Izidi vrha v Københavnu o podnebnih spremembah (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je razprava o izjavah Sveta in Komisije o izidih vrha v Københavnu o podnebnih spremembah.
Elena Espinosa Mangana
predsednica Sveta. - (ES) Gospod predsednik, spoštovani poslanci, v svojem današnjem nastopu v Parlamentu bi vam rada predstavila svoja stališča o izidih vrha v Københavnu in o izzivih, ki jih je prinesel Evropski uniji, pa tudi rotirajočemu predsedstvu, katerega naloge v prvi polovici leta 2010 opravlja Španija.
Okoljski ministri Evropske unije so o zadevah obširno razpravljali pretekli konec tedna. Naj poudarim, da smo dosegli splošno soglasje, da želimo z delom nadaljevati, zlasti na treh področjih: ta področja so nadgrajevanje rezultatov vrha za njihovo čimprejšnjo operacionalizacijo, krepitev njihovih elementov v okrilju Združenih narodov, ter prizadevanja za izpolnitev naših ciljev glede skupnih emisij.
Med seboj smo se seznanili s cilji in strategijami. Naše prve naloge bodo tako zaključiti postopek uradne objave naših zavez, utrditi okvir za ukrepanje, primerljiv s podobnimi mehanizmi drugih industrijskih držav in držav v vzponu, ter uporabiti vsa razpoložljiva orodja tako v sami Evropski uniji kot pri naših odnosih s tretjimi državami.
Decembrski vrh - izredno zahtevna konferenca, ki so ji ton dajale ostre postopkovne razprave - se je zaključil s tako imenovanim københavnskim dogovorom. Pri sestavljanju sprejetega dokumenta je osebno sodelovala velika večina voditeljev držav ali vlad in voditeljev regionalnih skupin; dokument tako izraža voljo držav, ki prispevajo več kot 80 % vseh svetovnih emisij. Vrha so se udeležile vse industrijske države in večje države v vzponu, pa tudi znatno število posebej ranljivih držav. Na podlagi tega tudi lažje pomirimo številne dvome, ki še vedno obremenjujejo uradni postopek, katerega cilj je sprejeti pravno zavezujoče rešitve v okviru Združenih narodov, po možnosti v Mehiki.
Kar zadeva vsebino dogovora, je po mojem mnenju treba poudariti, da smo oblikovali trdno podporo sklepu, da ne smemo dovoliti nadaljnjega dviga temperature za več kot dve stopinji Celzija. To je vsekakor eden od najtrdnejših elementov dogovora, ki obeta najpomembnejše rezultate: zaveza vseh industrijskih držav, da si bodo zastavile ciljne vrednosti za zmanjšanje emisij, ki jih bodo lahko uveljavile v svojih gospodarstvih.
Države v vzponu pa bodo sprejele konkretne, preverljive ukrepe, ki jim bodo omogočili znatno upočasniti rast emisij: financiranje na osnovi solidarnosti, usmerjeno v podporo takojšnjih in srednjeročnih ukrepov v boju proti podnebnim spremembam, elemente novih pristopov pri vodenju ter mehanizme za pospeševanje tehnološkega razvoja in zmanjšanje emisij zaradi krčenja gozdov.
Vrh v Københavnu je pokazal, da smo se znašli v novem mednarodnem okolju, ki zahteva izboljšave pri oblikovanju rešitev globalnih problemov. Sedanja pravila odločanja je treba spremeniti, t.j. prilagoditi novemu času in novim potrebam.
Imamo pa orodja, potrebna za ukrepanje: zakonodajni sveženj, že sprejet na ravni Skupnosti, najtrdnejšo zavezo za nadaljnje zmanjševanje emisij, mednarodno solidarnost, tehnološke inovacije in sodelovanje ter ustrezno institucionalno strukturo v sami Uniji, ki pa jih moramo uporabljati razumno in čim bolje izkoristiti njihove učinke medsebojnega dopolnjevanja.
Vodilno vlogo Sveta za okolje bomo morali pri dogovarjanju o podnebnih politikah in njihovem načrtovanju okrepiti z večjimi zunanjepolitičnimi pristojnostmi. Poleg tega bomo morali naloge na področju okolja povezati s strokovnimi ocenami naših gospodarskih in inovacijskih politik, pa tudi medsebojno uskladiti podnebne cilje z modelom razvoja in blaginje. Pri vsem tem ne bomo smeli - niti v okviru Evropske unije niti širše - prezreti potrebe po utrditvi vloge javnega mnenja in zakonodajalcev, ki si prizadevajo za boljšo prihodnost in ščitijo javne interese.
Zdaj je čas, da Evropa združi vse izkušnje in znanje. Prvič, do 31. januarja moramo oblikovati ustrezen odgovor. Københavnski dogovor, ki zadeva vse, ki moramo zmanjšati emisije, nam omogoča primerjavo potrebnih naporov, primerjavo, ki jo je zahtevala Evropska unija, še vedno pa ne vemo, kako trdna je v resnici pripravljenost drugih držav. Če izkaže, da ni dovolj trdna, bomo morali v prihodnje še povečati naša skupna zmanjšanja emisij.
Prav tako bomo morali vzpostaviti pogoje, ki bodo omogočili hitro uveljavitev elementov dogovora. Evropska unija in države članice moramo vsekakor biti na vodilnem mestu med podpisnicami dogovora, ki bodo svoje obljube izpolnile. Zato moramo čim prej opraviti prenos sredstev, načrtovanih za obdobje 2010-2012.
Želimo oblikovati finančni okvir, ki bo omogočal izpolnjevanje naših solidarnostnih zavez tretjim državam prek Københavnskega zelenega podnebnega sklada, obenem pa spodbujal izboljšave glede računovodskih pravil in naše odzivnosti tako na področju zmanjševanja emisij, ki izvirajo iz krčenja gozdov, kot na področju tehnološkega sodelovanja. K temu moramo dodati še naslednje elemente: naše lastne politike doseganja ciljev za zmanjšanje emisij na državni ravni in ravni Skupnosti, izboljšave z inovacijami in inteligentno rabo energije, vključitev prilagoditvenih ukrepov v sektorske politike in dosledno zunanjepolitično delovanje.
Na vseh teh področjih želimo tesno sodelovati s Komisijo in Parlamentom, prizadevali si bomo, da bo Evropa postala svetovna regija, vodilna na področju boja proti podnebnim spremembam, z najmanjšimi emisijami ogljika, najbolje pripravljena na izzive podnebnih sprememb in najučinkovitejša pri oblikovanju tega področja v močno gonilno silo inovativnosti in konkurenčnosti.
Politika na področju podnebnih sprememb spada med ključne značilnosti, ki opredeljujejo evropski model. Med naše pionirske dosežke spada vključitev tega načela v predloge za bolj pošten in trajnosten razvoj, ne le gospodarski, pač pa tudi družbeni in okoljski, saj s tem krepimo tudi mednarodno varnost. Tako so tudi drugi pomembni akterji, npr. Kitajski in Združenim državam, lažje sedli za pogajalsko mizo in opredelili ter se dogovorili za odločilne elemente sodelovanja.
Evropska unija, neomajna zagovornica vloge Združenih narodov pri reševanju svetovnih vprašanj, bo morala delovati tudi na drugih prizoriščih, dvostranskih in večstranskih, uradnih in neuradnih, in pomagati vsem akterjem pravilno ugotoviti priložnosti, prisluhniti partnerjem ter prispevati k uglasitvi sektorskih dejavnosti s potrebami, ki jih narekuje boj proti podnebnim spremembam.
V celoti moramo izkoristiti možnosti, ki jih je odprl sprejem Lizbonske pogodbe in vzpostavitev novih institucij, ter sistematično vgrajevati glavna sporočila boja proti klimatskim spremembam v vse naše odnose s tretjimi državami.
Čaka nas nemajhna naloga. Španska vlada se zaveda razsežnosti izziva in vam na tem mestu zagotavlja, da je pripravljena storiti vse, da bi dosegli čim večji napredek pri elementih, ki lahko prispevajo k ambicioznemu in zavezujočemu dogovoru v Mehiki.
Politične priložnosti, ki nam jo je ponudil København, ne smemo zavreči, prav tako ne smemo izdati niti lastnih pričakovanj niti pričakovanj mednarodne skupnosti. Na tehtnici je naša verodostojnost. Vztrajati moramo pri svojih stališčih. Nova, širša pooblastila Evropskega parlamenta, s katerimi je zdaj le-ta še bližje državljanom, bodo omogočila tesnejše in plodnejše sodelovanje.
Svoj nagovor bi rada zaključila s čestitkami vsem nam za doseženo, pa tudi za opomin, da zdaj, v šestih mesecih, ki so pred nami, še bolj kot kdajkoli potrebujemo vaše trdo delo in podporo.
Olli Rehn
član Komisije. - Gospod predsednik, naj se vam najprej v imenu Komisije zahvalim za priložnost za razpravo o izidih konference v Københavnu o podnebnih spremembah ter o nadaljnjem delu v zvezi s københavnskim dogovorom. Komisar Stavros Dimas me je prosil, naj vam posredujem opravičilo, ker zaradi bolezni ni mogel priti sem osebno; njegovo zadržanost lahko obžalujemo še toliko bolj, ker bi bil to verjetno njegov zadnji nastop na plenarnem zasedanju. Javil sem se za namestnika gospoda Stavrosa v tej zelo pomembni razpravi.
Rad bi izrekel našo zahvalo Evropskemu parlamentu za aktivno delovanje in podporo v obdobju pred konferenco in med samo konferenco. Stiki z vašo delegacijo ves čas konference so nam zelo pomagali. Zlasti ključnega pomena je bila vaša pomoč pri stikih s ključnimi akterji iz drugih držav in regij.
Prepričan sem, da soglašamo, da so rezultati Københavna precej pod našim pričakovanjem in ciljem sprejeti ambiciozen in pravno zavezujoč dogovor, kakršnega bi potrebovali za obvladanje podnebnih sprememb v mejah pod 2° C. To je hudo razočaranje za vse med nami, ki se že leta borimo za sprejem konkretnih političnih odločitev, ki bi obrnile trend podnebnih sprememb.
Razlogov za tak neuspeh je več in nekaj besed jim bom posvetil čez nekaj trenutkov. Lahko pa tudi rečemo, da je dogovor, kakršen je, vseeno boljši kot zaključek konference brez dogovora, kar bi bilo najslabša možnost.
Na eni strani - če se obrnemo k pozitivni plati - københavnski dogovor vsaj priznava, da je treba podnebne spremembe zadržati pod mejo 2° C. Prav tako poziva razvite države, naj do 31. januarja 2010 oblikujejo sezname ciljnih vrednosti svojih gospodarstev, države v razvoju pa, naj do tega datuma oblikujejo sezname omilitvenih ukrepov. Dogovor pomeni tudi podlago za znaten finančni sveženj, v znesku 30 milijard USD, za naslednja tri leta, obenem pa ugotavlja, da bo do leta 2020 potrebni letni znesek zrasel na100 milijard USD.
Na drugi strani pa ima dogovor tudi hude pomanjkljivosti. Ne obravnava srednjeročnih ali dolgoročnih ciljev. Do sedaj zagotovljena zmanjšanja emisij so premajhna, da bi lahko dosegli ciljno omejitev 2° C. Po mojem mnenju žal ni veliko razlogov za optimizem, da bomo 31. januarja dobili na mizo kaj boljše ponudbe - raje nasprotno. Končno, vendar ne manj pomembno, dogovor ni pravno zavezujoč, morda še bolj zaskrbljujoče pa je, da ne predvideva sklenitve pravno zavezujočega sporazuma v letošnjem letu, kar je bil eden od naših ključnih ciljev.
Če se ozremo naprej, bo naslednji korak zagotoviti, da bo dogovor vsaj začel delovati in odprl pot k novi podnebni pogodbi, ki jo moramo nujno sprejeti še letos. Prvi ključni korak pa je poskrbeti, da bodo vsi glavni akterji dogovor podprli in do 31. januarja posredovali svoje cilje oziroma ukrepe. Zagotovit je treba tudi ustrezno financiranje. Na tem področju moramo preučiti načine, kako lahko vzpostavimo Københavnski zeleni podnebni sklad. Okrepiti moramo tudi svoja zavezništva z državami in regijami, ki imajo naši podobne vizije uspešnega izida mednarodnih podnebnih pogajanj.
Naj za konec omenim, da nas čakajo ogromni izzivi zagotoviti enotnost na evropski ravni, strateško sodelovati s ključnimi zunanjimi partnerji in ohraniti našo polno zavezanost večstranskemu delovanju na področju podnebnih sprememb, veliko pa se lahko naučimo iz izkušenj COP 15. Med pomembne nauke spada tudi to, da se moramo naučiti govoriti enoglasno. V Københavnu je vsaka velika sila, Kitajska, Indija, Združene države in druge, govorila enoglasno, Evropa pa kot gruča. Enako velja za svetovno gospodarsko upravljanje in mednarodno varnost. Danes v resnici stojimo na križišču. Lahko izberemo odločno in enotno delovanje v smeri ekološke, gospodarske in politične oživitve Evrope, v nasprotnem primeru pa tvegam gospodarsko stagnacijo in politično obrobnost.
Naj nam København služi kot resno opozorilo na tak scenarij. Ravnati moramo bolje in to tudi zmoremo. Le enotni smo lahko uspešni in veselim se sodelovanja z vami na poti k temu cilju.
Corien Wortmann-Kool
v imenu skupine PPE. - (NL) Gospod predsednik, najprej bi vas rada prosila, da posredujete naše pozdrave komisarju Dimasu in zahvalo Skupine Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov) za njegovo prizadevno delo v preteklih letih. Seveda smo tudi mi razočarani nad rezultati podnebnega vrha, ne smemo pa prezreti, da smo na njem dosegli tudi zgodovinske korake na nekaterih področjih, na primer glede podnebnega financiranja, krčenja gozdov in meje dveh stopinj, čeprav, kot ste utemeljeno pripomnili, dosežki niso popolni. Seveda bi nam bili bolj všeč bolj ambiciozni izidi - glejte našo resolucijo - ampak napravili smo vsaj začetne korake in na njih moramo graditi naprej.
Izredno pomembna bo poglobljena analiza prispevka Evrope na tem vrhu, saj je Evropa izostala v kritičnem času. Evropa je solidno pripravila vrh v vsebinskem in tehničnem smislu, s političnega vidika pa smo imeli polomijo. Politično delovanje Evrope je bilo preprosto nezadostno. Prav imate - Evropa mora govoriti z enim glasom, ampak to je laže reči kot narediti. Prav res moramo izkoristiti priložnosti, ki nam jih odpira nova Lizbonska pogodba. Kmalu bomo - upajmo - imeli v prvih vrstah dve novi ženski: gospo Hedegaard in gospo Ashton. Pritegniti bosta morali ostali svet in tlakovati našo pot v Mehiko s čvrsto diplomacijo. Gospod predsednik, Skupina PPE ostaja neomajno na stališču, da moramo ohraniti cilj 30 % iz naše novembrske resolucije, obenem pa moramo ta cilj razširiti iz Evrope na ves svet. Našo strategijo moramo revidirati, saj ni prejela podpore; ni je podprla vrsta ključnih akterjev. Strategijo moramo revidirati, ambicije pa moramo ohraniti.
Marita Ulvskog
Københavnski vrh je bil neuspeh. Prepad med najbogatejšimi in najrevnejšimi državami sveta se je poglobil in tega ni uspelo preprečiti niti švedskemu predsedstvu niti danskemu predsedniku vlade. Kot je ravnokar povedala kolegica poslanka, je Evropa izostala. Po tem razočaranju moramo nujno spet povzeti pobudo. Seveda to ne bo mogoče, če si ne bomo hoteli priznati, da je bila konferenca v Københavnu neuspeh - tako kot gospa Hedegaard, kandidatka za komisarko za podnebno ukrepanje. To bi samo povečalo nevarnost ponavljanja napak.
Kako nameravata špansko predsedstvo in Komisija utreti pot k zavezujočemu sporazumu v Mehiki? Ali boste med drugim zagotovili tudi finančna sredstva za nove okoljske pobude v državah v razvoju, ki ne bodo samo finančna pomoč, že zdaj namenjena za boj proti revščini, pod novo nalepko? Ali boste predlagali povečanje naših lastnih prihrankov emisij z 20 na 30 odstotkov? To bi pomenilo ponovno vzeti pobudo v svoje roke. Boste odpravili nezaupanje držav v razvoju z razglasitvijo ciljev kjotskega sporazuma za podlago za nadaljnje delo pri oblikovanju svetovnega podnebnega dogovora?
Corinne Lepage
Gospod predsednik, ministrica, komisar, gospe in gospodje, okoliščine, ki so pripeljale 192 voditeljev držav ali vlad v København, se niso spremenile, neuspeh vrha pa nikakor ne sme biti razlog za zmanjšanje naših ambicij.
Vsekakor pa moramo spremeniti svojo strategijo - potrebna nam je nova strategija. Ta strategija mora biti odločna, dinamična in inovativna.
Prvič, biti mora odločna, saj ni dovolj zgolj ohraniti svojih ciljev, pač pa jih moramo še zvišati, tja do zmanjšanja emisij toplogrednih plinov za 30 %. Pospešiti moramo prehod naše industrije na načela zelenega gospodarstva na podlagi učinkovite rabe energije, čistih in učinkovitih procesov, obnovljivih virov energije ter novih povezav med informacijskimi in okoljskimi tehnologijami, saj je boj, ki se je začel v Københavnu, tudi boj industrije in boj za vodilno vlogo na področju industrije v 21. stoletju.
