Lauksaimniecības atzīšana par stratēģiski svarīgu nozari pārtikas nodrošinātībā (īss izklāsts)
Priekšsēdētājs
Nākamais darba kārtības punkts ir Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejas pārstāves Sârbu kundzes ziņojums par lauksaimniecības atzīšanu par stratēģiski svarīgu nozari pārtikas nodrošinātībā.
Daciana Octavia Sârbu
Priekšsēdētāja kungs! Man ir gods jūs iepazīstināt ar savu ziņojumu, kurā ir apskatīta lauksaimniecības stratēģiskā nozīme, lai garantētu pārtikas nodrošinātību Eiropas Savienībā. Diskusijās par Eiropas Savienības stratēģiju un nākotni lauksaimniecība ir temats, kas atstāts novārtā. Šajā ziņojumā būs parādīts, ka Eiropa nav sasniegusi pārtikas nodrošinātību, ka lauksaimniekiem un veselām lauku teritorijām draud izzušana un ka jaunas problēmas, piemēram, klimata pārmaiņas, iespējams, destabilizēs jau sarūkošos pārtikas krājumus ne vien Eiropā, bet arī pasaulē.
Situācijā, kad pārtikas ražošana līdz 2050. gadam ir jāpalielina vismaz par 70 %, lai nodrošinātu pasaules iedzīvotāju pārtikas pieprasījumu, pārtikas nodrošinātības tematam jābūt gan pasaules, gan Eiropas līmeņa debašu pamatā. Eiropas Savienībai ir stingri jāreaģē uz šiem uzdevumiem, un šis ziņojums ir mūsu mēģinājums šodien ierosināt virkni konkrētu darbību virzību.
Pirmām kārtām mums ir vajadzīga spēcīga kopējā lauksaimniecības politika, kuras mērķis ir garantēt pārtikas nodrošinātību pēc iespējas vairākiem ES iedzīvotājiem un arī palīdzēt garantēt pasaules pārtikas nodrošinātību saistībā ar ierobežotajiem resursiem un klimata pārmaiņu ietekmi. Mēs nevaram runāt par pārtikas nodrošinātību, ja mēs nerisinām divas būtiskas problēmas, proti: tirgus un cenu nepastāvību un sarūkošos pārtikas krājumus pasaulē.
Runājot par cenu nepatstāvību, es aicināju Komisiju kā daļu no jaunās KLP palielināt tirgus intervences instrumentu nozīmi un pieņemt saskaņotākus pasākumus, lai ierobežotu spekulācijas lauksaimniecības tirgos. Mūsdienās pasaules pārtikas krājumi ir daudz ierobežotāki nekā iepriekš. Saskaņā ar aprēķiniem tie var nodrošināt pasaules pārtikas prasības tikai pusotru mēnesi. Tieši tādēļ es domāju, ka būtu lietderīgi izveidot pasaules pārtikas krājumu sistēmu, ko veidotu gan ārkārtas krājumi bada mazināšanai, gan krājumi, ko varētu izmantot preču cenu regulēšanai lauksaimniecības tirgos, kas būtus starptautiskā aizgādībā un kas darbotos, piemērojot esošo iestāžu, piemēram, ANO vai FAO gūto pieredzi. Es uzskatu, ka Eiropas Savienībai ir jāuzsāk šī rīcība, un tādēļ esmu lūgusi Komisiju uzņemties šo uzdevumu.
Cits svarīgs jautājums, kas apskatīts šajā ziņojumā, ir jauno lauksaimnieku stāvoklis. Ja runājam par Eiropas lauksaimniecības nākotni, mums lielāka uzmanība jāpievērš jauniem lauksaimniekiem. Tikai 7 % lauksaimnieku Eiropā ir jaunāki par 35 gadiem. Tādēļ es esmu aicinājusi Komisiju nodrošināt pasākumus viņu atbalstam.
Tomēr es arī esmu uzsvērusi nepieciešamību saglabāt Eiropas lauksaimniecības daudzveidību. Šajā saistībā es minēju, ka tradicionālās lauksaimniecības metodes, ģimenes saimniecības, nelielas lauku saimniecības un bioloģiskās lauku saimniecības var sniegt vērtīgu ieguldījumu pārtikas nodrošinātības jomā. Es arī aicināju izstrādāt ES līmeņa programmas, lai atbalstītu šādus lauksaimniecības veidus. Tomēr mēs nedrīkstam aizmirst, ka Eiropas Savienībā joprojām pastāv nabadzība un bads un ka miljoniem eiropiešu no ES šoziem ir lūguši pārtikas palīdzību. Tāpēc pašreizējā ekonomikas krīzē ir ārkārtīgi svarīgi izmantot ES finansējumu, lai uzturētu ES programmu "Pārtikas palīdzība vistrūcīgākajām personām”.
Visbeidzot, es vēlētos pateikties ēnu referentiem un pārējiem saviem kolēģiem no Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejas par viņu labo sadarbību un ieguldījumu, sagatavojot šo ziņojumu, kā arī Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejas sekretariātam. Es ceru, ka rīt mēs kopīgi pieņemsim ziņojumu, kas atbildīs Eiropas iedzīvotāju cerībām.
Mairead McGuinness
Priekšsēdētāja kungs! Es vēlētos pateikties Sârbu kundzei, mūsu referentei, par izcilo darbu, ko viņa paveikusi šī ziņojuma izstrādē, un par viņas sadarbību ar visiem ēnu referentiem. Tas ir turpinājums darbam, ko esmu paveikusi iepriekšējā pilnvaru termiņā, par Kopējās lauksaimniecības politikas un pasaules pārtikas nodrošinātības nozīmi.
