Desmitā gadadiena ANO Drošības padomes Rezolūcijai Nr. 1325 par sievietēm, mieru un drošību (debates) 
Priekšsēdētājs
Nākamais jautājums ir Padomes un Komisijas paziņojumi par ANO Drošības padomes Rezolūcijas Nr. 1325 par sievietēm, mieru un drošību pieņemšanas desmito gadadienu.
Es vēlos sveikt Parlamentā Padomes pārstāvi un Komisijas pārstāvi.
Olivier Chastel
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, man ir liels gods uzstāties šajās debatēs baroneses Ashton, Komisijas priekšsēdētāja vietnieces un Savienības augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos, vārdā.
Priekšsēdētāja kungs, sākumā ļaujiet man pateikties Eiropas Parlamentam par tā nepārtraukto interesi par sieviešu, miera un drošības tematu, kā arī uzsvērt - lai gan jūs visi to jau acīmredzot zināt -, ka Parlaments bija pirmā iestāde, kura tikai vienu mēnesi pēc Rezolūcijas Nr. 1325 pieņemšanas aicināja to īstenot, pieņemot rezolūciju šajā iestādē.
Pēc 10 gadiem mēs varam secināt, ka ir gūti panākumi. Tagad mums ir ievērojami uzlabots starptautisks regulējums, īpaši pateicoties Rezolūciju Nr. 1888 un Nr. 1889 pieņemšanai 2009. gadā. Liela nozīme bija pirmās ANO īpašās pārstāves saistībā ar vardarbību pret sievietēm bruņotos konfliktos iecelšanai.
Turklāt pašlaik visā pasaulē ir izstrādāti vairāk nekā 20 valstu plāni. Tomēr situācija un realitāte ir tāda, ka sieviešu aizsardzība konflikta situācijās un viņu līdzdalība miera uzturēšanas un atjaunošanas procesos vēl atpaliek no izteiktajiem solījumiem un vietējām vajadzībām. Vardarbība - un īpaši seksuālā vardarbība pret sievietēm un meitenēm konfliktos - turpina izpostīt daudzas dzīves un pārāk bieži paliek pilnīgi nesodīta.
Eiropas Savienība ir stingri apņēmusies īstenot Rezolūciju Nr. 1325 un turpmākās rezolūcijas. Šodien pārdomāta ES politika sieviešu, miera un drošības jomā aptver visus Savienības ārējo attiecību aspektus, sākot no krīzes pārvaldības līdz humānajai palīdzībai un to ietverot, kā arī sadarbību attīstības jomā. Es vēlos uzsvērt dažus īpašus sasniegumus: viena no rīcībām ietver apmaiņu ar labu praksi.
Šajā sakarā eksperti no ES iestādēm un dalībvalstīm regulāri piedalās darba grupās. Šī procesa ietekmē programmu skaits valstu līmenī ir pieaudzis. Pašlaik 10 dalībvalstīm ir valstu rīcības plāni un vēl divi plāni tiek izstrādāti. Eiropas Savienība ir izstrādājusi vairākas programmas, kuras paredzētas sieviešu un meiteņu vajadzību apmierināšanai konflikta un pēckonflikta situācijās, piemēram, programma seksuālās vardarbības upuru medicīniskās aprūpes finansēšanai.
Nepilnos divos gados šī programma ir finansējusi projektus 67 valstīs, ieguldot kopsummā vairāk nekā EUR 300 miljonus. Eiropas Savienība ir sākusi izmantot dzimuma aspekta noteikšanu, lai noteiktu dzimuma līdztiesības aspekta iekļaušanu sadarbības programmās attīstības jomā. Tai ir padomnieki un kontaktpunkti dzimumu līdztiesības jautājumos visās 13 kopējās drošības un aizsardzības politikas (CSDP) misijās, kā arī kontaktpunkti dzimumu līdztiesības jautājumos vairāk nekā 80 ES delegācijās.
Pašlaik mēs pabeidzam darbu pie ziņojuma, kurā izdarīti secinājumi par dzimuma un cilvēktiesību jautājumu integrāciju kopējā drošības un aizsardzības politikā. Eiropas Savienība cieši sadarbojas arī ar pilsonisko sabiedrību, lai veicinātu sieviešu līdzdalību miera un drošības jomās.
Mēs plānojam 2011. gadā uzsākt dažus īpašus projektus, lai atbalstītu sieviešu organizācijas krīžu skartajās valstīs; projektu plānotais budžets ir EUR 2 miljoni. Vairākas ES delegācijas noorganizēja atvērto durvju dienas, lai atzīmētu Rezolūcijas Nr. 1325 desmito gadadienu un satiktu vietējās sieviešu grupas, piemēram, Kosovā, Bosnijā un Hercegovinā, Irākā.
Oktobra vidū Eiropas Savienība un Āfrikas Savienība organizēja semināru pilsoniskajai sabiedrībai Adisabebā, lai izstrādātu ieteikumus kopīgām Eiropas Savienības un Āfrikas Savienības rīcībām.
Turklāt attiecībā uz atjaunotām un izmērāmām saistībām mēs plānojam līdz gada beigām izstrādāt dažus standarta apmācības elementus dzimuma, cilvēktiesību un bērnu tiesību jomā, kurus izmantos, lai apmācītu CSDP misiju darbiniekus; līdz 2013. gadam izstrādāt vietējās stratēģijas Rezolūcijas Nr. 1325 īstenošanai sadarbības attīstības jomā vismaz 60 % no konflikta un pēckonflikta valstīm; un, visbeidzot, regulāri sniegt ziņojumus par ES saistību sieviešu, miera un drošības jomā īstenošanu, izmantojot 17 rādītājus, kurus pieņēma 2010. gada jūlijā. Pašlaik tiek pabeigts pirmais ziņojums.