Strategija mora biti dinamična, obenem pa ne sme zmanjševati legitimnosti procesov v ZN. Če hočemo vzpostaviti podlage za dogovor v Mehiki, moramo prevzeti pobudo v stikih z Združenimi državami in Kitajsko. Ne smemo dopustiti, da bi se načelo G2, kakršnega smo imeli priložnost opazovati, uveljavilo, v procesu moramo imeti osrednjo vlogo, to pa bo mogoče doseči le, če bomo govorili z enim glasom.
Biti moramo inovativni: inovativni na trgih ogljika z uveljavitvijo zgornje cenovne meje, inovativni pa tudi pri načinih financiranja. Osebno, ne v imenu naše skupine, menim, da se bo treba posvetiti tudi vprašanju davkov na ogljik na naših mejah. Obnoviti moramo zaupanje v Afriki s povečanjem finančnih sredstev, vendar ne z recikliranjem že odobrene finančne pomoči in njenim preimenovanjem v "ogljično" financiranje.
Če povzamemo, bomo morali vložiti precej napora v ohranitev naše odločenosti in ohranitev vodilne vloge na področju podnebnih sprememb.
Satu Hassi
v imenu skupine Verts/ALE. - (FI) Gospod predsednik, izid vrha v Københavnu pomeni razočaranje, iz že omenjenih razlogov. Prvič je v kakem dokumentu Združenih narodov omenjena meja segrevanja dveh stopinj, omejitve emisij, ki so jih predložile posamezne države v Københavnu, pa ustrezajo globalnemu segretju za več kot tri stopinje. Ko je bila temperatura zadnjič v zgodovini za tri stopinje višja od današnje, je bila gladina morij višja za 10 metrov.
Odkrito si moramo priznati, da se EU ni izkazala kot voditeljica, za kakršno se razglaša. Najprimernejša pot do naše vodilne vloge bi bila, in to velja še zdaj, če bi si prizadevali za zahtevnejše cilje zmanjšanja emisij, vsaj za 30 odstotkov. Če upoštevamo svarila znanosti o podnebju, kar bi bilo edino prav, bi moral biti naš realni cilj zmanjšanje za 40 %. Če se zdaj zadovoljimo z zmanjšanjem emisij za 20 %, bo to znak, da EU ne misli resno z zahtevami po omejitvi segrevanja na dve stopinji, ki jih izraža že deset let.
Po strokovnih poročilih, sestavljenih za vrsto vlad, tudi za dansko, je zmanjšanje emisij za 20 % daleč stran od najbolj ambicioznega cilja, ki ga lahko doseže svet. Po podatkih, ki so nam na voljo, bo zmanjšanje emisij za 30 % stalo manj, kot je znašala ocena stroškov zmanjšanja emisij za 20 % pred dvema letoma.
Seveda smo imeli v Københavnu tudi nekatere države, ki so hotele pogovore minirati. Če bi EU odigrala vlogo prave voditeljice, bi jim to gotovo otežila. V resnici pa jim je EU nakane olajšala z blokado drugega obdobja obveznosti po kjotskem protokolu, ki je izredno pomembno za države v razvoju. Prav bi bilo, če bi rekli, da smo na drugo kjotsko obdobje pripravljeni pod nekaterimi pogoji, prav bi bilo podpreti podnebne ukrepe v gospodarsko manj razvitih državah v resnici, ne pa zgolj z recikliranjem finančnih sredstev za razvojno sodelovanje v novo postavko.
Od takega medlega izida se moramo obrniti k pravemu podnebnemu dogovoru. Mednarodno legitimnost mu lahko zagotovi le dogovarjanje pod okriljem Združenih narodov. Potrebna nam je tudi nova oblika podnebne diplomacije. Spretno prebijanje strokovnjakov skozi tehnične labirinte ne zadostuje. Potrebno nam je potrpežljivo diplomatsko delovanje, ki edino lahko prebije blokade in zagotovi uspeh pogajalskemu procesu v ZN, na primer s sprejemom pravil o glasovanju.
Martin Callanan
v imenu skupine ECR. - Gospod predsednik, upam, da se motim, ampak bojim se, da je vedno manj možnosti, da bi nas pogovori, ki so se začeli v Københavnu in se še nadaljujejo, dejansko pripeljali do pravno zavezujoče pogodbe, ki bi prisilila vse glavne povzročitelje emisij na svetu v pomembna zmanjšanja emisij.
V takih okoliščinah bi bilo po mojem mnenju zelo neumno, če bi se pri obravnavi teh zadev v EU dogovorili za še večja zmanjšanja emisij. Omenjena je bila številka 30 %. Gospa Hassi je pravkar omenila številko 40 %.
Glede na to, da ni svetovnega dogovora, bi bilo po mojem noro sprejemati še nadaljnja zmanjšanja emisij, saj bi to pomenilo nevarnost, da bi bili naši porabniki obremenjeni z najvišjimi stroški energije med vsemi v razvitem svetu, kar bi hudo zmanjšalo konkurenčnost evropske težke industrije n drugih velikih porabnikov energije na svetovnem trgu.
Že zdaj se industrija množično seli iz EU, kar pa pomeni zgolj selitev emisij na Kitajsko, v Indijo in na druge predele sveta. Taka gospodarska politika je nora, saj okolje z njo ne pridobi prav ničesar. Dejansko so lahko vplivi na okolje celo škodljivi, saj te izdelke na koncu preprosto spet uvozimo v EU.
Potreben je celovit dogovor na svetovni ravni. Tak dogovor polno podpiram. Upam, da bomo naše napore usmerili v tak dogovor; dokler ga nimamo, pa bi morali biti zelo previdni pri nadaljnjih enostranskih zmanjšanjih emisij v Evropi.
Bairbre de Brún
v imenu skupine GUE/NGL. - (GA) Gospod predsednik, nujno potrebujemo ambiciozno, pravno zavezujočo pogodbo.
Najnovejši znanstveni podatki kažejo, da mora EU do leta 2020 zmanjšati emisije za 40 %, do leta 2050 pa za 80-95 %, take zaveze pa ni mogoče pogojevati z ukrepanjem drugih držav.
Vsi moramo vedeti, kolikšna dejanska zmanjšanja emisij bomo dosegli, vedeti moramo, da bodo državam v razvoju zagotovljena potrebna finančna sredstva za spopad s podnebnimi spremembami in njihovimi posledicami.
Stvari morajo biti jasne. Jasno nam mora biti, kdo natančno bo zagotovil finančna sredstva, koliko bo prispevala vsaka razvita država ter kako in kdaj bomo sredstva zagotovili. Ne smemo si privoščiti nadaljnjega pomanjkanja politične volje, kakršnega smo doživeli v Københavnu.
Komisarju Dimasu pa želim veliko uspeha.
Anna Rosbach
v imenu skupine EFD. - (DA) Gospod predsednik, v zvezi s COP 15 je bilo precej govora o okoljskih beguncih. Ljudje že od nekdaj bežijo pred naravnimi nesrečami, slabimi letinami, sušami, poplavami in lakoto. Dejstvo je, da so podnebne spremembe in njihovi neposredni učinki na ljudi in na okolje problem, s katerim se preprosto moramo spopasti. Vsiljuje pa se mi vprašanje, ali se ga lotevamo pravilno. Soglašam, da moramo bolj ozaveščeno uporabljati vire v vsakdanjem življenju in da moramo razvijati nove tehnologije. Ne smemo pa prezreti, da dejansko že imamo na voljo načine za omilitev problemov, ki nas vsake toliko časa presenetijo. V zvezi s COP 15 so bili na primer omenjeni Cookovi otoki - otočje na Pacifiku. Te otoke pesti problem naraščanja morske gladine. Otoke bi lahko zaščitili z nasipom ob obali, kar je povsem izvedljiva naložba - za revno otočje pa je prevelik zalogaj. Met tem, ko na Zahodu razpravljamo o vetrnih elektrarnah, električnih avtomobilih, sončni energiji, biogorivih in novih načinih ločevanja odpadkov v evropskih predmestjih, vrsta otokov postopoma izginja. Zato bi rada vprašala, ali je smotrno, da Zahod vlaga milijarde v podnebne tehnologije - katerih učinki so zelo vprašljivi - ko pa bi lahko pomagal milijonom ljudi s poznanimi ukrepi, ki niso povezani z visokimi stroški. Namesto za pregovarjanje o statistikah, podatkih in raziskavah je zdaj čas za spopad z učinki podnebnih sprememb na svetovni ravni s konkretnimi ukrepi.
Nick Griffin
Gospod predsednik, po Københavnu bi bilo koristno še enkrat pretresti vso to zgodbo o globalnem segrevanju. Na eni strani smo v Københavnu doživeli ironično zgodbo "Climategate II", na drugi strani pa spada letošnja zima med najostrejše v zadnjih desetletjih. V zadnjem času smo doživeli razkrinkanje preplahov glede morske gladine iz Potsdama, na dan je prišlo, da je Goddardov institut mešetaril z zgodovinskimi podatki o temperaturah, izginjanje himalajskih ledenikov se je izkazalo za izmišljotino, gospod Pachauri pa je bil zasačen kot dobičkar na račun podnebnih sprememb. Svet se ohlaja. Globalno segrevanje je prevara.
Ta kriminal ima tudi žrtve. Davki na ogljik napihujejo cene goriv, kar posredno ubija naše starejše sodržavljane. Milijarde, zapravljene za raziskave tega namišljenega problema, so milijarde, odtegnjene premagovanju resničnih nadlog, na primer Alzheimerjeve bolezni, ali odpravljanju dejanskih okoljskih nesreč, kakršna je krčenje gozdov. Špekulanti v Cityju služijo milijarde s trgovanjem z dovoljenji za ogljik na račun revnih družin. Izguba kmetijskih zemljišč v prid pridobivanja biogoriv je že podvojila svetovne cene hrane, zato milijoni stradajo, pohlepne korporacije pa kopičijo vedno bolj mastne dobičke.
Razglaševalci šarlatanskih nesmislov o podnebnih spremembah, ki jih povzroča človek - Shell, Monsanto, mednarodne banke, skupina Bilderberg, ogljični milijarderji in njihovi uslužni levičarski oprode - so najhujši sleparji v zgodovini človeštva. Za to morajo odgovarjati in tudi bodo odgovarjali, z njimi vred pa tudi njihovi sozarotniki, ki jih najdemo tudi med nami.
Peter Liese
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, med konferenco v Københavnu in po njej je bilo precej govora o spremembah pravil delovanja ZN. Predlagam spremembo poslovnika naše zbornice, tako da ljudje iz obrobnih skupin, na primer gospod Griffin, ne bodo več mogli dobiti besede na začetku razprave, pač pa šele ob koncu, kamor v naši politični paleti v resnici spadajo, vsaj v prvem krogu razprave.
Gospe in gospodje, København je bil vsekakor razočaranje. Nedvomno ni izpolnil vrste naših zahtev in pričakovanj državljanov. Naj doslej povedanemu dodam še nekaj. Potrebujemo mednarodni sporazum za emisije v letalskem in pomorskem prometu. Na žalost v Københavnu nismo dosegli popolnoma nobenega napredka glede tega. V københavnskem podnebnem dogovoru iz ni niti omenjen. Tak izid je obžalovanja vreden, zlasti, ker vemo, da bodo z vsakim izgubljenim letom na koncu potrebni ustrezno večji napori. Čim kasneje se bomo problema lotili, tem večji napor bo potreben, in to bo z vsakim letom samo še težje. Velja podobno kot pri hudi bolezni: čim prej jo začnemo zdraviti, tem blažje je zdravljenje. To je razlog za naše razočaranje.
Ne smemo pa zadeve obravnavati enostransko pesimistično. Danes zjutraj me je nekdo vprašal, ali je tema podnebnih sprememb zdaj politično mrtva. Ni. Še naprej se moramo ukvarjati z njo, saj to od nas pričakujejo tudi državljani. Ozreti bi se morali tudi na pozitivne stvari, ki so se zgodile v Københavnu. Naj navedem samo dva drobna primera, in sicer zavezi dveh držav v razvoju, Maldivov in Kostarike, da bosta v naslednjih desetih letih dosegli podnebno nevtralnost. Njunemu zgledu lahko sledi ves svet - Evropa in vse druge države. Ti dve državi sta resda majhni, če pa se ozremo na veliko državo, kakršna je Brazilija, so tekoča dogajanja v njej prav tako vredna pozornosti.
Zato bi morali analizirati svoje napake in se varovati ošabnosti, ki nam narekuje, naj preprosto nadaljujemo po dosedanji poti. Ne smemo pa niti zapravljati časa za posipanje s pepelom, pač pa združiti sile med tistimi po svetu, ki si želijo napredka pri zaščiti podnebja. Ne gre več za spopad med industrijskimi državami in državami v razvoju, pač pa razpravo med državami, ki zadeve razumejo, in ostankom sveta, v tej razpravi pa se bo, upajmo, slednja skupina postopoma vedno bolj krčila.
Jo Leinen
(DE) Gospod predsednik, gospa Espinosa, prejšnji teden sem se udeležil neuradnega srečanja Sveta za okolje v Sevilli. To je bilo prvo srečanje Sveta pod španskim predsedstvom. Vi se srečanja žal niste mogli udeležiti zaradi žalostnega dogodka v družini, odlično pa vas je zastopala vaša državna sekretarka, gospa Teresa Ribera. Ves čas sestanka, ki je bil organiziran izredno dobro, je bila razvidna prizadevnost španskega predsedstva na tem področju.
To je vse prav in dobro, dosežki tega srečanja Sveta pa vendarle niso bili prav zadovoljivi. Svet ministrov je bil razdeljen, brez kakršne koli usmeritve. Med državami članicami ni nikakršnega soglasja glede tega, kaj naj storimo zdaj. To je slab znak. Vaša naloga in odgovornost je poiskati skupni imenovalec med 27 državami članicami.
Po mojem mnenju mora Evropska unija po Københavnu narediti tri stvari. Prvič, obnoviti moramo svojo voditeljsko vlogo v svetu na področju zaščite podnebja. Drugič, dokazati moramo verodostojnost naših zavez, in tretjič, nujno si moramo pridobiti nove partnerje pred Mehiko.
Glede obnovitve vodilne vloge soglašam z vsemi, ki so tukaj pozivali, naj kot svojo zavezo ohranimo zmanjšanje emisij ogljika za 30 %. Želel bi, da bi sekretariatu ZN v Bonnu 31. januarja predložili cilj 30 %, ne pa starega cilja 20 %. Če se začnemo zanašati na primerljive napore drugih, bo zadeva trajala večno in tudi v Mehiki ne bomo dosegli ničesar.
Kar zadeva verodostojnost, moramo obljubo 7,2 milijarde EUR spraviti v življenje še pred Mehiko. Afriške države morajo videti, da so prvi ukrepi že v teku.
In končno, kar zadeva pridobivanje partnerjev, upam, da bomo oblikovali diplomacijo na področju zaščite podnebja in, predvsem ob pomoči Afriške unije, našli dovolj partnerjev, tudi v Latinski Ameriki in Aziji, za globalni dogovor v Mehiki.
Chris Davies
Gospod predsednik in sodelavci, po Københavnu nas čaka pot naprej. Drži, da ne poznamo prave smeri. Tavamo v temi. Menim, da moramo pač raziskati vse možnosti in upati, da nas bo katera peljala v pravo smer.
Prepričan pa sem, da moramo skušati ohraniti svoje ambicije in vodilno vlogo, glede tega pa nas čaka čez dva tedna ključna odločitev in zanima me, kaj bo storilo Predsedstvo, da bo odločitev pravilna.
Štirideset odstotkov naših emisij izvira iz zgorevanja fosilnih goriv v naših elektrarnah. Zato je razvoj tehnologije zajema in skladiščenja ogljikovega dioksida izrednega pomena. Svet se je iz tega razloga pred tremi leti dogovoril o gradnji 12 demonstracijskih naprav do leta 2015. Pred letom dni pa smo se dogovorili o načinu financiranja teh projektov: uporabili naj bo 300 milijonov iz pravic v okviru trgovanja z emisijami. Tri mesece je trajalo, da je zamisel prišla iz Parlamenta in da ji je Svet z odobritvijo odprl vrata, 12 mesecev kasneje pa se še vedno nismo dogovorili, kako izbrati projekte oziroma porabiti denar. Komisija je končno predložila osnutek sklepa. Ta predvideva samo osem projektov zajemanja in shranjevanja ogljika, ob časovnem programu iz osnutka pa bo nemogoče zgraditi vse naprave do leta 2015. Komisar Rehn torej sedi na vročem stolu; upam, da ga bo do konca razprave kdo opomnil, da nam bo pojasnil, zakaj je dokument tako neambiciozen.
Moramo pa si biti enotni: ne glede na pomanjkljivosti moramo zadevo premakniti naprej. O njej bo tekla razprava na Odboru za podnebne spremembe Sveta 2. februarja, nekatere države pa predlogu oporekajo, saj nasprotujejo temu, da bi končno besedo pri izbiri projektov in uporabi ter razporejanju sredstev imela Komisija.
Ta sestanek bo prva priložnost po Københavnu, da Evropska unija pokaže, ali namerava delovati naprej in konkretno, ali pa se je odločila umakniti se v ozadje. To je odločilen preizkus tako za Komisijo kot za predsedstvo.
Zato se moje vprašanje ministrici glasi: Ali bo predsedstvo poskrbelo, da bomo na sestanku dosegli dogovor, ali pa boste pustili žogo, da se bo odkotalila mimo?
Bas Eickhout
(NL) Gospod predsednik, bodimo si na jasnem: København je bil polom. Ta vrh so zapustili trije resnični poraženci: Združeni narodi, Evropska unija in podnebje. Nujno je te poražence na poti v Mehiko 2010 pretvoriti v zmagovalce. Za to se mora zgoditi troje. Prvič, Evropa mora zares začeti govoriti z enim glasom, kot je že omenil komisar Rehn, ampak - vesel bi bil konkretnega odgovora na to - kateri glas naj bo to? Kdo bo v Mehiki govoril v imenu Evrope?
