A határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a John Bowis által a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság nevében a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvjavaslatról beterjesztett jelentés - C6-0257/2008 -.
Miként azt Önök közül sokan tudják, John Bowis nemrégiben Brüsszelben megbetegedett, és kórházba került. Sikeresen megoperálták, most épp lábadozik, így ő a határokon átnyúló egészségügyi ellátás élő példája. Helyette ma barátom és képviselőtársam, Philip Bushill-Matthews szólal fel.
Philip Bushill-Matthews
, előadó. - Elnök úr, egyszerre felettébb nehéz és felettébb könnyű a feladatom. Felettébb nehéz, mert nagyon bonyolult és érzékeny ügyről van szó, olyan kérdésről, melyen személy szerint igen keveset dolgoztam. Ugyanakkor felettébb könnyű is a feladatom, hiszen a jelentést tisztelt képviselőtársam, John Bowis állította össze, aki - miként Ön említette - egy néhány héttel ezelőtt lezajlott súlyos brüsszeli szívműtét után most van gyógyulófélben.
John Bowis az ügy mai sikeres lezárását előmozdítva, ragyogó munkát végzett azzal, hogy még 2005 júniusi, eredeti jelentésében lefektette a sikeres betegmobilitás alapjait. Meggyőződésem, ő is azt kívánná, hogy személyesen megköszönjem Biztos asszony támogatását, valamint az árnyékelőadóknak, képviselőcsoportunk titkárságának és kutatással megbízott saját személyi asszisztensének azokat a hatalmas erőfeszítéseket, melyeket mindannyian kifejtettek annak érdekében, hogy az oly sok vitás kérdéssel kapcsolatban széles körű egyetértés szülessék. Az ő segítségükkel John igyekezett megvilágítani ezt az igen homályos területet, és tisztázni a korábban csak bizonytalanul kezelhető kérdéseket. Mindezt következetesen arra a kettős alapelvre építette, miszerint az első mindig a beteg, valamint hogy a beteg választását a szükségleteknek, nem pedig az anyagi eszközöknek kell meghatározniuk.
Az elmúlt 10 évre visszatekintve látjuk, hogy az európai polgárok rendszeresen rákényszerülnek, hogy a bírósághoz forduljanak egy másik tagállamban való kezeltetéshez kapcsolódó jogaik érvényesítése érdekében. Egyértelmű, hogy a betegek igénylik ezt a jogot, megérdemlik ezt a jogot, és jogosultak erre. E jog érvényesítéséhez nem kellene bíróságra járniuk. Az előttünk fekvő javaslat esélyt ad számunkra, hogy ezt megvalósítsuk. Eljött az idő, hogy miután a bírák megelőztek bennünket, mi, politikusok, felelősségteljesen cselekedve felváltsuk őket, és saját magunk teremtsük meg a jogbiztonságot.
A legtöbben mindig otthonukhoz közel akarják majd kezeltetni magukat. Ugyanakkor mindig lesznek olyan betegek, akik ilyen vagy olyan okból kifolyólag egy másik tagállamban szeretnék gyógykezeltetni magukat. Amennyiben a betegek utóbbi lehetőséget választják, biztosítanunk kell számukra gyógykezelésük feltételeinek átláthatóságát és tisztességes voltát. Biztosítanunk kell, hogy megtudják, mennyibe fog ez kerülni nekik, milyen minőségi és biztonsági normákat várhatnak el, és ha valami rosszul sül el, mire lesz joguk. A jelentés sorra veszi mindezeket a témákat.
Hadd fogalmazzak egyértelműen: a betegeknek ezen joga semmiképp sem csorbíthatja a tagállamok azon képességét, hogy minden polgáruknak minőségi egészségügyi ellátást nyújtsanak. A jelentés nem írja elő a tagállamok számára, hogy saját egészségügyi rendszerüket miként szervezzék meg. Azt sem írja elő, hogy milyen színvonalú ellátást kell nyújtaniuk. A jelentés ehelyett biztosítékokat épít be annak érdekében, hogy a tagállamoknak segítséget nyújtson saját nemzeti egészségügyi rendszerük védelmére, például azzal, hogy bizonyos körülmények között előzetes engedélyezési rendszert alakíthatnak ki.
Az előzetes engedélyezés azonban nem használható fel a betegek választási jogának korlátozására. A határokon átnyúló egészségügyi ellátás fokozott rendelkezésre állásának ugyanis a másik oldalról hozzá kell járulnia annak ösztönzéséhez, hogy a nemzeti rendszerek saját maguk is folyamatosan javuló színvonalú egészségügyi ellátást nyújtsanak.
Várakozással tekintek a most következő vita folyamán képviselőtársaim részéről elhangzó hozzászólások elé.
Daniela Filipiová
Hölgyeim és uraim, nagy megtiszteltetés számomra, hogy ma itt lehetek Önökkel, és részt vehetek a most napirenden szereplő, a közegészségügyi ellátással összefüggő fontos kérdések vitájában. Ezek között szerepel a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítése, a betegek biztonsága, valamint a ritka betegségekkel szembeni együttes uniós fellépés témája.
Azzal kezdeném, hogy a cseh elnökség mindhárom témát prioritásai között tartja számon, és azok a Foglalkoztatási, Szociálpolitikai, Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi Tanács 2009. június 7-i luxembourgi ülésének napirendjén is szerepelnek. Ezért melegen üdvözöljük a sorra kerülő vitát.
A cseh elnökség teljes mértékben tudatában van annak, milyen jelentős szerepet játszik az Európai Parlament a közegészségügyet érintő jogalkotási folyamatban, és mennyire meghatározó a Tanács és a Parlament szoros együttműködése. Az e három témáról szóló jelentéseik tehát a legjobbkor érkeznek.
Most hadd ejtsek néhány szót - a Tanács álláspontját tükröztetve - a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvjavaslatról.
A cseh elnökség tökéletesen tudatában van annak, hogy a más tagállamban egészségügyi ellátásban részesülő betegek számára meg kell teremteni a jogbiztonságot, és tevékenysége során a francia elnökség e téren végzett munkájának eredményeire is épít. Célunk ennek a szövegnek az elfogadtatása, egy olyan szövegé, mely világos és érthető lesz az európai polgárok számára, mely tiszteletben tartja az elsődleges jogot - ideértve a szubszidiaritás elvét is -, és amely megfelel annak a kinyilvánított célkitűzésnek, melynek értelmében a határokon átnyúló egészségügyi ellátásban részesülő európai polgárok számára jogaik érvényesítésével összefüggésben jogbiztonságot kell teremteni. Ezzel egyidejűleg azonban alaposan át kell gondolni azt is, hogy a javaslat végrehajtása milyen hatásokkal járhat az EU tagállamai egészségügyi rendszereinek stabilitására.
A javaslat kiemelkedő jelentőségére tekintettel a Tanács jogi egységein belül igen intenzív egyeztetések folytak, és még ma is folynak. Ezért ebben a pillanatban még nem tudom megmondani, hogy a cseh elnökség lejártával, tehát az EPSCO Tanács júniusi ülésén a Tanács politikai megállapodásra jut-e. Néhány általános következtetést azonban már most levonhatok. A majdani irányelvnek kodifikálnia kell az áruk és szolgáltatások közegészségügy területén való szabad mozgása elvének megvalósítására vonatkozó teljes európai bírósági esetjogot, továbbá azt ki kell egészítenie a szociális rendszerek összehangolására vonatkozó rendelettel, s végül a tagállamoknak meg kell adni azt a lehetőséget, hogy egy másik tagállamban való egészségügyi ellátást előzetes engedélyhez, avagy a "kapus” rendszer alkalmazásához kössenek.
Ezek az elvek visszatükröződnek az irányelvjavaslatról szóló John Bowis-jelentésben, melynek vitájára mindjárt sor kerül. Egyéb, az Európai Parlament és a Tanács számára közös témák is beazonosíthatók: ilyenek például, a határokon átnyúló egészségügyi ellátással összefüggő lehetőségekről szóló teljes és korrekt betegtájékoztatás fontossága, vagy az ellátás-szolgáltatás magas színvonala és biztonsága szavatolásának hangsúlyozása.
A cseh elnökség nagyra értékeli a Parlament által igen gondosan összeállított jelentést, melynek megszövegezésére egy sor illetékes bizottságban lezajlott számos nehéz, ámde gyümölcsöző vitát követően kerülhetett sor. Jól tudom, hogy a jelentés megfogalmazása a különböző képviselőcsoportok között született kompromisszumok eredménye, és ezeket egyáltalán nem volt könnyű kialakítani. Ezért szeretnék köszönetet mondani mindazoknak, akik részt vettek a jelentés összeállításában, és az előadónak, John Bowisnak, akinek természetesen valamennyien mihamarabbi felépülést kívánunk. A jelentés olyan értékes hozzájárulás, mely lehetővé teszi az irányelvjavaslat jogszabályalkotási folyamatának továbbvitelét. A Tanács részletesen áttekinti a jelentést, az összes módosítási javaslatot is, és a második olvasatbeli megállapodás elérését előmozdítandó, gondosan mérlegelni fogja ezeknek a Tanács közös álláspontjába történő beépítését.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, miként előzőleg is említettem, még túl korai volna megjósolni, hogy a júniusi EPSCO Tanácsülésen kialakul-e politikai egyetértés az irányelvjavaslattal kapcsolatban, hiszen a cseh elnökség által benyújtott kompromisszumos javaslaton alapuló tárgyalások még nem fejeződtek be. A Tanács mindenesetre - az Európai Parlament által jóváhagyott jelentés figyelembevételével - folytatja e téma megtárgyalását.
Elnök
Bizonyos vagyok abban, hogy Filipiová asszony nem veszi zokon, ha tájékoztatom a Tisztelt Házat arról, hogy ő maga is kerekesszékhez kötött.
Androulla Vassiliou
, a Bizottság tagja. - Elnök úr, mielőtt a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogokról szólnék, hadd tisztelegjek az előadó, John Bowis úr előtt, aki ma sajnos nem lehet velünk, de akinek ebben az ügyben oly sokat köszönhetünk. Mihamarabbi felgyógyulást, jó egészséget és boldogságot kívánok neki az európai polgárok oly sok évi kiváló szolgálata után.
(Taps)
Szeretnék valamennyi árnyékelőadónak is köszönetet mondani konstruktív munkájukért, és természetesen a ma Bowis úr nevében felszólaló Bushill-Matthews úrnak is.
Tegnap itt, Strasbourgban az Európai Betegjogi Napot ünnepeltük. Így ismertük el a betegeknek az egészségügyi ellátásban játszott növekvő szerepét, valamint azt, milyen nagy jelentősége is van annak, hogy az ellátásban részesülő betegek bízzanak e szolgáltatásban, és arról megfelelő ismereteik legyenek.
Ebben az összefüggésben a központi kérdés az, hogy mit tud az Európai Unió tenni a betegekért? Ma délelőtt lehetőségünk nyílik arra, hogy jelentős lépést tegyünk előre a betegek, az Önök, a tisztelt képviselők által képviselt minden egyes polgár érdekében munkálkodó Európa építése felé.
Először is hadd szögezzem le: igen nagyra értékelem a rövidesen az Önök elé szavazásra bocsátandó, a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogokról szóló irányelvjavaslat vizsgálatával kapcsolatos kemény parlamenti munkát. Hadd köszönjem meg mindannyiuknak az érdekes, és sokszor kihívásokat támasztó vitákat, valamint a felettébb hatékony jogalkotási folyamatot, melyekhez gratulálok.
Hadd idézzem fel röviden az irányelvjavaslat mögött megbúvó indokokat, főbb célkitűzéseket, és alapelveket. A javaslat eredete az Európai Bíróság évtizedes joggyakorlatához köthető, mely kimondta, hogy a betegeknek még akkor is joguk van a külföldön igénybe vett egészségügyi ellátás költségeinek megtérítésére, ha az egészségügyi ellátást otthon is igénybe vehették volna.
Ez fontos elem. Olyan jog, melyet a Szerződés közvetlenül garantál az Európai Unió polgárainak. Ugyanakkor, jóllehet a bírósági döntések egyértelműek voltak az érintett személyek számára, nem volt világos, hogy ezek miként érvényesülnek egyéb esetekben. Kiderült tehát, hogy szükség van egy olyan jogi keretre, mely az összes uniós beteg számára lehetővé teszi, hogy élhessen a határokon átnyúló egészségügyi ellátás költségei megtérítésének jogával.
Ezt a jogot nem csupán azon betegek számára kell biztosítani, akik hozzáférnek a nyilvánosan nem elérhető információkhoz, és megengedhetik maguknak ügyvéd közbeiktatását. Ez indokolta, hogy a Bizottság - alapos megfontolást és széles körű konzultációt követően - múlt év július 2-án elfogadta az irányelvjavaslatot.
Mindenekelőtt is, az irányelvjavaslat általános célja az, hogy minden európai beteg számára jobb lehetőségeket, az egészségügyi ellátáshoz való jobb hozzáférést biztosítsa. E törvénytervezet középpontjában a betegek állnak, és maga a szöveg teljes mértékben tiszteletben tartja az egyes európai egészségügyi rendszerek különbözőségéit. Hogy teljesen világosan fogalmazzak: tudom, hogy sok félelem fogalmazódott meg ezzel kapcsolatban, de ez a jogszabály nem fog kötelező szervezeti és finanszírozási változtatásokat előírni a nemzeti egészségügyi ellátó rendszerek számára.
Az irányelvjavaslat hármas célt követ: először is tisztázza azokat a feltételeket, amelyek mellett a betegeknek a határokon átnyúló egészségügyi ellátással összefüggő költségeit saját országuk díjtételei szerint megtérítik; másodsorban biztosítékokat kíván meghatározni a tagállamokban nyújtott ellátás színvonalára és biztonságára vonatkozóan; harmadsorban pedig elő kívánja mozdítani az európai egészségügyi ellátó rendszerek közötti együttműködést.
E három pillér mentén sokat lehet tenni polgárainkért, elsősorban azokért, akik a határokon átnyúló egészségügyi ellátásban kívánnak részesülni, de ezen túlmenően is, valamennyi európai betegért. Várakozással tekintek a parlamenti vita elé.
Iles Braghetto
Elnök úr, hölgyeim és uraim, hogyan tudnánk meghatározni ezt az irányelvet? Az irányelv lehetőséget nyújt a betegeknek ahhoz, hogy megfelelő gyógykezelést választhassanak, és gyorsan hozzájuthassanak e szolgáltatásokhoz; lehetőséget teremt a regionális egészségügyi ellátó rendszerek számára egészségügyi szolgáltatásaik színvonalának és hatékonyságának javításához; valamint lehetővé teszi a személyi gondoskodás szolgáltatási szektorának erősebb európai integrációját. Az európai referenciahálózatok, a technológiai szabványok, valamint a távorvoslás fejlődése meg fogja szilárdítani a már kialakulófélben lévő, határokon átnyúló együttműködést.
Ehhez megfelelő információs rendszerre, az egészségügyi ellátó intézmények színvonalának és hatékonyságának ellenőrzésére, az egészségügyi személyzet szakmai etikájának szavatolására, valamint a határokon átnyúló mobilitást szabályozó bürokráciamentes eljárásokra van szükség. Az irányelv mindezen követelményekre alaposan kidolgozott választ kínál.
Françoise Grossetête
Elnök úr, Vassiliou asszony, jóllehet képviselőtársunk, Bowis úr, most nincs körünkben, én először mégis neki szeretnék gratulálni. Annál is inkább sajnálom, hogy most nem lehet jelen, mert annyira szívügyének tekintette ezt a betegjogokról szóló jelentést, hogy igazán megérdemelte volna, hogy ma itt legyen.
Egyértelmű, hogy egyáltalán nem egy új szolgáltatási irányelvvel van dolgunk. Arról van szó, hogy elutasítjuk azt, hogy a politikusok helyett a Bíróság formálja az európai törvényeket. Ez elfogadhatatlan!
Az európai polgároknak joguk van ahhoz, hogy bizonyos feltételek esetén egy másik tagállamban kezeltessék magukat. Szeretném megnyugtatni azokat a tagállamokat, melyek aggódnak az esetleges jövőbeli visszaélések miatt: az irányelv tökéletesen tiszteletben tartja a tagállamoknak az egészségügyi ellátó rendszereikkel kapcsolatos szuverenitását. Az irányelvet ellenzők egy másik érvével ellentétben, a szöveg valamennyi beteghez szól, és a nagyobb igazságosság és méltányosság visszaállítását célozza. Ugyanis mostanáig a határokon átnyúló egészségügyi ellátáshoz csak a leggazdagabbak jutottak hozzá.
Az irányelvnek köszönhetően minden polgár kaphat ilyen egészségügyi ellátást, feltéve, hogy kórházi gyógykezelés esetén erre előzetesen engedélyt szerez be a biztosítás helye szerinti tagállamtól, ami lehetővé teszi a költségeknek a származási tagállamban érvényben lévő díjtételek alapján történő megtérítését.
