fått högre prioritet, och jag hoppas att vi ska kunna finna en lösning på grundval av de förslag som vi lagt fram för rådet - det kanske jag ska tillägga. Vi har lagt fram dem: en rekommendation, men också en bindande del av direktivet om kapitalkrav för banker.
Många frågor gällde energitrygghet: frågorna från Jacek Saryusz-Wolski, Maria-Jean Marinescu med flera. Energitrygghet var faktiskt en av kollegiets huvudprioriteringar, och jag har också för avsikt att låta det ingå i den nya kommissionens prioriteringar om jag får parlamentets samtycke, eftersom det är till kommissionen som européerna vänder sig - och inte bara européerna i unionen. När det var problem mellan Ryssland och Ukraina beslutade president Vladimir Putin att kalla specifikt på mig för att informera mig om problemet, och ni vet hur mycket tid och kraft vi i kommissionen, tillsammans med andra partner, har ägnat åt att försöka finna en lösning på ett problem som rörde Ryssland och Ukraina men som fick konsekvenser för europeiska konsumenter.
Jag har personligen ett stort engagemang för dessa frågor. Jag kan tillägga att det är därför vi lanserade programmet för sammanlänkning i de baltiska staterna, och det är därför det var kommissionen som bröt dödläget i Nabuccofrågan - och låt oss tala klarspråk, det var ett fullständigt dödläge. Jag ska därför låta dessa frågor ingå i kommissionens huvudprioriteringar, men det finns faktiskt ett motstånd mot skapandet av en verklig inre energimarknad. Jag hoppas att vi under nästa mandatperiod med ert stöd kan övervinna detta motstånd, som om vi ska vara uppriktiga och ärliga fortfarande finns, så att en verklig integrerad energimarknad kan upprättas i EU.
Ni kan lita på att jag och kommissionen kommer att vara kompromisslösa i försvaret av det europeiska intresset. Jag anser dessutom att energitrygghetsproblemet också är avgörande för kampen mot klimatförändringarna.
Låt mig än en gång säga, särskilt riktat till ledamöterna i gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen: visst kan man alltid vara ambitiösare, men jag menar uppriktigt att vi bör välkomna att EU, med utgångspunkt i ett förslag från kommissionen, går i spetsen för kampen mot klimatförändringarna. Jag vill framhålla att det står klart att vi inte skulle ha nått enighet mellan alla medlemsstater om det inte hade varit för det arbete som utfördes under Angela Merkels ordförandeskap och sedan under Nicolas Sarkozys ordförandeskap, eftersom även de arbetade för att åstadkomma detta, och det bör också erkännas. Alla medlemsstater har gjort en insats, men det är på grundval av ett ambitiöst förslag från kommissionen som vi har kunnat föra denna kamp mot den globala uppvärmningen, och jag räknar i hög grad med era ansträngningar för att EU ska kunna vara kvar i främsta ledet i denna kamp.
När det gäller de sociala frågorna har jag redan sagt min mening: jag har redan gjort några mycket konkreta åtaganden i frågorna om utstationering av arbetstagare och problemen med avseende på offentliga tjänster. Jag är villig att samarbeta med er kring de principer som jag nämnt och som jag också mycket tydligt redogjort för i dag: mot social dumpning, för social marknadsekonomi.
Jag är väl medveten om att det här är en intressant ideologisk debatt, men jag menar att vi har svaret i EU. Vi behöver en inre marknad - det är vår styrka - och samtidigt social sammanhållning på en hög nivå. Det här är en europeisk skapelse - ett bidrag. I inledningen av mitt dokument citerade jag en stor europeisk nutida historiker, Tony Judt, som föreläser vid New York University. Han sade: ”Förenta staterna kanske har den mäktigaste armén i världen och Kina kanske säljer billigare varor, men bara Europa har en modell som kan tjäna som en inspiration för övriga världen.”
