Nárůst cen potravin v Evropské unii a v rozvojových zemích (rozprava)
Předsedající
Dalším bodem je prohlášení Rady a Komise k nárůstu cen potravin v EU a v rozvojových zemích.
Louis Michel
člen Komise. - (FR) Pane předsedající, dámy a pánové, kvůli dramatickému nárůstu cen potravin, ke kterému došlo od začátku roku, si celý svět uvědomil, že dochází k celosvětové potravinové krizi.
Za několik hodin má v Londýně započít schůzka hlavních subjektů podílejících se na potravinové pomoci. Na začátku května se bude konat mezinárodní konference na téma zelené revoluce v Africe. Všichni političtí činitelé, veškeré subjekty a experti z potravinářského odvětví se již zmobilizovali. Ve světě totiž rostou ceny potravin již trvale několik let.
Od roku se ztrojnásobila cena obilí v dolarech a ceny rýže a kukuřice se zdvojnásobily. Začátek roku 2008 přinesl další zvýšení o 20 %, které v našich průmyslových zemích vyústilo v obavy o kupní sílu a v rozvojových zemích v riziko hladomoru pro celé populace. Když žijete s méně než dolarem na den a většinu příjmu utratíte za jídlo, je takové zvýšení jednoduše neudržitelné.
Zde mají kořeny rozsáhlé vzpoury a protesty proti hladu, ke kterým v posledních týdnech došlo po celém světě: na Haiti, v Mexiku, Egyptě, Maroku, Kamerunu, na Pobřeží slonoviny, v Guineji, Mauritánii, Etiopii, Uzbekistánu, Jemenu, na Filipínách, v Thajsku a v Indonésii. Analýzy ukazují, že období levných potravin na mezinárodním trhu skončilo. Ceny potravin se nevrátí na svou někdejší úroveň a pokud nebudou rychle přijata patřičná opatření, bude se jejich nestabilita ještě zhoršovat.
Současný kontext zvyšování cen potravin představuje vážnou hrozbu politické, finanční a sociální destabilizace v mnoha zemích po celém světě, proto je nutné zareagovat rychle. Zdaleka to přesahuje schopnosti Evropské komise, ba i Evropské unie. Zmobilizovat se musí celé mezinárodní společenství.
Při analýze možných řešení jsme identifikovali dvě hlavní cesty. Zaprvé musíme zachránit životy a zareagovat na sociální krize, které vyvolává prudký nárůst cen, ke kterému se někdy přidává i napjatá vnitrostátní politická situace. Zadruhé zjevně potřebujeme střednědobou a dlouhodobou strategii. Domnívám se, že jednat musíme na obou frontách. Je zřejmé, že největším omylem by bylo nabídnout humanitární odpověď na strukturální problém, jakým je zajišťování potravin, ve formě potravinové pomoci. To by bezpochyby krátkodobě ulehčilo špatnému svědomí některých lidí, ale je jasné, že urgentní potravinová pomoc nestačí na vyřešení strukturálního problému.
Krátkodobě je tedy pochopitelně vedle vnitrostátních reakcí zaměřených na zajištění lepší kontroly cen potravin nutné uspokojit potřeby nejohroženějších skupin obyvatel, kteří žijí ve skutečné humanitární tísni. Musíme proto zmobilizovat další urgentní humanitární pomoc a zvýšit schopnost generálního ředitelství pro humanitární pomoc (ECHO) poskytovat mimořádnou potravinovou pomoc.
Zde však nejde o klasickou potravinovou krizi. Jde o krizi kupní síly, jež postihuje nejchudší obyvatele, kteří již nemají prostředky na nákup potravin. Naše reakce se proto musí opírat i o jiné formy potravinové pomoci, která je například zaměřena na vykompenzování negativních vlivů na podvýživu nejmenších dětí a na podporu kupní síly nejohroženějších domácností. Musíme také podpořit rychlý nárůst místní zemědělské nabídky a umožnit místním farmářům přístup k zemědělským vstupům, osivu a hnojivům.
Vzhledem k rozsáhlosti krize a jejímu pravděpodobnému trvání je absolutně klíčové, aby se Evropská unie zabývala i střednědobým přístupem podpory politik sociální ochrany v nejrizikovějších zemích, především na africkém kontinentu.
Ze střednědobého a dlouhodobého hlediska je jedinou správnou odpovědí, že uděláme vše pro zajištění zemědělské nabídky. Produkce se musí zvýšit celosvětově, aby se udržel krok s mezinárodní poptávkou, nicméně to nemůže být ponecháno jen na největších vývozcích. Evropská unie již v tomto směru podnikla konkrétní opatření. Vynětí z produkce bylo zmraženo, byly zvýšeny kvóty na mléko a byla zrušena dovozní cla na obilí.
Africký kontinent musí s naší podporou sehrát svou roli a spustit zelenou revoluci, která by mu měla pomoci snížit celkovou závislost na mezinárodním trhu. Africké zemědělství je dnes nejméně produktivní na celém světě, ale představuje ohromný potenciál rozvoje, za podmínky zachování uplatňování politiky ve prospěch malých domácích farem a upřednostňování investic, zvyšování produktivity a snadnějšího přístupu farmářů na vnitrostátní a regionální trhy.
Pro Komisi je již tento přístup hlavní prioritou. Jako první jsme zdůraznili význam zemědělství v rozvojových politikách, dávno před ostatními mezinárodními subjekty. Přezkoumali jsme programy, vycházející z programů Africké unie, a navrhli jsme přizpůsobit evropskou pomoc v oblasti zemědělství a rozvoje venkova programu rozvoje zemědělství Africké unie, který byl představen v červnu 2007.
Během programování 10. Evropského rozvojového fondu jsme zajistili zdvojnásobení částky podpory pro odvětví zemědělské pomoci jako celek - 650 milionů EUR pro 9. Evropský rozvojový fond a 1,250 miliardy EUR pro 10. Evropský rozvojový fond. Nebylo to jednoduché, protože jak víte, odvětví, do kterých se má pomoc soustředit, vybírají rozvojoví partneři. Jde o významný nárůst, v absolutních číslech jde o dvojnásobek, když to však vyjádříme v procentech, nejde o zvýšení procenta podílu věnovaného zemědělství a rozvoji venkova. Výše částky se zdvojnásobila, ale procento Evropského rozvojového fondu zůstává víceméně stejné.
V této souvislosti si s uspokojením všímáme zvýšení zájmu společenství poskytovatelů o odvětví zemědělství, které bylo v posledních 25 letech přehlíženo. Komise jako celek a já osobně jako komisař odpovědný za rozvoj a humanitární pomoc jsme si dobře vědomi velkého politického významu současné krize. Při posledním zasedání řídící skupiny pro rozvojové cíle tisíciletí v Africe, které se konalo v minulém měsíci v New Yorku, jsem měl příležitost o tom hovořit s generálním tajemníkem Organizace spojených národů. Hovořil jsem o tom i s předsedou Komise Africké unie panem Pingem. Během tohoto zasedání jsem použil výraz "humanitární tsunami", protože se mi zdálo nutné politické vůdce vyburcovat, aby konečně udělali něco víc než jen vedli řeči a slibovali.
Příčin krize je mnoho a jsou složité, i když musíme dávat pozor, abychom se neztratili v příliš jemných detailech. Zvyšuje se poptávka, zejména v Asii, kvůli narůstající životní úrovni mnoha lidí, kteří si dnes mohou dovolit jíst víc a lépe. Došlo i ke zvýšení cen ropy, které má přímý dopad na výdaje na dopravu a hnojiva. K tomu přidejme problémy ze strany nabídky kvůli důsledkům změny klimatu a dostaneme část receptu na řešení současné krize.
Co Komise dělá? Pracuje na dlouhodobé strategii, což je, jak jsem již dříve řekl, nejdůležitější. Výsledky se však v praxi neprojeví dřív než za dva roky. Pro zvýšení zemědělské produkce nejde jen o to otevřít kohoutek, proto se mobilizujeme i z krátkodobého hlediska a hledáme mimořádnou pomoc. V březnu jsme se rozhodli uvolnit 160 milionů EUR pro potravinovou pomoc; před nedávnem jsme se rozhodli poskytnout dalších 57 milionů EUR zahrnutých do rozpočtu pro rok 2008, které ale budou uvolněny dříve během roku. Zmobilizujeme 60 milionů EUR nových finančních prostředků, které budou pocházet buď z položky 4, nebo budou uvolněny na základě žádosti Parlamentu o mobilizaci pohotovostních rezerv.
A konečně bych rád zdůraznil, že Komise bude dál situaci velmi zblízka monitorovat a je připravena podle vývoje potřeb zvážit další uvolnění financí, bude-li to nutné.
Janez Lenarčič
úřadující předseda rady. - (SL) Nejprve bych se rád všem zde omluvil za pozdní příchod. Byl jsem na schůzi konference předsedů výborů a jsem vám vděčný, že jste rozpravu zařídili tak, abych nyní mohl vystoupit.
Evropská unie je velmi znepokojena zvyšováním cen zemědělských produktů, které se stalo problémem nejen v Evropské unii, ale v celém světě. Uvědomujeme si závažnost a rozsah možných důsledků, zejména pro nejchudší země světa.
Jaké to má důvody? Na straně nabídky je zvyšování cen způsobeno nedostatečnými výnosy, částečně kvůli dopadu změny klimatu, především v případě obilí, a vyššími výrobními náklady. Na druhé straně se zvyšuje poptávka díky růstu světové populace a rychlému rozvoji v řadě velkých zemí jako je Čína, Indie a Brazílie. Zvyšující se kupní síla a vyšší životní standard v těchto zemích vede ke změnám ve stravovacích návycích. Nárůst poptávky po mase a mléčných výrobcích má nepřímý dopad na ceny krmných obilovin.
Někteří, nebo spíše mnozí lidé také uvádějí jako důvod rozšiřující se trh s biopalivy a s tím související poptávku pro zemědělských výrobcích pro nepotravinářské účely. Právě z tohoto důvodu se v Evropské unii snažíme prostřednictvím k tomu speciálně určených pracovních skupin nastolit jasná kritéria udržitelnosti, která umožní udržitelnou výrobu biopaliv s minimálním dopadem na takové faktory jako je cena potravin.
Protože jak na straně nabídky, tak na straně poptávky jsou důvody uváděné pro vyšší ceny potravin strukturální povahy a i dlouhodobě lze očekávat zvyšování cen, které zůstanou na vyšší úrovni, než na jaké jsme byli v posledním desetiletí zvyklí. Globálně má zvyšování cen potravin obzvlášť zhoubný dopad na země, kde tvoří zemědělská produkce a potraviny významnou část dovozu. Problém je obzvlášť akutní v zemích s nízkým a středním hrubým domácím produktem a méně konkurenceschopnými strukturami, pokud jde o výrobu a obchod s potravinami.
Aby se zajistilo základní zásobování potravinami, je mimo jiné nutné podpořit zemědělskou výrobu v chudších zemích. Současně by se měly podpořit bohatší země, aby přidělily finance na rozvojovou pomoc pro nejchudší země a aby byly aktivnější v činnosti humanitárních organizací.
Evropská unie se snaží omezit zvyšování cen potravin různým způsobem. Cílem nedávné reformy společné zemědělské politiky bylo zajistit evropskému zemědělství větší konkurenceschopnost a lepší orientaci na trh. Evropská unie již pro rok 2008 přijala požadavky na vynětí z produkce, a proto zvýšila objem orné půdy určené pro produkci potravin v Evropské unii. Jako součást revize společné zemědělské politiky se navrhovalo i úplné zrušení této povinnosti a odvolání udělování prémií na energetické plodiny.
Významné jsou i snahy podpořit výzkum věnovaný výrobě druhé generace biopaliv. Na jejich výrobu by se mohly použít vedlejší produkty jako sláma, slupky a obecně odpad.
Kromě toho je EU v rámci jednání Světové obchodní organizace připravena zrušit do roku 2013 refundace při vývozu. V každém případě se problém nestability zemědělských trhů stává jednou z hlavních výzev, které před zemědělstvím Evropské unie a zemědělskou politikou stojí.
Vzhledem k rozsahu možných důsledků prodiskutovala Rada ve složení pro zemědělství a rybolov Evropské unie problém vysokých cen na svém dubnovém zasedání. S největší pravděpodobností se o budoucnosti cen bude diskutovat i na příštích zasedáních a problému se budou věnovat i ministři na jiných složeních Rady.
Aktivní úsilí o omezení růstu cen potravin vyvíjejí i mezinárodní organizace jako Organizace pro výživu a zemědělství, Mezinárodní fond pro rozvoj zemědělství, Světový potravinový program a další instituce. Slovinské předsednictví se zúčastní mezinárodní konference o zajišťování potravin ve světě a o problémech změny klimatu a bioenergie, která se bude konat začátkem června v Římě.
Závěrem chci říci, že nárůst cen potravin je globální problém, a proto mu musíme věnovat náležitou důležitost a musíme věnovat větší úsilí všem souvisejícím otázkám. Naším cílem je obnovit stabilitu tržních cen.
(Potlesk)
Joseph Daul
Pane předsedající, pane úřadující předsedo Rady, pane komisaři, vaši zprávu vítám. Máte naprostou pravdu, především ohledně Afriky. Skupinu PPE-DE velice znepokojuje otázka nedostatku potravin, která se týká řady chudých zemí na světě, ale také otázka velkého nárůstu ceny spotřebitelského koše v Evropě. O tom se příliš nemluví.
Tato potravinová krize vyžaduje především urgentní opatření na pomoc hladovějícím lidem. V tomto ohledu vítám uvolnění finančních prostředků ve prospěch světového potravinového programu. Tato opatření však i přes to, jak jsou pozitivní, přinesou jen dočasné řešení problému. Hlubokou strukturální reformou totiž musí projít světové zemědělství. Potravinová krize je příležitostí zahájit rozsáhlou diskusi o postavení, které chceme přisoudit potravinám a zemědělství ve světovém a evropském hospodářství.
Evropa si dnes uvědomuje, že více než kdy jindy potřebuje zemědělství k zajištění potravin. K zajištění zvýšené poptávky v rozvíjejících se ekonomikách je třeba podporovat zemědělský rozvoj těchto zemí. Hlavní výzvou je potravinová soběstačnost chudých zemí. Je proto nutné jim pomoci s vytvořením hospodářsky životaschopného zemědělství.
Jak jste uvedl, zmrazení produkce v Evropě se již na vyřešení problému nehodí. Pokud bychom měli zásoby obilí, které má dnes EU k dispozici, vyjádřit v počtu dnů spotřeby, víme, že ty se od roku 2005 o polovinu snížily a v případě krize by se vyčerpaly za měsíc. Dovoz by nestačil, protože řada třetích zemí se snaží si zachovat svou produkci pro domácí trh. A mají pravdu. Suroviny se staly předmětem spekulací. Tuna pšenice se prodá několikrát, než se dostane do mlýna.
Mnoho lidí se domnívá, že za současnou potravinovou krizi nesou vinu biopaliva. Tak tomu zdaleka není. V Evropě představují jen 2 % současné zemědělské produkce. Chtěl bych říci, že zde nechci obhajovat lobby ve prospěch agrochemie, ale neměli bychom se hned vzdávat. Zachovejme si tato 2 %, aby Evropa také přispěla k rozvoji agrochemie pro budoucnost.
