Analýza možností snížení emisí skleníkových plynů o více než 20 % a vyhodnocení rizika úniku uhlíku (krátké přednesení) 
Předsedající
Dalším bodem je zpráva pana kolegy Base Eickhouta za Výbor pro životní prostředí, veřejné zdraví a bezpečnost potravin o analýze možností snížení emisí skleníkových plynů o více než 20 % a vyhodnocení rizika úniku uhlíku.
Bas Eickhout
zpravodaj. - Paní předsedající, podívají-li se poslanci na své e-maily a všechny ty požadavky lobbistů a průmyslu a pro a proti klimatu, mohou dojít k závěru, že klima je zcela očividně zpátky na politickém pořadu jednání.
To je velice dobře, protože z vědeckého pořadu jednání nikdy nezmizelo. Podíváme-li se na to, jak se věda mezitím vyvíjela, argumenty pro důraznější klimatickou politiku jsou den ode dne silnější. Na politickém poli to však po Kodani a Cancúnu poněkud utichlo. Nyní je klima zjevně zpátky na politickém pořadu jednání.
To je dobře. Je ovšem velmi důležité, že se diskuze mezitím proměnila. Už dávno nejde jen o spor ohledně klimatu. Ve stále větší a větší míře jde o spor hospodářský, o ekonomickou diskuzi. Podíváme-li se na nová průmyslová odvětví spoléhající na klimatickou politiku, vidíme, že žádají, aby byla politika ambicióznější. Nebo se podívejme na naši závislost na ropě a na situaci v severní Africe: diskuze o závislosti na ropě je čím dál tím důležitější pro hospodářské postavení EU.
Podívejme se však také na všechny ty dopisy od průmyslu, které skutečně lobují za navýšení na 30 %, protože je to v jejich zájmu; zvětšíme-li své klimatické ambice, přinese jim to větší zisky. To v debatě o klimatické politice velice jasně ukazuje na zásadní posun. To je velmi důležité. Nejde o ekonomiku versus ekologii; jde o ekonomiku a ekologii zároveň. To je klíčové.
Co tedy zpráva obsahuje? Vyzýváme samozřejmě Komisi, aby předložila návrh na dosažení domácího 25% omezení skleníkových plynů. To je velmi důležité, protože tímto způsobem můžeme zmenšit svoji závislost na ropě, můžeme tak dosáhnout vedlejších přínosů v oblasti zdraví a také skutečně využít potenciál úspor energie. Úspory energie jsou tedy rovněž klíčovou součástí zprávy, protože splníme-li své cíle úsporného hospodaření s energií, jsme již na cestě k domácímu 25% omezení v EU.
Ve zprávě vyzýváme k 30 % celkově, čili 25 % interně, ale 30 % celkem. Na trhu existuje řada kompenzací, máme-li tedy domácí 25% omezení, diskutujeme rovněž o 30 % celkem. Tím se částečně omezuje úloha kompenzací, která je také součástí debaty; i to je obsaženo ve zprávě.
Diskutuje se také o úpravě systému obchodování s emisemi. Dovolte mi to říci jasně. Zvýšíme-li prostřednictvím úspor energie klimatické ambice a učiníme-li kroky pouze v souvislosti s úsporami energie, cena uhlíku klesne; studie odhadují, že z 15 EUR za tunu uhlíku na 0. Musíme tedy změnit systém obchodování s emisemi, abychom zajistili dobrou cenu a vytvořili pobídky k přechodu na zelené technologie.
Pro ekonomiku budoucnosti, zelenou ekonomiku, bude zítřejší hlasování klíčové. Naléhavě žádám Komisi, aby se podrobně zabývala požadavkem, který zítra učiníme jako Parlament, a předložila legislativní návrh. Rada je činná, Parlament zítra zaujme své stanovisko a potom bude na Komisi, aby předložila návrh. Diskutujeme-li o legislativním návrhu, víme, že v Radě už nikdy žádná země nebude návrh vetovat.
Jak zítra uvidíme, budeme mít v Parlamentu většinu, stejně jako většinu v Radě, abychom mohli skutečně zvětšit své klimatické ambice a abychom zajistili, že skutečnou ekonomikou zítřka bude ekonomika zelená.
