Sklepi konference v Cancúnu o podnebnih spremembah (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka sta izjavi Sveta in Komisije o sklepih konference v Cancúnu o podnebnih spremembah.
Joke Schauvliege
Gospod predsednik, spoštovani poslanci, zelo me veseli, da sem lahko danes ponovno, po naši razpravi pred konferenco, med vami, v Evropskem parlamentu, in sodelujem v razpravi o sklepih konference.
Veseli me tudi, da vidim v dvorani znane obraze, obraze članov delegacije v Cancúnu, ki ste kot zastopniki Evropskega parlamenta zelo aktivno in plodno prispevali k uspehu konference. Mislim, da je to vsekakor treba izpostaviti in poudariti.
Konferenca v Cancúnu o podnebnih spremembah je na koncu vendarle uspela. Prav do zadnjega dne je bilo negotovo, ali bo konferenca uspela, na koncu pa smo vendarle sprejeli koristne sklepe. To je nujno tako za našo podnebno politiko kot za nadaljevanje večstranskega procesa.
Na konferenci o podnebnih spremembah smo sprejeli sklep, ki ga pravzaprav sestavljata dva dela: prvi del lahko označimo kot niz posebnih ukrepov, ki bi jih bilo mogoče uresničiti precej hitro, drugi del pa pomeni temelj za dolgoročni svetovni sporazum za obdobje po letu 2012. Seveda smo oba svežnja sklepov sprejeli v okviru cilja 2 °C, ki je bil izhodišče za sklepe podnebne konference.
Ko govorim o takojšnjem uresničevanju oziroma o nizu ukrepov, ki jih lahko uresničimo takoj, imam v mislih prilagajanje, tehnologijo, boj proti krčenju gozdov in financiranje. Naj na kratko orišem nekatere od teh zadev?
Prvič in predvsem, prilagajanje. Sprejeli smo okvir in ustanovili odbor. Tako bomo zagotovili podporo najranljivejšim območjem.
Drugič, tehnologija. Podporo bomo zagotovili tako blažitvi učinkov kot prilagajanju. Vzpostavljata se dve novi strukturi: izvršilni odbor za tehnologijo ter center in omrežje za podnebne tehnologije. Namenjena sta poglabljanju znanja z raziskavami, širjenjem in prenosom tehnologij.
Tretjič, boj proti krčenju gozdov. Osnova za finančno pomoč za boj proti krčenju gozdov bodo nacionalne strategije in akcijski načrti držav v razvoju.
In končno, zeleni podnebni sklad mora državam v razvoju do leta 2020 zagotoviti 100 milijard USD.
To so konkretni dosežki konference v Cancúnu. Kar zadeva dolgoročni vidik in zastavljene temelje, pa si moramo v naslednjem letu seveda prizadevati za sprejetje mednarodnega sporazuma za obdobje po letu 2012. V besedilo smo zdaj vključili in vgradili ukrepe za blažitev učinkov tako v razvitih državah kot v državah v razvoju, kar je zelo pomembno, saj smo s tem uradno vključili v besedilo tudi sklepe konference v Københavnu.
Poleg tega smo sprejeli ukrepe za večjo preglednost. Pravna oblika dolgoročnega sporazuma za obdobje po letu 2012 pa bo določena šele naslednje leto. To bo tema posebne razprave: približuje se nam drugo obdobje zavez po kjotskem protokolu - kaj pa s tem v zvezi počnejo države v vzponu in Združene države Amerike?
Nismo torej na koncu, ampak na začetku naslednje pomembne faze razprav o podnebnih spremembah. Mislim, da bomo vsi - Evropski parlament, Svet in Komisija - tudi v prihodnje morali trdo delati, da bomo lahko naslednje leto dosegli pomemben preboj in, upajmo, dosegli sklenitev zavezujočega mednarodnega sporazuma.
V vsakem primeru pa bi se rada še enkrat zahvalila Parlamentu za prizadevno delo v Cancúnu.
Connie Hedegaard
članica Komisije. - Gospod predsednik, prav je povedati, da se je Evropska unija napotila v Cancún v strahu, da morda ne bomo dosegli ničesar. Seveda smo si tudi močno želeli, da do tega ne bi prišlo in da bi sprejeli tehtne in uravnotežene sklepe. Zdaj vemo, da se je zgodilo slednje.
To pomeni, da večstransko dogovarjanje deluje. Še več, deluje sorazmerno uspešno, in, ker bi prav lahko že zamrlo, je to že samo po sebi velik dosežek. Mislim, da smo si vsi, ki smo bili tam, ob sprejemu končnih sklepov tudi oddahnili. Bilo je tako, kot bi si celotna mednarodna skupnost preprosto želela takega izida in želela dokazati, da je v boju proti globalnim izzivom večstransko sodelovanje nujno.
Menim pa, da je treba poudariti tudi to, da ohranitev procesa ni edini dosežek Cancúna. Dosegli smo precej več, in to je bistveno. Hoteli smo rešiti proces. Hoteli smo ohraniti možnosti za svetovni sporazum in v Cancúnu smo želeli narediti tudi nekaj oprijemljivega. Za to smo se v sodelovanju z mehiškim predsedstvom zelo potrudili. Tesno smo sodelovali z njim in mu vseskozi nudili polno podporo. Moram reči, da si Mehičani zaslužijo prav vse priznanje, ki so ga deležni, saj so opravili sijajno delo.
Pred letom dni smo v Københavnu zastavili prve korake. Če bi se pogovarjali dva ali tri dni po zaključku konference v Københavnu, po mojem mnenju nihče od nas ne bi verjel, da bodo čez leto dni prav vsi elementi københavnskega dogovora vključeni v zavezujoč sporazum ZN. To je res velik uspeh.
V Cancúnu pa smo naredili tudi nekaj novih korakov. Mednarodno podnebno ureditev smo okrepili z novimi institucijami in novimi skladi. Rada bi izpostavila tri zadeve, ki jim je Evropska unija v zaključni igri - prav v petek, kot se prisotni še spomnite - pripisovala poseben pomen.
Želeli smo, da bi sklepi odsevali tri naloge, ki smo jih šteli za prednostne. Želeli smo doseči priznanje odstopanj med zavezami glede zmanjšanja izpustov iz københavnskega dogovora, ki so zdaj zapisane v besedilu ZN, in izzivi, ki jih pomeni omejitev globalnega segrevanja pod 2 °C. Zelo pomembno se nam je zdelo, da se očitno dejstvo, da ciljev še nismo dosegli, tudi zapiše. Močno smo se zavzemali tudi za večjo preglednost - s spremljanjem, poročanjem in preverjanjem (MRV) ter za mednarodna posvetovanja in analize (ICA). Tretjič, želeli smo, da se možnost kasnejše vzpostavitve pravnega okvira za obdobje po letu 2012 zapiše v besedilo.
Pri vseh treh točkah smo napredovali. Cilj 2 °C je prvič doslej zapisan v dokumentu ZN, zaveze so dokumentirane in očitna dejstva so priznana, namreč, da morajo države storiti več, če želimo, da segrevanje v svetovnem merilu ne bo preseglo 2 °C. Sprožili smo tudi proces za povečanje preglednosti; kot smo rekli v Cancúnu, se ni dovolj samo z besedami zavzemati za večjo preglednost. Kaj to pomeni? Zelo pomembno je, da besedilo zdaj vsebuje tudi nekaj strani, ki podrobno opredeljujejo politične smernice za MRV in ICA.
To je zelo pomembno, rada pa bi dodala še eno misel. Menim, da ni samo v prid mednarodnim podnebnim pogajanjem, da je zdaj sprejela mednarodno posvetovanje in analizo tudi država, kot je Kitajska. Mislim, da je to tudi glasno sporočilo, ki bo odmevalo daleč prek meja podnebnih pogajanj. To je bil v resnici zelo pomemben korak naprej.
In na koncu, uspelo nam je pustiti odprta vrata za razpravo o kjotskem protokolu in pravno zavezujočih sklepih. Če ne bi ohranili možnosti za drugo obdobje zavez, bi po mojem mnenju celotni proces do danes že zamrl.