Budeme se muset uchýlit k druhům rostlin, jež odolají novým okolnostem, které s sebou přináší změna klimatu i rostoucí nedostatek vodních zdrojů. Musíme proto investovat do agronomického výzkumu a také realisticky a odpovědně přemýšlet, a tím myslím důkladně přemýšlet, o otázce geneticky modifikovaných plodin. Podívejme se na věc reálně. Kontrola stavu společné zemědělské politiky je ideálním okamžikem k zahájení skutečné diskuse o zemědělské a potravinové politice Evropy.
Vzpomínáte si na dřívější americkou politiku? V Kongresu nám říkali, že jsou dvě posvátné politiky, na které se nesmí sahat: obrana a zajišťování potravin. Přestaňme vychvalovat simplicistní a čistě ekonomická řešení, která nepřináší dlouhodobé řešení současné krize. Buďme si také vědomi toho, že řešení potravinového problému může být pouze globální. Evropa musí najít řešení ve spolupráci s mezinárodními organizacemi, jako je Světová banka, Mezinárodní měnový fond a pochopitelně Světová obchodní organizace. Musíme najít prostředek, jak omezit negativní vlivy finančních spekulací, když celé národy trpí hladomorem. Některé země mají značné zásoby, jejichž vývoz neustále omezují. Spekulanti si zahrávají s životem celých populací. Musíme udělat vše pro zamezení těchto jevů a pro usnadnění obchodu.
Konečně je nutné provést výzkum ke zjištění toho, proč je zvýšení cen tak velké, když zemědělské suroviny představují jen velmi malé procento celkové ceny zpracovaných potravin. Odpovědnost není ještě jasně definovaná a zdá se, že potravinová krize není nevýhodná pro všechny.
Pane komisaři, musíme vzít věci do svých rukou, musíme provést nutné analýzy a zajistit, aby se nikdo na úkor nejchudších obyvatel světa a nejvíce znevýhodněných občanů Evropy neobohacoval.
Martin Schulz
jménem skupiny PSE. - (DE) Pane předsedající, dámy a pánové, moje skupina o tuto rozpravu požádala, protože se domníváme, že je bezodkladně nutné jednat. Pan komisař Michel pronesl několik vhodných a dobrých poznámek k tomu, co může Komise udělat bezprostředně teď. O tuto rozpravu jsme však požádali i proto, že chceme prodiskutovat základní zásady vývoje cen a jeho důsledky.
Vysvětlujících faktorů je mnoho. Na světě se zvyšuje počet obyvatel, množství půdy dostupné pro obdělávání je omezené, životní úroveň - a s tím i nákupní a spotřebitelská schopnost - se v mnoha částech světa zvyšuje. To je samo o sobě pozitivní. Rychle vzrůstá například spotřeba masa v Číně. Snižuje se tím však celosvětově dostupné množství . Výsledkem zvyšování cen energií a politických cílů - včetně našich politických cílů spojených s klimatem jako například skutečnost, že začíná být atraktivnější produkce biopaliv - je to, co právě popsal pan Daul.
To všechno jsou příklady vysvětlení, které všichni dobře známe. Rád bych se však zabýval jedním bodem, o kterém se domnívám, že se dost často nehovoří. Mí kolegové poslanci se budou věnovat různým bodům, o nichž jsem hovořil, podrobně ve svých vystoupeních, ale já chci do našich diskusí vnést bod, o kterém jsme ještě vůbec nemluvili a o kterém se domnívám, že je v krizích nesmírně důležitý, a tím je to, že hlavní vzájemné fondy, které se zmocnily všech úrovní hospodářského života a každý den přesunují po světě stovky miliard dolarů, tyto vzájemné fondy, investiční fondy ovládly i potravinářské odvětví.
Nemíním kritizovat lidi, kteří v posledních 140 letech mezinárodně obchodují s komoditami. To je zcela běžné, ale to, co se dnes děje, již běžné není, to znamená že obrovské sumy byly vsazeny na zvyšování cen potravin a dál se pokračuje v obrovském hazardování. Znamená to, že banky v Evropě svým zákazníkům radí: 'využijte na maximum růstu cen potravin a na investicích vyděláte'. To znamená 'vytvořením nedostatku potravin se ceny zvýší a vy vyděláte'. Dámy a pánové, není to nic jiného než sledování "kasino kapitalismu", který se týká nás všech na všech úrovních, při němž židle diváků stojí kolem stolů chudých obyvatel světa. Za touto krizí vězí skutečný morální skandál, a proto bychom o tomto problému měli na tomto fóru mluvit.
Víc než kdy jindy poskytuje tato krize dostatečné důvody pro provedení mezinárodní kontroly finančních trhů. Mohu vydělávat ohromné zisky za několik vteřin v jakékoliv oblasti, například na trhu se zlatem, ale ne, když jde o obživu pro obrovské části světové populace. To je naprosto nemorální a neměli bychom to v naší rozpravě podceňovat.
Musíme prodiskutovat, jaké to má pro nás bezprostřední důsledky. Jaký dopad to má na reformu politiky trhu se zemědělskými komoditami zde v Evropě? Jakou roli hraje naše vlastní politika dotací při vývozu? Přispíváme s našimi vývozci k nedostatku potravin, protože zemědělství v postižených regionech se nemůže samo dostatečně vyvíjet? Jaká je naše odpověď na otázku větší dostupnosti bioenergie? Musí to automaticky doprovázet nedostatek a omezená produkce potravin? Nebo dojde v příští generaci k rozvoji technologií v oblasti biochemie - a pan Daul má pravdu - díky níž se dostaneme do bodu, kdy už nebudeme potřebovat využívat půdu, která se doposud využívala k produkci potravin?
Všechny tyto otázky musíme zvážit, ale nesmí nás odvést od jedné věci, a to, že nemůžeme dovolit, aby izolovaný finanční systém zhoršoval hlad ve světě, aby několik kapitalistů mohlo mít ještě větší zisky.
(Potlesk)
Graham Watson
jménem skupiny ALDE. - (FR) Pane předsedající, pan Michel mluvil za Komisi, ale místo Rady. Má naštěstí velké zkušenosti v obou institucích, což hraje v náš prospěch.
jménem skupiny ALDE. Pane předsedající, v minulém roce došlo k alarmujícímu nárůstu cen základních potravin, takže 100 milionů lidí se dostalo na hranici chudoby a stovkám tisícům hrozí hladomor.Hrozí, že veškerý pokrok učiněný s cílem snížit do roku 2015 světovou chudobu na polovinu přijde vniveč.
V Evropě došlo k rychlému nárůstu životní úrovně, tak rychlému, že i má generace si pamatuje, že na našem kontinentu byly zahrádky, kde nic moc nerostlo, snad jen chuť k jídlu malých dětí. Nesmíme z našeho privilegovaného místa nečinně přihlížet, jak se katastrofa šíří. Musíme dát víc peněz do Světového potravinového programu, aby bylo možné nakrmit strádající. Moje skupina vítá závazek, který si pan komisař v tomto směru dal.
Mnozí svádí vinu na biopaliva. Zvláštní zpravodaj Spojených národů opravdu nazval agropaliva "zločinem proti lidskosti". Důvodů současného zvýšení cen potravin je však mnoho a jsou různé a taková musí být i reakce mezinárodního společenství.
Nárůst světové populace, málo se zlepšující poměry spojené se změnou klimatu, ztráta zemědělské půdy na úkor průmyslového využití, nemorální spekulace s komoditami a měnící se stravovací návyky - to vše přispělo k současné krizi. Spotřeba masa v Číně například stoupla z 20 kg na osobu v roce 1980 na 50 kg na osobu v roce 2007, a pokud každý kilogram hovězího vyžaduje 2 000 čtverečních stop půdy a 13 000 litrů vody, zatímco stejný nutriční obsah lze získat ze sóji na 1 % půdy a vody, začneme chápat složitost problému.
Zdaleka nejhorším viníkem je narušení trhu, který chudé farmáře lapí do pasti chudoby a málo je podněcuje ke zvyšování produkce potravin. Vysoká úroveň udržitelnosti zdrojů a výroby, která je součástí návrhů Evropské unie v oblasti biopaliv, účinně zajistí Evropu proti trvale neudržitelnému využívání. Takže spíše než abychom z biopaliv dělali obětního beránka, musíme učinit přítrž zemědělskému protekcionismu a omezování vývozu; musíme zlepšit zemědělský rozvoj v nejchudších zemích a zajistit úspěch kolu jednání o rozvojovém programu z Dohá, abychom podpořili svobodný, spravedlivý a udržitelný farmářský trh na celosvětové úrovni.
Základní příčinou tohoto problému je společná zemědělská politika, ne evropská biopaliva, a vyřeší se to reformou společné zemědělské politiky, a ne zrušením cílů v oblasti biopaliv.
Musíme taky využít naší společné váhy a zajistit, aby změna klimatu a kritéria udržitelnosti byla spojena s obchodní politikou. Pravda je, že si můžeme dovolit nakrmit svět, a jak řekl Dominique Strauss-Kahn, "globální spolupráce může poskytnout makroekonomický rámec a pobídky nutné k vyřešení problému".
Moje skupina se domnívá, že s náležitou politickou ochotou a náležitou mezinárodní spoluprací může být globalizace řešením, nikoli problémem. Je na Evropské unii, aby razila cestu kupředu.
Eoin Ryan
jménem skupiny UEN. Pane předsedající, chci jen říci, že nebudu opakovat důvody, proč jsme tam, kde jsme; důvod toho, že svět trpí nebo bude trpět velkým nedostatkem potravin zde již mnoho lidí dobře zdokumentovalo. Mnoha způsoby je však zpochybňována naše snaha vymýtit do roku 2015 ve světě hlad. Domnívám se, že před námi stojí v této chvíli obrovské výzvy.
Jde o globální problém, který bude vyžadovat globální odpověď. Vypořádali jsme se s jinými problémy a zkusili jsme se vypořádat s jinými problémy jako je na této úrovni například globální oteplování. Domnívám se, že jediným způsobem, jak se vypořádat s tímto problémem, je reakce na globální úrovni.
Jak již bylo řečeno, důvodů je mnoho - nárůst populace - a, ano, myslím, že je důležité zvýšit pomoc okamžitě. Musíme se však poohlédnout po dlouhodobějším řešení, zkusit přijít na to, proč potravinový trh dopadl tak, jak dopadl. Jak jsem řekl, bylo tu již uvedeno mnoho důvodů, ale domnívám se, že musíme najít dlouhodobé řešení a věřím, že zde v této sněmovně k tomu existuje politická vůle.
Jedno uskupení, které bychom měli vyzvat, aby dělalo ve věci víc, je Organizace spojených národů. Měla by se svolat konference o současné situaci a měli bychom ji všemi silami podpořit. To je jediná cesta, kterou bychom se měli pokusit jít, protože se sice říká, že příčinou jsou asi investiční fondy, nebo spekulanti, nebo období sucha nebo cokoliv jiného, ale já se domnívám, že budeme muset dát dohromady všechny naše zdroje a veškerou politickou vůli a společně zkusit tento problém v následujících letech globálně vyřešit, protože jde o velmi vážný problém, zejména pro chudé lidi po celém světě.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
jménem skupiny Verts/ALE. - (DE) Pane předsedající, dámy a pánové, po celá předešlá léta a desetiletí jsme měli katastrofálně nízké ceny zemědělských produktů a bylo naprosto nezbytné a neodkladné je po celém světě zvýšit. Jde o velmi dobrý vývoj, protože úroveň cen byla nižší než výrobní náklady pro organické/venkovské zemědělství, čímž se zlikvidovala obživa stovek milionů farmářů nejen ve třetím světě, ale i zde v Evropské unii.
Pokud jsou, jak říká pan Schulz, příčinou spekulace, má to co dělat s tím, že nyní, když Evropská unie odstranila vývozní dotace a umožnila snížit prémie, máme systém, který se spíše podobá intervenčnímu mechanismu, kde jsou potraviny a krmivo spojené s cenami ropy, protože začínáme z potravin a krmiv vyrábět palivo. To napomáhá spekulacím, protože všude po světě se zvyšuje možnost a nutnost převážení krmiv.
Evropská unie je největším světovým dovozcem potravin a krmiv, což znamená, že nemáme přebytky a mechanismus, kterým přeměňujeme dovoz - ve výši 50 milionů tun jednotek obilí, nakoupených téměř pod hranicí chudoby od zemí třetího světa - na potraviny, jež jsou pak za dumpingové ceny vyváženy v hodnotě milionů a pod cenou prodávány na trzích v zemích třetího světa, nakonec zničil venkovské zemědělství a regionální hospodaření, které je zdrojem živobytí.
Musíme se na to proto dívat jako na příležitost. Neznamená to, že biopaliva jsou všelék, protože energetická bilance je negativní a protože to vede ke spekulacím, ale musíme zkusit přeměnit materiál, který je dnes dostupný jako odpad, na energii. Mám-li být upřímný, musíme spíše dělat zlato z lejna, než si myslet, že jsme u potravin konkurenceschopní. Nikdo na světě není schopný mít plné nádrže paliva a plné talíře pouze ze surovin, které vypěstuje. Možná toho lze dosáhnout v Evropě, protože jsme dost bohatí na to, abychom si mohli sami pro sebe tyto produkty a tuto úrodu nakoupit, ale zbytek světa by měl hlad.
Závěrem bych rád uvedl ještě jednu věc: Máme 850 milionů hladovějících lidí a těchto 850 milionů hladovělo již v době, kdy byly ceny katastroficky nízké. Nyní se stalo to, že v zemích třetího světa poklesla kupní síla střední třídy, takže je pro tyto lidi obtížné kupovat si jiné spotřební zboží. To maří strategii Světové banky a Mezinárodního měnového fondu. Lidé nyní volají po více penězích, ale těch 850 milionů hladovějících lidí již tyto peníze potřebovalo v minulosti.
Luisa Morgantini
jménem skupiny GUE/NGL. - (IT) Pane předsedající, dámy a pánové, potrava je právo, a proto nesmí být předmětem jen tržních pravidel nebo finančních spekulací. Jsme svědky krize a protestů, které připomínají naše vzpoury za chleba, lidé se kvůli hladu zabíjejí.
Příčin je mnoho a již zde byly zmíněny: nárůst cen paliv, dotace na výrobu biopaliv, špatné počasí, zvyšující se spotřeba masa, spekulace s potravinami na termínových burzách. Za co neseme odpovědnost? Pan Ziegler problém shrnul, když řekl, že globalizace monopolizuje bohatství světa. Nadnárodní firmy jsou odpovědné za porušení systému; vytvořily svět nerovnosti a hrůzy. Řekl, že tomu musíme učinit přítrž. Poslechneme ho?
Kromě pravidel Světové obchodní organizace si Evropská unie zvolila společnou zemědělskou politiku dotací, která ačkoli se to kdysi zdálo nemožné, se dnes ukazuje pro mezinárodní rovnováhu spíše destruktivní. Za situaci, ve které jsme se dnes ocitli, je odpovědné i použití kvót na naši produkci obilí společně s opatřeními na vynětí z produkce.