Amennyiben mindent megteszünk a gyógyturizmus kizárására, magam az irányelvjavaslatot csakis előremutatónak tarthatom. Nagy lépés lenne egy olyan Európa irányában, ahol az egészség érvényesül. A kialakult helyzet igazságosabb, polgártársainknak több információt ad a rendelkezésre álló gyógykezelésekről, valamint erősíti az együttműködést az új egészségügyi technológiák terén.
Bernadette Vergnaud
Elnök úr, Vassiliou asszony, hölgyeim és uraim, rövidesen egy olyan szövegről nyilvánítunk véleményt, amelynek megszületésében - különösen az egészségügyi szolgáltatásoknak a szolgáltatási irányelvből való kizárásának hatásáról szóló jelentésem fényében - hosszú ideje teljes szívemből reménykedem.
Mégis attól tartok, hogy a rövidesen lezajló szavazás után keserű szájízzel távozom. A Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottságban, a szocialisták kivételével, a legtöbb képviselőcsoport támogatása mellett elfogadott jelentés ugyanis, valójában csak a Bíróság határozataira adott, némileg feljavított válasz. Nemcsak hogy nem válaszol az Unió egészségügyi szakpolitikáinak főbb kihívásaira, de nem oldja meg a betegek jogbizonytalanságának kérdését sem, viszont szentesíti az egészségügyi ellátás piacszempontú megközelítését.
A jogbizonytalansággal kapcsolatosan számomra nyilvánvalónak tűnik, hogy az a homály, amely jelen irányelv alkalmazási feltételeit és a 1408/1971/EGK rendelet, valamint a tegnap elfogadott 883/2004/EK rendelet alkalmazási feltételeit fedi, csak újabb bírósági ítéleteket eredményez.
Ami a piac-orientált megközelítést illeti, a jelentés szelleme - tömörítve - felfedezhető annak jogalapjában, nevezetesen a belső piaci szabályokat meghatározó 95. cikkben. Az egészség ezzel ugyanolyan áruvá lenne, mint bármely más termék, és melyet a kereslet-kínálat ugyanazon törvényei szabályoznának.
Ez csak a gondoskodáshoz való egyenlőtlen hozzáférést eredményezné, mikor is a jómódú és jól értesült polgároknak megadatna a lehetőség az EU-ban rendelkezésre álló legjobb ellátás kiválasztására, míg a többieknek be kellene érniük a sok tagállamban már eleve gyengébb lábakon álló szolgáltatásokkal, melyeknek javítására ez az irányelv a legkevésbé sem törekszik.
Ugyanebben a szellemben, a 67. módosítás a nemzeti közegészségügyi rendszerek közötti verseny bevezetésével egyenértékű, mivel - természetesen fizetés ellenében - mindenki szabadon választhatná meg, hogy melyik uniós rendszerhez tartozzon.
Végül szeretném felvetni a kórházi gyógykezelés előzetes engedélyezésének kérdését, melynek bevezetését a tagállamok számára számos megszorításhoz kötik, jóllehet ez az elv lehetővé teszi a szociális ellátó rendszerek egyensúlyának kézben tartását, egyúttal pedig biztosítékot jelent a betegek számára a visszatérítés feltételeire.
Mindezen okok miatt, és mivel a csodálatos egyhangúság láttán kevés illúzióm van a mai szavazás kimenetelét illetően,...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Diana Wallis
a Jogi Bizottság véleményének előadója. - Elnök úr, a Jogi és Belső Piaci Bizottság nevében üdvözölni szeretnénk a javaslatot, és hangsúlyozni szeretnénk, milyen nagy - és üdvözlendő - előrelépést jelent az a jogbiztonság terén, valamint a betegek választási lehetőségei hangsúlyozása tekintetében. Ugyanakkor, bizottságként, arra az álláspontra is helyezkedtünk - és ezt, véleményem szerint, a ma délelőtt kifejtett aggályok ismeretében fontos kiemelni -, hogy az irányelv igenis tiszteletben tartja a szubszidiaritást, tehát igenis tiszteletben tartja a nemzeti egészségügyi rendszerek sérthetetlenségét is.
Az egyetlen terület, ahol az elsődleges jelentéstől talán eltér a véleményünk, az, hogy szerettük volna, ha a jogszabály többet tenne azon betegekért, akiknek sajnálatos módon rosszra fordul helyzete. Úgy véljük, hogy az alkalmazandó törvényi szabályozás és a felállított joghatósági szabályok nem eléggé egyértelműek: ezek még inkább betegközpontúak lehettek volna annak érdekében, hogy - miként ezt más területeken is megtettük - a betegek az állandó lakóhelyük szerinti államban indíthassanak jogi eljárást, és az állandó lakóhelyük szerinti állam törvényei szerint kaphassanak kártérítést. Jó lenne, ha ezt még egyszer megvizsgálnák!
Anna Záborská
A Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság véleményének előadójaként szeretném megköszönni Bowis úrnak a jelentés kidolgozása során tapasztalt szoros együttműködést és a számos egyeztetést. Én is a legjobbakat kívánom neki.
A jelentés közvetlenül a betegjogokhoz kapcsolódik, és a jelenlévő európai jogalkotóknak biztosítaniuk kell, hogy az egészségügyi ellátás nyújtása során a nők és a férfiak következetesen egyenlő elbírálásban részesüljenek. Az egészségügyi ellátó intézmények, biztosítók vagy hivatalos személyek által alkalmazott nemi alapú megkülönböztetés bármely formája elfogadhatatlan. A javasolt rendszer azzal a veszéllyel jár, hogy a határokon átnyúló egészségügyi ellátást, mely a kivételezett ellátás egyfajta formáját rejti magában, elsősorban a módosabb polgárok veszik majd igénybe.
E helyzet megoldásának egyik módját a régióközi együttműködés lehetőségében fedezhetjük fel. A pénzügyi intézmények és az egészségügyi ellátó intézmények közötti regionális, határokon átnyúló megállapodások hozzájárulhatnának a betegek elvárásainak, az államháztartások stabilitásának közelítéséhez, és különösen az államok azon prioritásának harmonizációjához, hogy polgáraik számára szavatolják az egészség feltételeit.
Avril Doyle
, a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, az Európai Bíróság 1998 óta folyamatosan olyan értelmű határozatokat hoz, miszerint a betegeknek joguk van az egy másik tagállamban igénybe vett egészségügyi ellátás költségeinek megtérítésére. A jelentés a Biztos javaslattervezetére támaszkodva tisztázza, hogy az ezen bírósági ügyekben lefektetett alapelvek miként alkalmazandók.
Üdvözlöm John Bowis kitűnő jelentését, valamint azt, hogy milyen ügyesen oldotta fel az eredeti javaslattervezetben felvetett számos, jogos aggályt. A jelentés a betegek szükségleteire, és nem a betegek anyagi eszközeire épít. A kórházi ellátás és az előzetes engedélyezés fogalma megbeszélés tárgyát képezte, és ha jól tudom, a Tanáccsal és a Bizottsággal egyeztetve került kialakításra. A minőségi normák továbbra is tagállami hatáskörben maradnak, míg a biztonsági normák európai szintű hatáskörbe kerülnek. Az egyablakossal egyenértékű betegtájékoztatási források alapvető fontosságúak lesznek minden egyes tagállamban, és azt célozzák majd, hogy a betegek megalapozottan tudjanak választani, a vények kölcsönös elismerésére vonatkozó rendelkezés pedig - véleményem szerint - e jogszabály kiemelkedő jelentőségű pontja lesz, melynek mihamarabb érvényt kell szerezni.
Miközben a Bolkestein-féle határokon átnyúló szolgáltatási irányelv javaslattervezetében eredetileg benne voltak az egészségügyi szolgáltatások, hamarosan kiderült, hogy ebben a kiemelkedően fontos egészségügyi kérdésben - melynek 27 tagállamunkban az egészségügyi ellátás valamennyi vetületére kiterjedő elágazásai vannak - önálló irányelvre van szükség. A betegek mindig is az otthonukhoz közeli egészségügyi ellátást fogják előnyben részesíteni. Ne felejtsük el, hogy költségvetéseinknek jelenleg mindössze egy százalékát költjük határokon átnyúló egészségügyi ellátásra.
A körülmények nyomására viszont néha előnyös lehet, ha a beteg egy másik uniós országban kap egészségügyi ellátást - konkrétan a határmenti régiókban, ahol például a legközelebbi egészségügyi intézmény egy másik országban lehet, vagy ahol - például ritka betegségek esetében - nagyobb az igénybe vehető szaktudás, vagy például akkor, ha egy adott ellátáshoz vagy kezeléshez egy másik országban gyorsabban hozzájuthat a beteg. Egyértelműen el kell ismernem, hogy az egészségpolitika és az egészségpolitika finanszírozása tekintetében az általános hatáskör továbbra is tagállami szinten marad, és a jövőben is ott lesz.
A Trakatellis-jelentéssel kapcsolatban egyetlen dolgot szeretnék megjegyezni. A 15. módosítással összefüggésben sok aggály és félreértés látott napvilágot, és örülök a megosztott szavazás lehetőségének, mely lehetővé teszi a ritka betegségek "kiküszöböléséhez” kapcsolódó, sok aggályt felvetető elképzelés elleni szavazást. A módosítás többi részét azonban támogatni fogom, miként támogatom a képviselőtársam, Antonios Trakatellis professzor által a ritka betegségekről készített kitűnő munkát is.
Dagmar Roth-Behrendt
Elnök úr, képviselőcsoportom nevében először is mihamarabbi gyógyulást szeretnék kívánni Bowis úrnak. Tudom, hogy az utolsó szavazási napig keményen dolgozott a bizottságban, és most remélem, hogy az operáció után visszanyeri egészségét, és nemsokára jól lesz, és a nyári törvénykezési szünet előtt újra találkozunk itt vele.
Hadd kezdjem azzal, hogy képviselőcsoportom szerint ez egy nagyon jó jelentés. Látható, hogy a bizottsági javaslaton a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság számos módosítással jelentősen javított, és az általunk közösen elért kompromisszumok szintén erősítették a dokumentumot. Vassiliou biztos asszony, Ön és csapata jó munkát végzett, de maradt még tere a javításoknak, és ezt sikerült is elérnünk.
Sikerült biztosítanunk azt, hogy mostantól fogva a betegek tudják: az Európai Unióban ugyanúgy, ahogy mindenki másnak, nekik is vannak jogaik. Ők is szabadon mozoghatnak, miként ez már magától értetődő a munkavállalók, a diákok, az áruk, szolgáltatások és más dolgok esetében. A belső piacon a betegeknek is meg kell kapniuk az őket megillető jogokat. A jogszabály ezt fekteti le, és ezért üdvözöljük azt fenntartások nélkül.
Ki kell azonban emelnünk, hogy a jelentésnek melyek voltak azon részei, amelyekkel különösen egyet értettünk. Ezek között található például, hogy a betegek számára szavatolni kell a nem kórházi ellátási célból történő szabad mozgást. Ugyanakkor úgy is gondoljuk, hogy a tagállamoknak meg kell tartaniuk a saját egészségügyi ellátó rendszereik feletti hatáskört. A tagállamoknak készen kell állniuk a kórházi ellátás és a szakorvosi ellátás megtervezésére, és az adott tagállamban történő beruházásoknak finanszírozhatónak kell lenniük. Mi nem kívánjuk elvonni a tagállamoktól ezt a hatáskört, ezt a jogkört. Amint teljesen megnyomorítani sem akarjuk őket. Ezért jogos, hogy bizonyos típusú gyógykezelésekhez előzetes engedélyre legyen szükség. Ez is olyan pont, amelyhez képviselőcsoportom örömmel adja teljes támogatását. Erre a témára a végén még visszatérek. Ez jó, a teljes jelentést jellemző megközelítés.
Magam külön is üdvözlöm, hogy végre-valahára referencia-hálózatok kialakítására kerül majd sor. Mióta követeljük már, hogy derüljön végre ki, hol alkalmazzák a legjobb gyakorlatot az Európai Unión belül? Hol kezelik leghatékonyabban a betegeket? Hol a legsikeresebbek a kezelések? Melyik tagállam melyik kórházának melyik csapata tud felmutatni új eredményeket? Jelenleg mindez még véletlenszerűen történik. A tudományos közösségnek talán egy kis része tud róla, de a helyi doktorok nem. Ha e helyzeten képesek vagyunk a referencia-hálózatok felállítása révén javítani, nos, ez óriási eredmény. Ezen információforrások minden egyes tagállam minden egyes polgára számára lehetővé teszik, hogy beugorjanak, vagy betelefonáljanak, és megkérdezzék: "Mik a jogaim?” Saját nyelvükön választ kapnak arra, hogy mik a jogaik, és ha problémájuk van, arra is választ kapnak majd, melyek a kedvező fejlemények.
Minthogy felszólalási időm lassan végére jár, azokról a témákról is szólnom kell, melyeket képviselőcsoportom többsége sajnálatosnak tart. Képviselőcsoportom elsöprő többsége számára két olyan kérdés van itt, melyek bírálatunkat váltják ki és hatást gyakorolnak a mai szavazás folyamán tanúsítandó hozzáállásunkra is. Az első az, hogy ragaszkodunk a kettős jogalaphoz. Az egészségügyről szóló 152. cikket fel kell használnunk annak szavatolására, hogy eljusson a címzetthez a világnak szánt üzenetünk, miszerint itt egyszerre egészségpolitikai kérdésről, és a szabad mozgás kérdéséről van szó. Mi ezt igényeljük, és támogatásunknak ez a feltétele.
Ezen túlmenően meggyőződésünk, hogy a 8(3) cikkben megfogalmazott előzetes engedély nem pontosan definiált. Amennyiben ebben a tekintetben a beterjesztett módosításokkal nem sikerül előrelépnünk, képviselőcsoportom legnagyobb sajnálatára nem tudja megszavazni a jelentést. Ezt, személyesen, sajnálom, de lehet, hogy ha ma nem lépünk megfelelően előre, ez arra sarkall majd mindenkit, hogy második olvasatban sikeresebbek legyünk.
Jules Maaten
Az irányelv a betegekről szól. Ezt nem tudom eléggé hangsúlyozni, hiszen a határokon átnyúló egészségügyi ellátással összefüggésben természetesen egy csomó egyéb dolog is felmerült, például az orvosi szolgáltatások szabad mozgása, és az is, milyen teendők jelentkeznek az egészségügyi piacon. Mindezek kifejezetten olyan kérdések, amelyekről ma nem esik szó.
Itt pragmatikus megközelítésről beszélhetünk. Miként alakítsuk a rendszert annak érdekében, hogy a betegek számára előnyös legyen? És ha mi nem tesszük ezt meg, akkor ki fogja? A betegek felettébb gyenge helyzetben vannak. Nem akarhatjuk, hogy beteg emberek kénytelenek legyenek nyársat nyelt egészségügyi bürokratákkal csatázni, akik a táblázatkezelőjükön, a számítógépükben tárolt adatokon és statisztikákon keresztül szemlélik az egészségügyi ellátást. Ennek nem szabad megtörténnie.
Az irányelv éppen ezért egyben szociális irányelv is. A határokon átnyúló egészségügyi ellátás természetesen már régóta lehetőség bárki számára, aki meg bírja fizetni, de azok érdekében is tenni kell valamit, akik nem képesek fizetni. Itt és ma éppen erről beszélünk, Elnök úr.
Képviselőcsoportunk ezért is tulajdonít nagy jelentőséget az előzetes engedélyezésnek, amely természetesen a szöveg kulcsfontosságú eleme, Filipiová asszony. Egyébiránt nagyra értékelem, hogy a Tanács ma képviselteti itt magát. Az előzetes engedélyezést nem azért kell bevezetni, hogy ellehetetlenítsük a határokon átnyúló egészségügyi ellátást - egyáltalán nem ezért -, hanem hogy elkerüljük a nemzeti rendszerek súlyos veszélyeztetését. Mi egyetértünk ezzel, és e téren tovább megyünk, mint talán egyébként tennénk. Ezért kompromisszumra van szükség. Úgy ítéljük meg, hogy a ritka betegségek vagy a várólistán lévő életveszélyes állapotú betegek esetében kivételt kell tenni. Szeretnénk európai szinten - és nem csak külön-külön minden egyes tagállam szintjén - meghatározni a kórházi ellátás fogalmát, egészen egyszerűen azért, hogy garantáljuk a betegek számára a jogbiztonságot, és szavatoljuk a nemzeti rendszereken belüli biztonságot is.
Ezen túlmenően az a véleményünk, hogy a súlyos betegeket probléma esetén nem szabad hosszas jogi procedúrákba belekényszeríteni, ehelyett európai betegjogi ombudsmani rendszert kellene felállítani.
A Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottságban persze nem volt egyetértés e kérdésben. Most felszólítom az összes baloldali képviselőt, hogy félretéve ideológiai megfontolásaikat tegyék lehetővé - a betegek érdekében - megfelelő irányelv elfogadását, a kérdés pragmatikus kezelését. Ebben a tekintetben nagy tisztelettel hallgattam Roth-Behrendt asszonynak a témához való, iménti hozzászólását.
Végezetül hálás köszönetemet fejezem ki az előadónak, Bowis úrnak. Bámulatos munkát végzett, és őszintén remélem, hogy hamarosan jobban lesz.
