Vzhodno partnerstvo (razprava) 
Predsednik
Gospe in gospodje, prva današnja točka je izjava Komisije o vzhodnem partnerstvu.
Benita Ferrero-Waldner
članica Komisije. - Gospod predsednik, zelo sem vesela, da sem ob ravno pravem času dobila priložnost za razpravo o vzhodnem partnerstvu. Gre za enega od paradnih konj zunanje politike Evropske unije, njegova strateška utemeljitev pa je jasna: več varnosti, več stabilnosti in več napredka v našem vzhodnem sosedstvu.
Konflikt v Gruziji in plinska kriza v Ukrajini sta le dva primera občasnih kriz in nestabilnosti na tem območju. Obe krizi sta imeli neposredne posledice za Unijo in njene državljane. K njima pa moramo sedaj prišteti še finančno krizo, ki je še posebej močno prizadela naše vzhodne sosede. Vsaka kriza resda zahteva takojšen in primeren odziv, vendar pa moramo pripraviti tudi srednjeročne in dolgoročne ukrepe za preprečevanje novih problemov; poleg reševanja teh perečih zadev si naše vzhodne sosede želijo tudi močnejših povezav z Evropsko unijo - vsaka sicer na svoj način. Prav tako potrebujejo intenzivnejšo pomoč pri krepitvi svojih demokratičnih ustanov, suverenosti in vladavine prava.
Evropska unija se lahko odzove na te izzive in se tudi mora odzvati, zato lahko rečemo, da je vzhodno partnerstvo naš politični odgovor. Večja podpora reformam in pomoč partnerjem pri usklajevanju s pravnim redom Skupnosti bosta našim vzhodnim sosedam pomagala doseči stabilnost.
Komisija je 3. decembra 2008 na mojo pobudo predložila ambiciozno sporočilo o vzhodnem partnerstvu. Temeljilo je na idejah naših čeških, poljskih in švedskih prijateljev in črpalo iz številnih predlogov Evropskega parlamenta, vključno s sporazumi o širokem območju proste trgovine, večjo mobilnostjo ljudi in obsežnejšim financiranjem. V okviru vzhodnega partnerstva smo predlagali tudi nadgradnjo medsebojnih političnih odnosov prek pridružitvenega sporazuma z vsakim partnerjem posebej - vendar pa šele zatem, ko izpolnijo ustrezne kriterije na področju političnih reform.
Predlagali smo ukrepe za izboljšanje sodelovanja na področju energetske varnosti in, kar je posebnega pomena, za povečanje podpore gospodarskemu in družbenemu razvoju, ki bi odpravljal neravnovesja znotraj držav, ki pogosto delujejo kot destabilizacijska sila. Predlagali smo tudi postavitev večstranskega okvira za vzhodno partnerstvo s štirimi tematskimi področji sodelovanja: prvič, demokracija in stabilnost upravljanja, drugič, gospodarska integracija in konvergenca s politikami EU, tretjič, energetska varnost in, četrtič, povezovanje ljudi.
Predlagali smo, naj pobuda Evropskega parlamenta Euronest postane sestavni del vzhodnega partnerstva in naj se vzpostavi parlamentarna trojka vzhodnega partnerstva za Evropski parlament, OVSE in Svet Evrope.
Da bi izvedla vse te ukrepe in pospešila podporo notranjim reformam, je Komisija zaprosila za 350 milijonov EUR dodatnih sredstev za štiriletno obdobje. Ta znesek predstavlja samo 3,1 % paketa Evropskega instrumenta sosedstva in partnerstva, kar je precej manj od naknadno dodeljenih sredstev za zasedeno palestinsko ozemlje samo v letih od 2007 do 2009. Skratka, to ni pretirano visok znesek: gre za nujen vložek v našo dolgoročno varnost.
Vem, da bi nekateri med vami želeli narediti več za naše vzhodne sosede. Pravite, da predlogi Komisije ne sežejo dovolj daleč in da so prepočasni, zlasti na področju mobilnosti ljudi, vendar pa drugi pravijo ravno nasprotno. Zato moramo doseči pravo ravnotežje med ambicijo in stvarnostjo ter ukrepati hitro.
Veseli me, da vsi stremimo k temu, da bi naše vzhodne sosede postopoma približali Uniji in obenem odpravili vse, kar ogroža njihovo stabilnost. Vzhodno partnerstvo je ključno sredstvo za dosego tega cilja.
Upam, da bo današnja razprava poslala tehtno sporočilo 27 državam članicam neposredno pred zasedanjem Evropskega sveta in v času priprav na vrhovno zasedanje vzhodnega partnerstva 7. maja 2009.
Vzhodno partnerstvo se dotika samega jedra izzivov, s katerimi se danes soočamo. Je v neposrednem strateškem interesu EU: nova varnostna kriza v vzhodnem sosedstvu ne bi vplivala samo na naše sosede, ampak na vso EU in njene državljane. Zato sem zelo hvaležna za podporo, ki jo je izkazal Parlament, in se veselim dela z vami, tako glede vaših prispevkov kot tudi samega izvajanja.
Charles Tannock
v imenu skupine PPE-DE. - Gospod predsednik, kot poročevalec za vzhodno dimenzijo evropske sosedske politike toplo pozdravljam obvezo Komisije, da bo v okviru novega vzhodnega partnerstva poglobila odnose s šestimi državami na vzhodu. Pomembno je poudariti, da vzhodno partnerstvo samo po sebi ne bi smelo izključiti možnosti, da nekatere od teh držav nekega dne postanejo polnopravne članice EU. Na primer, kot dobro veste, sem že dolgo zagovornik članstva Ukrajine v EU in še vedno sem trdno prepričan, da je vključitev Ukrajine v strateškem interesu EU.