Eiropas Savienība piedalījās debatēs Drošības padomē 26. oktobrī, lai atzīmētu Rezolūcijas Nr. 1325 desmito gadadienu. Pirms tam Beļģijas prezidentūra noorganizēja trīs - ministru, augsta līmeņa un ekspertu - sanāksmes Briselē, Ņujorkā un Ženēvā, lai vairotu informētību un izstrādātu ieteikumus.
Eiropas Savienība pauda aktīvu atbalstu Rezolūcijas Nr. 1325 īstenošanas paplašinātai starptautiskai uzraudzībai, jo īpaši uzsverot visus ģenerālsekretāra izstrādātos rādītājus. Tāpēc Eiropas Savienība tagad aicina ātri un operatīvi īstenot šos rādītājus.
Joaquín Almunia
Priekšsēdētāja kungs, liels paldies Beļģijas Padomes priekšsēdētājam par sacīto attiecībā uz šo tematu. Komisija pilnībā atbalsta to, ko tikko teica Padomes pārstāvis, un es vēlos pievienot trīs konkrētus jautājumus.
Pirmkārt, es vēlos teikt, ka pilnībā piekrītu Padomes priekšsēdētāja sacītajam: panākumi ir acīmredzami, jo visā pasaulē ir izstrādāti vairāk nekā 20 valstu rīcības plāni, kā arī iecelta pirmā ANO īpašā pārstāve saistībā ar vardarbību pret sievietēm bruņotos konfliktos.
Otrkārt, es vēlos uzsvērt: Komisija uzskata, ka jādara vairāk, lai novērstu vardarbību pret sievietēm un meitenēm konfliktu gadījumos, jo īpaši - seksuālu un uz dzimumu balstītu vardarbību, kas turpina notikt un izposta daudzas dzīves.
Treškārt, Eiropas Savienībai jārāda piemērs, piemērojot Rezolūciju Nr. 1325 un tās īstenošanas rezolūcijas.
Mums jāturpina pievērst uzmanība to sieviešu un bērnu vajadzībām, kurus skāruši bruņotie konflikti un arī pēckonflikta situācijas, izmantojot programmas, kuras finansē, piemēram, medicīniskos pakalpojumus izdzīvojušajiem pēc seksuālās un uz dzimumu balstītās vardarbības, strādājot kopā ar pilsonisko sabiedrību, lai veicinātu sieviešu līdzdalību miera un drošības veidošanā, un, protams, strādājot cieši kopā ar ANO pie ģenerālsekretariāta izveidoto rādītāju izstrādes.
Eiropas Savienībai jāveic arī citi pasākumi, piemēram, baronese Ashton, Komisijas priekšsēdētāja vietniece un Augstā pārstāve, ir iecēlusi pirmo sievieti - ES īpašo pārstāvi Sudānā - Dame Rosalind Marsden.
Edit Bauer
Priekšsēdētāja kungs, Rezolūcijas Nr. 1325 pieņemšana pirms 10 gadiem, ko veica ANO Drošības padome, bija vēsturisks starptautiskās sabiedrības daļas panākums un notika traģisko Dienvidslāvijas karu pieredzes ietekmē. Kari visvairāk ietekmē nevainīgus civiliedzīvotājus, kuru lielākā daļa bruņotu konfliktu laikā ir sievietes. Saskaņā ar mūsu pieredzi bruņoti konflikti bieži ir saistīti ar sieviešu izvarošanu, un nav nejaušība, ka arī Ženēvas Konvencija apliecina bieži notiekošo genocīdu.
Pat pēc konfliktiem stigmatizācija un vardarbības sekas turpina postīt upuru dzīves, jo ļaunprātīgas izmantošanas fiziskās un psiholoģiskās rētas saglabājas uz visiem laikiem, ja vien upuri izdzīvo. Tāpēc nav pārspīlēti pieprasīt, ka vardarbības pret sievietēm novēršana kļūst par sabiedrības drošības un aizsardzības politikas neatņemamu sastāvdaļu un tiek paredzēti līdzekļi, lai darītu galu vardarbībai pret civiliedzīvotājiem. Ir pienācīgi jāreaģē uz ANO veiktajiem pasākumiem, jo pat šodien kara zonās tūkstošiem sieviešu tiek izvarotas un tad padzītas no ģimenēm, tādējādi kļūstot par upuriem divreiz.
Nesen Austrumkongo vairāk nekā 8000 sieviešu tika izvarotas piecu dienu laikā, bet ir arī bēgļu nometņu jautājums, piemēram, Ašrafas nometne, kurā vēl šodien sievietes nav drošībā. Ir pamats pieprasīt, lai pieaug to sieviešu skaits, kuras piedalās miera uzturēšanas spēkos, jo sieviešu klātbūtne šādos īpašos apstākļos ir ļoti svarīga. Mēs uzskatām, ka sievietēm ir svarīgi aktīvāk piedalīties miera procesos. Mēs nevaram pieļaut, ka tās ir šādu procesu pasīvas dalībnieces vai pat upuri. Es jūtos gandarīta, ka šajā sakarā Komisija ir veikusi nopietnus pasākumus.