Man ir žēl, ka mēs debatējam par šo ziņojumu neilgi pirms pusnakts. Varbūt tieši minūti pirms pusnakts Eiropa un pasaule atskārtīs, cik nedroši mēs esam attiecībā uz pārtikas ražošanu.
Šis ziņojums ir vērtējams ārkārtīgi atzinīgi mūsu kopējās debatēs par šo jautājumu un saistībā ar mūsu debatēm par Kopējo lauksaimniecības politiku.
Man bija zināmas bažas, taču es uzskatu, ka tās ir atspoguļotas galīgajā tekstā. Doma, ka viena veida ražošanas sistēma ir labāka par citu - ka bioloģisks, mazs, vietējs ir labāks -, nav labs arguments. Ir vajadzīgs, lai visas ražošanas sistēmas dotu ieguldījumu mūsu pārtikas nodrošinātībā. Mums ir jānovērš tirgus nestabilitāte un spekulācijas, un es nedomāju, ka mums jau ir atbildes uz visiem jautājumiem.
Vienīgā lauksaimniecības pamatproblēma ir lauksaimnieku zemie ienākumi. Jaunie lauksaimnieki nestrādās par velti, un mums ir jārisina zemo ienākumu problēma, ja vēlamies garantēt pārtikas apgādes drošību.
Miroslav Mikolášik
(SK) Priekšsēdētāja kungs! Pastāvīgā iedzīvotāju skaita pieauguma dēļ mēs esam spiesti pieņemt intensīvāku pieeju attiecībā uz jautājumu par pārtikas nodrošinātību, kā arī atbilstošas, veselīgas un uzturvielām bagātas pārtikas pieejamību.
Lai garantētu pārtikas nodrošinātību, ir būtiski palielināt pārredzamību un godīgumu pašreizējā pārtikas ķēdē, lai mēs varētu nodrošināt, ka lauksaimnieki saņem pienācīgus ienākumus, ar peļņas un cenu kontroles pasākumiem, kā arī dzīvotspējīgu lauksaimniecības nozari.
Manuprāt, ir ārkārtīgi svarīgi lauku attīstībai piemērot apņēmīgu politiku, ar kuru mēs varam uzturēt Eiropas lauku dzīvotspēju un palielināt lauksaimniecības konkurētspēju, atbalstīt inovācijas un, visbeidzot - arī nodarbinātību.
Lauksaimniecība ir ārkārtīgi svarīga, jo īpaši mazāk labvēlīgos apgabalos, un tāpēc ir jāpieņem stimulējoši pasākumi, lai atbalstītu lauksaimniecību lauku teritorijās, iesaistītu lauksaimniecībā vairāk jaunu cilvēku un palīdzētu samazināt reģionālās atšķirības, kā arī nodrošināt ilgtspējīgu attīstību.
Luís Paulo Alves
(PT) Priekšsēdētāja kungs! Es vēlētos paust vissirsnīgākos apsveikumus savai kolēģei Sârbu kundzei par lielisko darbu, kas paveikts, izstrādājot ziņojumu. Es noteikti iesaku Komisijai ņemt to vērā, jo sevišķi tajos aspektos, kuros lauksaimniecības jautājumu sarežģītā dimensija, kas krietni pārsniedz pašas lauksaimniecības robežas, prasa citu jomu piesaistīšanu, piemēram, konkurenci iekšējā tirgū un finanšu regulējumu, un kam jāpievērš uzmanība, darbojoties ārpus ES, piemēram, ar G20 vai Pasaules Tirdzniecības organizāciju (PTO).
Izšķirīgie jautājumi, kas būtiski lauksaimniecībai, lauksaimniekiem un tam, lai Eiropas un pārējās pasaules iedzīvotājiem nodrošinātu pietiekami kvalitatīvu pārtiku, praksē ir jārisina vienīgi tad, kad tie ir apsvērti no visiem skatupunktiem. Kopējās lauksaimniecības politikas vērienīgos mērķus var sasniegt tikai tad, ja šīs reformas tiek piemērotas plašāk par lauksaimniecības nozares šaurajām robežām un ja šie mērķi tiek arī ņemti vērā pasākumos, kas nepieciešami citās politikas jomās un citās starptautiskās iestādēs.
Šajā ziņojumā tas ir pausts nepārprotami skaidri, un es noņemu cepuri par šādu rīcību.
Janusz Wojciechowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs! Arī es vēlētos apsveikt Sârbu kundzi par teicamu ziņojumu, kas, manuprāt, ir viens no svarīgākajiem šā Parlamenta pilnvaru laikā.
Pasaulē ir arvien vairāk iedzīvotāju, bet pieejamās aramzemes platība samazinās. Pārtika kļūst par vēl svarīgāku stratēģisku produktu. Kamēr jēlnaftu var aizstāt ar saules vai kodolenerģiju, nekas nevar aizstāt pārtiku, kas tiek saražota uz mūsu planētas. Eiropas Savienībā mēs dažkārt rīkojamies tā, it kā mēs nepārtraukti cīnītos ar pārtikas pārprodukcijas problēmu. Pēdējos gados visas Eiropas Savienības lauksaimniecības politikas pamatā ir pasākumi, lai ierobežotu un samazinātu lauksaimniecisko ražošanu. Mēs jau šodien varam pie horizonta saskatīt laiku, kad trūks pārtikas. Ir ļoti labi, ka Parlaments Sârbu ziņojuma veidā ir paudis šo vēstījumu, norādot, ka situācija ir mainījusies un ka ir jāmainās arī Eiropas Savienības lauksaimniecības politikai. Mums ir jārespektē lauksaimniecība - tā ir mūsu pārtikas nodrošinātības garantija.