Det 21:a århundradet kan mycket väl bli Europas århundrade. Jag tror det. Jag tror att vi kan hantera globaliseringen, inte med styrka utan med inspiration. Vi har en social marknadsekonomi som inte tillhör vare sig kristdemokraterna, socialdemokraterna eller liberalerna. Den skapades av Europa, framför allt efter andra världskriget - inte bara den europeiska integrationsprocessen utan också denna sociala marknadsekonomi som syftar till att binda samman fria och öppna marknader.
EU är världens största exportmakt. Vi européer måste därför avvisa protektionism och samtidigt främja den europeiska modellen med social dialog och social trygghet. När jag hör vissa ”undergångsprofeter”, ”krisälskarna”, säga att det nu är amerikanerna och kineserna som styr allting säger jag till dem: Må så vara, men vad gör president Barack Obama? President Obama försöker nu införa ett nationellt hälso- och sjukvårdssystem, som vi har i stort sett överallt i Europa, med en del skillnader - och jag önskar honom lycka till. Det är amerikanerna som nu hämtar inspiration från den europeiska modellen. Vad gör kineserna? De överväger nu - även för att öka efterfrågan - att införa ett socialt trygghetssystem, och jag tror att de kommer att få ett sådant system, för välståndet kommer att öka i Kina och det är bra för hela världen.
Vad gör amerikanerna och andra stormakter i dag? De börjar tala med oss om att bekämpa klimatförändringarna. Jag minns tydligt att amerikanerna, när vi talade med dem tidigare, bestämt vägrade att göra några som helst målrelaterade åtaganden i kampen mot klimatförändringarna.
Som ni förstår kan jag inte vara lika pessimistisk som en del av dem som har talat här i dag. Visst har vi problem i EU, problem med konsekvensen. När det gäller politisk vilja måste vi arbeta hårdare för att åstadkomma större konsekvens. Vi har också ett mycket tydligt socialt problem, som är det allra allvarligaste: den ökande arbetslösheten. Men låt oss tala klarspråk: det är inte EU eller Europeiska kommissionen som skapat finanskrisen. Ni vet alla varifrån krisen kommer. När den brutit ut reagerade vi omedelbart. Vi reagerade med konkreta förslag. Under det franska ordförandeskapet var jag i Förenta staterna med den franske presidenten för att föreslå för den amerikanske presidenten att G20-processen skulle inledas. Det var EU som tog initiativ till denna respons.
Jag sade i Camp David att marknader behöver regler för att vara legitima, trovärdiga och etiska, precis på samma sätt som öppna samhällen behöver rättsstatsprincipen och rättsregler. Det är EU:s ståndpunkt.
Jag menar faktiskt att vi ska vara stolta över de förslag vi lagt fram. De ligger på bordet. Jag hoppas att de antas, och vi får så småningom se om det behövs någon ytterligare insats.
När det gäller miljön tror jag att kommissionens meritlista är väl känd. Någon sade att biologisk mångfald inte finns med där. Läs mitt dokument en gång till så får ni se att det finns med. Vidare var det en parlamentsledamot som berömde våra insatser för att skydda den blåfenade tonfisken, och jag vill tacka för det. Jag anser att vi har en del goda meriter på det området.
När det gäller Monika Flašíková Beňovás fråga om grundläggande rättigheter är det helt på sin plats med det nya tecken på engagemang som jag bestämt mig för att skapa i form av posten som kommissionsledamot med ansvar för grundläggande rättigheter och individuella friheter - jag vill tillägga att förslaget kom från Europaparlamentet, även om jag redan var övertygad. Kommissionsledamoten kommer givetvis även att hantera minoritetsfrågan, och han eller hon kommer att kunna rapportera till utskottet för framställningar, som nämndes här.