Po vseh teh razveseljivih poročilih pa bi rada še ponovila, kar je pravkar povedala Joke Schauvliege, namreč, da vse to še ne pomeni, da imamo pred seboj prav lahko leto. Čaka nas dolga in ovinkasta pot. V Cancúnu smo videli, kako počasen je ta proces. Če se na pot podaš skupaj pod okriljem ZN, so koraki neogibno počasni, zato nihče ne sme misliti, da bo potovanje do Južne Afrike lahko. Naslednje leto nam bo prineslo niz izzivov. Edino, kar lahko v tem trenutku rečem, je, da bo Evropa storila vse v svoji moči, da bo ohranila svojo zelo tvorno vlogo, in skušala še naprej graditi mostove med različnimi stališči, pri tem pa bo zelo budno skrbela za svoja prednostna področja.
Menim, da je zdaj zelo pomembno, da se vsak od nas vrne domov in se loti dela v lastni državi, v lastni regiji in lastni občini. Vsakdo mora ukrepati takoj, tako kot počnemo v Evropi. Imamo cilje za leto 2020, odprli pa smo tudi razpravo o tem, kako bi lahko razširili svoje kratkoročne ambicije. Znano vam je, da bo Komisija spomladi predstavila strategijo za zaokrožitev prehoda na nizkoogljično gospodarstvo do leta 2050. Ta strategija bo zajemala tudi cilje za leto 2030.
Naj zaključim z besedo o ravnanju Evropske unije na konferenci o podnebnih spremembah. Rada bi poudarila, da nam je dejansko uspelo govoriti z enim glasom. V tej dvorani smo že večkrat razpravljali o tem, kolikšnega pomena je taka enotnost. Komisija, predsedstvo in vseh 27 držav članic imajo zasluge, da je Evropska unija dobro opravila svoje delo na svetovnem prizorišču. Z zadovoljstvom lahko povem, da je bilo sodelovanje ministrice Schauvliege in njene ekipe z mojo ekipo iz Komisije odlično. Rada bi se najtopleje zahvalila Joke Schauvliege za njen prispevek k uspehu.
Nenazadnje pa bi se rada toplo zahvalila tudi delegaciji Parlamenta. Menim, da imajo precejšne zasluge za prepričljivost sporočila, da Evropa resnično govori z enim glasom. Še zlasti bi se rada zahvalila predsedniku Odbora za okolje, javno zdravje in varnost hrane Joju Leinenenu. Menim, da je bilo ključnega pomena, da so vsi člani delegacije na vprašanja o evropskih stališčih skušali čim bolj zastopati dogovorjeno. Mislim, da je to precej prispevalo k splošnemu vtisu, da Evropa tokrat res govori z enim glasom. Za to se vam najlepše zahvaljujem.
(Aplavz)
Richard Seeber
Gospod predsednik, rad bi se pridružil čestitkam komisarki Hedegaard. V zadnjem letu smo se marsičesa naučili, še zlasti, kar zadeva govorjenje z enim glasom. Če primerjamo sedanje stanje s Københavnom, lahko ugotovimo, da smo od Københavna pričakovali veliko in bili hudo razočarani. Naša pričakovanja v Cancúnu so bila skromnejša, pa nam je vseeno uspelo nekaj doseči. Prepričan sem, da nam bo naslednje leto v Durbanu uspelo uresničiti vse naše upe.
Pomembno je, da je proces pod okriljem ZN zdaj stekel in da se v Evropski uniji zavedamo, da do cilja lahko vodi več poti. Naš končni cilj je omejiti globalno segrevanje na znameniti 2 ºC. Tokrat nam je prvič uspelo ta cilj zapisati tudi v dokument ZN. Tudi v Evropi pa smo končno spoznali, da slavni zavezujoči sporazum sam po sebi še ne zadostuje. Upoštevati moramo tudi prizadevanja drugih držav - to se nanaša predvsem na države z velikimi izpusti, kot so Združene države Amerike in Kitajska.
Mi sami izreden politični pomen pripisujemo enotnemu delovanju, s katerim smo se tudi zares izkazali v Cancúnu. Prav tako pomembno pa je, da kot razviti svet ne le izpolnimo svojo zgodovinsko odgovornost, ampak moramo tudi kaj oprijemljivega storiti, predvsem moramo poiskati ureditev, ki bo nasledila kjotski protokol. Prav tako pomembno je, da se svet v razvoju zave, da mora tudi sam kaj storiti. Prepričan sem, da nam ga je uspelo že precej prepričati in da smo na pravi poti.
Podrobnosti o tem so bile danes že omenjene. Meni osebno se zdi še posebej pomembno, da smo dosegli opazen napredek, še zlasti v boju proti krčenju gozdov. Posamezne države smo pozvali k oblikovanju nacionalnih strategij in videli bomo, kakšni bodo izidi. Ta del je za nas velikega pomena, tudi s političnega stališča.
Na nas je tudi odgovornost za prenos tehnologij. Pri tem moramo prevzeti še bolj vodilno vlogo kot doslej, moja splošna ocena dosežkov pa je pozitivna in bi se vam rad, komisarka, še enkrat zahvalil za vaš trud.
Jo Leinen
v imenu skupine S&D. - (DE) Gospod predsednik, radi bi se zahvalili Komisiji in Svetu, gospe Hedegaard in gospe Schauvliege, za vsakodnevne informativne sestanke z delegacijo Evropskega parlamenta v Cancúnu. Res lahko rečemo, da v Cancúnu EU ni povzročala težav, ampak je prispevala k precej rešitvam. S tem smo lahko vsi zadovoljni. To naše zadovoljstvo pa mora zdaj dati nov zagon podnebni politiki v Evropi, pa tudi sami Evropski uniji. Želel bi omeniti samo tri točke. Parlament je imel popolnoma prav, ko je v svoji resoluciji pozval k povečanju naših ambicij in zmanjšanju izpustov CO2 za 30 % do leta 2020, in upam, da bosta Komisija in Svet spomladi sprejela sklepe v zvezi s tem.
Drugič, imamo zeleni podnebni sklad. Predlagali smo, naj se za njegovo polnjenje uvede davek na finančne transakcije. Ljudje, ki so ta predlog zavrnili, morajo zdaj ponuditi alternativne rešitve - okoli tega se ne moremo več vrteti kot mačka okrog vrele kaše.
Tretjič, čaka nas domača naloga. Konkretno se moramo lotiti ogljikovega odtisa EU. Moja končna točka pa je: ta podnebna konferenca je za nami. Posvetimo se naslednji. Naše delo moramo pospešiti.
Chris Davies
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, nogomet me sploh ne zanima, včasih pa vseeno vidim kakšno fotografijo to igre in ob pogledu na trenerja pomislim na komisarko. Nasprotnik vodi z dva proti ena, moštvu grozi izpad iz lige, nato pa pade gol. Ne glede na to, kdo ga je dosegel - morda je celo nasprotnikov vratar kar zakorakal v gol z žogo v roki - je rezultat neodločen, točka rešena in moštvo rešeno izpada iz lige. To ni zmaga, ampak tudi poraz ne, torej si je trener vendarle rešil kožo.
Slišim, da je v Cancúnu zavladalo veliko navdušenje, ko so se pogajanja iztekla v resolucijo. Lahko razumem olajšanje delegatov, da izid ni bil poraz, težko pa bi govorili o zmagi. Kje je omenjeno obvladanje segrevanja do leta 2015? Kje je ambicija, da bi izpuste CO2 do leta 2050 zmanjšali za 50 %? Kje so zaveze za obdobje po Kjotu? Vse to je zmečkano, poteptano in vrženo v koš. Res pa je, da je kritizirati najlažje; tega, za kar si prizadevamo zdaj, ni poskusil še nihče. Naši cilji zahtevajo združitev vseh vlad sveta v skupnem delovanju, prav zato pa nacionalistični desničarski kritiki te cilje tako sovražijo.
Vse vlade na svetu priznavajo znanstvene podatke in se zavedajo, da ne delajo dovolj, da bi preprečili dvig temperature na svetu za dve stopinji Celzija. Tokrat je celo Kitajska priznala, da obstajajo meje državne suverenosti, in soglašala z mednarodnim preverjanjem izpustov, saj težave zadevajo nas vse: smo ena rasa, ena vrsta na enem planetu.
