Försvar av subsidiaritetsprincipen - Religiösa och kulturella symboler på offentliga platser (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om
en muntlig fråga till kommissionen från Mario Borghezio, för gruppen Frihet och demokrati i Europa, om försvar av subsidiaritetsprincipen - B7-0238/2009), och
en muntlig fråga till kommissionen (B7-0239/2009) från Antonio Cancian, Mario Mauro, Fiorello Provera, Elisabetta Gardini, Salvatore Iacolino, Crescenzio Rivellini, Sergio Paolo Frances Silvestris, Aldo Patriciello, Paolo Bartolozzi, Cristiana Muscardini, Mara Bizzotto, Barbara Matera, Lara Comi, Antonello Antinoro, Lorenzo Fontana, Roberta Angelilli, Amalia Sartori, Iva Zanicchi, Licia Ronzulli, Giovanni Collino, Marco Scurria, Giancarlo Scottà, Potito Salatto, Pablo Arias Echeverría, Raffaele Baldassarre, Pilar Ayuso, Luis de Grandes Pascual, Pilar del Castillo Vera, Santiago Fisas Ayxela, Carmen Fraga Estévez, Salvador Garriga Polledo, Cristina Gutiérrez-Cortines, Esther Herranz García, Carlos José Iturgaiz Angulo, Veronica Lope Fontagné, Antonio López-Istúriz White, Gabriel Mato Adrover, Jaime Mayor Oreja, Pablo Zalba Bidegain, Salvatore Tatarella, Magdi Cristiano Allam, Mirosław Piotrowski och Konrad Szymański, om uppställning av religiösa och kulturella symboler - B7-0239/2009).
Mario Borghezio
Fru talman, mina damer och herrar! Ståndpunkten i den grupp jag företräder, gruppen Frihet och demokrati i Europa, är kristallklar: Med denna muntliga fråga ber vi kommissionen att utmana genomförandet av utslaget mot krucifix i skolornas klassrum, från Europadomstolen i Strasbourg som, det vill jag betona, inte är en EU-institution.
Vi anser att beslutet innebär en oacceptabel överträdelse av subsidiaritetsprincipen, och jag vill att det ska stå absolut klart. Principen är en stöttepelare i Europeiska unionen och en garanti för människors och medlemsstaternas rättigheter. Europeiska unionen som vi uppfattar och stöder den skulle vara otänkbar utan stödet och grunden från subsidiaritetsprincipen.
Jag ska börja med en allmän kommentar: Uppenbarligen ingen - låt oss till att börja med titta på innehållet i regeln - kan anse att avlägsnande av någon eller något som redan fanns där är en handling av demokrati och frihet, som vissa har påstått, utan snarare en handling från tankepolisen, en antidemokratisk handling. Om ett krucifix hänger på en skolvägg och rivs ned är den väggen inte en sekulär vägg utan en tom vägg, där tomrummet är avsett som en konfessionell symbol, en handling av negativ uppfostran, den värsta tänkbara sorten, som kan ses som ett av många tecken på kulturellt och andligt självmord på västvärlden.
Utslaget från domstolen i Strasbourg förutsätter ett koncept med religionsfrihet som, om den tas till sin logiska slutsats, skulle gå så långt som till att säkerställa, påtvinga, en känsla av makt över varje medborgare, som krävs för att leva i en miljö och hålla sig till domstolens övertygelser. Jag anser inte att detta är religionsfrihet: Detta förvränger den verkliga känslan av religiös övertygelse; vi har att göra med negativa rättigheter eller snarare rätten att vara fri från skyldigheten att utföra religiösa seder. Det får inte finnas några missförstånd när vi talar om religionsfrihet: Det vi talar om är inte på något sätt vagt.
Vi har att göra med något helt annat här: Att visa upp ett krucifix är inte bara en fråga om tro i vår kultur utan något mycket viktigare, något som har ett universellt värde. Korsets symbol, korsets symbolism, framför ett budskap som är universellt i omfattning, dessutom ett budskap om fred och broderskap som vi har lärt oss av René Guénon, den stora metafysikern, för att bara nämna ett namn. Ur traditionell synvinkel från dessa stora lärda inom traditionell kultur är denna värdering extremt tydlig, men samtidigt är det lika tydligt att vi med det här avgörandet har att göra med antitraditionella uppfattningar som uppmanar alla att tänka på samma sätt. Det strider mot Europeiska unionens verkliga anda, och det är det som är förvånande.
Det är nästan som om avsikten är att vända människor bort från alla påminnelser om värden och symboler som uttrycker vertikalitet och andlighet. Bortsett från historiska fakta, kopplingen till en särskild religion, är detta, jag upprepar det, en universell symbol. Europeiska unionen å andra sidan måste trygga människors rätt att fortsätta att använda symboler, till att börja med symbolen med korset.