Prav tako pozdravljam ustanovitev novega parlamentarnega telesa, Euronest, ki deluje kot forum med poslanci Evropskega parlamenta in nacionalnimi poslanci, s katerim lahko prek dialoga okrepijo svoje demokratične mandate, saj lahko na primer pripomorejo k reševanju spora med Armenijo in Azerbajdžanom glede Gorskega Karabaha in v pogajanjih o prostotrgovinskih sporazumih in vizah prek novih pridružitvenih sporazumov. Ne glede na vse pa upam, da vzhodno partnerstvo ne bo vodilo k novim razkolom med državami, vključenimi v partnerstvo, in tistimi izven njega, ki so še dlje proti vzhodu. Upoštevati moramo, da se države v osrednji Aziji, kot so Turkmenistan, Kazahstan in Uzbekistan, že ozirajo proti zahodu v pričakovanju pomoči in sodelovanja EU. Zato moramo paziti, da ne zanemarimo svojih odgovornosti do Srednje Azije le zato, ker želimo krepiti odnose z državami, ki neposredno mejijo na EU na vzhodu.
Glede Belorusije naj povem, da sem vedno zelo vztrajno kritiziral diktaturo Lukašenka. Ne glede na to pa pozdravljam nedavno otoplitev v odnosih. Dolgo sem zagovarjal pristop korenčka in palice, vendar pa bi morali prizadevanja predsednika Lukašenka k demokratični reformi in odprtosti priznati in jih nagraditi s tesnejšimi povezavami z Evropsko unijo.
Glede možnosti, da bi gospodu Lukašenku dovolili udeležbo na vrhovnem zasedanju v Pragi ob zagonu novega vzhodnega partnerstva v mesecu maju, pa menim, da je to verjetno še preuranjeno, saj mora predsednik Lukašenko sprva pokazati nepreklicno zavezanost skupnim vrednotam EU in demokraciji.
Hannes Swoboda
v imenu skupine PSE. - (DE) Gospod predsednik, komisarka, zahvaljujem se vam za mnenje in predanost temu vprašanju.
Rad bi izpostavil, kar ste dejali, namreč, da se v sosedskih odnosih soočamo z velikimi izzivi na področju stabilnosti, demokratičnih sprememb in sedaj seveda tudi gospodarskega razvoja. Sedaj je tudi primeren čas, da izrazimo svojo zavezanost in pripravljenost za tesno sodelovanje z našimi vzhodnimi sosedami.
Jasno je - kar moramo tudi odkrito povedati -, da je vpliv, ki ga imamo kot Evropska unija na svoje vzhodne sosede, v našem interesu. Zato želimo svoj vpliv razširiti brez nasilja, groženj in prisile, ampak s ponujanjem podpore ravno tistim državam, ki iščejo pot k stabilnosti in demokratičnim spremembam. Upam, da resnično vse stremijo k demokratičnim spremembam, zlasti sedaj, ko jih pestijo hudi gospodarski problemi, kot vidimo na primeru Ukrajine.
Vsi gospodarski problemi niso nastali po njihovi krivdi, za nekatere pa so seveda tudi sami do neke mere odgovorni. Prav tako se moramo zavedati, da moramo biti do nekaterih zadev kritični. Ravno zato, ker ponujamo svojo podporo, moramo tudi kritizirati tisto, kar si po našem mnenju zasluži kritiko, in zahtevati vse, kar je potrebno, da te države dobro odigrajo svojo vlogo. Tu imam zlasti v mislih Ukrajino, h kateri se bom kmalu vrnil.
Izredno pomembno je, da vzhodnega partnerstva ne uporabljamo kot orodje proti Rusiji, ampak kot sredstvo krepitve držav, ki na eni strani mejijo na Evropsko unijo, na drugi pa na Rusijo, saj bo, če gre vse po sreči, Rusija postala naš partner, zlasti v povezavi s to politiko.
Zelo me veseli, da Združene države in predsednik Obama, skupaj s podpredsednikom Bidenom in državno sekretarko Clintonovo, sedaj zasledujejo drugačno politiko. Ne smemo se bati kritizirati notranje dogodke v Rusiji. Vseeno pa bi morali pritisniti na gumb za ponovni zagon, o katerem je gospod Biden govoril v Münchnu, in tako ponuditi Rusiji možnost, da odpre novo poglavje v odnosih.
Naj dodam, da moja skupina ni pretirano zadovoljna s tem, da poročilo gospoda Onyszkiewicza, kot je bilo dogovorjeno na Odboru za zunanje zadeve, ne povzema, kar trenutno ponujajo ZDA. Zaostajamo za ZDA. To je strašno. Morali bi se premakniti naprej skupaj z ZDA, pri tem pa seveda v ospredju ohranjati vprašanje človekovih pravic. To je nujno potrebno in upam, da bomo lahko še vedno pripravili skupno resolucijo o Rusiji. To je po mojem mnenju ključnega pomena.
Omenil sem že, da naša ponudba, naše vzhodno partnerstvo, ne pomeni, da vsepovprek odobravamo, kar se dogaja v naših sosednjih državah. Če za primer vzamem Ukrajino, tej državi ne bi smeli dajati vtisa, da "bo ne glede na to, kaj počne, kakšne spore ima in katerih problemov ne uspe rešiti, vedno imela podporo Evropske unije". Vodilne sile v Ukrajini morajo probleme reševati skupaj, saj je plinska kriza povezana s sporom v političnih krogih Ukrajine in je to za nas popolnoma nesprejemljivo. Ni moj namen obtoževati - vsak si lahko ustvari svoje mnenje. Vseeno pa je absolutno pomembno, da je tudi Ukrajini to popolnoma jasno. Enako velja za Gruzijo in za ostale države. Evropska unija je predstavila svojo ponudbo in upam, da jo bodo naše vzhodne sosede sprejele, obravnavale z vso resnostjo in tudi vzpostavile stabilnost in demokracijo.
István Szent-Iványi
v imenu skupine ALDE. - (HU) Vzhodno partnerstvo kot logična in nujna nova prednostna naloga, ki je posledica širitve na vzhod, je morda najambicioznejša pobuda zunanje politike ponovno združene Evrope. Korak je sicer v pravo smer, vendar pa bo smiseln in uspešen samo, če bo podprt s pravo politično voljo. Zato ni dovolj, da na obstoječo sosedsko politiko samo prilepimo novo nalepko, ampak moramo svoj pogled usmeriti daleč prek obstoječih politik in si postaviti daljnosežnejše cilje.