Dejme si pozor, abychom se nedali snadno okouzlit kampaní pro geneticky modifikované plodiny, které slíbí, že zbaví svět hladu, ale přitom jde o efemérní zjednodušení, které by spíše způsobilo velké škody. Britské zákony ji popsaly jako bláznovství, protože sice způsobí menší znečištění, ale určitě přinese kvóty pro biopaliva, jež nezabrání zničení přirozeného prostředí.
Mezi možnými opatřeními bych ráda podpořila návrh pana Zieglera na pětileté moratorium na výrobu biopaliv. Musíme držet slib, který jsme dali, že do roku 2015 snížíme o polovinu počet lidí umírajících hlady, a Louis Michel má pravdu: zvýšení financí pro Světový potravinový program, i když je to naše povinnost, není řešením, a proto vítáme balíček mimořádných opatření a 10 milionů USD určených pro Haiti.
Pokud jde o finance, které již byly ohlášeny na pomoc africkému zemědělství, jsem potěšená, že pan Louis Michel řekl, pokud jsem mu dobře rozuměla, že budou určeny pro menší producenty, a tedy na pomoc udržitelnému farmářství, které napomáhá zejména nejchudším lidem překonat krizi, a ne pro nadnárodní společnosti, které se věnují vývozu, díky čemuž by země ještě více zchudly a byly by více závislé na dovozu.
Graham Booth
jménem skupiny IND/DEM - Pane předsedající, EU se rozhodla, že nyní můžeme pěstovat palivo, a zemím v rozvojovém světě říká, že místo aby pěstovaly potraviny, měly by pěstovat palivo, aby EU mohla dál jezdit v limuzínách. Je těžké si vzpomenout, jaký jiný problém vyvolal od doby, co jsem poslancem, takovou záplavu dopisů jako téma biopaliv. Obdržel jsem více než sto žádostí, abych volil proti cíli Komise pro obnovitelné zdroje energie.
Nepotřeboval jsem další přesvědčování, protože jako poslanec za Stranu nezávislosti UKIP hlasuji proti jakémukoliv ukládání cílů EU pro mou zemi. Při této příležitosti však hlasuji proti rád, protože využití biopaliv je jako základní část strategie Komise hlavním faktorem prudkého zvýšení cen potravin po celém světě.
Poradce britské vlády profesor John Beddington řekl, že před námi stojí skutečný problém neudržitelnosti biopaliv. Má pravdu. Začali jsme být tak posedlí globálním oteplováním, že jsme přehlédli horší věc - globální potravinovou krizi. Farmáři na místech jako je Afrika mají méně půdy k pěstování potravin, protože místo toho pěstují paliva. Vede to také k ničení deštných pralesů, což má devastující dopady. Méně půdy pro potraviny znamená méně jídla, ale zvýšení dodávek, což nutně znamená zvýšení cen potravin. Ceny potravin se všude ve světě a především v Evropě zvýšily rychleji než inflace.
EU je hrdá sama na sebe, že udává tón v otázkách životního prostředí. Bude udávat tón i v uznání toho, že biopaliva nejsou odpovědí? Biopaliva zvyšují ceny ve spotřebitelských koších po celém světě. My na Západě budeme skřípat zuby, ušklíbat se a zvládneme to; v rozvojovém světě je to otázka života nebo smrti. EU nebyla nikdy přítelem rozvojového světa. Obrovské rybářské zpracovatelské lodě vyprázdnily západní africká moře od ryb. Dumping subvencovaných zemědělských přebytků zničil ziskové marže mnoha farmářů a nyní, když roste počet obyvatel Afriky, se jejich půda, místo aby poskytovala potravu pro obyvatele, používá k udržení našich aut na silnicích.
Po celém světě už došlo k násilným nepokojům kvůli jídlu, kdy zoufalí hladoví lidé napadli velká sila a supermarkety. V některých zemích jsou v ulicích vojáci, aby ochránili to, co z potravin zůstalo. Riziko ozbrojeného konfliktu mezi státy i uvnitř nich se s politikami EU velice zvýšilo - tak, že zde musí EU udržovat klid. Co je pro vesničana v Africe potřebnější? Plná nádrž benzínu, nebo plný žaludek? Prosím, naslouchejte zdravému rozumu a okamžitě změňte svou politiku ohledně biopaliv.
Peter Baco
(SK) Zdražování potravin je důsledkem současné nestálosti zemědělských trhů, které jsou jinak přirozeně nestabilní. Prvořadou úlohou zemědělských politik proto vždy bylo a i natrvalo zůstává takovou nestabilitu eliminovat.
Vzpomenu tu biblický příběh o sedmi tlustých a sedmi hubených kravách, když společnost už před tisíciletími dokázala organizací zemědělských trhů zabránit nestálosti zemědělského trhu a poskytnout Egyptu podmínky pro rozkvět, zatímco jiné společnosti trpěly hladomorem a válkami pro nedostatek potravin.
Celé dějiny lidstva se v rozhodující míře odvíjely od schopnosti každé společnosti akceptovat touto prioritu zemědělské politiky. Probíhající boj ve Světové obchodní organizaci o vojensko-mocenské či obchodně-ekonomické národní zájmy, jehož jsme dnes svědky, je však, bohužel, potvrzením zcela jiných priorit zemědělských politik v současném světě.
Organizování stability zemědělských trhů je nutné proto dostat na půdu Světové obchodní organizace jako její prioritu na podporu smysluplnosti jakýchkoliv národních politik včetně naší společné zemědělské politiky. Jinak mlátíme, vážené dámy, vážení pánové, prázdnou slámu a budeme to dělat do té doby, než nás globální potravinová krize přinutí k radikálním opatřením, samozřejmě vždy na úkor veřejnosti, zemědělců, ale ve prospěch spekulantů. Nejdůležitější je proto mít dostatek odvahy podívat se pravdě do očí.
Mairead McGuinness
Pane předsedající, myslím, že toto je jedna z nejdůležitějších debat, které jsem zde v Parlamentu zažila. Nicméně bych ráda všechny požádala, aby odložili své komplexy, mikrokoncepce a možná i koncepce, protože když budeme pořád kroužit kolem společné zemědělské politiky - a přitom budeme sami sebe obviňovat za své postavení - problém nevyřešíme.
Nikdo si nemyslel, že budeme v takové situaci - nikdo z expertů Komise nepředpovídal, že by zajištění potravin měl být problém, nikdo z hlavních politických vůdců se o tom ani nezmiňoval - a najednou musí Evropané platit víc za jídlo a jsou z toho vyděšení. Dobrá, možná je to, že jsme se do tohoto stádia dostali, pozitivní, protože díky tomuto poznání budeme schopni skutečně přihlédnout k potřebám nejchudších z chudých, těch, kdo v současnosti platí za jídlo jako mourovatí.
Ráda bych učinila několik návrhů, nejprve na evropské úrovni, které možná poděsí některé z mých předřečníků. Pokud rostou ceny komodit, byla bych ráda, kdybyste se zamysleli nad tím, že rostou i náklady na výrobu. Farmáři používají při jejich pěstování palivo a energie a jejich náklady se zvyšují. Farmáři zvýší výrobu pouze, když dosáhnou zisku, a tady vyvstává skutečný problém. Podívejte se na ceny hnojiv a tendence v tomto směru. Změna klimatu - kvůli ní jsme dokonce v Evropě ustoupili od potravinářské produkce. Nemůžeme to hrát na obě strany.
Přejděme ale do rozvojového světa. Při jedné příležitosti - ne zde, ale jinde - jsem řekla, že Afrika potřebuje společnou zemědělskou politiku. Takto Evropa vyvinula svou vlastní základnu potravinářské produkce - díky ní jsme mohli sami sebe nakrmit - a teď musíme uznat, jak se dnes v této sněmovně stalo, že jsme nedostatečně investovali do zemědělského výzkumu, do rozvoje a do poradenských služeb.
Opakuji: je dobře, že jsme díky vysokým cenám potravin v Evropě zjistili, že musíme investovat do skutečných základů civilizace, což je potravinářská produkce a že se nejprve musíme postarat o rozvojový svět. Takže i když jsem sem přišla plna obav o stav, ve kterém jsme, přišla jsem také plna naděje, že nakonec můžeme skutečně něco udělat a postavit se k otázce globálního zajištění potravin seriózně. Nekopejme ale do společné zemědělské politiky!
Hannes Swoboda
(DE) Pane předsedající, dámy a pánové, ke zvýšení cen přispívá nebo je způsobuje řada objektivních faktorů. Jak nám podrobně vysvětlil pan Schulz, je to i spekulativní jednání. Znamená to, že nám není pomoci, že jediné, co můžeme dělat, je sedět a hledět? To si nemyslím. Pan komisař a zástupci předsednictva Rady se zmínili o několika věcech. Chtěl bych vás nyní, pane komisaři a vaše kolegy z Komise, požádat, abyste vypracovali komplexní plán na následující týdny pokud jde o to, jaké odpovědi můžeme dát, když budou občané - ve světě i v Evropě - chtít znát odpověď na otázku, co můžeme a co nemůžeme dělat.
Jedna věc je rozvoj úspěšného, udržitelného zemědělství. To je velice důležitá věc. Nechci opakovat, co již bylo řečeno, chci jen přidat malou poznámku: nedávno jsme byli v Kosovu, kde je řada oblastí, kde my jako Evropská unie neděláme nic proto, abychom prostým lidem umožnili rozvíjet vhodně zemědělství. Musíme proto pro podporu rozvoje udržitelného zemědělství dělat víc ve svých sousedních regionech - na Balkáně, na Ukrajině a v dalších zemích.
Za druhé: nemůžeme jen říci "no dobrá, ceny stoupají, co naděláme", protože víme, koho to nejvíc postihne. Víme, že čím jsou lidé chudší, tím větší podíl svého příjmu musí vydávat za jídlo a tím víc jsou postiženi. Proto musíme dát jasné signály o tom, jak bude rozdělována sociální pomoc, takže když dojde ke zvyšování mezd a především důchodů, bude se to v Evropě týkat především nižších příjmových skupin. Pochopitelně musíme podporovat lidi s nízkými příjmy všude ve světě.
Musíme také poukázat na to, že ačkoliv dochází k sociálním nepokojům, v demokratických zemích je na hlad a nouzi mnohem lepší odezva. Rozvoj demokracie ve všech našich zemích, ale především ve třetím světě, hraje ve snahách těmto nedostatkům čelit, významnou roli.
Za čtvrté jsou to, jak již bylo zmíněno, vlivy spekulací. Znamená to, že nemůžeme nic dělat? Neměla by být Evropa třeba v rámci Rozvojového programu OSN, Světové banky atd. proaktivní a neměli bychom vhodným ukládáním zásob do skladů a jejich uvolňováním alespoň částečně zmírňovat vlivy spekulací? Nemůžeme říkat "no dobrá, tak prostě spekulace fungují", ale musíme zjistit, co se dá v této oblasti dělat. Možná to stejné platí pro ropu a plyn; i tam je nutné jednat.
Pokud jde o cíle naší energetické politiky, neměli bychom vylévat s vaničkou i dítě. Je naprosto pravda, že zde vládne přehnané očekávání, především pokud jde o prvních pár technologií, které byly vyvinuty. Nicméně právě zde musíme provádět důslednější energetický výzkum, směrem k druhým či třetím technologiím - s tím plně souhlasím - a především směrem k využití biomasy a jiných surovin, které nemají škodlivé nežádoucí účinky, jak se tomu děje v současnosti. I v těchto úvahách se s námi musí Komise sjednotit a cíle neopouštět, ale spíše je přizpůsobovat.
A konečně chci znovu zformulovat své jasné, jednoznačné sdělení: pojďme pomoci nejchudším z chudých - na celém světě, ale i v Evropě - aby měli i přes obtížnou situaci přístup ke zdravějším potravinám. To je naším důležitým společensky-demokratickým cílem.
Thierry Cornillet
(FR) Pane předsedající, předcházející řečníci otázku důkladně prodiskutovali, ale myslím, že je lepší se opakovat, než si vzájemně protiřečit.
Když máte na den jeden dolar a 75 centů z tohoto dolaru utratíte za jídlo a tato část se zvýší o 40 %, nezůstává vám žádný manévrovací prostor. Nemáte ani možnost výdaje jinak rozdělit, takže snížíte dávku potravy a dostaví se zdravotní problémy, posíláte děti méně do škol, protože to něco stojí a nejprve je nutné je uživit, a dostanete se pochopitelně do všech sociálních problémů, které s tím souvisejí.
Setkáváme se tu s humanitárním problémem převedeným na jedince. O důvodech jsme tu již hovořili. Podle mého názoru se nesmíme na tyto důvody dívat ideologicky, protože jejich interpretace není jednoznačná. Biopaliva mohou určitě být jedním z důvodů, ale jak řekl pan Daul, jde o 2 % produkce, o 1 % plochy, takže nedělejme z komára velblouda.
Změny klimatu nejsou nutně všude škodlivé, i když mají v některých zemích škodlivé následky. Pokud jde o změnu stravovacích návyků, domnívám se, že to, že se část obyvatel stravuje lépe než dřív, je spíše dobrá zpráva. A pokud jde o spekulace, pochopitelně bychom měli najít prostředky, jak zabránit západním kapitalistům vydělávat peníze, které by měly jít vietnamským producentům rýže.
Tento problém peněz se tedy vyřeší. Určitě najdeme 315 milionů EUR, které se přidají k 2,9 miliardám, jež má k dispozici Světový potravinový program. Skutečné řešení, a pan komisař to ve své zprávě jasně řekl, toto řešení však tkví v problémech s produkcí. Je nezbytně nutné rozvíjet zemědělství, rozvíjet jeho produktivitu, a to především v Africe, což pochopitelně předpokládá investice do výzkumu v oblasti hybridů, měli bychom přestat démonizovat geneticky modifikované plodiny, které mohou být jedním z řešení.
Je třeba investovat do vzdělání. Pan Dumont řekl, že "když dáte člověku rybu, nakrmíte ho pro tento den; když ho naučíte ryby chytat, nasytíte ho na celý život.". Myslím, že toto je zde také nutné uplatnit. Jde především o investice do infrastruktur, protože rozvíjet zemědělství znamená rozvíjet zavlažování, rozvíjet dopravu, možnost, aby se zboží dostalo z bodu A do bodu B k prodeji, rozvíjet skladování a rozvíjet chladící řetězec, pokud chceme toto zboží vyvážet.
Musí se tedy zmobilizovat všichni, a ne jenom humanitární fondy. Všechny intervenční nástroje, Mezinárodní měnový fond, Světová banka, Africká rozvojová banka a další se musí zmobilizovat a vrátit zemědělství zpět do centra rozvojové strategie. Je to také příležitost pro nás, abychom se opětovně zamysleli nad zajišťováním potravin v humanitárních zásazích. Buďme pokorní a přiznejme si, že roky humanitární pomoci nestačily ke snížení závislosti. Musíme se proto možná nad humanitární pomocí zamyslet a ulehčit svému svědomí. Ani na tento problém se nesmíme dívat ideologicky. Podívejme se na vnější příčiny, na hustotu osídlení, na přírodní katastrofy, na ubývání lidského kapitálu kvůli HIV a AIDS a především na vztahy mezi špatnou správou a humanitárními důsledky.