Na poti nas čaka nekaj zelo težkih vprašanj. Kako preiti s sedanjega stanja k zavezujočemu pokjotskemu sporazumu, ki bo nalagal zahteve ne le razvitim državam, ampak tudi državam v razvoju? Kako naj zagotovimo finančna sredstva? Prav res, kako bomo zagotovili denar, ki smo ga obljubili za prilagajanje in zaščito gozdov? Kako naj prepričamo lastne vlade, naj dvignejo naš cilj z 20 % na 30 % zmanjšanj izpustov CO2 do leta 2020? Morda pa odgovor na ta vprašanja že poznamo. Če bo Kitajska res zmanjšala ogljično intenzivnost za 45 %, so ukrepi za uresničitev ambicioznejših ciljev v našem gospodarskem interesu, saj bomo drugače gospodarsko zaostali. Morda pa bomo zdaj, ko v Cancúnu nismo doživeli poraza, zmogli zagon - zadeve se namreč spet premikajo - za potrebne spremembe.
Yannick Jadot
v imenu skupine Verts/ALE. - Gospod predsednik, gospod Leinen, želel sem izpostaviti sijajno delo, ki so ga v Cancúnu opravili komisarka Hedegaard in njeni sodelavci.
Uspeh Cancúna nam pravzaprav nalaga, da opustimo strategijo, po kateri tudi sami ne storimo ničesar, če drugi ne storijo ničesar. Dobro v zvezi s Cancúnom je, da se moramo zdaj prav vsi spoprijeti z mašinerijo mednarodnih pogajanj, še zlasti z utrditvijo lastnih državnih oziroma regionalnih ciljev. Kar zadeva zmanjšanje izpustov toplogrednih plinov, mora Evropa zdaj doseči cilj 30 %. Cilj 30 % je del skupnega cilja vzpostaviti brezogljično gospodarstvo do leta 2050; cilj 20 % nam takega prehoda ne bo omogočil.
S ciljem 30 % pa se bomo tudi že zdaj postavili ob bok gospodarstvom v vzponu: Braziliji, Kitajski in Južni Afriki. Znano je, da so si te države zastavile cilje, ki včasih celo presegajo cilje Evropske unije. Zato se moramo izkopati iz nedejavnosti in se odpovedati strategiji status quo. Uspeh Cancúna nam nalaga mnogo bolj konstruktivno vključitev v mednarodna pogajanja.
Julie Girling
v imenu skupine ECR. - Gospod predsednik, nisem imela te sreče, da bi se z delegacijo Parlamenta udeležila Cancúna, rada pa bi ob tej priložnosti čestitala vsem, ki so sodelovali na konferenci. Morda sem vnaprej nekoliko cinično gledala na možnosti uspeha srečanj take vrste, ob vseh pritožbah v medijih nad preveč splošno zastavljeno vsebino, še zlasti - kot lahko razberemo iz besed Joja Leinena - premalo podrobno opredeljenega financiranja zelenega sklada, pa tudi marsičesa drugega, kar je za zdaj ostalo odprto, vendar sem se odločila za optimistični pogled, da srečanje ni bila prava priložnost za ureditev prav vseh podrobnosti, ampak priložnost za oblikovanje svetovnih teženj in razgovor o strategiji, to pa je, po mojem mnenju, uspelo.
V naši skupini, ECR, verjamemo v vladanje z mehko roko. Prepričani smo, da je mogoče s spodbujanjem doseči več kot s plohami besed, in prepričana sem, da smo napravili korak v to smer. Ne morem si kaj, da ne bi zaključila z besedami, ki jih je včeraj izrekel naš ministrski predsednik David Cameron: "Cancúnski sporazum je pomemben korak ponovnega oživljanja odločenosti mednarodne skupnosti za reševanje podnebnih sprememb z večstranskim ukrepanjem". Čestitam vsem kolegom, ki ste prispevali k temu dosežku.
Bairbre de Brún
v imenu skupine GUE/NGL. - (GA) Glavni cilj, ki ga moramo še doseči, je sklenitev globalnega sporazuma, pravno zavezujočega in ambicioznega, s katerim bomo lahko zadržali globalno segrevanje pod 2 °C ali celo pod 1,5 °C glede na predindustrijsko raven.
Sporazum iz Cancúna je v glavnem korak v tej smeri. Soglašam s kolegi, ki pravite, da nas čaka še mnogo dela. Zdaj morajo vlade dosežke nadgraditi. Zapolniti je treba vrzeli. Urediti je treba težavne zadeve iz programa, zastaviti je treba mnogo zahtevnejše, jasnejše in bolj zavezujoče cilje. Spoštovati je treba roke programa do srečanja COP 17 v Južni Afriki.
Tako se lahko zahvalim Svetu in Komisiji za že doseženo, opominjam pa, da nas čaka še trdo delo. V Evropi se moramo takoj dogovoriti za zmanjšanje izpustov CO2 vsaj za 30 %, ne le zaradi mednarodnega sporazuma, ampak zaradi nas samih.
Anna Rosbach
v imenu skupine EFD. - (DA) Gospod predsednik, najtopleje bi se rada zahvalila komisarki za njen vrhunski prispevek in za odlične informativne sestanke z nami v Cancúnu. Celotna konferenca pa je bila seveda posvečena toplemu zraku in vzpostavitvi sklada za države v razvoju. To se mi zdi v redu, ampak kdo bo preverjal, ali se bo denar delil pravilno in ne bo končal v žepih diktatorjev? Zelo bi me razveselilo, če bi na konferenci razpravljali tudi o omejevanju rabe osnovnih virov, o nujnosti biotske raznovrstnosti za naravno uravnavanje podnebja in o rasti prebivalstva - o temi, pred katero si vsi svetovni politiki zatiskajo oči, že v nekaj letih pa bo moral naš planet prehraniti približno 10 milijard ljudi. Kako jim bomo zagotovili hrano, ne da bi povečali izpuste CO2 in ne da bi s tem porušili naravno ravnovesje ter vplivali na globalno podnebje?
Od Cancúna smo pričakovali izredno malo, zato je lahko uspel. Odprli pa smo si vrata za nadaljnje sodelovanje v času pred COP 17 in tega sem vesela.
Nick Griffin
Gospod predsednik, ogljični prevaranti in zarotniki, ki snujejo svetovno vlado, praznujejo svoje dosežke v Cancúnu, ministrski predsednik Združenega kraljestva Dave Cameron pa je izrazil svoje zadovoljstvo nad sklepi.
Po najhladnejši prvi polovici decembra v osrednji Angliji od začetka zapisovanja podatkov leta 1772 je Dave zadovoljen, da bo zeleni podnebni sklad stal britanske davkoplačevalce še dodatnih 2,9 milijarde GBP poleg 18,3 milijarde GBP, ki jih že zdaj pretoči zakon o podnebnih spremembah iz žepov britanskih potrošnikov v žepe prevarantov zelenega industrijskega kompleksa. Znesek 2,9 milijarde GPB je med drugim enak znesku, ki ga bo naše finančno ministrstvo prihranilo s povečanjem šolnin, kar bo študente obsodilo na odplačevanje študijskih posojil bankam do konca življenja.
Ta goljufija že neti študentske nemire. Upor davkoplačevalcem proti mnogo hujšim goljufijam - reševanju pokvarjenih in nesposobnih bank, podpiranju napol mrtvega evra in prevari z globalnim segrevanjem - še prihaja, ampak zagotovo ga bomo doživeli, in, v nasprotju s princem Charlesom in Camillo, si tisti, proti katerim bodo nemiri naperjeni, zaslužijo vse, kar jih čaka.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Gospod predsednik, gospa Schauvliege, komisarka, gospe in gospodje, rada bi začela s čestitkami Komisiji in parlamentarni delegaciji pod vodstvom kolega gospoda Leinena za opravljeno delo v Cancúnu, na srečanju, ki se ga žal nisem mogla udeležiti.