Maria Eleni Koppa
Priekšsēdētāja kungs, ir pagājuši 10 gadi, kopš pieņēma ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1325 par sievietēm, mieru un drošību. Tā ir svarīga gadadiena, kura šodien ir aktuālāka nekā jebkad, jo sievietes un bērni joprojām ir kara galvenie upuri.
Tūkstošiem izvarošanas gadījumi kara zonās pierāda, ka izvarošana un ļaunprātīga seksuālā izmantošana sistemātiski tiek izmantota kā kara ierocis, lai pazemotu un demoralizētu pretinieku. Daudzos gadījumos karavīri savu virsnieku vadībā sistemātiski piedalās izvarošanās, kuras nodara vēl lielāku kaitējumu pretiniekam tad, ja notiek publiski. Lai atjaunotu pašcieņu, kopiena stigmatizē, izraida vai pat noslepkavo šādas vardarbības upurus, parasti sievietes.
Mums visiem jāapvienojas šajā cīņā. Šī humānisma apkaunošana un kara noziegumi ir jāaptur. Vienlaikus mums jāpastiprina kontrole, tostarp tā, ko nodrošina zilās beretes, jo mēs esam lielā mērā tieši un netieši atbildīgi. Pret ikvienu, kas iesaistīts šādā praksē, jāpiemēro stingras sankcijas. Ir vajadzīga apmācība, kontrole, disciplīna un skaidrs signāls. Visbeidzot, mums jāparāda starptautiskajai sabiedrībai, ka mūsu nodomi ir nopietni.
Rezolūcijā Nr. 1325 konstatēts, ka sievietes var un tām ir līdzvērtīgi jāpiedalās miera un drošības veicināšanā. Sieviešu stabilāka stāvokļa nodrošināšanai jākļūst par mūsu kopīgo mērķi, iekļaujot iespēju meklēt palīdzību starptautiskajās tiesās, izmantot programmas ekonomiskai, sociālai un mentālai reintegrācijai. Viņu emancipācija un aizsardzība ir sine qua non, lai seksuālo vardarbību nekad vairs neizmantotu kā kara ieroci.
Barbara Lochbihler
Priekšsēdētāja kungs, tieši pirms 10 gadiem, pēc aicinājuma ievērot dzimumu līdztiesību konflikta un krīzes situācijās sievietes tiesības kā cilvēktiesību pamatelements pirmo reizi kļuva par ANO Drošības padomes apspriedes tematu. Tas bija pavērsiena punkts virzībā uz obligātas prasības ieviešanu starptautiskajās tiesībās par sieviešu līdzdalību lēmumu pieņemšanā miera procesos un drošības politikā.
Tā laika ģenerālsekretārs Kofi Annan 2005. gadā aicināja steidzami izstrādāt valstu rīcības plānus Rezolūcijas Nr. 1325 īstenošanai. Mēs jau dzirdējām, ka līdz šim to ir izdarījušas tikai 20 valstis, tostarp Eiropas valstis, tādas kā Zviedrija un Lielbritānija, un arī Āfrikas valstis, piemēram, Libērija un Kotdivuāra. Es uzskatu, ka visām ES dalībvalstīm jāpieņem šādi rīcības plāni. Tas attiecas arī uz tādām valstīm kā Vācija, no kuras es nāku un kura līdz šim ir atteikusies izstrādāt rīcības plānu.
Dzimuma perspektīva ir kļuvusi svarīgāka starptautiskā līmenī. Ir iecelta jauna ANO īpašā pārstāve saistībā ar seksuālo vardarbību un izveidota ANO struktūrvienība dzimumu līdztiesības jautājumos. Tomēr mums jāsaprot, ka visi šie pasākumi ir tikai agrīnajā stadijā. Runa ir par atbalsta sniegšanu sievietēm un meitenēm, kuras kļuvušas par seksuālās vardarbības upuriem. Mums intensīvāk jāstrādā ar rezolūcijām un jau esošajām palīdzības programmām. Tomēr runa ir arī par atbalstu attiecībā uz likumpārkāpēju noteikšanu un tiesāšanu, kas vienmēr jāsaista ar vietējo tiesu sistēmu reformu.
Ļoti pozitīva ir ziņa, ko Chastel kungs nodeva baroneses Ashton vārdā par EUR 2 miljonu piešķiršanu rezolūcijas atbalstam. Es vēlos skaidri pateikt, cik liela nozīme ir vietējo sieviešu tiesību nevalstisko organizāciju iesaistīšanai, lai naudu saņemtu tie, kuriem tā tiešām vajadzīga.
Eva-Britt Svensson
Priekšsēdētāja kungs, sievietes un bērni ir karu un konflikta situāciju upuri. Vardarbība, izvarošana, spīdzināšana un seksuāla uzmākšanās ir ieroči, kurus šajās situācijās izmanto pret sievietēm un bērniem. Tagad sievietes tiek atzītas par upuriem, un viņas tiešām ir upuri. Viņas par tādām tiek atzītas, cita starpā, arī tā rezultātā, ka Margot Wallström iecēla par ANO īpašo pārstāvi.