Drugič, kar zadeva Združene narode, se mora na pogajanjih kot voditeljica izkazati tudi Evropa, kar pomeni, da ne bodo več vsi pogledi uprti v Združene države in Kitajsko, pač pa predvsem v države, ki z nami delijo voljo ukrepati na področju podnebja, na primer v Afriško unijo, Mehiko, Brazilijo in Južno Afriko. Razširiti moramo skupino držav, s katerimi želimo skleniti pogodbo.
Tretjič, podnebje. Res smo se dogovorili za dve stopinji, ampak ta številka ima tudi vsebino. Znanost pravi, da morajo za dve stopinji bogate države zmanjšati svoje emisije CO2 za 40 %. Torej mora Evropa zdaj obljubiti 30 %. Evropa bo imela 31. januarja še eno priložnost dokazati vodilno vlogo, za to pa bo morala ponuditi številko 30 %, in pozivam EU, naj to tudi stori. Vesel bi bil, če bi ta predlog upoštevali, saj pomeni edino možnost, da dokažemo svojo vodilno vlogo in da postane leto 2010 leto Združenih narodov, Evropske unije in podnebja.
Derk Jan Eppink
Gospod predsednik, podpiram okoljske cilje 2020, imam pa resne pomisleke glede nekaterih postopkov. Konferenca v Københavnu je bila dober primer slabega postopka. In kaj smo se lahko naučili?
Konferenca je bila preveč množična, da bi bila lahko produktivna: rock koncert s 50 000 udeleženci je mogoč, tako množičen sestanek pa ne. Drugič, Kitajska in Indija sta prelisičili Evropo, ZDA pa so se jima pridružile. Namesto odločilnega akterja je bila EU zmeden opazovalec.
Kaj bi morali storiti? Mislim, da bi morali ponovno premisliti o uporabljenem pristopu - primernejša oblika je srečanje G20 kot dogodek woodstockovskih razsežnosti. Drugič, prenehati moramo z moraliziranjem in ukazovanjem Kitajski ter Indiji, kaj naj počneta. Kaznovati ti dve državi z uvoznimi ovirami bi bila polomija. Nasprotno, EU mora ponovno pretresti svojo držo, ki v resnici spodkopava našo lastno rast in delovna mesta.
In končno, resno moramo analizirati podatke, ki jih uporabljamo. "Climategate" pomeni opomin, prav tako kaže, da trditve o krčenju himalajskih ledenikov temeljijo zgolj na domnevah. Nekateri člani Medvladnega odbora za podnebne spremembe v zadnjem času napovedujejo celo globalno ohlajanje.
Potrebne so nam objektivne, nepristranske raziskave, ne pa slep političen aktivizem. Kaj je res in kaj ne: danes tega preprosto ne vemo, menim pa, da bi si morali najprej priti na jasno glede dejstev. Komisar, ministrica, upam, da bodo ta vprašanja pri vaju naletela na odprta ušesa.
Sabine Wils
(DE) Gospod predsednik, konferenca Združenih narodov o podnebju je spodletela zaradi trmastega vztrajanja industrijskih držav pri svojih političnih interesih. To spravlja v nevarnost temelje življenja milijard ljudi v državah v razvoju, prebivalcem otoških držav pa lahko celo dobesedno potonejo tla pod nogami.
Ni soglasja o tem, kako na učinkovit način omejiti nadaljnje segrevanje planeta. EU je delovala kot zastopnica interesov podjetij posameznih držav in dobičkov velikih koncernov. O ciljnem zmanjšanju emisij toplogrednih plinov v državah članicah EU za skupaj 30 % do leta 2020 nismo začeli razpravljati dovolj zgodaj.
Pogojevanje višjih ciljev zaščite podnebja s podobnimi ukrepi drugih držav pomeni igranje s prihodnostjo človeštva. Dejstva so jasna: leta 2007 so emisije CO2 na prebivalca na Kitajskem znašale 4,6 tone, v Nemčiji 9,7 tone, v ZDA pa 19,1 tone. Podnebna pravičnost mora nujno veljati za vse človeštvo. Industrijske države morajo naslednje leto v Ciudad de Mexico nujno skleniti zavezujočo pogodbo s konkretnimi in ambicioznimi cilji.
Godfrey Bloom
Gospod predsednik, lahko me označite za skeptika, ker ne opletam kot ptičje strašilo.
V København sem se prebijal skozi snežni vihar, podobno kot mnogi med nami. Kaj ni zanimivo, da je letošnja zima najhladnejša v Londonu zadnjih 30 let? Enako velja na Poljskem, v Koreji in na Kitajskem. Na Floridi, v Arizoni in v Teksasu so namerili najnižje temperature - v Teksasu je menda prvič po stotih letih snežilo. Kot je napisal Giles Coren v londonskem Timesu: moj bog, kako vendar ne razumemo - to je pač globalno segrevanje: navaditi se bomo morali na zmrzal.
No, videli smo hokejsko palico Ala Gora, ki jo po mojem še vedno prikazujejo v londonskih državnih šolah - Al Gore, prebrisani trgovec z nafto, slepar! Videli smo profesorja Jonesa z Univerze Vzhodne Anglije - še en slepar! Zdaj pa - o tem še niste slišali, ker zadevo skrivajo pred javnostjo - še državna zbirka podnebnih podatkov Nove Zelandije: v rokah imam njihove podatke - same potvorbe.
Kdaj se boste zbudili? Goljufije, goljufije, goljufije!
(Govornik se je strinjal, da sprejme vprašanje na podlagi modrega kartončka v skladu s členom 149(8))
Chris Davies
Gospod predsednik, iz besed gospoda Blooma bi lahko sklepali, da je vsa znanost o podnebnih spremembah nesmisel samo zato, ker je letošnja zima mrzla.
Ali bi gospod Bloom lahko pojasnil Parlamentu razliko med podnebjem in vremenom?
Godfrey Bloom
Podnebje, gospod Davies, je zadeva, ki jo moramo prenašati vsi.
Zoltán Balczó
(HU) Gospa ministrica, imam presenetljivo novico za vas. Konferenca o podnebju v Københavnu je končana. Govorite o ciljih in iluzijah, kot da je dogodek še pred nami. Končal se je z neuspehom. Podpisali nismo nikakršnih pravno zavezujočih obveznosti. Primer Kjota kaže, kaj pomenijo nezavezujoči sklepi. Vsem je znano, koliko so vredne obljube Združenih držav, omeniti pa velja tudi Kanado. Kanada je podpisala Kjotski protokol, nato pa je brez nadaljnjega povečala svoje emisije ogljikovega dioksida za 26 odstotkov. København pomeni jasno sporočilo, v kakšnem svetu živimo.
Današnji svet opredeljuje gospodarski fundamentalizem. Kjerkoli se soočijo interesi družbe z interesi globalnega gospodarstva, prevladajo slednji. Seveda za globalnim gospodarstvom stoji peščica ljudi in organizacij z veliko močjo. Če hočemo res zaustaviti nepovratne podnebne spremembe, moramo spremeniti okoliščine in razmerja na drugih področjih. Spremeniti moramo politično in moralno klimo. Dokler bodo ljudje služili gospodarstvu in ne obratno, dokler ne bomo uveljavili vodilnih načel ekološko-socialnega gospodarstva, bodo vse podobne konference vnaprej obsojene na neuspeh.
Richard Seeber
(DE) Gospod predsednik, če nas je København sploh česa naučil, nas je naučil občutka za stvarnost. Spominjam se še razprave, ki smo jo imeli v tej zbornici pred Københavnom. Vsi smo žareli od optimizma, a nam to ni prav nič pomagalo. Mednarodna konferenca je potekala po lastnih pravilih in na takih dogodkih je samo z dobro voljo težko doseči kaj velikega. Naslednjih pogajanj v Mehiki se torej lotimo s potrebnim občutkom za stvarnost.
Če skušamo oceniti København, je pošteno povedati, da ni bil povsem slab, saj doseženo lahko služi kot osnova za pogajanja v Mehiki, pa tudi sicer smo dosegli vsaj nekaj stvari. Evropejci moramo biti najbolj razočarani nad tem, da nas - EU - sploh ni bilo zraven pri sestavljanju sklepnega dokumenta. Nad tem se moramo zamisliti, saj že ves čas poudarjamo, da želimo prevzeti vodilno vlogo v svetovnem boju proti podnebnim razmeram.
Zakaj bi moralo biti tako? Najprej verjetno zato, ker s 14 % emisij CO2 ne spadamo med največje onesnaževalce. ZDA in Kitajska skupaj prispevata skoraj polovico emisij. V Evropi pa ne govorimo z enim glasom. Zadnji Svet za okolje je zelo jasno razgrnil neenotnost stališč. Pogledi vrste držav članic na problem se, na primer, zelo razlikujejo od pogledov večine v Parlamentu.
Še en razlog pa je gotovo to, da Evropejci vseeno nismo tako dobri, kot smo prepričani. Če odmislimo naše mehanizme čistega razvoja, to je skupne izvedbene ukrepe, in ocenimo samo lastne ukrepe za zmanjšanje emisij CO2, se izkaže, da naša bilanca vseeno ni tako ugodna, kot trdimo.
Tretjič, povedati je treba tudi, da se druge države in drugi predeli sveta tega problema lotevajo drugače. Naš največji cilj je pravno zavezujoča pogodba. Kitajska in ZDA pa sta izbrali drugačno pot.
Torej, premisliti moramo, ali ne bi veljalo biti pri pogajanjih prožnejši, saj je v boju proti podnebnim spremembam skupno delovanje pomembno, metode, ki jih uporabljamo pri tem, pa so lahko precej različne.
Dan Jørgensen
(DA) Gospod predsednik, podnebnim skeptikom v parlamentu bi rad zastavil naslednje vprašanje: če bi vam devet od desetih zdravnikov reklo, da so 90-odstotno prepričani, da ste hudo bolni, obstaja pa zdravilo, ki lahko vašo bolezen ozdravi - zdravilo brez stranskih učinkov - ali bi to zdravilo vzeli? Seveda bi ga. Tako bi se moral odločiti tudi svet v Københavnu. Tako bi se moral odločiti svet, ki mu več kot devetdeset odstotkov vodilnih raziskovalcev na tem področju pravi, da je globalno segrevanje stvarnost in da povzroča človek. EU mora zato prevzeti vodilno vlogo. Vsekakor lahko grajamo ZDA. Vsekakor lahko grajamo Kitajsko, ker v Københavnu ni izkazala potrebne politične volje. V Parlamentu pa moramo pometati pred svojim pragom - kritični moramo biti do pomanjkanja pobude s strani EU. EU lahko stori dvoje, in to mora storiti še pred konferenco v Mehiki. Prvič, prevzeti moramo vodilno vlogo z zavezo za znižanje ciljnih emisij. To pomeni premik od zdaj obljubljenega zmanjšanja za 20 odstotkov do leta 2020 k zmanjšanju za 30 odstotkov. Drugič, določiti in objaviti bi morali zneske, ki smo jih pripravljeni prispevati za dolgoročno prilagajanje podnebnim spremembam, za katere vemo, da nas čakajo. In končno, očitno nas bodo bolj upoštevali, če bomo govorili z enim glasom, saj se bomo lahko pogajali bolj racionalno in jasno, kot nam je uspelo v Københavnu. Gospod Callahan iz Skupine Evropskih konservativcev in reformistov je dejal:
"v današnjih okoliščinah bi bilo nesmiselno povečevati naše ambicije".
Ne, gospod Callahan, nesmiselno bi bilo ne povečevati naših ambicij.
Lena Ek
(SV) Vrh v Københavnu je bil brez dvoma hudo razočaranje, zdaj pa se moramo obrniti k prihodnosti. Tako ravnamo liberalci in upam, da lahko tako ravnamo vsi v Evropi. Potrebna nam je strategija, potreben nam je "program po Københavnu". Pri tem nam lahko pomembno pomagajo nadaljnje naložbe v sistem trgovanja z emisijami. EU bi morala nemudoma začeti pogajanja z ZDA o združitvi porajajočega se ameriškega sistema z evropskim sistemom. Čezatlantski trg emisij ogljika bi lahko postal zametek svetovnega trga.
Uvodni nagovor gospoda Rehna je bil izredno dober. Njegovi sklepi so popolnoma pravilni. EU mora na teh pogajanjih govoriti z enim glasom. Zavedati pa se moramo, da lahko po Lizbonski pogodbi Evropski parlament vpliva na sprejemanje takih odločitev. Parlament mora sodelovati pri pripravah, saj bo potrebna naša potrditev končnega dogovora.
Obenem pa moramo v Evropi krepiti trg ogljika in prenehati brezplačno odstopati svoje pravice do emisij. Vlagati moramo v nove tehnologije in določiti spodnjo mejo cene ogljikovega dioksida. Podnebne cilje lahko dosežemo s tržnimi mehanizmi, ne z birokracijo.
Če se odločimo pustiti konferenco v Københavnu za seboj in usmeriti vse svoje moči v ukrepe v prihodnosti, je prva stvar, ki se ji moramo posvetiti, EU 2020. Ukrepi so zajeti, oblikovati pa moramo izpiljene predloge za učinkovito rabo energije in naložbe v nove tehnologije. Potrebujemo strategijo podnebnih delovnih mest. Za konec bi rada dejala, da nedvomno potrebujemo znižanje emisij ogljikovega dioksida za 30 odstotkov, če želimo zmagati ne le v bitki za podnebje, pač pa tudi v bitki za trg.
Yannick Jadot
(FR) Gospod predsednik, gospa Espinosa, močno me preseneča vaše samozadovoljstvo nad delovanjem EU na področju podnebja. Res je, da je Evropa v zadnjih desetih letih napravila več in ravnala bolje od večine drugih držav po svetu, v Københavnu pa smo doživeli očitno odpoved Evrope kot vodilne sile.
V Københavnu smo videli, da je Evropa preprosto skupek osebnih komunikacijskih strategij evropskih voditeljev držav in vlad; tu bi rad posebej omenil gospoda Sarkozyja, gospo Merkel in gospoda Browna. V takih okoliščinah ni težko spodkopati procesa ZN. Res je, da je sistem ZN zapleten in da je sistem G20, v katerem dogovori nimajo teže, je pa primeren oder za politično promocijo, precej bolj preprost.
To pomeni, da mora v prihodnjem letu Evropa narediti več in delati bolje. Trenutno imamo cilj 20 %. Ta cilj pa pomeni, da bomo v naslednjih 10 letih dosegli manj, kot smo dosegli v preteklih 10 letih, pomeni oslabitev naporov Evrope na področju podnebja. To ni nesmisel samo z vidika podnebja, glede katerega nam znanstveniki predpisujejo cilj 40 %, pač pa tudi nesmisel z vidika našega gospodarstva in delovnih mest.
Zato vas prosim, gospa Espinosa, ne skrčite evropskih podnebnih ambicij na najnižji skupni imenovalec, na raven, ki jo zagovarja predsednik Barroso, ki se oklepa številke 20 %, ali na raven, ki jo zagovarjata Italija in Poljska, ki bosta kmalu zanikali že sam obstoj podnebnih sprememb. Ponovno preberite resolucijo Parlamenta in se nemudoma brezpogojno odločite za cilj 30 %.
Konrad Szymański
(PL) Gospod predsednik, sprijazniti se moramo z dejstvom, da nihče, razen nekaterih evropskih držav, ni pripravljen plačati omejevanja emisij CO2 ali zmanjšati porabe energije. Še huje je. Nekatere države v razvoju skušajo, pod krinko motečega protikolonialističnega govora, s tem obogateti, ob tem pa so največji onesnaževalci atmosfere z ogljikovim dioksidom. Afriške države, Kitajska in Indija želijo ohraniti svoje izvzetje iz mednarodnega sistema nadzora emisij, obenem pa prejemati milijarde evrov za čiste tehnologije. To je stališče, ki ga ne moremo zagovarjati pred našimi davkoplačevalci. Po konferenci v Københavnu si moramo pač dati dopovedati, da Evropa ne more sama nositi vseh teh stroškov. Prvič, z enostranskim ravnanjem bomo še bolj zavrli rast našega gospodarstva na račun blaginje naših državljanov. Drugič, z enostranskim ravnanjem ne bomo spremenili ničesar v zvezi z emisijami, saj nam je lastne emisije že uspelo omejiti.
Elie Hoarau
(FR) Gospod predsednik, gospa ministrica, gospe in gospodje, København je bil sicer res neuspeh, mobilizacija nevladnih akterjev pa je bila izjemna in je dokazala resnično mednarodno podporo podnebni pravičnosti.
Zdaj je postalo jasno, da bo treba pri nadaljnjih pogajanjih nujno upoštevati tudi koristi malih ranljivih otoških držav in Afrike. Prav tako ključno je poskrbeti, da bo 100 milijard USD, napovedanih v Københavnu, v resnici dodatek k sredstvom, že dodeljenim za uradno razvojno pomoč.
In na koncu, upoštevati moramo, da imamo zelo malo časa za ukrepanje, če hočemo preprečiti, da bi posledice podnebnih sprememb postale nepovratne. Leto 2010 je zadnja priložnost, če želimo, da bo konferenca v Ciudad de Mexico uspela.
Oreste Rossi
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, ne izgovarjajte se, da vas nismo opozarjali. Resolucija o COP 15, ki jo je sprejel Parlament, je bila trobentanje v prazno.
Zahtevali smo preveč, zato nismo dosegli ničesar. To niso besede Lege Nord, pač pa je to rekel Ivo de Boer, sekretar konference ZN o podnebnih spremembah. Dogodek pravzaprav ni bil polomija, čeprav je dogovor le pismo o nameri. Besedilo, ki je preprečilo, da bi resolucija COP 15 izzvenela povsem v prazno, in ki je bilo sprejeto po pogajalskem maratonu, ki mu po trajanju in ostrini ni para v zgodovini, je vsebinsko precej skromno.