Prva naloga je nedvomno sprememba obstoječih sporazumov o sodelovanju v pridružitvene sporazume. V okviru tega postopka je potrebno ustanoviti stalno institucionalno organizacijo, vendar pa to ni najpomembneje. Srečanja vodij držav ali vlad in ministrska srečanja so nedvomno nujna, vendar pa lahko obrodijo sadove le, če se v dveh temeljnih stebrih pokaže pravi napredek. Cilj je vzpostavitev območja proste trgovine s prostotrgovinskimi sporazumi in postopno opuščanje vizumske obveznosti. Zavedamo se, da sta oba cilja v tem trenutku precej oddaljena. Države, o katerih razpravljamo, na to še niso pripravljene in vzhodno partnerstvo jim mora pomagati, da čim prej izpolnijo pogoje, saj je to v korist vseh. Plinska kriza v preteklih mesecih je pokazala, kako ranljiva je Evropa na področju energetike. Zato je posebej pomemben del sporazumov sodelovanje na področju energetike, v katerega se lahko vključijo tranzitne države, kot sta Belorusija in Ukrajina, ali države izvoznice, kot je Azerbajdžan. Menimo, da je to izrednega pomena.
Naj poudarim, da mora to sodelovanje posredovati tudi vrednote. Vzhodno partnerstvo bo uspešno, če bodo vrednote demokracije, vladavina prava, človekove pravice in pravice manjšin nenehno v ospredju in bomo poleg ponujanja pomoči partnerjem za spodbujanje napredka od njih tudi zahtevali, da odgovarjajo za svoje ravnanje na teh področjih. Vzhodno partnerstvo mora biti odprto tudi za Belorusijo, vendar šele takrat, ko so izpolnjeni določeni pogoji. Jasno je treba pokazati, da oddaljevanje od Rusije samo po sebi ne pomeni približevanja Evropi. Dejstvo je, da jih čaka še veliko dela pri zagotavljanju človekovih pravic in demokracije, preden se ta pot do sodelovanja odpre tudi zanje. Vzhodno partnerstvo seveda prinaša določne posledice za proračun: za nekaj naslednjih let smo namenili 350 milijonov EUR - in to verjetno ne bo dovolj. Naloga Parlamenta je zagotoviti potrebno finančno podporo, zato moramo prepoznati, da je najpomembnejši motivacijski dejavnik partnerjev v vzhodnem partnerstvu njihovo stremljenje k Evropi. Hvala.
Konrad Szymański
v imenu skupine UEN. - (PL) Gospod predsednik, napoved vzhodnega partnerstva je med našimi vzhodnimi sosedami vzbudilo novo upanje. Če jim to upanje ponovno vzamemo, bomo v vseh pogledih omejili svoj vpliv na vzhodu. Naše sosede bodo tako padle pod vpliv Rusije, za katero sta značilna nestabilnost in avtoritativen režim. V primeru Belorusije vas pozivam k previdnosti. Sedanje obljube države, da bo vzpostavila demokracijo, so še vedno brez osnove. Medtem pa beloruske oblasti deportirajo katoliške duhovnike, ki sodelujejo s televizijsko postajo BelSat, in jim ne dovolijo uradne registracije v Minsku. Mladi, ki podpirajo opozicijo, so prisilno rekrutirani v vojsko. Poskusi, da bi krizo izrabili kot izgovor za zavrnitev financiranja vzhodnega partnerstva in upočasnitev postopka sklenitve sporazumov o prosti trgovini in ukinitvi vizumov, so recept za katastrofo za Evropsko unijo v tem delu sveta. Če se to zgodi, nikar ne godrnjajte o politikah Moskve. Potrebni instrumenti so nam na voljo danes. Če je vzhodno partnerstvo samo nova preobleka za staro vsebino, potem ne smemo biti presenečeni, če nam na vzhodu spodleti.
Jacek Saryusz-Wolski
- Gospod predsednik, sprva naj pozdravim pobudo Komisije, ki je zelo dobro pripravljena. Drugič, ne gre le za vzhodno politiko Unije, ampak za novo formulo, zato bi se morali vprašati, kakšna je dodana vrednost. Rekel bi, da poleg vsega, kar poskušamo napraviti ne glede na to, ali je bilo doslej uspešno ali ne, želimo pridobiti prijatelje okrog nas, ki so obenem tudi med seboj prijatelji. To je ključnega pomena za stabilnost in varnost Evropske unije. V tej večstranski razsežnosti vidim dodano vrednost tega novega projekta. Upam, da bo ga bo Evropski svet marca odobril. Vemo, da je to prednostna naloga češkega predsedstva - čeprav nimamo te sreče, da bi češkega ministra videli v tej sejni dvorani.
Pridružitveni sporazumi igrajo ključno vlogo in si morajo biti podobni, vseeno pa se morajo prilagoditi možnostim in dejanski uspešnosti vsake od šestih strank v tem večstranskem sporazumu. Energetska varnost je, kot je že bilo rečeno, ključnega pomena. V našem ključnem interesu in v interesu šestih držav je, da nas ta dostop do energetske varnosti poveže.
Med razpravo se je pojavilo vprašanje, ali naj v to vključimo tudi tretje države. Menim, da je pristop, ki ga uporabljamo pri Turčiji in Rusiji in temelji na obravnavi posameznih primerov, pravilen. Belorusijo bi seveda morali povabiti, vendar pod določenimi pogoji in s postavitvijo minimalnih pragov za temeljne vrednote.
Zelo nas veseli, da je komisarka opazila in upoštevala, da bo parlamentarna skupščina vzhodnega sosedstva, Euronest, ki jo je vzpostavil Parlament, sestavni del projekta.
Financiranje, ki se ga moramo ustrezno lotiti, pa spada v naslednji finančni načrt. Zaenkrat upam, da bo 600 v redu, vendar pa imam pomembno pripombo, s katero želim nekaj razjasniti. Tega ne smemo storiti v škodo ali na račun južnega sosedstva. Južno in vzhodno sosedstvo morata biti v tem oziru sinergična in simetrična.