Salvatore Tatarella
Elnök úr, hölgyeim és uraim, ma egy kiemelkedő jelentőségű irányelvet fogadunk el, egy olyan irányelvet, amely - miként már elhangzott - a betegeket és az összes európai polgárt érinti. Az európai választások küszöbén minden európai polgár láthatja, hogy a Parlament miként gyakorolhat kedvező hatást mindannyiuk életére.
Az Európai Unió Alapjogi Chartája kimondja az egészségügyi ellátáshoz való jogot, és ezzel az irányelvvel most e jogot tartalommal töltjük meg. Olyan kérdés ez, mely a polgárok hatalmas tömegeit érinti: az Eurobarométer egy nemrég készített felméréséből kiderül, hogy ma az európai polgárok 50%-a hajlandó egy másik országba utazni külföldi gyógykezelésre annak reményében, hogy ott jobb és gyorsabb kezelést kap a betegségére, valamint a polgárok 74%- véli úgy, hogy a külföldi gyógykezelés költségeit saját országának meg kellene térítenie.
Ez a terület jelenleg nemzeti jogi szabályozás alá esik, és a polgárok a külföldi lehetőségekről, gyógykezelésekről, valamint a költségtérítésről csak igen gyér információkkal rendelkeznek. Ezért aztán az európai polgároknak ma csupán 4%-a részesül külföldi gyógykezelésben. Az Európai Unió csak az európai egészségbiztosítási kártyára vonatkozó rendelet alapján külföldön kapott sürgősségi betegellátás tekintetében rendelkezik egységes szabályozással.
Ma a Parlament az európai polgároknak az egészségvédelemre vonatkozó kérését teljesíti, arra készül, hogy az egészségügyi ellátás területén Európa eltörölje a határokat, továbbá lehetővé tegye valamennyi beteg számára a gyógykezeltetés helyének szabad megválasztását.
Claude Turmes
, a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, a ma tárgyalt irányelvet elsősorban a tagállamok, és ezek társadalombiztosítási rendszerei között három évtizede fennálló együttműködés kiegészítésének kell tekinteni.
Az én hazámban, Luxemburgban, az egészségügyi ellátásnak ma már több mint 30%-a a határokon túl valósul meg. Bowis úr esete, akinek mihamarabbi felépülést kívánok, egyébként a létező szabályozás jó működésének tökéletes példája, hiszen Johnt Brüsszelben részesítették sürgősségi ellátásban. Bowis úr jó kezelést kapott, és noha brit állampolgár, semmi gondja sincs költségeinek megtéríttetésével.
Az irányelvnek tehát min kell javítania? Először is a polgárok tájékoztatásán: a kínált szolgáltatásokra vonatkozó információkon, a Roth-Behrendt asszony által említett kiválósági központokra, de mindenekelőtt az ellátás színvonalára vonatkozó tájékoztatáson. Azt hiszem, hogy sok tagállamnak, közöttük az enyémnek is, még sokat kell tennie az ellátások minőségi kritériumaival és az ellátás színvonalára vonatkozó tájékoztatással összefüggésben. És persze ha külföldön vagyok, és megesik a baj, kell lennie olyan helynek, ahová fordulhatok.
A jelenlegi szöveg mindezt jól szabályozza, ám meglátásunk szerint három tekintetben van még javítanivaló. Először is úgy gondoljuk, hogy a kórházi ellátáshoz megkövetelt előzetes engedély kettős előnnyel jár: egyrészt nagy előnyt jelent az európai polgár számára, hiszen pontosan tudni fogja, mikor térítik vissza a költségeit, melyeket ezen kívül még meg is előlegeznek neki, másrészt pedig lehetővé teszi a nagy kórházi infrastruktúrák tervezését: a jó egészségügyi rendszert ugyanis nem a piac láthatatlan keze fogja létrehozni. Ehhez tervezésre van szükség.
A Zöldek/ az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja második kérése a kettős jogalapra vonatkozik, ugyanis nem akarjuk, hogy az egészségügyi ellátás piaci alapokra helyeződjék. Teljesen világossá kell tenni, hogy a rendszer szervezett, és elsősorban a tagállamok szervezik.
A harmadik dolog a ritka betegségekkel kapcsolatos: külön szabályozást akarunk, mert túl fontos kérdésről van szó, és ha az európai polgároknak azt mondjuk: "találjatok valamit Európában, aztán majd megtérítjük a költségeket”, ez csak ámítás. Mi külön szabályozást akarunk. Tehát nem kérünk egy Bolkenstein II irányelvet, hanem olyan szöveget akarunk, amely szavatolja a jogbiztonságot, és az európai polgárok többségét szolgálja.
Kartika Tamara Liotard
Én is őszinte köszönetemet szeretném kifejezni Bowis úrnak. Rengeteget dolgozott ezen a jelentésen, és remélem, hogy nemsokára jobban lesz.
Mégis el kell mondanom, hogy az Európai Bizottság a félrevezető "betegjogok” kifejezés örvén Európa-szerte piaci elveket igyekszik bevezetni az egészségügyi szolgáltatásba. Magától értetődik, hogy képviselőcsoportom a betegek több jogáért és a határmenti régiók betegmobilitásáért küzd, de mi magunk ennél sokkal tovább is megyünk. Úgy véljük, hogy mindenkinek, legyen gazdag avagy szegény, joga van hozzájutni a színvonalas egészségügyi ellátáshoz.
Nekem komoly gondot okoz, hogy a javaslat a belső piacra vonatkozó cikken alapul. Ez már önmagában jelzi, hogy a piaci érdekek megelőzik a betegek érdekeit. Ezenfelül a javaslat fölösleges, a költségek visszatérítésének kérdése ugyanis már rendezett. Arra kell jobban odafigyelni, hogy egyes biztosítók és tagállamok nem tartják be ezeket a megállapodásokat.
A javaslat ugyancsak nem kiegyensúlyozottan kezeli azt - a tagállamok hatáskörébe tartozó - kérdést, melynek következtében a vastagabb pénztárcájúak jobb ellátásban részesülnek. A javasolt kompenzációs- és költségrendszer a származási ország szabályaival összhangban olyan betegmobilitási formát vezet be, mely ellentétes az egészségügyi ellátáshoz való egyenlő hozzájutás elvével. A javaslat egy további komoly veszélyt is magában rejt, mégpedig azt, hogy hamarosan nem a betegnek lesz joga külföldön kezeltetnie magát, hanem majd a biztosítók vagy a tagállamok kényszeríthetik arra a betegeket, hogy a legolcsóbb szolgáltatóhoz forduljanak. A betegjog így válik majd kényszerré.
Tekintettel arra, hogy 27 tagországunk van 27 különböző egészségügyi ellátó rendszerrel, a kizárólag a 95. cikken, a híres-nevezetes harmonizációs cikken alapuló bizottsági javaslat a nemzeti egészségügyi ellátó rendszerek felszámolásához, ezzel pedig a tagállamok felelősségének elvonásához vezet. Mi amellett szállunk síkra, hogy a kiinduló pont a betegek egyenlő hozzáférése legyen, nem pedig az egészségügyi ellátásban való nagyobb piaci részesedés.
Hanne Dahl
, az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (DA) Elnök úr, a betegjogi irányelvnek jelenlegi formájában az egészségügyi ellátó ágazatra gyakorolt egyik lehetséges következménye az lehet, hogy igen megnehezítheti a közkiadások ellenőrzését. Ezért azt kérném, hogy szavazzuk meg az előzetes engedélyezéssel foglalkozó 122. módosítást! Úgy gondolom, valamennyi polgárnak feltétlenül szabad és egyenlő hozzáférést kell biztosítani a megfelelő időben történő és a szükségleteiknek megfelelő gyógykezeléshez. Ami annyit jelent, hogy egyedül az orvosoknak kellene eldönteniük, ki milyen kezelést kapjon, és mikor.
Ez az irányelv sajnálatos módon nagyon világosan azt a trendet vázol fel, mi szerint polgárokból mindannyian fogyasztóvá alakulunk át. Ahelyett, hogy a kölcsönös kötelezettség elvén alapuló társadalom polgárai lennénk, már régóta egy hatalmas belső piac fogyasztói vagyunk. Polgárnak lenni azonban annyit tesz, mint embernek lenni, és valamennyien ugyanannyira polgárok vagyunk, mint amennyire emberek is. Fogyasztóként viszont egy marketing hadjárat tárgyaivá silányítanak bennünket. Ami annyit tesz, hogy a rendszernek inkább már tárgyai, mintsem alanyai vagyunk. Márpedig a betegeknek alanyoknak, nem pedig egy marketing kampány tárgyainak kell lenniük.
Jim Allister
Elnök úr, a magam részéről is a legjobbakat kívánom előadónknak, gyors felépülést és visszatérést kívánva neki.
Bizonyos vagyok abban, hogy mindannyiunk érdeke, hogy választóink számára a legjobb szolgáltatást érjük el. Számomra azonban döntő fontosságú, hogy ez az irányelv teremtse meg a kívánt egyensúlyt a mozgás szabadsága, valamint a betegek biztonsága és az elszámoltathatóság között. Nem érdekem az gyógyturizmus reklámozása, következésképp meggyőződésem, hogy meg kell védeni a szabályozási módszerekhez kapcsolódó nemzeti autonómiát, és a normaközelítést a lehető legkisebb közös nevezőben kell meghatározni. Óvakodnunk kell a helyi szolgáltatásokra a szűkölködő betegek rovására nehezedő nyomástól is, mely a legkeresettebb szakszolgáltatások esetében különösen súlyos lehet.
Ezenkívül a külföldi gyógykezelést követő utókezelés kérdésével is megfelelően foglalkozni kell, ugyanis tartok attól, hogy az olyan szolgáltatásokra, mint például a fizioterápiára és másokra, az utókezelési igények okán különösen nagy teher nehezedhet.
Colm Burke
Elnök úr, melegen üdvözlöm nagyrabecsült képviselőtársam, Bowis úr jelentését a határokon átnyúló egészségügyi ellátáshoz való betegjogokról. Sajnálom, hogy Bowis úr nincs ma velünk itt a Tisztelt Házban, és betegségéből gyors felépülést kívánok neki.
Megtiszteltetés számomra, hogy én is szerepet vállalhattam a határokon átnyúló egészségügyi ellátáshoz való betegjogok javítását célzó munkában. Jómagam is élvezem a határokon átnyúló egészségügyi ellátás előnyeit. Olyan szerencsés voltam, hogy anyagilag megengedhettem magamnak, hogy fizessek érte. Most pedig azt szeretném, hogy a nálam kevésbé szerencsések is részesülhessenek a külföldi gyógykezeltetésben való részvétel jogából anélkül, hogy aggódniuk kellene a költségek miatt, továbbá teljes körű tájékoztatást kapjanak jogaikról, valamint az ellátás általuk elvárható színvonaláról.
A határokon átnyúló egészségügyi ellátáshoz való betegjogok témája az elmúlt néhány évben az Európai Bíróság révén vita és ítélkezés tárgyát képezte. Ennélfogva időszerű és helyénvaló, hogy mi, az emberek képviselői, világosan és egyértelműen meghatározzuk, hogy a betegeknek anyagi eszközeiktől vagy földrajzi hollétüktől függetlenül elvitathatatlan joguk a színvonalas egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés.
Legyen jogunk arra is, hogy a minőségi egészségügyi ellátáshoz otthonunkhoz közel jussunk hozzá. Tény, ez nem mindig lehetséges, és különösen nem az ritka betegségek esetében, amikor elképzelhető, hogy a gyógykezelésre a beteg biztosítása szerinti tagállamban nincs mód.
Ha egészségügyi ellátás céljából külföldre utazunk, nem szabad semmilyen értelemben sem bizonytalanságban lennünk azt illetően, hogy ki tudjuk-e majd fizetni a gyakran költséges gyógykezelést. Ezért rendkívül örülök annak, hogy ez a bizonytalanság és homály egyszer s mindenkorra eloszlik. Ha a beteg egyszer már rendes körülmények között megkapta az előzetes engedélyt, csak a kezelési költség azon részét követelhetik tőle, mely az otthoni ugyanolyan vagy hasonló gyógykezelés költségén felül és túl jelentkezik.
A más tagállamokban nyújtott ellátás minőségére és normáira vonatkozó tájékoztatás egy további fontos tényező azok számára, akiknek esetleg külföldi gyógykezelésre kell utazniuk. Keményen megdolgoztunk azért, hogy ezt a tájékoztatást a betegek megkapják akkor, ha netalán gyógykezelésre kellene utazniuk, vagy így döntenének. Az előttünk lévő anyagban javasolt nemzeti kapcsolattartó pontok ezért kulcsfontosságú újításnak számítanak, és óriási szerepet játszanak majd a betegmobilitás elősegítésében és megkönnyítésében. Üdvözlöm a jelentést, és remélem, hogy ma az elfogadásra kerül.
Guido Sacconi
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, Roth-Behrendt asszony kitűnő munkát végzett képviselőcsoportunk álláspontjának kifejtésével. Különösen nagyszerűen sikerült körvonalaznia, hogy miért értékeljük igen nagyra azt, hogy ilyen sok területen sikerült javítani a szövegen. Egyben azt is világossá tette, mennyire fontos az utolsó kilométerek megtétele is: nevezetesen ki kell alakítani a kettős jogalapot, valamint világosabb és erősebb törvényi felhatalmazást kell adni a tagállamoknak a kórházi gyógykezelés előzetes engedélyeztetéséhez.
Ezért, hogy rövid legyek, ne húzzuk tovább a megbeszéléseket, hiszen miután hónapok óta erről az irányelvről tárgyalunk, jól ismerjük azt. Mivel eljött a döntéshozás ideje, szeretnék két kifejezetten politikai jellegű kérdést feltenni. Az első kérdést Vassiliou biztoshoz intézem: pontosan mi a Bizottság véleménye a kettős jogalapról? Másodsorban - és sajnálom, hogy barátom, John Bowis nem lehet itt, mivel ezen parlamenti ciklus alatt vele, mint a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság főbb csoportjainak koordinátorával, számos kérdést megoldottunk, és én is természetesen gyors felépülést kívánok neki - most itt elsődlegesen az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportjához fordulok, a PPE-DE képviselőcsoportot és a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoportot is megkérdezném: jobbnak tartják-e, ha az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportjának szavazata, tehát nagy többség nélkül jutunk el a második olvasatig?
Ezért felszólítom Önöket, hogy alaposan gondolják át a kettős jogalapra vonatkozó 116. és 125. módosítást, valamint az előzetes engedélyről szóló 156. és 118. módosítást. Ha ezekre a javaslatokra igent mondanak, mi igennel szavazunk, ellenkező esetben ezt nem tehetjük meg. Most Önökön a sor, hogy végiggondolják és meghatározzák, melyiket tartják jobb végkimenetelnek!
Karin Riis-Jørgensen
(DA) Elnök úr, az európai választási kampány kellős közepén vagyunk - egy olyan választási kampány közepén, melynek során az európai polgárokkal szorosabb kapcsolatot kell kialakítanunk. Előttünk pedig pont egy olyan jogszabály fekszik, mely szorosabb kapcsolatot épít ki az európai polgárokkal. Ragadjuk meg ezt a törvényt, és állítsuk a beteget a figyelem középpontjába. A Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport egyik előadójaként célszemélyem egy olyan ember, akire Önök közül valamennyien ráismernének a választóik közül. Olyan országból jövök, ahol valahányszor elmegyek a boltba, mindannyiszor ott látok egy motorkerékpárost, mopedje hátulján egy fadobozzal. Ő az, aki a betegmobilitás középpontjában áll, hiszen mindenkinek, aki kívánja, meg kellene adni a lehetőséget arra, hogy jövedelemszintjétől vagy megtakarításaitól függetlenül külföldön gyógykezeltethesse magát. Az utazni óhajtó betegek száma ugyanis igen csekély, csak a kétségbeesett betegek utaznak külföldre.
Azonban az, hogy a motorosomnak megvan a lehetősége az utazásra, még nem jelenti azt is, hogy az utazásra a saját pénzét kellene költenie. Szerencsére széles körű egyetértés van a Tisztelt Házban abban a tekintetben, hogy az egyes betegeknek nem a saját zsebükből kellene fizetniük az utat. Ez valódi előrelépés a bizottsági javaslathoz képest. Az ALDE Képviselőcsoport által javasolt központi módosítás egy európai betegjogi ombudsman kinevezését célozta. Köszönöm, hogy ezt jóváhagyták. A betegjogi ombudsman pontos szerepe annak garantálása lesz, hogy az európai polgárok, a betegek gyakorolhassák az ezen jogszabály által nekik biztosított jogot. A labda most a Tanács, a miniszterek térfelén pattog, akiktől folyamatosan azt halljuk, hogy szorosabb kapcsolatokat kell ápolnunk az európai polgárokkal. Én viszont azt mondom, hogy az EU-nak kell kapcsolatokat ápolnia az európai polgárokkal. Itt van a nagy alkalom, melyet tálcán kínálnak Önöknek. Ragadják meg! Ne szalasszuk el a ragyogó alkalmat!