Europa måste vara tillräckligt djärvt och anlägga ett metahistoriskt perspektiv på dessa grundläggande frågor, och återta sin roll som vagga och centrum, även när det gäller andlighet. Europa måste återge det europeiska folket friheten att behålla och vörda symbolerna för sin identitet i enlighet med en huvudprincip för Europeiska unionens rättsliga och politiska struktur: subsidiaritetsprincipen. Hela frågan handlar om precis denna aspekt, subsidiaritetsprincipens grundläggande karaktär.
Sammanfattningsvis gör denna fråga att vi kan reflektera över och diskutera en nyckelfråga: Vad innebär religionsfrihet för Europa? Jag vill påstå att det är just utslaget från domstolen i Strasbourg som undertrycker den grundläggande rättigheten till religionsfrihet och som vill hindra ett folk som italienarna från att behålla symbolen med korset i klassrum som en nödvändig påminnelse om deras kristna rötter.
Antonio Cancian
Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den 3 november 2009 godkände Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna en ansökan från en italiensk-finsk medborgare angående borttagande av krucifix från klassrum. Liknande händelser har tidigare förekommit i Spanien, Tyskland och Frankrike. I Italien fastställde dessutom den högsta förvaltningsdomstolen 1988 att krucifixet inte endast är en kristen symbol utan även har ett eget värde som inte hänger samman med just denna religion. År 2006 kom återigen en dom från den högsta förvaltningsdomstolen i Italien, enligt vilken det klargjordes att principen om statens religiöst obundna karaktär inte innebär att man kan bortse från ett folks kulturella identitet och civilisation.
Med vår fråga ville vi lyfta fram den mest sekulariserade aspekten av detta ämne, inte minst genom att påpeka att nästa steg till och med skulle kunna bli att katolska symboler, som utgör en del av medlemsstaternas gemensamma traditioner och som präglar våra städers konst och kultur, dras inför rätta vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Till och med Europeiska unionens flagga, som skapats för Europarådet, är enligt flaggans designer inspirerad av Mariaikoner.
Genom Europadomstolens beslut försöker man att ovanifrån tvinga fram - så mycket är subsidiaritetsprincipen värd - en sekulariserad modell som många medlemsstater inte kan identifiera sig med. Man försöker dessutom, vilket är ännu värre, dra in oss i en nihilistisk ideologi, apropå den tomma väggen som Mario Borghezio just nämnde. Beslutet ifrågasätter hela vår identitet, våra europeiska värderingar av fred, kärlek, social harmoni, jämlikhet och frihet, och det undergräver därför frihet och lika rättigheter.
EU-institutionerna är mästare när det gäller frihetsprivilegier. Att visa upp religiösa och kulturella symboler som människor identifierar sig med är ett uttryck för tankefrihet. Sacharovpriset, som kommer att utdelas här i kammaren i morgon, bör av EU-institutionerna och av internationella organisationer som grundar sig på demokratiska principer bevaras som ett sådant uttryck
Jacques Barrot
Fru talman! Jag skulle gärna ha lyssnat på Mario Mauro. Han kommer dock att få tala efter mig.
Jag måste dröja kvar vid ett antal regler. Kommissionen är mycket engagerad i tanke-, samvets- och religionsfriheten, i enlighet med artikel 9 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och artikel 10 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Det är emellertid sant att kommissionen bara kan agera genom att tillämpa EU-lagstiftningen. Faktum är att nationella lagar gällande religiösa symboler i allmänna byggnader faller under varje medlemsstats interna rättsordning.
Subsidiaritetsprincipen ska tillämpas i unionen. Det är sant att subsidiaritetsprincipen inte gäller vid genomförandet av domar som avkunnats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, vilket är den internationella domstol som ansvarar för att verkställa Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det är sant att ansvaret för att genomföra Europadomstolens domar ligger hos Europarådet. Det är också sant att alla stater som har anslutit sig till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna är skyldiga att genomföra domarna som avkunnats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna och att Italien, som vilken annan part som helst i detta fall, har rätt att i enlighet med artikel 43 i konventionen begära en överföring av mål till domstolens stora avdelning inom tre månader efter domstolens beslut. Enligt den information som vi har läst om i pressen utnyttjar den italienska staten sin rätt att överklaga inför den stora avdelningen.
Det är dessa punkter som jag vill tydliggöra. I enlighet med EU-lagstiftningen har vi ännu en gång att göra med varje medlemsstats interna rättsordning. Med detta sagt kan jag inte svara för Europarådet eller för Europadomstolen som har utfärdat ett beslut som vad jag förstår kan komma att väcka vissa frågor i parlamentet.
Detta är allt jag har att säga. Jag kommer att lyssna noga till de anföranden som följer.
Mario Mauro
Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill även tacka kommissionsledamoten för hans klara omdöme. Medlemsstaterna ges tillbaka makten att själva reglera inom detta område.
Jag måste säga att jag, mer än de flesta, är övertygad om våra institutioners behov av att vara sekulariserade. Jag är dessutom övertygad om att religionen inte löser några politiska problem. Samtidigt kan vi inte lösa politiska frågor genom att föra krig mot religioner.