Jag anser också att vi, precis som i de nationella systemen där det normalt finns en justitieminister och en inrikesminister, bör ha en kommissionsledamot med ansvar för rättvisa, grundläggande rättigheter och friheter. Vi måste också mena allvar med detta, vi måste också inse att det finns problem med otrygghet i EU och att det finns saker vi kan göra tillsammans med det mervärde som EU står för, och därför kommer vi att ha ytterligare en kommissionsledamot som också kommer att ägna sig åt andra frågor, men alltid i samma anda: med inriktning på trygghet och med full respekt för individuella friheter och grundläggande rättigheter. Det är, återigen, vad EU handlar om.
Någon talade om Guantánamo. Jag var en av de första politikerna i regeringsställning, kanske den allra första, som uppmanade den amerikanske presidenten att stänga Guantánamo - det var under det österrikiska ordförandeskapet. Jag sade detta offentligt eftersom jag anser att vi européer motsätter oss en kampanj mot terrorismen som inte genomförs med respekt för grundläggande rättigheter - det är så den moraliska auktoriteten går förlorad. När det gäller grundläggande rättigheter menar jag att vi kanske är oeniga på vissa punkter men att det inte finns någon grundläggande oenighet med en del av de ledamöter som tog upp denna fråga. För egen del behöver jag inga råd i denna fråga. Vid sexton års ålder hade jag redan gått ut på gatorna i mitt land för att slåss mot en diktatur, mot kolonialsystemet. Därför behöver jag inga råd när det gäller att visa engagemang för grundläggande rättigheter. Men tack i alla fall.
När det gäller Nordirlandfrågan vill jag tacka er, fru Dodds. Det är sant att vi har gjort en stor - men diskret - insats för Nordirland. Vi har inrättat en särskild arbetsgrupp, och innan en dialog hade inletts mellan parterna hjälpte vi till att få till stånd denna försoning.
När det gäller frågan från Juan Fernando López Aguilar - ja, jag menar att tiden nu är inne för en ny social ambition. Det är uppenbart. Vi har ett arbetslöshetsproblem som är mycket större än tidigare. Om man tittar på statistiken är sanningen den att sysselsättningen ökade överallt fram till finanskrisen. Lissabonstrategin, som somliga kritiserar, var faktiskt på det hela taget på väg i rätt riktning. Det skapades arbetstillfällen och tillväxt i EU. Det är först i och med finanskrisen som vi har sett trenden vändas i de flesta länder, inklusive ert eget land Spanien. Det är den globala finanskrisen som har försatt oss i ett annat läge. Så nu, i denna situation av social oro när vi både har arbetslösa och andra som riskerar att bli det, står det klart att vi måste göra en social satsning. Det är därför jag har efterlyst en ny social ambition. Jag trodde att det skulle vara möjligt att ena en stor majoritet i parlamentet kring denna prioritering, och det tror jag fortfarande.
Sophia in 't Veld sade att jag inte hade övertygat henne. Ni är mycket svår att övertyga, fru in 't Veld. Jag ska göra mitt bästa, men en sak vill jag säga er: jag kommer alltid att göra mitt bästa, inte bara för att övertyga er utan därför att jag verkligen tror på grundläggande rättigheter, friheter och garantier. Jag anser att kommissionen har en roll att spela här, inte bara i lagstiftningshänseende utan också med avseende på de signaler vi sänder. Det kan jag säga er, närhelst det finns ett problem i världen, oavsett om det gäller Guantánamo eller om det är när jag träffar Vladimir Putin, varje gång jag frågar honom: ”Vad händer med Anna Politkovskajas mördare? Hur är det möjligt att ett system som det ryska, med världens största säkerhetssystem, inte kan hitta dem som mördar journalister?” Jag har ställt frågan till Vladimir Putin, precis som jag nu ställer frågor till premiärministrarna, även den kinesiske premiärministern när jag talar med honom, och precis som jag alltid ställer frågor om mänskliga rättigheter. Jag frågar till och med den japanske premiärministern varför Japan nu tillämpar dödsstraff igen, när det funnits ett moratorium.