Kristian Vigenin
(BG) Gospod predsednik, komisarka, predlog Komisije lahko pozitivno ocenimo. Njegov čas je idealen, saj v trenutni krizni situaciji vse evropske države potrebujejo solidarnost. O vprašanju solidarnosti med novimi in starimi državami članicami smo dokaj obširno razpravljali včeraj in predvčerajšnjim. Do neke mere je to umeten argument, vendar pa trenutno odzvanja v glavah mnogih ljudi. Ravno vzhodne sosede Evropske unije v tem trenutku potrebujejo posebno solidarnost, saj nimajo praktičnih podpornih mehanizmov, kot jih imajo njihove neposredne sosede na zahodu. Zato jim bo takšna pobuda dala pomembno zagotovilo, da jih Evropska unija ni pozabila in da je pripravljena vlagati v razvoj medsebojnih odnosov.
Lahko tudi rečemo, da je ta pobuda dobra, vendar pa bomo morali odslej paziti tudi na to, kako se bo razvijala, saj smo bili že večkrat priča postopnemu zamiranju dobrih pobud. Po drugi strani pa so si nekatere države, katerim je ta pobuda namenjena, postavile članstvo v Evropski uniji za svoj poglavitni cilj. V tem smislu je zelo pomembno, da tega vidika vzhodnega partnerstva niti mi niti naše vzhodne sosede ne dojemamo kot poskus, da bi ta pobuda kratkomalo nadomestila njihovo članstvo. Z ozirom na to, komisarka, pričakujem, da nam boste na podlagi svojih stikov lahko povedali, kako to pobudo sprejemajo naše vzhodne sosede. Uradno so se seveda zavezale, da jo bodo podprle, vendar pa me z vidika njihovega morebitnega članstva v prihodnosti še posebej zanima, ali imajo morda tudi one enake dvome.
Menim tudi, da tej pobudi manjka element, ki so ga izpostavili tudi kolegi, namreč vloga Rusije. Seveda se vsi zavedamo, kako občutljiva je ta zadeva, saj so države, o katerih govorimo, sosede ne le Evropske unije, ampak tudi Rusije. Za nas je prav tako pomembno, da razvijemo odnose z Rusijo v povezavi s temi državami, tako da se med Evropsko unijo in Rusijo ne pojavi rivalstvo in da ne pride do trčenja dveh glavnih vplivov v teh državah in posledične nestabilnosti. Dejansko smo do neke mere priča prav temu. Nekatere države so dobesedno razklane in njihovi državljani so razpeti med pričakovanji Rusije in Evropske unije. Menim, da moramo biti dejavnejši in tem državam ponuditi precej več.
Naj zaključim z mislijo, da podpiram omilitev zahtev za vizume, kar je zelo pomemben korak, vendar pa bi želel v tej pobudi videti več ukrepov na področju izobraževanja in izmenjav, vse to pa je povezano s širjenjem stikov med državljani teh držav in Evropske unije ter seveda izboljšanjem njihovega poznavanja Evropske unije. Hvala.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Politika vzhodnega partnerstva je izjemno pomembna politika, enako kot projekt Euronest, ki ga moramo udejanjiti v bližnji prihodnosti. Zato sem prepričana, da moramo poiskati dodatnih 350 milijonov EUR, ki jih potrebujemo za izvajanje politike vzhodnega partnerstva v naslednjih štirih letih. Kar zadeva Belorusijo, naj povem, da je pred tremi tedni delegacija iz skupine Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov) in Evropskih demokratov v Evropskem parlamentu obiskala Minsk. Delegacija je prispela naslednji dan po obisku visokega predstavnika Javierja Solane v Belorusiji. Po eni strani je bil njegov obisk sporočilo Minsku, da je Evropska unija pripravljena obrniti nov list v pragmatičnih odnosih. Po drugi strani pa je bilo videti, kot da so mnoge predhodne zahteve Evropske unije ostale v ozadju, če že niso popolnoma pozabljene. Večini ljudi v Belorusiji visoko doneče fraze o konstruktivnem dialogu in razpravljanju o ključnih problemih niso uspele prikazati, kakšno politiko bo Evropska unija ubrala v prihodnje. Kar je, je. Obisk je potekal brez vsakršne omembe demokratičnih vrednot. Veseli me, da je delegacija PPE-DE Minsk obiskala naslednji dan po obisku gospoda Solane, saj smo poseben poudarek namenili razmeram na področju človekovih pravic in zahtevam po svobodi tiska. Za zaključek naj dodam, da bi bilo povabilo gospoda Lukašenka na pomladni vrh v Pragi nerazumno in težko opravičljivo dejanje. Kot drugo pa - beloruska vlada mora izvesti demokratične reforme in jih izvajati tudi v prihodnje. Lukašenkov režim ne sme dobiti carte blanche.
Adrian Severin
Gospod predsednik, vzhodno partnerstvo je projekt šestih držav. Ena od njih, Belorusija, je dramatičen primer samoosamitve, na katero smo se v preteklosti odzvali s politiko, ki jo je tako glede sankcij kot pobud zaznamoval sindrom "premalo in prepozno". Belorusija ima le malo skupnega z na primer Gruzijo. Sodelovanje gospoda Lukašenka in gospoda Sakašvilija je zmes politične fikcije in politične srhljivke.
Ostalih pet držav leži ob Črnem morju, kjer imamo sinergijo - to pa pomeni, da strategija še ni na voljo. Bi lahko vzhodno partnerstvo nadomestilo strategijo za Črno morje? Težko si je zamisliti regionalno strategijo na tem območju brez Turčije in Rusije, vendar pa sta prav ti državi izločeni iz igre. Kar imajo vse te države skupnega, je dejstvo, da so nekdanje države Sovjetske zveze in da vse mejijo na Rusijo in na Evropsko unijo. Z drugimi besedami, opravka imamo z navadnim sosedstvom. Rusija na to sosedstvo gleda kot na rezervirano interesno področje. Tega seveda ne smemo dopustiti, vendar pa se po drugi strani za vzhodno partnerstvo zdi, da postaja sredstvo za kljubovanje ruski sosedski politiki. Zaradi tega to sosedstvo postaja območje navzkrižnih interesov in rivalstva.