Janusz Wojciechowski
(PL) Pane předsedající, není tomu tak dávno, kdy byla hlavní starostí Evropské unie nadvýroba potravin a naše debaty se zaměřovaly především na to, jak vyrábět méně. Oddělení dotací od výroby, odstranění vývozních podpor a dodržování výrobních kvót pomohlo omezit potenciál evropského zemědělství.
Realita tuto politiku prověřila. První známky potravinové krize se objevily rychleji, než mohl kdokoli očekávat. Potraviny jsou stále dražší, máme stále méně a méně vlastních potravin a dovozy jsou stále nákladnější a spojené s čím dál větší nejistotou. Toto jsou v celkovém pohledu důsledky té politiky, která je založena na přesvědčování zemědělství, aby méně produkovalo.
Musíme svůj přístup k zemědělství radikálně změnit. Musíme uznat, že zemědělství je jedním z pilířů evropské bezpečnosti. Vedle zajišťování fyzické bezpečnosti a dostatku energie je zajišťování potravin základním pilířem bezpečnosti, který je důležitý pro národy i státy i pro každého jednotlivce. Přestaňme si se zemědělstvím zahrávat. Uznejme je jako pilíř naší bezpečnosti a projevme to tím, že je budeme podporovat tak, aby byl zajištěn pro Evropu dostatek potravin a aby byly potraviny dostupné pro všechny.
Claude Turmes
Pane předsedající, agropaliva nejsou hlavní příčinou této krize, avšak posílení neefektivní produkce agropaliv první generace v takovéto chvíli není dobrým politickým rozhodnutím, takže povinných 10 % agropaliva je špatným politickým rozhodnutím.
Měli bychom si připomenout, z čeho toto rozhodnutí vzešlo. Byl to kompromis mezi tlakem ze strany automobilového průmyslu, který se snažil přimět Komisi, aby byla méně ambiciózní ohledně úsporné spotřeby automobilů a aby přistoupila na tuto méně ambiciózní politiku výměnou za to, že bude stanoven vyšší cíl ohledně agropaliv. Toto je podporování mýtu, který spočívá v tom, že ve světě, ve kterém miliony mladých Číňanů a Indů také sní o tom, že budou mít automobil, my naznačujeme, že můžete nadále konstruovat obrovské limuzíny a pohánět je agropalivy.
Toto není na planetě, která má omezené zdroje, fakticky možné, takže naléhavě vyzývám Komisi, aby toto znovu zvážila. Buďme ambicióznější ohledně úspornosti automobilů z hlediska spotřeby paliv. Potřebujeme přejít z jednorozměrné agropalivové politiky na holistickou politiku pro energii z biomasy a soustředit biomasu tam, kde je to nejefektivnější, což je v oblasti výroby elektřiny a tepla. Mimochodem je to levnější, než používat agropaliva, která jsou neefektivní.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Pane předsedající, podle OSN ohrožuje skutečná přílivová vlna vysokých cen více než 40 zemí a více než 100 milionům lidí hrozí hladomor. Vážení členové Komise a Rady, tím se také pro chudé lidi v EU zvyšuje inflace mnohem rychleji než činí celková inflace. Z tohoto důvodu musíte přejít z objevů ke koordinované státní intervenci. Nejsme zde teoretickou institucí, která má na starosti pouze analýzu. Je zapotřebí koordinované akce, a to na evropské úrovni. Musí být také urychleně svoláno zasedání Rady bezpečnosti OSN.
Musíte přestat neustále podceňovat společnou zemědělskou politiku. Měli byste změnit svoji politiku o biopalivech a rovněž pomoci zajistit, aby ceny potravin přestaly být předmětem nekontrolovaného trhu a honby za ziskem.
Koenraad Dillen
(NL) Pane předsedající, dnešní titulek francouzských novin Le Monde zní: "Za 1 euro si toho moc nekoupíte". Zvyšující se ceny potravin, inflace a rostoucí ceny ropy tíží rodinný rozpočet. Sociální důsledky recese jsou stále citelnější. Analýza listu Le Monde nepochybně platí také pro ostatní členské státy. Někteří řečníci již poukázali v této debatě na to, že je až příliš často zapomínáno, že problém s kupní silou rovněž představuje problém pro Evropu. My všichni, včetně mě, vítáme solidaritu se třetím světem. Jak však praví staré přísloví: dobročinnost začíná doma. Pokud na to zapomeneme, bude Evropanům opět hrozit, že se otočí zády k politice, které nerozumí, zejména pokud k nim není vstřícná.
Všechno jsme to již slyšeli: Komise situaci sleduje. Komise přidělila pomoc v hodnotě stovek milionů pro nejvíce zasažené obyvatele. Mohli bychom těmto činům dobré vůle jen tleskat, kdyby nebylo té skutečnosti, že tyto činy opět jen svědčí o tomto typicky evropském neduhu, který spočívá v tom, že jsou léčeny pouze symptomy. V této chvíli bych chtěl poukázat jen na dva paradoxy. Komise říká, že činí vše, co může, aby zastavila pokles kupní síly. Avšak jak vysvětlíte Evropanům, že chcete udržet kupní sílu, když oni jsou těmi jedinými, kteří budou muset každý rok sehnat 200 EUR na jednu rodinu pro ambiciózní klimatický plán? Jak hodláte rozvíjet biopaliva pro naše energetické požadavky a současně bojovat s nedostatkem potravin? To jsou jen dva prvky ve významné debatě, které je věnováno příliš málo pozornosti.
Andreas Schwab
(ET) Pane předsedající, pane komisaři, dámy a pánové, diskuse se již skutečně posunula dále. Proto bych se rád zaměřil na dva body. Domnívám se, že pan Schulz má naprostou pravdu, když poukazuje na to, že trhy - zejména kapitálové a investiční - zareagovaly na rostoucí nejistotu velmi výrazně, a to nejen po krizi s krizovými hypotékami, k níž došlo v posledních měsících nikoli pouze v Evropě, a že mnozí investoři proto přešli na dlouhodobější a spolehlivější investice. V konečném důsledku to přináší skutečně dramatické následky pro spotřebitele po celém světě, protože mimo jiné v důsledku toho také prudce vzrostly ceny potravin.
Když se podíváme například na surovinové fondy, zjistíme, že některé surovinové fondy vytváří v posledních letech až 30 % zisk. Samozřejmě to však nemůže být naše představa spravedlivého světa nebo politiky trvale udržitelného rozvoje, kdy nejprve ze všeho nafoukneme naše ceny, kapitálový trh vyžene nahoru ceny surovin a potravin, a my se pak následně snažíme vytvořit solidaritu s národy jižní Afriky a Jižní Ameriky, abychom tam poté dopravili příslušně drahé výrobky.
Je pravda, že se musíme snažit apelovat na Evropskou centrální banku a na mezinárodní kapitálové trhy, aby učinily všechno, co mohou, ke zlepšení důvěry ve stávající konvenční investiční příležitosti, aby investoři nalezli opět cestu k těmto strategiím, k těmto investičním příležitostem. Naneštěstí pan Schulz neposkytl žádný návod, jak má být toto umožněno. Domnívám se, že nejsme neschopní a tudíž nikoli zcela bez příležitostí, avšak především musíme vytvořit dojem, že zde Evropská centrální banka hraje centrální úlohu.
Druhým bodem, o kterém se chci zmínit, je to, že věřím, že musíme také varovat proti nepřiměřenému šíření poplašných zpráv. Nárůst cen potravin je samozřejmě v současné době značný - náš kolega poslanec na to poukázal - a je dokonce značně významný pro spotřebitele v Evropě a způsobuje dramatické škrty v rozpočtech. Domnívám se nicméně, a někteří z kolegů se o tom zmínili, že musí být naší povinností trvale prosazovat i zde v parlamentu realistický způsob řešení různých energetických zdrojů, pokud skutečně chceme učinit z těchto cílů své vlastní.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Pane předsedající, krize v oblasti financí a nemovitostí na severu a potravinová krize na jihu náhle ukázaly všechny rozpory deregulované globalizace.
Trhy náhle začaly spekulovat s potravinovými výrobky, protože jsou s nimi spojeny obrovské ziskové marže. Když se cena rýže zvýší ze 400 USD na 1 000 USD během sedmi týdnů, nemůže být toto masivní zvýšení ceny zdůvodňováno žádným množstvím biopaliv. To je prostě a jednoduše trh, ten svatosvatý trh, který poté, co spekuloval s bydlením a zruinoval miliony zadlužených lidí, nyní spekuluje s potravinami, protože tam se dají vydělat peníze: 1 000 dolarů za tunu rýže!
To nemá nic společného s racionálním strukturálním problémem, který lze vysvětlit pomocí zvýšení poptávky ze strany Číňanů, nebo který lze vysvětlit snížením nabídky v důsledku sucha.
Tento svět potřebuje trochu méně trhu a trochu více regulace. Globalizace nemůže pokračovat a uštědřovat při tom rány, které způsobují takovéto katastrofy; je třeba ji řídit a řídit globalizaci nyní mimo jiné znamená posílit kapacitu Afriky v oblasti zemědělské výroby.
Jak zcela správně řekl pan komisař, kontinent jako Afrika nemůže dovážet potraviny. Afrika musí být soběstačná a aby bylo dosaženo tohoto cíle, je zde mnoho politik, které musíme změnit, abychom jim umožnili rozvinout jejich produktivitu a pomohli jim dělat to, co umějí a mohou dělat a co by dělali, kdyby nebylo situace na trzích - a jsou tu opět trhy - které ve snaze o konkurenceschopnost za každou cenu způsobují rozsáhlé lidské tragédie.
Haiti dováží 80 % rýže, kterou spotřebuje. Před několika málo lety byla země plně soběstačná. Proč najednou dováží rýži, která je pěstována ve Spojených státech a která je dotována vysokými částkami? Proč jsme tento ostrov postavili do situace vysoké závislosti? Je pravda, že biopaliva způsobila zvýšení ceny americké kukuřice. Když je 30 % produkce odkloněno jinam, je jasné, že se ceny budou měnit.
Avšak cena pšenice se kvůli biopalivům nezměnila: 1 % nemůže způsobit změny takovéhoto druhu. Nemůžeme zastavit technický rozvoj toho, co je nyní alternativou ke kapalným palivům, a možná i jedinou alternativou. Vyhněme se tomuto nadměrnému přesunu zemědělské produkce do oblasti biopaliv, avšak nevylévejme s vaničkou i dítě ani nehledejme obětní beránky, na které bychom svalovali vinu za problémy, které nejsou způsobovány technickými změnami ani změnami v poptávce, nýbrž které jsou způsobeny spekulativními pohyby, které by svět neměl dovolit a proti kterým bychom my společně se všemi politickými silami měli bojovat.
Niels Busk
(DA) Pane předsedající, od roku 1957, kdy byla společná zemědělská politika zavedena, nám zajišťovala velká množství potravin za rozumné ceny. Spotřebitelé jsou však nyní konfrontováni s velmi velkým nárůstem cen za chléb a mléko kvůli stoupající poptávce, zejména proto, že po celém světě byla po několik let velmi špatná úroda. Evropané nyní toto začínají pociťovat finančně a v případě těch méně šťastných to již způsobuje obtížné situace. Pro nejchudší rozvíjející se národy a pro rozvíjející se národy, které jsou závislé na dovozu potravin, je situace naprosto neudržitelná. Pro rozvíjející se země, které potraviny vyvážejí, jsou však vysoké ceny příznivé, neboť jejich výnosy rostou.
Rád bych zdůraznil skutečnost, že bychom měli rozlišovat mezi nedostatkem nabídky a vysokými cenami. Nedostatek nabídky je něco, co bychom měli brát vážně a reagovat na to. Dokud však bude litr koly stát více než litr mléka, nemyslím si, že je cena mléka nerealisticky vysoká. Světová banka dospěla k závěru, že do roku 2030 se poptávky po potravinách zvýší o 60 %, zejména v důsledku zvýšené poptávky ze strany takových zemí jako je Čína a Indie, kde se poptávka po potravinách zvyšuje v závislosti na růstu prosperity. Rovněž je třeba uvést, že naše zásoby obilí jsou nejnižší za posledních 60 let - zásoby jsou nyní na kriticky nízké úrovni. Další špatná sklizeň v roce 2008 by mohla vést k takovému nedostatku nabídky potravin, o němž si nikdo nikdy nemyslel, že by byl možný.
Musíme si uvědomit závažnost situace; musíme obchodovat a musíme využívat příležitosti, které máme k dispozici. Musíme nalézt správnou rovnováhu mezi ekologickými potřebami a potřebou produkovat dostatek potravin pro uspokojení poptávky. V této souvislosti nemůžeme dosáhnout pokroku, pokud nebudeme jednat o biotechnologii a nebudeme za pomocí objektivních informací řešit kampaň strachu vedenou proti geneticky modifikovaným potravinám. Podle mého názoru biotechnologie nabízí celou řadu možných řešení současné situace. Strach z geneticky modifikovaných plodin, který je v Evropě tak rozšířený, má důsledky, které jsou zcela absurdní. Namísto abychom dováželi krmivo v podobě sójových bobů a kukuřice pro naše zvířata, krmíme je obilnými výrobky, které by mohly být použity pro lidskou potravu. Připisování nárůstu cen potravin biopalivům musí být také následek neznalosti faktů, neboť potravinové plodiny nejsou v Evropě pro výrobu biopaliv obecně používány.
Máme k dispozici mnoho dobrých nástrojů. V první řadě bychom měli používat zemědělství, které je připraveno se tohoto úkolu zhostit. Měli bychom zemědělství rozvíjet, namísto abychom jej spíše utlumovali, jak tomu bylo v politice v posledních letech. Měli bychom zachovat ekologické výdobytky, kterých jsme dosáhli, avšak máme mnoho možností, jak tyto výhody zachovat a současně zvýšit produkci. Například politická rozhodnutí určují, jaké množství hnojiva bychom měli přidat na kukuřičné pole. Převážit by měla samozřejmě faktická a objektivní hlediska.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Pane předsedající, v polovině tohoto století překročí počet lidí žijících na naší planetě 9 miliard. Kromě růstu počtu obyvatel budeme svědky nárůstu poptávky po potravinách, jejichž nedostatek zažíváme již nyní - a to nejen ve třetích zemích, ale také v evropských zemích. Evropa a svět se mohou těšit na velkou potravinovou krizi.
Společná zemědělská politika Evropské unie, která je založena na příkazech, zákazech, kvótách a kontingentech, vede k tomu, že některé státy na potravinové krizi vydělávají, zatímco jiné prodělávají. Jen málo zemí EU z tohoto vyjde dobře. Je smutné, že velká většina utrpí ztráty, včetně Polska, které bylo donedávna třetím největším producentem potravin v EU a které v minulosti bylo schopno nakrmit dvojnásobné množství lidí, než kolik činí počet jeho obyvatel.
Nedostatek potravin jde ruku v ruce s vyššími náklady. Podle Světové banky v posledních třech letech ceny potravin stouply celkem o 83 %; stále rostou a porostou i nadále.