Tomēr sievietes ir ne tikai upuri; viņas ir svarīgi dalībnieki, kas veic miera un drošības darbu konfliktu novēršanai. Viņu līdzdalība darbā, lai nodibinātu mieru un demokrātiju pēc kariem un konfliktiem, ir būtiska. Viņas aktīvi piedalās valstu atjaunošanā. Neraugoties uz faktu, ka pagājuši 10 gadi pēc ANO rezolūcijas pieņemšanas, sievietes joprojām ir tikai atzītas par vardarbības upuriem. Viņas tiek ignorētas saistībā ar svarīgo atjaunošanas darbu miera un demokrātijas nodibināšanai. Neraugoties uz faktu, ka tagad mēs zinām, cik svarīga nozīme sievietēm ir šajā darbā, vīrieši joprojām ir tie, kuriem ir ietekme, pieņemot visus lēmumus. Ir pienācis laiks atzīt sieviešu spējas, tostarp saistībā ar darbu, ko veic miera un drošības jomā. Sniedzot palīdzību un piešķirot subsīdijas atjaunošanas darbam, ES jāpieprasa, lai tiek ņemta vērā dzimuma perspektīva.
Jaroslav Paška
Priekšsēdētājas kundze, ANO Drošības padomes Rezolūcija Nr. 1325 par sievietēm, mieru un drošību ir viens no pēdējiem nopietnajiem dokumentiem, kurā visas pasaules valstis paziņo par savu cieņu un godbijību attiecībā uz daiļo dzimumu.
Katrs rezolūcijas noteikums ietver dziļu jēgu un risina problēmas, kuras dzīve bieži rada vīriešu un sieviešu attiecībās, bērniem un sievietēm kļūstot par spēka, nevaldāmas varmācības un netaisnības upuriem krīzes situācijās. Attīstītās, civilizētās valstis apstiprina savas saistības, kuras paredzētas ANO Drošības padomes Rezolūcijā Nr. 1325, un cenšas, izmantojot dažādus pasākumus, radīt iespēju tās piemērot valstu un starptautiskajās iestādēs, kas iesaistītas konflikta atrisināšanā un miera procesu organizēšanā.
Tomēr daudzās jaunattīstības valstīs pasaulē, īpaši Centrālāfrikā un dažās Āzijas daļās, pastāv nopietnas problēmas attiecībā uz sieviešu un bērnu cilvēktiesībām. Barbarisko militāro režīmu rīcība balstās uz vērtību sistēmu, kas atšķiras no civilizētajā pasaulē atzītās sistēmas, un slepkavu bandas nepiešķir lielu nozīmi civiliedzīvotāju, sieviešu un bērnu cilvēka cieņai.
Manuprāt, šī ir joma, kurai mums iespējami drīz jāpievēršas un jāvelta vairāk uzmanības. Tāpēc jāveic pasākumi ES politikā, lai izdarītu stiprāku un intensīvāku spiedienu uz tiem režīmiem, kuri neievēro savu pilsoņu un iedzīvotāju pamata cilvēktiesības.
Krisztina Morvai
(HU) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, es uzskatu, ka mēs visi varētu viegli atbildēt uz jautājumu par to, kura liela cilvēku grupa ir izslēgta no lēmumu pieņemšanas procesa vai arī tikai nedaudz tajā iesaistīta, vienlaikus lielā mērā uzņemoties atbildību par politisko, ekonomisko un finanšu lēmumu sekām. Jā, kolēģi, es runāju par sievietēm un ne tikai saistībā ar bruņotiem konfliktiem, kuri ir šīs sēdes temats, bet arī saistībā ar ekonomiku, jo galu galā ļoti lielā mērā sievietes ir tās, kurām jābaro ģimene, un sievietes ir tās, kuras cieš no nabadzības kopā ar saviem bērniem. Manuprāt, tā ir galvenā ziņa šajā ANO deklarācijā - sievietēm jādod ievērojami lielākas iespējas lēmumu pieņemšanā, lai viņas varētu kļūt par savu likteņu veidotājām, nevis par upuriem.
Kādā veidā bruņoti konflikti skar sievietes? Aplūkosim Gazas piemēru. Pat tagad sievietes ir tās, kuras kopj un rūpējas par tiem ievainotajiem, kurus skārusi Izraēlas valsts nežēlība, un sievietes ir tās, kuras kopj un rūpējas par bērniem, kas rezultātā kļuvuši par invalīdiem, un sievietes ir tās, kuras ievērojami cieš no bombardēšanas un infrastruktūras izpostīšanas, ceļu un skolu sagraušanas. Mums tas jāatceras, kad mēs runājam par sieviešu ciešanām bruņotu konfliktu laikā.
Philippe Juvin
(FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, konflikta zonās vardarbības izmantošana pret sievietēm ir apzināta taktika. Izvarošana ir plaši izplatīta, sistemātiska un organizēta prakse. Tā ir kara ierocis. Mums, protams, jānosoda šī vardarbība.
Nerunājot par nosodīšanu, mums jādara kas vairāk par paziņojumu sniegšanu, citādi tie būs tikai mantras. Mums jāatrod veidi, kā rīkoties. Tāpēc, dāmas un kungi, es aicinu jūs izvērtēt trīs rīcības virzienus.
Pirmais rīcības virziens: es uzskatu, ka mums jābūt pārliecinātiem par Eiropas Savienības vajadzību stimulēt vietējo sieviešu organizācijas visās tajās konflikta situācijās, kurās ES iesaistās. Brīvības un tiesiskuma principu ievērošana uzlabosies, ja tos atbalstīs sievietes. Lai kur pasaulē sievietēm piešķir tiesības, tiek stimulēta cilvēka cieņas un līdztiesības un brālības vērtību ievērošana, kuras ir arī ES vērtības.