Kommissionen är därför viktig, inte bara i lagstiftningshänseende utan också för de signaler som kommissionen och kommissionens ordförande sänder, som vid krisen med skämtteckningarna i Danmark, då jag entydigt försvarade och hävdade yttrandefriheten. Jag tror faktiskt att vi kan finna en grundläggande enighet kring detta.
Damien Abad ställde några mycket konkreta frågor, och jag vill säga till honom att jag stöder hans förslag och anser att de är viktiga. Jag menar att vi behöver en industriell bas i EU. Vi vill inte ha omlokaliseringar, men det är viktigt att denna industriella bas kan anpassas till de nya krav som den globala konkurrensen ställer och, framför allt, till de stora utmaningar som klimatförändringarna och en mer hållbar tillväxt innebär. Jag menar att vi har möjlighet att åstadkomma det här och föreslår därför att mer resurser i framtiden läggs på detta på EU-nivå.
När det gäller den budgetrelaterade fråga som någon ställde, låt oss framför allt försöka nå samförstånd om huvudprinciperna. Jag anser att det vore ett misstag att inleda med att tala om beloppen i den framtida budgeten. Det skulle leda till splittring. Vi måste först titta på var det finns ett europeiskt mervärde och sedan besluta vilka prioriteringarna ska vara. Jag anser dock att forskning, innovation och sammanhållningspolitik helt klart måste vara viktiga prioriteringar, särskilt när det handlar om de nya generationerna. Jag vänder mig särskilt till den yngste medlemmen av den franska delegationen och hoppas att de unga här i parlamentet ska stödja denna rörelse.
Någon ställde en fråga om den globala finansskatten, skatten på finansiella transaktioner. Om den är global stöder jag den givetvis. Jag anser att det vore en utmärkt idé, men låt oss under alla omständigheter tala klarspråk: jag tycker inte att det är meningsfullt att köra ut de finansiella tjänster som vi har i EU i dag, oavsett om de finns i London, Frankfurt eller Paris. Vi är världsledande när det gäller finansiella tjänster. Vad är vitsen med att lämna över ledarskapet till Dubai? Jag kan inte se vitsen med det. Låt oss vara tydliga på den punkten. Om det däremot fanns en global skatt på finansiella transaktioner anser jag att det vore en utmärkt idé. Jag menar att det redan finns rätt många skäl som talar för detta: att bekämpa svält i världen, för det som händer på 2000-talet är skandalöst; att hjälpa EU att nå millenniemålen; att kämpa för mer solidaritet i EU. Ni kanske inte vet det, men jag har föreslagit för rådet att vi ska öka en mekanism för livsmedelsbistånd som vi har i EU, för det finns fattiga och nyfattiga människor här, men förslaget avvisades. Det finns alltså många skäl att införa en skatt om man så vill, förutsatt att den verkligen är global och inte underminerar EU:s konkurrenskraft.
Avslutningsvis vill jag säga er något mycket viktigt. Somliga har sagt: ”Varför ska vi rösta på er? Ni är den enda kandidaten. Är det demokratiskt?” Jag har själv ofta undrat varför jag är den enda kandidaten. Uppriktigt sagt tycker jag att det är fel att jag är den enda kandidaten, för det betyder givetvis att jag är den enda som attackerats och kritiserats under hela denna tid. Varje gång ni jämför mig med er önskekandidat förlorar jag naturligtvis. Jag förlorar mot en önskekandidat, mot varje grupps önskekandidat. Men vi bygger inte EU med önskekandidater. EU är en övning i ansvar. Jag tror att det enkla skälet till att det inte funnits någon annan kandidat är att det inte funnits tillräckligt stöd för någon annan. Det är orsaken. Rätt många namn har nämnts, men jag lyckades nå samförstånd och det är jag stolt över, för det är en oerhört svår uppgift att bygga EU i dag. Det har vi sett i debatten, och det inser ni alla. EU präglas av stor mångfald. Det finns många krav och många prioriteringar, och jag är därför stolt över att vara den kandidat som stötts av det parti som vann valet, att vara den kandidat som stötts av demokratiskt valda stats- och regeringschefer från hela det politiska spektrumet, och jag ser inte det som något negativt. Men samtidigt är jag ingens generalsekreterare, och kommissionen är en oberoende institution. Det kan jag försäkra er om. Den kommission som jag leder och som jag kommer att leda om jag får ert stöd kommer att vara oberoende i sitt kompromisslösa försvar av det europeiska allmänintresset.