Pravi izziv je v tem, kako razviti skupno politiko EU in Rusije glede na njihovo skupno sosedstvo. Sicer na tem območju ne bomo dosegli varnosti in stabilnosti, ampak ravno nasprotno. Kar zadeva vse ostalo, naj pripomnim, da na dnevnem redu že imamo demokracijo in dobro upravljanje, gospodarsko integracijo in konvergenco, energetsko varnost in povezovanje ljudi. S tega vidika je Ukrajina precej naprednejša kot ostale države in predvidevam, da ni pretirano navdušena nad tem, da mora našo ponudbo deliti še z drugimi.
Pravi problem ni bilo pomanjkanje označb, ampak pomanjkanje rezultatov. Če bi resnično podprli to, v kar verjamemo - in seveda, gospa komisarka, povsem upravičeno ste dejali, da za dobro politiko potrebujemo finančna sredstva -, ter dodali nekoliko vizionarskega realizma namesto naivnega soočenja, bi nam vzhodno partnerstvo morda resnično uspelo pretvoriti v dragoceno in pozitivno pridobitev.
Tunne Kelam
Gospod predsednik, toplo pozdravljam projekt vzhodnega partnerstva, ki bo, upajmo, okrepil demokracijo in reforme v našem vzhodnem sosedstvu. Vendar pa tu ne govorimo le o regionalni pobudi: gre za vseevropski projekt. Zato je ključnega pomena, da se vse države članice zavežejo, da bodo k temu prispevale po svojih najboljših močeh.
S tako zavezo bi travmatični konflikt v Gruziji lanskega avgusta verjetno lahko preprečili. Zato je skrajen čas, da vse države v regiji razumejo, da tovrstni projekti ne morejo biti obravnavani kot nadaljevanje nekdanjega boja za prevlado. Enako kot komisarka menim, da je cilj doseči večjo stabilnost in varnost našega sosedstva.
Vzhodno partnerstvo je nadgradnja odnosov EU s svojimi šestimi sosedami. Primerjali bi ga lahko z ustanovitvijo štirih skupnih območij med EU in Rusijo, vendar pa bosta glavna elementa tega odnosa vzajemnost in pogojnost. Partnerstvo bo pomenilo dvostransko zavezanost k izboljšanju prostotrgovinskih gospodarskih odnosov in vladavine prava, obseg odnosa pa bo odvisen od napredka vsakega partnerja na teh področjih.
Poudariti bi želel še eno načelo. Vzhodno partnerstvo se ne sme omejiti zgolj na sodelovanje med vladami. Vključevati mora tudi civilno družbo in spodbujati vse bistvene izmenjave med državljani, nevladnimi organizacijami in lokalnimi oblastmi.
Mimogrede, beloruski opozicijski voditelji, ki so bili tu prejšnji teden, so bili zaskrbljeni nad odpiranjem EU k Belorusiji, saj ni vključevalo civilne družbe; v primeru avtoritarne države, kot je Belorusija, pa mora partnerstvo jasno temeljiti na konkretnih korakih napredka na področju človekovih pravic.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Pobuda o vzhodnem partnerstvu je posebej pomembna, zato moramo čim prej pripraviti sklop instrumentov, da omogočimo njeno izvajanje.
Pozdravljam izhodišča sodelovanja, ki jih spodbuja ta novi partnerski okvir, saj je prevetritev naših odnosov s sosedami ključnega pomena, ne le zaradi učinkovitejšega sodelovanja z njimi, ampak tudi zaradi reševanja perečih problemov, s katerimi se trenutno soočamo, vključno z gospodarsko krizo in energetsko varnostjo, in ki jih ne moremo reševati znotraj vsake države posebej.
Partnerstvo spodbuja projekte, ki so izrednega pomena za EU, saj razvija institucionalni okvir, ki na višjo raven postavlja tako odnose s sosedami kot medregionalno sodelovanje sosedskih držav. Pri reševanju energetske krize so ključnega pomena prednostni projekti: tisti v regiji ob Črnem morju in tisti, ki izkoriščajo vire na območju Kaspijskega morja. Te projekte lahko izvedemo samo v razmerah varnega sosedstva in s tesnim sodelovanjem s pomembnimi regionalnimi akterji, kar mora temeljiti na skupnih zavezah v korist vseh strani.
Christopher Beazley
Gospod predsednik, navezal bi se rad na govor gospe Andrikieno nedavnem obisku delegacije Parlamenta v Minsku.
Komisarka, v svojem odgovoru bi morda lahko potrdili, da bi zavrnili stališče Lukašenka in njegovih privržencev, ki želijo odnose brez pogojevanj. Ko smo bili v Minsku, smo se srečali z voditelji demokratične opozicije in govorili tudi z novinarji. Jasno je, da si Lukašenko želi dobrih odnosov z nami, vendar ne zaradi svoje dobrotljivosti: gre predvsem za to, da je država v hudih gospodarskih težavah in da se želi Lukašenko obdržati na oblasti. Policiji je ukazal, naj razžene miroljubne demonstracije, in ponovno zapira politične zapornike, potem ko jih je že izpustil.
Komisarka, v vašem govoru, ki sem mu prisostvoval, ste govorili o stikih med ljudmi. Kaj naj mi, tu v EU, rečemo ljudem v Belorusiji in študentom v Belorusiji? Ali podpiramo njih ali morda podpiramo diktaturo, ki jih nadvladuje?
Ioan Mircea Paşcu
Gospod predsednik, moj govor se dotika odnosa med vzhodnim partnerstvom in sinergijo ob Črnem morju.
Menim, da je glavna prepreka pravilna umestitev sinergije v tej vedno bolj zapleteni podobi pobud Evropske unije za vzhod. Zato je treba k resnično tehtnim vprašanjem na območju Črnega morja pristopati, enako kot v primeru energetske krize in zamrznjenih konfliktov, bodisi prek sosedske politike EU, kjer imamo na voljo finančna sredstva, bodisi prek bodočega vzhodnega partnerstva, katerega namen je povečati zaupanje v varnost v sodelujočih državah in zagotoviti dobavo energentov v EU po vojni v Gruziji, bodisi prek strateškega odnosa EU z Rusijo in Ukrajino ali prek pristopnih pogajanj s Turčijo.