Otrais rīcības virziens: kad mēs, Eiropas iedzīvotāji, sniedzam atbalstu, lai palīdzētu atjaunot valstis, es uzskatu, ka mums jāapsver iespēja prasīt valdošajai varai un esošajām vietējām iestādēm, kurām mēs palīdzam, ieviest kvotas, lai nodrošinātu sieviešu līdzdalību lēmumu pieņemšanas līmeņos. Es domāju, piemēram, par Palestīnas iestādi, kurai mēs palīdzam un kuru finansējam gandrīz vienīgi mēs. Situācija Tuvajos Austrumos varētu tikai uzlaboties, ja mēs pieprasītu, lai Palestīnas iestāde ievieš kvotas, kuras ļautu sievietēm ieņemt politiski atbildīgus amatus.
Visbeidzot, trešais rīcības virziens: lai kur mēs iesaistītos ar civiliem, politiskiem vai militāriem līdzekļiem, es uzskatu, ka mums jāapņemas piešķirt sievietēm būtisku un piemērotu vietu mūsu pašu karaspēkā un operatīvajās delegācijās. Tas palīdzēs mums darboties efektīvāk un, kā liecina daudzi ziņojumi, iespējams, tādā veidā vietējie iedzīvotāji labprātāk mūs pieņems.
Marc Tarabella
(FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, ir pagājuši 10 gadi, kopš ANO Drošības padome pirmo reizi savā pastāvēšanas laikā pieņēma rezolūciju, kas norādīja uz to sieviešu īpašo situāciju, kuras dzīvo kara zonās, kā arī uz viņu nozīmi konfliktu atrisināšanā. Tomēr šodien, kad pagājuši 10 gadi pēc rezolūcijas pieņemšanas, tūkstošiem sieviešu joprojām tiek izvarotas kara plosītajās valstīs, piemēram, Kongo. Es pats esmu nežēlīgi kritizējis nesodāmību, kuru ilgus gadus bauda šo nežēlīgo noziegumu vaininieki.
Turklāt šie barbariskie akti dažreiz - vai pat bieži - notiek, ANO spēkiem esot attiecīgajā valstī. Es uzskatu, ka mums ļoti pietrūkst politisko mērķu un atbilstoša finansējuma. Īpaši es vēlos uzsvērt vajadzību apmācīt Eiropas un starptautisko organizāciju personālu uz vietas un palielināt cietušo iedzīvotāju informētību.
Ikvienam jāsaprot, ka, ņemot vērā dzimuma apsvērumus, situācija visās teritorijās uzlabosies. Mums jādara gals nesodāmībai, ko pārāk bieži bauda tie, kuri vardarbīgi izturējušies pret sievietēm, un šajā sakarā mums jāizveido atbilstoša sūdzību iesniegšanas procedūra. Mums jāpalielina arī finanšu līdzekļu apjoms, kas pieejams Eiropas iestādēs darbam pie dzimuma un cilvēktiesību jautājumiem, jo īpaši, lai īstenotu mehānismus un piekļuvi Eiropas Savienības panākumiem šajā jomā.
Es atzīmēju - kā teica Chastel kungs -, ka tiešām ir veikti pasākumi, īpaši apmainoties ar labāko praksi un piedaloties darba grupās. Turklāt 10 dalībvalstīm tagad ir valsts rīcības plāns. Es ceru, ka pārējās 17 dalībvalstis drīz izstrādās savus plānus.
Visbeidzot, es vēlos norādīt, ka es saistu lielas cerības ar nākotnes Ārējās darbības dienestu. Es ceru, ka tajā līdzvērtīgi piedalīsies sievietes un vīrieši, īpaši uz vietas. Mēs nekad nedrīkstam aizmirst to lielo nozīmi, kāda sievietēm ir konfliktu atrisināšanā vai saziņas veidošanā, kas balstīta uz uzticēšanos starp starptautisko iestāžu spēkiem un vietējiem iedzīvotājiem.
Ilda Figueiredo
(PT) Priekšsēdētājas kundze, ir ļoti svarīgi uzsvērt karu un konfliktu ietekmi uz sievietēm un bērniem tik bīstamā laikā kā šis, kad kari Afganistānā un Irākā ieilgst, tiek uzkurināti smagi konflikti, piemēram, Izraēlas okupētajās Palestīnas teritorijās vai Rietumsahārā, kuru okupējusi Maroka, pieaug nevienlīdzība, neoliberāla politika padziļina nabadzību un rodas jauni draudi, tādi kā šajā nedēļas nogalē Lisabonā NATO augstākā līmeņa sanāksmē, pieņemot jauno stratēģisko koncepciju. Reaģējot uz to, iepriekšējā sestdienā notika miermīlīga demonstrācija Lisabonas ielās, kuru organizēja "Yes to peace, no to NATO” kampaņa, kas ietver vairāk nekā 100 organizācijas. Desmitiem tūkstošu cilvēku, vīrieši un sievietes, gāja demonstrācijā, prasot mieru un sociālo taisnīgumu, kuriem ir būtiska nozīme saistībā ar drošību, un izkliedzot saukļus un pieprasot NATO likvidāciju, kodolatbruņošanos un cilvēktiesību ievērošanu miera aizsardzībā.
Vispārējā streikā, kurš Portugālē notiks rīt, vīrieši un sievietes atkal protestēs pret antisociālu politiku. Tā skar ikvienu, bet īpaši tā diskriminē sievietes. Protestētāji prasīs jaunu politiku, kura ņem vērā darba ņēmēju cieņu un veicina attīstību un sociālo progresu, kas ir miera priekšnoteikums.