Ewa Tomaszewska
(PL) Elnök úr, a határokon átnyúló egészségügyi ellátáshoz kapcsolódó betegjogok meghatározása sürgős feladat. A betegeknek joguk van megtudni, milyen alapon kapnak orvosi segítséget, függetlenül attól, hogy éppen úton vannak és eközben lesz váratlanul szükségük segítségre, vagy mivel saját országukban nehezen jutnának hozzá szakorvosi szolgáltatásokhoz, úgy döntenek, hogy egy másik európai uniós ország egészségügyi ellátó intézményéhez fordulnak.
Tájékoztatást kell kapniuk az általuk fizetendő lehetséges költségekről, és a költségmegelőlegezés lehetőségeiről is. Ezen kívül az ajánlott egészségügyi ellátó intézményekben biztosított szolgáltatások színvonalára vonatkozó megbízható információkhoz való hozzáférésüket is szavatolni kell. Itt a referencia-hálózatokra és az információs pontokra gondolok. Biztosítani kell a betegek tájékoztatását a nem megfelelő kezelésből eredő károkozásra, valamint a vények kölcsönös elismerésére vonatkozóan is. A határokon átnyúló egészségügyi ellátás ellenőrzése hasznos lesz az e területen fennálló helyzet értékeléséhez. Végül szeretnék Bowis úrnak mihamarabbi felépülést kívánni.
Margrete Auken
(DA) Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani Bowis úrnak az egyáltalán nem oly könnyű tárgyalások lebonyolítása során végzett kitűnő munkájáért. Az egyik nehéz kérdés a ritka betegségben szenvedő betegeknek nyújtandó segítség volt: ezt a témát a délelőtti ülés folyamán tárgyaljuk majd. Mi mindannyian a legjobb gyógykezelési lehetőségeket kívánjuk biztosítani ezeknek a betegeknek, és természetesen látjuk, hogy az e téren való szoros európai együttműködés hatalmas előnyökkel jár számunkra. De semmire se megyünk azzal, ha pusztán lehetővé tesszük a betegek számára az Európában való szabad helyváltoztatást, és közben nem ruházzuk fel származási országukat az ilyen utazások orvosi és pénzügyi szempontú ellenőrzésének jogkörével. Ha a szöveget jelenlegi formájában fogadjuk el, valamennyi ritka betegségben szenvedő beteg lehetőséget kap a külföldre történő utazásra és akármilyen kezelésre, melyet azután származási országuknak finanszíroznia kell majd. De miként ellenőrizzük a kiadásokat, és miként szavatoljuk, hogy a betegek ne téves vagy túlzott kezelést kapjanak? Hiszen végeredményben ki vannak szolgáltatva a választott egészségügyi szolgáltatónak. Ott van azután az a veszély, hogy komoly ellentétbe kerülnek származási országukkal, mely megtagadhatja a költségtérítést azzal az indokkal, hogy a betegség, melyben a beteg szenved, nem eléggé ritka. Még semmilyen megállapodás nem született arról, hogy miként határozzuk meg a betegpopuláció e szegmensét. Ezen a területen sokkal inkább külön jogszabályt részesítenénk előnyben, mellyel lehetőségünk nyílna a lehető legjobb módon segíteni a ritka betegségben szenvedőkön.
Adamos Adamou
(EL) Elnök úr, én is gyors felépülést és minden jót kívánok barátunknak, John Bowisnak, egyúttal meg szeretném köszönni fáradságos munkáját.
Elöljáróban szeretném leszögezni, hogy semmilyen ellenvetésünk sincs a határokon átnyúló egészségügyi ellátást illetően. Épp ellenkezőleg, elismerjük, hogy a tagállamoknak használniuk kell az Európai Unióról szóló szerződés 152. cikke értelmében rájuk ruházott jogköröket. Ez az irányelv sajnos a 95. cikken alapul, és várom, hogy a biztos felvilágosítson bennünket a jogalapról.
Nem kérünk egy olyan politika alkalmazásából, mely az alsóbb társadalmi rétegek rovására az anyagilag kedvező helyzetben lévő betegeket részesíti előnyben. Maaten úr nincs itt, de nem hiszem, hogy "ideológiai merevség” lenne azt állítani, hogy a folyamat az út végén kétsebességes egészségügyi ellátásba torkollhat.
Célkitűzésünk az egyenlőségen alapuló egészségügyi ellátás nyújtása legyen, anélkül, hogy az Európai Unió beavatkozna a szociális biztonsági rendszerekbe, és anélkül, hogy az egészségügyi ágazat elpiacosítására törekednénk.
Urszula Krupa
(PL) Elnök úr, az Európai Unió más tagállamaiban való gyógykezelés igénybevételi lehetőségeit szabályozó rendelet, mely a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről szóló irányelv elfogadását követően lép hatályba, az előző rendelkezések megsértésével a Közösségnek az egészségügyi ellátó rendszerekbe történő beavatkozását fogja eredményezni. Ráadásul főként a jómódú betegek számára jönnek majd létre gyógykezelési lehetőségek, miközben a szegény tagállamokban az egészségügyi ellátáshoz való hozzájutás akadályokba ütközik majd. A jelenlegi lengyel liberális kormány a felső tízezernek külön kiváltságokat biztosító stratégiát folytat, melynek értelmében a kiváltságosok színvonalas egészségügyi ellátást vehetnek igénybe, ami az állami egészségügyi ellátó intézmények magánosításával jár, és a társadalom nagyobb részét megfosztja a gyógykezelés lehetőségétől. A Bíróság véleményétől függetlenül az emberi egészség nem lehet piaci áru, hanem olyan elidegeníthetetlen jog, melyet az élet és az egészség tiszteletben tartásának és védelmének elvével, valamint minden egyes emberi lény elidegeníthetetlen értékével összhangban az állami egészségügyi szolgáltatásoknak garantálniuk kell.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr, nyugdíjigények, munkanélküli biztosítás és betegbiztosítás - majdnem 25 év telt el a Schengeni Egyezmény létrejötte óta, de a szociális gondoskodással még mindig csak lemaradva kullogunk. A nyaralókat sokszor szemérmetlenül kizsákmányolják, és helyben csillagászati számlákat kell kifizetniük, majd uniós hazájukba visszatérve költségeiket csak részben, vagy egyáltalán nem térítik meg.
Az európai egészségbiztosítási kártyát sajnos gyakran nem fogadják el, és a tagállamok közötti fizetési elszámolás nem igazán működik. Pedig főként az ínséges költségvetési időkben, az egészségügyi ellátás középpontjába mindinkább a beteget kell állítani. Emiatt természetesen erősíteni kell a betegjogokat. Erősen kétlem azonban, hogy rendkívüli egészségügyi helyzetben egy beteg képes előzetes engedélyt beszerezni a kórházi gyógykezelés költségeinek megtérítéséhez. Ha a költségmegszorítások hatására állandóan az egészségügyi személyzeten spórolunk, akkor álláspontom szerint egészségügyi rendszerünk rossz irányban halad. A szorosabb együttműködésnek több értelme lenne, és egyáltalán nem szabad hagynunk, hogy az együttműködés bürokratikus akadályfutásba torkolljon.
Péter Olajos
(HU) "Akinek kalapács van a kezében, annak mindenről a szög jut az eszébe” - mondják. Így vagyok én is a jelenlegi válsággal, mindenről a kibontakozás és a fellendülés jut az eszembe.
Azt gondolom, hogy ezzel a jogszabállyal a lehetőségek tárháza nyílik meg előttünk. Az egészségügy forradalmasítása mellett a munkahelyteremtés és a gazdaságfejlesztés is új lendületet kaphat. A betegek mobilitásának megteremtése nem csak az egészségügyre lesz hatással. Jótékonyan hathat a fogadó ország kulturális kínálatára, de a gasztronómiára, a vendéglátás területén is munkahelyek ezreit hozhatja létre. A bevételnövekedés nemcsak, sőt nem elsősorban az egészségügyben jelentkezne, hanem a kapcsolódó szolgáltatások területén.
Ugyancsak fejlődés elé néz a pénzügyi szolgáltatási szektor is, hiszen elszámolóházak, egészségügyi brókerek, tanácsadók, biztosítási szakemberek, tolmácsok, fordítók szintén nagy számban kellenek az új rendszer üzemeltetéséhez. A rehabilitáció ideje alatt a gyógyturizmus egész vertikuma részesedne az áldásból. A jogszabály erénye, hogy nincsenek vesztesei, hiszen, ha egy tagállam nem szeretné, hogy állampolgárai éljenek az új lehetőséggel, javítani fog a saját egészségügyi színvonalán, és a várakozási időkön. Ha egy tagállam betegeket vonz külföldről, akkor pénzt is hoz az országba és az egészségügybe, ennek pedig a hazai betegellátás színvonal növekedése lesz az eredménye.
Magyarországi képviselőként rendkívüli lehetőséget látok az európai betegmobilitásra alapozott gyógyturizmusban. Már most is számos külföldi beteg jön gyógyulni hozzánk, azonban ennek eddig a biztosítási háttere meglehetősen zavaros volt, nagyban függött a küldő ország éppen aktuális szabályozásától. Biztos vagyok benne, hogy ez a jogszabály valamennyiünk életében minőségi változást fog hozni. Bovis úrnak mielőbbi gyógyulást kívánok - egyébként ő is korábban hosszan kezeltette magát Magyarországon. És gratulálok a jogszabályhoz, egy kiváló anyag lesz, amit nagy örömmel fogok támogatni.
Anne Van Lancker
(NL) Tisztelt képviselőtársaim, a jó egészségügyi politika legfontosabb eleme az, hogy mindenkinek legyen módja az otthonához lehetőleg közeli, jó és megfizethető egészségügyi ellátást igénybe venni. Az, hogy a betegeknek csak 1%-a megy külföldre gyógykezeltetni magát, ez teljes mértékben a színvonalnak és a térítéssel kapcsolatos bizonytalanságnak tudható be.
Pontosan emiatt jelent jó hírt ez az irányelv mindenekelőtt a határmenti régiókban élő betegek, a hosszú várólistán lévő betegek, valamint az olyan betegek számára, akiknek állapotára külföldön jobb gyógykezelés áll rendelkezésre. A betegek külföldi gyógykezeltetésének joga azonban nem veszélyeztetheti a tagállamok azon lehetőségét, hogy saját egészségügyi ellátó rendszerüket megfelelően megszervezzék és finanszírozzák, mivel ez szükséges a mindenki számára biztosítandó egészségügyi ellátáshoz. A Parlament ezért helyesen jár el, amikor bizonyos korlátokat állít fel. Ezek közül hárommal foglalkozom.
Először is, az irányelv helyesen csak a betegmobilitást szabályozza, az egészségügyi ellátó személyzet mozgását nem. A cél ugyanis nem lehet az egészségügyi szolgáltatások piacának megteremtése. Ebben a tekintetben a jelentés teljesen rendben van.
Másodsorban, a tagállamoknak módot kell adni arra, hogy saját maguk határozzák meg azt, milyen egészségügyi ellátásokat nyújtanak, valamint milyen térítésekkel számolnak. Ezt nagyon jól kezeli az irányelv.
Harmadsorban az ambuláns ellátás térítését egyszerűsíteni kell, míg a kórházi és a szakellátás esetében a tagállamoknak meg kell adni az előzetes engedélyhez kötés lehetőségét, hiszen ezek az ellátások nagyon sokba kerülnek. Az olyan országnak, amely mindenki számára garantálni kívánja az egészségügyi ellátást, képesnek kell lennie arra, hogy az ellátást ilyen módon tervezze meg. Ebben a vonatkozásban viszont, Bushill-Matthews úr, a jelentés kívánnivalót hagy maga után: még mindig túl sok feltételt szab az előzetes jóváhagyáshoz, ami a tagállamok számára megnehezíti a folyamatot. Szeretném támogatni azokat a képviselőtársaimat, akik világossá tették, hogy ez képviselőcsoportom számára valóban kardinális kérdés, melytől a frakció az irányelv jóváhagyását teszi függővé.
Végezetül a kettős jogalap mellett szeretném felemelni a szavam, mivel az egészségügyi ellátás valóban a tagállamok felelőssége polgáraik iránt, következésképp itt nem lehet egyszerűen a szabad piacra hagyatkozni. Remélem, hogy ez a két tilalomfa meghozza a maga gyümölcsét.
Elizabeth Lynne
Elnök úr, egy betegnek miért kellene elvesztenie a látását, miközben az Egyesült Királyságban például szürkehályog műtétre vár, amikor egy másik tagállamban könnyedén elvégezhetnék a beavatkozást? Miért kellene valakinek rettenetes kínok között csípőprotézis műtétre várnia, és miért ne használhatná ki a más tagállamokban nem létező várólisták előnyeit, ráadásul néha a származási országénál kisebb költségért? És egyes szívbetegeknek miért kell hiába várniuk hónapokat egy koronaér műtétre? Ha egy kórházi orvos valamilyen gyógykezelést javall, és ezt otthon nem kaphatja meg a beteg, akkor igenis jogi keretre van szükségünk annak biztosításához, hogy a betegek ezt máshol igénybe vehessék.
Túlságosan gyakran megtörténik - miként ez az előzőekben már elhangzott -, hogy az egészségügyi ellátáshoz való hozzájutásban a diszkrimináció és az egyenlőtlenség a legszegényebbeket sújtja. Ezért igen örülök annak, hogy az előadó elfogadta azon módosítási javaslatomat, miszerint tegyük egyértelművé: a tagállamok felelősséggel tartoznak a más országban igénybe vett gyógykezelés engedélyezése és térítése tekintetében.
A határokon átnyúló egészségügyi ellátást nem korlátozhatjuk csak azokra, akik ezt anyagilag megengedhetik maguknak. És a fogyatékkal élő embereket sem rekeszthetjük ki belőle, ezért igen örvendetes, hogy az ezzel összefüggő módosításaim közül sok elfogadásra került. Az elsődleges szempontnak a betegek jogainak és biztonságának kell lennie. Ezért újfent örömömet fejezem ki, hogy az előadó támogatta az egészségügyi szakemberekre vonatkozó szabályozásról szóló módosítási javaslataimat. Szeretném a Tisztelt Ház tagjait emlékeztetni arra, hogy e javaslatok az európai polgároknak az Európai Bíróság néhány évvel ezelőtti ítéletével már szentesített jogához kötnek biztosítékokat.
Végül mihamarabbi gyógyulást szeretnék kívánni John Bowisnak. Története az uniós tagállamok közötti együttműködés jelentőségének ékes bizonyítéka.
Jean Lambert
Elnök úr, egészen sokáig problémám volt ezzel az irányelvvel, mivel a cím nem igazán tükrözi az irányelv tartalmát. A munkahelyteremtési elképzelésekkel foglalkozó néhány mai felszólalás csak megerősíti az aggályaimat. Az ezzel összefüggő kérdések jó része, mint tudjuk, a választás lehetőségéről és a pénzről szólt, ezért az egész kérdés épp annyira érinti a szociális biztonságot, mint az egészségügyi ellátást.
E héten felfrissítettük rendszerünknek az együttműködést biztosító rendeletét, mely egyben szavatolja, hogy sürgősségi esetben egy másik tagállam nem tagadhatja meg az egészségügyi ellátást. Ösztönözném tisztelt képviselőtársaimat arra, hogy olvassák el, mit is mond ez a naprakész rendelet!
A jelen irányelv a választásról szól, valamint a betegek választásából következő pénzről. Kérem, hogy ne keverjük össze a két különböző rendszert, miként ez némely módosítási javaslatban előtűnik! Véleményem szerint, mivel két különböző filozófiával állunk szemben, ezért kettős jogalapra is szükségünk van.
Jens Holm
(SV) Elnök úr, e jelentés alapjában hibádzik, ugyanis a Szerződés 95. cikkén alapul, amely a piac szabadságát garantálja, következésképpen nem a közegészségügyre vagy a betegekre vonatkozik. A valamennyi tagállamban nyújtandó megfelelő egészségügyi ellátáshoz való jognak kiemelt prioritásnak kellene lennie, ehelyett a Bizottság egy olyan piacból indul ki, ahol az egészségügyi ellátást bármely más áruval azonos módon kezelik. Az irányelv elsőbbséget biztosít azon betegeknek, akik képesek hatalmas pénzösszegeket áldozni az utazásra és a szállásra, és kiismerik magukat az egészségügyi bürokrácia útvesztőiben, melyen belül ráadásul jó összeköttetésekkel is rendelkeznek. Az irányelv a magas keresetűeket és a magasan iskolázottakat szolgálja, nem pedig a legnagyobb bajban lévőket.
Egyesek úgy gondolhatják, hogy jó a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság által annak érdekében beterjesztett módosítás, hogy a tagállamoknak legyen módjuk a gyógykezelés megtörténtét megelőző engedélyezésre. A probléma csak az, hogy a módosítás tele van korlátozásokkal, és azokból következően hatalmas bizonyítási teher nehezedik a tagállamokra. A központi tervezés nehézkessé válik, és fennáll a nemzeti egészségügyi ellátó rendszerek kizsigerelésének a veszélye.