Jo Leinen
(DE) Paní předsedající, pane Oettingere, dámy a pánové, skupina Progresivní aliance socialistů a demokratů v Evropském parlamentu podporuje zprávu pana Eickhouta, protože interně i externě vysílá důrazný vzkaz o tom, že boj s klimatickými změnami nehodláme vzdát. Jde o vnitřní signál toho, že bereme vážně slib daný v klimatickém balíku z roku 2008 zvýšit podíl obnovitelné energie o 20% a docílit energetických úspor ve výši 20 %. Pane Oettingere, dnes jste nám představil návrh a my před sebou máme ještě mnoho práce. Obě tato opatření společně povedou k 25% snížení emisí CO2 v rámci EU. Kdo by mohl být proti? To není možné, protože jde o balík právních předpisů, který jsme schválili. Máme navíc odpovědnost vůči zbytku světa. Musíme rovněž dosáhnout 5% úrovně mechanismů čistého rozvoje (CDM). To je celkem 30 %. Doufám, že nedojde k rozmělnění tohoto cíle. Pozměňovací návrh k bodu č. 3 by celou zprávu zničil. Jestliže bude tento pozměňovací návrh schválen, budeme zítra hlasovat proti přijetí zprávy. Doufám, že se tak nestane, neboť potřebujeme vyslat důrazný signál.
Jacek Olgierd Kurski
(PL) Paní předsedající, mám dojem, že máme v Evropě co do činění s novým druhem šílenství a novým sekulárním náboženstvím. Neexistují žádné vědecké důkazy pro to, že by lidé hráli ve zvyšování emisí CO2 v atmosféře rozhodující roli. Klima ovlivňují cykly trvající několik století. Odborné stanovisko k tomuto tématu vydal například profesor Jaworowski, vynikající polský badatel v oblasti klimatu.
Proč se Grónsko jmenuje tak, jak se jmenuje, přestože je dnes zcela zamrzlé? Odpověď zní, že kdysi šlo o zelený ostrov, ale podnebí se změnilo, nezávisle na lidské činnosti. Proto se musíme postavit proti tomuto novému sekulárnímu náboženství a šílenství, vznášejícímu pochybnosti o tom, zda mělo vůbec nějaký smysl, aby se země jako Polsko připojovaly k Evropské unii, neboť budou nuceny vynaložit mnohem více peněz na snižování emisí CO2, než kolik doposud získaly z fondů politiky soudržnosti. Je-li 20% snížení emisí CO2 nesmyslné, pak je snížení o 30 % ještě nesmyslnější. Budu tedy hlasovat proti.
Paul Rübig
(DE) Paní předsedající, jsem přesvědčen, že Fukušima změnila svět, i pokud jde o emise CO2. Jde zkrátka o to, abychom si zajistili spolehlivé dodávky energie. Jadernou energii budeme muset nahradit plynem a uhlím. Spalování plynu a uhlí samozřejmě povede k emisím CO2. Proto je naše stávající 20% úroveň velmi vysoká. Měli bychom být rádi, že máme rezervu v podobě energetické účinnosti, protože ta nám umožní podporovat nové druhy výroby potřebné k nahrazení jaderné energie. Plyn a uhlí budou při nahrazování jaderné energie hrát významnou úlohu. Jsem přesvědčen, že odbory a zaměstnavatelé mají vážné obavy, že politika CO2 povede k přesouvání pracovních míst pryč z Evropy a že Evropu opustí i celý surovinový průmysl, ať už se týká oceli, hliníku či papíru, jestliže zavedeme příliš přísná nařízení. Rád bych všechny varoval, že v této oblasti kráčíme kupředu příliš rychle. Naše politika musí být životaschopná a realistická.
Jaroslav Paška
- (SK) Paní předsedající, ve svém vystoupení bych chtěl upozornit na stanovisko Výboru pro průmysl, výzkum a energetiku, který v bodě 3 poukazuje na skutečnost, že současná ustanovení politiky Evropské komise v oblasti změny klimatu vedou k přesouvání výroby z Evropy, a obávám se, že nadcházející zvýšení cen emisí oxidu uhličitého by tuto tendenci mohlo ještě více zvýraznit.