Eduard Kukan
(SK) Priekšsēdētājas kundze, arī es vēlos uzsvērt Drošības padomes Rezolūcijas Nr. 1325 par mieru un drošības politiku vēsturisko nozīmi. Tā bija pirmā reize, kad ANO uzsvēra nozīmi, kāda ir sieviešu aizsardzībai un viņu pilnīgai iesaistīšanai miera veidošanā, miera uzturēšanā un konfliktu novēršanā.
Jāsaka, ka pēdējos 10 gados veikti daudzi pasākumi, lai sasniegtu šo mērķi. Tomēr sieviešu ļaunprātīga izmantošana joprojām ir galvenā konfliktu īpatnība. Turklāt ir satraucoši pieaudzis biežu un sistemātisku vardarbības pret sievietēm gadījumu skaits gan konfliktu laikā, gan pēc tiem.
Es nesaukšu konkrētus skaitļus, bet ir jāpiemin briesmīgie notikumi Kongo Demokrātiskajā Republikā, Darfūrā, Ruandā, Libērijā, Sjerraleonē un Bosnijā. Es esmu personīgi saticies un runājis ar sievietēm, kuras bija vardarbības upuri kara laikā bijušajā Dienvidslāvijā. Viņu stāsti ir šausmīgi. Viņas izvaroja, spīdzināja un pazemoja. Daudzas tika izstumtas pat pēc tam, kad konflikts bija beidzies.
Tādējādi pat konflikta beigas negarantē, ka vardarbība pret sievietēm beidzas. Mums tas vienmēr jāatceras.
Sieviešu aizsardzība un viņu līdzdalības miera un drošības veidošanā veicināšana ir Rezolūcijas Nr. 1325 galvenais mērķis. Diemžēl daudzos gadījumos tas vēl nav sasniegts. Es esmu pārliecināts, ka mums ir reāla iespēja mainīt notikumu gaitu. Tomēr ir vajadzīga mūsu politiskā griba, ja vēlamies radīt faktiskus nosacījumus. Lai īstenotu šo uzdevumu, es uzskatu, ka Augstā pārstāve baronese Ashton un Eiropas Ārējās darbības dienests varētu dot pozitīvu ieguldījumu, kurš ievērojami stiprinātu ES nozīmi šīs svarīgās rezolūcijas īstenošanā.
Sabine Lösing
(DE) Priekšsēdētājas kundze, kari un to sekas turpina nesamērīgi smagi skart sievietes un bērnus. Tomēr sieviešu tiesības nedrīkst ļaunprātīgi izmantot, lai piešķirtu leģitimitāti militārām operācijām. Kongo Demokrātiskās Republikas piemērs rāda, ka militāri pasākumi nepalīdz aizsargāt, nodrošināt vai nostiprināt sieviešu tiesības. Diemžēl tieši pretēji. Kara dēļ sieviešu stāvoklis Afganistānā šodien ir sliktāks nekā agrāk. Rezolūcijā Nr. 1325 dotais solījums var tikt izpildīts, tikai izvairoties no konflikta un veicot tikai civilus pasākumus kara un konflikta situācijās. Tāpēc es uzskatu, ka ir pilnīgi nepieņemami sagrozīt šo rezolūciju, izvirzot mērķi palielināt to sieviešu skaitu, kuras iesaistītas karošanā. Es aicinu ES principiāli apturēt atbalsta sniegšanu, tostarp atbalstu iekārtu iegādei un apmācībām, tiem režīmiem un militāriem spēkiem, kuri sūta uz bruņotiem konfliktiem bērnus kareivjus, pārkāpj cilvēktiesības vai veic sistemātiskus seksuālas vardarbības aktus.
Edite Estrela
(PT) Priekšsēdētājas kundze, Drošības padomes rezolūcijas un attīstības atbalstīšanas plāni ir jau pieminēti, uzsverot panākumus šajā jomā, bet faktiski sievietes joprojām ir galvenie bruņotu konfliktu upuri. Viņas ir upuri, nevis lēmumu pieņēmējas. Sievietēm jāpiedalās visā konfliktu novēršanas un atrisināšanas procesā. Ja politikas veidošanas vadošajos amatos būtu vairāk sieviešu, tostarp saistībā ar ekonomisko lēmumu pieņemšanu, pasaule noteikti būtu mierīgāka un drošāka, un mēs visi gūtu labumu no augstāka attīstības līmeņa un labākiem dzīves apstākļiem. Tāpēc mums jāiesaista vairāk sieviešu visos lēmumu pieņemšanas līmeņos. Kā jau šeit minēja, sievietēm jāpiedalās visā šajā procesā un jābūt tā dalībniecēm; to nevar vadīt tikai vīrieši.
Antonyia Parvanova
Priekšsēdētājas kundze, runājot par sievietēm konflikta zonās, mums jāņem vērā, ka, neraugoties uz pastiprinātiem centieniem un labiem panākumiem, piemēram, bijušās komisāres Margot Wallström iecelšanu par ANO ģenerālsekretāra īpašo pārstāvi saistībā ar seksuālo vardarbību konflikta zonās, kā arī nesen radīto "UN Women”, joprojām šajā jomā ir vajadzīga turpmāka rīcība, lielāka informētība un praktiska politiska darbība.
Es vēlos uzsvērt faktu, ka ir svarīga partnerība starp parlamentāriešiem, ES un ANO dalībvalstu valdībām, iestādēm un pilsonisko sabiedrību, lai veidotu atbalstu tiem mērķiem, kas izvirzīti starptautiskās konferences par iedzīvotājiem un attīstību rīcības programmā attiecībā uz tūkstošgades attīstības mērķiem.