Det är just av detta skäl som jag vill förklara hur jag tänker genom en paradox: Vad skulle hända om vi tillämpade det beslut som avkunnats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, enligt vilket vi måste ta bort krucifix från italienska klassrum, på alla platser där kors visas på allmänna platser? Vad ska man göra med denna flagga, Sveriges flagga, Finlands, Slovakiens, Maltas, Danmarks och Greklands flagga samt Storbritanniens som har inte mindre än tre kors?
Anledningen till varför vi har kors på dessa flaggor skiljer sig inte från anledningen till att det finns krucifix i italienska klassrum. Det är inte av en religiös anledning utan snarare av en kulturell och traditionell sådan. Låt oss därför låta medlemsstaterna från fall till fall vara lyhörda mot sin befolkning och avgöra olika lösningars lämplighet och förenlighet med religionsfriheten och med institutionernas sekulariserade natur.
Detta är allt vi begär. Vi gör detta i första hand för att bevara varje individs personliga sanning och längtan efter det oändliga, inte för att bibehålla det abstrakta lagkonceptet.
Juan Fernando López Aguilar
Fru talman! Som advokat och ledamot i Europaparlamentet är jag säker på att många av de medborgare som följer vår debatt delar min upplevelse av att den saknar fokus. Vi ska därför försöka klargöra några saker.
För det första pratar vi om en dom som avkunnats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, vilket inte är en EU-institution utan snarare en domstol. Den utgör en del av Europeiska unionens kärna, men är separat, och den ansluter sig till rättsstatsprincipen, representativ demokrati och mänskliga rättigheter.
För det andra pratar vi om en rättslig lösning. Ingen resolution av parlamentet kan upphäva eller ändra ett domstolsbeslut.
För det tredje respekterar Europadomstolens dom i hög grad religionsfriheten och den religiösa pluralism som följer av denna. Religionsfrihet är en del av våra gemensamma konstitutionella traditioner och av medlemsstaternas konstitutionella rätt, och den är också en grundläggande rättighet som är skyddad av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Religionsfriheten förnekas därför inte alls av domen - den skyddas tvärtom, med solid rättslig grund. Dessutom görs detta enhälligt av en prestigefylld domstol som har påverkat utformandet av kulturen för mänskliga rättigheter under närmare sextio år.
Ytterst behöver vi emellertid, och detta är viktigt, komma ihåg att en dom som avkunnats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna inte betyder att lagstiftningen i en annan medlemsstat som undertecknat Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna måste ändras bara för att domen ger rätt angående en överträdelse i ett enskilt fall.
Det är upp till medlemsstaterna att fatta lämpliga beslut om eventuella lagstiftningsändringar eller åtgärder inspirerade av Europadomstolens doktrin. De är dock inte under några omständigheter skyldiga eller nödsakade att göra så på grund av en enskild dom som avkunnats av domstolen.
Därför finns det ingen anledning för någon medlemsstat att oroa sig. Ingen av medlemsstaterna är skyldig att ändra sin lagstiftning eller sina offentliga strategier på grund av någon enskild dom som avkunnats av Europadomstolen. Varken Italien eller något annat land har därför anledning att anta några allmänna regler till följd av domen.
Slutligen har emellertid subsidiaritetsprincipen åberopats. Den ska inte tillämpas i detta fall på grund av att dess koncept och tillämpning inte har något att göra med detta fall.
Jag tror även att det enligt gemenskapslagstiftningen finns en regel som skulle kunna åberopas enligt vilken en omröstning kan skjutas upp om det råder några tvivel om huruvida frågan faller inom Europaparlamentets befogenheter. Detta är enligt mig fallet här.
Jag anser därför att denna debatt, även om den är legitim, definitivt saknar fokus och att den inte kräver något brådskande uttalande. Ännu mindre kräver den en protest eller ett upphävande av en dom som avkunnats av en domstol som inte utgör en av Europeiska unionens institutioner.
Sophia in 't Veld
Fru talman! I den något missvisande rubriken för dagens debatt ingår ordet subsidiaritet. Det betyder, som jag ser det, att beslut fattas på den nivå som ligger närmast medborgaren, vilket är medborgaren själv - individen. Vad ni uttrycker i era resolutioner är att en nationalstat står över rättigheterna för enskilda medborgare. Det är medborgarnas rättigheter som vi bör skydda i parlamentet, inte medlemsstaternas.
För det andra, om vi - enligt vad ni hävdar - beaktar att detta inte är en sak för Europeiska unionen undrar jag varför dessa frågor ingår i Köpenhamnskriterierna, och varför vi kräver av kandidatländerna att respektera en åtskillnad mellan kyrka och stat om vi inte kan kräva detta av våra egna medlemsstater.