Menim, da velja Cancún in njegov izid presojati v primerjavi s Københavnom, tako kot je omenil kolega gospod Seeber. Cancún z vidika Københavna. S tega zornega kota lahko najprej ugotovimo eno temeljno razliko med srečanjema. Od Københavna smo pričakovali zelo veliko, pred Cancúnom pa so bila naša pričakovanja precej bolj stvarna, zato je bila naša ocena Københavna zelo kritična, ocena Cancúna pa, tako med udeleženci kot v medijih na splošno, precej ugodna. Cancún so vodile izkušnje Københavna in menim, da je to prva in zelo zanimiva ugotovitev.
Menim, da so bili na srečanju sprejeti ukrepi in dogovori, ki sicer niso popolne novosti, so pa lahko precej obetavni z vidika učinkovitosti. Med drugim se mi zdi izrednega pomena ustanovitev odbora in tehnološkega omrežja za pospeševanje tehnološkega sodelovanja. Na tem zasedanju bomo sprejeli tudi poročilo o energetski učinkovitosti, ki je eden od temeljnih dejavnikov v boju proti podnebnim spremembam. Po mojem mnenju so zelo pozitivne tudi zadeve, kot sta tesnejša vključitev Svetovne banke in vrnitev uradnega priznavanja ukrepov držav za zmanjšanje izpustov v okvir postopkov Združenih narodov.
Zaključila bi z ugotovitvijo, da imamo do Južne Afrike leto dni. Zelo koristno bi bilo, če bi se, podobno kot smo se za Cancún učili iz Københavna, zdaj učili iz Kjota in vzpostavili mednarodni referenčni okvir za sporazum o boju proti podnebnim spremembam, ki bo prožnejši, preglednejši, učinkovitejši in bolj povezovalen.
Linda McAvan
Gospod predsednik, po mojem mnenju ne pomeni zarote, če rečemo, da smo vsi skupaj en svet na enem planetu, in menim, da je pravi sad Cancúna sodelovanje med vsemi udeleženci. Med najlepšimi dogodki v Cancúnu so bile vožnje z avtobusom med kongresnim centrom in hoteli, kjer si lahko poslušal delegate o tem, kaj počnejo: kako Zambijci v sodelovanju z Rusi in Japonci ter s kitajskim pogajalcem skušajo doseči sporazum. Vsi si delimo en planet in brez sodelovanja ni prihodnosti za nobenega od nas.
Rada bi se zahvalila Svetu in Komisiji za opravljeno delo. Evropa je govorila z enim glasom, iz naših srečanj z različnimi delegacijami pa je bilo jasno, da vodilno vlogo Evrope cenijo, svetu pa je bilo prav tako jasno, da je sicer naš sedanji cilj 20 %, da pa razmišljamo o povečanju na 30 %. Zanima me, kaj meni komisarka o možnostih, da bi si pred Durbanom zastavili ambicioznejši cilj, saj iz pogovorov ocenjujem, da bodo imele v Durbanu besede Evrope veliko težo.
Satu Hassi
(FI) Gospod predsednik, gospe in gospodje, soglašam s kolegi poslanci, da delo komisarke Hedegaard na konferenci v Cancúnu o podnebnih spremembah zasluži pohvalo. Cancún je bil korak naprej, res pa žal mnogo manjši, kot bi bil potreben. Kakor koli že, Cancún je uradno potrdil zaveze o izpustih iz Københavna. Poleg tega je podčrtal, da omejitev podnebnih sprememb pod mejo dveh stopinj ne zadostuje, in pozval industrijske države k strožjim ciljem glede izpustov.
Zdaj je vodilna vloga EU na področju podnebnih sprememb na preizkušnji v praksi: ali smo pripravljeni sprejeti bolj ambiciozne cilje in preiti od 20-odstotnega zmanjšanja izpustov k 30-odstotnemu? To bi bila najboljša popotnica za to, kar moramo v Durbanu naslednje leto nujno doseči: celovit mednarodni sporazum o podnebju. Po Cancúnu očitno ne velja več, da je EU s svojimi podnebnimi cilji nekoliko osamljena.
Marisa Matias
(PT) Gospod predsednik, tudi sama bi rada izrazila zahvalo za opravljeno delo. Zdaj je seveda čas za bilance, vsi pa vemo, da je tudi čas za zaveze, resne zaveze: slišali smo mnogo pomembnih misli, projektne zahteve, ki jih imamo pred seboj, pa so zelo obsežne, izredno obsežne. Cancún je obrodil pomembne zaveze, res pa je, da nobena od njih ne bo formalizirana pred konferenco v Južni Afriki naslednje leto. Pred nami je eno leto in ogromno dela, kot sem že omenila.
Rada bi izpostavila dejstvo, da je treba zajeti tudi pravice avtohtonih prebivalcev in najbolj prizadetih ljudi, saj je to zaveza, ki jo moramo sprejeti in odgovorno izpolniti. Ne smemo dovoliti, da bi bili vedno revni tisti, ki plačajo največjo ceno, saj kriza okolja in podnebja pomeni krizo, ki lahko ogrozi preživetje nas vseh, torej tudi zadeva nas vse.
Kar zadeva ambicije, bi rada ponovila, kar sem že dejala: biti moramo ambicioznejši, tako kot smo nekoč že bili. Kar zadeva zmanjšanje izpustov, se moramo vrniti k cilju 30 %, saj ni razloga, da te zaveze ne bi izpolnili, enako pa velja tudi za temperaturo in globalno segrevanje. Lahko smo bolj ambiciozni in sprejmemo srednje- in dolgoročne ukrepe. Za to na zadostujejo samo besede: svojo voljo moramo dokazati, in zdaj je čas za to, saj po mojem mnenju po tej poti ne moremo hoditi z drobcenimi koraki.
Paul Nuttall
Gospod predsednik, upam, da so v Cancúnu uživali vsi udeleženci. To je čudovit kraj, malce pa sem razočaran, ker ne vidim nobenega zagorelega obraza.
Morda pa je to logično, saj je bil teden, v katerem ste mnogi med vami predavali o spremembah življenjskega sloga, potrebnih za obvladanje podnebnih sprememb, najhladnejši v tem mehiškem mestecu v več kot sto letih.
Tudi doma, v Združenem kraljestvu, smo imeli svojo predstavo, saj so nas nekateri znanstveniki prepričevali, da je eden od najhladnejših novembrov v zadnjih stotih letih dejansko posledica globalnega segrevanja. Ali ti ljudje mislijo, da smo priplavali po juhi? To tudi pojasnjuje, zakaj vedno več Britancev meni, da je globalno segrevanje prevara in pretveza za zviševanje davkov in strožji nadzor nad ljudmi. Kaj pa smo res dosegli v Cancúnu, razen tega, da smo davkoplačevalcem pobrali kupe denarja pod krinko zelenega podnebnega sklada, ki bo, napovedujem, samo nova vreča, iz katere bodo lahko afriški diktatorji zajemali denar za nakup še več mercedesov in zasebnih letal?
Osebno menim, da bi zelenemu podnebnemu skladu morali spremeniti ime v "sklad politike zavisti", ki bi bilo mnogo bliže resnici.
(Govornik se je strinjal, da sprejme vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Chris Davies
V Cancúnu so vse svetovne vlade soglašale z znanstveno trditvijo, da človekove dejavnosti vplivajo na podnebje. Vse vlade sveta so se strinjale, da brez ukrepanja, brez dodatnega ukrepanja, ne bomo mogli preprečiti dviga temperature na svetu za več kot 2 °C. Kaj več je znanega spoštovanemu gospodu kot vsemu ostalemu svetu?
Paul Nuttall
Zamenjali ste temo, saj govorite o vladah sveta, o politikih. Tu pa govorimo o znanstvenikih. Znanost deluje počasi, podatke je treba preučiti in razvozlati, politika pa deluje hitreje in hodi celo pred znanostjo - prav v tem je težava. Dejstvo je, da se naš planet v resnici ne segreva, ne segreva se več vse od leta 1998. Igre je torej konec, ljudje spoznavajo, da imate težavo. Kar počnete, je zavajanje ljudi, je prevara, ljudje pa vas počasi razkrivajo.