Jag förstår till fullo att stödet från dem som är villiga att backa upp mig inte är något carte blanche, som Edite Estrela med flera har sagt. Jag vill tacka alla som gett mig sitt stöd; jag kan inte nämna dem alla. Några av dem är fortfarande här. Jag vill tacka er. Ert stöd är inte något carte blanche. Jag sätter parlamentet högt.
Somliga säger att jag står för nära regeringarna. Ni glömmer en sak: innan jag blev premiärminister var jag oppositionsledare, och innan jag blev oppositionsledare var jag parlamentariker. Jag valdes in i det portugisiska parlamentet för första gången när jag var 29 år gammal. Jag är politiker - inte teknokrat eller byråkrat. Jag försvarar parlamenten, och jag vill delta i denna debatt med er.
Era krav kan därför hjälpa mig och hjälpa kommissionen att göra bättre ifrån oss. Det är vad jag tänker göra om jag får ert stöd.
(Applåder)
Talmannen
Jag vill tacka den nominerade ordföranden för Europeiska kommissionen. Jag vill också tacka alla som är här, liksom dem som talade tidigare, för en oerhört livlig diskussion. Vidare vill jag tacka Cecilia Malmström för att hon deltar i vårt sammanträde.
Nu inför vi nya handlingsprinciper och nya institutionella lösningar för EU. Kom ihåg att den nominerade ordföranden har redogjort för riktningarna för de politiska åtgärderna under de kommande fem åren. Det har han gjort här i parlamentet, där han har träffat alla politiska grupper. Han har gett oss information som är mycket betydelsefull, både för oss och för våra medborgare. Vi ska rösta i morgon, efter dagens långa, uttömmande och kloka diskussion.
(Talmannen fortsatte på engelska.)
Återigen stort tack, herr nominerade ordförande. Det här var en utmärkt möjlighet att få reda på era politiska riktlinjer och få diskutera i de politiska grupperna och även under plenarsammanträdet.
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Georges Bach  
José Manuel Barrosos program är ambitiöst och vittnar om en innerlig önskan att ge vårt krisdrabbade EU det uppsving det så väl behöver. Enligt min mening vore det fel att klandra José Manuel Barroso personligen för alla de svårigheter som kännetecknat den gångna perioden. Att kompromissa med en utvidgad kommission, där beslut nu fattas av alla 27, och hantera en finansiell och ekonomisk kris med en besvärlig institutionell reform som bakgrund har definitivt inte underlättat ordförande Barrosos arbete. Visst hade man kanske, i dessa svåra tider, hoppats få höra honom leverera ett mer bestämt europeiskt budskap. Men jag tror att han lärt sig av sina misstag och att han i framtiden kommer att göra stora insatser både för EU som helhet och för de mindre länderna. Genom att göra sociala frågor till en viktigare del av sitt program tycks han vilja visa sin lyhördhet för EU:s folk, som längtar efter ett mer socialt EU. Tanken på ett verkligt partnerskap mellan parlamentet och kommissionen är lovvärd och en möjlighet som måste utnyttjas. Jag stöder därför José Manuel Barrosos kandidatur, men mitt stöd är inte något carte blanche.
Diogo Feio  
Det gläder mig att säga att jag, som portugis och ledamot av Europaparlamentet, kommer att rösta för ett omval av José Manuel Durão Barroso som ordförande för Europeiska kommissionen. Jag anser att hans insatser under den innevarande mandatperioden, som har präglats av så många politiska, finansiella och sociala svårigheter, och de erfarenheter han skaffat sig i detta ämbete motiverar regeringarnas stöd och parlamentets förnyade förtroende.