Mezinárodní měnový fond, Světová banka a vlády mnoha zemí vědí, že nedostatek potravin ohrožuje biologické zabezpečení lidí. Po zásazích četných zástupců, včetně některých zástupců z Polska, uvolnila Evropská unie 2 900 000 hektarů země ležící ladem pro pěstování obilnin a zvýšila kvótu mléka o 2 %. To však problém nevyřešilo. Stále se uplatňuje krátkozraká zemědělská politika EU. Zpracovatelské závody jsou zavírány, obdělávané plochy se tenčí, stromy jsou pěstovány na orné půdě a je podnikáno mnoho dalších kroků, které omezují produkci potravin.
Kdo nám v budoucnu poskytne zdravé, levné potraviny? Američtí výrobci určitě, avšak jejich potraviny nebudou zdravé, neboť budou geneticky modifikované. Proč tedy čekáme? Již jistě víme, že zemědělská politika EU tak, jak je uplatňována, aby naplňovala očekávání určitých zájmových skupin, je cestou, která nikam nevede, nebo lépe řečeno vede ke ztrátě biologického zabezpečení v EU a ke zhoršení situace na celém světě. Proto potřebujeme nejen přezkoumání společné zemědělské politiky, nýbrž také opětovné projednání uzavřených smluv a nové řešení pro budoucnost.
Marie-Hélène Aubert
(FR) Pane předsedající, Evropská unie, mezinárodní společenství, Mezinárodní měnový fond i Světová banka křičí na poplach, mobilizují se, což je vzhledem k této potravinové krizi dobře. Chovají se však jako pyromanští hasiči.
Domnívám se totiž, že by bylo lepší přezkoumat politiky, které byly za posledních let prováděny na severu i jihu: plány na strukturální vyrovnání, které vedly velké finanční instituce, díky nimž se oslabily schopnosti států organizovat a regulovat svá vlastní hospodářství, ustoupení od zemědělství a nezájem o něj v rámci veřejné rozvojové pomoci, deregulace, náhlá liberalizace světového obchodu a finančních toků, které vedly k jisté formě ekologického sociálního dumpingu a ke spekulacím. Nedělá mi dobře, když vidím, že se rozdávají rady, řešení, ale neprovádí se kritické zhodnocení toho, co se za posledních dvacet let udělalo.
Spíše než mluvit o zajištění potravin by se mělo příslušným zemím a zejména Africe především umožnit rozvíjet své vlastní zemědělství, uspořádat své regionální trhy a chránit je, ano, chránit je určitým způsobem, jako to ostatně dělala Evropská unie při vytváření své společné zemědělské politiky. K tomu je také nutné víc naslouchat farmářským organizacím těchto zemí, které jsou iniciativní, mají nápady, mají prosté požadavky, které by se měly podpořit prostředky, jež nemusí být nutně přemrštěné. Začněme ale nejprve tím, že si vyslechneme místní subjekty, které navrhují celou řadu iniciativ, jež si zaslouží povzbuzení a podporu zejména ze strany Evropské unie.
Diamanto Manolakou
(EL) Pane předsedající, čím intenzivnější je vykořisťování dělníků, tím větší je bohatství nashromážděné v rukou několika málo lidí. Takový je kapitalismus. Při demonstracích skandují hladovějící lidé od Afriky po Střední Východ a od jihovýchodní Asie až po Latinskou Ameriku jedno a totéž heslo: "Máme hlad!"
Demonstrace jsou krvavě potlačovány v Egyptě, Somálsku, Bangladéši, Indii i jinde. Jsou zabíjeni a zraňováni lidé, jsou zatýkány stovky osob. Na Haiti, které je již okupováno imperialistickými silami, jsou utlačovateli příslušníci mírových sborů OSN, kteří dokonce střílejí na děti. Neboť imperialismus není nic jiného než okupace, přivlastnění a podmanění. Vztek na demonstracích není projevován jen kvůli potravinám, ropě nebo cenám biopaliv; je to protest lidí proti chudobě a ponížení, které je zhoršováno kapitalistickým barbarstvím.
Imperialistické organizace a asociace se obávají povstání hladových; vyzývají k opatřením, která se jen stěží liší od opatřeních, jež způsobují to, že miliony lidí umírají hladem. Vaše opatření jsou zlomkovitá. Vy nechcete uspokojit základní lidské potřeby a ani tato opatření tak nečiní, protože kdyby tak činila, přišli byste o bohatství. Existuje řešení. Je to skutečná neposlušnost a odboj, který povede ke svržení vykořisťujícího barbarství samotného kapitalismu
Luca Romagnoli
(IT) Pane předsedající, dámy a pánové, nesouhlasím s tím, co bylo řečeno o raketovém nárůstu cen potravin. Zdá se mi absurdní, že si někdo myslí, že nakrmí rozvíjející se země tím, že je přiměje pěstovat rostliny pro palivo namísto pro potravu. Nemohu vůbec podporovat lobby prosazující geneticky modifikované plodiny, protože biopaliva jsou jedna věc a potraviny jsou jiná věc, a to, co mne obzvláště znepokojuje, je monopol, který existuje mimo Evropu, na patenty a semena, kvůli nimž jsou mnozí závislí na Spojených státech a evropských zemědělcích.
Podle mne není nárůst cen způsobován ani klimatickou změnou ani tím, že je palivo drahé - přestože to má určitý vliv, nemá to vliv v tom rozsahu, o jakém lidé hovoří; mělo by být také mimo jiné zmíněno, že se těšíme dobrému směnnému kurzu mezi eurem a americkým dolarem. Místo toho jsem přesvědčen, že je tento nárůst cen způsobován spekulací distribučního sektoru, zejména velkými maloobchodními prodejci, protože jak jinak vysvětlíte, že se v Itálii ceny zemědělských výrobků změnily v posledních sedmi letech jen málo a rozhodně ne o tolik, o kolik vzrostly spotřebitelské ceny?
V Itálii je tomu tak, že nadnárodní velcí maloobchodní prodejci nebo družstva využívají kartelovou strategii zcela spekulativním způsobem na úkor spotřebitelů. Domnívám se, že kupní síla se zlepší pouze tehdy, když bude zavedeno moratorium na spotřebitelské ceny. Souhlasím: méně trhu, méně konkurence a méně globalizace s cílem pomoci produktivitě a spotřebě. Proto budu hlasovat proti prohlášení Rady a Komise.
John Bowis
Pane předsedající, po dobu 30 let jsme měli ve světě určitou míru potravinové stability a ta nyní skončila. Je to dramatický konec, je to náhlý konec a je to šokující konec. Jsme svědky nepokojů kvůli potravinám, které se odehrály na Haiti - 20 osob bylo zabito a cena rýže, fazolí a ovoce stoupla za rok o 50 %.
Problémem je samozřejmě částečně růst populace: během mého života se světová populace zvýšila ze dvou a půl miliardy lidí na šest a půl miliardy. S tím nemůžeme nic moc dělat. Je to částečně následek nového bohatství v takových zemích jako je Čína, kde poptávka po například čokoládě roste o 15 % ročně, což je z hlediska nabídky neudržitelné. S tím nemůžeme nic moc dělat.
Částečně je to způsobeno změnou klimatu, vznikem a rozšiřováním pouští, změnou ve srážkových systémech, větším množstvím záplav a tak dále, a s tím se snažíme něco dělat. Máme celý balíček opatření, která to mají řešit, a samozřejmě máme opatření, o kterých jsme dnes slyšeli od pana komisaře: potravinová pomoc a podpora zemědělství pro nejchudší země.
Částečně je to však následek rychlého zahájení produkce biopaliv: návrh EU na 10% zvýšení paliva pro dopravu; v Americe je nyní 30 % úrody kukuřice zpracováváno na ethanol, což snižuje plochu půdy dostupnou pro potraviny a tlačí nahoru cenu kukuřičné mouky.
Vidíme důsledky zdůrazněné ve výrocích Jeana Zieglera o zločinu proti lidskosti. Možná je to přehnané, ale je v tom kus pravdy a je určitě pravda, že musíme usilovat o paliva druhé generace. Musíme usilovat o dřevitá spíše než kapalná biopaliva pro dopravu. Musíme biopaliva pěstovat trvale udržitelným způsobem. Pokud tak učiníme - a to nikoli za použití monokultury - pak můžeme zjistit, že jsou biopaliva určitou částí potřebného řešení. Avšak v dané chvíli je zde velké riziko, že budou částí problému.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Všichni víme, že Evropu a svět nečekaně zaskočil problém, který vzhledem k rozsahu a ekonomickým a humanitárním důsledkům vyžaduje mnohostranný přístup a reakci na evropské a mezinárodní úrovni. Není to zjevně záležitost zemědělství, avšak je to problém, který nelze bez zemědělství vyřešit.
Víme o různých příčinách, ale máme daleko k tomu, abychom věděli, nakolik každá z nich přispívá k současné situaci: přímý nárůst poptávky, biopaliva, jednoduše současný výskyt špatné úrody v několika oblastech světa, následky změny klimatu, čistá spekulace vzniklá z dříve zmíněných příčin? Komise musí podniknout koky, aby nám poskytla odpovědi na tyto otázky rychle a důkladně. Navíc je zde zvýšený význam prohloubení a urychlení odložené debaty o kontrole stavu reformy společné zemědělské politiky a jednáních Světové obchodní organizace.
Jako osoby pověřené politickým rozhodováním nás tato krize nutí zodpovědět některé otázky, z nichž zdůrazňuji tyto: je liberální model, který byl postupně aplikován na společnou zemědělskou politiku dostatečně účinný, aby se vypořádal s problémem tohoto druhu? Jak můžeme produkovat více, aniž bychom riskovali udržitelnost zdrojů, a jaké alternativy lze nalézt, zejména pro výživu zvířat? Jaké nové intervenční mechanismy bychom měli zavést, abychom zabránili tomu, aby byly strategické veřejné zásoby nahrazeny spekulativním soukromým křečkováním? Jsou priority Evropské unie a mezinárodních institucí pro politiku spolupráce správné?
Musíme jednat rychle, abychom nebyli zaskočeni ještě náhleji nebo ještě horšími situacemi. Socialisté a zejména ti, kteří se zabývají otázkami zemědělství, si jsou vědomi svých povinností a jsou připraveni účastnit se této debaty a přispívat k nalezení účinných řešení toho, z čeho se může rychle stát nejvýznamnější celosvětový problém.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Pane předsedající, nárůst světové populace a kvalitativní nárůst spotřeby v rozvinutých zemích vede k významnému zvýšení cen potravin. To se dalo předvídat. Nemělo by nás to šokovat. Tento problém může pouze narůstat společně s tím, jak poroste počet obyvatel a jak lidí v rozvinutých zemích budou hledat dobré potraviny bez genetické kontaminace, které zjevně stojí mnohem více.
Mezitím, namísto abychom se ptali sami sebe, jak můžeme snížit ceny potravin v EU, dotujeme nákladné zemědělství ve starých zemích, zatímco v nově přistoupivších zemích podporujeme levnější produkci zdravých potravin pouze v omezené míře a to zjevně omezí jakýkoli růst produkce v těchto zemích. Evropa stojí před velkou příležitostí vyrovnat záporný schodek zahraničního obchodu s takovými zeměmi jako je Čína a Indie, neboť životní úroveň v těchto zemích trvale stoupá a počet obyvatel stoupá přímo překotně. Budou potřebovat mnohem více potravin.
Horst Schnellhardt
(DE) Pane předsedající, pane komisaři, dámy a pánové, jsou zde dvě zprávy týkající se dnešní debaty. Za prvé na Haiti, v Bangladéši, v Egyptě a jiných zemích došlo k násilným protestům proti vysokým cenám potravin. Za druhé evropští zemědělci demonstrují proti pádu cen v mlékárenském sektoru. Podle všech známek jsou toto dvě navzájem si odporující zprávy, ale patří k sobě a dokazují, že tato krize má mnoho aspektů. Potřebujeme balíček opatření, protože pokušení uchýlit se k protekcionismu prostřednictvím výrobců potravin a maloobchodních řetězců je věc, která by měla být brána vážně a v tomto ohledu musí být politika stanovena nejdříve.
Na rozdíl od pana Borrella se nedomnívám, že bychom měli provádět regulaci, ale že bychom měli zajišťovat větši konkurenci. To je onen klíč k řešení! Nevidím tedy často zmiňovanou souvislost mezi cenami potravin a pěstováním obnovitelných surovin. To je nepřiměřené a míří to vedle. Skutečností je, že poptávka po potravinách se zvýšila, zejména v Číně a v Indii. Tomu se nemůžeme vyhnout, nicméně musíme říci, že stále ještě neexistuje takový nedostatek potravin, který by ospravedlňoval tento nárůst cen.
Domnívám se však, že musíme zavést opatření pro zvýšení produkce potravin. Sociální dávky pro naše zemědělce by proto měly být zvýšeny v tomto smyslu. Jsem přesvědčen, že revize naší zemědělské politiky je nesprávná; musí být dále rozvíjena - to je důležitá zásada.
Měli bychom však také zkoumat své právní předpisy, abychom zjistili, zda jsou vůbec vhodné pro zvyšování produkce. Máme spoustu předpisů, které omezují používání hnojiv a pesticidů, což způsobuje napětí a pnutí v rámcové směrnici o vodě. Tyto předpisy nyní nezpůsobují nárůst cen. Zde bychom se měli opět zamyslet, zda je zapotřebí velkého rozvoje.
Otázka vynětí půdy z produkce musí být samozřejmě také rozvinuta. Vynětí půdy z produkce se musí zrušit. Na těchto plochách bychom měli pěstovat potraviny.
Alain Hutchinson
(FR) Pane předsedající, Evropská komise právě s ohledem na současnou potravinovou krizi oznámila, že významným způsobem posílí svou mimořádnou potravinovou pomoc. To jsou skvělé zprávy, ale Komise dokáže, že pochopila celou šíři krize a že uznává, že je společně s Evropskou unií za současnou situaci odpovědná, tím, že se zaměří především na tyto strukturální příčiny.
Pro nás, evropské socialisty, nemá aktuální krize nic společného s osudem, ale je jen výsledkem velmi jasné politické volby, kterou přijaly obecně země severu v celé řadě oblastí. Musíme si totiž uvědomit, že v době, kdy se ostatně oprávněně projevují nepokoje z hladu, pokračuje Komise, která má více hlasů, v podpoře vývozu svých zemědělských výrobků na úkor milionů drobných producentů z jihu, kteří nejsou schopni těmto výrobkům konkurovat.
Mějme na paměti, že někteří lidé v rámci Evropské unie snižují částky veřejné rozvojové pomoci, zatímco dále slibují a proklamují přesný opak. Mějme ještě na paměti, že se Komise dále snaží nejchudším zemím AKT vnutit tzv. dohody o hospodářském partnerství, které nechtějí, neboť je jim jasné, že obsahují zárodky dalších budoucích krizí.
Seznam rozhodnutí, která Unie a Evropská komise dále přijímají a která jsou ve zjevném rozporu s oznámenými cíli v oblasti spolupráce a rozvoje, je ještě dlouhý. Co navíc říci o systému, o našem systému, ve kterém jsou rýže nebo obilí bezpečnými investicemi? Je opravdu normální, že evropské banky nabízejí svým zákazníkům investiční produkty, spekulující na vzestup cen surovin a zemědělských výrobků?