Elisabetta Gardini
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, nekoliko me skrbi zadnji obrat v razpravi, saj menim, da je ena od najboljših stvari, ki se je zgodila v Cancúnu, to, da smo lahko razpravljali in razmišljali, ne da bi se razdelili v dva tabora - preroke sodnega dne in zanikovalce - kar je bilo verjetno najslabše, kar se nam je primerilo v Københavnu.
V Københavnu so se zbrali vsi globalni akterji, zbralo pa se je tudi več tisoč nevladnih organizacij in demonstriralo v hudem københavnskem mrazu, domov smo se vrnili razburjeni in pregreti ter razočarani nad neuspehom.
V Cancúnu pa smo - pod izredno sposobnim vodenjem Mehike, ki ga je lahko opazil prav vsakdo in mu bil hvaležen za spretno vodenje pogajanj, ki so pred tem že zastala - ugotovili, da večstranski proces še deluje.
Menim pa, da te nove priložnosti, ki nam jo je ponudil Cancún, ne smemo zapraviti, ravnati moramo praktično in se pogajati, ne smemo se spet obnašati kot navijači na nogometni tekmi, saj gre za zelo resno zadevo: gre za prihodnost našega planeta.
V podporo svojim stališčem bi rada navedla besede italijanskega klimatologa, zelo znanega v tujini. Ta klimatolog je Franco Prodi, brat nekdanjega premierja Romana Prodija. Poziva k hladnokrvnemu razmišljanju in zdravi pameti ter proti delitvam; ponuja pa tudi misel, s katero bi morali vsi soglašati: pravi, da bo potrebnih še precej let, preden bomo vedeli o podnebnih spremembah toliko, kot vemo danes o vremenu. Zato moramo pomagati znanstvenikom, da bodo lahko pospešili svoje delo in nam čim prej ponudili zanesljive napovedi, na katerih bomo lahko gradili svoje politične odločitve.
Do takrat pa mora biti varstvo okolja na planetu v osrčju vsake resne okoljske politike. Zato sem prepričana, da lahko tudi v prihodnje praktično rešujemo ta vprašanja, in zahvaljujem se vsem udeležencem za pristop k delu v Cancúnu.
Dan Jørgensen
(DA) Gospod predsednik, ameriški pisatelj Mark Twain je nekoč dejal: "Govorice, da sem umrl, so močno pretirane". K sreči se je izkazalo, da so tudi govorice o smrti podnebnega procesa ZN precej pretirane. Podnebni proces je živ in pri polni moči. Konferenca v Cancúnu je pokazala, da lahko tudi Združeni narodi dosežejo rezultate. Jasno pa je postalo tudi to, da moramo na glavno uganko - na veliko vprašanje, za koliko naj zmanjšamo izpuste CO2 in do kdaj, da bomo lahko omejili dvig temperature na dve stopinji - šele najti odgovor.
Upanje pa nam ostane, še zlasti, če se bo našel kdo, ki bo prevzel vodilno vlogo. To vlogo moramo prevzeti mi v EU. Tako vlogo smo imeli že v Cancúnu, prevzeti pa jo moramo tudi pri ciljih zmanjšanja izpustov. Naša sedanja obljuba je zmanjšanje za 20 % do leta 2020. V Parlamentu pa smo se dogovorili, da je po našem prepričanju treba doseči zmanjšanje za 30 %. Na srečanjih, ki smo jih imeli v Cancúnu z delegacijami drugih držav, predstavniki nevladnih organizacij in vodji institucij ZN, smo ves čas ponavljali, kako pomembno se zdi Parlamentu, da smo pokazali pot, in kako upamo, da se bo evropska skupnost čim prej odločila za sprejem zaveze za zmanjšanje za 30 %.
Bas Eickhout
Gospod predsednik, zahvaljujem se komisarki in belgijskemu predsedstvu za uspehe, dosežene v Cancúnu, kajti v Cancúnu smo se končno otresli travm iz Københavna. Tega sem se razveselil tudi sam, saj se zdaj spet lahko ozremo v prihodnost. Spet se lahko veselimo prihodnosti in lahko se posvetimo ciljem, ki jih pričakujemo od Durbana.
Bodimo odkriti: najobčutljivejša vprašanja - drugo obdobje zavez, Kjoto, financiranje ciljev blažitve sprememb - ostajajo odprta. Pred Durbanom nas čaka ključno leto. Bodimo si na jasnem. Še vedno imamo opravka z ZDA in Kitajsko in ti dve sili se premikata zelo počasi. To moramo doseči v Durbanu. S tem v zvezi imam zelo preprosto vprašanje za komisarko. Kaj bo konkretnega storila EU, da bi zagotovo pridobila globalne partnerke, kot sta Brazilija in Indija, na našo stran pri prizadevanjih za čim bolj ambiciozen sporazum v Durbanu? Govoriti z enim glasom je sicer koristno, zdaj pa moramo uporabiti tudi proaktivno diplomacijo.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Gospod predsednik, v soboto zjutraj sem se zbudila z velikim olajšanjem, kajti izvedela sem, da sta bila sprejeta obadva sporazuma in to mi daje seveda vero, da je še vedno možno zaustaviti globalno segrevanje pod dvema stopinjama Celzija.
Seveda pa ostaja grenak priokus, kajti sam postopek pogajanj v mednarodni skupnosti je mnogo mnogo prepočasen in takšen sporazum bi morali sprejeti vsaj pred enim letom. Tako pa smo zdaj v veliki časovni stiski, v veliki časovni stiski predvsem zaradi tega, ker še vedno nimamo številk, še vedno nimamo konkretnih zavez, kako bodo države znižale svoje izpuste toplogrednih plinov.
Je pa pozitivno to, da je dokument obsežen in da pravzaprav zajema prav vsa prioritetna področja, ki jih je Evropska unija definirala že pred začetkom pogajanj.
Moja ocena je, da je bila Evropska unija na pogajanjih uspešna in da je bila tudi dovolj ambiciozna. Kajti bila je ravno prav ambiciozna, da je obdržala to svojo vodilno vlogo in da je spodbujala pogajanja. Kajti če bi bili preveč ambiciozni, bi nas ostali izločili, tako kot se nam je zgodilo lansko leto. In menim, da smo se od lani veliko naučili, in si želim, da bi to svoje znanje prenesli tudi v naslednja pogajanja naslednje leto in da te strategije ne bi spreminjali.
V tem letu nas čaka zelo težka naloga, predvsem v stikih s tretjimi državami, in tu mislim, da mora Unija izkoristiti vse možnosti, ki jih ima, da pomaga Združenim državam Amerike, da bodo lahko naslednje leto obljubile bistveno več kot so letos.
Sami pa se moramo znotraj Unije predvsem skoncentrirati na to, da bomo izvajali tisto zakonodajo, ki smo jo sprejeli v zadnjih nekaj letih, kajti veliko je novosti, ki jih moramo dejansko začeti tudi uresničevati. Še vedno je namreč Evropska unija edina regija na svetu, ki je z zakonom omejila svoje izpuste.
Edite Estrela
(PT) Gospod predsednik, pred časom sem že dejala, da so bila naša pričakovanja od Københavna velika, naša pričakovanja od Cancúna pa precej manj ambiciozna. Zato smo København ocenili kot neuspeh, Cancún pa kot napredek. Cancún pa je imel na svoji strani še eno prednost, namreč kakovostno vodenje s strani mehiškega predsedstva, ki je storilo vse, kar je bilo v njegovi moči, za uspeh konference.
Evropska unija je svoje delo opravila dostojno in je prispevala k dosežkom konference. Med dosežke spadata tudi potrditev omejitve dveh stopinj Celzija in ustanovitev zelenega sklada za pomoč državam v razvoju pri prilagajanju in za boj proti krčenju gozdov. Rada bi poudarila še nekaj, kar sem v tej dvorani enkrat že omenila, to je ponovno vzpostavitev zaupanja v večstransko delovanje in v možnost sklenitve zavezujočega mednarodnega sporazuma o podnebnih spremembah, ki ga moramo doseči naslednje leto v Durbanu; da ga bomo dosegli, pa se bomo morali potruditi.
Mairead McGuinness
Gospod predsednik, ob dobri novici smo si oddahnili, tako kot še mnogo drugih. Morda še premalo poudarjamo, da ste dosegli uspeh z mirnim delovanjem, pa tudi zato, ker so bila pričakovanja skromnejša.