Københavnski dogovor, ki so ga oblikovali predsednik ZDA Obama, brazilski predsednik Lula, kitajski premier Wen Jiabao, indijski ministrski predsednik Singh in južnoafriški predsednik Zuma ter nato vsilili vsem drugim državam, ni bil niti uradno sprejet. Po tem, ko ga je zavrnilo osem držav, kar je onemogočilo njegov sprejem, se je 192 sodelujočih držav samo seznanilo z njim na plenarnem zasedanju.
Gospe in gospodje, zgodba o globalnem segrevanju pomeni izgubljanje časa. Od decembra naprej časniki in televizija poročajo, da je Evropa ukleščena v zmrzal in hud mraz. Prihranimo si nekoristno in drago razglabljanje o podnebju.
Angelika Werthmann
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, edini konkretni dosežek podnebnega vrha v Københavnu je bila omejitev globalnega segrevanja na dve stopinji Celzija. Kako naj to dosežemo, pa je ostalo skrivnost. Ta minimalni kompromis nas je razočaral, še zlasti zato, ker je zdaj odločitev, ali bo sprejela sporazum o ciljih zaščite podnebja, prepuščena vsaki državi posebej. Čas pa se izteka. Čaka nas odločitev, kako naprej. Spodbujati bi morali trajnosten, podnebju prijazen razvoj, ki nam bo omogočal odgovorno rabo virov našega planeta v prid nas samih in prihodnjih generacij. EU in države članice bi morale prevzeti vodilno vlogo na področju zelenih tehnologij. Tako bomo vzpostavili vsaj izhodišče.
Rachida Dati
(FR) Gospod predsednik, ministrica, komisar, nikomur ni ušlo, da je bil København zapravljena priložnost. Vendar pa - da, gospod komisar, povzemam vašo misel - je treba pri tem vrhu vseeno pohvaliti dve stvari. Prva je ta, da je zbral veliko več voditeljev držav in vlad kot vrh v Kjotu. Druga pa je, da je priskrbel državam v vzponu finančna sredstva posebej za boj proti globalnemu segrevanju.
Kako naj torej Evropa ravna zdaj? Seveda je prav, da nadaljuje svoje uspešno delo na področju zmanjševanja emisij toplogrednih plinov, kajti drži, da je bila Evropa že doslej izredno prizadevna pri tem. B primerjavi s kjotskim ciljem, to je zmanjšanjem za 8 %, so evropska podjetja že doslej dosegla zmanjšanje za skoraj 13 %. Torej so se izkazala kot izredno prizadevna in zelo zavezana varstvu okolja. Ta boj in ta prizadevnost pa nikakor ne smeta biti umeščena v razmere nepoštene konkurence. Že na zaslišanju sem vam povedal, gospod Rehn, da vse to lahko poteka samo v razmerah popolnoma poštene konkurence. V resnici moramo razmisliti o uvedbi davka na ogljik na mejah Evropske unije, saj ne smemo prepustiti naših podjetij, s tem pa tudi delovnih mest, popolnoma nepošteni konkurenci v prid državam, ki popolnoma zanemarjajo varstvo okolja in emisije toplogrednih plinov ali pa ne upoštevajo našim enakovrednih standardov pri tem. Zato menim, da je nujno - in tu ponavljam besede kolege Lapagea - da bomo morali v prihodnje razmisliti o uvedbi davka na ogljik na mejah Evropske unije.
Drugič, na zaslišanjih me je precej razveselilo, ko komisar Tajani ni izključil možnosti študije učinkov morebitne uvedbe davka na ogljik na mejah Evropske unije. Zato vedno bolj verjamem, bomo to bitko dobili, saj je zaščita evropskih podjetij in delovnih mest pomembna.
Anni Podimata
(EL) Gospod predsednik, gospa Espinosa, vsekakor bi nam bilo bolj všeč, če bi današnja razprava potekala v drugačnih okoliščinah, če bi morali ovrednotiti globalno pravno zavezujočo pogodbo in se kot Evropska unija odločati, kakšni naj bodo naši naslednji koraki. Žal so rezultati iz Københavna daleč pod pričakovanji. To je prvi glavni razlog našega razočaranja.
Druga stvar, glede katere izražamo svoje razočaranje in ki zadeva predvsem nas v Evropskem parlamentu, pa je klavrn vtis, ki ga je napravila Evropska unija na vrhu v Københavnu. Človek bi pričakoval, da bo na prvem svetovnem vrhu po uveljavitvi Lizbonske pogodbe Evropska unija v konici prizadevanj za sklenitev novega, ambicioznega, vsebinskega globalnega dogovora o boju proti podnebnim spremembam, v resnici pa smo lahko mi in evropski državljani opazovali pravo predstavo neenotnosti, v kateri so nekateri evropski voditelji igrali povsem svojo igro, Evropska unija pa je zdrsnila v vlogo pobiralca žog in gledalca. Take vloge nočemo in ni primerna za nas.
Kaj je torej treba storiti? Pozivamo Evropsko komisijo in Svet, naj dokažeta, da obvladata svoje delo in da zmoreta ohraniti Evropi vodilno vlogo v teh novih okoliščinah. Naj vas opomnim, da ne gre zgolj za omejevanje posledic podnebnih sprememb. Gre za mnogo širši izziv, za prehod k novemu modelu razvoja, zelenemu modelu razvoja, ki bo odgovor Evrope na potrebo po novih delovnih mestih, po okrepitvi konkurenčnosti evropskega gospodarstva in utrditvi vodilne vloge Evropske unije v novi svetovni ureditvi.
Fiona Hall
Izidi Københavna so nas hudo razočarali, ampak zdaj moramo kreniti naprej. EU se mora zdaj zavezati k zmanjšanju emisij za 30 % iz treh razlogov:
Prvi je preprost: zmanjšanje za 30 % ne zahteva skoraj nič več napora kot prvotno napovedano zmanjšanje za 20 %, preprosto zaradi upada gospodarskih dejavnosti zaradi recesije.
Drugič, če se zdaj umaknemo, bomo zadušili zagon, ki so ga že dosegle nove zelene gospodarske panoge. Ne moremo se "na pol odločiti" za naložbe v obnovljive vire energije in nizkoogljični prevoz. Te dejavnosti potrebujejo vzpostavitev obsežne infrastrukture, od severnomorskega nadomrežja do mreže vtičnic za polnjenje električnih avtomobilov. Na tehtnici so tisoči novih delovnih mest, že vetrne elektrarne na morju v Združenem kraljestvu obetajo 70 000 delovnih mest, ampak ta delovna mesta, tako potrebna za gospodarsko oživitev, bodo nastala le, če bomo imeli jasen načrt prehoda na brezogljično Evropo do leta 2050.
Za naložbe je potrebna gotovost in zavedati se moramo, da Evropi grozi izguba vodilne vloge pri tehnologijah obnovljivih virov energije. Obnovljive vire energije zelo hitro razvijajo tako v ZDA kot na Kitajskem. Če se bomo obotavljali, se bodo nova zelena delovna mesta preselila na druge celine.
In končno, zmanjšanje za 30 % potrebujemo, ker je večino dodatnih prihrankov mogoče doseči z učinkovitejšo rabo energije. Ne povečevati učinkovitosti rabe energije bi bilo v vsakem primeru neumno. Energetske učinkovitost pomeni ekonomsko učinkovitost. Pomeni nižje stroške za energijo, ne višje, obenem pa tudi koristi energetski varnosti. Torej se mora EU ne glede na številke, ki jih bodo 31. januarja predložile druge države - morda pa nas bodo prijetno presenetile - zdaj zavezati k zmanjšanju za 30 %.
Ivo Strejček
(CS) Pri ocenjevanju vrha v Københavnu in njegovih izidov moramo uporabljati zdravo pamet in upoštevati grmado okoljskih in ekonomskih podatkov, ki ga imamo na voljo in ki potrjuje, da pojava, ki mu pravimo globalno segrevanje, ni, kolikor pa obstaja, nanj človek nima nikakršnega vpliva, saj ga povzročajo izključno naravne sile. Mimogrede, prejšnji teden smo izvedeli, da je bil znaten del podatkov, ki jih uporablja Medvladni odbor za podnebne spremembe, hote potvorjen ali pa napačno tolmačen. S tega vidika je pravzaprav še dobro, da je vrh v Københavnu spodletel. Upam, da bo neuspeh, prvič, pomenil naše slovo od agresivne t.i. "zelene" politike. Drugič, politiki se bodo vrnili nazaj k resnim temam, ki resnično zadevajo ljudi v sedanji gospodarski recesiji. Tretjič, preprečil bo zapravljanje denarja davkoplačevalcev za dvomljive zelene projekte. Četrtič, sprostil bo prostor za stvarno razpravo o racionalni, učinkoviti in cenejši oskrbi z energijo, kar bo pripeljalo do preroda jedrske energije. Gospe in gospodje, ko se srečujem s svojimi volivci, nejeverno zmajujejo z glavami nad temami, o katerih razpravljamo tukaj, namesto da bi se ukvarjali z njihovimi življenjskimi problemi.
Marisa Matias
(PT) Gospod predsednik, dogovor v Københavnu bi bil nujen, kljub temu pa smo napravili nekaj korakov nazaj. København je sicer res zbral več voditeljev držav kot Kjoto, je pa tudi povzročil več delitev in se zato pretvoril v zgodbo "vsakdo zase", v kateri si lahko vsaka država sama zastavlja cilje, in še huje, povsem prostovoljno.
Ugotoviti moramo, da omejitev na 2 stopinji Celzija in cilji financiranja niso podprti z nikakršno razlago. Tega ne moremo jemati kot tolažbo. Verjamem pa, da moramo ukrepati z očmi uprtimi v prihodnost, kar pa pomeni prehod z besed na dejanja.
Evropska unija že od nekdaj želi imeti povsod vodilno vlogo. Ob prihodu v København pa je začela omahovati, ni niti opredelila niti zagovarjala ciljev, ki jih je zastavila doma in za katere se je pridušala, da ne bo odstopila od njih.
Zato zastavljam vprašanje, ali bomo v prihodnje ravnali kaj bolj pravično, ali pa bomo še naprej dopuščali, da najrevnejši ljudje plačujejo najvišjo ceno za slabosti in odločitve peščice ljudi.
Timo Soini
(FI) Gospod predsednik, vrh o podnebju v Københavnu je bil popoln spodrsljaj. Decembra sem v Parlamentu glasoval proti resoluciji. Imel sem prav, tako kot še 92 drugih poslancev.
Evropska unija je zelo ošabno skušala celemu svetu ponuditi svojo rešitev. Nekaj dni pred začetkom vrha je bila razkrita goljufija pri trgovanju z emisijami, težka 5 milijard EUR. To je bilo precej nerodno razkritje: le nekaj dni pred začetkom srečanja, na katerem je ponujala svojo rešitev, je EU doživela poneverbo v znesku 5 milijard EUR. To je bila sramota, zanima pa me, ali EU sploh kaj skrbi, ali bodo te poneverbe raziskane? Če hočemo omejiti emisije, vzpostavimo poseben sistem za emisije, tako kot smo storili pri avtomobilih. Sistem deluje, res pa nikoli ni upravičeno zmanjševati obsega dejavnosti jeklarske, kovinske ali lesne industrije, niti na Finskem niti v drugih državah EU. To ne vodi nikamor: ne bi smeli škodovati delavcem in uslužbencem.
(Aplavz)
Romana Jordan Cizelj
(SL) Tudi zame pomeni konferenca v Københavnu razočaranje, vendar pa nehajmo jadikovati nad slabimi rezultati in se raje vprašajmo, kako naprej, da ne bomo ponovno razočarani. In ni dovolj, da si samo rečemo: nadaljevali bomo z začetim delom, kajti nekaj je treba spremeniti.
In prvo vprašanje, ki si ga pri tem postavim, je, kaj sploh konference COP so? Ali so to resne konference ali neke javne prireditve? Seveda oboje. Vendar pa moramo zagotoviti, da bo delo strokovnjakov lahko potekalo in da bo javnost obveščena tudi o resnem delu, ne le o teh dogodkih, ki so neformalne narave in se dogajajo vzporedno s konferenco. Evropa bi torej morala sprožiti vprašanje o organizaciji same konference.
Moje drugo vprašanje se glasi: Kakšna je vloga svetovnih voditeljev na tej konferenci? Ali pridejo na konferenco delat svojo notranjepolitično kampanjo ali pridejo pomagat, da se sprejme nek kompromis? Menim, da bi morali sprožiti tudi vprašanje o delovnih metodah same konference in o vlogi svetovnih voditeljev na konferenci.
In tretje vprašanje je vodilna vloga Evropske unije. Da, veliko dobrih ukrepov imamo za to, da Evropa ohrani svojo vodilno vlogo pri razvoju okolju prijaznih tehnologij, vodilno vlogo v pogajalskem procesu pa smo izgubili. In mislim, da ni dovolj, da pristanemo le na našo usklajevalno vlogo v samem pogajalskem procesu, ampak moramo biti aktivna pogajalka. Zato pa ne moremo še pred začetkom pogajanj vreči na mizo vseh kart, povedati za svoje cilje, za katere si prizadevamo. In tretjim državam se moramo približati, ne pa se od njih oddaljevati.
In še zadnja točka, ki jo želim omeniti tu, je, da moramo v naša mednarodna srečanja nujno uvrstiti vedno tudi vprašanje podnebnih sprememb, in tu pričakujem seveda tesno sodelovanje obeh pristojnih komisark za ti dve področji.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Danes, na začetku leta 2010, v boju proti podnebnim spremembam nismo tam, kjer smo upali, da bomo. Prav zdaj bi namreč morali biti na poti k sprejemu zakonodajnih sprememb na podlagi dogovora iz Københavna.
Te faze še nismo dosegli in to moramo obžalovati. Obžalovati moramo, da je København celo znižal ambicije v boju proti podnebnim spremembam, da nismo podpisali zavezujočega dogovora in da postopki niso bili dovolj pregledni. Zato nimamo na voljo zadostnih pravnih podlag oziroma sredstev, da bi lahko poskrbeli za potrebe ljudi, zlasti v državah v razvoju.
Nismo pa tam, kjer smo bili pred Københavnom, saj smo v Københavnu dosegli ciljni dogovor z Združenimi državami, Kitajsko, Indijo, Južno Afriko in Brazilijo, ki so ga kasneje podpisale tudi druge države, med njimi tudi Rusija, Avstralija, Norveška, Švedska in Španija. Ne smemo pozabiti, da te države skupaj prispevajo tri četrtine emisij ogljikovega dioksida, prav tako pa mnoge od teh držav niso bile med podpisnicami Kjotskega protokola.
Torej smo napravili korak naprej, sicer ne zadosten, pa vendar pomemben. Ta korak moramo izkoristiti za nadaljnje delovanje Evropske unije navzven. Evropska unija je bila doslej gonilna sila vsega napredka na tem področju. Napredka v prihodnosti pa ne bo, če Evropska unija ne bo nadaljevala svojih prizadevanj.
Na poti v Nemčijo in Mehiko moramo delovati na področju oblikovanja zavezujoče pogodbe in pridobivanja sredstev, ki bodo državam v razvoju pomagala obvladati emisije in prilagoditi ter posodobiti tehnologije. To je potrebno za večjo učinkovitost in poštenost procesa, prav tako pa moramo razširiti krog svojih partnerjev.
Prepričan sem, da bo špansko predsedstvo delovalo v tej smeri.
Roger Helmer
Gospod predsednik, imam veselo novico za Parlament: podobno kot številni znanstveniki sem tudi osebno prišel do ugotovitve, da globalne podnebne krize sploh ni! Gladina svetovnih morij ne narašča opazno, Medvladni odbor za podnebne spremembe pa je tudi moral priznati, da hitro krčenje himalajskih ledenikov ni dejstvo. Majhno zvišanje povprečne temperature na svetu v zadnjem stoletju pa je popolnoma v okviru poznanih dolgoročnih naravnih nihanj podnebja.
København je dokazal, da številne države, še zlasti Kitajska in Indija, preprosto ni so pripravljene žrtvovati svoje gospodarske uspešnosti za reševanje popolnoma namišljenega problema. V Veliki Britaniji večina volivcev ne verjame več v to, da podnebne spremembe povzroča človek, in ni več pripravljena plačevati za brezplodne in nesmiselne poskuse te spremembe obvladati. Zapiski, ki so pred kratkim pricurljali v javnost iz CRU, kažejo, da so celo visoki svečeniki nepotrebnega podnebnega opozarjanja obupani, ker narava noče ravnati v skladu z njihovimi napovedmi, zato potvarjajo podatke, da bi svoje mite ohranili pri življenju.
Preden namenimo sploh še kak cent obvladovanju podnebnih sprememb, moramo zahtevati temeljito javno preiskavo sumljivih podatkov.
Joăo Ferreira
(PT) Gospod predsednik, Združene države in Evropska unija, prvi in drugi največji onesnaževalec na prebivalca, nosita nedvomno in neovrgljivo odgovornost za neuspeh b Københavnu, in te odgovornosti ne more omiliti noben poskus prelaganja na druga ramena.
Ob vseh drugih že omenjenih vidikih je neuspeh vrha tudi to, da zaradi premajhnega števila držav, ki so bile pripravljene prispevati sredstva, nismo oblikovali sredstev za tako imenovano "prilagajanje" v državah v razvoju. Obenem pa se še naprej hinavsko delamo slepe za bremena, ki jih morajo prenašati te države. Med ta bremena spada tudi ogromna zunanja zadolžitev, ki je prav astronomska v primerjavi z najavljenim obsegom finančne pomoči in ki resno ogroža možnosti teh držav za trajnostni gospodarski in družbeni razvoj.