Peter Jahr
(DE) Priekšsēdētāja kungs! Politikā ir tāpat kā ikdienas dzīvē: mēs pilnībā nenovērtējam to, kas mums ir. Šķiet, ka tāpat ir arī situācijā, kad mums Eiropas Savienībā ir pārtikas pārpalikums un, protams, vienmēr iegādei ir pieejams liels daudzums pārtikas. Ja mēs kompensējam par lopbarības eksportu, mums Eiropas Savienībā pašpietiekamības rādītājs ir 88 %. Tas nozīmē, ka mums Eiropas Savienībā ir arī jācenšas nodrošināt, lai attiecībā uz lauksaimniecības produktiem un pārtiku tiktu nodrošināts šāds pašpietiekamības rādītājs.
Tāpēc es esmu ļoti pateicīgs referentei Sârbu kundzei par to, ka šai problēmai atkal ir pievērsta uzmanība. Eiropas Savienībā mums ir arī vajadzīga tāda kopēja lauksaimniecības politika, kas var apgādāt mūsu iedzīvotājus ar pietiekamu pārtikas daudzumu. Ņemot vērā iedzīvotāju skaita palielināšanos pasaulē, klimata pārmaiņu ietekmi un arvien lielāko enerģijas cenu, ir skaidrs, ka lauksaimnieki Eiropā turpmāk nespēs ar to tikt galā vieni paši. Tādēļ mums ir arī vajadzīga stratēģiska koordinācija globālā mērogā.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Priekšsēdētāja kungs! Pārtikas apgādes drošība ES turpmākajos gadu desmitos būs viena no nopietnākajām problēmām saistībā ar nodrošinātības politiku. Šeit slēpjas Sârbu ziņojuma galvenā vērtība - tajā ir uzsvērts fakts, ka pēc desmit vai divdesmit gadiem pārtika un svaigs ūdens būs tikpat stratēģiski produkti, kā nafta un dabasgāze šodien. Ziņojuma sagatavošanas laiks ir īpaši veiksmīgs, jo pašlaik notiek diskusijas par kopējās lauksaimniecības politikas nākotni, tiek plānots budžets laika posmam pēc 2014. gada, un daudzi dedzīgi vēlas samazināt kopējās lauksaimniecības politikas budžetu. Ir ārkārtīgi svarīgi, lai šai kopējai lauksaimniecības politikai turpmāk būtu pietiekami resursi, un, lai garantētu, ka tā notiek, ir jāpārliecina finanšu ministri un lēmumu pieņēmēji, ka lauksaimniecības ekonomika Eiropas Savienībā ražo ne vien pārtiku, bet arī patēriņa preces un ekoloģiskas patēriņa preces, ko mēs nevarētu garantēt vai citādi nodrošināt bez lauksaimniecības.
Krisztina Morvai
(HU) Priekšsēdētāja kungs! Runājot par pārtikas nodrošinātības jautājumu, man bažas rada tas, ka ziņojumā ES valstis tiek apzīmētas kā vienots, integrēts veselums. Situācija jaunajās dalībvalstīs ir pilnīgi atšķirīga no situācijas vecajās dalībvalstīs. Piemēram, ļaujiet man uzdot vienu jautājumu attiecībā uz Ungāriju: kā tas ir iespējams, ka mēs runājam par bērnu badu valstī, kurā ir ārkārtēji lauksaimniecība resursi? Eiropas Savienības centrā badu cieš gan bērni, gan pieaugušie. Vēl viens jautājums: kā iespējams, ka mūsu lauksaimniecība ir uzsākusi šādu disfunkcionālu virzienu, kad mēs plašās teritorijās rūpnieciskos apmēros ražojam neapstrādātus lauksaimniecības produktus, galvenokārt - atvainojiet par izteicienu - koloniālā veidā, tikai tāpēc, lai tos apstrādātu ārvalstīs, kur tiek gūta peļņa, un pēc tam nosūtītu atpakaļ uz Ungāriju, kur tie tiek tirgoti par lielu cenu? Šeit kaut kas ir nepareizi pēc būtības.
Seán Kelly
(GA) Priekšsēdētāja kungs! Tāpat kā citi runātāji es vēlos apsveikt referenti Sârbu kundzi par viņas labo darbu par šo tematu.
Četrās minūtēs Sârbu kundze apskatīja ļoti daudzus jautājumus. Es negatavojos pārskatīt visas viņas minētos aspektus, taču es gribētu atkārtoti uzsvērt divas lietas. Pirmkārt, ir vajadzīga KLP ar labu finansējumu. Es ceru, ka šis Parlaments uzņemsies galveno lomu, lai nodrošinātu, ka KLP nekādā veidā netiek diskreditēta vai samazināta. Otrkārt, mums ir jānodrošina, lai jaunieši tiktu mudināti nodarboties ar lauksaimniecību kā iztikas avotu.
Turklāt mums ir politika enerģētisko kultūru audzēšanas veicināšanai labās lauksaimniecības zemēs. Ņemot vērā to, ka mēs, iespējams, saskarsimies ar pārtikas trūkumu pasaulē, kad iedzīvotāju skaits katru gadu palielinās par 80 miljoniem, vai mums nevajadzētu pārvērtēt šo politiku? Vai mēs iedalīto naudu izmantojam citiem mērķiem, vai arī to neizmantojam nekādā veidā, galu galā neko negūstot? Tas ir jautājums, ko vēlētos uzdot.