Připustíme jen tak klidně, že nutíme miliony lidí hladovět, abychom se mohli prohánět v našich autech přátelských k životnímu prostředí a obdivovat zeleň kolem? Ne, nepřipustíme to. Ostatně kvůli tomu voláme po větší soudržnosti mezi jednotlivými politikami Evropské unie a budeme vší silou lobovat u Komise a pana Barrosa, aby zastavil tento šílený běh za biopalivy a aby pracoval na přijetí moratoria podobného tomu, které navrhl Jean Ziegler v OSN, a to jak na jejich používání, tak výrobu, pokud se dostanou do konkurence s potravinami.
Nakonec bych rád řekl svému kolegovi Thierry Cornilletovi, že autorem citátu o rybě je Mao Ce-tung, a ne René Dumont.
Maria Martens
(NL) Pane předsedající, pane Komisaři, dámy a pánové, bylo řečeno, že každý den přibližně 850 milionů lidí trpí hladem nebo podvýživou. Zajímavou věcí je, že většina těchto lidí žije na venkově a - věřili byste tomu - sami produkují potraviny. To je podivné. Zde je něco velmi v nepořádku. Nyní zažíváme také obrovský nárůst cen potravin. Je to způsobeno různými událostmi, které již byly zmíněny. Zvýšení prosperity v Číně a Indii a rostoucí poptávka po masných výrobcích, cíle Evropy a USA týkající se biopaliv, rostoucí ceny energie... a v tomto výčtu by se dalo pokračovat. Světový potravinový program potřebuje tento rok o 7 milionů USD více, aby pomohl stejnému počtu lidí jako v minulém roce. Důsledky pro nejchudší lidi jsou nesmírné.
Bude zapotřebí nových strategií, především a v první řadě krátkodobých. V blízké budoucnosti budeme muset zaplnit schodky, které existují v rámci Světového potravinového programu. Také jsem spokojena se sliby pana komisaře, že přidělí dodatečné prostředky pro dosažení tohoto cíle, například tím, že přesune výdaje na potravinovou pomoc, která je očekávána pro pozdější období tohoto roku, a tím, že bude čerpat z rezerv pro humanitární pomoc.
Avšak jak praví jedno skvělé přísloví, prevence je lepší než léčba. Proto se musíme zabývat především dlouhodobějšími koncepčními opatřeními. Jak můžeme zajistit, aby měly rozvíjející se země bezpečný přísun potravin? Jak je můžeme podpořit a jak jim můžeme poskytnout prostor? Víme, které z našich politik nebo z politik Mezinárodního měnového fondu nebo Světové banky podporují zajišťování potravin, nebo naopak ohrožují zajišťování potravin? Nemůžeme s naší zemědělskou politikou dosáhnout více? Ráda bych se zeptala Komise, jaký význam byl přikládán zajišťování potravin v pracovním programu v posledních letech do dnešního dne, protože koneckonců ke globalizaci nedošlo z ničeho nic.
Pokud jde o to, že prevence je lepší než léčba, ráda bych se zmínila o receptu na úspěch, který použila organizace Projekt hlad, což je mezinárodní organizace, která již dosáhla výborných a trvalých výsledků v různých zemích pomocí komplexního přístupu. Ráda bych také poukázala na realizaci společné strategie pro Afriku, na strategii EU-Afrika. Tato strategice konkrétně věnuje pozornost partnerství pro rozvoj afrického zemědělského sektoru. Já se ptám, jak je také Komise v tomto ohledu aktivní.
Reino Paasilinna
(FI) Pane předsedající, pane komisaři, dámy a pánové, energetický sektor nyní stojí před velmi etickou výzvou. Energie a chleba jsou nyní postaveny proti sobě. Nejedná se o nic menšího, než o rozdíl mezi prosperitou a chudobou.
Následkem spekulace je cena obilí v praxi vázána na cenu nafty. Čím vyšší tato cena je, tím více obilí bude také použito jako palivo, pokud nezasáhneme. Nyní jsou pro výrobu biopaliva používána pouze přibližně 2 % obilí, avšak toto číslo roste. Organizace pro hospodářský rozvoj a Organizace spojených národů odhadovaly, že pokud by cena nafty dosáhla úrovně 56 dolarů, výroba obilí pro potravinářské účely by se snížila o několik procent a cena obilí, tedy potravin, by stoupla o přibližně 10 %. A co kdyby cena nafty stoupala dále a dosáhla úrovně 100 dolarů, což je úroveň, na které je nyní? Naléhavě potřebujeme mezinárodní normy a dohody, aby mohl být nárůst cen potravin zastaven a aby mohl být zastaven přechod z používání obilí pro výrobu chleba na používání obilí k výrobě paliva pro automobily s náhonem na čtyři kola na našich silnicích.
Můžeme si představit všechny možné hrozivé scénáře, ale jsou i určité dobré zprávy. Rusko pracuje na plánu pro výrobu konkurenceschopné obnovitelné energie pro evropský trh. To znamená energii vyrobenou v hydroelektrárnách, využívání rezerv vody a lesního materiálu ve velkém měřítku - dokonce v celosvětově největším měřítku.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Pane předsedající, pane komisaři, do značné míry jsem toho názoru, že zde máme vážný problém, který musíme řešit. Důrazně bych však doporučoval, abychom s vaničkou nevylévali i dítě, a místo toho abychom zjistili skutečné příčiny této situace.
Jsem poněkud ohromen, že tato debata o potravinách je pro mnohé naše kolegy poslance takovým překvapením. Světová populace v posledních 20 letech neustále rostla. Každý rok přibývá dalších 80 milionů lidí. Každý, kdo je nyní překvapen, by se měl ptát sebe, kde v poslední době byl.
Musíme se podívat na to, se kterými záležitostmi můžeme něco udělat a se kterými záležitostmi pravděpodobně nedokážeme udělat nic. Myslím, že jednou z nežádoucích věcí je otázka celosvětové burzovní spekulace s obilnými a kakaovými výrobky. Aktiva na burzách jsou obrovská a nyní nastupují spekulanti, namísto aby se investovalo do surovin. To přirozeně vede k nárůstu cen a lidského utrpení, což shodou okolností postihuje také evropské zemědělce chovající dobytek. Zde musíme přijmout iniciativní opatření.
Vývozní sleva je velmi drahá našim srdcím a každý říká, že nyní musí být zrušena. Mimochodem, to jsme již učinili a její platnost vyprší v roce 2013. Neměli bychom však zapomenout říci Spojeným státům, že ony rovněž musí postupně zastavit svoji potravinovou pomoc, protože pouze takto, když budeme postupovat společně, může tento nástroj fungovat. Pokud to má fungovat, pak musíme zaměřit zemědělskou politiku a výrobu na problematické země tohoto světa. Za tímto účelem potřebujeme v těchto zemích stabilní politické vztahy. Špatné hospodaření s finančními prostředky je pro mnohé zemědělce zklamáním, vlastnická práva jsou nejasná, zkorumpovaným vládám musí být placeny nesmírně vysoké základní daně. Naneštěstí jsme svědky rasových konfliktů a neexistuje žádná spravedlnost v oblasti osiva a traktorů. Jak má zemědělec vypěstovat plodiny - a já sám jsem zemědělcem - když nemá osivo? Na to musíme obrátit svoji pozornost.
Představoval bych si, že je zapotřebí evropské zahraniční zemědělské politiky. Evropská unie musí do této rovnice vrhnout celou svoji váhu, aby tyto nedostatky překonala.
Bernadette Bourzai
(FR) Pane předsedající, pane zástupče Rady, pane komisaři, dámy a pánové, nejprve chci zdůraznit vážnost potravinové krize a její dramatické důsledky pokud jde o zhoršení chudoby a hladu u obyvatel rozvojových zemí.
Ale i nejvíce znevýhodněné skupiny obyvatel v západních zemích, mezi které patříme, jsou postiženy zvyšováním cen potravin a již měsíce trpí nárůstem cen. Tuto situaci je třeba okamžitě řešit, ale je také nutné přinést dlouhodobé řešení tím, že společnou zemědělskou politiku zcela přeorientujeme na politiku rozvojové pomoci a obchodní politiku stylu Světové obchodní organizace, která umožňuje vyhnout se zneužívání dominantního postavení supermarketů v Evropě a spekulacím s potravinami, protože zemědělství není běžné hospodářské odvětví. Riziko hladomoru a sociální a politické nestability je příliš velké a připomínám, že právo na potravu je základním lidským právem. Nemůžeme nechat zemědělství jen pravidlům trhu ani spekulantům, kteří se dnes po krizi v oblasti nemovitostí a energetických a nerostných surovin snaží najít bezpečné investice.
Musíme si proto opatřit nástroje na regulaci trhu a solidní a ucelené veřejné zemědělské a potravinářské politiky a co nejrychleji doplnit nouzové zásoby, abychom mohli reagovat na tento typ mimořádných situací. V rozvojových zemích musíme také upřednostnit potravinové plodiny a krmiva na úkor nepotravinových plodin, především agropaliv.
Gunnar Hökmark
(SV) Pane předsedající, potravinová krize, které nyní čelíme, hrozí tím, že vrhne lidstvo zpět o celé desetiletí co se týče chudoby, a hrozí, že způsobí nestabilitu a lidské utrpení ve velké části světa.
Domnívám se, že je důležité toto zdůraznit, a také uvést, že my v zemědělském sektoru jsme nezaznamenali stejně rychlý rozvoj, k jakému došlo v těch částech světového hospodářství, které byly globalizovány. To, čeho jsme svědky, je selhání regulovaných zemědělských trhů, nedostatek otevřeného obchodování a regulace, která brání zemědělcům využívat svoji půdu. Je jasné, že pokud si to přejeme, můžeme se také rozhodnout řešit mnohé z obtížných problémů, s nimiž se v současné době potýkáme. Větší využívání dostupných ploch na povrchu Země je dobrou věcí v boji za lepší klima.
Mít více vypěstovaných výrobků je prospěšné pro biopaliva i potraviny. Avšak současně je zde také příležitost otevřít dveře hospodářskému rozvoji v rozvojovém světě. Současně nám to v Evropě dává příležitost připravit půdu pro dynamičtější a otevřenější zemědělský sektor.
Odpověď na tyto problémy však nespočívá ve větší regulaci a ve větším množství dotací. Namísto toho spočívá ve větší otevřenosti pro evropské zemědělce a pro zemědělce na celém světě pro produkci potravin a biopaliv, která svět potřebuje. Jde o svobodnější zemědělství, svobodnější zemědělce a volné obchodování.
Pokud se nám podaří tohoto dosáhnout, také budeme schopni dosáhnout většího pokroku v mezinárodních jednáních z Dohá, v jednáních o volném obchodu a současně učiníme něco pro lepší klima a lepší svět.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Pane předsedající, sociální napětí v Evropě, humanitární katastrofa na jiných kontinentech - a účinek nárůstů cen potravin v Evropě, zejména v chudých městských oblastech, nyní zasáhl i střední třídu. Na evropském kontinentu je v Unii přibližně sto milionů chudých lidí a v Maďarsku jsou přibližně tři miliony lidí žijících pod hranicí chudoby, jejichž obtížná situace je zhoršována jak růstem cen potravin obsahujících ovoce, tak nedostatkem masa. Již zavedené programy EU, jako například programy pro mléko a ovoce ve školách, jsou proto nesmírně důležité. Současná krize ukazuje, že potřebujeme pro rok 2013 novou zemědělskou politiku. EU musí vyrábět většinu svých potravin, a to potravin dobré kvality, a také musí pomáhat zemím, které nejsou v EU, v oblasti know-how, přenosu znalostí a rozvoje zemědělské výroby, aby mohl být vyřešen tento celosvětový problém, jehož závažnost neustále roste. Děkuji vám za pozornost.
José Albino Silva Peneda
(PT) Pane předsedající, nárůst poptávky ze strany vznikajících ekonomik, nárůst ceny nafty a klimatická změna, to vše jsou faktory, které přispívají k růstu cen potravin po celém světě, avšak nevysvětlují všechno. Bouřlivý růst finančních trhů přispěl ke zvýšení spekulací motivovaných výnosy, které nabízejí surovinové fondy. Důkazem je to, že vzrostly ceny nejen potravin, ale také cena niklu, stříbra a zlata.
Ceny potravin se od roku 2005 prudce zvýšily o 83 %, což ve spojení s vysokým procentem příjmu, které nejchudší lidé vynakládají na potraviny, znamená, že nyní čelíme nejvýznamnějšímu faktoru zvyšování chudoby a nerovnosti. Ještě závažnější je možnost, že jsme možná na pokraji celosvětové tragédie nepředstavitelných rozměrů, která může vést k hladovění a smrti milionů lidí.
Právě před touto situací varoval Mezinárodní měnový fond, když uvedl, že pokud ceny potravin zůstanou na svých současných úrovních, mohlo by zemřít více než 100 milionů osob, většina z nich v Africe. Je proto naléhavě zapotřebí společného mezinárodního zásahu, aby byl zvýšen rozsah pomoci pro ty, kteří jsou v největší nouzi, protože zde se jedná o miliony případů života a smrti. To však nestačí! Je zapotřebí vytvořit mechanismy pro regulaci mezinárodního obchodu a pro účinný dohled nad finančními trhy s cílem zabránit spekulačním transakcím, z nichž má prospěch pouze malá menšina na úkor stovek milionů chudých a bezbranných lidí. Evropská unie má povinnost vést tento proces na globální úrovni, neboť pouze s takovýmto postojem přestane být cíl v podobě vymýcení chudoby a prosazení míru na celém světě pouhou utopií.
Riitta Myller
(FI) Pane předsedající, nemyslím si, že by na tom byli chudí lidé v rozvojových zemích lépe, kdybychom poskytli tržním silám větší prostor pro působení na trzích s potravinami bez regulace, jak zde bylo navrhováno. Globální kapitalismus míří k morální krizi, pokud vyjde najevo, že původcem potravinové krize jsou burzovní spekulanti.
Lidé zde hovořili o biopalivech a způsobu, jakým soutěží s produkcí potravin o půdu. Bylo zde zmíněno, že toto soutěžení nebylo příliš velké, alespoň ne dosud. Nicméně tento problém je zapotřebí důkladně prozkoumat, avšak neměli bychom přijímat žádné uspěchané závěry.
Potřebujeme paliva, která lze získat z obnovitelných zdrojů, avšak je jasné, že nikoli takovým způsobem, který připravuje produkci potravin o prostor. Různé země a výzkumné ústavy nyní vynakládají velké finanční částky na výzkum týkající se biopaliv druhé a třetí generace. Tato paliva nesoutěží s produkcí potravin. Bylo odhadováno, že nová generace paliv bude na trhu od nynějška za pouhých několik let. Neexistuje důvod, proč bránit výzkumu v této oblasti, a proto potřebujeme stanovit jasná kritéria trvalé udržitelnosti pro biopaliva a vyrábět biopaliva druhé a třetí generace trvale udržitelným způsobem.
Anna Záborská
(SK) Při řešení problémů jako je ten dnešní bychom se měli v prvé řadě zamyslet nad tím, proč vznikly. Podobně jako při demografické krizi, obchodovaní s lidskými bytostmi, globálním oteplování, výskytu rakoviny či terorismu, nevznikl ani při růstu cen potravin problém sám od sebe a z jednoho dne na druhý.