För det tredje, om ni, kolleger, säger att Europaparlamentet inte har befogenhet att tala om dessa frågor undrar jag varför vi har befogenhet att diskutera frågor som rör formen på gurkor men inte våra medborgares grundläggande rättigheter.
När det gäller Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och domstolens dom har det nu gått två veckor sedan ikraftträdandet av Lissabonfördraget, enligt vilket EU ska vara anslutet till denna konvention. Skulle det inte vara svårbegripligt om vi, samtidigt som detta sker, vägrade att acceptera Europadomstolens auktoritet? Vi kan inte förklara detta för våra medborgare.
För det andra anser jag - och detta har sagts tidigare av Juan Fernando López Aguilar - att politiker inte ska lägga sig i domstolsbeslut. Låt domarna sköta sitt jobb. Vi må ha en åsikt, vi må gilla besluten eller inte, men vi bör inte blanda oss i domarnas arbete. Min grupp, ALDE-gruppen - de europeiska liberalerna - är den som mest av alla strävar efter ett Europa för alla medborgare. ALDE tror på ett Europa i mångfald där alla har rätt att följa sitt eget samvete, sin egen religion och till och med rätt till religionsfrihet.
Sammanfattningsvis är det inte domstolarna utan staterna som måste säkerställa en miljö där alla medborgare kan leva fritt i enlighet med sitt eget samvete. Medborgarna bör skyddas av staten, och jag tror att situationen är mycket allvarlig om de känner behov av att gå till domstol för att försvara sig mot staten. Kolleger! Säg nej till PPE:s och ECR:s resolutioner.
Mirosław Piotrowski
Fru talman! Med tanke på det historiska faktumet att Europeiska unionens grundare, Konrad Adenauer, Alcide De Gasperi, Robert Schuman och Jean Monnet, var kristdemokrater, och att de baserade sitt projekt på kristna värderingar och symboler, påminner jag er om att Europeiska unionens flagga, som hänger bakom er, fru talman, har ett motiv innehållande en cirkel med 12 guldstjärnor på blå bakgrund som hänvisar till de 12 stjärnorna ovanför huvudet på jungfru Maria i Johannes uppenbarelser, kapitel 12.
Mer än ett halvt århundrade senare är det värt att fråga sig om grundarnas filosofi fortfarande är relevant. I samband med den skandalösa domen som avkunnats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, enligt vilken kors ska tas bort från en italiensk skola, bör det bestämt betonas att ingen grupp av domare som utnämnts av politiker, inte ens Europarådet, kan besluta om borttagande av ett kors som har universell och religiös betydelse. Denna dom förtrampar religionsfriheten och det europeiska kulturarvet.
I samband med detta skulle jag vilja fråga kommissionsledamoten: Anser ni inte att ett angrepp på kristna symboler också innebär ett angrepp på Europeiska unionens grund? Kan ni inte på kommissionens vägnar anordna en debatt om kristna symbolers roll och betydelse i Europeiska unionen?
Manfred Weber
(DE) Fru talman! Jag är tacksam för möjligheten att få hålla denna debatt. Juan Fernando López Aguilar hänvisade till det faktum att vi, enligt hans uppfattning som advokat, inte har något ansvar. Jag talar inte som advokat utan som politiker. Miljoner människor i Europa är påverkade av den dom som avkunnats i Europadomstolen. Därför är det bra att vi diskuterar den.
Förhållandet mellan kyrkan och staten i Europa har alltid diskuterats och även lett till blodiga konflikter. Det är rätt och riktigt att Europeiska unionen har lyckats åtskilja staten från religionen. Och det är bra! Vi har emellertid en stor mängd olika konstellationer i Europa. Frankrike är en klart icke-religiös stat, men i Storbritannien är statschefen drottningen också kyrkans överhuvud. Vi har utvecklat olika modeller för hur förhållandet mellan kyrka och stat ska se ut. Därför anser jag att det är bra att vi uppmanar till subsidiaritet på detta område och att varje land ska kunna gå sin egen väg.
Jag skulle till och med vilja dra detta ett steg längre. Jag vill inte prata om subsidiaritet utan om den grundläggande frågan att de europeiska värderingarna solidaritet, subsidiaritet och frihet, utifrån mitt perspektiv, är otänkbara om de inte grundas på kristendomen och den judisk-kristna förståelsen för religion. Varför hittar vi inte dessa värderingar i Kina eller i Mellanöstern? Det är för att de grundar sig på vår kultur och våra religioner. Det är möjligt att välja detta utan att påtvinga någon annan att acceptera samma tro. Vi är stolta över vår religionsfrihet.
Vi har religionsfrihet i den bemärkelsen att det är möjligt för mig att besluta mig för att vara ateist. Detta är accepterat och legitimt, och vi har kämpat för detta. Icke desto mindre har vi även rätt att ha en tro. I min region, som har mer än en miljon invånare, är mer än 80 procent katoliker. Precis som ateister vill att andra ska vara toleranta mot dem uppmanar katolikerna icke-troende att vara toleranta mot deras tro. De vill kunna visa sin tro offentligt, representera den och inneha kristna symboler som accepteras av minoriteten i detta majoritetssamhälle. Detta är också legitimt när det gäller religiös frihet.