Csanád Szegedi
(HU) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Ziņojumā ir skaidri norādīts, ka nevar arī saglabāties pašreizējā lauksaimniecības situācija. Mēs vai drīzāk lielie uzņēmumi nedrīkst turpināt transportēt lauksaimniecības produktus no vienas pasaules malas uz citu. Protams, mēs varam turpināt rīkoties bez jebkādas nepārprotamas loģikas: āboli, pipari, tomāti un gaļas izstrādājumi tiek ievesti Eiropā, tostarp Ungārijā, taču nevis no Spānijas vai Nīderlandes, bet gan galvenokārt no Ķīnas un Brazīlijas. Protams, mēs varam turpināt šādu virzību, taču produkti ir jāiekrauj transportlīdzekļos, piemēram, kuģos, kuros tos pārvadā nedēļām vai mēnešiem ilgi. Šie izstrādājumi ir jāuztur svaigi, izmantojot dažādus konservantus, kuri ir toksiski, ja tos lieto lielā daudzumā. Tad cilvēki pērk šos izstrādājumus lielo veikalu tīklos un pēc tam brīnās, no kurienes rodas visas šīs slimības, vēzis un audzēji. Protams, ir acīmredzami, ka tos rada pārtikas krāsvielas un mākslīgās piedevas. Jāpiebilst, ka tā vietā, lai atbalstītu daudznacionālas korporatīvas sabiedrības, mums ir jāatbalsta sīkzemnieki, lai viņi varētu būt Eiropas glābēji progresējošā pārtikas krīzē.
João Ferreira
(PT) Priekšsēdētāja kungs! Lauksaimniecības kā stratēģiskas nozares atzīšana saistībā ar pārtikas nodrošinātību, par ko runāts šajā ziņojumā, nav nodalāma no pārtikas suverenitātes jēdziena atzīšanas un veicināšanas. Jo lielāka ir valsts pārtikas atkarība un nenodrošinātība ar pārtiku, jo sarežģītāk ir garantēt pietiekamu pārtikas apgādi tās iedzīvotājiem gan attiecībā uz kvantitāti, gan kvalitāti.
Pārtikas apgādes suverenitāte ir vislabākais nodrošinājums pret pārtikas produktu cenu nestabilitāti - jautājums, kas ir atkal spēji parādījies darba kārtībā. Būtībā šīs nestabilitātes pamatā ir finanšu spekulācijas ar pārtikas produktiem, kas ir joma, kurai spekulanti, investīciju fondi, riska ieguldījumu fondi, pensiju fondi un lielās banku iestādes ir pievērsuši tik lielu uzmanību, ka pārējie spekulatīvie burbuļi ir vai nu izžuvuši, vai pārsprāguši.
Vienīgais veids, kā apturēt šo spekulēšanu, ir likvidēt instrumentus, kas padara to iespējamu, proti, noteiktus finanšu produktus, piemēram, skaidras naudas darījumu atvasinātos finanšu instrumentus.
Diemžēl pasākumi, ko Eiropas Savienība ir pieņēmusi šajā jomā, ne tuvu nespēj nobremzēt šo draudīgo spekulāciju vilni un tā necilvēcīgās sekas, kā ir atzīts nesenā Apvienoto Nāciju Organizācijas ziņojumā, kura autors ir īpašais referents par tiesībām uz pārtiku.
Lívia Járóka
Priekšsēdētāja kungs! Mēs diskutējam par visnabadzīgākajiem no nabadzīgajiem - Eiropas romiem -, un līdz ar jauno Ungārijas prezidentūru mēs visi pievēršamies Eiropas romu stratēģijai.
Attiecībā uz starpnozaru jautājumiem, kas attiecas uz nabadzīgo iedzīvotāju visnabadzīgāko daļu, lauksaimniecība tiek skatīti ļoti reti, jo īpaši tāpēc, ka Eiropas visnabadzīgākajiem iedzīvotājiem nepieder zeme. Tātad mēs runājam ne vien par pārtikas nodrošinātību, bet arī par to, lai pārtika vispār būtu pieejama. Kā jau sacīja kāds mans kolēģis, tas pašlaik ir ļoti svarīgs jautājums Eiropas Savienībai. Es uzskatu, ka lauksaimniecības nozarei un Komisijas darbam ar šiem dokumentiem ir jāatbilst visiem ES mikroreģionālās attīstības projektiem, kuru uzdevums ir cīņa pret nabadzību un pārtikas nodrošināšana nākamajām paaudzēm.
Kristalina Georgieva
Komisijas locekle. - Priekšsēdētāja kungs! Komisija ļoti atzinīgi vērtē šo savlaicīgo ziņojumu, jo pārtikas cenas strauji palielinās - galvenokārt slikto laika apstākļu un dabas katastrofu dēļ, taču arī enerģijas cenas ietekmē pārtikas izmaksas.
Tāpēc es vēlētos pateikties referentei Sârbu kundzei un Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejai par pūliņiem.
Pārtikas nodrošinātība ir ļoti svarīga gandrīz miljardam cilvēku visā pasaulē, kuri joprojām cieš badu, taču tā ir arī svarīga neaizsargātām iedzīvotāju daļām Eiropā. Tām kopējā lauksaimniecības politika rada reālu atšķirību. Dažkārt kritizētajai KLP ir izdevies nodrošināt ES iedzīvotājus ar pieņemamām cenām un tā Eiropā ir garantējusi pārtikas nodrošinātību. Tas ir jāturpina. Pārtikas nodrošinātība paziņojumā par kopējo lauksaimniecības politiku virzībā uz 2020. gadu, ko 18. novembrī pieņēma Komisija, ir noteikta kā galvenais jautājums.
Ziņojumā, ko mums iesniegusi Sârbu kundze, ir uzsvērta pārmērīgas cenu nestabilitātes problēma, kura ir cieši saistīta ar pārtikas nodrošinātību tās ietekmes dēļ gan uz lauksaimniekiem, gan patērētājiem.
Komisija pilnībā piekrīt, ka ir jārisina jautājums par pārmērīgu cenu nestabilitāti. Mums ir kopīgi jāmeklē labāks regulējums, uzraudzība un pārredzamība, lai risinātu tirgus problēmas, un tam ir nepieciešams ne vien labāks finanšu regulējums, bet arī ievērojami uzlabota pārredzamība tirgū.