Kaj še lahko sinergija Črnega morja doseže? Ne veliko, bi rekel, z izjemo seminarjev in študij o širitvi obstoječih evropskih pobud na tem območju in nepolitičnih vprašanj. Zato je nujnega pomena, da izboljšamo tudi vsebino okvira, ki mu pravimo "sinergija", če želimo ohraniti njegovo verodostojnost.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Gospod predsednik, vzhodno partnerstvo je zapleten sklop predlogov, ki bi našim vzhodnim sosedam morali pomagati na njihovi poti k demokratičnim spremembam. Vsaka od teh držav ima na voljo izbiro. Lahko sledijo ruskemu ali pa evropskemu modelu. Evropska skupnost jim prav gotovo ponuja več. Evropsko partnerstvo ni poskus vzpostavitve nadzora nad tem območjem ali širitve vpliva. Dejansko gre za sporazum, ki bo zagotovo koristil obema stranema. Partnerske države so pravkar dobile novo priložnost in podporo gospodarskemu in družbenemu razvoju. Skupnost pa si bo s tem zagotovila večjo energetsko in politično varnost.
Naš cilj mora biti omilitev omejitev pri izdaji vizumov. Če državljanom držav vzhodnega partnerstva poenostavimo vstop na ozemlje EU, bodo odkrili velike prednosti, ki jih lahko prinaša sodelovanje z EU. Več stikov med državljani, zlasti med mladimi, bo prav gotovo pripomoglo k zbliževanju partnerskih držav in EU. Mladim moramo omogočiti, da se izobražujejo in potujejo, spodbujati pa bi morali tudi izobraževalne in kulturne izmenjave. Ozaveščeni in izobraženi mladi so prihodnost naše celine.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Med obiskom Ukrajine sem opazila, da se v našem vzhodnem sosedstvu le malo pozornosti namenja razvoju pravnega sistema. Uvedba pravnega reda Evropskih skupnosti je Litvi pomagala reformirati gospodarski in pravni sistem ter postati članica Evropske unije. Upam, da bo program vzhodnega partnerstva posvetil več pozornosti razvoju pravnega sistema v naših vzhodnih sosedah. To ne bo pripomoglo le k institucionalni stabilnosti, ampak bo omogočilo izvedbo gospodarskih reform. Po drugi strani pa lahko z razvojem pravnega sistema spodbudimo sodelovanje med Evropsko unijo in njenimi vzhodnimi sosedami, saj zagotavlja stabilno okolje za kapitalska vlaganja in uporabo znanja.
Charles Tannock
Gospod predsednik, ker dva moja kolega nista prisotna, bom ta čas uporabil za nekaj dodatnih besed o tem vprašanju, ki je tako ključnega pomena za takojšnje prednostne naloge Evropske unije na področju zunanje politike v naslednjih letih.
Naj najprej čestitam Komisiji za njeno pobudo, s katero želi energetsko varnost uvrstiti med najpomembnejše cilje dialoga in politične agende. Zunanja politika na področju energetske varnosti je ključna. Priča smo bili nedavnemu sporu med Ukrajino in Rusijo ter posledičnim učinkom tega spora na potrošnike tudi v precej oddaljenih državah, kot sta Bolgarija in Slovaška.
Ne smemo pozabiti, da so nekatere teh šestih držav - Belorusija, Ukrajina in Gruzija - ključne tranzitne države. So tudi proizvajalke - kot na primer Azerbajdžan in plinska in naftna polja Kaspijskega morja. Obstaja možnost transkaspijske povezave do Srednje Azije, ki mi je - kot veste, komisarka - zelo ljuba in že od nekdaj zagovarjam nadaljnje zbliževanje s Kazahstanom. Pomembno je, da ohranimo stabilnost v kaspijski regiji in se izognemo pretirani odvisnosti od dobav plina iz Rusije, zlasti pa prek Gazproma, saj le-ta pogosto deluje kot podaljšek ruskega zunanjega ministrstva.
Z določeno mero obžalovanja pa moram reči tudi to, da je vzhodno partnerstvo resda izjemnega pomena za države južnega Kavkaza - čeprav moramo še vedno ugotoviti, če se lahko integrirajo nekoliko bolj regionalno in ne le razvijajo dvostranske odnose z Brusljem -, vendar pa državam, kot je Ukrajina, ne prinaša dosti novega. Tem državam so vrata pogajanj o prostotrgovinskih sporazumih že odprta, vprašanje omilitve zahtev pri izdajanju vizumov je že na njihovem dnevnem redu, prav tako pa tudi sodelujejo v skupni zunanji in varnostni politiki ter v Evropski prostorskorazvojni perspektivi. Žal moram reči, da Ukrajini ne prinaša nič novega, je pa sijajno za ostale države.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Gospod predsednik, komisarka, gospe in gospodje, želela bi vas ponovno spomniti, da nismo še uspeli rešiti zamrznjenih sporov v teh vzhodnih regijah, kot tudi ne izogniti se vojni med Rusijo in Gruzijo.
Resnično verjamem, da je to vzhodno partnerstvo dobrodošlo, saj moramo sprva stabilizirati te regije in zaobiti past vplivnega območja, kajti poleg nas so tu še Združene države, Rusija in Turčija. Prav tako menim, da se moramo v okviru tega partnerstva vprašati, ali ni nobene potrebe po nevtralnem, blažilnem območju ali z drugimi besedami po državah z nevtralnim statusom, kar bi preprečevalo trenja, ki smo jim danes priča v Gruziji in Ukrajini, ki želita vstopiti v Nato. Prav dobro vemo, kako bo to članstvo v Natu vplivalo na Rusijo.
Od vzhodnega partnerstva pričakujemo stabilnost in energetsko varnost. To varnost moramo zagotoviti, saj, kot je nekdo med nami že dejal, energija potuje od kaspijskega morja prek Kavkaza; zato moramo zagotoviti stabilnost v Kavkazu.
Mnenja sem tudi, da bi morali naši sodržavljani spoznati te regije in zato bi morala Komisija vlagati v specifične projekte. Ta problem se je pokazal, ko so nove države postale polnopravne članice. Zato menim, da moramo prek novih projektov poglobiti poznavanje teh regij in jim zagotoviti evropsko perspektivo.