Současně upozorňuje na to, že aktuální snížení produkce emisí v Evropě nelze interpretovat jako signál, že Evropská unie je na cestě k dosažení cíle snížení emisí. Je třeba to hodnotit spíše jako důsledek omezení průmyslové produkce a přesouvání výroby z Evropy, což vede k růstu nezaměstnanosti v Evropě. Proto jsem přesvědčen, že cesta ke snížení emisí skleníkových plynů vede skrz důslednější prosazování inovací nových zelených technologií, abychom nezbytnost ochrany ovzduší neřešili pouze administrativními a finančními nástroji, ale raději podporou výzkumu a uplatnění nových technologií do reálného života.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Paní předsedající, evropská energetická a klimatická strategie v sobě musí spojovat hospodářskou konkurenceschopnost s energetickou bezpečností a ekologickými zájmy. Navýšení cílové úrovně omezení emisí skleníkových plynů o 20 % musí s těmito cíli zůstat v souladu. Souhlasím se zvýšením úsilí z 20 % na 25 %, kde oněch 5 % odpovídá zvýšení energetické účinnosti.
Zásadní však je nalézt takové řešení, které zachová konkurenceschopnost evropského průmyslu. V této souvislosti vítám skutečnost, že v Parlamentu vůbec poprvé došlo k široké shodě ohledně začlenění odvětvového přístupu. Tento přístup umožní skloubení cíle snížení emisí skleníkových plynů pro konkrétní zemi s celostním, globálním přístupem ke všem průmyslovým odvětvím, čímž se zabrání úniku uhlíku.
Zbigniew Ziobro
(PL) Paní předsedající, veřejnost od nás politiků očekává, že se ve všech svých aktivitách budeme chovat pragmaticky, racionálně a efektivně. Daňoví poplatníci nám odpustí mnoho věcí, ale ne utrácení jejich peněz a neposkytnutí žádných výsledků. Když diskutujeme o globálním oteplování, měli bychom k němu přistupovat jako k racionálnímu projektu. Ponechme v tuto chvíli stranou otázky ohledně opodstatněnosti této teorie a podobně, které tvoří základ politických diskuzí na toto téma. Uvědomujeme si, že ve vědě se vedou spory, nechceme je ale na tomto místě vyřešit.
Rád bych nicméně zdůraznil skutečnost, že typickou vlastností skleníkových plynů je to, že neznají hranice. I kdyby Evropa přijala pro emise skleníkových plynů ty nejpřísnější možné limity, výsledek se nezmění, nepřijmou-li tytéž limity Čína, Indie a další rozvojové země. Kromě toho, že omezení výroby zasáhne kapsy evropských daňových poplatníků, také vzroste nezaměstnanost a pracovní místa se přesunou za hranice Evropské unie.
S ohledem na výše uvedené bychom tedy měli jednat racionálně, máme-li v této záležitosti jednat vůbec nějak, aby se jednalo o globální proces, protože jen tehdy můžeme dosáhnout efektivity. Pokud je pravda, že měsíční objem emisí skleníkových plynů v Číně odpovídá ročnímu snížení o 20% v Evropě, o mnohém to vypovídá.
Elena Băsescu
(RO) Paní předsedající, na začátek bych chtěla panu Eickhoutovi poblahopřát k vytvoření této zprávy.
Snížení emisí skleníkových plynů v Evropě považuji na základě závěrů cancúnského summitu za životně důležité. To znamená, že EU si musí uchovat svoji roli celosvětové jedničky v oblasti ochrany životního prostředí. Proto je třeba reformovat provádění zelené politiky. Měla bych zdůraznit, jak je důležité přezkoumat mechanismy sledování emisí a jak je zapotřebí zohlednit je v celkovém rozpočtu.
Bylo by rovněž užitečné zlepšit stávající evropské schéma obchodování s emisemi. S ohledem na to bylo vydáno doporučení rozšířit rozsah uplatnění tohoto systému na nástroje mimo průmyslový sektor.
Musím podtrhnout dopad evropské ekologické politiky na dlouhodobé investice v podobě zelených technologií.
Günther Oettinger
člen Komise. - (DE) Paní předsedající, vážení poslanci, paní Hedegaardová si přála, abych vás od ní pozdravoval. Tento večer má nevyhnutelné povinnosti a poprosila mě, abych jejím jménem a jménem Komise učinil několik důležitých poznámek.
Rád bych poděkoval Parlamentu, všem jeho poslancům a panu zpravodaji za tuto významnou a rozsáhlou zprávu.