Vrhu ni uspelo opraviti resne razprave o sprevrženih sadovih tržnih instrumentov in ohlapnih mehanizmov Kjotskega protokola. Med drugim vrh poleg učinkov podnebnih sprememb ni obravnaval tudi njihovih vzrokov. To je nerazumen način obravnave gospodarskih in družbenih vprašanj, ki onemogoča rešitev tega problema, pa tudi drugih problemov, ki jih človeštvo ...
(Predsednik je prekinil govornika)
Herbert Reul
(DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, v københavnskem dogovoru je cilj dveh stopinj sprejelo 180 držav udeleženk, pa kljub temu ni pravno zavezujoč. Iz vseh načrtov, ki smo jih skovali tukaj, se ni izcimilo prav veliko. V Københavnu je šlo vse narobe. Lahko bi govorili kar o porazu. Stanje moramo popisati natančno, da bomo lahko temeljito premislili o vzrokih in v prihodnje dosegli kak napredek na tem področju.
Nekateri od današnjih govorov so me kar malce šokirali. Slišimo besede, kakršne so "moramo se odločneje boriti", "nadaljujemo z dosedanjim delovanjem", "potrebni so večji odstotki", "več denarja", "težava je samo premajhna enotnost Evrope" - po mojem so take izjave preveč lahkotne in površne za analizo stanja. Preprosto nadaljevati oziroma korakati naprej ni rešitev. Razlogi za izid, kakršnega imamo, so drugje. Ali smo v resnici pošteno in objektivno premislili in pretresli vsa temeljna vprašanja? Kako smo ravnali ob vprašanjih naših kolegov poslancev, utemeljenih ali ne, ki so se glasila "imamo vprašanja in kritična mnenja v zvezi z zadevami, imamo dvome glede podnebnih sprememb"? Kako se je odzval Odbor za podnebne spremembe na besede kolega poslanca "želeli bi slišati tudi druga mnenja - nasprotna stališča nekaterih znanstvenikov"? Ali smo imeli priložnost predstaviti taka stališča? Ne glede na to, katera stališča zagovarjamo, moramo brez razburjanja premisliti, kaj storiti ob nedavnem razkritju, da se je Medvladni odbor za podnebne spremembe motil glede taljenja ledenikov.
Odgovore pa terja še en seznam vprašanj. Ali pri obravnavi zadeve uporabljamo prave instrumente? Ves čas nas zasipajo novi časovni načrti, večji odstotki, nove uredbe in nove določbe. Tak pristop je precej birokratski. Ali nima prav gospa Ek, ko poudarja, da vodi prava pot v smeri tehnologije, inovacij in tržnih mehanizmov? Druge države imajo drugačne pristope, to pa ne pomeni, da ne delajo ničesar. Morda nam bo več odprtosti in razmisleka omogočilo delovati učinkoviteje. Tega bi si želel namesto pozivov "zaprimo oči in korakajmo naprej".
Judith A. Merkies
Gospod predsednik, ne bi rada slikala črne prihodnosti kot nekateri kolegi. Ne bi rada slikala črne prihodnosti, prav tako ne želim z gnevom govoriti o neuspehu v Københavnu - čeprav gnev čutim.
Prav odločitev je v prihodnje delovati mnogo bolje, prvo priložnost pa bomo imeli v Mehiki letos. Prvič, v prihodnje raje hodimo v družbi. Ko smo v Københavnu pogledali čez ramo, smo ugotovili, da smo s svojimi ambicijami sami. Tudi druge moramo znati prepričati, da bodo tako ambiciozni kot mi. Kako lahko govorimo o naši vodilni vlogi, če nam ne uspe v naše ambicije in smer potovanja prepričati tudi drugih?
Drugič, en kroj se ne prilega vsem postavam. Kot smo večkrat vzvišeno rekli med pripravami na podnebni vrh, ni bilo nikakršnega načrta B. Zdaj nam je jasno: trenutno ni ničesar. V rokah nimamo ničesar. Naslednjič raje imejmo tudi načrt B.
Na koncu, a ne najmanj pomembno, kako naj zmagamo z razdrobljenostjo, če pa je naše geslo enotnost? Naslednjič raje delujmo enotno, to pa pomeni z enim glasom. Potreben nam je enoglasen mandat. Evropa res potrebuje en glas. Ali ste se, gospa predsednica, pripravljeni potegovati za izključni - nedeljeni - mandat? To bi pomenilo izključno pristojnost na področju podnebne politike in podnebnih sporazumov v okviru Evropske unije.
Mirosław Piotrowski
(PL) Gospod predsednik, podnebje, pa tudi vsa narava, ki nas obdaja, pripadata vsem ljudem, tudi prihodnjim generacijam, zato nosimo odgovornost za njuno varovanje. Na nedavnem podnebnem vrhu se svetovnim voditeljem ni uspelo dogovoriti o skupni strategiji ali instrumentih za to. Paradoksalno se mi tak izid niti ne zdi tako slab, če upoštevamo begajoče informacije, ki jih prejemamo med drugim iz Velike Britanije in Združenih držav, o poskusih manipulacij z znanstvenimi podatki, s katerimi skušajo nekateri lobiji doseči svoje posebne cilje.
Potrebujemo zanesljivo diagnozo stanja. Zato pozivam k ustanovitvi neodvisne mednarodne skupine strokovnjakov, ki naj sestavi podrobno poročilo, iz katerega bo razvidno, ali človek res vpliva na podnebne spremembe in ali so bili kakšni podatki potvorjeni. Pri oblikovanju skupne strategije varstva podnebja morajo politiki EU upoštevati tudi gospodarske razlike med državami zahodne in vzhodne Evrope. V sedanji krizi bi lahko doslej predlagani ukrepi ogrozili kar nekaj nacionalnih gospodarstev.
Maria Da Graça Carvalho
Gospod predsednik, gospa ministrica, konferenca v Københavnu se je končala z izidom, ki je daleč od naših pričakovanj. Države so se seznanile z dokumentom, katerega cilji so nejasni in nezavezujoči. København je pomenil mnogo več kot zgolj vrh o podnebju. Šlo je za nova razmerja med pomembnimi akterji na svetovni sceni in za pravo vlogo večstranskega delovanja v sistemu ZN. Očitna je bila krepitev vpliva držav v vzponu. København je pokazal, da je potrebne ponoven premislek o vlogi Evrope na svetovnem odru. V pripravah na naslednje srečanje COP bomo morali kar najbolje izkoristiti možnosti, ki nam jih odpira Lizbonska pogodba. Biti moramo ambiciozni in enotni, govoriti moramo z enim glasom in skovati strateška zavezništva.
Izidi Københavna so temelj za naše delo v prihodnje. EU bi morala poskrbeti, da bodo naslednje etape pogajanj københavnski dogovor še v letošnjem letu nadgradile v pravno zavezujočo pogodbo. Prispevati bi morala tudi k uveljavitvi določb dogovora, z zagotavljanjem finančnih sredstev državam v razvoju, pa tudi z ukrepi na področjih varstva gozdov, prenosa tehnologij in prilagajanja podnebnim spremembam.
Evropo pa tudi doma čaka velika naloga: uveljaviti mora energetski in podnebni sveženj, vlagati v čiste tehnologije, znanstvene raziskave in učinkovito rabo energije, vlagati v nove industrijske politike, ki temeljijo na inovativnosti in učinkoviti rabi naravnih virov, spodbujati politike nizkoogljičnih mest, trajnostnega prevoza in mobilnosti. To je naša edina možna pot, saj se mora pravi voditelj izkazati tudi z lastnim zgledom.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Gospod predsednik, v Københavnu se je izkazalo, da EU ni znala poiskati zaveznikov za svoje daljnosežne zamisli. V prihodnje mora EU vztrajati pri svojem cilju, zavezi trikrat po 20 %, obenem pa mora ponovno razmisliti o svojih pogajalskih stališčih in mandatu, saj ne moremo ravnati kot noj. Nauke Københavna moramo sprejeti. Naš mandat tam ni uspel. Nismo razumeli prizadevanj Kitajske in drugih držav v razvoju. Nismo razumeli, kakšen manevrski prostor ima na voljo gospod Obama, in nismo govorili z enim glasom. V okviru razprave na španskem predsedstvu je predsednik, gospod Verhofstadt, utemeljeno dejal, da Evropa nima skupnega glasu.
Ne smemo nadaljevati politike noja. Po Københavnu ne moremo nadaljevati z ravnanjem in politikami iz obdobja pred Københavnom. EU mora pred krogom pogajanj v Mehiki poiskati pravo usmeritev in si zadati nov mandat. Najprej bi morali ugotoviti, kako doseči cilj 2o C, ki izvira iz Københavna. V prihodnosti bi morala biti evropska politika usmerjena v oblikovanje prožnih stališč, ki nam lahko zagotovijo uspeh. Zahvaljujem se vam za pozornost.
Esther de Lange
(NL) Gospod predsednik, gospa Espinosa, danes zjutraj so imeli na vseh nizozemskih šolah Nationale Voorleesontbijt (zajtrk ob branju zgodb). V mojem volilnem okrožju Noordwijk aan Zee, ki leži tik ob sipinah Severnega morja in bi ga prvega poplavilo morje, če bi se gladina dvignila, so šolarjem prebrali zgodbo "Sestanek" o snežakih, ki razglabljajo o tem, kako se ubraniti toplote. Govorijo in govorijo, na koncu pa se vsi stalijo. Če sem odkrita, me na slabše dneve naše razprave nekoliko spominjajo na to zgodbo.
Res je, da København ni bil uspeh. Zdaj bi lahko s prstom kazali na posamezne države ali gospodarske panoge; današnja razprava je že navrgla tudi nekaj takih opazk. Primerneje pa se mi zdi upreti pogled naprej, v to, kaj Evropa lahko, oziroma še pomembneje, kaj Evropa mora napraviti, da bo pošteno prevzela svoj del odgovornosti in vseeno zagotovila sklenitev mednarodnega sporazuma. V ta namen moramo, po mojem mnenju, dosledno ostati pri možnosti zmanjšanja emisij za 30 %. Poleg tega mora Evropa razmisliti o možnostih spodbujanja novih tehnologij, tudi z evropskimi finančnimi sredstvi, s podporo gradnje CO2-nevtralnih rastlinjakov, ki lahko tudi pridobivajo energijo, ne pa kmetijstva ves čas obravnavati kot problem. Naš pristop mora temeljiti na znanosti in znanju, ne pa na čustvih, ne glede na to, kako močno nas vse zadeva ta razprava.
In končno, kot je povedalo že veliko kolegov poslancev, govoriti moramo z enim glasom. V Mehiki mora Evropa sedeti na enem stolu, ne pa na osmih, kolikor smo jih očitno zasedali v Københavnu. Predsednica, kako nameravate to doseči v sodelovanju s komisarji, pristojnimi za to področje?
Nessa Childers
Gospod predsednik, upanje, ki so ga zgradila leta priprav, se je v dneh, ko je postajalo vedno bolj jasno, da nam dogovor, kakršnega smo želeli doseči v Københavnu, polzi iz rok, prevesilo v potrtost in obup.
Skrbeti nas mora, s kakšno lahkoto je uspelo Združenim državam, Kitajski in drugim obiti strukture ZN in oblikovati dogovor, ki je precej pod pričakovanji sveta.
Nekaj je jasno. Pred srečanjem v Mehiki konec leta potrebuje sistem dogovarjanja o podnebju v okviru ZN nujen kirurški poseg. Danes je predsednik Obama ujetnik svojega političnega sistema, saj nujno potrebuje 67 glasov v Senatu.
Kitajska zavrača vse ukrepe, ki bi jo zavezovali in jo izpostavili mednarodnemu nadzoru. Ironična plat tega je, da bodo ciljna zmanjšanja emisij tem zahtevnejša in dražja, čim dlje bodo ZDA, Kitajska in drugi oklevali in se izogibali sklenitvi dogovora.
Ozrimo se k rešitvam. EU in Parlament morata odkrito in pošteno razmisliti o svojem delovanju na tem področju v prihodnje. Evropa se mora mnogo bolj odločno postaviti zase in mora vztrajati pri svojih ambicioznih ciljih, tudi pri zmanjšanju emisij za 30 %.
Gre za gospodarsko tekmo, zmagovalec pa bo voditelj sveta v 21. stoletje z zelenimi delovnimi mesti in trajnostnim življenjem. Evropa mora v tej tekmi zmagati ne glede na to, kako bodo ravnali naši prijatelji.
Cristina Gutiérrez-Cortines
(ES) Rada bi pozdravila gospod Espinosa; zelo me veseli, da je danes med nami.
Hudo me skrbita sprememba odnosa do tega področja in nevarnost, da bi analizi vrha v Københavnu spremenili naš odnos. Prvič, menim, da je ena od naših težav pomanjkanje skromnosti in realizma, kot so že povedali nekateri kolegi poslanci. Predvsem zato, ker ob vsakem obisku drugih državah ugotavljamo, da tam ne govorijo o spremembah podnebja, pač pa o globalnih spremembah.
Za okolje, v katerem bomo razpravljali v Mehiki, in okolje, v katerem delujemo zdaj, so značilni rast prebivalstva, pomanjkanje hrane, premajhne zmogljivosti kmetijstva, omejeni viri zemljišč in vode; vsako odločitev glede podnebnih sprememb mora torej upoštevati te okoliščine. Seveda ne smemo prezreti, da imajo številne države vso pravico do razvoja.
Torej moramo zadeve obravnavati sistemsko, česar pa zaenkrat primanjkuje v naših analizah podnebnih sprememb. Vprašanja podnebnih sprememb ni mogoče rešiti samo z ureditvijo emisij. Sektorsko, kvantitativno gledanje ne vodi nikamor.
Poleg tega moramo dati večji poudarek znanosti. Konkretno pozivam Komisijo, naj preveri delo ekip, ki so ponarejale podatke, in ukine njihovo financiranje, če ga prejemajo od Evropske unije, saj nas lahko njihovo ravnanje za vedno spravi ob dober glas.
Kako bomo usklajevali svoje delo na tem področju? To je naslednje zelo pomembno vprašanje. Kako se bo Evropska unija organizirala pri sklepanju dogovora? Tej nalogi bi se morali posvetiti že danes.
In končno, še ena zadeva, ki me skrbi: na obravnavanem področju potekajo premiki, ta proces pa moramo začeti znova z novo, strateško vizijo področja, ki zajema produktivnost, strateško pogozdovanje, usmerjanje regij, območij in okrajev v agro-energijo, pa seveda tudi vodo in biotsko raznovrstnost. Take vizije zaenkrat še nimamo.
Mislim, da bi morali na tej točki razmisliti o možnostih strukturnih skladov za nove strateške načrte po posameznih regijah, ki bi omogočili omenjene premike, nosilce odločanja pa bi morali pozvati k strateški reviziji področja, saj na tem področju nimamo pristojnosti in bo zelo težko delovati na njem iz Evrope.
Saïd El Khadraoui
(NL) Gospod predsednik, gospe in gospodje, kot smo danes slišali že precejkrat, je bil vrh seveda neuspeh. Kilometre daleč smo od svojih ciljev. V naslednjih mesecih bomo videli, ali je mogoče zadeve še popraviti. Prepričan pa sem - tako kot nekateri govorniki pred menoj - da lahko še precej popravimo pri nas samih, tudi brez mednarodnih sporazumov pod okriljem Združenih narodov. Pri tem mislim zlasti na vzpostavitev bolj trajnostnega sistema prevoza. Prednostna naloga je bila do leta 2020 zmanjšati emisije v zračnem prometu za 10 %, prek Mednarodne organizacije civilnega letalstva (ICAO), emisije v pomorskem prometu pa za 20 %, prek Mednarodne pomorske organizacije (IMO). Zato bi rad prosil Svet in Komisijo, naj nadaljujeta pogajanja s tema organizacijama in okrepita svoj pritisk tako, da začneta pripravo enostranskih ukrepov, če dogovora ne bi bilo mogoče doseči sorazmerno kmalu.
Med tem pa nas čaka tudi precej domačih nalog, ki jih lahko opravimo povsem sami. V zvezi s prevozom znotraj Evrope je na parlamentarnem zaslišanju kandidatka za komisarko gospa Hedegaard zagovarjala ambiciozen podnebni in transportni sveženj. Kandidat za komisarja Kallas je imel glede tega precej manj jasna stališča, rad pa bi opomnil Komisijo, da promet prispeva kar 25 % vseh emisij CO2 in zato terja nujno ukrepanje. Zadeve so zapletene in težavne, potrebna je kombinacija ukrepov, pozivam pa vas, da nadaljujete delo in prispevate k oblikovanju bolj trajnostne politike.
Catherine Soullie
(FR) Gospod predsednik, ministrica, gospe in gospodje, pomena podnebnih sprememb nam ni treba več dokazovati. Njihovi kratkoročni, srednjeročni in dolgoročni vplivi so neizpodbitni, ne glede na to, da so nekateri časniki objavili novico o podatkih Medvladnega odbora za podnebne spremembe na prvih straneh in da bo to nedvomno še utrdilo stališča skeptikov.
Konferenca v Københavnu se je zdela enkratna priložnost, da bi se svetovni voditelji prepričali o učinkih podnebnih sprememb in ustrezno ukrepali za njihovo omilitev. Evropska unija je bila ključni akter na tem forumu, ne le zaradi odločne zakonodaje, ki smo je sprejeli za omejevanje učinkov naših dejavnosti na podnebje, pač pa tudi zato, ker je Evropa zveza držav, ki lahko resnično usmerjajo dogodke.