Var och en som uppmanar till tolerans måste också visa tolerans mot dem som utövar den kristna tron.
Joanna Senyszyn
(PL) Fru talman! Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har med rätta meddelat ett utslag som innebär att kors som hänger i skolors klassrum kränker elevernas religionsfrihet och föräldrars rätt att uppfostra sina barn i enlighet med sina egna övertygelser. Domarna beslutade enhälligt att ett kors i skolan bryter mot Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna.
Beslutet är enkelt, tydligt och universellt begripligt. Det är därför som det har väckt sådan ilska och aggressivitet bland prästerskapet och bland högerpolitiker. De låtsas att de inte förstår och frågar efter förklaringar från kommissionen och efter att parlamentet ska inta en officiell hållning. Detta är lagstridigt! EU-institutionerna har inte befogenhet att utvärdera denna dom, eller för den delen någon annan. Låt oss inte glömma att maktfördelningen är tredelad och att domstolen är Europarådets organ och inte Europeiska unionens.
Jag ska besvara frågeställarna eftersom de tycks hysa sådana tvivel. Domen gällande kors kränker inte subsidiaritetsprincipen. Den hjälper snarare de europeiska stater som har glömt detta att bli observanta på att det finns en bestämmelse i deras konstitution, om inte om delningen av kyrka och stat så åtminstone om en neutral världsbild. Domstolens dom hjälper nationella myndigheter och kyrkodomstolar att inse att medborgarnas grundläggande rättigheter kränks till följd av samhällslivets klerikalisering. Medborgarna i kyrkostater kan inte försvara sina rättigheter vid nationella domstolar. Det är bra att de kan vända sig till Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna och få rättvisa.
Domen är i enlighet med respekten för medlemsstaternas nationella identitet, och den bör genomföras. Det handlar inte om ett förbud mot att visa religiösa symboler offentligt utan bara om en mycket liten del av det offentliga utrymmet, i statliga skolor. Ingen uppmanar till ett borttagande av kors från kyrkor, torg eller flaggor, som en av ledamöterna obetänksamt sade.
Det handlar inte om att lägga sig i förbindelserna mellan kyrka och stat, utan om att försvara medborgare vars rättigheter kränks. Även i mitt land begränsas polackernas grundläggande rättigheter av en allt större klerikalisering. Jag kan inte föreställa mig att Europaparlamentet och kommissionen skulle hindra mina polska landsmän att vända sig till Europadomstolen för att erhålla rimliga rättigheter. En kritisk ståndpunkt från kommissionen och parlamentet angående denna dom skulle innebära obehörig inblandning. Det skulle dessutom framställa oss som löjliga. Jag måste varna er för det!
Carlo Casini
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Domen från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har upprört inte bara troende, utan alla som under århundraden har betraktat krucifixet som en symbol för hopp och solidaritet, som något som tillhandahåller tröst och frihet från rädsla och smärta.
Vi hoppas att beslutet kommer att ändras av domstolens stora avdelning eftersom det är så uppenbart irrationellt. Ska vi göra oss av med själva namnet Röda korset? Bör vi ta bort de stora krucifixen som tornar över städer och dalar på bergstoppar? Ska vi förbjuda drottningen av England, som tidigare nämnts, att vara överhuvud för anglikanska kyrkan?
Icke desto mindre inbjuder fallet till en mycket viktig reflektion utifrån en civil och politisk ståndpunkt. Är mänskliga rättigheter främst rättigheter för individer, isolerade från ett socialt sammanhang, eller handlar det om rätten att uttrycka en viss sorts vördnad? Räknas inte tradition, historia, intelligens och konst alls, trots att de under årtusenden har karakteriserat ett folks identitet?
Dessutom rör denna fråga också med rätta förhållandet mellan subsidiaritet och mänskliga rättigheter, och jag noterar att de senare, vid sidan av vissa grundläggande principer som måste betraktas som universella och obestridliga, kan tolkas på olika sätt och att mänskliga rättigheter till och med kan stå i konflikt med varandra. Varför skulle en stat nekas rätten att genom sina lagar lösa dessa konflikter och att tolka och genomföra de mänskliga rättigheterna i enlighet med sin befolknings etiska värderingar? Frågan omfattar därför mer än krucifixen.
Vid andra tillfällen, när det gäller rätten till liv, har Europadomstolen erkänt medlemsstaternas exklusiva befogenhet att besluta om de mest kontroversiella frågorna, exempelvis lagstiftning om abort och dödshjälp. I enlighet med Lissabonfördraget krävs att Europeiska unionen ansluter sig till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, och följaktligen även att den ska respektera Europadomstolens beslut.