Šajā ziņojumā ir ieteikts izveidot globālu pārtikas sistēmu. Tas nav vienkāršs temats. Mums ir iepriekšēja pieredze attiecībā uz patēriņa preču pārvaldēm. Tās neizrādījās veiksmīgas, un tāpēc par šo tematu neapšaubāmi ir vajadzīgas plašākas debates. Ir arī jāanalizē gūtā pieredze, piemēram, no EUR 1 miljonu lielā pārtikas mehānisma, ko 2008. gadā pieņēma Komisija, un arī darba, ko Komisija veic, cieši sadarbojoties ar FAO un Pasaules pārtikas programmu, lai nodrošinātu, ka tiek iepriekš uzglabāti rezerves krājumi, lai mazinātu augošo pārtikas cenu radīto triecienu.
Visus šos centienus var attīstīt, ja G20 rūpīgi izpēta jautājumu par pārtikas krājumiem, un varat būt droši, ka Eiropas Komisija aktīvi piedalīsies saistītajās diskusijās, kas notiks turpmākajās nedēļās.
Šajā ziņojumā ir pausts aicinājums, ko daudzi no jums šeit šovakar atkārtoja - Eiropā ir vajadzīga spēcīga lauksaimniecības un lauku attīstības politika, kas ar pētniecības un inovācijas atbalstu spēj garantēt pārtikas nodrošinātību visiem, lai risinātu jautājumus par to, kā saražot vairāk, izmantojot mazāk resursu, kādi mums ir un būs.
Komisija tam pilnībā piekrīt. Lai sasniegtu šos mērķus, nav svarīgāka instrumenta par spēcīgu kopējo lauksaimniecības politiku, kas spēj garantēt lauksaimniecības ekonomisko un vides konkurētspēju un, kā daži no jums sacīja, - spēj piesaistīt jauniešus Eiropas lauksaimniecības nozarei.
Priekšsēdētājs
Debates tiek slēgtas.
Balsojums notiks otrdien, 2011. gada 18. janvārī.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Sergio Berlato
Pārtikas nodrošinātība ir politiska prioritāte gan Eiropas, gan pasaules līmenī. Pārtikas aprites ķēdes globalizācija nozīmē to, ka pastāvīgi rodas jaunas problēmas un dažkārt riski attiecībā uz veselību un patērētāja interesēm.
Viens no galvenajiem uzdevumiem, kas būs jārisina Eiropas Savienībai, ir lauksaimniecības un pārtikas nozares reformu izstrāde, lai nodrošinātu pasaules iedzīvotāju vajadzības. Saskaņā ar neseniem datiem pasaules iedzīvotāju skaits pastāvīgi palielinās, un tiek uzskatīts, ka līdz 2050. gadam tas būs palielinājies aptuveni par 40 %, palielinot pieprasījumu pēc pārtikas, kas saskaņā ar aplēsēm divkāršos pašreizējās prasības.
Lai risinātu aizvien lielāko pieprasījumu pasaulē pēc lauksaimniecības un pārtikas produktiem, dalībvalstīm un Eiropas Savienībai būs jānodrošina pārtikas apgādes drošība. Lai sasniegtu šo mērķi, ES būs jāgarantē nodrošinātība ar pārtikas produktiem, paturot prātā to īpašās iezīmes un vienlaikus nodrošinot pareizu iekšējā tirgus darbību.
Visbeidzot, es vēlētos aicināt Komisiju apsvērt visus iespējamos pasākumus, lai uzlabotu strādājošo jauniešu apmācību un lai augstskolu beidzējiem radītu darba iespējas pārtikas nodrošinātības jomā ar galveno mērķi veicināt nodarbinātību lauksaimniecības nozarē.
Zuzana Brzobohatá
Ir pilnīgi pareizi uzsvērt pārtikas nodrošinātības nozīmi ES iedzīvotājiem, jo tās ir viņu pamattiesības. Tāpēc ES ir jācenšas nodrošināt, lai veselīga un uzturvielām bagāta pārtika būtu finansiāli un fiziski pieejama visiem ES iedzīvotājiem, ļaujot viņiem dzīvot aktīvu un veselīgu dzīvi. Mums ir stingri jāuzrauga atbilstība visaugstākajiem pārtikas un lauksaimnieciskās ražošanas standartiem, kā arī to vides ilgtspējai. Tomēr šajos apstākļos ir arī jānorāda uz to, ka ir noteikti vajadzīgi līdzīgi kvalitātes un drošības standarti attiecībā uz pārtiku, kas tiek importēta no trešajām valstīm, lai aizsargātu Eiropas lauksaimnieku konkurētspēju. Es arī vēlētos atbalstīt pasākumus, kas motivēs lauksaimniekus uzlabot energoefektivitāti, jo enerģijas izmaksas ir galvenais faktors, lai gūtu peļņu no lauksaimniecības. Manuprāt, vissvarīgākais visa šī ziņojuma aspekts ir uzsvērtais aicinājums Komisijai sabiedrības interesēs un sadarbībā ar dalībvalstīm nodrošināt publisku piekļuvi informācijai par pārtikas nodrošinātības uzraudzības rezultātiem, jo īpaši - ātri apmainoties ar šo informāciju starp dalībvalstīm. Mēs vienkārši nevaram pieļaut, ka atkārtojas tādi negadījumi, kā pašlaik notiek Vācijā, kad tiek tirgota gaļa, kurā ir dioksīna paliekas, un kad citām dalībvalstīm tika sniegta nepietiekama un novēlota informācija par radušos situāciju.
