Justering av protokoll
Ordföranden
Ärade kolleger, jag önskar er alla och envar en god jul och ett gott nytt år.
Protokollet från det förra sammanträdet har delats ut.
Det verkar inte finnas några synpunkter.
(Protokollet justerades.)

Posselt
Herr ordförande! Jag begärde ordet från början för att yttra mig om protokollet. Jag ville bara säga att på sidan 26 i protokollet är det noterat att jag i går omröstningen om brådskande frågor gjorde Cot uppmärksam på att de gemensamma resolutionerna visserligen förelåg på alla språk, men inte originaltexterna. På detta svarade Cot att det var ett undantag, det hade varit problem med översättningen. Jag frågade sedan åter en gång där man lämnar ut texterna, och där sade man mig uttryckligen att det för framtiden planeras nya bestämmelser om att originaltexterna för de gemensamma resolutionerna inte längre skall översättas och lämnas ut. Det måste jag protestera mot, fastän jag annars förespråkar sparåtgärder, ty det finns alltid en möjlighet att gemensamma resolutioner kan komma att avslås här, vilket redan ofta har hänt, och att i det fallet originaltexterna framläggs för omröstning. Alltså måste vi insistera på att originaltexterna översätts och lämnas ut i tid.

Ordföranden
Herr Rosselt, jag antecknar er anmärkning och skall be att denna fråga undersöks igen .

Omröstning
Fabra Valles
Herr ordförande! I går kväll talade vi om att Müllers betänkande är ett mycket bra betänkande, men jag måste också understryka att revisionsrättens yttrande, som det behandlar, skulle vara värd att publiceras i de Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Följaktligen skulle min interpellation förvandlas till en punkt nummer 7 och lyda, jag läser på franska:
"begär av revisionsrätten att tillse att dess yttrande 1/8117 offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, och senast två månader efter att Amsterdamfördragets trädit i kraft lägga fram en särskild rapport om genomförandet av utgifterna under GUSP" .
(ES) Och jag, herr ordförande, skulle vilja be er att ni vänder er till ordföranden för budgetkontrollutskottet så att hon skulle kunna ge oss det bifall som betänkandets föredragande, Müller, skulle ge oss om hon vore här.

Theato
Herr ordförande! Av debatten i går framgick det att det är önskvärt att yttrandet offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Detta ändrar egentligen inte på texten. Det är här fråga om ett tillägg till punkt 7, vilken - enligt vad jag har erfarit - också finns i andemeningen i föredragandens betänkande. Jag har också talat med andra ledamöter i budgetutskottet om det. Detta tillägg, som här framlagts via ett muntligt förslag av Fabra Vallés, skapar inga svårigheter, det stöter inte på motstånd. Jag skulle alltså rekommendera att vi godkänner detta muntliga förslag.

Aelvoet
Müller har bett mig meddela att hon helt går med på det muntliga ändringsförslaget.

Ordföranden
Finns det någon invändning från parlamentet mot att jag låter Vallés muntliga ändringsförslag gå till omröstning? Jag ser inte någon, således kan jag låta det gå till omröstning tillsammans med hela resolutionsförslaget, beträffande vilket vi inte har några ändringsförslag.
(Parlamenet godkände förslaget.)

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Ett muntligt ändringsförslag har lagts fram. Ni undrar om det finns invändningar. Det finns det inte. Jag tror dock att det vore mer korrekt att först rösta om detta muntliga ändringsförslag, innan vi röstar om betänkandet i dess helhet.
Jag är personligen positiv till detta muntliga ändringsförslag, men jag är mer än betänklig till betänkandet i dess helhet. Jag vill därför uppmana er att som brukligt är låta oss gå till omröstning om betänkandet i dess helhet, och samma sak när det gäller det muntliga ändringsförslaget. Även om det är årets sista sammanträdesdag!

Ordföranden
Herr Faubre-Aubrespy, jag försöker underlätta parlamentets arbete något och försöker också att inte envisas med att hålla mig till formalia när jag ser att allmänt samtycke föreligger. Jag har dock ingen invändning mot att, om ni så vill, genomföra ännu en omröstning så att vi skall kunna konstatera detta. Ty omröstningen med det muntliga ändringsförslagetgjorde som det gjorts många gånger förr. Jag såg att parlamentet i sin helhet var överens, det fanns inga invändningar. Jag ber att vi röstar om ändringsförslaget.
(Parlamentet godkände förslaget.)