Jacek Saryusz-Wolski
Gospod predsednik, postopek "catch the eye" ponuja dobro priložnost za polemiziranje. Ne strinjam se s kolegom Severinom. On bi Rusiji dopustil droit de regard na vplivnih območjih. Če želimo na svojih vzhodnih mejah vzpostaviti stabilnost, potrebujemo več demokracije in več tržnega gospodarstva. Rusija je manj demokratična s šibkejšim tržnim gospodarstvom kot njene sosede, zato nas k temu cilju ne bo pripeljala nobena skupna politika.
Simetrija z Rusijo v tej politiki nam ne bo zagotavljala večjega napredka v regiji. Rusija nas ni povabila poleg, ko se je ustanavljala Skupnost neodvisnih držav, in prepletanje naših in ruskih politik bi bilo popolnoma kontraproduktivno.
Benita Ferrero-Waldner
članica Komisije. - Gospod predsednik, to je resnično zanimiva razprava in poslancem se želim iskreno zahvaliti za splošno podporo, ki so jo izkazali pristopu vzhodnega partnerstva.
Naj že takoj na začetku povem, da temelji na vrednotah. Podpira tako politične kot gospodarske reforme. Zahteval bo določena sredstva - tu se želim zahvaliti gospe Andrikienza njeno izrecno podporo - in, kot ste že mnogi dejali, politično voljo.
Bistvenega pomena je, da poleg sodelovanja z vladami sodelujemo tudi s prebivalci, kar zagotovo počnemo, prav tako pa obstajajo tudi parlamentarni vidiki te zadeve. Zato je zelo pomembno, da uporabljate tudi novi Euronest in vsa ostala sredstva, da bodo naše ideje padle na plodna tla. To je moj prvi komentar.
O vzhodnem partnerstvu lahko povemo zelo veliko. Prvo, kar se moramo vprašati, je, kakšna je dodana vrednost k naši običajni sosedski politiki. Odgovor je "kar velika"! Zadeve poglabljamo: pridružitveni sporazumi so že zelo obširni in podrobni. Seveda bi morali sklepati tudi prostotrgovinske sporazume, ki jih ne moremo meni nič tebi nič ponujati vsakomur, saj zahtevajo veliko strukturnih sprememb v državi. To je zelo pomembno.
Premikamo se k bolj političnemu sodelovanju in mobilnosti za zagotovitev varnosti, kar ste mnogi že omenili. Zelo je pomembno, da omilimo zahteve glede vizumov, vendar pa morajo druge države storiti več na področju upravljanja mej in dokumentarne varnosti in tako dalje. Lahko sežemo še dlje in izboljšamo svojo ponudbo.
Imamo tudi večstransko komponento, kajti, kot sem že večkrat dejala, enako kot vzhodno partnerstvo je tudi sosedska politika načeloma dvostranska ponudba - kot je gospod Swoboda pravilno ugotovil -, vendar pa ima tudi večstransko komponento, ki državam omogoča sodelovanje, kar pa je na jugu vedno bolj zapleteno.
To je ponudba, s katero želimo približati te države. Nimamo enakih instrumentov kot pri državah kandidatkah, saj morajo le-te, če želijo vstopiti v "klub", izpolniti določeno število pogojev in, če jih ne izpolnijo, nimajo vstopa. Zato moramo delati s pobudami, spodbudami in zagnanostjo. To pa zahteva svoj čas, kajti tu je tudi vprašanje družbenih sprememb; pomembno je, da smo tam, da damo svojo ponudbo in da smo soglasni.
Strinjam se tudi s tistimi, ki so dejali, da na to ne smemo gledati kot na grožnjo Rusiji. To je res, obenem pa gre za majhno skupino šestih vzhodnih partnerjev, ki se lahko skupaj z Evropsko unijo, na ad hoc osnovi, posebej za vsak posamezen primer, tu pa tam tudi povežejo z Rusijo in Turčijo.
Ne glede na vse je sinergija ob Črnem morju zelo pomembna pobuda za projekte, ki seže do vseh partnerjev, vključno z Rusijo in Turčijo. Gre za mlado politiko in moramo ji dati priložnost. Strategije ne moremo izvesti v samo enem letu. S to zelo pomembno politiko moramo biti potrpežljivi in jo moramo nenehno razvijati.
Gospodu Szent-Iványiju naj povem, da vzhodnim partnerjem ponujamo podporo pri izpolnjevanju naših pogojev. To je bistvenega pomena. Imamo torej na voljo mehanizem, s katerim jim zagotavljamo usposabljanje in vzpostavljanje ustanov, saj lahko opazimo, da so nekatere njihove ustanove šibke.
Kar zadeva Ukrajino, pa naj povem, da se posvečamo tudi pravnemu sistemu, vendar pa je v demokratičnih državah izvajanje, potem ko parlament sprejme zakonodajo, v rokah vlade. Zato prek vzhodnega partnerstva poskušamo podpirati in spodbujati, vendar pa morajo tudi te države opraviti svoje delo. Kot je omenil že gospod Swoboda - izjemno pomembno je, da smo po potrebi tudi kritični in da imajo države pravo vodstvo. Trenutno nismo ravno prepričani, da je res tako, in želimo, da se država premakne naprej.
Zelo sem hvaležna gospodu Saryusz-Wolskemu za izkazano podporo. Popolnoma upravičeno lahko rečemo, da je diferenciacija ključnega pomena, saj se države med seboj zelo razlikujejo: Ukrajina je praviloma na čelu, sledita ji Moldavija in Gruzija, nato pa imamo Belorusijo, v kateri je situacija zelo občutljiva.
Pripravljam se na obisk Belorusije, kjer bomo skušali vzpostaviti občutljivo ravnotežje, saj želimo nekaj ponuditi - zlasti prebivalcem. Komisija je že od samega začetka podpirala študente v Vilni in želela bi si, da bi jim tudi države članice izkazale večjo podporo, saj bi tiste, ki o tem vedno bijejo plat zvona, morale tudi kaj ukrepati. Za to sem se vedno zavzemala.