Végső soron a Bizottság és a Bíróság dönti majd el, hogy a tagállamok előzetes engedélyei arányosak-e. Amennyiben az irányelv a piaccal kapcsolatos 95. cikken alapul, az uralkodó tényező a piac, nem pedig a megfelelő egészségügyi ellátás lesz.
Johannes Blokland
(NL) Az elmúlt hónapok folyamán a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogokról szóló jelentés sok munkát felemésztett. Köszönetemet fejezem ki az előadónak, Bowis úrnak, az elvégzett munkáért, és mihamarabbi gyógyulást kívánok neki.
A határokon átnyúló egészségügyi ellátás tény, és a betegek erre irányuló jogait védeni kell. Vigyáznunk kell azonban arra, hogy ne lőjünk túl a célon. Az egészségügyi ellátás kezelését meg kell hagyni a tagállamoknak. Az uniós szintű együttműködés nem mehet az ellátás színvonalának vagy a tagállamok elvi jelentőségű etikai döntéseinek a rovására. Az etikai sokféleséget meg kell őrizni, ezért örülök, hogy a jelentés felvetette ezt a kérdést.
A jogalap kérdését igen kényesnek tartom. Szerencsétlen dolog, hogy ehhez a 95. cikkre esett a választás. A Jogi Bizottság is ugyanezt a felvetést tette. Meglátásom szerint ez a jogalap az egészségügyi szakpolitikában a szubszidiaritás ellenében hat, és a tagállamok számára megnehezíti a Bíróság közbeavatkozása nélküli önálló döntést.
Lydia Schenardi
(FR) Elnök úr, 2008. július 2-án a Bizottság a létező korlátok megszüntetését célzó irányelvtervezetet mutatott be a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről.
E kérdés minden tagállam számára prioritás. Nem mindegyikük rendelkezik azonban megfelelő forrásokkal ahhoz, hogy a betegeknek adott színvonalat és védelmet szavatoljon, legyen szó az ellátás minőségének vagy akár a gyakorló egészségügyi személyzet szakmai színvonalának szintjéről. Ezért szükségesnek látszik a tagállamok e téren fennálló felelősségének a meghatározása is.
Tudván azt, hogy az Unión belüli ellátó rendszereket szervezetileg a legkülönfélébb módszerek mentén alakították ki, nem szabad szem elől tévesztenünk, hogy az egészségügynek továbbra is alapvetően nemzeti hatáskörben kell maradnia, és hogy minden tagállam a jövőben is szabadon határozhatja meg saját egészségügyi politikáját.
Ugyanakkor az európai munkavállalók mobilitását figyelembe véve - jóllehet ez csak a polgárok 3-4%-át érinti, és évente 10 milliárd eurónál kevesebbet jelent - továbbra is jelentős a bizonytalanság az ellátás színvonalával és biztonságával, a betegek jogaival, az adatvédelemmel, valamint károkozás esetén a jogorvoslati eszközökkel kapcsolatban.
Sajnos mégis a harmonizáció elkerülhetetlen lazulása irányában haladunk, és emiatt - polgártársaink szerzett szociális jogainak hatásosabb védelme érdekében - a jelentés támogatása során továbbra is rendkívül óvatosak leszünk.
Pilar Ayuso
(ES) Elnök úr, először is szeretném kifejezni, mennyire nagyra értékelem Bowis úr igyekezetét, hogy e kérdésben széles körű egyetértés szülessék, és legjobb kívánságainkat küldöm neki gyors felépüléséhez.
A szavazásra bocsátott dokumentumtervezet jelentős előrelépés lesz, miután a tagállamok közös egészségügyi ellátó projektbe kezdenek. Az anyag igen összetett kérdéssel foglalkozik, tekintettel arra, hogy az Európai Unióban az egészség olyan téma, amely hatáskörileg szorosan kötődik a szubszidiaritás elvéhez. A dokumentumtervezettel azonban túlléptünk ezen a korláton, de erre a betegellátáshoz kapcsolódó igények miatt vállalkoztunk.
Valódi nagy eredmény ez, tekintve, hogy - a jogalapra vonatkozó megfontolásokba való elmélyedést mellőzve - az irányelv elismeri a betegek megkérdőjelezhetetlen jogait, és egész sor új lehetőséget nyit meg előttük a jobb kezeléshez való hozzáférés előtt.
Az irányelv a betegeket szolgálja, és a betegekről szól.
Igen bonyolult irányelv ez, melyet egyes országok, mint az enyém is, bizalmatlanul szemlélnek. Olyan irányelv ez, melyben több mint egy millió közösségi polgárt érintő általános egészségügyi rendszerrel foglalkozunk.
Ebben a tekintetben, a miénkhez hasonló egészségügyi rendszerek igen határozottan megkövetelik annak elismerését, hogy egy látogató betegnek ne lehessen több joga, mint azon tagállam hazai betegének, ahol a gyógykezelés zajlik.
Ezért javasoltunk az irányelvjavaslatba beépíteni egy olyan módosítást, mely hangsúlyozza, hogy a más tagállamokból érkező betegeknek be kell tartaniuk - elsősorban az orvos- vagy a kórházválasztást illetően - a gyógykezelés helye szerinti tagállamban érvényes szabályokat és szabályozásokat.
Ily módon tudnánk megnyugtatóan szavatolni azt, hogy ha más tagállamokból érkeznek betegek, ez nem vezethet a gyógykezelés helye szerinti tagállam polgáraival szembeni hátrányos megkülönböztetéshez.
A korlátlan helyváltoztatás jogát sem garantálhatjuk a betegek számára.
Támogatjuk továbbá azt a javaslatot, hogy az irányelv hatálya ne terjedjen ki a szervátültetésre.
Összefoglalásképpen, álláspontom az, hogy jelentős lépést tettünk előre, és az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja ezért támogatja az irányelvet, jóllehet határozottan úgy gondoljuk, hogy az irányelv kicsit messzebbre is mehetett volna, különösen a más tagállamokban állandó lakóhellyel rendelkező, krónikus bántalmakban szenvedő európai polgárok helyzete tekintetében.
Edite Estrela
(PT) Elnök úr, tisztelt képviselőtársaim, Roth-Behrendt asszony és Sacconi úr már nagyon világosan kifejtették képviselőcsoportunk álláspontját. Ennek megfelelően alapvetőnek tartjuk a jogalap megváltoztatását.
Biztos asszony, az egészségügyi ellátás nem árucikk. Következésképp nem értjük, hogy a Bizottság miért nem építette abba az EK Szerződés 152. cikkét. A kórházi és szakellátás során való előzetes engedélyeztetés követelménye a betegek védelmében is alapvető jelentőségű. Biztonságos és színvonalas ellátás csak előzetes engedélykötelem esetén garantálható.
Végül, mihamarabbi gyógyulást kívánok Bowis úrnak. Az ő esete a bizonyíték arra, hogy a határokon átnyúló szolgáltatások már ezen irányelv nélkül is működnek.
Siiri Oviir
. - (ET) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az ügyvédek körében az a mondás járja, hogy két ügyvéd három véleményt képvisel. Nem kívánom kétségbe vonni az Európai Bíróság határozatait, de nem tudok egyetérteni azzal, hogy mostanáig ügyvédek döntöttek a betegmobilitási politikáról. Az egészségügyi segítségnyújtás minden formája, megkülönböztető jegyeitől függetlenül, az Európai Uniót létrehozó szerződés alkalmazási körébe esik.
Az általunk a múlt évben jóváhagyott szociális intézkedési program célkitűzését ugyanis csak akkor tudjuk megvalósítani, ha annak jelentős részét - jelen esetben a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogokat - elfogadjuk. Választott képviselőkként kötelességünk ezen a nagyon fontos területen a jog- és a politikai biztonságot megteremteni. A most tárgyalt irányelv nem fogja egy csapásra megszüntetni a tagállamok egészségügyi ellátásában megmutatkozó egyenlőtlenségeket, de nagy lépést jelent a betegek iránti méltányosságnak és a betegek egyenlő jogainak szavatolása irányába.
Elfogadhatatlan, hogy elméletben rábólintunk a méltányosságra, gyakorlatban viszont hazai pénzügyi megkötöttségek miatt mellőzzük azt. A pénzügyi megkötöttségek bármennyire indokoltak legyenek is, nem képezhetnek jogalapot a betegek jogainak mellőzésére vagy ezek veszélyeztetésére. Végezetül szeretném megköszönni az előadónak, Bowis úrnak felelősségteljes és felettébb hozzáértő munkáját.
Roberto Musacchio
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, először is a legőszintébb és legjobb kívánságaimat szeretném tolmácsolni John Bowisnak. Ennek az irányelvnek a próbaköve a jogalap.
Ha arról beszélünk, hogy mindenkinek szavatolni kell azt, hogy mindenütt a legjobb gyógykezelést kapja, akkor a piaci jogalapnak mindehhez mi köze van? A jogalapnak az egészséghez való jognak kell lennie! Sőt mi több, az egészséghez való jognak mindenekelőtt azt a jogot kellene jelentenie, hogy mindenki a saját országában részesülhessen a legjobb gyógykezelésben, ami már az európai minőségi normák kérdése, és nem rejthető a szubszidiaritás elve mögé.
Amennyiben viszont a jogalapot a piac képezi, akkor még azt is gondolhatnánk, hogy az irányelv az egészség bolkensteinizálását célozza, és a biztosító társaságok, valamint az egészségügyből hasznot húzni akarók érdekeit szolgálja.
Ezért mindenen túltesz az, hogy még a jogalapra, mint kulcsfontosságú kérdésre irányuló parlamenti módosításokat is az elutasítás veszélye fenyegeti. Ez a pont még a Tisztelt Házban lezajló szavazás előtt feltétlenül tisztázásra vár, többek között a Biztos részéről.
Kathy Sinnott
Elnök úr, sok munkába került annak szavatolása, hogy a betegségben szenvedők, akárhol és akárkik legyenek is, a számukra szükséges gyógykezeléshez jussanak.
Sajnos azonban nem kevés energia fordítódott arra is, hogy ne kapják meg ezt a segítséget. Ebben az irányelvben az orvosi diagnózis helyébe az egészségügyi hatóságok által kiadandó előzetes engedély lép, amely megnyirbálja a betegek jogait. Ez oda vet minket vissza, ahonnan elindultunk. A betegek mindenekelőtt az előzetes engedélyezés miatt fordultak az Európai Bírósághoz, mi pedig ma a Bíróság ítéletei miatt foglalkozunk ezzel az irányelvvel.
Most ugyanott vagyunk, ahonnan elindultunk: továbbra is érvényesül a halál földrajzi determináltsága. Az egészségügyi hatóságok, mint például hazám, Írország hatóságai, ezen irányelv értelmében továbbra is megtagadhatják a külföldi gyógykezelés engedélyezését, miként ezt - az erőfeszítéseink tárgyát képező - hatályos E112 értelmében teszik.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Elnök úr, legelőször is legjobb kívánságaimat szeretném tolmácsolni Bowis úrnak. Ennek az irányelvnek a középpontjában a beteg áll, a saját érdekét érvényesítő beteg, aki a legjobb, lehetőleg otthonához közeli gyógykezelés mellett teheti és akarja letenni a voksát, de ha csak távolabb tud ehhez hozzájutni, akkor távolabbra is hajlandó elmenni érte.
E jogszabályért az Európai Unió azon derék és bátor polgárait illeti köszönet, akik a Bírósághoz fordultak, hogy - amikor a saját hazájuk cserbenhagyta őket - egy másik tagállamban kaphassanak megfelelő kezelést és ellátást. A Bíróság nekik adott igazat. Ma törvénybe foglaljuk a Bírósági joggyakorlatát, és megfogalmazzuk azokat a konkrét feltételeket is, melyek fennállta esetén az érdekérvényesítő betegnek a határokon átnyúló egészségügyi ellátáshoz való joga testet ölthet.
Elnök úr, az irányelv fantasztikusan jó hír a határmenti régiókban élő betegek, fantasztikusan jó hír a ritka betegségben szenvedők, fantasztikusan jó hír a várólistán lévők számára, akiknek a csípője szeptemberre teljesen tönkremegy. Ezeknek az embereknek most már lesz választási lehetőségük!
Jobb rendelkezéseket alkottunk a tájékoztatásról, pontosabban meghatároztuk a költségtérítés szabályait, és felállítottuk az ellátás színvonalának javítását biztosító európai referencia-hálózatokat. Noha más lehetőségek is nyíltak, rendelkeztünk a jogvitáknak az ombudsmanon keresztül történő megoldásáról. Szeretnék az egészségügyi ellátásban keletkezett jogviták nemrég érvényesített holland modelljére utalni. Lehetőségünk nyílik kísérleti régiók felhasználására, és mi szűkebb hazámban, a limburgi határmenti régióban örömmel vennénk részt ebben a projektben. Azt is észrevételeztük, hogy a tagállami egészségügyi ellátó rendszerekhez nem nyúltak. A polgároknak megadatik a választás joga, és én úgy vélem, hogy a választás szabadsága nagyon fontos dolog.
María Sornosa Martínez
(ES) Elnök úr, Biztos asszony, hölgyeim és uraim, először köszönetemet szeretném nyilvánítani Bowis úrnak és az árnyékelőadóknak az elvégzett munkáért, Bowis úrnak pedig gyors felépülést szeretnék kívánni.
Úgy gondolom, hogy ez az irányelv a jelenlegi szabályozásnál szélesebb jogi keret kialakítására tett kísérlet; a jelenleg érvényben lévő rendeletek az Európai Bíróság esetjogának beépítésével már védik a polgároknak a más tagállamban való egészségügyi ellátás igénybevételéhez való jogát. Az irányelv azonban nem éri el a kitűzött célt, ugyanis a két, egymást kölcsönösen nem kizáró csatorna, a rendeletek és az irányelv révén komoly jogbizonytalanságot teremt a betegmobilitás terén. Sőt mivel az olyan alapvető jogok, mint a szolgáltatási portfólió, a társadalombiztosítási juttatások vagy a szükséges, sőt elengedhetetlen előzetes engedélyeztetés nincsenek világosan definiálva, az irányelvnek csak egyetlen jogalapja marad, a belső piac.
Hölgyeim és uraim, elfogadhatatlan, hogy egy olyan egyetemes alapjog, mint az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés lehetősége, kizárólag a belső piac szabályai mentén kerüljön kialakításra. Ez sok tagállam egészségügyi ellátó rendszerének stabilitását alááshatja, ráadásul erről a mindenkit megillető alapjogról nem adunk érdemi eligazítást polgárainknak.
Holger Krahmer
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Bíróság azzal az ítélkezési gyakorlatával, melynek értelmében a betegeknek joguk van a külföldi gyógykezelés költségeinek megtéríttetésére, világos feladatot jelölt ki számunkra. Vassiliou asszony, a Bizottság javaslata ebben a tekintetben kitűnő. Ezért a javaslatért érdemes kiállni. Sajnálom azt, ami ezzel az irányelvvel összefüggésben a Tisztelt Házban az elmúlt néhány hét óta történik. A piac rémét idézték fel, és képtelen összefüggéseket kreáltak a szolgáltatási irányelvvel összefüggésben. A módosítások némelyikétől - és ezt olyan valaki vetette fel, aki a volt Német Demokratikus Köztársaságban nőtt fel - szabályosan elhűltem. Az egyik például meghatározza, hogy a tagállamok megfelelő intézkedéseket hozhatnak a betegáradat megfékezésére. Milyen fából faragták ezeket az embereket? Az ember már-már azt hinné, hogy új vasfüggöny ereszkedik le. Ez annál is figyelemreméltóbb, mivel az ilyen javaslatok szerzőit a Zöldek/ az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportjában találjuk.
Szociális Európáról beszélünk, olyasmiről, amiről rengeteg szó esik mostanában - különösen az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportjának tagjai szeretik ezt hangoztatni. Ma délben elválhat a vér a víztől, és kiderülhet, hogy a betegek jogai mellett törünk-e lándzsát, avagy a nemzeti egészségügyi bürokrácia csőlátását részesítjük-e előnyben.
Frieda Brepoels
(NL) Az egészség egyre fontosabb lesz Európában, és úgy gondolom, hogy a betegek egyértelműen fokozottabb biztonságot, de egyben korrekt és hiteles tájékoztatást is elvárnak jogaik tekintetében. Ezért a betegmobilitásra vonatkozó irányelvjavaslat egyáltalán nem jött túl korán, mindannyian régóta várunk már arra. Ezért különösen sajnálom, hogy az, aki szakmai életének jelentős részét ennek az ügynek szentelte, most egészségi okokból személyesen nem lehet közöttünk. Teljes szívemből csatlakozom a Johnnak mihamarabbi felépülést kívánókhoz!
Hozzászólásomban mindenekelőtt a betegek érdekét szolgáló pozitív elemekre kívánok összpontosítani. A betegek saját országában működő kapcsolattartási pont létrehozása, ahová a betegek mindenféle típusú tájékoztatásért fordulhatnak, a betegjogi ombudsmani hivatal felállítása, valamint a tagállamok közötti, várhatóan szorosabbá váló együttműködésnek köszönhető mennyiségnövekedés határozottan hozzáadott értéket képvisel a betegek, s főként a ritka betegségben szenvedők szempontjából.