Jag beklagar de många försök som gjorts - inte alltid öppet eller seriöst - att förhindra att hans kandidatur blir framgångsrik, och jag noterar att de omintetgjorts inte bara av bristen på ett trovärdigt alternativ utan även av de löjeväckande argumenten. Jag beklagar att ledamöter från mitt eget land inte kan låta bli att gå den vägen, vilket är lika lätt som det är ologiskt.
Jag hoppas att den andra Barrosokommissionen kan kombinera teknisk kompetens med det där ”lilla extra”. Jag hoppas också att den verkligen kommer att respektera och tillämpa subsidiaritetsprincipen och välja den säkra och stabila vägen genom att ta små steg, som Jean Monnet rekommenderade, i stället för att anamma det snabbspårsalternativ som lovat mycket men gjort lite för att det europeiska projektet och den europeiska drömmen verkligen ska gå framåt. Hur mycket vi än siktar mot horisonten kommer vi bara att komma dit genom att sätta den ena foten framför den andra. Låt oss gå den rätta vägen.
João Ferreira  
Vad denna omröstning också gäller är i vilken riktning EU ska gå de närmaste åren. Kommissionens nuvarande ordförande, som kandiderar för ytterligare en mandatperiod, symboliserar en möjlig riktning: det EU han står för är ett EU som styrs av de stora ekonomiska gruppernas intressen.
Det är ett odemokratiskt, byråkratiskt EU, ett politiskt och ideologiskt konservativt EU, ett EU där djupa orättvisor och socialt, regionalt och nationellt övervälde förstärks och institutionaliseras, ett militaristiskt och interventionistiskt EU och ett EU där institutionaliserad nyliberalism är det enda ekonomiska system som godtas. Men det är inte, och har aldrig varit, den enda möjliga riktningen. Alternativet är ett socialt Europa, ett arbetarnas och folkens Europa. Det är ett EU som värderar demokratin och dess deltagande aspekter, i stället för att reducera den till formell representation. Det är ett EU som respekterar folkens vilja och de beslut som de demokratiskt ger uttryck för, och som värnar om offentliga tjänster och arbetarnas rättigheter som nödvändiga verktyg för social utveckling och sammanhållning. Det är ett EU av fria, suveräna stater med lika rättigheter, som stöder och främjar naturskydd, fred och samarbete folken emellan.
Ilda Figueiredo  
Det uttalande som José Manuel Barroso just gjort som nominerad ordförande för kommissionen är en bekräftelse av de grundläggande pelarna för EU som vi känner det. Det bekräftar även Europas kapitalistiska, federalistiska och militaristiska integration enligt Maastricht- och Nicefördragen, som man vill gå vidare med i utkastet till Lissabonfördraget.
Om någon tvekan råder har vi hans uttalanden om vikten av utkastet till Lissabonfördraget. De kommer faktiskt efter de antidemokratiska påtryckningarna på det irländska folket från de europeiska ledarnas sida - som han också lade märke till. De tvingas nu till en ny folkomröstning, som ska hållas den 2 oktober.
Även om han nu försöker lova att lindra de allvarliga angrepp på sociala rättigheter och arbetstagarnas rättigheter som Europeiska kommissionen, som han fortfarande leder, utfört under den gångna mandatperioden, har han aldrig gått till botten med de frågorna eller med orsakerna till den kris för kapitalismen som vi nu upplever. Vad han i praktiken föreslår är att gå vidare med samma politik som prioriterar fri konkurrens, militarism och ekonomiska och finansiella gruppers intressen, särskilt intressena hos de mäktigaste länderna. Det framgick tydligt när han sade att vi är globaliseringens mästare.