Nessa Childers
rakstiski. - Kad mēs sākam apsvērt, kāds būs KLP galīgais veidols pēc 2013. gada, jautājumi par pārtikas nodrošinātību, pārtikas trūkumu un ilgtspēju aizvien vairāk izvirzās priekšplānā. To atzīs gandrīz visi šajā Parlamentā un visi, kuri būs iesaistīti šā projekta izstrādē. Kņada ap biodegvielu pirms vairākiem gadiem kopā ar pasaules pārtikas krīzi 2009. gadā mums ir pierādījusi, cik nepietiekams sāk kļūt pārtikas resurss. Šādā situācijā mūsu redzējums ir jāsašaurina: pirmajā vietā ir jāizvirza pārtikas ilgtspēja un to cilvēku vajadzības, kuri nevar automātiski piekļūt pārtikai; lauksaimniecības metodēm un inovācijām jābūt vērstām uz lielāka pārtikas daudzuma iegūšanu un pareizu kultūru audzēšanu, un, gatavojot jaunās KLP projektu, mums galu galā jānodrošina, lai jaunā KLP darbotos virzībā uz Eiropu, kurā netiek radīts ogleklis un kurā netiek saasināta pašreizējā oglekļa problēma.
Robert Dušek
Mēs uzskatām, ka pārtikas apgādes drošība ir vienas no cilvēka pamattiesībām. Mūsdienu pasaulē nabadzības dēļ badu pastāvīgi cieš 900 miljoni cilvēku. Paredzams, ka līdz 2050. gadam pasaules iedzīvotāju skaits pārsniegs 9 miljonus, un pasaules pārtikas ražošana būs jāpalielina par līdz pat 70 %. No vienas puses, ir jāpalielina lauksaimniecības produktivitāte, un, no otras puses, ir jātiek galā ar augstajām izmaksām par enerģiju, arvien mazākām nepiesārņotas zemes platībām un klimata pārmaiņu sekām. Mums ir jānovērš nestabilitāte un cenu svārstības, ko rada spekulācijas patēriņa preču tirgos, kā arī pārtikas krājumu samazināšanās. Lai nākotnē nodrošinātu pamatpārtikas apgādes drošību, ir vajadzīga spēcīga kopējā lauksaimniecības politika (KLP). KLP ir jāuzlabo pārtikas nodrošinātība, palielinot produktivitāti un atbalstot gan vides ziņā ilgtspējīgu pārtikas ražošanu, gan tradicionālo lauksaimniecību, mazos lauksaimniekus, organiskās lauksaimniecības saimniecības, kā arī vietējo un reģionālo pārtikas sadali. Šie lauksaimniecības modeļi veicina pārtikas nodrošinātību, jo tajos ir izmantotas metodes un procedūras, kas daudzās paaudzēs pierādītas atsevišķos ES reģionos. Lauksaimniecība ir visstratēģiskākā ES politika, kuras panākumi palīdzēs nodrošināt Eiropas iedzīvotāju izdzīvošanu pārtikas krīzes laikā. Lai ar KLP varētu cīnīties pret klimata pārmaiņām, uzturēt pārtikas cenas pieņemamā līmenī un palielināt veselīgas pārtikas apgādi, ir būtiski, lai tās budžets tiktu saglabāts vismaz pašreizējā līmenī.
Sandra Kalniete
rakstiski. - (LV) Eiropas lauksaimniecība ir viena no Savienības stratēģiski svarīgākajām nozarēm, jo tā nodrošina ar pārtiku vairāk nekā 500 miljonus iedzīvotāju. Lai Eiropas lauksaimniecības politika varētu sasniegt savu galveno uzdevumu, proti, nodrošināt Eiropas iedzīvotājus ar veselīgu un kvalitatīvu pārtiku par samērīgām cenām, vienlaikus saglabājot pienācīgus ienākumus lauksaimniekiem, tai ir jābūt konkurētspējīgai globālajā tirgū un jānodrošina godīga konkurence Eiropas iekšējā tirgū. Tāpēc mūsu uzdevums KLP reformas ietvaros ir nodrošināt vienlīdzīgas konkurences iespējas visiem Eiropas lauksaimniekiem. ES valstis nav saskārušās ar pārtikas nodrošinātības problēmām, tomēr šādi riski pastāv nākotnē, un mums ir jāspēj attiecīgi reaģēt, pirms tas ir noticis. Jāņem vērā, ka lauksaimnieki jau šobrīd strādā ar minimāliem ienākumiem vai pat zaudējumiem, kas nelabvēlīgi ietekmē viņu spēju uzturēt ražošanu. Arī dabas kataklizmas ietekmē pārtikas cenas veikalos un līdz ar to arī pārtikas pieejamību cilvēkiem. Mums ir jāapzinās lauksaimniecības stratēģiskā nozīme Eiropas Savienībā un jādara viss, lai nākotnē Eiropas cilvēkiem nenāktos pieredzēt situācijas, kad iestājas pārtikas nepietiekamība, jo ES politiķi un valdības nebūs laikus saskatījuši riskus un tos novērsuši. Lauksaimniecības atzīšana par stratēģiski svarīgu nozari pārtikas nodrošinātībā ir svarīgs solis, lai mēs nākotnē izvairītos no pārtikas nodrošinājuma problēmām.