Därför måste vi tänka på den nya och annorlunda riktning som domstolen nyligen tagit. Det skulle vara allvarligt om en övernaturlig makt, särskilt om den utövades av ett begränsat antal människor och inte som ett demokratiskt uttryck av allmänhetens önskan, skulle bli förtryckande och krävande och okänslig för människors känslor och hjärtan och därför ytterst stå i motsättning till frihet. På så vis hoppas jag att den resolution som lagts fram av Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) kommer att antas med många ja-röster från ledamöterna.
Miroslav Mikolášik
(SK) Europas historia, dess enskilda stater och därmed också EU är, vare sig man gillar det eller inte, nära förknippad med det kristna arvet. Följaktligen innehåller också många av medlemsstaternas konstitutioner hänvisningar till kristna traditioner. Till och med i ingressen till fördraget om Europeiska unionen hämtas bland annat inspiration från Europas religiösa arv ur vilket de universella värderingarna har utvecklats.
EU:s grundläggande rättigheter garanteras idag i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, men framför allt kommer de från de konstitutionella traditionerna som är gemensamma för medlemsstaterna och som har utvecklats under århundraden. Jag anser därför att EU helt och hållet måste respektera nationell historia, kultur och traditioner och bestämt vägra att straffa medlemsstater som försvarar sin rätt att ha en egen speciell utformning och karaktär, däribland att omfatta det kristna arvet och kristna symboler. Sammanfattningsvis skulle jag bara vilja tillägga att varken stadgan eller den europeiska konventionen utvidgar unionens befogenheter.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Fru talman! Jag vill börja med att låna några ord som jag ska göra till mina egna. Krucifixet är inte ett uttryck för ett påbud. Det är en symbol som representerar positiva värderingar vilka utgör en del av vår historia, kultur och av vårt samhälle som är mer än 2 000 år gammalt. Vi kan inte hävda att vi skyddar de grundläggande rättigheterna genom att förneka de värderingar som skapade dessa.
Demokrati verkar genom frihet och respekt. Demokrati underlättar utövandet av rättigheter, men verkar inte genom tvång eller begränsning. Givetvis bör subsidiaritetsprincipen respekteras och erkännas av alla EU-institutioner, organisationer och domstolar, särskilt när det gäller yttrandefrihet och trosfrihet.
Auktoriteten hos de medlemsstater som visar religiösa symboler som representerar deras folks traditioner och identitet på allmän plats bör inte och kan inte kränkas. Frihet är grundläggande i vårt samhälle och den pelare som såväl frihet som säkerhet och rättvisa bygger på. Om friheten skulle begränsas eller censureras skulle själva den grund som Europeiska unionen bygger på kollapsa.
Georgios Papanikolaou
(EL) Fru talman! Även jag anser att domstolen har fel i att anse att det innebär bristande respekt för människor med annan religionstillhörighet att ha ett krucifix i klassrum. Frågan som vi diskuterar idag är snarare en social fråga än en rättslig. Vi måste tydligen följa subsidiaritetsprincipen. Att det förekommer religiösa symboler är inte ett tecken på religiös diskriminering eller tvång. Det är ett resultat av varje lands kultur och historia och ofta av dess konstitution, liksom i fallet med mitt land, Grekland.
I Grekland har vi inte religiösa ikoner i klassrummen för att tvinga på eleverna någon särskild religion, utan på grund av att det är en del av vår tradition och därmed är direkt förknippat med vårt samhällssystem och våra värderingar. Religiösa ikoner är dessutom förknippade med fyra århundraden av förföljelse och religiöst förtryck av det ottomanska riket.
Anna Záborská
(SK) Jag vill ge ett kort svar till dessa tre punkter. I kväll, en tisdag före midnatt, strax före jul och när vi närmar oss årets slut, nästan sextio år efter grundandet av Europeiska unionen, diskuterar vi fortfarande en av de viktigaste stöttepelarna i det europeiska integrationsprojektet - subsidiaritetsprincipen.
För det andra har Mario Borghezios fråga att göra med det beslut som avkunnats av Europadomstolen i Strasbourg som innebär att kors i italienska skolor är ett brott mot Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Detta beslut har framkallat rädsla i många medlemsstater. Det slovakiska parlamentet antog förra veckan en resolution i vilken det fastslogs att beslutet strider mot Europas kulturella arv och kristna historia.
Slutligen kände jag mig inte helt väl till mods under behandlingen av utkastet till en gemensam resolution som vi ska rösta om på torsdag. Jag är besviken över att vi inte, i en resolution som handlar om subsidiaritetsprincipen, har mod att införliva de punkter i Lissabonfördraget som har direkt koppling till programmet som har antagits.
Magdi Cristiano Allam
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Den enda logiska slutsatsen, om vi beaktar att det knappast är någon som är här just nu för att prata om krucifix med tanke på att vi för att diskutera denna fråga måste beakta subsidiaritetsprincipen, är att vi befinner oss i ett Europa som skäms över den historiska sanningen om sina judisk-kristna rötter och över kristendomens historiska sanning, vilken, som Goethe sade, utgör Europas gemensamma språk.