Lívia Járóka  
Herr talman! Som Europeiska folkpartiets delegat vill jag försäkra José Manuel Barroso om mitt stöd och uttrycka förhoppningen att den nuvarande Europeiska kommissionen ska kunna fortsätta med det arbete som inletts när det gäller romernas sociala integration. Viktiga resultat har nåtts under denna period, framför allt under de senaste två åren, men vi förväntar oss i framtiden ett betydligt djupare engagemang och en större initiativförmåga från detta organ som, i sin egenskap av ensam initiativtagare till EU-lagstiftning, kan vara en drivkraft i kampen mot den fattigdom och det utanförskap som drabbar Europas största minoritet, romerna.
Jag hoppas att inrättandet av en ny portfölj för rättvisa, grundläggande rättigheter och medborgerliga friheter i kommissionen kommer att sporra kommissionen som organisation att göra större och mer samordnade ansträngningar. Jag hoppas också att ordförande Barroso kommer att behålla sitt aktiva personliga engagemang för frågor som rör romerna, som han också har gett uttryck för vid flera tillfällen, och att han kommer att göra sitt yttersta för att se till att stats- och regeringscheferna agerar mer kraftfullt när det gäller att utforma ett övergripande, integrerat program som omfattar både partier och mandatperioder.
De sociala utmaningar som både romer och icke-romer ställs inför är så allvarliga, och konsekvenserna av passivitet så farliga, att vi inte har råd med den apati och de misstag som präglade den förra mandatperioden. Vi förväntar oss omedelbara, modiga insatser och en radikal förändring av den hittillsvarande inställningen hos den nuvarande och tidigare ordföranden samt att kommissionen går i bräschen för en alleuropeisk strategi för romerna, som utvecklas snarast möjligt på grundval av lagstiftningsnormer, en stabil budget och ett tydligt politiskt åtagande.
Nuno Melo  
Om det finns något som ingen ifrågasätter i något parti är det att vi genomgår en ekonomisk kris som påverkar länderna och gör det svårare för regeringarna att fatta beslut.
Huruvida vi får en godkänd kommission vars ordförande valts eller en provisorisk kommission där detta avgörande beslut hela tiden skjuts upp har därför betydelse för hur effektivt EU kan avvärja krisen.
Argumenten från alla dem som avvisar José Manuel Durão Barroso och försöker förhindra att han väljs till Europeiska kommissionens ordförande, fast de inte förnekar kristecknen utan till och med gång på gång nämner krisen, blir därför till ren retorik.
Jag talar med andra ord om dem som tänker och agerar utan eller nästan utan tanke på krisens effekter och i stället bara, eller nästan bara, tänker på att vinna fördelar genom något slags partipolitisk manipulation som, åtminstone under rådande omständigheter, rättmätigen bör undvikas.
Georgios Toussas  
Stödet för José Manuel Barroso från konservativa, liberala och socialdemokratiska ledamöter av Europaparlamentet är en följd av hans enhälliga utnämning som den enda gemensamma kandidaten för alla EU-länders regeringar, både nykonservativa och socialdemokratiska. EU:s arbetarklassfientliga politik är inte avhängig av personer eller kommissionens ordförande; den bestäms framför allt av EU:s sanna karaktär som en imperialistisk kapitalunion.
De politiska riktlinjer som Barroso lagt fram utgör en summering av det europeiska monopolkapitalets strategiska ambitioner och är det politiska program som tillämpas av de politiska krafterna på den enkelriktade europeiska vägen genom EU, inklusive både Ny demokrati och Pasok i Grekland, oavsett om de befinner sig i regeringsställning eller i opposition.
Det främsta syftet med detta politiska program är att föra över krisbördan på arbetarklasserna och på så sätt se till att de europeiska monopolgrupperna är fria att värna om och öka sina vinster, så att de kan befästa sin position som globala imperialistiska konkurrenter när den kapitalistiska ekonomin får nytt liv efter recessionen. Detta mål kommer att nås genom anpassning till de nya villkoren i den arbetarfientliga Lissabonstrategin till 2020 och genom ett ännu illvilligare angrepp på arbetarnas rättigheter i fråga om arbete, lön, socialt skydd och försäkring.