Titley
Jag stöder kommissionens meddelande om benchmarking och min kollega Murphys arbete med det.
Genom att göra identifierandet och åtgärdandet av ineffektiva tillvägagångssätt i sitt arbete till en central del av sitt arbete kan företag ta kontroll över förbättringen av sin konkurrenskraft.
Kommissionens tanke på att tillsätta en högnivågrupp för rådgivning med avseende härpå är därför välkommen, även om det är rätt att begära att små företag också tas med, vid sidan av stora företag, fackföreningar och konsumenter.
Det gläder mig att Murphy påpekar hur benchmarking kan användas för att identifiera vad som fungerar bra inom vissa sektorer, där vi i EU överträffar amerikanska och japanska konkurrenter vad gäller att tillföra värde till sådana produkter som livsmedel, drycker och möbler.
I dagens värld kan många länder producera varor eller tjänster billigare än vad vi gör i Europa. Men vi kan ändå generera välstånd och skapa arbetstillfällen, om vi hela tiden går in för att förbättra de sätt vi arbetar på och kvaliteten på vad vi kan göra. Benchmarking kan hjälpa oss att hålla försprånget till konkurrenterna. Jag hoppas att kommissionen kommer att hjälpa industrin att inrikta sig på olika sätt att göra detta än effektivare på, genom sin högnivågrupp.
Betänkande: Müller (A4-0339/97)

Fabre-Aubrespry
Herr ordförande! Omständigheterna kring den omröstning vi nyss har genomfört ger mig anledning att ta till orda. Jag tackar er för att ni efterkom min begäran, men jag hade önskat att ni rent formellt hade låtit oss rösta för eller emot betänkandet.
Låt mig säga så här. Müllers betänkande behandlar en mycket viktig rapport från revisionsrätten om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det handlar om ett av unionens verksamhetsområden där utgifterna beslutas på mellanstatlig nivå. Utgifterna beslutas alltså i likhet med viktigare beslut på mellanstatlig nivå, samtidigt som man ofta åberopar gemenskapsbudgeten.
I rapporten anges för övrigt att i runda tal 75 % av utgifterna tas från gemenskapsbudgeten, varför vårt parlament naturligt nog drar den slutsatsen att det borde medverka inte endast i besluten, utan även i hela den process som kontrollerar utgifterna. Nyligen antogs - för övrigt under rättsligt klandervärda former - ett interinstitutionellt avtal, som faller inom ramen för Amsterdamfördraget och som syftar till att ändra villkoren för genomförandet av denna gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Vi har kritiserat genomförandet av detta interinstitutionella avtal.
På samma sätt kritiserar vi Müllers betänkande, eftersom dess utgångspunkt är långt mer ideologisk än ekonomisk. Revisionsrättens rapporter är ofta en källa till information, som hjälper oss att uppskatta i vilken utsträckning gemenskapsmedlen ibland används på ett alltför okontrollerat sätt, men ger allt som oftast inte som de borde upphov till kritik på det finansiella planet, eller till reformförslag på det finansiella planet, utan till anmärkningar av ideologisk art. Så är fallet med det föreliggande betänkandet. Det är skälet till att vi röstade emot, även om detta inte fick komma till uttryck på grund av de omständigheter under vilka ni genomförde omröstningen.

Lindqvist (ELDR), Sjöstedt (GUE/NGL), Schörling (V) och Sandbæk (I-EDN)
I betänkandet framfördes en rad institutionella synpunkter om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken såväl som synpunkter av mer generell institutionell karaktär som vi tar avstånd från. Det handlar till exempel om att systemet med växlande ordförandeskap var sjätte månad komplicerar och försvårar kontinuerligt genomförande och övervakningen av gemensamma åtgärder. Vi anser enhälligt att det måste och skall vara en rättighet för varje medlemsland i Europeiska unionen att inneha ordförandeposten på rotationsbasis, vilket är fallet i dag. Vi har ju alla hört om förslag om ettåriga EU-ordförandeskap bestående av ett stort, ett mellanstort och ett litet medlemsland. Det råder inget tvivel om att ett sådant förslag bryter med principen om att alla länder är lika kvalificerade att inneha ordförandeskapet. Bara för att man är ett stort land betyder det inte att man är mer kvalificerat att inneha ordförandeskapet. Vi anser därför också att GUSP fortsatt skall ha karaktären av ett mellanstatligt samarbete.
Vidare föreslås det att medlemsstaterna skall upprätta en GUSP-personalreserv för gemensamma åtgärder. För det första rimmar det illa med åtskilliga medlemsländers uttryckliga önskemål om att förbli neutrala och för det andra måste det vara upp till varje land om det önskar delta i en gemensam åtgärd, det finns ingen automatik förbunden med detta.