Det finns 23 officiella språk i Europaparlamentet. Det visar att det inte, förutom kristendomen, finns någonting som förenar Europa. Jag skulle vilja ställa en fråga till Jacques Barrot: Varför enades Europeiska kommissionen, Europeiska unionen, Förenta nationerna, Arabförbundet och Islamiska konferensen om att fördöma utslaget av en folkomröstning i Schweiz som sade 'nej' till minareter, trots att Schweiz inte är medlem i Europeiska unionen, samtidigt som ni idag intar en neutral ståndpunkt när det gäller en fråga som rör våra rötter, vår identitet och vår själ?
Csaba Sógor
(HU) Låt mig, i egenskap av protestantisk präst som har en tradition enligt vilken den åttahörniga stjärnan och inte korset är den viktigaste symbolen, lämna ett kort bidrag till denna debatt. Jag kommer faktiskt från en valkrets där 99 procent av väljarna är katoliker. Mina fyra barn går i skola med katolska barn. Korset besvärar oss inte. Jag vill visa på en skillnad mellan krucifixet och korset utifrån ett tekniskt perspektiv. Vi måste, även om korset inte stör mig personligen, vara medvetna om att det finns människor som störs av korset och krucifixet eftersom de påminner dem om inkvisitionen.
Jag känner att detta är lämpligt i de länder där man i enlighet med katolsk tradition brukar ha kors i skolorna, särskilt i religiösa skolor. Parlamentet bör emellertid inte diskutera dessa frågor utan snarare diskutera fattigdom, den ekonomiska krisen eller hur Östeuropa ska komma ikapp. Detta är inte någon produktiv debatt. Vi måste beakta vem det var som protesterade i den italienska skolan och varför. Vi borde ha undersökt detta unika fall hellre än att diskutera en fråga som redan hör till det förflutna.
Jag vill givetvis ännu en gång betona att jag inte har något mot korset. Även jag tittar på korset varje dag, och det gör mig inte någonting. Vi måste skapa levnadsvillkor i Italien och Rumänien som innebär att detta inte blir föremål för debatt.
Diane Dodds
(EN) Fru talman! De senaste åren har vi bevittnat en pågående kampanj för att inskränka religionsfriheten. Disciplinära åtgärder har vidtagits mot kristna sjuksköterskor för att de har erbjudit sig att be med patienterna, och idag har Lillian Ladele, en kristen borgerlig vigselförrättare som ombads att antingen fungera som förrättare för registrerade partnerskap eller bli uppsagd, dömts för religiös diskriminering vid Storbritanniens appellationsdomstol.
Jämställdhetslagarna har inte lyckats skydda kristna - de har i själva verkan fått en motsatt effekt. En ändring av lagen om jämställdhet för att skydda kyrkors religionsfrihet röstades ner i underhuset för två veckor sedan, och det förekom anklagelser om inblandning från Europeiska kommissionen. Kommissionen, i sitt motiverade yttrande, förespråkade att Storbritannien måste begränsa säkerställandet av religionsfrihet i sina arbetsmarknadslagar. Jag anser att kommissionen borde skämmas. Man måste erkänna att människor har en tro och att de har rätt att uttrycka denna tro. Kristna bör skyddas och inte bestraffas av lagen.
Jacques Barrot
Fru talman! Det land som jag känner till mest har fått utstå starka motsättningar angående dessa frågor. Jag skulle helt enkelt, på ett personligt plan, vilja uttrycka en önskan att Europarlamentets politik fortsätter att karakteriseras av ömsesidig tolerans och respekt.
Det finns faktiskt familjer som vill följa den kristna traditionen, medan andra vill ifrågasätta denna tradition. Det är denna religiösa och kulturella mångfald som formar oss, som formar Europa. Jag anser att vi måste fortsätta att vara mycket försiktiga när vi har att göra med en fråga som denna. Jag tar mig friheten att säga detta helt enkelt på grund av att jag själv har fått erfara extrema uttryck från båda sidorna.
Jag är advokat, och ärligt talat förstår jag inte hur denna debatt kan hållas här. Den skulle först ha hållits där den hör hemma, i Europarådets parlamentariska församling och i våra nationella parlament. Dessutom är vi - jag - skyldig att på kommissionens vägnar säga att kommissionen verkligen är engagerad i att respektera principen om religionsfrihet och att den skulle reagera starkt mot all slags diskriminering av personer för att de bekänner sig till en viss religion.
Med detta sagt har kommissionen dock inte rätt att vidta åtgärder som ligger utanför den rättsliga ram som upprättats genom fördragen. Dessutom får den inte ingripa som fördragens väktare i frågor som rör en medlemsstat om dessa frågor inte har samband med EU-lagstiftningen. Jag är helt enkelt skyldig att säga detta. Kommissionen kan endast notera de olika ståndpunkter som uttryckts i denna kammare, men den får inte uttrycka en åsikt i en fråga som inte faller under EU-lagstiftningen. Jag upprepar att dessa frågor faller under medlemsstaternas interna rättsordning. Det är vad jag som advokat kan säga för min del.