Cíli omezit globální oteplování na 2°C přikládáme velkou důležitost. Z tohoto důvodu jsme stanovili krátkodobé a střednědobé cíle do roku 2020 a dlouhodobou strategii do roku 2050. Je zřejmé, že musíme rovněž provést analýzu přechodného období mezi lety 2020 a 2050 a definovat další prozatímní cíle.
V loňském roce si EU stanovila za cíl 20% snížení během nadcházejících devíti let. K tomu došlo téměř před rokem v Parlamentu a předtím v Komisi a v Radě. Samozřejmě, že ve světle technických možností, hospodářských důsledků a finančních změn existují argumenty ve prospěch vyšších cílů. Cíl 20 % jsme nicméně stanovili před pouhým rokem. Nedomnívám se, že by se informace, z kterých jsme vycházeli, od té doby změnily. Řekli jsme, že Evropa sníží emise o 30 %, budou-li ostatní významné světové regiony připraveny uzavřít závazné dohody, neboť klima je globální záležitostí. Jsme přesvědčeni, že stále existují příležitosti pro zavedení závazných nebo částečných dohod. Proto jde o 20 %, budeme-li sami, a 30 %, jestliže získáme partnery, jinými slovy USA nebo Čínu. Jsem přesvědčen, že se jedná o vážně míněnou, dalekosáhlou a spravedlivou nabídku.
Během loňského roku Komise projednala a přijala sdělení upozorňující na možnosti snížení emisí skleníkových plynů o více než 20 % v souladu s uvedenými závěry, jinými slovy, snížení o 30 %. Zároveň se zabývá otázkou, zda je tento cíl technicky a ekonomicky proveditelný a zda bude mít dopad na náklady, ačkoli předpokládáme, že náklady budou nižší, než naznačovaly předchozí odhady. Jsme přesvědčeni, že přednost by v tuto chvíli měla dostat zásada spolehlivého plánování. To znamená, že ekonomika i občané budou mít jistotu, že mohou plánovat na základě cílů přijatých v loňském roce demokratickou většinou, čili 20 %, budeme-li sami, a 30 %, pokud budou ostatní partneři připraveni uzavírat závazné dohody.
S využitím určitého druhu automatického mechanismu se ukázalo, že připočte-li se k 20% snížení emisí CO2 energetická účinnost, automaticky se umožní 25% snížení. Rád bych vám však zároveň připomněl, že na základě týchž informací Parlament již několik let diskutuje o cílech 20-20-20. Zmínka o 20 % automaticky proměněných v 25 % se neobjevila pouze proto, že byla přijata později a nyní se jí zabývá Komise. Na tom by nebylo nic objevného. V projevech z let 2007 či 2009 se na to nikdy neodkazovalo. Jedná se o novou myšlenku, otevřenou diskuzi. S automatickým mechanismem však nesouhlasím. Kdybychom v Komisi a v Evropské unii brali energetickou účinnost vážněji již dříve, otázka automatického mechanismu by pravděpodobně nevyvstala.
Dále je zde otázka smíření zájmů hospodářství a životního prostředí. Jsem přesvědčen, že inovace, zejména v oblasti životního prostředí, nabízí významné příležitosti pro inženýry a techniky, aby různými způsoby přidali hodnotu a přispěli tak k vytváření pracovních míst. Musíme usilovat o to, abychom zajistili, že tato nová pracovní místa v oblasti energie a klimatu vzniknou v Evropě. Na druhou stranu musíme zajistit, že nepřijdeme o žádná zásadní pracovní místa. Co tím mám na mysli? Mám tím na mysli to, že svět by neměl vyrábět víc hliníku a oceli, než potřebuje. Avšak množství oceli, hliníku a mědi potřebné v Evropě a ve zbytku světa by mělo být v rámci možností vyráběno zde v Evropě, přinejmenším pokud se zde vyrábí v současnosti. Je přijatelné přesunout výrobu oceli, hliníku a mědi nebo se jí vyhnout tam, kde je to možné. Avšak množství oceli, hliníku a mědi potřebné v Evropě a ve zbytku světa by mělo být v rámci možností vyráběno zde v Evropě, v konkurenci s jinými oblastmi. Záměrně přesouvat výrobu nepokládáme za správné.