Rada bi posvetila nekaj besed posebnemu vprašanju, to je, zmanjševanju izpustov zaradi krčenja in propadanja gozdov, tako imenovanemu programu REDD, ki je velikega pomena, skrbi pa me neusklajenost politik na tem področju v Komisiji. Komisar za trgovino na primer zdaj skuša skleniti sporazum z državami Mercosur, po katerem se bo pridobivanje govedine v teh državah povečalo. Tako povečanje je mogoče le s krčenjem gozdov, kar bo probleme podnebnih sprememb samo še poglobilo.
Rada bi pozvala komisarko, naj to sporočilo jasno prenese kolegiju komisarjev in naj se zavzame za tako obravnavo te zadeve, ki bo pokazala, da kot Evropska unija delujemo usklajeno.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Gospod predsednik, komisarka, gospe in gospodje, Cancún sam po sebi sicer še ne pomeni prekretnice, brez njega pa ne bi mogli upati na prekretnico čez eno leto v Durbanu. Čestitam vsem, ki ste prispevali k takemu izidu. Potek konference sem spremljal iz Bruslja in iz Budimpešte in za izreden dosežek štejem, da lahko čez leto dni v Durbanu računamo na sklenitev celovitega mednarodnega sporazuma, ki bo po napornih pripravah opredelil pravno zavezujoče obveznosti. Za pomemben korak v pravo smer lahko štejemo, da so cilj 2 °C končno sprejele tudi države v vzponu, kot so Kitajska, Brazilija in Južna Afrika. In na koncu, zelo pomembno se mi zdi, da je Evropska unija ne le govorila z enim glasom, ampak tudi spremenila svojo držo iz Københavna ter obravnavala druge države kot partnerice in z empatijo, kar je tudi prispevalo k uspehu Cancúna.
Oreste Rossi
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, tudi tokratna 16. konferenca v Cancúnu o podnebnih spremembah se je končala z nezavezujočim kompromisom, ki se mu reče "uravnoteženi sveženj".
Luč sveta je zagledal zeleni podnebni sklad, ki bo najrazvitejše države sveta od leta 2020 naprej stal po 100 milijard USD na leto, 30 milijard USD pa bo zbranih takoj, za financiranje "zagona"; k temu znesku mora samo Italija prispevati 410 milijonov USD.
Konferenca pa ni zastavila nikakršnih zahtev državam, ki so največje onesnaževalke; nasprotno, Kitajska je napovedala, da bo svojo proizvodnjo energije do leta 2020 podvojila, s čimer bo ob svojem razmerju 80 % ogljičnih goriv proti 20 % drugih virov energije podvojila svoje izpuste.
Zdi se nam nesprejemljivo ves čas zahtevati, da se naša podjetja žrtvujejo v korist podjetjem v tretjih državah. Na konferenci COP 17 naslednje leto bo nujno treba sprejeti za vse zavezujoč sporazum o boju proti podnebnim spremembam, ki bo predpisoval tudi sankcije za države, ki še vedno zavračajo sodelovanje.
João Ferreira
(PT) Gospod predsednik, naša opazno skromnejša pričakovanja od konference v Cancúnu nas ne smejo zavesti v pretirano optimistično ocenjevanje njenih izidov, ki jih nikakor ne smemo šteti za uspeh. Če bi pri analizah uporabljali dosledna merila, bi morali priznati, da so bili rezultati, v skladu s pričakovanji, pičli.
Kje je nadomestilo za kjotski protokol, ki bi ga nujno potrebovali že leto dni nazaj? Kje so cilji zmanjšanja izpustov s časovnico, kakršno predlaga medvladni forum o podnebnih spremembah? Evropska unija sama zamuja roke, cilj Združenih držav je zmanjšati izpuste za 3-4 % v primerjavi z letom 1990, kar je povzeto iz Københavna. Kje je resna razprava o neučinkovitosti in sprevrženosti tržnih instrumentov, kot je trg ogljika, o mehanizmih prilagodljivosti, kot je mehanizem čistega razvoja, o vročem zraku in drugih rokohitrskih zvijačah, ki bolj odpirajo nove poslovne priložnosti za peščico iznajdljivih, kot pa resnično prispevajo k uresničevanju ciljev zmanjšanja izpustov?
To so vprašanja, ki jih danes nismo zastavili, pa je pretekla že tretjina obdobja, ki je bilo opredeljeno kot obdobje zagona.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Gospod predsednik, rada bi čestitala delegaciji Evropskega parlamenta, komisarki in celotni Evropski uniji za enoten nastop v Cancúnu. Lansko leto smo jadikovali nad izidi Københavna, natančneje rečeno, nad tem, da jih ni bilo. Danes smo zadovoljni s Cancúnom, vendar je moje zadovoljstvo nekoliko zadržano, preprosto zato, ker bi si želela videti več rezultatov. Jasno je, da so pogajanja ogromen in zapleten proces. Ob taki raznolikosti stališč so velik izziv. Najbolj pa me skrbi odnos družbe do teh vprašanj. Družbe nam še ni uspelo pridobiti. Težave pri oblikovanju sporazuma, to je pravno zavezujočih ukrepov, so sicer vsega upoštevanja vredne, vendar počasi postajajo utrujajoče. Soglašam s komisarko, da moramo narediti svojo domačo nalogo, to je, sami z različnimi ukrepi doseči zmanjšanje izpustov za 20 %. Seveda je laže s prstom kazati na tiste, ki nečesa ne delajo, in si reči, da zato tega morda tudi nam ni treba narediti. Na vaše besede - da nam je nekaj vendarle uspelo doseči - naj vam odgovorim z vprašanjem: ali od Cancúna vendarle niste pričakovali več?
Vittorio Prodi
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, hvaležen sem komisarki in celotni delegaciji EU, saj vam je uspelo ohraniti proces pri življenju. Ni pa nam uspelo rešiti pravih problemov: prvič, politično moramo izpostaviti balijsko izjavo - še zlasti vidike, ki jih v Parlamentu imenujemo podnebna pravičnost - in posplošiti ter poenostaviti sistem trgovanja z emisijami, saj je nezaslišano, da imamo tržni mehanizem, pri katerem se polovica kvote emisij podeljuje brezplačno.
Drugič, rad bi poudaril, da moramo spodbujati instrumente za spremljanje, poročanje in preverjanje, še zlasti tiste iz nabora dejavnosti globalnega spremljanja okolja in varnosti (GMES), ter uporabo satelitskih storitev, ki nam bodo zagotovili nujne podatke o tem področju.
Connie Hedegaard
članica Komisije. - Gospod predsednik, najprej bi se vam rada najlepše zahvalila za vse prijazne misli, tudi za pripombe gospoda Chrisa Daviesa - čeprav poznam nogomet še slabše kot on, domnevam, da so bile pozitivne!
Več govornikov je odprlo vprašanje 30 odstotkov. Kaj se zdaj dogaja v zvezi z zvišanjem cilja, v kakšni fazi je ta proces in, kot je rekla Linda McAvan, kakšni so obeti? Mislim, da vsi prisotni vemo, v kakšni fazi je ta proces. V teku so analize po posameznih državah članicah: kakšne so težave, kakšni so izzivi, kakšne so stranske pridobitve, kaj lahko storimo? Zatem bomo razpravljali o nizkoogljični strategiji do leta 2050 in izide predstavili do marca - kot sem že povedala, vključno c cilji do leta 2030; če vemo, kje hočemo biti leta 2050, je povsem jasno, da bo potrebnih nekaj kompromisov. Čim manj bomo dosegli do leta 2020, tem več bomo morali postoriti kasneje, in verjetno bodo tudi stroški višji.
Tako razpravo skušamo odpreti spomladi in veseli me, da se vedno več držav članic vključuje v medsebojne razprave te vrste in sporoča svoje poglede na te zadeve.