Jag anser icke desto mindre att denna debatt är användbar och att den givetvis har varit intressant, även om jag helt enkelt uppmanar alla dem som har medverkat att behålla ett nödvändigt sinne för proportioner och att tillåta Europarådet och Europarådets parlamentariska församling i sin tur att på ett användbart sätt debattera de olika sätt som Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna skulle kunna tolkas på. Som fördragens väktare kan vi ärligt talat emellertid inte ingripa i en debatt som huvudsakligen rör Europarådet och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Jag ber om ursäkt för att jag inte har kunnat ge er ett bättre svar i kväll, men i enlighet med lagen är jag skyldig att svara så här. Jag tror ärligt talat att vi pratar om problem som i dagens union faller under varje medlemsstats interna rättsordning
Talmannen
Jag har mottagit sex resolutionsförslag som ingivits i enlighet med artikel 115.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 17 december 2009.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Herbert Dorfmann  
skriftlig. - (DE) Beslutet som avkunnats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna är ett uttryck för en aggressiv sekularisering och stärker dem som vill att offentligheten ska vara religionsfri. Därigenom bortser de från det faktum att vår kontinent inte kan existera utan kristendomen. Kristendomen har definierat Europa, dess folk, kultur och konst, dess sätt att tänka i så stor utsträckning att kontinenten skulle förlora sin identitet om alla spår av den skulle raderas ut. Det handlar verkligen inte om att ifrågasätta religionsfriheten. Åtskillnaden av kyrkan från staten är till stor nytta för vår demokrati, och jag skulle vilja att vi säkerställer att var och en får ha sina egna uppgifter och att det råder ömsesidig respekt mellan de båda. Just respekten är vad allt handlar om. Den kristna kyrkan får inte kräva att alla ska bekänna sig till dess tro, men den har rätt att kräva att bli respekterad av alla.
Martin Kastler  
Fru talman, mina damer och herrar! Vad betyder egentligen religionsfrihet? Svaret är ganska enkelt. Det är frihet att utöva religion. Religionsfrihet är inte frihet från religion utan friheten att få ha en religion. Religionsfrihet skapar inte ett religionsfritt samhälle utan ger snarare befolkningen rättighet att utöva sin religion öppet i samhället. Ett krucifix i klassrummet tvingar inte någon att tro eller att inte tro. Därför kränker det inte religionsfriheten. Inte har jag heller hört om att det finns någon rättighet att inte bli utsatt för religiösa symboler. Om så vore fallet skulle vi faktiskt omedelbart bli tvungna att förbjuda alla kors på gravstenar och alla kyrkspiror. Europadomstolens beslut om krucifix är därför inte bara ett angrepp på subsidiaritetsprincipen, utan det kränker också själva rätten till religionsfrihet. Vi i Europaparlamentet kan inte och får inte acceptera detta beslut. Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna bör skipa rättvisa och inte vara en nickedocka för ideologiska och antikristna intressen. Annars kommer vi att tvingas ta oss en allvarlig funderare på om domstolen verkligen fortfarande har något syfte alls.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska  
Enligt min uppfattning har domstolens beslut ingenting att göra med skyddandet av religionsfriheten. Att det finns ett kors i ett klassrum utövar inte i sig påtryckningar på en persons världsbild och kränker inte föräldrars rätt att uppfostra sina barn i enlighet med sina egna övertygelser. Inte heller kränks denna rättighet genom att man bär kläder som vittnar om en viss tro. I grundandet av ett gemensamt, enat Europa ligger en ömsesidig förståelse och öppenhet för andra, respekt för ländernas kulturella olikheter och för rötterna och traditionerna hos EU:s medlemsstater. Det är ingen hemlighet att vår europeiska identitets källor kan härledas direkt från den kristna traditionen. För en klar majoritet av européerna är därför ett kors en religiös symbol samtidigt som det är en symbol som representerar deras värderingar. Jag föreställer mig att den ömsesidiga dialogen som vi för med varandra varje dag skulle sluta att fungera om den tömdes på värderingar. Inte föreställer jag mig heller att vi, i religionsfrihetens namn, bör tvingas att förneka det som för oss är en viktig och helig symbol, oavsett om det är ett kors, en davidsstjärna eller en månskära. Ingen har rätt att tvinga på någon annan en särskild religion eller ett särskilt system värderingar. Ingen har heller rätt att i frihetens namn framtvinga ett borttagande av symboler som är viktiga för hela mänskligheten. Beslutet som avkunnats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna bidrar faktiskt inte till att religionsfriheten bevaras - det diskriminerar alla dem som uttryckligen värdesätter trossymboler i sina liv.