Izidi konference v Københavnu nas res navdajajo z nezadovoljstvom, ne strinjam pa se, da bi jih oklicali za neuspeh. Svet, vključno s Kitajsko, ki je bila med tistimi, ki so se najbolj upirali, se je dogovoril za omejitev naraščanja temperature na dve stopinji. Brazilija je pravkar sprejela zakon o zmanjšanju emisij toplogrednih plinov za okoli 39 % do leta 2020, v dogovoru s podjetji.
Številne države so izkazale visoke ambicije glede ciljev zmanjšanja emisij toplogrednih plinov. Pri tem imam v mislih Japonsko in Norveško. Poudariti moram še en velik uspeh, to je soglasno ugotovitev, da so potrebni mehanizmi za zmanjšanje emisij, ki izbirajo iz krčenja gozdov. Konferenca je soglasno sprejela konkretno gradivo o uvedbi tako imenovanega mehanizma REDD+ za omilitev krčenja gozdov in ohranitev možnosti shranjevanja CO2 v naravi.
Izidi Københavna, čeprav daleč od zavezujoče pogodbe, kljub vsemu pa političen dogovor, nam vsiljujejo vprašanje, zakaj smo bili tako razočarani. Konference v Københavnu sem se udeležila, tako kot vrsta kolegov poslancev, da bi prispevala, pomagala in videla, kako deluje Evropa pogajanj in voditeljstva. Bila sem hudo razočarana, saj Evropa, še zlasti pa Parlament, pri pogajanjih nista imela vloge, kakršno bi zaslužila.
Da jo bodo drugi ustrezno upoštevali, mora biti Evropa na tem področju močnejša. Sestanek naših okoljskih ministrov v Sevilli je izzvenel v prazno, naši voditelji so bili negotovi in obotavljivi, mi pa smo še vedno razdeljeni glede ciljev.
Upam, da bo gospa Hedegaard, oborožena s svojimi predlogi in obljubami Odboru za okolje, javno zdravje in varnost hrane, zmogla obnoviti ambicije Evropske unije.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Soglašam z besedami, ki jih je izrekla gospa de Lange v imenu delegacije Nizozemske krščanske demokratske stranke (CDA) v tej razpravi. Tudi sam sem razočaran, da nismo dosegli pravno zavezujočega dogovora, in predsednici Sveta bi rad zastavil vprašanje. Kakšne pravne posledice ima dejstvo, da takega sporazuma nismo sklenili, na našo zakonodajo, namreč na sprejeti sveženj o trgovanju s CO2 in o podobnih zadevah? Kakšni bodo učinki na ta sistem? Ali nam lahko poveste? Predvsem kot koordinator Skupine Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov) za regionalno politiko bi rad poudaril, da moramo v celoti ohraniti naše cilje. Evropa mora tudi spoštovati napore državljanov, mest, pokrajin in podjetij, ki so že začeli izvajati programe ukrepov na tem področju. Vprašanje podnebja ni puhlica, z veseljem pa ugotavljam, da ga je nova Komisija zapisala tudi v strategijo EU 2020.
Rad bi poudaril tudi, da smo dosegli premik v smer podnebnih prednostnih nalog tudi pri instrumentih ter virih EU: 30 % regionalnih sredstev je zdaj usmerjenih v projekte na področju podnebja in energije, kar je dvakrat več kot v prejšnjem obdobju. Ta nova prednostna usmeritev odpira možnosti za nadaljnjo inovacijsko dejavnost in nove zelene tehnologije, kar bo prispevalo k naši konkurenčnosti na svetovni ravni. Enako velja za sredstva v okviru Evropskega načrta za oživitev gospodarstva. Prepričan sem, da to obrača trend v pozitivno smer, tudi za financiranje po letu 2013. Res ugotavljam veliko voljo za nadaljevanje teh dejavnosti v regijah in mestih. Krčenje ambicij - iz obupa, ki smo ga začutili v več današnjih govorih - bi pomenilo napačno sporočilo. Pridružujem se vam v upanju, da se bomo v Mehiki - ki je naša naslednja priložnost - obnesli bolje.
János Áder
(HU) Gospod predsednik, zadev ne smemo olepševati. København je bil polom. Vendar se ne bom osredotočil na to, pač pa bi rad predlagal, naj se namesto kritiki drugih raje posvetimo pometanju pred lastnim pragom. Priznati si moramo, da je bil eden od vzrokov neuspeha neenotnost stališč Evrope v Københavnu, tako glede kvot CO2 kot glede financiranja. Soglašam s tistimi, ki trdijo, da je enotno stališče EU predpogoj za uspeh pogajanj. To je res. Kako lahko to dosežemo? Komisija in države članice Evropske unije morajo spoštovati črko in duha Kjotskega protokola. Madžarska, Poljska, Romunija, Bolgarija, baltske države, Slovaška in Češka republika so svoje obveznosti izpolnile celo prek zahtev protokola. Zato lahko svoje kvote CO2 prodajajo. Po mojem mnenju je nečastno, nepošteno in neprimerno od Komisije in drugih držav članic, da tem državam tako možnost odrekajo.
V Københavnu sta Poljska in Madžarska predlagali kompromis. Ohranili naj bi možnost prodaje kvot po letu 2012, letne količine pa naj bi bile omejene in pridobljena sredstva bi se morala porabiti za zelene naložbe. Kompromis smo predlagali v prid enotnosti evropskega stališča. Zdaj je zadeva odvisna od Komisije in skupine EU 15, zlasti zato, ker brez Madžarske, Poljske, Romunije in drugih držav skupina EU-15 sama ne bi mogla zatrjevati, da je obveznosti izpolnila, saj bi namesto obljubljenih 8 % uresničili samo 5,5 % zmanjšanja emisij. Zahvaljujem se vam za pozornost.
Françoise Grossetête
(FR) Gospod predsednik, pogajanja so izpostavila slabosti strategije EU, po kateri naj bi z lastnim zgledom pritegnili k enakemu ravnanju tudi druge.
Dejstva pa kažejo prepad med retoriko stremljenja EU po vodilni svetovni vlogi v boju proti podnebnim spremembam in zmožnostjo pritegniti na svojo stran druge pri končnih pogajanjih. Pritegnili nismo nikogar, s tem, ko smo vse svoje karte vrgli na mizo prezgodaj, pa smo svoj neuspeh zapečatili. Med končnimi pogajanji EU sploh ni bilo slišati.
Kaj storiti zdaj? Predvsem moramo uvesti načelo recipročnosti v izmenjavo s tretjimi državami. Evropa ne more več prenašati tega, da nekateri uvoženi izdelki ne izpolnjujejo okoljskih zahtev. Negotovost, ki jo pušča za seboj neuspeh Københavna, tako ustvarja negotovost glede mednarodnih operativnih predpisov na področju zmanjševanja emisij ogljika, ki spravljajo v kočljiv položaj zlasti tista naša podjetja, ki jih čakajo večje naložbe. Nepreglednost bi lahko škodovala tudi trgu CO2, ki za svojo uveljavitev in nemoteno delovanje potrebuje jasen in stabilen pravni okvir.
Obenem pa Združene države in Kitajska ogromno vlagajo v zelene tehnologije in ustvarjajo zelena delovna mesta jutrišnjega dne. Evropa ne sme zamuditi vlaka inovacij. Podpirati mora zdravo evropsko industrijsko politiko, saj je prav to resnični izziv v boju proti podnebnim spremembam. Te nove čiste tehnologije so nam že na voljo, naša naloga je, da njihovo uvajanje pospešimo prek ustreznih politik, v korist vseh, še posebej pa držav v razvoju.
To je izziv, ki ga EU mora sprejeti. EU ima moč za uspeh v tej revoluciji, ampak v naslednji etapi skušajmo biti bolj pragmatični, tako da bomo čez leto dni v Ciudad de Mexico dogovor, sklenjen v Københavnu nadgradili v pravno zavezujoč dokument.
Andrzej Grzyb
(PL) Gospod predsednik, gospa Espinosa, komisar, špansko predsedstvo se je odločilo pripraviti oceno konference o podnebju v Københavnu, Parlament pa, sodeč po besedah številnih današnjih govornikov, ocenjuje, da se je konferenca končala z neuspehom. Neuspeh pa še ne pomeni nujno katastrofe - včasih je treba z analizo neuspeha ugotoviti, kaj ga je povzročilo. Oceniti moramo sedanjo strategijo Evropske unije pri pogajanjih o podnebnih spremembah, saj že tečejo priprave na naslednji vrh, v Mehiki decembra letos.
Imam vprašanje: ali naj ob tem, ko na nedavnih pogajanjih nismo dosegli dosedanjega cilja glede zmanjšanj emisij, svoj cilj še zvišamo? Že za sedanji cilj moramo poiskati partnerje, za višji cilj pa ne moremo računati na nobenega partnerja. Poudariti velja, in to smo med današnjo razpravo že večkrat slišali, da brez Združenih držav, Kitajske in Indije, ne moremo računati na uspešno uveljavitev ciljev, ki jih je zastavila Evropska unija na vrhu v Københavnu. V Mehiki bo podobno. Oceniti moramo izjave drugih sodelujočih, predvsem pa moramo ohraniti podnebno konferenco kot glavni forum za pogajanja in dogovarjanje, ne glede na to, kako ocenjujemo primernost, delovanje itd. foruma ZN.
Želimo vzpostaviti zeleno gospodarstvo, ki razumno uporablja okoljske vire in ki razvija nove vire energije ter nove tehnologije za pridobivanje in varčevanje energije. Ob tem pa vemo, da je najcenejša energija tista, ki še ni izčrpana, torej moramo ravnati racionalno. Mimogrede - in to je moj zadnji stavek - emisij ogljikovega dioksida in drugih toplogrednih plinov se ne zmanjšuje z dragimi tehnologijami. Pogosto jih lahko odlično absorbirajo že obstoječi viri, na primer gozdovi in tla; taka absorpcija je biološka, torej učinkovita.
Predsednik
Drugače kot zjutraj, ko se nam je zelo mudilo, nam je zdaj ostalo nekaj prostih minut, zato bom v nasprotju z običajnimi pravili skušal omogočiti besedo vsem, ki ste se prijavili po postopku "catch the eye". Prosim pa vas, da omejite dolžino svojih govorov na eno minuto.
Po eni minuti bomo morali govornika prekiniti, saj je na seznamu prijavljenih 13 ljudi. Rad bi dal vsakemu od vas možnost, da pove svoje, da pa vam bosta lahko gospa Espinosa in komisar Rehn tudi odgovorila, lahko vsakdo od vas govori le eno minuto.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Kot smo pričakovali, se je vrh v Københavnu končal brez konkretnih rezultatov. Vendarle pa smo si razjasnili pojav globalnega segrevanja in vemo, da je treba ukrepati. Evropska unija mora nadaljevati svoja prizadevanja na zunanjepolitični ravni, zlasti z razgovori z Združenimi državami in Kitajsko. Možnosti za ugoden izid imamo. Imamo komisarja za zunanjo politiko in komisarko za podnebne spremembe.
V vmesnem času pa mora Evropska unija nadaljevati z dosedanjimi dejavnostmi, tudi z enostranskimi. Upam, da bodo na neformalnem srečanju v Sevilli v januarju izide Københavna ocenili pragmatično in obravnavali podnebne razmere v okviru napovedanega Akcijskega načrta za energetsko učinkovitost 2010-2014.
Poleg tega moramo tretji sveženj ukrepov za notranji energetski trg uskladiti s københavnskim dogovorom, da bomo uspešno zagotovili energetsko varnost, spodbujali obnovljive vire energije in zajem ter shranjevanje ogljikovega dioksida.
Linda McAvan
Gospod predsednik, vprašanje predsednici Sveta, morda pa tudi komisarju, v zvezi z 31. januarjem. Kaj se dogaja okoli zavez znotraj EU? Domnevala sem, da bo Evropa predložila eno samo zavezo, zdaj pa slišim, da v odboru Coreper obravnavajo več zavez. Kaj natančno se dogaja?
Drugič, govorimo o enem glasu Evrope, ampak ali ni del problema tudi to, da je EU prišla v København z mandatom, pogajalska ekipa pa ni imela manevrskega prostora za pogajanja? To je del problema. Zato so EU izločili iz končnih pogajanj. Čemu neki bi se pogovarjali s pogajalcem, ki nima nič manevrskega prostora? Kako bomo rešili ta problem? Slišim, da se enako dogaja tudi v STO. To je hud problem za EU.
Na koncu, komisar Rehn, prosim, prenesite naše najboljše želje komisarju Dimasu. Žal mi je, da ga ni med nami na zadnjem zasedanju. Radi bi se mu zahvalili za njegovo odlično dolgoletno delo, upam pa, da ga bom srečala prihodnji teden na Odboru za okolje in mu osebno izrazila našo zahvalo.
Gerben-Jan Gerbrandy
(NL) Gospod predsednik, žal se velikim - Združenim državam, Kitajski, Indiji in Braziliji - v Københavnu ni pridružila velika Evropa. Še slabše, za mizo je sedelo 28 evropskih palčkov: 26 držav članic in nemočna Komisija. Tako se ne dela. Če Evropa ne govori z enim glasom, je nemočna in ne more igrati vloge, ki bi jo lahko. To je škoda za Evropo, pa tudi za izide take konference. Zjutraj nam je predsednik Barroso z Lizbonsko pogodbo v roki dejal, da pri okoljskih vprašanjih glas v imenu Evropske unije govori Komisija. Naj preide od besed k dejanjem. Moje vprašanje Komisiji se glasi: ali ste namesto sladkega govorjenja o enem glasu pripravljeni to vlogo tudi v resnici prevzeti in se po potrebi zoperstaviti Svetu?
John Stuart Agnew
Gospod predsednik, v času velike konference v Københavnu prejšnji mesec - kjer se je trlo politikov, nevladnih organizacij in aktivistov - je v istem mestu potekala še ena podnebna konferenca, na kateri so govorili v glavnem znanstveniki, in, kolikor vem, sem se je od poslancev EP udeležil samo jaz.
Ti znanstveniki so eden za drugim rušili mit tako imenovanih podatkov o podnebnih spremembah, ki jih povzroča človek, z znanstvenimi dokazi, ne pa s kričanjem, kot počnejo paničarji. Slišali smo o tehničnih napakah v diagramu hokejske palice Ala Gora, o nezanesljivosti podatkov iz vremenskih postaj po padcu berlinskega zidu. Povedali so nam za strokovne pomanjkljivosti računalniških modelov, ki neradi napovedujejo hladno vreme, pa tudi za možnost, da je soodvisnost med ogljikovim dioksidom in globalno temperaturo obratna od tiste, s katero nam perejo možgane. Pokazali so nam satelitske fotografije hitrega širjenja arktičnega ledu v zadnjih treh letih, poročali so o večanju števila severnih medvedov.
Andrew Henry William Brons
Gospod predsednik, treba je povedati nekaj več o podatkih o himalajskih ledenikih, ki so bili večkrat omenjeni v današnji razpravi. Medvladni odbor za podnebne spremembe je leta 2007 izjavil, da bodo ledeniki izginili do leta 2035.
Časnik The Sunday Times je pred kratkim odkril, da je poročilo temeljilo na intervjuju, ki ga je opravila revija New Scientist z indijskim znanstvenikom gospodom Hasnainom leta 1999. Gospod Hasnain je kasneje povedal, da je njegova izjava temeljila na osebni oceni, da pa ni omenil leta, niti ni opravil kake sistematične raziskave.
Če naj naše hipoteze o podnebnih spremembah temeljijo na podatkih, morajo biti ti podatki verodostojni. Ne smejo biti niti potvorjeni niti izmišljeni.
Iosif Matula
(RO) V nasprotju z drugimi deli sveta Evropska unija razume podnebne spremembe in igra pionirsko vlogo v boju proti njim. Veliko število udeležencev na srečanju v Københavnu me navdaja z upanjem, da bo sodelovanje tako velikega števila zaveznikov na koncu vendarle pripeljalo do uspeha. Čeprav sklepi vrha niso bili taki, kot smo pričakovali, sem prepričan, da bo naše delovanje na različnih ravneh prineslo želene rezultate.
Spodbujati moramo širjenje programov naložb v naših državah, v obnovljivo energijo in na različna druga področja, ki neposredno vplivajo na podnebje. Tu mislim tako na manjše projekte, kakršni so tehnična pomoč lokalnemu pridobivanju energije, kot na velike projekte regijskega pomena, na primer ločeno ravnanje z odpadki in njihovo recikliranje ali obnavljanje in širjenje vodovodnih in kanalizacijskih omrežij in sistemov.
Gilles Pargneaux
(FR) Gospod predsednik, ministrica, 11. novembra je Václav Havel izrekel besede "Evropa je domovina naših domovin". Po Københavnu pa so naši evropski rojaki hudo razočarani. Ugotavljamo hudo izgubo zaupanja, v tej krizi zaupanja in z željo, da bi zaupanje obnovili, pa bi vam rad zastavil dvojno vprašanje.
Prvič: ali nameravate v času vašega šestmesečnega predsedovanja obnoviti pogajanja o uvedbi Tobinovega zakona o davkih na ogljik za finančne transakcije? Zdi se mi, da bi to prispevalo k obnovitvi zaupanja, ne le med našimi rojaki, pač pa tudi med vsemi posamezniki po svetu, ki so izgubili zaupanje.
Drugič: ali nameravate predložiti bolj zavezujoč seznam ogljikovih kvot in emisij ogljika?
Seán Kelly
Gospod predsednik, tako kot ena lastovka še ne pomeni pomladi, tudi ena hladna zima ne ovrže teorij o podnebnih spremembah in globalnem segrevanju. Dokazi prepričujejo vedno več ljudi, saj podnebne spremembe dokazujejo znanstveni in otipljivi podatki.
Ljudje opisujejo konferenco v Københavnu kot spodrsljaj in neuspeh. Menim, da jo lahko natančneje opišemo kot majhen korak v pravo smer: majhen korak v pravo smer. Zdaj pa je vprašanje, kako v Mehiki spremeniti ta majhen korak v velik korak za človeštvo.