I při zvyšování cen potravin a dosahu tohoto jevu na obyvatelstvo máme sklon řešit hlavně důsledky a nezamýšlíme se nad příčinami. Pravda je však taková, že jen když vyřešíme příčiny, můžeme zabránit prohlubování krize. Při růstu cen potravin a ohrožení výživy v některých částech světa musíme mluvit i o kvalitě a kvantitě stravy, což je jeden ze základních aspektů v životě každého člověka, rodiny či národa na této zemi.
Jak se může mladý člověk vyvíjet fyzicky, intelektuálně a duchovně, pokud nemá přístup k výživě, která je pro něj nevyhnutná? Jak může matka a otec zabezpečit svou rodinu, pokud nemají potraviny, které jim slouží na naplnění této odpovědnosti? Nezapomínejme, že to byly právě nejbohatší země, které využívaly, často neuváženě, bohatství chudých zemí bez jakékoliv kompenzace. Nerespektovaly ekologickou rovnováhu a dnes vidíme důsledky jejich chování na nejchudší populaci.
Možná nemusíme chodit daleko. Podívejme se na naše instituce, které díky vnitřním předpisům vyhazují každý den množství potravin, zatímco i v naší blízkosti žijí lidé, kteří hladoví. Hladoví lidé kdekoliv na světě jsou většinou špatní partneři.
James Nicholson
Pane předsedající, nyní je před námi ještě jedna výzva, kterou musíme překonat: zajistit dodávku svých potravin. Zaznamenali jsme masivní nárůst cen potravin a takováto situace bude panovat ještě po značnou dobu v budoucnu. Nabídka levných potravin zmizela. Vždy jsem byl jeden z těch, kteří věřili, že taková věc jako levné potraviny nikdy neexistovala, avšak když přesunete obilí z dodávek potravin do oblasti výroby energie, pak jste změnili rovnováhu. To, čeho jsme nyní svědky, je důsledek tohoto kroku.
Všichni známe důvod této skutečnosti, avšak budou to právě ty země, které si to mohou nejméně dovolit, které budou postiženy nejvíce. Již není zapotřebí půdy ležící ladem a nyní máme morální povinnost podpořit naše zemědělce, aby produkovali více, abychom zajistili, že se ceny nevyšroubují zcela nekontrolovatelným způsobem, a aby mnohé regiony světa netrpěly hladem.
Znovu se musíme zabývat kontrolou stavu SZP, abychom zajistili, že budeme schopni reagovat na změněnou situaci. Toto bude mít na zemědělce a jejich rodiny hořko-sladký účinek. Po celá léta byli zesměšňováni kvůli jezerům mléka a horám másla. Kde jsou nyní? Teď je všechno pryč. V Evropě nám nyní zbyly zásoby potravin pouze na 27 dní, jak nám pan Daul sdělil dnes odpoledne.
Ano, jsem přesvědčen, že se musíme zabývat situací týkající se norem pro geneticky modifikované organismy. Nemůžeme již před tím nadále zavírat oči. Přehnanou regulací vytlačujeme sami sebe z trhu. Zavedli jsme pro naše zemědělce taková omezení, že mnozí to prostě vzdali a odešli. Potřebujeme větší produkci, nebo dojde ke katastrofě. Musíme podporovat naše zemědělce, aby vyráběli větší množství potravin. Toto nikdo nepředpovídal ani nikdo nepředvídal, bez ohledu na to, jak usilovně se nyní mnozí snaží pohlížet zpět a říkat nám, že to předpovídali. Pravda je, že jsme se v této situaci prostě náhle ocitli. Nyní na ni musíme reagovat.
Albert Deß
(DE) Pane předsedající, pane komisaři, dámy a pánové, pohádky obvykle začínají slovy "bylo nebylo". Rád bych takto zahájil také svůj projev. Bylo nebylo, existovala světová obchodní organizace nazývaná WTO, která chtěla vytvořit celosvětovou rovnováhu mezi nabídkou a poptávkou prostřednictvím zcela volného obchodu. Slibovala lidem v nejchudších zemích podstatné zvýšení prosperity a lidem v bohatých zemích levné potraviny díky liberalizaci obchodu. Toto je pohádka; skutečnost je poněkud jiná.
Celosvětový volný obchod v zemědělství není vhodný pro trvalý boj proti globálnímu hladu a globální chudobě. Světová banka a Světová obchodní organizace si toho musí být vědomy. Celosvětový volný obchod v zemědělství slouží pouze velmi malému počtu zemědělských konglomerátů, které vyvážejí potraviny z nejchudších zemí bez jakéhokoli ohledu na samotnou potravinovou situaci. Proti chudobě nelze bojovat účinně za pomocí globálního zemědělského obchodu. Lidé v chudých regionech si již nemohou dovolit potraviny za vysoké výkupní ceny a zemědělci ve vysoce rozvinutých oblastech již nejsou schopni produkovat potraviny za nízké výkupní ceny, protože to na této úrovni není ziskové. Obě skupiny se střetávají. Velmi pochybuji, zda pan Zoellick ze Světové banky, pan Lamy ze Světové obchodní organizace a - žel to musím říci - můj kolega pan Hökmark z mé vlastní skupiny chápou tyto souvislosti. Proto se v blízké budoucnosti na této situaci nic moc nezmění.
Pokud jde o výkupní ceny zemědělských produktů v Evropě, v roce 1961 jsem obdržel 26 centů za 1 kilogram obilí. Před dvěma lety jsem obdržel 8 centů. Proto nemohou být výkupní ceny příčinou vysokých cen potravin!
Mihael Brejc
(SL) Domnívám se, že je zapotřebí zásadní restrukturalizace zemědělské politiky co se týče různých kvót, přídělů množství, omezení a různých pobídek motivujících k neprodukování potravin. Také mne zajímá, kolik je v Evropě ještě orné půdy ležící ladem. Plně souhlasím s výrokem vysloveným panem Nicholsonem, že zemědělská výroba v Evropě by měla být podpořena a že by měly být zváženy pobídky motivující k zastavení snížení produkce v zemědělském sektoru. Mladí z tohoto oboru odcházejí, takže kdo tam zůstane, aby půdu obdělával?
Skutečnost, že existuje nedostatek potravin, neznamená, že by měly být otevřeny dveře dokořán geneticky modifikovaným zemědělským produktům. Také si myslím, že musíme zrevidovat svá očekávání co se týče biopaliv a že na domácích trzích bychom měli zkoumat, čím to je, že vysoké ceny vždy přinášejí ty nejvyšší zisky velkoprodejnám. Stručně řečeno, očekávám, že Evropská komise vypracuje okamžitá opatření i strategii pro tuto novou situaci.
Neil Parish
Pane předsedající, čelíme nyní situaci, do které jsme se dostali, ani nevíme jak, protože příliš dlouho byly potraviny příliš levné: jejich cena byla nižší než výrobní náklady. Před třemi lety stála pšenice 90 EUR za tunu, což bylo méně než výrobní náklady. Nyní stojí přibližně 270 EUR za tunu a její produkce je zisková.
Nejsem takový pesimista jako mnozí řečníci, kteří zde dnes promluvili, protože pokud trh platí za potraviny tu správnou cenu, pak budou potraviny produkovány. Proto musíme tento trh uvolnit. Evropa dokáže produkovat potraviny: zemědělci v Evropě si toužebně přejí mít možnost produkovat potraviny, avšak 20 let se jim říkalo, že je ve světě příliš mnoho potravin, a proto musí být produkce potravin snížena. Proto musíme použít biotechnologii, aby nám pomohla zvýšit produkci potravin, musíme snížit byrokracii a mezitím musíme pomoci nejchudším lidem na světě přestát tuto krátkodobou krizi, protože tato situace je krátkodobou krizí. V zemi jako je Zimbabwe v Africe jde také o řádnou správu: pokud zemi ovládá šílenec, její obyvatelé nebudou nikdy nakrmeni.
Bogdan Golik
(PL) Pane předsedající, toto je jedna z nejdůležitějších rozprav - jak z politického, tak z hospodářského hlediska - zde v parlamentu, jak vyplývá z výroků těch, kteří do ní dnes přispěli. Tato rozprava se týká nejen nárůstu cen potravin, nýbrž také smrti způsobené hladem. Dnešní hlasy v tomto sále a znepokojující analýzy říkají to, co říkají. Cena pšenice jen za poslední rok stoupla o 130 %, cena sóji o 87 % a cena rýže o 74 % - to jsou fakta. V posledních 30 letech jsme ceny snížili, avšak to, co se stalo v průběhu posledního roku, vysílá všechny varovné signály.
Skutečnost je následující: existuje celosvětový nedostatek potravin; existuje hlad - 850 milionů lidí trpí hladem. V deseti nebo více zemích byly nepokoje a tyto nepokoje se zhorší. Tropické pralesy jsou káceny v masovém měřítku společně s amazonským deštným pralesem - jinými slovy, přání získat biopaliva převažuje nad přáním snížit hlad ve světě. V průběhu příštích několika let bude existovat celosvětový schodek v objemu 200 milionů tun obilí. Globální inflace vzroste, bude nadále přetrvávat nedostatek vody a spotřebitelé v Evropě budou ze svých peněženek vydávat o 30-40 % více než před rokem.
Co bychom měli učinit? Urychleně reformovat společnou zemědělskou politiku, neboť také v Evropě jsou miliony zemědělců, kteří trpí chudobou, a svolat mezinárodní konferenci při první možné příležitosti, která přijme určitá rozhodnutí a vyvodí určité závěry z této debaty a tohoto problému.
Robert Sturdy
Pane předsedající, zasedám v této sněmovně od roku 1994 a musím říci, že se domnívám, že nikdy jsem tu neslyšel tolik pokrytectví.
Jak řekl Jim Nicholson, před lety jsme byli kritizováni za nadvýrobu potravin. Nyní jsme kritizováni, protože ceny potraviny dosáhly pravděpodobně své realistické a skutečné úrovně.
Co s tím ale můžeme udělat? Víte, pane komisaři, je něco, co můžete udělat, a mohl byste to udělat hned zítra, kdybyste to opravdu chtěl udělat. Tedy za prvé zrušit antidumpingovou legislativu týkající se zejména fosfátu a uhličitanu draselného a také dusíku přicházejícího do Evropské unie a odcházejícího do zbytku světa.
Tuto legislativu zavedl pan Mandelson a tato legislativa způsobuje obrovský problém, protože k produkci potravin potřebujete tři věci: slunce, vodu a také dusík, fosfát a uhličitan draselný. Země třetího světa nemohou produkovat potraviny, pokud to nebudou moci získat za přijatelnou cenu a v současné době tato cena stoupla z přibližně 80 GBP za tunu na zhruba 500 GBP za tunu. Pokud s tím něco uděláte, pomůžete tím zbytku světa.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Pane předsedající, po několik let jsme nyní hovořili v Evropské unii a ve Světové obchodní organizaci o liberalizaci obchodu, což bylo míněno jako usnadnění obchodu, avšak ve skutečnosti uplatňujeme omezování zemědělské produkce. V Evropě a nejen v Evropě omezujeme produkci systematicky již značnou dobu.
Globální nárůst cen potravin je výsledkem nárůstu výrobních nákladů, nákladů na energii a palivo a hnojivo a nákladů na práci. Nezapomínejme však, že o více než před rokem byla cena za barel nafty 70 USD, ziskovost zemědělské produkce byla jiná a stejně tak ziskovost biopaliv, zatímco dnes barel nafty stojí 115 USD. Biopaliva však nejsou příčinou krize. Biopaliva představují pouze 2 % zemědělské produkce, takže ona jsou na vině pouze částečně.
Vidím dnes mnoho obavy, neřkuli strachu, dokonce i zde v tomto sále, avšak náhlé, nepromyšlené kroky nepomohou. Potřebujeme stabilní zemědělskou politiku, avšak o stabilizaci musíme usilovat nejen v zemědělství, nýbrž také na finančních trzích. Nedostatečná kontrola finančních trhů vede ke spekulativnímu jednání a ke vzniku nebezpečných situací, nejprve na trhu hypoték a poté na trhu potravin. Stabilizace na finančních trzích.
Janez Lenarčič
úřadující předseda Rady. - (SL) Poslanec Evropského parlamentu pan Dillen řekl, že za této situace na trhu potravin bychom neměli jen zmírňovat symptomy, nýbrž měli bychom vyléčit nemoc. Abychom to učinili, musíme stanovit správnou diagnózu. Podle mého názoru byla toto velmi užitečná debata, která také pomůže Radě při stanovování diagnózy a při nalézání správných odpovědí a léčebných metod.
Jaké jsou však příčiny této situace na světovém trhu potravin a dramatického nárůstu cen potravin? Hlavní příčinou je větší poptávka. Jak bylo již zmíněno, světová populace vzrostla, a velká část této skutečnosti je nyní způsobena vyšší životní úrovní. A nikdo nemá právo od nich očekávat, že se vrátí ke své dřívější chudé stravě.
Jak vyřešit tuto velkou poptávku? Zvýšením nabídky. Rád bych zde zmínil, že Rada již přijala určitá opatření. Jak jsem se již zmínil ve svém úvodním projevu, dočasným zrušením povinnosti vyjmout půdu z produkce zajišťujeme, aby evropští zemědělci mohli produktivně využívat dalších 10 % zemědělské půdy. Význam tohoto opatření také jasně vyplývá z výroku proneseného Josephem Daulem o množství půdy v Evropě, která je v současné době vyhrazena pro biopaliva. Více o tom řeknu později.
Rovněž jsme o 2 % zvýšili kvótu pro mléko. To je jen několik málo opatření, která Rada přijala s cílem zvýšit nabídku. Kromě zvýšení nabídky v samotné Evropské unii je samozřejmě zapotřebí jednat za účelem zvýšení produkce potravin také v jiných částech světa, zejména v rozvojových zemích.
Další příčinou je nákladnější výroba z důvodu vyšších cen energie, mimo jiné. Abychom nalezli řešení, musíme se zabývat intenzivnějším výzkumem, racionalizací, novými technologiemi a inovativní produkcí v oblasti zemědělství.
Změna klimatu je rozhodně další příčinou. Dlouhodobá sucha na území jednoho z největších světových producentů obilovin a rýže snížily výnosy této země a její příspěvek k nabídce na světovém trhu. Zde hledá Evropská unie odpovědi, vedena linií, jež byla naznačena v balíčku energetické legislativy, která je v současné době projednávána a pro níž předsednictví stanovilo pevný cíl usilovat o dosažení dohody do konce tohoto roku.
Nyní několik slov k biopalivům. Není pochyb o tom, že je zde určitá souvislost, avšak není možné tvrdit, že je to jedním z hlavních důvodů současné situace na trhu potravin. Navzdory tomu svět zvažuje tento aspekt také velmi vážně. Z tohoto důvodu z iniciativy slovinského předsednictví byla nedávno zřízena ad hoc pracovní skupina, přičemž jejím hlavním úkolem je vypracovat trvalá kritéria pro výrobu biopaliv. Účelem těchto kritérií by bylo, aby výroba biopaliv nenahrazovala produkci potravin, aby byly zohledňovány sociální aspekty a sociální dopad výroby biopaliv a aby byla zachována biodiverzita. To je však jen několik málo slov k činnosti Rady a jejímu přístupu k tomuto závažnému problému.