Willockx
GUSP, Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik, har fyra år efter det att Maastrichtfördraget trätt i kraft ännu inte kommit riktigt ur startgroparna.
Konkreta erfarenheter, som EU: förvaltning av staden Mostar, den europeiska valenheten för det palestinska valet och EU: s agerande i Bosnien-Hercegovina talar för sig själva. Vad det senare beträffar har Europaparlamentet inom ramen för den andra behandlingen av budgeten 1998 uttryckt sin oro över genomförandet av EU-finansieringen av åtgärder i samband med flyktingar som återvänder till Bosnien-Hercegovina.
Men det är inte bara Europaparlamentet som är bekymrat över genomförandet av GUSP. Revisionsrätten tvekar inte heller att i sitt yttrande göra ett bokslut över tre års erfarenheter av gemensamma åtgärder inom ramen för GUSP och peka på de svaga punkter och brister som fortfarande finns.
GUSP-problematikens kärna är konflikten mellan rådets exklusiva befogenhet att godkänna GUSP-åtgärder och Europaparlamentets befogenhet att frigöra de nödvändiga medlen till detta.
Redan 1994 påpekade jag som föredragande för betänkandet " Finansiering av GUSP" på det befintliga " spänningsfältet" mellan den innehållsliga befogenheten för GUSP, som vilar hos rådet, och budgetbefogenheten. Jag varnade då eftertryckligen för att ingen vinner på ett ihållande permanent käbbel mellan Europaparlamentet och rådet. EU-medborgare bryr sig inte om en ändlös diskussion om vem som har befogenhet för vilken del, utan vill ha ett EU som arbetar effektivt, som också tar sitt ansvar utåt genom en slagkraftig utrikespolitik.
Betyder detta att det inte har hänt något mellan 1994 och i dag? Har problemen med avseende på EU: förvaltning i Mostar, den europeiska valenheten för det palestinska valet och budgetförvaltningen vid ämbetet för den höge representanten för Bosnien-Hercegovina inte lett till ett enda resultat? Var då budgetutskottets otaliga diskussioner där utskottet ombads att på grundval av lövtunn och särdeles svagt underbyggd information ställa finansiella medel till förfogande för GUSP-åtgärder till ingen nytta? Svaret är enligt min mening nej.
Det internationella Amsterdamavtalet har inneburit en anmärkningsvärd framgång vad beträffar finansieringen av GUSP. Tydliga spelregler måste markera de respektive befogenheterna för budgetmyndighetens båda parter, råd och parlament, bättre och åstadkomma den nödvändiga växelverkan mellan de båda. Därigenom kan finansiella medel hädanefter frigöras på ett snabbare och effektivare sätt för GUSP: s reella behov.
Därmed är saken ändå inte avklarad. Revisionsrätten anger med rätta i sitt väl underbyggda yttrande ett antal punkter där GUSP uppvisar brister, i synnerhet:
brist på klarhet och öppenhet. För de utgifter för denna politik som betalas från EU-budgeten (= 90, 94 %) finns den nödvändiga informationen tillgänglig, däremot finns det fortfarande problem beträffande administrativa utgifter och medlemsstaternas bidrag. Vad det senare beträffar finns, bortsett från några åtgärder, bara knapphändig eller ingen information alls om de bidrag som utbetalas av medlemsstaterna eller andra givare.-Det faktum att ordförandeskapet för rådet växlar varje halvår stämmer inte överens med behovet av kontinuitet i administrationen av en gemensam åtgärd (konkret hänvisning till Mostar).-Det finns fortfarande brister i kommissionens administration av GUSP.-Brist på tydliga uppdelningskriterier varigenom överlappning allt för ofta uppträder mellan GUSP: s målsättningar och gemenskapens uppgifter på utvecklingssamarbetsområdet. Detta visar sig i en brist på sammanhang i administrationen av medlen vilket inte kommer klarheten i budgeten till godo.För att avhjälpa dessa brister måste det interinstitutionella avtalet möjligen preciseras närmare och kompletteras. På den punkten kan jag helt och hållet skriva under på slutsatserna i Müllerbetänkandet. Det enda som jag skulle vilja tillfoga här är att detta blott och bart kan lyckas via ett pragmatiskt tillvägagångssätt.
Med specifik fokusering på budgetbefogenheten betyder detta att Europaparlamentet inte får missbruka sin befogenhet för den finansiella aspekten av GUSP-åtgärderna.
Kommission, råd och parlament (såväl budgetutskottet som budgetkontrollutskottet) måste genom intensivt och konstruktivt samarbete utforma en slagkraftig GUSP.