Zlasti na nas, Evropski unijo, je to velik izziv, saj moramo pokazati, da nove institucije in nove funkcije, ki jih je prinesla Lizbonska pogodba, delujejo učinkovito. Če nas bodo potisnili ob rob, tako kot so nas v Københavnu ...
(Predsednik je prekinil govornika)
Andres Perello Rodriguez
(ES) Le nekaj tem doslej je v Evropskem parlamentu in v družbi naletelo na tako splošno soglasje in prava škoda je izneveriti upe družbe, ki nas je podprla in ki je zaupala v København.
Ne verjamem, da je bil vrh neuspeh, prav gotovo pa ne verjamem niti besedam ljudi, ki ne poznajo razlike med podnebjem in vremenom: sneženje na severu lahko pričakujemo, ni pa normalno, da sneži v Sevilli in da je temperatura na Kubi štiri stopinje Celzija - to prepričljivo dokazuje, da podnebne spremembe že imajo učinke. Menim, da nas nobena težava ne bi smela pripraviti do popuščanja.
Ministrica, zdaj je bolj kot kdajkoli čas za vztrajanje pri svojih stališčih. Z drugimi besedami, v teh šestih mesecih morate delovati še odločneje in prepričati Svet, da mora svoja stališča bolj poenotiti. Komisijo morate spodbuditi, da bo poskrbela, da bomo govorili z enim glasom, tako da se v Mehiki predsednik Obama ne bo premislil in dejal "sestal se bom s Kitajci, nato pa o izidih povedal Evropejcem", saj je to jedro frustracije, ki jo občuti Evropska unija.
Ministrica, ohraniti moramo svojo vodilno vlogo v prid podnebja, v prid Evropski uniji in v prid vsega človeštva.
Predsednik
Kot vam je znano, lahko predložite svoje govore v pisni obliki in objavljeni bodo v zapisniku zbornice. Če govorite zelo hitro, tolmači ne morejo slediti vašemu govoru; tako boste govor slišali samo vi oziroma samo še tisti kolegi, ki razumejo jezik, v katerem govorite.
Zato je pametno, če govorite počasi, da je vaš govor mogoče tolmačiti, in, kot omenjeno, predložite govor v pisni obliki za objavo v zapisniku.
Bogusław Sonik
(PL) Gospod predsednik, priznati si moramo, da je bila dosedanja taktika Evropske unije, tudi na vrhu v Københavnu, napačna. Pri tej taktiki smo pokazali vse svoje karte, nato pa upali, da se bodo našim ambicioznim ciljem pridružili tudi drugi. Barantanje, ki smo se ga šli tudi v Parlamentu, ali naj zmanjšamo emisije za 40 % ali 50 %, ni bilo na mestu. Zadeva nas rahlo spominja na pogajanja v času hladne vojne, ko so nekatere politične skupine verjele, da lahko enostranska razorožitev pripravi k razorožitvi tudi Sovjetsko zvezo. Spremeniti moramo taktiko in nastopati odločno v razgovorih s svetovnimi velesilami - Kitajsko, Združenimi državami - in celo zagroziti z uvedbo davka na ogljik na mejah Evropske unije, o katerem govorijo naši kolegi poslanci iz Francije. Naša podjetja morajo biti konkurenčna na svetovnem trgu. Ne smemo pozabiti niti na nove tehnologije, tudi tehnologije (...).
(Predsednik je prekinil govornika)
Marc Tarabella
(FR) Gospod predsednik, vsi soglašamo v priznanju, da se je vrh v Københavnu končal z dvojnim neuspehom. Prav res, poleg tega, da je bil vrh strel v prazno in je prinesel samo neobvezen dogovor, ki ga niti niso podpisale vse države, smo se morali še sprijazniti z lastnim porazom, saj je bila ves čas pogajanj v Københavnu pozornost sveta usmerjena na vodilno vlogo dveh najhujših onesnaževalcev na svetu, Kitajske in Združenih držav. Ta skupina G2 je vodila pogajanja, Evropa in države v razvoju pa v resnici niso imele dosti besede. Pogajanja so se komaj kaj dotaknila kmetijstva. Pa vendar ta panoga spada med temeljne sestavine boja proti podnebnim spremembam. Evropsko kmetijstvo se pripravlja na prehod na bolj trajnostne modele pridelave, ob bolj odgovornemu ravnanju z vodo, modele, ki ne bodo tako energetsko intenzivni in odvisni od kemikalij, saj se zaveda, da sta biotska raznovrstnost in ohranitev ekosistemov ključnega pomena za zmanjšanje onesnaževanja okolja. Zato, prosim, vas vprašam, kdaj bomo vendarle spoznali, da kmetijstvo ...
(Predsednik je prekinil govornika)
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz
(PL) Gospod predsednik, vrh v Københavnu je razkril drugačno pojmovanje vprašanj podnebnih sprememb. V resnici ni šlo za omejevanje emisij toplogrednih plinov, pač pa za oblikovanje učinkovitih mehanizmov v podporo zmanjševanju emisij. Doslej je imela Evropska skupnost vodilno vlogo na področju zmanjševanja emisij CO2 in še vedno služi kot zgled vsemu svetu.
Zato bi veljalo v okviru Evropske unije predlagati trajnostni pristop, ki bi omogočil financiranje ustreznih ukrepov, predvsem znotraj EU. Sredstva bi lahko zagotavljali iz sklada EU, ki bi ga skupaj ustanovile vse države članice, prispevki posamezne države v sklad pa bi bili sorazmerni BDP na prebivalca. Tako bi zagotovili enakovredne prispevke vseh držav članic brez nepotrebnih zapletanj. Prednost pri financiranju bi morale imeti naložbe, ki bi prispevale k dejanskim znižanjem emisij ob najnižjih stroških.
Adam Gierek
(PL) Gospod predsednik, v zvezi s kritičnimi mnenji znanstvenikov glede zanesljivosti ugotovitev Medvladnega odbora za podnebne spremembe in z razkritji ponarejanja podatkov, ki so nedvomno tudi vplivala na izid konference v Københavnu, sem povprašal Komisijo glede možnosti raziskave, s katero bi preverili vprašljive ugotovitve. V svojem odgovoru je gospod Dimas napisal: "ocene Medvladnega odbora za podnebne spremembe so izraz soglasja tisočih znanstvenikov." Zato sprašujem, ali se znanstveni rezultati določajo s soglasjem, oziroma, ali so znanstvene ugotovitve rezultat glasovanja? V zvezi z afer Climategate je komisar napisal: "stališče Evropske komisije je, da to ne vpliva na jasne in utemeljene ugotovitve v poročilu Medvladnega odbora za podnebne spremembe." Zato sprašujem, kakšne ugotovitve lahko izvirajo iz ponarejenih podatkov? Menim, da je potrebna nepristranska preiskava, s katero bi preverili učinke CO2. Če ne bomo poskrbeli za znanstveno verodostojnost, nas čaka v Mehiki še ena katastrofa.
Sirpa Pietikäinen
Gospod predsednik, naslednji korak po Københavnu bi moralo biti izboljšanje položaja in pogajalskih sposobnosti Združenih narodov.
Poskrbeti bi morali, da bi Združeni narodi začeli pogajanja na visoki ravni z voditelji držav in vlad, nato pa podrobna pogajanja nadaljevali z visokimi uradniki, podobno kot pri skupinah G8 oziroma G20. EU ima interes in možnosti doseči tako spremembo v sistemu ZN.
Drugič, v prid Svetu in novi Komisiji upam in želim, da bo zdaj, po uveljavitvi Lizbonske pogodbe, osrednje vprašanje naše zunanje politike reševala trojka, to je predsednik Komisije, visoki predstavnik in komisarka za podnebne spremembe, in da bodo tako lahko pogajanja potekala na osnovi enotnega dogovorjenega besedila.
Edite Estrela
(PT) Kot smo danes že slišali, drži, da nas je København razočaral, saj ni sprejel niti enega politično zavezujočega dogovora. Zdaj pa se moramo usmeriti v prihodnost in se politično pripraviti na konferenco v Mehiki - tehnično je Evropska unija že pripravljena. Evropska unija si mora spet pridobiti vodilno vlogo in mora zagotoviti slišnost svojega enotnega glasu. Pri tem nam bo pomagala Lizbonska pogodba, ki bo Evropi omogočila, da se bo uveljavila kot enotna akterka, ki je opravila svojo domačo nalogo. Računamo tudi na špansko predsedstvo, kajti ob prihodu na srečanje v Bonnu ...
(Predsednik je prekinil govornico)
Predsednik
Končali smo to zasedanje. Bilo je izjemno dolgo, smo pa lahko vsaj omogočili besedo precejšnjemu številu poslancev. Tudi velika prisotnost poslancev razodeva veliko zanimanje naše zbornice za obravnavano tematiko.
Prispeli smo do zaključnega dela razprave, in najprej dajem besedo gospe Espinosa, da bo lahko odgovorila na vaša vprašanja.
Upam, da gospa Espinosa ve in da kolegi poslanci razumete, da ji dajem besedo z velikim veseljem, saj uživa moje prisrčno prijateljstvo in občudovanje.
Elena Espinosa Mangana
predsednica Sveta. - (ES) Gospe in gospodje, rada bi se vam vsem zahvalila za vaše prispevke v razpravi, ki nam bodo nedvomno pomagali delati še bolje. Žal ne morem odgovoriti posamično na vsak prispevek, od prvega prispevka gospe Wortmann-Kool do zadnjega prispevka gospoda Grzyb in še na vseh 15 dodatnih. Dovolite pa mi povedati še nekaj besed v dopolnitev mojega uvodnega nagovora.
Pred nami je kar nekaj zelo pomembnih ciljev na področju podnebnih sprememb: utrditi podporo in zaveze v zvezi s københavnskim dogovorom ter okrepiti vsakega od njegovih elementov, s podrobnejšo opredelitvijo vsebine in pospešenim izvajanjem.
Vrh v Københavnu je razgrnil nov mednarodni scenarij, v katerem se gibljemo. Glede na ta scenarij nas čaka še nekaj izboljšav v točkah, kjer o novih ciljih in pričakovanjih govorijo zelo različni akterji in kjer je treba spremeniti pravila odločanja, da bodo bolje prilagojena novim časovnim okvirom in potrebam.
V tem okolju mora Evropska unija razmisliti o najboljšem načinu, kako uveljaviti svojo vodilno vlogo na področju podnebne politike na mednarodnem odru.
Ne smemo pozabiti svojih ciljev, saj bi to oslabilo našo verodostojnost in položaj, ki sta v zadnjih letih pod pritiskom. Nihče ne ve bolje od Evropske unije, kako težko je zgraditi skupno vodstvo. Prav tako se nihče ne zaveda bolje od Parlamenta, kakšne so prednosti in zadovoljstvo ob izidih, ki so v skupno korist vsem. Na svetovni ravni lahko napredujemo le na podlagi medsebojnega zaupanja in v prid interesom javnosti.
Nekateri ste opisali København kot hud vihar z grenko-sladkim izidom. Osebno pa ga raje ocenjujem po nečem zelo dragocenem: zgradil je močan potencial, na katerem bomo lahko gradili v naslednjih mesecih. Gospe in gospodje, zagotavljam vam, da lahko jasno in glasno povemo, da v Københavnu ni bila problem Evropska unija.
Če se obrnemo k vašim govorom, vas je več omenilo solidarnost s tretjimi državami, zmanjšanje emisij, krčenje gozdov, bolj učinkovito in trajnostno industrijo, veliko pa vas je govorilo tudi o voditeljstvu in enotnosti. V tem trenutku je naša naloga poskrbeti za takojšnjo uveljavitev københavnskega dogovora.
Prav tako je naša naloga celovito vključiti dogovor v redne postopke Združenih narodov in zgraditi trdne temelje za pomemben preboj v Mehiki. Pri tem bodo osrednjega pomena regionalna in sektorska zavezništva; Evropska unija jih mora utrditi in razširiti.
Delati moramo z ramo ob rami, s pogledom v prihodnost. Moramo se učiti in napredovati. Ne smemo se prepuščati stokanju. Pri delovanju za prihodnost in odločanju, kaj moramo zapustiti prihodnjim generacijam, lahko Parlament precej prispeva. Vsak med nami in vsi skupaj, države članice, Odbor za okolje, Komisija, Parlament in seveda tudi predsedstvo: vsak ima svojo vlogo.
Namesto, da se med seboj odrivamo, moramo stopiti skupaj in združiti vse svoje napore v obrambo naše skupne prihodnosti, pri čemer ne smemo pozabljati, da so okolje, razvoj, konkurenčnost in inovativnost skupni cilji, ki jih je mogoče doseči le skupaj.
Upoštevala bom vaše prispevke in zagotavljam vam, da se lahko zanesete na sodelovanje španske vlade, ki predseduje Evropski uniji do 30. junija, v skupnih prizadevanjih za bolj trajnostno prihodnost nas vseh.
Olli Rehn
član Komisije. - Gospod predsednik, najprej bi se vam vsem rad zahvalil za zelo vsebinsko in odgovorno razpravo. Vsekakor bom prenesel vaše želje za čimprejšnjo ozdravitev kolegu Stavrosu Dimasu, da bi se vam lahko spet pridružil pri delu odbora.
Zapisal sem si poudarke vaših govorov in skušal bom odgovoriti na izražene skrbi in stališče glede politike na podlagi zapiskov, za katere sem zaprosil med razpravo. Mislim, da lahko vaša sporočila tolmačimo kot ugotovitev, da københavnski dogovor sicer ne odseva vseh naših ambicij, vendar je v njem vseeno opazen prispevek Evrope. Z drugimi besedami, københavnski dogovor omenja raven ambicij, kakršna bi bila potrebna za obvladovanje podnebnih sprememb v podnebni pogodbi, sklenjeni za obdobje po letu 2012, postavlja temelje za finančni sveženj in poziva k resnim zavezam glede zmanjšanja emisij.
Kar zadeva naše zaveze, ravnokar poteka sestanek odbora Koreper, Komisija in države članice pa skušajo oblikovati enotno in jasno besedilo. Trenutno razpravljajo o podrobnostih in verjamem, da bomo gotovi še pred rokom, 31. januarjem. To je odgovor gospe McAvan, moralo pa bi pomeniti tudi trdno podlago za enotno pogajalsko gradivo, ki ga je zahtevala gospa Pietikäinen.
Obenem pa menimo, da je dogovor odskočni kamen za prihodnje velike korake na mednarodnih pogajanjih o podnebju v Mehiki. Gospa Hassi in številni drugi ste govorili o vodilni vlogi EU. Soglašam, Komisija pa je trdno sklenila poskrbeti, da bo EU v naslednjih mesecih ohranila svoj vodilni položaj in pretvorila sklenjeni dogovor v ambiciozno in pravno zavezujočo pogodbo, ki si je želimo vsi. Pri tem računam na vašo podporo.
Žal pa - kot ste pravilno ugotavljali v razpravi - nekaj naših pomembnih pogajalskih partnerjev, med njimi Kitajska in Združene države, ni bilo pripravljenih ali sposobnih prevzeti nase tolikšnih zavez kot Evropska unija, kar je seveda škodovalo pogajanjem. Vsem je jasno, da še zlasti Kitajska ni hotela prevzeti zavez, ki bi omogočile doseči resne in pomembne cilje. Po mojem osebnem mnenju bo morala nova Komisija opredeliti skupno strategijo Evropske unije do Kitajske, da bomo laže zagovarjali in dosegali svoje skupne interese glede podnebne politike, napetosti v trgovinskih odnosih in politike deviznih tečajev. Ne smemo dopustiti, da bi kitajski devizni damping ogrozil oživitev evropskega gospodarstva. Prav tako pričakujemo, da bo Kitajska prevzela resne zaveze na področju politike podnebnih sprememb.
Ne pozabimo pa, da se naša vodilna vloga začenja doma. Narediti moramo se, da bomo izpolnili svoje kjotske zaveze, saj se približujemo ciljni črti. Prav tako moramo poskrbeti za nove ambiciozne politike in ukrepe, s katerimi bomo dosegli zmanjšanje emisij za 20 % - ali celo za 30 % - kakršnega smo si zastavili. V ta namen bodo potrebne naložbe v inovacije in raziskave na področju tehnologij učinkovite rabe virov, okolja in energije; to je tudi v osrčju nove strategije EU 2020, ki jo trenutno pripravljamo.
Soglašam z gospo Dati in gospo Grossetête, pa tudi z gospo Ek, da to pomeni, da bo morala biti strategija EU 2020 strategija podnebne industrije in delovnih mest - torej osrednji steber oživitve gospodarstva Evropske unije. Rad pa bi odgovoril tudi na zelo konkretno vprašanje gospoda Daviesa. Preveril sem in lahko vas obvestim, da bo odločitev o porabi pravic za zajem in shranjevanje ogljika v znesku 300 milijonov EUR predvidoma sprejeta 2. februarja na pristojnem komitološkem odboru. Lahko vam zagotovim, da nameravamo podpreti 12 demonstracijskih obratov. Osem obratov bomo podprli v prvem krogu, ostale pa v drugem.
Za zaključek naj povem, da nam dolžnosti do prihodnjih generacij velevajo, naj bomo tudi v prihodnje dober zgled in naj do konca leta dosežemo pravno zavezujočo pogodbo, ki bo zagotovila boljšo in trajno prihodnost vsem.
Predsednik
Po tem govoru komisarja, ki mu želimo vso srečo, trdno prepričani, da bo svoje delo opravil odlično, tako kot doslej, zaključujemo razpravo.
Glasovanje bo potekalo na prvem delnem zasedanju v februarju, z drugimi besedami, v času februarskega zasedanja I.