Rád bych dodal ještě něco jiného. Kombinace vysokých cen potravin a chudoby je tou nejhorší možnou kombinací. Je to smrtelná kombinace, která způsobuje nepokoje v řadě rozvojových zemí; je to kombinace vedoucí k hladovění. Vzhledem k tomu, že po určitou dobu nyní budeme čelit vysokým cenám potravin, musíme učinit více pro odstranění chudoby a slovinské předsednictví vynaloží snahu za tímto účelem. Podle našeho názoru je jedním z důležitých témat příštího zasedání Evropské rady rozvojový cíl tohoto tisíciletí. Pokrok Evropy směřující k naplnění těchto cílů se téměř zastavil. Rádi bychom Evropské unii dodali čerstvý podnět k dosažení těchto cílů a jak jsem se již zmínil, podle našeho názoru je toto jedno z nejvýznamnějších témat pro červnové zasedání Rady Evropské unie.
Děkuji vám ještě jednou za tuto rozpravu. Opakuji, že jsem přesvědčen, že pomůže Radě stanovit správnou diagnózu a nalézt správné léčebné prostředky.
Louis Michel
člen Komise. - (FR) Pane předsedající, dámy a pánové, vzhledem k malému množství času, který mám k dispozici, bych chtěl velice krátce odpovědět. Nejprve ale vyslovím pár kritických poznámek.
Pochopitelně sdílím některé úvahy a poznámky, které tu zazněly, i když ne všechny, a zkusím se zaměřit na některé věci, které by se podle mě měly objasnit.
V prvé řadě zcela souhlasím s tím, že řešení nemůže zavést pouze Evropská unie, to je naprosto zjevné, až to bije do očí. Je jasné, že řešení musí přinést všechny velké subjekty po celém světě a myslím, že tento proces již započal.
Chtěl bych nicméně zdůraznit, že to, co zde bylo dnes řečeno, je vynikající pro demokracii a pro kontradiktorní diskusi. Slyšel jsem ale i ideologické, dost formální postoje, v jednom případě i extrémně radikální. Já to respektuji, nemám absolutně žádné předsudky, ale pokud je jedna věc, která z mého pohledu k potravinové krizi nepřinese řešení, tak je to omezená nebo krátkozraká rétorika. Nemyslím si, že to nám nabídne řešení, protože problém má mnoho forem a mnoho stran. Je tu celá řada odpovědí na celou řadu příčin, jak řekl pan ministr. Není tu jen jedna příčina.
Vezměme si například biopaliva. Evropská komise vždy zdůrazňovala, jak je důležité zajistit, aby se investice spojené s rozvojem biopaliv přeměnily v hmatatelné účinky na snížení chudoby, zejména v zemědělských oblastech. Nikdy jsme nedoporučovali ani jsme neříkali, že by se biopaliva měla pěstovat všude. Plodiny na biopaliva lze pěstovat tam, kde je jasná možnost nadprodukce. V zemích, které nejsou soběstačné, je pochopitelně nebezpečné pěstovat plodiny na biopaliva a naprosto se to nedoporučuje. Řešení proto není tak jednoduché.
Chtěl bych také říci jinou věc, kterou opravdu nechápu. Poslouchám poslance Evropského parlamentu, kteří, jak si myslím, stále věří v efektivnost, čest, hodnoty Evropy a také cítí určitou hrdost na to, že jsou Evropané. Neustále je slyším se ospravedlňovat a omlouvat. To vše prý byla v podstatě chyba Evropy. S tím nesouhlasím. Někdo řekl, že Evropa nemá ráda rozvojové země nebo jim nepomáhá.
Evropa dnes představuje 56 % světové pomoci. Pokud jde o potravinovou pomoc, Evropa financuje výrobky na místních trzích a nevyváží do rozvojových zemí zemědělské přebytky. Musíme také přestat vykládat nesmysly o politické odpovědnosti Evropy. Já osobně jsem dost hrdý na to, co Evropa za posledních 50 let udělala, zejména pro rozvojové země, a když to nikdo neřekne, myslím, že to nakonec musím říci já.
Biopaliva: této otázce jsem se již věnoval. Pokud jde o Světovou obchodní organizace, je jasné, že se musí reformovat a že s ní musíme počítat dál. Kdyby však neexistovala, kde bychom byli? Co by bylo s chudobou ve světě? Světová obchodní organizace je první světovou organizací, která se snaží vnést do obchodních styků nějaké etické zásady. Chci to připomenout, protože je přece jen příliš snadné vylít s vaničkou i dítě. Jde o ideologický předsudek, se kterým bych rád skoncoval. Musíme se chovat rozumně.
Geneticky modifikované plodiny: tady pochopitelně mluvím osobně, protože na jednostranný pohled na tuto otázku je nahlíženo velmi nelibě. Osobně nepatřím mezi ty, kdo si myslí, že tato otázka je již vyřešená. A říci jen tak, že geneticky upravené plodiny jsou špatné, znamená ideologický předsudek. Je to forma scientismu, forma improvizovaného scientismu. Věřím, že není nic špatného na tom, když se bude pokračovat ve výzkumech, abychom se pokusili zajistit potravinovou soběstačnost, zejména v chudých zemích. Je to intelektuálně racionální. Dělat opak intelektuálně racionální není, nesvědčí to o nepředpojatosti. Myslím, že i to je důležité říci.
Nebudu se, pane Hutchinsone, vracet k tomu, jak ustavičně opakujete totéž o dohodách o hospodářském partnerství, protože k vám chovám velký obdiv a velkou úctu. Chcete, abych vám řekl, že souhlasím s dohodami o hospodářském partnerství pro vytvoření regionálních trhů, a to proto, že se domnívám, že pro řešení otázky zajištění potravin jsou dohody o hospodářském partnerství pravděpodobně součástí řešení, neboť když nebudete mít hospodářsky integrované regionální trhy, nedáte rozvojovým zemím možnost využívat výhod globalizace? To je má odpověď. Nesouhlasíme spolu, vlastně si myslím, že nikdy spolu v tomto bodě souhlasit nebudeme, ale přesto věřím, že je důležité, abych vám svůj postoj připomněl.
Slyšel jsem zde hovořit o kapitalistickém barbarství. Popravdě řečeno, nevím, co to je. Kapitalismus je podle mého hospodářský mechanismus, který, dokud se neprokáže opak, přinesl více pozitivního než kterýkoli jiný systém. Pochopitelně, jak jsem již mnohokrát řekl, nejsem do kapitalismu zamilovaný. Kapitalismus není předmětem mé náklonnosti, je to prostě prostředek.
Ostatně často rád rozlišuji mezi kapitalismem a liberalismem. Mí socialističtí přátelé to často směšují, ale není to zcela totéž. Musím to přesto říci. Budiž, kapitalismus je prostředek, nic víc. Souhlasím s tím, že tržní hospodářství a kapitalismus nemohou nikdy být poctivé, pokud nebude existovat vláda, která vytvoří pravidla, vynutí si jejich dodržování a bude správně a spravedlivě rozdělovat vytvořené bohatství, nezůstávejme však prosím u ideologického zjednodušování, protože pak tuto krizi nevyřešíme. Myslím, že je nutné to říci.
To jsem chtěl ve stručnosti k tématu sdělit. Téma není uzavřené. Na obou stranách sněmovny jsem slyšel platné a důležité poznámky. Jak řekl pan ministr, musíme v diskusi pokračovat, ale v bezprostřední blízkosti před námi stojí jedna naléhavá otázka. Tou je pomoci Světovému potravinovému programu získat prostředky k zabránění bezprostřední potravinové katastrofě. Druhou prioritou, ve střednědobé perspektivě, je masivní pomoc rozvojovým zemím, které nejsou soběstačné, aby svou produkci zvýšily. Chtěl bych však říci, když slyším všechny ty, co by chtěli zavádět zákony a pravidla, že bych rád věděl, zda je opravdu nutné tržní hospodářství řídit.
Musím však připomenout, že naše zemědělství je jedno z mála hospodářských odvětví, které bylo předmětem mnoha nařízení a řekl bych dokonce improvizovaného systému řízeného hospodářství. Řízené hospodářství, když není improvizované, může přinést výsledky, ale improvizované hospodářství ve stylu stop and go je poněkud nebezpečné. Pokud účinky této politiky v zemědělském odvětví nebyly zcela přesvědčivé, pak je možné se ptát, zda, jak bylo před chvílí řečeno, to není proto, že tu bylo příliš mnoho improvizovaného řízeného hospodářství namísto přirozené globalizace.
Nejsem zastánce globalizace, jen říkám, že existuje, nemůžeme ji omezit. Takže pravidla je možné nastavit, prostřednictvím Světové obchodní organizace, prostřednictvím Spojených národů, prostřednictvím celé řady mezinárodních orgánů, to ano, ale říci, že bychom mohli ze dne na den na všechno vydat zákony, a vyřešit tak všechny případy zneužití systému pomocí pravidel, jež nemáte právo stanovovat, to nevím, jak by se dalo udělat.
Já si také přeji být pragmatik. Takže nasadíme všechny páky, a už jsme to i udělali, na zvýšení produktivity v rozvojových zemích; to se mi zdá jako jediné opravdové řešení boje proti tomuto jevu a připouštím, že jsem vůči němu byl nejprve kritický. Chtěl jsem skutečně zvýšit uvědomění, protože když se nic neudělá, dojde k humanitární katastrofě, k potravinovému tsunami s konflikty a skutečně nezvladatelnými situacemi.
Děkuji vám za tuto rozpravu. Myslím, že k tomuto tématu se ještě vrátíme. Byla nesmírně přínosná a zajímavá. Já si z ní beru nejlepší argumenty na obou stranách, které se pokusím využít při hájení této věci, jež je nakonec stále věcí společnou.
(Potlesk)
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Hlasování se bude konat během květnového zasedání ve Štrasburku.
Písemná prohlášení (Článek 142)
písemně. - (PL) Má země, Polsko, které zastupuji zde na fóru Evropského parlamentu, by mohla být větším producentem zemědělských produktů, a to zdravějších než jsou výrobky nyní produkované na Západě. Kvůli chybám, kterých se naši vyjednavači dopustili při našem vstupu do EU, jsme byli kvůli povinným limitům nuceni přijmout významná omezení polské zemědělské výroby. Tato politika umělého omezení potravinářské produkce má nyní drastické důsledky pro celou Evropu. Nejbolestnější důsledky zvýšení cen potravin a hyperinflace cen energií pociťují důchodci. Oblast bídy v Evropě se děsivě zvětšuje a postihuje stále větší množství lidí, zejména rodin s malými dětmi, které mají v současnosti problém přežít z jednoho měsíce na druhý.
V nových členských státech včetně Polska je mnoho pozemků, které nebyly nikdy obhospodařovány. S jejich využitím by průmysl mohl například začít vyrábět biopaliva, která mají významný dopad na současný nárůst cen potravin. Vyžaduje to však radikální změnu přístupu úředníků Evropské komise k problému a rovněž přijetí okamžitých kroků k využití výrobního potenciálu nových členských zemí.
Ilda Figueiredo  
písemně. - (PT) Příčiny zvýšení cen potravin v Evropské unii a v rozvojových zemích se liší, ale nemůžeme ignorovat příspěvek společné zemědělské politiky a zemědělství, které se obrátilo k výrobě biopaliv.
Na tento problém poukázalo několik subjektů. Například vědecký výbor Evropské agentury pro životní prostředí prohlásil, že se domnívá, že by EU mohla odložit svůj cíl 10 % používání biopaliv v roce 2020. Dokonce i ředitel Světové banky hovořil o zemích, které čelí nedostatku potravin, a vyzval výrobce surovin pro biopaliva, aby jejich pěstování dočasně přerušili. Samotná Organizace pro výživu a zemědělství vydala varování ohledně nepokojů vyvolaných nedostatkem potravin. V důsledku nedostatku potravin došlo v mnoha afrických a asijských zemích k demonstracím a závažnému sociálnímu napětí. Zvláštní zpravodaj OSN pro právo na potraviny Jean Ziegler řekl, že masová výroba biopaliv je kvůli svému dopadu na celosvětové ceny potravin zločinem proti lidskosti.
Je proto o to více zarážející, že Evropská komise potvrdila, že bude trvat na cíli 10 % paliv používaných v silniční dopravě, vyrobených z biomasy nebo rostlinných olejů.
Silvia-Adriana Ţicău  
písemně. - (RO) Podle Eurostatu se v roce 2007 reálné ceny zemědělských produktů v Unii zvýšily o 5 % ve srovnání s rokem 2006 a největší nárůst o 15,8 % byl zaznamenán v Rumunsku.
V Evropě vzrostly ceny mléka a drůbeže o 7,8 % a největší nárůst cen zemědělských výrobků byl zaznamenán u obilovin (45,4 %) a pícnin (11,5 %). I v tomto případě zaznamenalo největší nárůst (29,2 %) Rumunsko.
V loňském roce vzrostly v Evropě výrobní ceny zemědělských výrobků o 4,6 %, zatímco výrobní náklady se zvýšily o 5,3 % a úroveň dotací poklesla o 3,1 %. V nových členských zemích se dramaticky zvýšily náklady zemědělských výrobců, ale dotace jsou velmi nízké. Největší pokles příjmů na farmáře byl zaznamenán v Bulharsku (- 18,6 %) a v Rumunsku (- 16,1 %). Kvůli nízké hodnotě, nevyplácení zemědělských dotací a obtížnému přístupu k zemědělským půjčkám je nemožné zavést zemědělské technologie a hektarové výnosy jsou velmi nízké.
Konkurence při používání zemědělské půdy také přispívá k navýšení cen potravinových výrobků a plocha určená k biopalivovým plodinám se v roce 2007 zvýšila o 13,6 % ve srovnání s rokem 2006 a o 31,5 % ve srovnání s obdobím 2002-2006.
Iuliu Winkler  
písemně. - (RO) Nejnovější vývoj na světových trzích se zemědělskými výrobky vedl k situaci, na kterou bylo připraveno jen několik málo vlád. Kvůli dramatickému nárůstu cen, zejména u základních obilovin, hrozí hlad milionům lidí.
Na tuto novou skutečnost by měly vlády a evropské instituce reagovat.
Tato nová úroveň zemědělských cen představuje nové možnosti pro výrobce včetně výrobců v nových členských státech EU. V Rumunsku žije 40 % obyvatel ve venkovském prostředí, mnoho z nich jsou zemědělští výrobci.
Nové skutečnosti na trzích se zemědělskými výrobky pro ně představují šanci, jak zlepšit své hospodářské výsledky a implicitně zvýšit svou životní úroveň.
Zemědělství bohužel reaguje na změny cen na světových trzích velice pomalu. Malí výrobci bojují s obtížnou byrokracií a při vyjednávání nákupních smluv jsou ve srovnání s velkými prodejními řetězci s dominantním postavením na trhu znevýhodněni.
EU by měla malé zemědělské výrobce podporovat, aby mohli těžit z vyšších příjmů ze své práce. Měl by být usnadněn přístup malých zemědělských výrobců na trhy a celosvětoví prodejci by měli být podřízeni průhledným pravidlům, která by měla zabránit protikonkurenčním politikám.