Úgy gondolom, hogy a kórházi kezelés előzetes jóváhagyásának kényes kérdésében igen jó -mind a betegek, mind az egészségbiztosítók számára előnyös - kompromisszum született. Eközben az ellentétes hatású jelenség - az általam képviselt flandriai régió számára fontos kérdés - nevezetesen a beteginvázió kezelése tekintetében a jelentés egyértelműen megállapítja, hogy egyetlen kórház sem kötelezhető külföldi betegek fogadására akkor, ha emiatt saját betegei várólistára kényszerülnének.
Flandria, Hollandia, Németország és Vallónia határmenti régiós lakójaként nagyon örülök a Bizottsághoz intézett azon kérésnek, hogy a határokon átnyúló egészségügyi ellátással kapcsolatos innovatív projektek számára egyes határmenti régiókat kísérleti terepként jelöljenek ki. Véleményem szerint egy ilyen kísérlet eredményei sok információval szolgálhatnak majd más régiók számára is. Remélem, hogy ebben a tekintetben az eurorégiók mintaként szolgálhatnak majd!
Dorette Corbey
(NL) Először is, köszönetemet fejezem ki Bowis úrnak a közegészségügy és a betegmobilitás ügyében tett igen energikus és önfeláldozó erőfeszítéseiért, és mihamarabbi gyógyulást kívánok neki.
Jóllehet az egészségügyi ellátás nemzeti hatáskör, mégis vannak kapcsolódási pontjai Európával. A betegek tudnak a más országokban létező gyógykezelési lehetőségekről, és igénybe kívánják venni más országok szolgáltatásait. Bizonyosan ez a helyzet a határmenti régiókban, vagy ahol a saját országban hosszú várólisták vannak.
Nincs semmi baj azzal, ha valaki más országokban kíván ellátást és kezelést igénybe venni, a gyakorlatot azonban igenis megfelelően szabályozni kell. Először is nem szabad kényszer- gyógyturizmusnak kialakulnia. Nem megengedhető, hogy biztosítók arra kényszerítsék egyes betegeiket, hogy olcsó ellátás igénybevétele céljából máshová menjenek.
Másodsorban, bizonyos minimális minőségi garanciákat kell előírni. Akinek külföldön kezelt betege van, lássa el megfelelő tájékoztatással betegét, győződjön meg arról, hogy az ellátás kellő színvonalú.
Harmadsorban - és ez igen fontos - a tagállamoknak fenn kell tartaniuk maguk számára az előzetes engedélyhez kötés lehetőségét. Az egészség nem szabadpiaci áru. Szolgáltatásaink fenntartása érdekében szükség van a tervezésre, és a kórházaknak tudniuk kell, mekkora betegtömegre számíthatnak.
Ami engem illet, a legfontosabbnak azt tartom, hogy ez az irányelv hozzájárul majd annak biztosításához, hogy a határokon elsősorban gyógykezelési módszerek lépjenek át. A tagállamok között óriási egyenlőtlenségek vannak, de ezt nem a betegek határon túlra küldésével, hanem a gyógyászati módszerek kicserélésével lehet feloldani. Az irányelv ugyancsak hozzájárulhat ehhez.
Zuzana Roithová
- (CS) Miniszter úr, hölgyeim és uraim, évek óta bírálom azt, hogy a betegek külföldi költségei megtérítésére vonatkozó jogát az Európai Bíróság mondja ki. A Bíróság garantálja, hogy a polgároknak ne kelljen várniuk egészségbiztosítójuk engedélyére, hogy szükség esetén közvetlenül fordulhassanak orvoshoz, és hogy joguk legyen legalább az otthoni gyógykezelés költségeivel megegyező költségek térítésére, mivel ennek nem szabad a személyek szabad mozgása akadályává válnia. Ez benne foglaltatik a Szerződésekben, de a szocialisták immáron öt éve harcolnak e jogszabály ellen. A kormányok időközben még több ügyet vesztettek el polgáraik ellenében. Lobbistáktól milliószor hallottunk a biztosítótársaságok összeomlásának veszélyéről. Attól félnek, hogy a betegek olyan országokba fognak utazni, ahol hazájuktól eltérően nem kell hónapokat vagy éveket várniuk egy-egy beavatkozásra. A betegeknek ezért előzetesen engedélyt kell beszerezniük egészségbiztosítójuktól, mielőtt megkaphatják a költséges kezelést. Az Unióban azonban a betegeknek és az orvosoknak egyszerű szabályra van szükségük arra vonatkozóan, hogy mikor kell engedélyt kérniük. Ezért nem támogatom azt a javaslatot, hogy ebből a célból a különleges és a költséges szakellátásra vonatkozóan 27 külön meghatározást fogadjunk el. Ez álszent magatartás, hiszen így az a költségszint kerülne meghatározásra, amelyet a biztosítók hajlandók lennének a polgárok külföldi gyógykezeléséért fizetni. Ha ezt tesszük, miért nem határozzuk meg ezt egyből euróban?
Jó ideje támogatom az egészségügyi ellátás színvonalának és biztonságának növelését célzó rendszer kialakítására, valamint az egészségügyi ellátó intézmények objektív minőségértékeléseinek nyilvánosságra hozatalára vonatkozó javaslatokat. Beleértve ebbe a kórházak nemzeti vagy nemzetközi akkreditálását is. Lehet, hogy a felvetett kompromisszumos javaslat túl általános, mégis számottevő ösztönzőt jelent azon országok számára, melyekben ilyen rendszerek még nincsenek. Bízom abban, hogy nemsokára valamennyi kórház megszerzi a minőségi ellenőrzéseket is magába foglaló önkéntes nemzeti vagy európai akkreditációt. A Cseh Köztársaságban a kórházak számára ez már kötelező. Úgy hiszem, hogy a Bizottságnak nem kijelölnie, hanem csak összehangolnia kell a határmenti régiókat mint olyan kísérleti területeket, ahol határokon átnyúló egészségügyi ellátó projekteket próbálnak majd ki. Sajnálom, hogy a szocialisták továbbra is képmutatóan és hamis ürügyekkel küzdenek az uniós betegek jogainak rendezése ellen!
Genowefa Grabowska
(PL) Elnök úr, nem jó, ha a betegek jogairól az Európai Bíróság dönt, de nagyon rossz az is, ha a helyzet oly formában ismétlődik meg sorozatosan, hogy a Parlament, valamint a Tanács helyett rendszeresen az Európai Bíróság kénytelen eljárni. Ezért üdvözlöm a Bowis-jelentést, szerzőjének pedig egészsége mihamarabbi visszanyerését kívánom! A jelentésben lehetőséget látok az egészségügyi ellátási normáknak saját hazámban, Lengyelországban való javulására.
Emellett azonban szeretném felhívni a figyelmet a jelentés három fontos mozzanatára. Először is, úgy gondolom, hogy hiba az egészségügyi ellátást kizárólag piaci szolgáltatásként kezelni. A polgárok egészségügyi ellátáshoz való jogát nemzeti alkotmányuk és az uniós jogszabályok egyaránt garantálják. A jogalapot ezért meg kell változtatni. Másodsorban, a határokon átnyúló egészségügyi ellátásnak a beteg megalapozott választásán, nem pedig kényszeren kell alapulnia. Harmadsorban, a más tagállamban való kezelésre vonatkozó döntésnek a tényleges szükséglettől, nem pedig a beteg pénztárcájának vastagságától kell függenie.
Meggyőződésem, hogy az egészséges európai polgárok számára nyitott térnek az olyan polgárok számára is nyitva kell állnia, akik betegek és egy másik tagállamban várhatnak segítséget!
Christofer Fjellner
(SV) Elnök úr, az Európai Parlamentben született döntések közül a mai egyike azoknak, melyekre a legbüszkébb vagyok. A döntés Európa kinyitásáról és a mozgásszabadság biztosításáról szól azok számára, akik betegek és egészségügyi ellátásra szorulnak, azok számára, akiknek a mozgás szabadsága esetleg élet-halál kérdése. Olyan döntés ez, mely szerint mindenki lehetőséggel bír, hogy maga döntsön saját egészségügyi ellátásáról, és ez az esély nem csak a jól tájékozottak vagy a tehetősek kiváltsága lesz, mert mi mindenki számára lehetővé tesszük majd, hogy ott kezeltesse magát, ahol csak akarja.
Önök, szociáldemokraták, rá akarják kényszeríteni az emberekre az előzetes engedélyeztetést. Egyszerűbben megfogalmazva ez azt jelenti, hogy a betegeket arra akarják kötelezni, hogy mielőtt orvoshoz mennek - legalábbis ha egy másik uniós tagállamban mennek orvoshoz - engedélyt kérjenek erre. Miért akarják ezt? Természetesen azért, hogy azután nemet mondhassanak! Azt akarják, hogy ellenőrizhessenek, szabályozhassanak és tervezhessenek - hogy a jogkört elvehessék a betegektől. De nekünk nincs szükségünk az Önök előzetes engedélyére ahhoz, hogy az embereknek ne kelljen kezelésükért fizetniük. Ha én ma Stockholmban orvoshoz megyek, nincs szükségem engedélyre, és nem kell fizetnem. Az igazság az, hogy Önök kezdettől fogva ellenezték ezt a javaslatot. Önök megpróbálták korlátozni, megakadályozni és aláásni. Most pedig ugyanezt teszik.
Amikor Svédországban erről a kérdésről vitáztunk, Önök arra törekedtek, hogy az emberek Svédországban ne vehessék szabadon igénybe az egészségügyi ellátást. Most azon iparkodnak, nehogy az emberek Európában ne vehessék szabadon az egészségügyi ellátást. Azt állítják, hogy támogatják a javaslatot, de amikor a bizottságban szavazásra bocsátottuk azt, Önök tartózkodtak. Van-e ennél gyávább magatartás? Önök még azt sem tudják, hogy ma miként fognak szavazni. Még azt sem tudják, hogy mire fognak szavazni.
Ma mindannyian választás előtt állunk. Aközött kell választanunk, hogy kiállunk-e a betegek jogaiért, vagy a hivatalnokok és a politikusok döntéshozatali és szabályozási joga mellett törünk lándzsát. Én tudom, melyik oldal mellett fogok voksolni. Amellett fogok szavazni, hogy a betegeket állítsuk a középpontba. Úgy gondolom, a Tisztelt Házban mindenkinek ezt kellene tennie, ha ma tiszta lelkiismerettel akar aludni!
Åsa Westlund
(SV) Elnök úr, amikor arra rászorulnak, valamennyi betegnek szavatolni kell az egészségügyi ellátáshoz való jogot. Nekünk, szociáldemokratáknak meggyőződésünk, hogy fontos, hogy az emberek külföldön gyógykezeltethessék magukat, például akkor, ha saját hazájukban túl hosszúak a várólisták. Az e területre vonatkozó irányelvet ezért is kezdeményezte a svéd szociáldemokrata kormány. Ugyanakkor nem szabad, hogy a pénztárca tömöttsége határozza meg azt, hogy ki mikor vehet igénybe egészségügyi ellátást, és az egészségügyi ellátásra vonatkozó döntéseket a betegekhez közel, nem pedig az uniós rendszer hivatalnokai által kell meghozni.
Az Európai Bizottság irányelvjavaslata nagy hatalmat ruház az uniós hivatalnokokra. Ezenfelül nem veszi figyelembe azokat, akik képtelenek hatalmas összegeket kifizetni. Ennek dacára a svéd jobbközép parlamenti képviselők feltétel nélkül elismerően nyilatkoztak a bizottsági javaslatról. Emellett javaslatokkal álltunk elő, és keményen küzdöttünk azért, hogy megkönnyítsük a vékonypénztárcájúak számára a külföldi gyógykezelést. Azért is keményen dolgoztunk, hogy egyértelmű legyen: az egészségügyi ellátás a tagállamok felelőssége, és e téren az uniós bürokratáknak nincs joguk döntéseket hozni. Nem értünk el annyi eredményt, amennyit szerettünk volna. Ezért szorgalmazom, hogy valamennyi képviselő támogassa a 8(3) cikkhez kapcsolódó, általunk beterjesztett módosítást. Ekkor mi is támogatni tudjuk az irányelvet, és gyors megoldást találhatunk valamennyi európai beteg számára.
Emmanouil Angelakas
(EL) Elnök úr, Biztos asszony, Filipiová asszony, először szeretnék gratulálni Vassiliou biztos asszonynak az irányelvjavaslat kezdeményezéséért, valamint az előadónak, Bowis úrnak, kitűnő teljesítményéhez. Magam is csatlakozom az előttem szólókhoz, és jó egészséget kívánok neki.
Tudom, hogy nem könnyű a határokon átnyúló egészségügyi ellátás ügyét előremozdító eredményt felmutatni akkor, ha tekintetbe vesszük először is a tagállamok társadalombiztosítási rendszerei közötti különbségeket, másodszor a tagállamok eltérő gazdasági fejlettségi szintjét, harmadsorban pedig az egyes tagállamokban nyújtott egészségügyi szolgáltatások szintjének különbségeit. Mindezt figyelembe véve is az előadó kiváló munkát végzett.
A ma vita tárgyát képező jelentés a főként a szakosodott egészségügyi központokban ellátandó és kezelendő betegek mobilitásának kérdését veti fel. Ami biztos az az, hogy a gyógyturizmus ettől nem fokozódik, de az európai polgárok számára megteremti annak lehetőségét, hogy - jogaik tudatában - hozzájuthassanak a lehető legjobb egészségügyi ellátáshoz anélkül, hogy költségeik visszatéríttetésének kellemetlenségét el kelljen viselniük, hiszen a tagállamok addigra kialakítják majd az ilyen költségek előzetes jóváhagyásának világos rendszerét.
Ne felejtsük el, hogy ez a téma az Európai Bíróság számos ítéletének tárgyát képezte. A jelentés fontos kérdéseket taglal. Így az egészségügyi ellátás meghatározása továbbra is tagállami hatáskör marad. A költségeket ugyanolyan szinten térítik, mintha az egészségügyi ellátást a saját tagállamban nyújtották volna. A jelentés tárgyalja a ritka betegségben szenvedők egészségügyi ellátásának kérdését függetlenül attól, hogy a betegség kezelése a beteg származási országában biztosítva van-e vagy sem. A betegek panaszainak kivizsgálására hivatott európai ombudsmani hivatal felállítására irányuló javaslattal együtt mindezek a helyes irányban tett lépéseknek minősülnek. Végezetül, a jelentés hangsúlyozza, hogy szükség van a betegeket a jogaikról felvilágosító információs kampányra.
Több kérdés még nyitott maradt. Így például a költségszámítási mechanizmus további kibontást igényel. Másodszor, a rendszer által lefedett gyógyszerek listája. Harmadsorban, a vények elismerése, tekintettel arra, hogy nem minden tagállamban állnak rendelkezésre ugyanazok a gyógyszerek. Negyedszer, az e-egészségügy előmozdítása.
Akárhogy legyen is, összességében jó irányban haladunk, és kár, hogy a szocialisták ma visszavonulót fújtak. Bízom abban, hogy a viták gyors előrelépést eredményeznek, és azon a nézeten vagyok, hogy az Európai Parlament hozzájárulása korunk alapvető követelményére és az európai polgárok igényére adott válasznak tekinthető.
Charles Tannock
Elnök úr, legtöbb londoni választóm csekély érdeklődést mutat az iránt, vagy édeskeveset tud arról, hogy valójában mit csinál egy parlamenti képviselő, vagy milyen célokat szolgál az Európai Unió. Ezen a héten azonban két olyan jelentést is tárgyalunk a plenáris ülésen, amelyen keresztül lemérhetjük a nagyközönség reagálását a jelentések tartalmára vonatkozóan. Az első a Telekom csomagban a barangolási díjak felső rögzített szintjéhez kapcsolódott. A második pedig a más uniós tagállamban nyújtott szabadon választott orvosi kezeléshez való betegjogok témája.
Én is támogatni szeretném londoni képviselőtársam, John Bowis jelentését. Ma gyenge egészségi állapota miatt sajnálatos módon nem lehet velünk, gyors felépülést kívánok neki, és a következő parlamenti ciklusban természetesen nagyon hiányoljuk majd.
Az Egyesült Királyságban az állami egészségügyi szolgálat által nyújtott kezelésekre más uniós tagállamokkal szemben gyakran sokat kell várni, vagy ezek nagyon sokba kerülnek. Az egészségügyi ellátás terén az ésszerű engedélyezési biztosítékokat tartalmazó, rugalmasabb uniós piac mind a nagyközönség, mind a tagállamok nemzeti egészségügyi költségvetései számára nyereséget jelent.
Catiuscia Marini
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, ma egy fontos irányelv fekszik előttünk, mely alapvetően az európai betegek mobilitáshoz való jogát, az egészségügyi ellátáshoz való jognak az Európai Unió országaiban való érvényesülését hivatott biztosítani.