Elisabeth Köstinger
Pašiniciatīvas ziņojumā ir atzīts tas, ka lauksaimniecība ir stratēģiski svarīga globālās pārtikas nodrošinātības kontekstā. Ieskatoties nākotnē, redzams, cik steidzami jārīkojas. Eksperti lēš, ka līdz 2050. gadam pieprasījums pēc pārtikas pasaulē divkāršosies. Lauksaimniecībai jāspēj nodrošināt augošā iedzīvotāju skaita milzīgās vajadzības pēc drošas un atbilstošas pārtikas. Vienlaikus ir jānovērš šķēršļi, ko rada dabas resursu ierobežojumi, augstā enerģijas cena un klimata pārmaiņas. Es atbalstīju šo ziņojumu, kurā skaidri parādīts, ka pārtikas nodrošinātība ir būtisks uzdevums arī Eiropas Savienībai un ka ir vajadzīga atsevišķu politikas jomu koordinācija. Uzlabojumus var panākt tikai tad, ja kopīgi darbojas lauksaimniecības politikas, attīstības politikas, tirdzniecības politikas, finanšu politikas un enerģētikas politikas jomas. Tādēļ kopējās lauksaimniecības politikas galvenajiem mērķiem jābūt lauksaimnieku ienākumu nodrošināšanai un pienācīgi kvalitatīvas pārtikas apgādei. Ļoti svārstīgās tirgus cenas lauksaimniecības nozarē izraisa neraža, spekulācijas un koncentrācija tirdzniecības nozarē, un tie ir ievērojami faktori, kas rada nenoteiktību. Intervences un uzkrāšana ir krīžu mehānismi, kas apturēs tirgus ļaunprātīgu izmantošanu un spekulatīvus darījumus. Ir svarīgi, lai nākotnes kopējā lauksaimniecības politikā šiem tirgus intervences mehānismiem būtu galvenā nozīme. Vēl viens svarīgs aspekts ir ieteikums izveidot pārtikas krājumu un drošības rezervju pasaules sistēmu.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
Eiropai ir vajadzīga kopēja lauksaimniecības politika, kas garantēs Eiropas lauksaimniecības attīstību, nevis stagnāciju. Lauksaimniecības politikai ir jāreaģē uz Eiropas un pasaules problēmām, jo sevišķi tad, ja ņemam vērā to, ka ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas aprēķini liecina, ka pārtikas ražošanai jāpalielinās par vismaz 70 %, lai nodrošinātu arvien pieaugošā pasaules iedzīvotāju skaita vajadzības, jo lēš, ka ap 2050. gadu iedzīvotāju skaits pārsniegs 9 miljardus. Tātad var secināt, ka kopējā lauksaimniecības politikā ir jāpalielina pārtikas nodrošinātība, palielinot efektivitāti un vienlaikus veicinot vides ziņā ilgtspējīgu pārtikas politiku. Es vēlētos norādīt, ka noteikumiem šajā jomā ir jābūt pārredzamiem. Es novērtēju iniciatīvas, kurās ieteikts veicināt lauksaimniecības daudzveidību, kā arī tradicionālās un ekoloģiskās lauksaimniecības izmantošanu. Turklāt ir svarīgi nodrošināt, lai jaunajiem lauksaimniekiem būtu pieejama zeme un aizdevumi, lai varētu sasniegt KLP mērķus, piemēram, inovāciju, modernizāciju, konkurētspējas uzlabošanu un jo īpaši - modernu lauksaimniecību.
Véronique Mathieu
Saikne starp Eiropas kopējo lauksaimniecības politiku (KLP) un pārtikas nodrošinātību pasaulē ir svarīgs temats, kas jāņem vērā KLP izstrādē laika posmam pēc 2013. gada. Patiesi, KLP prioritātes ir jāskata ne vien mūsu modernās sabiedrības centienu kontekstā, bet arī saistībā ar ierobežojumiem, ko pasaule mums noteiks nākotnē. ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas aprēķini liecina, ka pārtikas ražošanai jāpalielinās par vismaz 70 %, lai nodrošinātu arvien pieaugošā pasaules iedzīvotāju skaita vajadzības. Eiropai ir jāņem vērā pārtikas nodrošinātība pasaulē, un tai jāpalielina sava ražošana, lai ierobežotu importu. Turklāt es atbalstu priekšlikumu pārskatīt mūsu finanšu tiesību aktus, lai cīnītos pret cenu nestabilitāti, ko galvenokārt izraisa spekulācijas. Tomēr, lai šī pārskatīšana būtu efektīva, tā vienlaikus jāveic starptautiskā līmenī. Man prieks, ka viena no G20 prezidējošās valsts Francijas prioritātēm šajā jomā ir cīņa pret pārtikas un patēriņa preču cenu nestabilitāti.
Iosif Matula
Pārtikas pieprasījuma palielināšanās pasaulē, ko rada aizvien lielāks planētas iedzīvotāju skaits, protams, ietekmē dabiskos pārtikas resursus un paredz jaunus noteikumus par pārtikas nodrošinātību un piesardzības pasākumus. ES prioritārs uzdevums ir garantēt dalībvalstīm tiesības uz pārtikas nodrošinātību un atbalstīt jaunattīstības valstis, lai sasniegtu pietiekamu pārtikas nodrošinātības līmeni. Es uzskatu, ka ir svarīgi veicināt vietējo tradicionālo pārtikas produktu ražošanu un tirdzniecību. No reģionāliem pārtikas produktiem var izrietēt daudzas priekšrocības: mazākas transporta izmaksas un mazāks pārtikas sabojāšanās risks. Ir daudzi reģioni ar ievērojamu lauksaimniecības potenciālu, kas sociālas vai ekonomiskas nestabilitātes dēļ ir palikuši neizmantoti saistībā ar arvien pieaugošu lauku iedzīvotāju novecošanu vai industrializāciju. Patiesi, plašas lauksaimniecības zemes netiek efektīvi izmantotas. Reģionālajām iestādēm pārtikas nodrošinātībā var būt liela nozīme, atbalstot to reģionu lauksaimniecības kapacitāti, kuriem ir šāds potenciāls. Pētniecības un inovāciju jomā ES viens no pasaules līderiem - arī lauksaimniecības nozarē. Pastāvīga pilsētu iedzīvotāju vairākuma palielināšanās rada jaunu problēmu: cik prioritāra ir pilsētu lauksaimniecības attīstīšana, lai garantētu pārtikas nodrošinātību, izmantojot dažādus modeļus, piemēram, pilsētu vertikālo lauksaimniecību?