Chceme-li tedy smířit tyto zájmy, musíme v budoucnu zvážit, zda jsou vyšší cíle snížení emisí CO2 uskutečnitelné, zda přispějí k zachování pracovních míst ve "starých průmyslových odvětvích" a zda můžeme zabránit přesouvání těchto pracovních míst jinam. Jedna věc je jasná. Dal bych přednost tomu, aby ocelářský průmysl a výroba oceli zůstaly v Evropě při 20% snížení emisí CO2, než aby se přesunuly do Brazílie, Malajsie či Ameriky, kde by úrovně emisí CO2 byly 100%. Tím bychom své peníze investovali do špatného řešení. Je lepší snížit emise o 20 % a zachovat pracovní místa, přidanou hodnotu a daňové výnosy, než o pracovní místa přijít, mít v Evropě čisté svědomí a v Americe a Asii 100% emise a pracovní místa a daňové výnosy v těchto oblastech. Jedná se o velice pragmatický přístup, který nicméně zohledňuje životní prostředí i ekonomiku. Vyzýváte Komisi, aby v jednotlivých oblastech předložila rozsáhlejší návrhy. Vaše požadavky rádi splníme. Spoléháme na skutečnost, že ostatní vlády na celém světě dosáhnou pokroku na dalších celosvětových konferencích, stejně jako na pokrok po volbách v USA na konci letošního podzimu.
Na závěr bych chtěl Parlament povzbudit k tomu, aby nás nadále podporoval svými odbornými příspěvky a kladl na nás přiměřené požadavky. Jsme přesvědčeni, že Evropská unie zůstává na správné cestě, a prostřednictvím kontrol a transparentnosti chceme zajistit dosažení cíle 20 % a aby se v Evropě nic nepokazí. Na podzim vám předložíme své nápady ohledně revize systému obchodování s emisemi (ETS). Jak jsme dnes slíbili v návrhu týkajícím se energetické účinnosti, předložíme zprávu o tom, zda zvýšení účinnosti povede na trhu s CO2 k významným změnám. V případě nutnosti budeme muset zjistit, zda se objeví nedostatek, abychom zajistili, že obchodování s emisemi zůstane účinným nástrojem pro snížení emisí CO2 v rámci tržní ekonomiky.
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Hlasování se bude konat ve čtvrtek 23. června 2011.
Písemná prohlášení (článek 149 jednacího řádu)
Sergio Berlato
Využívám této příležitosti, abych vyjádřil svůj nesouhlas s jednostranným zvýšením evropského cíle snížení emisí skleníkových plynů do roku 2020 o více než 20 %, vzhledem k absenci celosvětové klimatické dohody zahrnující všechny hlavní znečišťovatele. Nemělo by se zapomínat na to, že Evropská unie je ve skutečnosti jedinou oblastí na světě, která přijala právně závazné cíle na snížení emisí. Bezprostředním následkem je, že evropský průmysl ohrožuje silná konkurence světových soupeřů, jež tytéž závazky neomezují. Domnívám se tedy, že prioritou Unie by mělo být nejprve splnit již tak značně ambiciózní cíle 20-20-20, stanovené v klimaticko-energetickém balíčku. Jedině tak můžeme v Unii definovat takovou ekologickou politiku, která evropským podnikům umožní zachovat si konkurenceschopnost na celosvětové úrovni, což přispěje k udržení hospodářského růstu a vzniku pracovních míst. Na závěr chci říci, že sdílím obavy vyjádřené zástupci italského průmyslu, že průmysl se v tuto chvíli nenachází v postavení, kdy by se mohl zavazovat k ambicióznějším cílům, než jsou ty již stanovené Evropskou radou a potvrzené Komisí ve směrnici o obchodu s emisemi.