Az egészségügyi ellátást azonban nem lehet a belső piacon nyújtott bármely más szolgáltatással egyenértékűnek tekinteni, a beteg polgárokat pedig nem lehet a közönséges fogyasztókhoz hasonlítani. Az egészséghez való jog a gyógykezelés és az egészségügyi ellátás igénybevételéhez fűződő jogban ölt testet, mindenekelőtt a beteg származási országában. A betegek mobilitáshoz való joga nem szolgálhat ürügyül egyes tagállamok számára a nemzeti egészségügyi szolgáltatásokba történő beruházások megkerülésére, ami a polgárokat alapvetően a gyógyturizmus, és nem a választás felé hajtja.
Az irányelv jobban tenné, ha a szolgáltatásokhoz való hozzáférés egyenlőtlenségét és ezek színvonalát azokra az országokra vonatkozóan kezelné, ahol a betegek élnek. Az egészségügyi ellátás nem áru, hanem szociális jog. A jogalap kérdése és az előzetes engedélyezés kérdése alapvetően az egészséghez való jog megtagadásának egy módja.
Marios Matsakis
Elnök úr, ez a jelentés az uniós polgároknak nyújtott egészségügyi ellátásban fordulópontot jelent. Egyértelműen és határozottan a betegek egészségét tekinti meghatározónak, és megteremti a hátteret a különböző tagállamok egészségügyi rendszereinek a fejlődésért való egészséges versenyéhez. Ez a jogszabály minden kétséget kizáróan az európai egészségügyi ellátás lényeges javulását eredményezi majd. A betegellátásban egyenlőséget teremt, és minden polgár, legyen gazdag vagy szegény, ismert vagy ismeretlen, szükségletei szerint külföldön jobb kezelésben részesülhet.
A kisebb és szegényebb tagállamok nemzeti rendszereire gyakorolt esetleges káros hatással összefüggő kezdeti aggályaim eloszlottak azután, hogy az előzetes engedélyezésről szóló rendelkezést biztosítékként beépítették a javaslatba. Most bizton kijelenthetem, hogy ez a jogszabály a betegek és a tagállamok egészségügyi ellátó rendszerei számára egyaránt előnyös, és megérdemli teljes és egyhangú támogatásunkat. Csodálkozom azon, hogy szocialista képviselőtársaim ilyen negatívan állnak a jelentéshez.
Elisabeth Schroedter
(DE) Elnök úr, egyáltalán nem értek egyet Matsakis úrral, mivel a bizottsági javaslat valójában nem garantálja a magukat hazájuk határain kívül gyógykezeltető betegek jogbiztonságát. Ráadásul nem sikerül a 883/2004/EK rendelet társadalombiztosítási rendszerei szürke területeinek megvilágítását sem elérnie. A betegek költségeinek megtérítését csak a drága gyógykezelések eseteire vonatkozó világos előzetes engedélyeztetési rendszer garantálhatná.
Az irányelv a jogalapot illetően is homályos, amennyiben - miként ezt más képviselőtársaim már kifejtették - a tagállamok és az Unió közötti hatáskörmegosztással összefüggő kérdéseket vizsgáljuk. A tagállamok egészségügyi ellátó rendszerei olyan szolidaritási rendszerek, melyek a betegek pénztárcájától vagy lakóhelyétől függetlenül mindenki számára ugyanolyan hozzáférést biztosítanak. Az uniós jogi szabályozásnak nem szabad ezeket a szolidaritáson alapuló rendszereket veszélybe sodornia. A Bizottság javaslata ebben a tekintetben sem kielégítő, ezért csak akkor tudjuk megszavaznia a javaslatot, ha módosításainkat elfogadják.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr, elfogadhatatlan, hogy a betegjogoknak az egészségügyben való alkalmazására hivatkozva az Európai Bizottság és a parlamenti többség lényegében a nemzeti és közegészségügyi ellátást akarja megkérdőjelezni, miként ezt Portugália esetében is látjuk.
Azzal, hogy az EK Szerződésnek a belső piac harmonizációjáról rendelkező 95. cikke alapján érvelnek az irányelvjavaslat elfogadása mellett, a valóságban az ágazat liberalizációját próbálják megvalósítani. Ez elfogadhatatlan. Olyan területről van szó, melyen nem kerülhet előtérbe a gazdasági és pénzügyi csoportok érdekében működő piaci logika és profitérdek. Az egészség nem lehet üzlet. A Bizottság javaslatát ezért kívánjuk elutasítani.
Már léteznek a határokon átnyúló egészségügyi ellátás nyújtásáról szóló rendeletek és megállapodások, és ezeken lehet javítani anélkül, hogy megkérdőjeleznénk a tagállamok saját nemzeti egészségügyi szolgáltatásaik fölötti tulajdonával és igazgatásával összefüggő kötelezettségeket és jogokat. Véleményünk szerint a nemzeti egészségügyi szolgálatoknak államinak, egyetemesnek és mindenki számára hozzáférhetőnek kell lenniük.
Christel Schaldemose
(DA) Elnök úr, egész délelőtt arról vitáztunk, milyen hihetetlenül fontos, hogy ezzel a javaslattal színvonalas egészségügyi ellátást teremtsünk, és a polgárok számára megfelelő biztosítékokat nyújtsunk. El kell ismerni, hogy a javaslat sok jó dolgot tartalmaz. Így például számos, a betegeknek a tájékoztatáshoz való hozzáférését előmozdító követelményt, és egyéb ilyen kérdéseket. De legyünk teljesen őszinték: a betegek biztonságát csak akkor szavatolhatjuk, ha biztosítjuk, hogy az előzetes engedélyezés már a betegek külföldre utazása előtt megtörténik. Ez nyújt 100%-os garanciát a betegeknek arra nézve, hogy a pénzügyi fedezeteik szerinti gyógykezelésre joguk van, de arra is, hogy a megfelelő helyre kerülnek és a megfelelő kezelésben részesülnek. Számomra ez a fajta garancia a legfőbb. Az előzetes engedélyezés emellett eszközül szolgálhat az egészségügyi hatóságok számára, hogy szavatolhassák a hazájukban maradó betegek biztonságát.
Olle Schmidt
(SV) Elnök úr, Biztos asszony, végre! A Biztos asszony és Bowis úr kitűnő munkát végeztek. Az irányelv elfogadását megelőző heves vita viszont meglep. Az Európai Unió és mi, itt a Tisztelt Házban, rendkívüli lehetőséget kaptunk arra, hogy "újra kapcsolatba kerüljünk az emberekkel”, miként erre - költőien mondva -vágyakozunk, és mint azt ismételten és hangsúlyosan megfogalmaztuk. Ámde mi történik? Habozunk, és ebben a Parlamentben sokan - a svéd szociáldemokratákat is ideértve - meg akarják nehezíteni a betegek dolgát, és akadályokat akarnak gördíteni külföldi gyógykezeltetésük lehetősége elé. Vajon miért? Csak azt tudom elképzelni, hogy emögött a fennálló rendszerek megmentésének, és nem a kezelésre szoruló betegek megmentésének szándéka áll. Biztos asszony, örülök, hogy ilyen messzire eljutottunk. Ön felelősségteljesen járt el. Ebben a Házban most számunkra is adott a lehetőség, hogy felelősségteljesen cseleekdjünk! Bárcsak a Tanács is felelősségteljesen cselekedne!
Proinsias De Rossa
Elnök úr, a megfizethető és színvonalas egészségügyi ellátás nyújtása és finanszírozása minden egyes tagállam saját felelőssége. Európa szerepe a koordináció. Persze sok mindent lehetne mondani egészségügyi szolgálataink uniós szintű, és különösen a határmenti területeket érintő jobb összehangolásáról, de ez már túlmutatna a jelen irányelv keretein. Az irányelv célja az legyen, hogy biztosítsa a polgároknak egy más tagállambeli egészségügyi ellátáshoz való hozzáférése jogának gondos körülhatárolását, s mindezt oly módon tegye, hogy a tagállamok hazai szolgáltatásainak finanszírozási és szervezési képességét a gyógyturizmus ne rendíthesse meg.
Meg kell mondanom, hogy Sinnott asszony azzal, ahogy ma a Tisztelt Házban a falra festette az ördögöt, szokása szerint téved. Írországban még senki sem halt meg amiatt, mert megtagadták volna tőle a jogot, hogy egy másik tagállamban gyógykezeltesse magát. Az igazság az, hogy külön keret áll azok rendelkezésére, akik ilyen kezelésre szorulnak.
Végül is a lényeget a betegek egészségügyi szükségletei jelentik, és nem valamiféle fogyasztói választás. Az előzetes engedély és a megfelelő jogalap alapvetően fontosak, és amennyiben ezek nem épülnek a javaslatba, az irányelvet nem támogathatom.
Daniela Filipiová
Hölgyeim és uraim, szeretném megköszönni valamennyi európai parlamenti képviselő megjegyzéseit, javaslatait és észrevételeit. Elmondhatom, hogy a Tanács és az Európai Parlament véleménye egy sor kérdésben egybeesik, még akkor is, ha maradtak is fenn olyan nyitott témák, melyek további közös egyeztetéseket igényelnek. Bushill-Matthews úr, aki előadóként Bowis urat helyettesíti, bevezetőjében említette, hogy nehéz és érzékeny kérdésről tárgyaltunk. Miként Maaten úr leszögezte, kompromisszumra kell jutni nemcsak az Európai Parlamentben, hanem természetesen a Tanácsban is. Nagyon örülök, hogy a Jogi Bizottság üdvözölte a jogbiztonságot növelő javaslatot. Ugyanígy Braghetto úrral is egyet kell értenem abban, hogy a javaslat kedvező lehetőséget teremt a nemzeti egészségügyi rendszerek számára. Ezzel egyidejűleg a javaslat - amint azt Roth-Behrendt asszony kifejtette - erősíti majd a betegek jogait is. Természetesen meg kell ismételnem, hogy az irányelvnek a gyakorlatban is működőképesnek kell lennie, ezért tükröznie kell az egyes tagállamok pénzügyi, jogalkotási és szervezeti adottságait. Az is világos, hogy a sok módosítási javaslatra tekintettel a Tanácsnak valamennyi módosítás felülvizsgálatához némi időre lesz szüksége. A Tanács és az Európai Parlament közötti egyeztetés folytatódik. Meg kell találni a különböző nézetek és javaslatok közötti egyensúlyt, de meggyőződésem, hogy végül együttműködés révén ez sikerülni fog.
Androulla Vassiliou
, a Bizottság tagja. - Elnök úr, ahogy ma megint tapasztaltuk, az e témáról folytatott parlamenti viták tartalmasak és szenvedélyesek voltak. A viták érdemi hozzájárulást jelentenek a Bizottság kezdeményezéséhez, és a szavazásra bocsátandó módosítások szintén igen értékes adalékot jelentenek egy sor kulcsfontosságú vetülethez.
A színvonalas és biztonságos egészségügyi ellátáshoz való betegjogokkal összefüggésben Önök közül sokan megerősítették az egyértelműség és a biztosítékok garantálásának alapvető fontosságát. Ezzel teljesen egyetértek, és nagyon remélem, hogy ez a törekvés megvalósul.
A külföldi gyógykezelés költségei megbecslésének kérdésével kapcsolatban egyértelmű aggályok fogalmazódtak meg abban a tekintetben, hogy a betegek jó része nem engedheti meg anyagilag a külföldi gyógykezelést. Ez valóban lényeges és igen releváns kérdés. Az európai országok között jelentős jövedelemkülönbségek léteznek, és ez komoly következményekkel jár egy sor alapvető szolgáltatáshoz, köztük az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést illetően. Ezzel a kérdéssel foglalkoznunk kell! Az egyenlőtlenségek csökkentése azonban komoly kihívás, amelynek kezelése a jelenlegi gazdasági válság közepette még nehezebb, és az Európai Uniótól, valamint a tagállamoktól minden szinten tekintélyes és összehangolt erőfeszítéseket követel.
Sajnos az irányelvben foglaltakat illetően mozgásterünk korlátozott. A bizottsági javaslat nyitva hagyja a lehetőséget. hogy a tagállamok maguk vállalkozhassanak közvetlenül a határon átnyúló gyógykezelés költségeinek felmérésére, például a fizetendő összeg írásos megerősítésének rendszerével. Ha a Parlament a szövegnek ezt a részét egyértelművé kívánja tenni, azt csak üdvözölni tudom. A javasolt irányelv nem szándékozott megkerülni ezt a kérdést, hanem körültekintően tiszteletben tartja az egészségügyi ellátás megszervezésének tagállami felelősségét. Ezért a határokon átnyúló egészségügyi ellátásnak a nemzeti egészségügyi rendszerekre és a betegbiztosítási alapokra gyakorolt hatását óvatosságból keretek közé szorítottuk. A két célkitűzés azonban nem keresztezi egymást. A tagállamok feladata lenne ezek lehető legjobb összeegyeztetése a betegek, és különösen a szerény jövedelemmel rendelkező betegek érdekében.
Ami az irányelvnek a társadalombiztosítási rendelettel való összekapcsolódását illeti, azt hiszem, mindannyian egyetértünk abban, hogy pontosan tisztáznunk kell a helyzetet, ami azt jelentené, hogy amennyiben előzetes engedélyt kér egy beteg, és ha a rendelet feltételei teljesülnek - más szóval, ha indokolatlan késedelem következik be -, akkor a rendeletet kell alkalmazni. Kristálytisztán látnunk kell, hogy ez azt jelenti, a rendelet intézkedései alkalmazandók annak érdekében, hogy a betegek a legelőnyösebb rendszer pozitívumait élvezhessék.
A kórházi gyógykezelés előzetes engedélyeztetésével kapcsolatosan, a javasolt rendelkezések két eltérő megfontoláson alapulnak. Az első az esetjog: a Bíróság úgy ítélkezett, hogy egy ilyen rendszer bizonyos körülmények fennállta esetén indokolt lehet. Ezt foglaltuk jogszabályba a 8(3) cikkben. Másodsorban, nem lenne helyes túllépni e rendelkezéseken egy lazább, sőt voltaképpen feltétel nélküli előzetes engedélyeztetési rendszerrel, amelyet jogilag vagy de facto valamennyi tagállamban elterjesztettek. Mindannyian tudjuk, hogy a betegmobilitás a jövőben is a betegek nagyon szűk körét érinti majd. Ami annyit tesz, hogy a költségvetési hatása is korlátozott lesz. Következésképp nem kell a betegek elé fölösleges korlátokat állítani. A kórházi ellátás előzetes engedélyeztetése maradjon továbbra is csak egy, indokolt esetben alkalmazandó biztonsági mechanizmus!
E megfontolások értelmében, az előadó által javasolt előzetes bejelentési rendszerek a betegek közvetett - és fölösleges - ellenőrzését jelentenék, és így a folyamat megkönnyítése helyett annak akadályozásával érnek fel. Értem, hogy a felvetés - eredeti szándéka szerint - nem ezt célozta meg, de úgy gondolom, hogy ez a valóságban korlátozná a Bíróság által meghatározott betegjogok gyakorlását. Az ilyen adminisztratív mechanizmusok egyszerre nehézkesek és önkényesek is lehetnek.
Aggályosnak találom a kórházi gyógykezelés meghatározásával kapcsolatos felvetést. A fogalom meghatározása kulcsjelentőségű a betegjogok szempontjából, hiszen körülhatárolja az előzetes engedélyeztetési rendszert. Azt javasoltuk, hogy a kórházi gyógykezelés fogalmát a technológiák fejlődését figyelembe vevő szakértők közös értelmezésén alapuló közösségi listán keresztül fogalmazzuk meg. Ez lehetővé tenné a kórházi gyógykezelés fogalmának ésszerű és korszerű megközelítését.
Önök közül néhányan az egyes tagállamok által egymástól függetlenül felállított nemzeti listák összeállítását szorgalmazzák, és a legtöbb tagállam szintén ezt pártolja. A nemzeti listákon alapuló meghatározás azonban csak eltérésekhez vezetne a kórházi gyógykezelés mikéntjének megítélésében, és ez a betegjogok jelentős csorbításának veszélyét rejti magában. Ha erre az útra kellene rálépnünk, világosan meghatározott kritériumokon alapuló, felülvizsgálati folyamatok tárgyát képező listákra lenne szükségünk, különben az európai bírák által meghatározott betegjogok csorbát szenvednének.
Valaki úgy fogalmazott, hogy ha elfogadjuk a javasolt irányelvet, ebből csak kevés betegnek származna haszna, és ezek a jól tájékozott betegek igen szűk csoportjába tartoznának. Ezzel szemben én azt gondolom, hogy az irányelvvel lehetőséget és jogot adunk minden egyes betegnek arra, hogy otthonának elhagyása előtt teljes körűen tájékozódhasson, és így megalapozott döntést hozhasson.
Megértem azokat az aggályokat, melyek azzal függnek össze, hogy külföldi gyógykezeltetés esetén nehéz világos információkat beszerezni az egészségügyi személyzetről. Ez egyszerűen betegbiztonsági kérdés. Ebben a vonatkozásban egy sor sarkalatos alapelvet tiszteletben tartó, gyakorlati megoldásokban kell megállapodnunk, mint például a személyes adatok védelméhez való jog, és az ártatlanság vélelme kérdésében. Bizonyos vagyok abban, hogy előzetes felvetéseik talaján közös nevezőt találhatunk.