Elena Oana Antonescu  
"Politika je sposobnost napovedati, kaj se bo zgodilo jutri, prihodnji teden, prihodnji mesec in prihodnje leto. In zatem sposobnost razložiti, zakaj se to ni zgodilo," je rekel Winston Churchill.
Kar zadeva konferenco v Københavnu, smo vsi dobri politiki. Konferenca se je začela v ozračju političnega optimizma in pričakovanja nove podnebne pogodbe, pogajanja pa so pokazala, da sta optimizem in spoštovanje okolja bolj evropski kot pa svetovni vrednoti. Razočaranje nad izidi konference v Københavnu in neuresničitev pričakovanj nas samih in naših državljanov bi nas morala motivirati in pripraviti do tega, da bi na naslednjem vrhu jeseni v Mehiki delovali bolj zavzeto in pokazali večjo enotnost. Evropa se mora naučiti vloge aktivnega dejavnika in pogajalca, pa tudi naučiti, da bo govorila z enim glasom.
Ivo Belet  
Gospod predsednik, po polomu v Københavnu bi lahko obsedeli na obcestnem kamnu, jokali in vili roke, ampak to bi bilo izgubljanje energije. Raje skušajmo napraviti red pri sebi doma. Evropa je edina celina s konkretno, ambiciozno zakonodajo za zmanjšanje emisij CO2. Zakonodajo moramo v naslednjih mesecih in letih tudi uveljaviti. Ne smemo spregledati, da lahko to neposredno vpliva tudi na druge velesile, nenazadnje na Kitajsko. Vsi izdelki za široko porabo, ki jih bo Kitajska v bližnji prihodnosti želela prodati v Evropo, bodo morali izpolnjevati zahteve najstrožjih evropskih okoljskih standardov. To bo tudi kitajske proizvajalce prisililo k spremembi smeri. "Hopengahen" je morda v glavnem spodletel, ampak zdaj je čas za nadaljevanje dela, saj bomo imeli v naslednjem letu nove priložnosti, najprej v Bonnu, nato pa še v Mehiki. Ob tem pa nas je København nedvomno vse zdramil in prispeval k mnogo višji ravni okoljske ozaveščenosti. To sicer samo po sebi ne zadošča, optimizem pa mi vliva spoznanje, da so naložbe v podnebje koristne tudi za naše žepe, za gospodarstvo in s tem tudi za delovna mesta.
Sebastian Valentin Bodu  
Okoljski vrh v Københavnu mnogi opisujejo kot hud neuspeh, saj je njegov izid zgolj ohlapen dogovor brez jasnih predpostavk in rokov. Če pa si podrobneje ogledamo, kaj se je dogajalo v danski prestolnici, lahko ugotovimo, da so bili položeni temelji za novo svetovno podnebno ureditev, ki jo bomo gotovo vzpostavili, ampak šele po letih trdega dela in pogajanj.
To je bilo prvič, da je 115 voditeljev držav in vlad razpravljalo o podnebnih spremembah. To je pomemben znak. Da je bil vrh organiziral pod okriljem ZN, pomeni, da se celo države v razvoju in komaj industrializirane države zavedajo, da morajo aktivno prispevati k zmanjšanju emisij toplogrednih plinov.
Dvostranski pogovori med močnimi industrijskimi državami in državami v razvoju so vedno pomembnejši, zlasti v luči naslednjega vrha o okoljskih vprašanjih v Mehiki. EU ima na voljo vse podatke, da lahko odigra pomembno vlogo v dvostranskih pogovorih z državami, kakršne so Kitajska, Indija ali Brazilija. Prišel je čas, ko ni noben napor prehud, ko gre za prihodnost planeta, ki ga delimo.
George Sabin Cutaş  
v pisni obliki. - (RO) Zadnji mesec je bila beseda "neuspeh" najpogosteje uporabljeni opis vrha v Københavnu. Nezadovoljivi izidi vrha so posledica nevoljnosti velikih industrijskih držav, pa tudi zapletenih pravil sistema ZN, ki temeljijo na soglasju.
Poleg tega bi morali pretresti nesposobnost Evropske unije, da bi prevzela vlogo katalizatorja svetovnih prizadevanj za omejitev posledic podnebnih sprememb. Glede na to, da je že leto dni pred konferenco objavila, da namerava do leta 2020 zmanjšati emisije toplogrednih plinov za 20 %, je imela EU moralno prednost in bi lahko spodbodla pogajanja v Københavnu z mrtve točke. Nismo pa vedeli, kako bi svoj glas uveljavili na srečanju, ki so mu dajala pečat stališča ZDA in držav v vzponu.
Za uspešen zaključek pogajanj bi bila potrebna manj odprta ureditev razprav. Ministrski srečanji v Bonnu in v Ciudad de Mexico v juniju oziroma decembru moramo čim bolje izkoristiti za odpiranje poti za sklenitev nove pogodbe. Države članice morajo usklajevati svoje delovanje, tako da bomo na svetovnem odru govorili z enim glasom.
Adam Gierek  
Polom vrha o podnebju je razgalil šibke točke Evrope in naivnost njene politične elite. Izkazalo se je, da smo le eden od številnih akterjev na svetovnem odru. Zakaj so se predlogi v zvezi z emisijami CO2 izkazali nesprejemljivi? Zato, ker ogrožajo interese mnogih držav v razvoju, ne upoštevajo konkurence po vsem svetu, ki izhaja iz vojaške industrije, nepravično delijo pravice do uporabe skupne dobrine, to je Zemlje, in ker temeljijo na ne prav verodostojni hipotezi Medvladnega odbora za podnebne spremembe o škodljivosti CO2, pri čemer se je izkazalo, da so bili "dokazi" prirejeni (Climategate). Znanost ne sme poslušati ukazov iz politike, pač pa mora upoštevati vse okoliščine in odgovoriti na vsa možna vprašanja. Ali se je kdo na primer vprašal, kaj bi se zgodilo, če v atmosferi ne bi bilo dovolj CO2? Veseli bi morali biti, da živimo v toplejšem obdobju in da imamo trenutno okoli 370-380 ppm CO2 v atmosferi. V fiziki in kemiji poznamo Le Chatelierovo načelo ravnotežja, ki napoveduje razvoj idealnih pogojev za fotosintezo. Zemlja postaja vedno bolj zelena, kar je bilo že večkrat potrjeno, to pa pomeni obilnejše žetve in boljše pogoje za razvoj. Da bi se razvoj v to smer le nadaljeval, vendar na žalost veliko znakov kaže, da se bo svet v naslednjih dveh desetletjih ohladil. Sklep: Evropska unija bi morala nemudoma revidirati svoj omejevalni podnebni in energetski sveženj, saj le-ta znižuje konkurenčnost gospodarstva EU.
Béla Glattfelder  
v pisni obliki. - (HU) Današnji liberalistični trgovinski predpisi spodbujajo večje emisije ogljikovega dioksida. Z uvajanjem trgovanja z emisijami, podpiranjem obnovljivih virov energije in naložbami v učinkovito rabo energije razvite države že zdaj precej prispevajo k zmanjšanju emisij ogljikovega dioksida. Ti ukrepi pa podjetjem nalagajo dodatne stroške. Še več, poraba energije je v naših državah vedno više obdavčena.
Ob tem pa veliko držav v razvoju ne stori ničesar za zmanjšanje svojih emisij toplogrednih plinov. Nasprotno, njihove emisije ogljikovega dioksida ves čas rastejo. Namesto da bi svoje velike industrijske porabnike spodbujali k učinkoviti rabi energije, jih oskrbujejo z električno energijo po subvencioniranih cenah. Danes pogosto slišimo, da najpomembnejša konkurenčna prednost teh držav ni več cenena delovna sila, pač pa cenena energija.
Zato je treba v mednarodni trgovini uvesti nove predpise, ki bodo preprečili, da bi bila trgovina še naprej prispevala k vedno večjim emisijam ogljikovega dioksida. Ni dovolj, da je trgovina "poštena", biti mora tudi "zelena". V ta namen moramo poskrbeti za učinkovite sankcije proti državam, ki ne bodo izpolnjevale svojih zavez iz dogovorov o podnebnih spremembah.
András Gyürk
v pisni obliki. - (HU) Konferenca o podnebnih spremembah v Københavnu je bila razočaranje. Ni prinesla nikakršnih pravno zavezujočih zavez, s katerimi bi lahko v prihodnje vzpostavili okvir mednarodnega varstva podnebja. Stanje je še slabše, ker Evropski uniji kljub dobrim namenom ni uspelo odločilno vplivati na končni izid pogajanj. Zaradi neuspeha konference pa ne smemo obstati. Sprijazniti se moramo, da bo treba do sklenitve mednarodne pogodbe, ki bo pravno zavezovala vse akterje, pač krepiti in širiti regionalne rešitve. V tem smislu se mora Evropska unija posvetiti loščenju notranjih predpisov na področju varstva podnebja. Poskrbeti moramo, da bodo predpisi Unije bolj učinkoviti, ne da bi ogrožali konkurenčnost evropskega gospodarstva.
Podnebna politika EU pa prav tako ne sme spravljati v neugoden položaj novih držav članic, čemur smo bili priča pred nedavnim ob dogovoru o notranji porazdelitvi bremen v EU. Ko gre za varstvo podnebja, bi morale imeti prednost rešitve, ki imajo poleg zmanjševanja emisij tudi druge stranske učinke. Tako na primer razvoj mestnega prevoza dviguje kakovost življenja, naložbe v učinkovito rabo energije ustvarjajo nova delovna mesta, finančna sredstva, vložena v raziskave in razvoj, pa obenem dvigujejo tudi konkurenčnost. Te ugotovitve bi moral izražati tudi proračun za naslednjih sedem let. Evropa si pri mednarodnih pogajanjih o varstvu podnebja ne more privoščiti vloge gledalca. Ohraniti mora pobudo, čeprav za okoljsko politiko v prihodnje ne bodo značilni prelomni preobrati, pač pa napredovanje z malimi koraki.
Eija-Riitta Korhola  
v pisni obliki. - (FI) Gospod predsednik, z osuplostjo sem poslušala tožbe o neugodnih izidih vrha v Københavnu. Čas je, da se EU predrami in sooči z realnostjo. Ne smemo se več slepiti z utvarami, da ima EU vodilno vlogo ali da lahko tako vlogo prevzame. Bodimo odkriti: naša neučinkovita in draga strategija ni zapeljiva za nikogar drugega. To bom povedala tudi prihodnji komisarki za podnebne spremembe. Vrh v Københavnu je mimo, ne razumem pa, zakaj nas gospa Hedegaard še vedno prepričuje, da ima EU vodilno vlogo v podnebni politiki in vlogo vodnika vsemu svetu? Take vloge nima več že dolgo.
"Sledite mi, sem tik za vami," je paradoksalno vodilo, ki si ga je zastavila EU. Prav zaradi takih samoprevar EU neomajno vztraja pri svoji zgrešeni podnebni politiki, ki uničuje delovna mesta celo v najčistejših panogah. Kdor je količkaj spremljal razprave o podnebju, že dolgo ve, da mednarodnega dogovora na podlagi formule EU ni mogoče doseči. Združene države, Kitajska in Japonska so izbrale pot, s katero so zavrnile model z dogovorjenimi zgornjimi mejami in koledarji, ki ga skušajo uveljaviti ZN. Vlagajo neposredno v zmanjševanje ogljične intenzivnosti in v nove tehnologije, za katere se bo sčasoma izkazalo, da so edina logična pot k zmanjšanju emisij. Tak pristop pa ne izpostavlja gospodarstva in delovnih mest birokraciji, nepošteni konkurenci ali nepredvidljivih nihanj cen. Evropa pa bo temu izpostavljena, če bo EU nadaljevala pot v drugo smer, se osamila in ogrožala svoje gospodarstvo. Stanje je žalostno in od tega nima koristi nihče, še najmanj ljudje. Tudi okolju ne bo koristilo, če celo za najbolj čiste panoge veljajo sankcije pri trgovanju z emisijami, sankcije, ki jim drugi niso izpostavljeni. Čas je, da EU revidira svojo politiko in preneha sanjariti.
Petru Constantin Luhan  
Evropska unija mora še naprej sodelovati v mednarodnih pogajanjih o dogovoru za obdobje po Kjotu. Očitno je, da sklenitev novega globalnega dogovora za obdobje po Kjotu terja, da EU pretrese in temeljito pripravi svojo pogajalsko strategijo za nadaljevanje pogajanj v letu 2010.
Čeprav ga ne moremo oceniti kot uspeh in čeprav so njegovi izidi daleč od želja Evropske unije, København s svojimi sklepi vseeno pomeni korak k podpisu pravno zavezujoče globalne pogodbe za obdobje po Kjotu. EU mora v bližnji prihodnosti svoje napore usmeriti v diplomacijo, s katero bo skušala pridobiti zaveze vseh pomembnih svetovnih partnerjev, zlasti Združenih držav, Kitajske in Indije, tako da bomo lahko dosegli globalni cilj omejitve segrevanja na dve stopinj Celzija v primerjavi s predindustrijskim obdobjem.
Zavedati se moramo, da so pogoj za zvišanje zaveza EU na 30 % do leta 2020 primerljive oziroma sorazmerne zaveze tretjih držav.
Rovana Plumb  
v pisni obliki. - (RO) Po mesecu dni lahko opravimo inventuro konference o podnebnih spremembah. Københavnski dogovor je bil oblikovan in podpisan z veliko težavo in je komaj kaj več kot popoln neuspeh. Z velikimi težavami doseženi kompromis pravi zgolj "jemljemo na znanje".
EU si je zastavila konkretne, ambiciozne cilje, ki pa drugih partnerjev niso pripravili do podobnega ukrepanja. Poudariti pa velja, da so se na vrhu zbrale vse gospodarske in politične sile sveta in razpravljale o boju proti podnebnim spremembam in o odgovornostih v tem boju. Kot cilj so sprejele omejitev globalnega segrevanja na ravni 2° C in se dogovorile za finančno podporo v znesku 30 milijard USD v obdobju 2010-2012 (zagonsko financiranje) ter 100 milijard USD do leta 2020. Ta zneska sta namenjena za financiranje ukrepov za zmanjšanje emisij in prilagajanje na učinke podnebnih sprememb v najmanj razvitih in najbolj ranljivih državah.
Menim, da bo morala prihodnja Komisija, zlasti če bo v njej tudi komisar, odgovoren za podnebne spremembe in ukrepe za podnebje, zelo skrbno ovrednotiti vse predloge za zmanjšanje emisij - zaveze držav, podpisnic Konvencije Združenih narodov - in pripraviti pogajanja tako, da bo na srečanju COP 16 v Mehiki leta 2010 podpisana pravno zavezujoča pogodba.
Daciana Octavia Sârbu  
v pisni obliki. - Večina od nas je upravičeno izrazila razočaranje nad izidi vrha v Københavnu in izostankom pravno zavezujoče pogodbe. Nekaj napredka pa smo vendarle dosegli. Na primer: s Københavnskim zelenim podnebnim skladom bomo zagotovili finančno pomoč revnejšim državam pri prilagajanju podnebnim spremembam in razvoju čistejše energije, uradni prevzem soodgovornosti s strani gospodarstev v vzponu pa pomeni, da bodo te države v bližnji prihodnosti verjetneje prevzele tudi konkretne zaveze. Ker nimamo pravno zavezujoče pogodbe, mora EU tudi v prihodnje igrati vodilno vlogo. Kandidatka za komisarko za ukrepe za podnebje je izrazila zavezo, da bo skušala doseči mednarodni dogovor o zaščiti tropskih gozdov, vključitev cestnega prevoza in ladijskega prevoza v ETS in povezavo sistemov EU in ZDA za omejevanje emisij in trgovanje z njimi, kar bi pomenilo ključen korak v mednarodnem sodelovanju na področju omejevanja emisij. Ob tem, ko druge države pripravljajo podnebno zakonodajo, bi morali mi še naprej razvijati in uveljavljati našo. S sodelovanjem z mednarodnimi organizacijami in partnerskimi državami v prihodnjih mesecih lahko povečamo možnosti za vsebinske dosežke na naslednji konferenci v Mehiki.
Zbigniew Ziobro  
v pisni obliki. - (PL) Ogrevanje ozračja je eden od glavnih problemov sodobnega sveta. Pred kratkim je bil v Københavnu organiziran podnebni vrh, posvečen tej temi. Ob tem pa smo odkrili, da je bila na internetu objavljena vsebina več tisoč dokumentov in elektronskih sporočil iz oddelka za raziskave podnebja Univerze Vzhodne Anglije, ene od najuglednejših ustanov na svetu na področju raziskav segrevanja ozračja in vplivov človekove dejavnosti na ta pojav. Objavljeno gradivo je obsegalo tudi dopisovanje med znanstveniki iz različnih držav, katerih raziskave so odločilno vplivale na stališča Evropske unije in ZN o podnebnih spremembah. Informacije, ki so pricurljale na splet, nakazujejo možnost prikrojevanja podatkov, torej so objavljeni podatki o učinkih tople grede in podnebnih spremembah lahko nezanesljivi. Države EU in s tem naše družbe že zdaj nosijo znatne stroške, povezane z emisijami toplogrednih plinov, v Københavnu pa smo bili priče poskusom, da bi razvitim državam, vključno z EU, naložili še večja finančna bremena v zvezi z globalnim segrevanjem, s čimer bi pomagali državam v razvoju. Vsak dvom na tem področju bi morali skrbno odpraviti, ne le zato, da bi prepričali tiste, ki dvomijo v upravičenost ukrepov za omejevanje emisij, pač pa tudi zato, ker evropski davkoplačevalci že zdaj nosijo in bodo tudi v prihodnje nosili visoke stroške v zvezi s tem, zato morajo vedeti, da so ukrepi utemeljeni.