Elisabetta Gardini
Plán Komise na přechod k nízkouhlíkové ekonomice do roku 2050 naznačuje, že dosažení cíle 20% energetické účinnosti automaticky povede k 25% snížení emisí, a to bez jakýchkoli změn stávajícího legislativního rámce. Bez mezinárodní dohody by jednostranné zvýšení cíle snížení emisí mohlo ohrozit konkurenceschopnost našeho průmyslu, stejně jako růst a zaměstnanost v Evropské unii. Měli bychom jít raději cestou energetických úspor a obnovitelné energie. V tomto ohledu podporuji pana komisaře Oettingera v novém návrhu týkajícím se energetické účinnosti, který by zajisté přinesl úspory jednotlivcům i podnikům, neboť by jim pomohl spravovat vlastní spotřebu. V diskuzích o budoucí klimatické politice EU dále nesmíme opomíjet nový evropský a mezinárodní energetický scénář, který vznikl po povstáních v severní Africe a jaderné krizi. Tyto faktory budou mít ve střednědobém horizontu výrazný dopad na ceny energií a my budeme muset zhodnotit jejich odezvu ve stávající evropské ekologické strategii. Postačí říci, že odstoupení od jaderné energie donutí Německo využívat více fosilních paliv, čímž zvýší svou úroveň emisí skleníkových plynů. Svoji ekologickou politiku tedy musíme přeorientovat tak, abychom dosáhli tolik potřebného sblížení s naší energetickou politikou a tradiční odvětvové přístupy nechali za sebou.
Adam Gierek
Ekonomiky určitých členských států EU včetně mé vlasti, Polska, už nyní trpí nepříznivými dopady svévolně vynuceného klimaticko-energetického balíčku, použitého jako nástroj k prosazení politického cíle 20-20-20. Tento politický cíl je ovšem často i špatně vykládán: lidé hovoří o 20% snížení spotřeby energie, zatímco skutečným cílem je 20% zvýšení energetické účinnosti, což není totéž. Termín "účinnost" se často v dokumentech EU používá nesprávně, a to kvůli špatnému pochopení termínu "energetická účinnost" a metod jejího hodnocení, neboli jinými slovy, zda mluvíme o celostátní hrubé účinnosti či účinnosti na obyvatele, nebo o účinnosti přeměny, například přeměny primární energie na užitečnou práci. Důraz na zvyšování účinnosti namísto snižování spotřeby povede k upřednostňování technologických inovací, což pro nás bude znamenat výhodu. Takové inovace mají největší potenciál ke snižování emisí, a to dokonce i o víc než cílových 20 %.
Členské státy by měly mít právo vlastní volby, pokud jde o metody a časové plány snižování emisí, zejména prostřednictvím zvyšování účinnosti. V případě Polska to souvisí především s nesmírným potenciálem, který představuje za prvé celkové zlepšení nových i starých budov z hlediska tepelné účinnosti a za druhé rozsáhlé nahrazování starých tepelných elektráren v obytných budovách moderními tepelnými elektrárnami. Klimaticko-energetický balíček je třeba revidovat, abychom zajistili, že se členské státy lépe přizpůsobí snižování emisí.
Jolanta Emilia Hibner
Změny klimatu představují pro mezinárodní společenství vážný problém. Předložené výsledky ukazují, že klimatická politika Evropy je účinná. Nebylo by správné, aby si EU určovala nové jednostranné cíle, vzhledem ke skutečnosti, že na celosvětové úrovni žádná opatření obsahující nezávazné cíle snižování neexistují. Polsko je znepokojeno návrhem pana zpravodaje Eickhouta, který se věnuje řadě záležitostí, jež by mohly představovat ohrožení evropského hospodářství. Co se změn klimatu týče, prosazení dalšího snížení emisí místo 20 % o 30 % by mohlo napáchat značné škody. Budou-li výrobní náklady v Evropě příliš vysoké, celosvětový objem emisí vzroste, a to kvůli zvýšenému dovozu produktů ze zemí s nízkou účinností z hlediska emisí.
Evropský průmysl ukázal, že se můžeme spoléhat na jeho odhodlání hledat inovativní řešení, která by v boji proti změnám klimatu pomohla. Průlomové úspěchy jsou možné pouze na základě dobře plánovaných dlouhodobých investic.
Vzhledem k velmi vysoké úrovni spotřeby uhlí v polském energetickém sektoru bude polský průmysl v roce 2013 nucen kvůli systému obchodování s emisemi nést podstatně větší náklady než jeho evropští konkurenti. To by mohlo způsobit nesmírné problémy, pokud jde o dosažení původního cíle snížení zároveň se zachováním finanční likvidity. Kvůli zvýšení cílové úrovně o dalších 5 nebo 10 % by se mohla řada polských společností zhroutit, což nesmíme dopustit.