Chris Davies je spraševal o letu 2050 in cilju 50 % ter še o nekaterih stvareh, ki jih ni v sporazumu. Te zadeve je podrobno obravnavala posebna skupina, v kateri je bilo tudi nekaj ministrov, in iskala skupne poglede. Švedski minister je sopredsedoval tej skupini in lahko vam zatrdim, da si je Evropa trdo prizadevala za uveljavitev ciljev. Vsem vam je znano, zakaj jih je težko uveljaviti, ampak to spada med zadeve, ki jo moramo na naši poti v Južno Afriko še obravnavati. Moramo jo uvrstiti v program.
Gospa del Castillo je omenila, da se je Cancún učil od Kobenhavna. Rekla bi, da to drži, ampak verjetno predvsem v tem smislu, da so se udeleženci v zadnjih 24 urah zavedli, da brez pripravljenosti na kompromise prav lahko pride do popolnega neuspeha in zamrtja celotnega procesa. Ta argument ni bil zgolj taktična poteza, ampak je bil prav otipljiv v sobi, v kateri se je večina ljudi okoli mize zavedala, da imajo zadnjo priložnost rešiti proces, pri katerem za mizo sedijo vsi. Izkušnje iz Københavna so v Mehiki pomenile močan pritisk k oblikovanju potrebne politične volje.
Umestno je vprašanje, kaj konkretno namerava EU storiti, da bi v Durbanu sprejeli sporazum. Rekla bi, da bomo delali enako kot letošnje leto, v katerem smo pokazali veliko pobud, veliko proaktivnega razmišljanja, pa tudi razmišljanja, o čem vse bi lahko dosegli dogovor. Tisti, ki ste bili z nami, veste, da je velik del besedila in pobud prispevala množica evropskih strokovnjakov in evropskih delegatov, in prav tako bi morali ravnati naslednje leto. Nadgraditi bi morali tudi dosežke kartaginskega procesa, v katerem si 25 sodelujočih držav - razvitih držav in držav v razvoju - resnično prizadeva premakniti zadeve. To delo bomo nadaljevali. Proces v Cancúnu nam je precej koristil, saj smo precej uskladili delo med različnimi regionalnimi skupinami. To bo ena od naših prvih nalog: skušali bomo pritegniti ljudi v kartaginsko skupino in sodelovati z njimi v tej skupini, pa tudi v številnih drugih skupinah.
Naslednje vprašanje se je nanašalo na sporazum, ki naj nadomesti kjotski protokol. Nimamo ga še, ker svet še ni dosegel soglasja o njem, za to pa vsekakor ni odgovorna Evropska unija. Naj ponovim: če Evropska unija ne bi dala jasno vedeti, da je pripravljena sprejeti drugo obdobje zavez, če bi v Cancúnu ravnala enako kot druge podpisnice kjotskega protokola, bi vsaka možnost, da kdaj sprejmemo pravno zavezujoč sporazum, že zamrla.
In na koncu, gospa Morkūnaitje vprašala, ali od Cancúna morda nismo pričakovali premalo, na to pa odgovarjam, da ne, v resnici ne. V zadnjih urah sem imela v roki kontrolni seznam. Včasih moraš prav paziti, da te dogajanje, v katerem sodeluješ, ne zanese predaleč. Če ti uspe narediti nekaj stvari, pomisliš, da bi ti lahko uspelo še kaj, za kar ti je bilo pred odhodom od doma jasno, da je popolnoma nemogoče. Ko sem tako sedela s kontrolnim seznamom, so bili na njem vsi elementi, ki smo jih želeli videti v sklepih. Seveda vedno ostane kaj, česar ti ni uspelo doseči, ampak v sebi smo se zavedali, da na primer drugo obdobje zavez ni zadeva za Cancún, torej smo želeli le ohraniti možnost, da ga sprejmemo kdaj v prihodnje in nato gradimo na obstoječih temeljih.
Okvir za prilagajanje, tehnološki okvir, okvir za gozdove, vsi elementi københavnskega sporazuma, možnost, da enkrat vendarle dosežemo pravno zavezujoč sporazum in opazen napredek v zvezi z MRV/ICA in še vrsto drugih področij, pa še to, da so zdaj vsi sodelujoči sprejeli oceno, da vsi skupaj še nismo storili dovolj - če bi tak izid vrednotili po merilih, ki smo jih uporabljali pred odhodom v Cancún, bi se, verjamem, večina strinjala, da je dober.
Še beseda za zaključek. Zdaj moramo skrbno premisliti, kakšna naj bo naša strategija v nadaljevanju. Mnogim med nami bo zdaj prav prišel predah čez božič in novo leto, takoj po tem pa moramo nadaljevati z zelo intenzivnim dialogom med Svetom, Komisijo in Evropskim parlamentom, po razmisleku in preudarku o izidih Cancúna. Kot sem dejala že na začetku, bo naslednje leto zelo težko, uporabiti pa bi morali izkušnje, ki smo si jih pridobili na konferenci. Če si Evropa zastavi jasno strategijo, bomo lahko premaknili zadeve v pravo smer in čeprav izzivi v Durbanu ne bodo nič manjši, sem prepričana, da to zmoremo. Morda nam je potrebnega samo malce počitka, ob začetku leta 2011 pa se vrnemo k dialogu.
Joke Schauvliege
Gospod predsednik, komisarka, gospe in gospodje, hvala za niz pohval sporazuma, ki smo ga dosegli v Cancúnu.
Vsi veste, da je Cancún pragmatičen, a zelo pomemben korak za podnebno politiko in razpravo o podnebju. Veste, da je načelo, da bi morali sčasoma sprejeti globalni, pravno zavezujoči sporazum, vključeno v sklepe, ki jih js sprejel Svet lanskega oktobra. Zavedali pa smo se, da v Mehiki ne bo mogoče doseči globalnega sporazuma, in taka odločitev je bila sprejeta že vnaprej. Zato pa smo se odločili za niz uravnoteženih delnih sporazumov. Te sporazume smo tudi dosegli in, kot je rekla komisarka, v sklepih konference v Cancúnu so zapisane tudi točke, ki so se Evropski uniji zdele pomembne za primerno ravnotežje.
Evropski uniji moramo izraziti priznanje za zelo jasno in pregledno držo, držo, ki odseva sklepe Sveta in ki smo jo uveljavljali z enim glasom. Vsi udeleženci iz Komisije in Evropskega parlamenta so zelo tvorno sodelovali pri uveljavljanju te drže, mi iz Sveta pa smo storili vse, da bi to držo kolikor je mogoče uspešno razložili drugim. Včasih je bilo potrebnega kar precej pojasnjevanja, kakšna je vsebina omenjenih sklepov in kakšne namene želi doseči Evropska unija s svojo držo.
V Mehiki smo gradili mostove, doživeli smo niz pozitivnih odzivov na to, da je Evropska unija prevzela vodilno vlogo in da si je iskreno prizadevala, da bi množico različnih stališč kolikor je mogoče zbližala. Svojo vlogo smo opravili dobro in menim, da je to jasno tudi vsemu svetu.
Komisarka, drži, da moramo zdaj nekoliko razmisliti, vendar nas to ne sme odvrniti od dokaj hitrega nadaljevanja z delom. Lahko vam povem, da si bomo v Svetu že v ponedeljek izmenjali poglede na sklepe Cancúna. Menim, da je prav, da si tudi tukaj, v Parlamentu, že izmenjujemo stališča o tem. Nedvomno drži, da moramo oblikovati strategijo, in sicer čim prej.
Svet je tudi sklenil, da bo spomladi obnovil razpravo o zmanjšanju izpustov za 30 %. Komisijo smo zaprosili, naj opravi drugi pregled, da bomo vedeli, kaj bi zmanjšanje za 30 % pomenilo na ravni držav članic, in Svet se je dogovoril, da bo spomladi razpravo obnovil.
Za zaključek bi se rada še enkrat zahvalila vsem za sodelovanje, še zlasti pa komisarki Connie Hedegaard za njeno zelo prijetno in konstruktivno sodelovanje z nami in za trud, ki je v Cancúnu obrodil nekaj sijajnih rezultatov. Tega pa ne bi mogli doseči brez tvornega sodelovanja vseh udeležencev in če Evropski uniji ne bi uspelo vtisniti tako pomembnega pečata sporazumu, ki smo ga sklenili v Cancúnu. Za to se vsem prisrčno zahvaljujem.
Predsednik
Razprava je končana.