Dzimumu līdztiesības kontekstā mums kopīgi jāapņemas virzīt šo jautājumu, nodrošināt sievietēm labāku pārstāvību, lai novērstu karu, atjaunotu mieru un risinātu pēckonflikta situācijas, ņemot vērā, ka sievietēm var būt liela nozīme miera uzturēšanā, ja tās pienācīgi atbalsta un atbilstoši iesaista.
Nobeigumā es vēlos norādīt, ka ES ir izšķiroša nozīme šo mērķu virzīšanā, lai sasniegtu taisnīgu un ilgtspējīgu risinājumu. Mūsu galvenais pienākums un svarīga politiskā loma ir strādāt kopā, lai atrisinātu sieviešu stāvokli konflikta zonās, novēršot karu un uzturot starptautisku mieru un drošību.
Diane Dodds
Priekšsēdētājas kundze, es gribu paust atbalstu Rezolūcijai Nr. 1325. Es vēlos pievērst Parlamenta uzmanību stāvoklim Ziemeļīrijā, kur ir ļoti aktīvas sieviešu organizācijas - organizācijas, kuras ir bijušas labais spēks valstī.
Pirms darba Parlamentā es pārstāvēju Rietumbelfāstu Ziemeļīrijas Asamblejā un Belfāstas Shankill rajonu vietējā pašpārvaldē. Tās ir teritorijas, kuras vairāk nekā 30 gadus postīja vardarbība, uz ko aicināja īru republikāņu teroristu kampaņa, un vardarbība kopienas iekšienē.
Tajā laikā tādas grupas kā "Women's Centre” bija saistošais spēks, kurš vairoja kopienas spēju un veidoja saiknes ar sieviešu grupām citās kopienās. Viņas ir parastas sievietes, kuras sevi pierādījušas kā līderes un izcilu paraugu citām valstīm un kopienām, kas saskaras ar terorismu un vardarbību.
Šodien tādas grupas kā "Shankill Women's Centre”, "Foyle Women's Network”un "Training for Women” ne tikai veido kopienas attiecības Ziemeļīrijā, bet arī dod iespēju sievietēm darba tirgū, izmantojot izglītību un apmācību. Tā ir virzība uz priekšu, kolēģi.
Norica Nicolai
(RO) Priekšsēdētājas kundze, es ceru, ka šīs debates šodien nav tikai izdevība atzīmēt Rezolūcijas Nr. 1325 gadadienu, bet arī jauns sākums un jauna pieeja šim jautājumam, kurš īstenībā pastāv tajos pašos veidos, kuri noveda pie Rezolūcijas Nr. 1325 pieņemšanas.
Es neuzskatu, ka ar paziņojumiem pietiek, īpaši ar tādiem paziņojumiem, kuri attēlo realitāti atšķirīgi. Es uzskatu, ka mums ir jārīkojas, un Eiropas Savienības uzdevums ir esošajā drošības politikā izveidot sākotnējo rīcības kodeksu, kuru piemērot gan konflikta, gan pēckonflikta darbībās, lai gan mums jau ir Ženēvas Konvencija, kurā nosodīta vardarbīga rīcība konfliktos. Es uzskatu, ka šāds rīcības kodekss nodrošinātu Eiropas Savienībai pievienoto vērtību, iezīmētu virzību uz šī jautājuma atrisināšanu.
Bez šaubām, citiem iesaistīšanas aspektiem jāsniedz pastāvīgs finansiāls atbalsts, pamatojoties uz mūsu attīstības projektu stratēģiju.
Anna Záborská
(SK) Priekšsēdētājas kundze, mēs atzīmējam ANO Rezolūcijas Nr. 1325 desmito gadadienu un gandrīz katru dienu saņemam ziņojumus par citām rezolūcijām un paziņojumiem, kuru mērķis ir palīdzēt sievietēm. Tomēr es šaubos, vai mēs pietiekami uzraugām to izpildi.
Tiek izstrādāts arvien vairāk un vairāk dokumentu, bet sieviešu stāvoklis uzlabojas ļoti lēni. Mūsu pienākums ir strādāt saskaņā ar visu sieviešu tiesībām un tās aizsargāt, lai viņas varētu pilnībā integrēties sabiedrībā, neraugoties uz savu stāvokli, izcelsmi vai statusu.
Viņu pienākumi sākas jau ģimenē, ne tikai tāpēc, ka viņas ir neaizvietojamas, mācot bērniem augstu vērtēt cilvēka cieņu, bet arī tāpēc, ka ir sievietes, kuras, apzinoties draudus savām ģimenēm, iesaistās militāru konfliktu novēršanā un risināšanā. Tomēr, kamēr sievietes jūtas droši savā ģimenē un savā valstī, nav iespējams runāt par mieru, un ne tikai tajās valstīs, kurās nav kara.
Olivier Chastel
Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, es pilnībā piekrītu Parlamentam ļoti daudzos jautājumos. Kā es varētu nepiekrist Juvin kunga un Tarabella kunga aicinājumam izveidot Eiropas Ārējās darbības dienestu, kurš pavērtu labu iespēju stiprināt ES politiku sieviešu, miera un drošības jomā? Dienesta veidošanas procesā pastāvīgi jāatceras, ka galvenais uzdevums ir nodrošināt sieviešu lielāku pārstāvību katrā līmenī, tostarp personāla vienībās, un īpaši augstākajā līmenī.