Ian Hudghton
písemně. - Když má vlast Skotsko v roce 2009 schválila zákon o změně klimatu, vyzývala ke 42% snížení emisí do roku 2020. Tyto cíle jsou ambiciózní, považujeme je však za zásadní součást našeho úsilí v boji proti změnám klimatu. Můj kolega, pan Eickhout, upozornil na četné výhody toho, aby byly cíle EU ambicióznější; evropští občané by jakékoli snahy v rámci tohoto Parlamentu o zmenšení našich ambicí odmítli.
Jaromír Kohlíček
Zpráva je ve své původní podobě odrazem velkého laického nadšení a poněkud nereálné snahy odtrhnout od sebe realitu dnešního zásobování elektrickou energií a soubor zbožných přání. Pravděpodobně všichni občané EU zatleskají smělým plánům na 80 a 95% snížení emisí do roku 2050. Takto obecně pojatý plán ovšem při bližším zkoumání musíme podložit naprosto reálnými možnostmi současných zdrojů energie. Není možné ze dne na den zlikvidovat využití uhlí a zemního plynu. Mimochodem využití zemního plynu se v posledních letech v zemích EU výrazně rozšiřuje. V souvislosti s hysterií, která se rozpoutala po zemětřesení v Japonsku a problémech reaktorů elektrárny Fukušima, se občané některých zemí EU rozhodli odstoupit v relativně krátkých termínech od jaderné energie. Takto obecně ještě nevidíme žádný problém. V konkrétním detailu zjistíme, že EU nedisponuje přenosovými linkami, které by mohly ve směru sever-jih a východ-západ zajistit přenos dostatečného objemu elektrické energie. Vítr, jak je známo, totiž nefouká stále ani v severním Německu a solární články - v současné době s účinností cca 11 % - přeměňují v elektrický proud pouze tu sluneční energii, která na ně dopadne. Výkon solárních elektráren tedy výrazně kolísá v průběhu dne i v průběhu roku. Závěry zprávy GUE/NGL podporuje, detailní analýza plánů musí nutně následovat.
Eija-Riitta Korhola
Pro evropskou klimatickou a energetickou politiku je charakteristická přehršel iracionálních řešení. Vytvořila obchodování s emisemi, které uměle zvyšuje ceny elektřiny a tlačí nahoru náklady, a to téměř bez jakéhokoli přínosu pro klima nebo životní prostředí. Zřidila větrné elektrárny tam, kde nefouká vítr. Kvůli výkupním cenám je výnosné to, co výnosné ve skutečnosti nikdy být nemělo. Příjem se přerozděluje z průmyslu do společností vyrábějících elektřinu pro burzy. Cíle obnovitelné energie byly zasazeny do tak nereálného časového rámce, že to ohrožuje udržitelné lesnictví. Teď, když se celosvětová ekonomika nachází v krizi a hraje se o důvěryhodnost eura, si něco takového už nemůžeme dovolit. Ve světle toho všeho nedokážu pochopit horlivou snahu Parlamentu zvýšit naše jednostranné cíle snížení emisí, jejichž celkový ekologický přínos bude minimální v porovnání se zátěží, kterou to bude znamenat pro náš průmysl a pracovní místa. Jelikož Německo oznámilo, že hodlá opustit jadernou energii, je zřejmé, že EU své cíle snížení emisí kvůli nárůstu využívání fosilní energie nesplní. Místo toho stoupne jak cena emisních povolenek, tak elektřiny. Zaplatí za to zaměstnavatelé a zaměstnanci, zatímco emise za našimi hranicemi dále porostou. Přišel čas pro zdravý rozum. Je jasné, že nedokážeme získat celosvětovou podporu pro závazné snížení emisí, a proto je třeba klást důraz na technická řešení a problém vnímat v různých souvislostech: potřebujeme jinou strategii řízení toho, co klima ovlivňuje. Krátkodobými příčinami jsou aerosoly, saze, metan a ozón v atmosféře: fungují odlišně od těch dlouhodobých, jako je oxid uhličitý, uhlovodíky či oxidy dusíku. Budeme-li si soustředit pouze na jednu z nich, oxid uhličitý, odhalí to naši neznalost složitosti celého problému.