Utalás történt a társadalombiztosítási rendszerekbe való tartozás szabályainak lazításáról szóló 67. módosításra, melyet sajnos nem tudunk elfogadni.
A javasolt irányelv jogalapját illetően, sokuk szeretné a 95. cikk mellett ott látni a 152. cikket is. Megértem, hogy ez fontos kérdés egyes képviselőcsoportok számára, ámde az irányelv vizsgálatának jelenlegi szakaszában nehéz ebben határozottan állást foglalni. Fontos, hogy ezt a kérdést a megfelelő jogalap eldöntése végett a szöveg alakulásának függvényében mérlegeljük. Amennyiben a végleges szöveg tartalma ezt indokolja, a 95. cikk 152. cikkel történő kiegészítését bizonyára hajlandók leszünk megfontolni. Továbbra is nyitott vagyok arra, hogy az együttdöntési eljárás bármely szakaszában erre visszatérjünk.
(Taps)
A képviselők közül néhányan felvetették a más tagállamokból esetlegesen beáramló hatalmas betegtömeg kérdését, és azt, hogy a fogadó egészségügyi rendszert miképp lehetne megvédeni. Válaszom ugyanaz, mint amelyet azoknak adnék, akik a kórházi gyógykezelés előzetes engedélyeztetése hiányában túlzott mértékű betegkiáramlástól tartanak, vagyis attól, hogy e javaslat nem a betegmobilitást szándékozik előmozdítani. Miként az előzőekben leszögeztem, a betegmobilitás a betegek nagyon szűk körét érinti majd, és előzetes várakozásaink szerint ez nem is fog változni. Ezért egyszerűen aránytalan lenne szabad utat adni a tagállamoknak ahhoz, hogy a beáramlás ellenőrzése érdekében betegek elutasítására szolgáló intézkedéseket foganatosíthassanak. A tagállamoknak szavatolniuk kell, hogy a más tagállamokból származó betegeket nem éri hátrányos megkülönböztetés. A bejövő betegek ellenőrzésének bármilyen formája abból a szempontból vizsgálandó, hogy ez elfogadható-e kivételként az EU Szerződésben lefektetett, a nemzetiségi alapon való megkülönböztetés tilalmának elvével összefüggésben?
A ritka betegségben szenvedő betegeket illetően: értem, hogy Önök a legjobb megközelítést keresik annak érdekében, hogy ezek a betegek hozzájussanak a számukra szükséges egészségügyi ellátáshoz. A legjobb azonban néha a jó ellensége. Ma szavaznak a Bizottság által nemrégiben kialakított, a ritka betegségeket érintő stratégiáról szóló - és a Tanács ajánlásjavaslatát is magában foglaló - Trakatellis-jelentésről. Amint Önök is tudják, e bántalmak esetében a gyors diagnózis és a kezeléshez való hozzájutás bonyolult dolgok, és nem mindig lehetségesek, vagy nem mindig állnak rendelkezésre a beteg hazájában. Ezért, hogy a ritka betegségben szenvedők is profitálhassanak az európai együttműködésből, a ritka betegségeket tényleg be kell venni a határokon átnyúló egészségügyi ellátásban részesülő betegek jogairól szóló irányelvbe. Úgy gondolom, széles körű egyetértés mutatkozik abban a tekintetben, hogy például a ritka betegségek referenciaközpontjaival kapcsolatban európai együttműködésre van szükség. Ezért arra ösztönözném Önöket, hogy a ritka betegségeket ne vegyék ki az irányelv alkalmazási köréből.
Ami a szervátültetésnek az irányelvből való kizárására vonatkozó javaslatot illeti, ezzel egyszerűen nem tudok egyetérteni. A szervátültetés orvosi eljárás, és nehéz lenne megindokolni, hogy a Bíróság ítéletével ellentétben a betegeknek miért ne lenne joga részesülni belőle a határokon átnyúló egészségügyi ellátás keretén belül. A szervelosztás kérdése azonban már más téma. Fel is kértem bizottsági szakértőket annak tanulmányozására, hogy más megközelítésben miként kezelhető a szervelosztás kérdése.
Ma jelentős lépést tehetünk előre ezen irányelv elfogadása felé. Most, hogy csak néhány hét van hátra a következő európai választásokig, hadd tisztelegjek e Parlament és hivatalai előtt mindazon erőfeszítésekért, melyeket a mai szavazás lehetővé tétele érdekében kifejtettek, ami miatt mindenkinek köszönetet mondok. Hadd köszönjem meg még egyszer Bowis úr és az árnyékelőadók erőfeszítéseit és szívós munkáját, Bowis úrnak pedig mihamarabbi felépülést kívánok. Reméljük, hogy hamarosan viszontlátjuk szokásos feladatainak ellátása során, és élete visszazökken a rendes kerékvágásába.
(Taps)
Philip Bushill-Matthews
, az előadót helyettesítve. - Elnök úr, szeretném megköszönni valamennyi képviselőtársamnak - bocsássanak meg a szójátékért - ezt a nagyon egészséges vitát. Külön személy szerint is meg kell köszönnöm a hat bizottság igen értékes véleményeket kifejtő előadóinak ma délelőtti megjegyzéseiket és elemzéseiket, elnézést kérve, hogy az előzőekben nem említettem őket. Köszönöm ezenkívül valamennyi képviselőtársamnak a John Bowishoz intézett úgy a szakmai munkáját, mint egészségi állapotát illető meleg szavakat, és nagy örömmel továbbítom számára a gyors felépülésére vonatkozó jókívánságaikat.
Mint minden jelentés, ez is kompromisszumukra épül, és mindenki mindennel nem mindig érthet egyet. Elismerem, és tiszteletben tartom, hogy egyes képviselőcsoportok, sőt küldöttségek számára még mindig jelentkeznek nehézségek, ezért a ma délelőtti plenáris ülésen még mindig van egy sor módosítás, melyről döntenünk kell.
A Biztos asszonynak külön meg kell köszönnöm záró megjegyzéseit, melyek remélhetőleg megkönnyítik majd más képviselőcsoportba tartozó egyes képviselőtársainknak, hogy eldöntsék, miként szavazzanak. Őszintén remélem, hogy ezen megjegyzések eredményeként a jelentés egésze széles körben kedvező fogadtatásra talál a képviselőcsoportok között és a képviselőcsoportokon belül is, hiszen - határozott véleményem az -, hogy a betegek szükségleteinek szem előtt tartása pártpolitikai szempontokon túlmutató prioritás.
Elismerem, hogy bármilyen megállapodásra jutunk is ma, már túl késő lesz ahhoz, hogy a cseh elnökség alatt formális első olvasatban történő megállapodást érhessünk el, de úgy tudom, hogy az elnökség elvégzett munkájának köszönhetően a Tanácson belül elvben már kialakult a lényegi politikai egyetértés. Ezért köszönetemet fejezem ki.
Tudom, hogy John inkább hamarabb, mint később szeretné, hogy ez a megállapodás konkrét tettekben fejeződjék ki, és az Európai Unióban sok beteg csatlakozik hozzá, akik már épp eleget vártak. Az előadó nevében felszólítom a Bizottságot, a Tanács következő elnökségét, valamint a következő európai parlamenti ciklusra megválasztandó képviselőket, hogy ez év második felében a második olvasatra a még fennálló nehézségek gyors feloldása érdekében is, mihamarabb kerítsenek sort! Nem akarjuk, hogy megtörjön a lendület! Ez a jelentés nemcsak tényleges előnyöket hoz valódi emberek számára Európa-szerte, de bizonyítja azt is, hogy az uniós szintű együttmunkálkodás minden egyes polgár számára kedvező lehet, éljen bárhol, és legyenek bármilyenek is anyagi lehetőségei. A mai szavazás megvilágítja az előttünk álló utat. Menjünk végig együtt ezen az úton, amilyen gyorsan csak erőnktől telik, hiszen - miként az előadó is - képviselőtársaink sem tudhatják, hogy mikor szorulnak hirtelen saját maguk is a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra!
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra ma déli 12.00-kor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Cristian Silviu Buşoi
Szeretném köszönetemet kifejezni a különböző bizottságok előadóinak figyelemre méltó munkájukért. A jelentés fontos előrelépés az Európai Unión belüli betegmobilitás javítása irányában.
Egy olyan Európában, ahol a mozgás szabadsága alapvető érték, a betegmobilitás biztosítása értelemszerű, de egyben életbevágó is annak érdekében, hogy a lehető legszínvonalasabb orvosi segítséget nyújtsunk azoknak, akik ilyen szolgáltatások szorulnak. Ez hosszú távon, a nemzeti egészségügyi ellátó rendszerek bizonyos fokú versenyének köszönhetően, ez utóbbiak javulásához is vezethet.
A számottevő fejlődés dacára azonban még mindig vannak olyan problémák, melyekre ez a javaslat nem kínál megoldást. Úgy gondolom, hogy a költségtérítés feltételeinek vonatkozásában, valamint az adott esetben szükséges előzetes engedélyezési rendszer alapját alkotó szabályozások tekintetében fokozottabb tisztánlátásra van szükség. Azt is sajnálom, hogy az egészségügyi személyzet mobilitása nem került be a javaslatba, mivel a betegmobilitás és az egészségügyi személyzet mobilitása szorosan összekapcsolódik. Ahhoz, hogy hatékony választ adhassunk a betegek szükségleteire, az egészségügyi személyzet mobilitását lehetővé tevő szabályokra is szükségünk van, de ezzel egyidejűleg fenn kell tartani a nemzeti egészségügyi rendszerek egyensúlyi szintjét is, nehogy bármely államban a végén hiány alakuljon ki egészségügyi szakemberekből.
David Martin
, írásban. - A határokon átnyúló egészségügyi ellátó rendszerre vonatkozó javaslattal, először és mindenekelőtt is a betegek jogait tiszteletben tartó rendszert kell létrehoznunk, amely egyszerre alapul a közegészségügyi és a belső piaci elveken, és amely nem tesz különbséget beteg és beteg között az orvosi kezelés finanszírozásának képessége alapján. Az én megítélésemben, az Egyesült Királyság nemzeti egészségügyi szolgálatának meg kell adni a jogot, hogy előzetes engedélyt követeljen a magukat külföldön kezeltetni kívánó betegektől. Azon brit betegeket, akik anyagilag nem engedhetik meg maguknak, hogy orvosi kezelésért külföldre utazzanak, nem szabad, hogy hátrány érje azon betegekkel szemben, akik megengedhetik maguknak az orvosi költségek megelőlegezését, és hogy hazatértük után igényeljék költségeik megtérítését a nemzeti egészségügyi szolgálattól. Utóbbi gyakorlatot inkorrektnek tartom, mivel lehetővé teszi a betegeknek, hogy a brit egészségügyi rendszerbeli "sorban állást átugorva” külföldön soron kívüli ellátást kapjanak.
Iosif Matula
Az új lehetőségek, melyeket az európai betegek élhetnek, fontos lépést jelentenek az európai egészségügyi ellátó rendszerek közelítésében, és az összes európai polgárt lefedő színvonalas egészségügyi ellátás biztosításában. Az irányelvjavaslat az összes egészségügyi ellátó rendszerben közös alapelveket erősíti: a modellként szolgáló európai hálózatok felállítását, betegtájékoztató pontok kialakítását minden egyes tagállamban, valamint az e-egészségügyet.
A jelentés minden tagállam, köztük Románia számára is, számottevő előnyöket kínál. Az irányelv jobban kielégíti a betegek szükségleteit, hiszen amennyiben a betegek olyan helyzetbe kerülnek, hogy származási országuk kórházaiban nem jutnak orvosi segítséghez, avagy arra várakozni kell, akkor egy másik tagállamban azt megkaphatják. A költségeket a származási ország állja majd.
Egy másik fontos szempont a bevált gyakorlatok cseréjével és az egészségügyi szakszemélyzet mobilitásával, valamint a határokon átnyúló segítségnyújtással összefüggő beteginformációhoz való szabad hozzáféréssel kapcsolatos. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a polgárok a szükséges eljárásokat és a támogatási feltételeket, valamint a külföldi egészségügyi központba történő utazás költségeit és annak egészségügyi színvonalát egyaránt jól ismerjék. Éppen ezért, támogatom információs központok felállítását annak érdekében, hogy a betegek mind a gyógykezelés módját, mind annak helyét megválaszthassák.
Mary Lou McDonald
, írásban. - A tagállamoknak felelősségük van polgáraik felé az egészségügyi ellátás tervezése és nyújtása tekintetében.
Az egészség nem a belső piacon adható-vehető árucikk.
Ez a javaslat szégyenletes. Azt bizonyítja, hogy a Bizottság vakon tovább folytatja hiteltelen és elavult liberalizációs politikáját. Mindent, amit csak tud, privatizálni akar, és a hatalmat még inkább a saját kezében akarja összpontosítani. A gazdag országokban diszkriminálják a kevésbé gazdag embereket, a kevésbé gazdag országokban meg a dúsgazdagok kivételével mindenkit. Az irányelvjavaslat a tagállamok közegészségügyi szolgálatai lerombolásának a chartája.
Az Európai Bizottságnak szégyenkezve le kellene sütnie a szemét, és azonnal vissza kellene vonnia ezt a javaslatot.
Nicolae Vlad Popa
A határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről szóló irányelvjavaslat megkísérel egységes közösségi keretet létrehozni annak érdekében, hogy ezen a területen, melyen eleddig az iránymutatásokat az Európai Bíróság rögzítette, biztonságot nyújtson a betegeknek. Jóllehet a bírósági alapelvek teljes mértékben alkalmazhatók, a fent említett jelentés most némely "szürke” területet jól megvilágított.
Azon európai bírósági ítéleteknek a közösségi jogszabályokba való átültetésének folyamata során, melyek a betegek másik tagállamban való gyógykezeltetésének jogáról szólnak, az irányelvjavaslat fenntartja a tagállamok közötti felelősségnek szükséges egyensúlyát.
Az irányelv rendelkezései az egészségügyi ellátó szolgáltatásokhoz való hozzáférés megkönnyítését is szolgálják azáltal, hogy szorgalmazzák a származási ország finanszírozó szerve és a fogadó kórház közötti közvetlen térítési rendszer létrehozását.
A jelentés egy másik érdekes pontja az orvosi vények kölcsönös elismerésére utal. A szöveg csak ajánlásokat fogalmaz meg arra nézve, hogy a származási ország gyógyszertárai elfogadhassák egy másik ország orvosa által felírt receptet, és a tagállamoknak meghagyja a lehetőséget, hogy eldöntsék, mely gyógyszerek állnak majd rendelkezésre vényköteles alapon.
Richard Seeber
A betegmobilitás fokozását célzó sikeres megállapodás mindent egybevetve, jó dolog. A határokon átnyúló egészségügyi ellátó szolgáltatások egyszerűsítése jelentős lépés az emberek valóban szabad mozgása felé. A szakklinikák kapacitásainak jobb kihasználása gazdasági értelemben is előnyökkel jár. Mindezen pozitívumok leszögezése mellett azonban nem szabad eltekintenünk a nemzeti rendszerek jobb összekapcsolásában rejlő hatalmas kihívásoktól. Mindenekelőtt is, a költségek tekintetében nagyobb biztonságra van szükség. A gyógykezelést végző tagállamot nem érheti hátrány azért, mert nem világos, hogy a beteg vagy a küldő tagállam fizeti-e a számlát.
Az elszámolási szabályrendszert pontosan le kell fektetni, és figyelembe kell venni az eltérő nemzeti adottságokat.
Ezen túlmenően meg kell őrizni az egészségügyi ellátás hazai szolgáltatásának képességét, mert elkerülendő, hogy a hazai egészségügyi ellátás a nagyobb betegmobilitás következtében romoljon. Örülök annak, hogy a szöveg megerősíti ezt. A jövőt illetően, a határokon átnyúló egészségügyi ellátó szolgáltatások nyújtása az európai integráció felé vezető út következő mérföldköve. A megvalósítás során azonban szigorúan ügyelni kell arra, hogy a nagyobb betegmobilitás ne vezessen gyógyturizmushoz.
Esko Seppänen
, írásban. - (FI) Egy olyan tagállamban, mint Finnország, ahol a földrajzi hovatartozás és a nyelv a szegények számára akadályokat jelent az ország határain kívüli egészségügyi szolgáltatások igénybevételénél, ez az irányelv felerősítheti a szolgáltatásokhoz való hozzáférésben tapasztalható egyenlőtlenségeket. Csak a gazdagok választhatnak más országokban kínált alternatív szolgáltatásokat, és ezzel aláássák a szegények biztonsági hálóját jelentő közegészségügyi ellátó rendszert. A közpénzek a gazdagok által igénybe vett külföldi szolgáltatásokra folynak majd el. Az irányelv elfogadását ezért nem támogathatom. Ráadásul vérlázító, hogy az irányelv jogalapja a betegjogok helyett a belső piac életképessége.