Pisne izjave (člen 149)
János Áder
v pisni obliki. - (HU) Veliko ljudi opisuje konferenco v Cancúnu o podnebnih spremembah, ki se je končala prejšnji teden, kot uspeh, preboj, obnovitev upanja. Osebno pa sem mnenja, da ne moremo govoriti o uspehu, dokler ne bo sklenjen pravno zavezujoč mednarodni sporazum, ki bo nadomestil kjotski protokol, katerega veljavnost izteče leta 2012 - sporazum, ki bo predvideval tudi sankcije. V Cancúnu ni bila sprejeta nikakršna odločitev glede takega sporazuma. V resnici bi nekatere države rade opustile še kjotski protokol sam. Vprašanje, kako bo mogoče po letu 2013 uporabljati presežke kjotskih kvot, ki so za Madžarsko bistvenega pomena in jih obravnavamo kot nacionalno bogastvo, bo torej ostalo nerešeno do vrha o podnebnih spremembah v Južni Afriki leta 2011.
Še vedno obstaja nevarnost, da bodo vzhodnoevropske države nepravično in nepošteno oropane nagrade za uresničitev svojih zavez za zmanjšanje izpustov po kjotskem protokolu, države kršiteljice pa se bodo izognile kakršni koli kazni. Poleg tega ZDA in Kitajska, največji onesnaževalki, še vedno nista podpisali kjotskega protokola, zato so lahko rezultati prizadevanj drugih za ustavitev globalnega segrevanja bolj pičli. Dokler nimamo pravno zavezujočega mednarodnega sporazuma, ki bo lahko kaznoval slabe učence in nagrajeval dobre, torej nikakor ne moremo govoriti o uspehu.
Luís Paulo Alves
Gospod predsednik, rad bi čestital predsedstvu konference v Cancúnu za preglednost pogajanj v tako zahtevnem procesu. Lahko bi sicer dosegli več, vendar je videti, da je doseženi sporazum najboljši možni izid danes. Še vedno bi lahko podaljšali veljavnost koristnega kjotskega protokola: naslednje leto v Durbanu bodo pritiski zelo močni, saj se bo iztekala veljavnost edinega zavezujočega sporazuma o podnebnih spremembah, velikega pomena pa je, da je sporazum iz Københavna zdaj uradni dokument Združenih narodov in da ga podpirajo vse države razen Bolivije. Veseli me, da je bilo v besedilo vključenih veliko socialističnih stališč, ki jih zagovarjamo v naši zbornici, na primer ustanovitev "globalnega zelenega sklada" za pomoč državam v razvoju pri prilagajanju podnebnim spremembam in blaženju njihovih učinkov. Rad bi pohvalil tudi vse države, ki so soglašale z ohranitvijo predloga za omejitev na 1,5 stopinj, to je ambicioznejšega cilja, v programu naslednjega vrha. To je zelo jasno sporočilo, naslednji korak pa je preslikati ta cilj v zmanjšanje izpustov CO2.
Elena Oana Antonescu
v pisni obliki. Po dolgotrajnih pogajanjih je konferenca Združenih narodov v Cancúnu o podnebnih spremembah sprejela pozitiven kompromis. Sklepi sicer niso kak rekorden dosežek, so pa pomemben korak v boju proti podnebnim spremembam. Napredek je bil dosežen na vseh področjih, ki so zdaj prvič omenjena v kakem dokumentu ZN. Pozdravljam sprejete sklepe, saj bodo olajšali pogajanja v obdobju, ki je pred nami, in zagotovili opazen napredek, še zlasti tisti, ki zadevajo države v razvoju in države, ki jih podnebne spremembe najbolj prizadevajo. Podpiram tudi zmanjševanje razlik med razvitimi državami in nerazvitimi območji s finančno in tehnično pomočjo. Menim, da je bil ta vrh prelomen dogodek, na katerem so naši pogajalci tlakovali pot za sklenitev sporazuma v Durbanu v Južni Afriki naslednje leto. Rada bi čestitala delegaciji Evropskega parlamenta za vloženi trud in doseženi uspeh.
Ivo Belet
Izid vrha v Cancúnu o podnebnih spremembah bi težko opisali kot velik dosežek. Je pa več kot nič. Sprejetih je bilo nekaj konkretnih sklepov, na primer v zvezi z bojem proti krčenju gozdov in odobritev ustanovitve podnebnega sklada z vložkom 100 milijard USD. Vse skupaj pa se premika grozno in utrudljivo počasi. Še najbolj spominja na plesno povorko v mestu Echternach. Ura globalnega segrevanja pa nezadržno tiktaka.
Kakšna je bila vloga Evrope v tej zgodbi? EU se je očitno nekaj naučila iz napak na lanski konferenci v Københavnu. V Cancúnu je bila Evropa v središču pogajanj in je delovala enotno. Ves svet ima EU za zgled in nas občuduje, saj imamo najbolj napredne in zavezujoče sporazume. Kadar govorimo o podnebju, velja Evropa za zgled.
V naslednjih letih moramo trdno obdržati to vodilno vlogo. Z njo izstopamo med vsemi celinami, v pozitivno smer. To ogromno prispeva k našemu ugledu, obenem pa nam lahko zagotovi tudi pomembne gospodarske in družbene koristi.
Maria da Graça Carvalho
Gospod predsednik, mednarodna pogajanja o podnebju spremljam že 15 let in v Cancúnu sklenjeni dogovori so me zelo razveselili. Sprejeti sklepi pomenijo resničen napredek v pogajanjih. Glavne prvine københavnskega sporazuma so prišle pod okrilje ZN. Združeni narodi so ponovno postali verodostojen forum za oblikovanje večstranskih podnebnih sporazumov. Mehika je organizirala participativno in pregledno konferenco. EU je imela vodilno vlogo. Rada bi izpostavila učinkovitost, s katero sta svoje naloge opravila Evropska komisija in belgijsko predsedstvo. Dosežen je bil znaten napredek na področju tehnologije, gozdov in prilagajanja. Še zlasti pozdravljam ustanovitev podnebnega sklada. Na podlagi izidov Cancúna bo potrebno trdo delo za uspeh konference v Durbanu leta 2011.
Eija-Riitta Korhola
v pisni obliki. - (FI) Konferenca v Cancúnu je označena za uspeh in to je ustrezna oznaka, če upoštevamo, da od konference nismo pričakovali ničesar. Mi sami, EU, pa moramo navesti dejstva: nič se ni premaknilo v zvezi z zmanjševanjem izpustov in nobene zaveze za zmanjšanje nismo slišali. Nobenega globalnega sporazuma ni na vidiku in nikakršnega vzroka nimamo za dvig enostranskega cilja EU z 20 % na 30 %.
V Cancúnu se je delegacija Parlamenta srečala z Achimom Steinerjem, izvršnim direktorjem programa Združenih narodov za okolje, ki je povsem resno izjavil, da Evropi zmanjšanje izpustov za 20 % samo koristi: kaže, da to zmanjšanje spodbuja naše gospodarstvo in povečuje njegovo konkurenčnost. Zato podpira zamisel o nadaljnjemu dvigu ciljne vrednosti.
Pozivam vsa podjetja, ki poslujejo na svetovnem trgu in menijo, da so izpostavljena tveganjem selitve virov izpustov, naj Achimu Steinerju in drugim vplivnim predstavnikom podobnih organizacij razložijo ekonomsko stvarnost, v kateri delujejo. Naj jim s številkami prikažejo neposredne in posredne dvige stroškov zaradi trgovanja z emisijami, če jim ta ureditev ni všeč.
Ni dobro za evropske državljane in delavce, če naši ključni nosilci odločanja, vključno s Komisijo, od katere je Steiner verjetno dobil te podatke, živijo v domišljijskem svetu, visoko nad tlemi.
Cancún velja za uspeh samo zato, ker je politikom uspelo ohraniti lep videz. Dogovorili so se, da se bodo dogovorili. Ugotavljamo, da se razburjenje okoli podnebja polega, podnebne spremembe postajajo dolgočasno, vsakdanje vprašanje. Umikajo se izpod žarometov in to je morda celo dobro. Vrnimo se raje k razumni, celoviti politiki varstva okolja.