Bogdan Kazimierz Marcinkiewicz
V předvečer hlasování o zprávě o snížení emisí skleníkových plynů do roku 2020 o 30 % místo 20 % bych rád vyjádřil své znepokojení nad jejími závěry, které zacházejí příliš daleko. Všeobecně vzato souhlasíme s uskutečňováním již stanovených cílů 20-20-20, avšak rozpětí a náklady kroků souvisejících s možným přijetím cíle 30% snížení emisí skleníkových plynů by byly obrovské. Investoři, kteří již nyní nesou náklady na udržení schopnosti konkurovat ze třetích zemí, v nichž jsou ekologické předpisy méně přísné než v Evropě, nyní stojí před dilematem, zda zůstat v Evropě nebo zda by měli své společnosti přesunout.
Jednostranné zvýšení cílů není účinným způsobem, jak zabránit změnám klimatu. Navrhovaný scénář 30% snížení bude mít nesmírný dopad na odvětví zapojená do systému obchodování s emisemi a přinutí je posílit opatření v mnohem větší míře než ta odvětví, která se na tomto schématu nepodílí.
Bogusław Sonik
Opatření za účelem dalšího zvýšení cílové úrovně omezení emisí jsou zhoubná pro evropský průmysl jako celek. Tlak, který na průmysl vyvíjí klimatická politika, bude znamenat přesouvání do třetích zemí, jejichž politika v této oblasti projevuje více zdravého rozumu. V celosvětovém měřítku to nepovede ke snížení emisí plynů se škodlivým vlivem na klima. Fenomén "úniku uhlíku", neboli přesouvání průmyslu za hranice EU, není mýtem, ale skutečnou hrozbou pro evropský hospodářský růst a zaměstnanost.
Podle zprávy Světové banky bude provádění evropského klimaticko-energetického balíčku pro polské hospodářství až do roku 2020 znamenat každoroční ztrátu 1,4 % HDP a pro EU jako celek ztrátu 0,55 %. Světová banka rovněž odhaduje, že ceny elektřiny vzrostou v Polsku o přibližně 26,2 % a v EU o 12,6 %. Pro polský a středoevropský průmysl je těžké se smířit už s předchozím cílem 20% snížení emisí CO2, a to kvůli vysokému podílu uhlí využívaného v tamním energetickém průmyslu. Tuto výzvu jsme však přijali a připravili se plnit své povinnosti.
Polsko si nemůže dovolit zvýšit cílovou úroveň snížení emisí oxidu uhličitého na 30 %. Jedním z řešení by mohl být vstup členských států do klubu snižování emisí CO2 na dobrovolné bázi. Vyzývám k tomu, aby při zítřejším hlasování převážil zdravý rozum nad hospodářsky nepodloženými ambicemi snižování emisí CO2.
Csaba Sándor Tabajdi
písemně. - (HU) Evropská unie včetně Maďarska si může své vůdčí postavení v boji proti změnám klimatu udržet jedině prostřednictvím zavádění nových technologických a hospodářských řešení a trvalých inovací. Co se týče zeleného hospodářského růstu, Maďarsko by mohlo být skutečným vítězem. Naše země stále vlastní emisní povolenky v hodnotě několika miliard forintů, které vláda co nejdříve opět nabídne k prodeji. Vzhledem k hojnosti zdrojů můžeme produkovat velké množství surovin pro výrobu bioenergie. Proto považuji za nepochopitelné, že nová maďarská strategie pro venkov nezahrnuje podporu výroby zemědělských surovin za účelem výroby energie. Nadešel nejvyšší čas, aby se maďarská vláda zavázala k většímu využívání obnovitelné energie a podpořila inovativní státní rozvoj. EU, jež je v současnosti zodpovědná za pouhých 12 % celosvětových emisí skleníkových plynů, nemůže změny klimatu zastavit sama. Ve velkých rozvíjejících se zemích, jako je Čína, Brazílie, Indie či Rusko, roste ekologické povědomí a evropským společnostem by se mohly v odvětvích alternativní energie otevřít obrovské trhy. Evropské společnosti však budou na těchto trzích konkurenceschopné pouze tehdy, jestliže je evropské regulační prostředí přiměje k trvalým inovacím a rozvoji. Proto musíme schválit ambiciózní cíle snižování emisí CO2. Díky pozitivní bilanci CO2 v nových členských státech klesly celkové emise evropské sedmadvacítky ve srovnání s rokem 1990 již o 17 %. Proto je zvýšení tohoto cíle na 30 % do roku 2020 velice reálné.