Prav tako želimo, da bi gospod Lukašenko nadaljeval z reformami, in to smo tudi povedali. Pomembno je, da komuniciramo na tak način, da je naše sporočilo jasno. V ponedeljek bo sestanek http://evrokorpus.gov.si/svez_slovar4.php?beseda=Svet%20za%20splošne%20zadeve%20in%20zunanje%20odnose&jezik=slov&drugi=E" (GAERC), kjer bo vprašanje, kaj storiti z Belorusijo, prav gotovo na dnevnem redu. Rezultat bo zelo verjetno zelo podoben trenutnemu stanju, saj zaenkrat še nismo zadovoljni z doseženim, vendar pa istočasno opažamo nekaj korakov v pravo smer.
V odgovor gospodu Vigeninu naj povem, da to ni nadomestek članstva. Članstvo ni mogoče, saj niti te države niti Evropska unija zanj niso zrele. Zatorej moramo ustvarjati. Ta politika je izoblikovana tako, da damo največ, kar lahko, če to te države želijo sprejeti. Problem je v tem, kot sem že povedala, da je precej lažje nekaj dati, če pri tem postaviš pogoje ali rečeš: "poskušajte storiti to, poskušajte storiti tisto in dali vam bomo priložnosti".V tem primeru pa nimamo takojšnjega cilja s specifičnim rezultatom, ampak je splošen rezultat večja stabilnost, večja varnost in več priložnosti.
Glede varnostnih vprašanj pa bi gospe Isler Béguin odgovorila, da se absolutno strinjam, da si moramo prizadevati za večjo varnost, vendar pa se tu pojavi še veliko drugih vprašanj. Zelo trdo delamo na primeru Azerbajdžana, na vprašanju o Gorskem Karabahu, Moldaviji, Pridnjestrski republiki in Gruziji in od teh vprašanj ne odstopamo. Gre za vprašanje načel. Ne bomo priznali neodvisnosti Abhazije in Južne Osetije, obenem pa moramo delati z Rusijo in z njo sodelovati. Na tej točki se strinjam z gospodom Swobodo, da moramo biti realistični in da moramo svoje trdno stališče jasno predstaviti.
To so najpomembnejša vprašanja, o katerih ste vsi podali zelo dragocena mnenja. Zelo dobro je, da v večstranskem okviru sodeluje tudi civilna družba v vseh svojih različnih oblikah, obenem pa je to tudi velika priložnost za vse strani, da izboljšamo energetsko varnost. Energetska varnost je danes eno od pomembnih vprašanj, ki prinaša koristi vsem: mi kažemo veliko zanimanje in oni kažejo veliko zanimanje. In to moramo povezati skupaj.
Predsednik
S tem se ta točka zaključi.

José Ribeiro e Castro
(PT) Predsedstvo želim vprašati, ali bomo razpravljali o predlogu priporočila Evropskega parlamenta Svetu, glede na to, da predstavnik Sveta ni prisoten. Ali morda vemo, če se nam bo pridružil med razpravo ali ne?
Predsednik
Gospod Ribeiro, iz Sveta nam niso ničesar sporočili. Upamo, da je z njimi vse v redu, sporočili pa niso ničesar.

Pisne izjave (člen 142)
Urszula Gacek  
v pisni obliki. - V času gospodarske krize bi se lahko vprašali: ali naj se Evropa osredotoči na reševanje lastnih problemov, namesto da pomaga svojim vzhodnim sosedam?
Evropa mora odločno nadaljevati s podporo tem državam.
Prvič, gospodarska nestabilnost v vzhodnem sosedstvu, zlasti v Ukrajini, ki se sooča z velikimi težavami, ogroža varnost v Evropi. Nasprotno pa stabilno ukrajinsko gospodarstvo, ki se vedno bolj povezuje z EU, predstavlja ogromen potencialen trg za države članice EU.
Drugič, vključitev naših vzhodnih držav v evropsko družino, četudi polnopravno članstvo v EU v bližnji prihodnosti verjetno še ni možno, je dolgoročen projekt. Reševanje sedanje krize bo, upajmo, v naslednjem letu ali letu in pol že stvar preteklosti. Vzhodno partnerstvo pa je večleten projekt.
Tretjič, tudi če nas voditelji nekaterih vzhodnih sosed, kot je beloruski predsednik in v nekoliko manjši meri prepirljivo ukrajinsko vodstvo, odvračajo od vzpostavljanja teh vezi, ne smemo pozabiti, da so naše vzhodne sosede več kot samo njihovi sedanji voditelji in da - zaradi notranjih političnih problemov - potrebujejo našo podporo, vzor in spodbudo.
Mieczysław Edmund Janowski
v pisni obliki. - (PL) Zadovoljni bi morali biti, da se Evropska unija odpira novim priložnostim, ki jih prinašajo odnosi z vzhodnimi sosedami. Decembra 2008 je Evropska komisija sprejela predlog, ki sta ga podali Poljska in Švedska, da okrepimo sodelovanje Evropske unije s šestimi vzhodnimi sosedami. Ta poteza vzbuja upanje. Upam, da projekt ne bo ostal le pri simboličnem načrtovanju in da bo izveden v kontekstu naših odnosov z Ukrajino, Moldavijo, Gruzijo, Armenijo, Azerbajdžanom in Belorusijo. Vzhodno partnerstvo zagotavlja realno izboljšanje političnega sodelovanja, vključno z novimi vrstami pridružitvenih sporazumov, daljnosežno vključitvijo v gospodarstvo EU, poenostavitvijo potovanja državljanov držav vzhodnega partnerstva po vsej EU (pod pogojem, da so varnostni pogoji izpolnjeni), sporazumi za izboljšanje energetske varnosti, ki prinašajo koristi vsem vpletenim, ter večjo finančno pomočjo.
Zavedati se moramo, da vzhodno partnerstvo zahteva zavezanost tako Evropske unije kot partnerskih držav. Ta prizadevanja lahko prinesejo otipljive politične in gospodarske prednosti. Pripomoglo bo k večjemu zaupanju med partnerji in posledično tudi večji stabilnosti in varnosti vseh. Morda imamo zelo velika pričakovanja glede predlaganega glavnega okvira partnerstva, zlasti glede postavitve štirih političnih izhodišč: demokracija, dobro upravljanje in stabilnost, gospodarska integracija in konvergenca s politikami EU ter energetska varnost in medosebni stiki. Seveda se pojavlja veliko dvomov, kot sta vprašanje pravih namenov beloruske vlade in vprašanje odnosov z Rusijo.