Tiziano Motti
Es atbalstu pieeju, kas ierosināta šodien šajā sēžu zālē pieņemtajā rezolūcijā: tiesības uz pārtikas nodrošinātību ir cilvēka pamattiesības, un tās tiek nodrošinātas tad, kad visiem cilvēkiem jebkurā laikā ir fiziska un ekonomiska iespēja piekļūt piemērotai un uzturvielām bagātai pārtikai. Eiropas Savienībā aptuveni 80 miljoni iedzīvotāju vēl arvien dzīvo zem nabadzības sliekšņa, un daudziem no viņiem atbalstu sniedz pārtikas palīdzības programmas. Pareiza pārtika ir mūsu veselības galvenais faktors, un zinātnieki joprojām pauž pārāk daudz šaubu par ģenētiski modificētiem organismiem. Tādēļ es esmu pret tekstā pausto atvērtību attiecībā uz ĢMO, jo īpaši daļu, kurā ir paredzēts paplašināt ģenētiski modificētas pārtikas apstiprināšanas procesu, ko no trešām valstīm importē Eiropas Savienībā. Konsekvences nolūkā es neuzskatu, ka mēs varam aizliegt saviem lauksaimniekiem izmantot paņēmienu, ko mēs paciešam attiecībā uz importēto produkciju. Tomēr es atbalstu tādus nostiprināšanas pasākumus, kas paredzēti jauniem lauksaimniekiem, kuri pašlaik veido tikai 7 % no kopskaita, kā iekārtošanās pabalstus, subsidētas aizdevumu procentu likmes un cita veida stimulus, ko dalībvalstis īsteno ar to lauku attīstības budžetiem, pilnīgi pārliecināti, ka Eiropas lauksaimniecības produkcija var saglabāt tās pašreizējo augsto kvalitātes un drošības līmeni.
Rareş-Lucian Niculescu
Es atzinīgi vērtēju ziņojumu par lauksaimniecības atzīšanu par stratēģiski svarīgu nozari pārtikas nodrošinātībā. Tomēr es arī vēlos paust nožēlu, ka Parlaments nolēma piešķirt tik maz laika, lai par to debatētu. Šis temats ir īpaši aktuāls pašlaik, kad mēs esam sapratuši, kā pārtikas krīze var ietekmēt valstu stabilitāti. Viens no sacelšanās iemesliem Tunisijā bija pārtikas cenu celšanās. Pārtikas cenu celšanās ir radījusi nopietni spriedzi arī Alžīrijā, Indijā un Bangladešā. Biodegvielu kultūru arvien plašākā kultivēšana, finanšu spekulācijas, ražotāju ļoti strauja pāriešana pie peļņu nesošākām kultūrām un pēdējais, bet ne mazāk svarīgais - daudzu valstu iedzīvotāju ēšanas ieradumu maiņa, ir arī jauni jautājumi, kas saistīti ar šodienas ziņojumā apskatīto tematu.
Es vēlos pateikt vienu pēdējo komentāru. Kādas Japānas bankas sagatavotā indeksā, kurā ir norādīta neaizsargātība attiecībā pret pārtikas cenu celšanos, četras no četrdesmit visneaizsargātākajām valstīm ir ES dalībvalstis, un citas no šādām valstīm drīz kļūs par ES dalībvalstīm, savukārt trīs valstis ir ES tuvākās kaimiņvalstis. Tas ir interesants indekss, kam jārada viela pārdomām.
Pavel Poc
Ja mēs lauksaimniecību uzskatām par stratēģisku jomu, tad būtisks priekšnosacījums, lai Eiropas Savienībā garantētu pārtikas apgādes drošību, ir pašpietiekamība - vismaz attiecībā uz pamatpārtikas un lopbarības ražošanu. ES atkarība no lauksaimniecības produktu importa izraisa pārtikas cenu palielināšanos un apdraud ES tiešos ražotājus preču noieta ķēdē. ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas aprēķini liecina, ka līdz 2050. gadam pieprasījums pēc pārtikas un lopbarības varētu palielināties līdz pat 70 %. Tādēļ būs jāizmanto visi iespējamie lauksaimniecības veidi un jānodrošina ievērojams atbalsts finanšu ieguldījumiem zinātniskā pētniecībā šajā jomā. Vairāk jāatbalsta noteiktiem reģioniem raksturīgi tradicionālās lauksaimniecības veidi, un par tiem jāieinteresē sabiedrība. Piemēram, patērētāji viegli saprot novērtējumus par pārtikas ražošanas ietekmi uz vidi un transporta attālumiem. Tas, ka pašlaik kopējā ražošanas ķēdē nelietderīgi tiek izmantoti 50 % produktu un ka nesamērīgi palielinās kravas transportēšana pa autoceļiem, nav savietojams ar pārtikas apgādes drošību. Mēs nevaram izlikties, ka garantējam pārtikas nodrošinātību un aizsargājam vidi, kamēr vienlaikus paciešam atkarību no produktiem, kas ir izaudzēti citā kontinentā un importēti tūkstošiem kilometru tālu. Šāda prakse rada milzīgu ietekmi uz vidi un tajā pašā laikā liek jaunattīstības valstīm importēt gandrīz visu nepieciešamo pārtiku, padarot tās atkarīgas, sagraujot to ekonomiku, palielinot to iedzīvotāju nabadzību un iznīcinot to vidi.