Baronese Ashton nepārprotami strādā šajā jomā. Šajā sakarā viņa ir veikusi dažus pasākumus, piemēram, ieceļot Rosalind Marsden kā pirmo sievieti ES par īpašo pārstāvi Sudānā. Septembrī viņa iecēla 29 cilvēkus vadītāju amatos delegācijās, tostarp septiņas sievietes par delegāciju vadītājām, kas patiesībā ir sieviešu skaita pieaugums šajā līmenī 50 % apmērā.
Vienlaikus, tā kā ES cenšas stiprināt savas spējas attiecībā uz sieviešu līdzdalību, mieru un drošību, mēs uzskatām, ka ir svarīgi arī veikt pasākumus, kas palielina informētību citās organizācijās un valstīs. Tas ir saistīts ar speciāliem apmācību pasākumiem. Daudzi jau runāja arī par šo jautājumu. Savienība, izmantojot Eiropas Demokrātijas un cilvēktiesību instrumentu, atbalsta ANO, kas īsteno rezolūciju par sievietēm, mieru un drošību sevišķi skartajās valstīs un reģionos, piemēram, Pakistānā, Afganistānā, Gruzijā, Armēnijā, Azerbaidžānā un Fergānas ielejā, kas ietver Uzbekistānu, Kirgizstānu un Tadžikistānu.
Visbeidzot, Eiropas Savienība turpina uzskatīt, ka jāpalielina to pienākumu skaits, ko deleģē starptautiskā līmenī. Savienība uzskata, ka Drošības padomei jāizveido darba grupa, lai novērtētu attīstību Rezolūcijas Nr. 1325 īstenošanas jomā un izstrādātu ieteikumus Padomei, kā risināt problēmas un novērst esošos trūkumus, kā arī paātrināt šīs rezolūcijas īstenošanu.
Tāpēc Savienība aicināja Drošības padomi divkāršot pūles cīņā pret nesodāmību. Mērķtiecīgi un pakāpeniski pasākumi jāpiemēro pret jebkuru konfliktā iesaistīto pusi, kas atbildīga par nopietniem sieviešu tiesību pārkāpumiem.
Es esmu pārliecināts, ka Eiropas Parlaments turpinās atbalstīt Savienības un dalībvalstu veiktos pasākumus šajā jomā.
Priekšsēdētāja
Es esmu saņēmusi sešus rezolūcijas priekšlikumus par šo tematu no dažādām politiskajām grupām.
Debates tiek slēgtas.
Balsošana notiks ceturtdien, 25. novembrī plkst. 12.00.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Corina Creţu
Visi pārliecinoši veiktie pasākumi - rezolūcijas un valstu un starptautiskie plāni sieviešu aizsardzības līmeņa uzlabošanai konflikta zonās - cietuši neveiksmi šī barbariskā ieroča - seksuālās vardarbības - ierobežošanā, kuru bieži izmanto modernajā karā. Gluži pretēji, nesodāmība nodrošina apstākļus, kuri veicina tādas prakses izplatību, kas ir diametrāli pretēja mūsu vērtībām. Es esmu kopā ar citiem atkārtoti uzstājusies pret masveida izvarošanas aktiem, kas notikuši Kongo, Libērijā un citās konflikta zonās, īpaši Āfrikā. Tūkstošiem sieviešu, kļūstot par seksuālās izmantošanas un vardarbības upuriem, tiek nolemtas arī nākotnē nest sociālo stigmu un briesmīgu slimību slogu, piemēram, HIV.
Starptautiskā diena pret vardarbību pret sievietēm, kuru mēs atzīmējam 25. novembrī, mums atgādina, ka sievietes kļūst par upuriem arī vardarbības ģimenē dēļ, kura notiek satraucoši bieži, izvarošanas laulībā, seksuālās uzmākšanās un cilvēku tirdzniecības dēļ. Uz dzimumu balstīta vardarbība, vienalga, vai tā notiek mājās vai bruņota konflikta zonās, ir viens no visnopietnākajiem cilvēktiesību pārkāpumiem, kam jāizrāda pretestība un kas atbilstoši jāsoda.
Lena Kolarska-Bobińska
Gadu gaitā miera misiju tradicionālā nozīme ir mainījusies. Tagad tās nozīmē ne tikai pamiera nolīgumu izpildes vai robežu starp valstīm ievērošanas uzraudzīšanu. Pašlaik misijas tiek iesaistītas vairākos "ieteikuma” pasākumos - cilvēktiesību un demokrātijas veicināšana ļoti dažādos veidos, vēlēšanu organizēšanas atbalstīšana un tiesiskuma atjaunošana. Rezolūcijas Nr. 1325 desmitajā gadadienā uzmanība jāpievērš īpašajai sieviešu nozīmei šajos procesos. Daudzos gadījumos viņām labāk padodas veikt miera misiju uzdevumus. Cita starpā, es uzskatu, ka tas ir darbs ar seksuāla rakstura vardarbības un vardarbības, kas balstīta uz seksuālo diskrimināciju, upuriem. Sievietes strādā sieviešu cietumos, palīdz sociālajā reintegrācijā un vada vairākus apmācību veidus. Mēs daudz runājam par sieviešu līdzdalības politikā un uzņēmējdarbībā palielināšanu. Nevienā no šīm jomām joprojām nav iespējams sasniegt pilnīgi vienlīdzīgas iespējas. Tāpēc jāatgriežas pie šiem jautājumiem un uzmanīgi jāskatās, kā tiek ievēroti pieņemtie tiesību akti, lai Rezolūcijas Nr. 1325 pieņemšanas piecpadsmitajā vai divdesmitajā gadadienā mēs varētu teikt, ka visi noteikumi ir īstenoti.