Märkning av produkter med genmodifierad soja och majs
Ordföranden
Nästa punkt på dagordningen är gemensam debatt om följande sju muntliga frågor till kommissionen, avseende märkning av produkter med genmodifierad soja och majs:
B4-0908/97 av Breyer och Lannoye för V-gruppen, -B4-0909/97 av Florenz, Schleicher och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen, -B4-0910/97 av Roth-Behrendt för PSE-gruppen, -B4-0912/97 av Pasty och Azzolini för UPE-gruppen, -B4-0913/97 av Eisma för ELDR-gruppen, -B4-1003/97 av Papayannakis och González Alvarez för GUE/NGL-gruppen, -B4-1006/97 av Souchet och Nicholson för I-EDN-gruppen.
Berthu
Herr ordförande! Jag vill påminna om arbetsordningen vad beträffar debatten om märkning av genetiskt modifierade produkter.
Jag stöder mig på artikel 37 i arbetsordningen, som gäller uttalanden och muntliga frågor och som föreskriver att ett utskott eller en politisk grupp om minst 29 ledamöter får lägga fram ett resolutionsförslag.
I förra veckan lade mina kolleger Edouard Desplaces och Dominique Souchet i utsatt tid och i enlighet med arbetsordningen fram ett resolutionsförslag, och plötsligt beslutade ordförandekonferensen att det varken blir resolution eller omröstning.
Vi anser detta beslut vara helt i strid med arbetsordningen och beklagar det så mycket mer som det är andra gången denna vecka detta inträffar. Vi fick inte heller rösta om kommissionens uttalande om galna ko-sjukan, ett uttalande som vi var mycket kritiska mot. Detta är ett symtom på en mycket oroväckande åkomma.
Europaparlamentet begär ständigt ökade befogenheter, men vågar inte rösta om resolutioner så fort det anar att detta skulle kunna förarga kommissionen. Vad min grupp beträffar vill den klart och tydligt få uttrycka sitt missnöje med senareläggningen av förbudet mot riskprodukter och med politiken inom området genetiskt modifierade organismer. I enlighet med arbetsförordningen, herr ordförande, begär vi en omröstning om det resolutionsförslag som vi enligt reglerna har lagt fram.
(Applåder)

Ordföranden
Herr Berthu, jag tror att vi nyss hade en diskussion om denna fråga. Ordförandekonferensen kom fram till detta beslut, såsom ni själv sade. Er grupp representeras i denna konferens och ni kunde naturligtvis, oavsett konferensens position, vilken av vad man sagt oss var enhällig, lägga fram ett resolutionsförslag utan att bindas av ordförandekonferensen.

Berthu
Herr ordförande! Ordförandekonferensens beslut var inte enhälligt.
Själv företrädde jag min grupp och motsatte mig med bestämdhet beslutet. Jag anser att ordförandekonferensen inte hade rätt att fatta detta beslut, eftersom det strider mot arbetsordningen.

Ordföranden
Herr Berthu, jag är, som ni förstår, inte här för att svara för ordförandekonferensens räkning. Här finns ordförande för de politiska grupperna vilka skulle kunna be om ordet. Så vitt jag vet har denna diskussion redan förts.

Breyer
Herr ordförande! De grönas grupp i Europaparlamentet har tagit detta initiativ, eftersom novel food -förordningen har varit i kraft sedan 15 maj, kommissionen i flera månader uppehållit oss med påståendet att det också skulle finnas bestämmelser för genmodifierad majs och soja, men vad som händer är... ingenting! När skall ni upphöra med er fördröjningstaktik gentemot konsumenterna och parlamentet? Hur länge skall ni fortsätta att låta konsumenterna sväva i ovisshet? När skall kommissionen och ständiga livsmedelskommittén äntligen besluta sig för en helt klar märkning av majs och soja?
Fru Cresson, jag ser att ni är här. Annars betonar man alltid de senaste framstegen på genteknologins område. Varför föreslår man inte DNA-analys, som är modern? Varför kommer denna gång kommissionen och föreslår proteinanalys, som är mycket föråldrad? Stämmer ryktet, att man till och med endast planerar en frivillig överenskommelse för industrin? Vad händer med barnmaten? Kommer man att ansluta sig till vetenskapliga livsmedelskommitténs yttrande och utesluta nya livsmedel för spädbarn, även där det handlar om majs och soja? Varför gör inte kommissionen så att producenterna får framlägga sina analysmetoder? Varför slösar man här med miljoner i skattepengar och betalar analysmetoderna med offentliga medel? Varför kommer ni inte med något förslag till slut? När kommer förslaget om tillsatsämnena, aromerna och enzymerna? När skall ni sluta med hemlighetsmakeriet? När kan konsumenterna och även vi räkna med att det finns ett sammanhängande förslag om märkning av genmodifierade majs- och sojaprodukter, så som vi alla och även konsumenterna vill ha det?

Schleicher
Herr ordförande, ärade kolleger! Vi har satt upp detnna fråga på föredragningslistan, eftersom vi ville vara säkra på att sakerna går framåt. Nu har kommissionen den 3 december lagt fram ett utkast, alltså efter det att vi redan hade satt i gång det. Jag har tittat på förordningens motivering, som kommer att godkännas utan parlamentet, eftersom den gemensamma livsmedelskommittén är ansvarig för den. Jag var förvånad. Vi har nu diskuterat med kommissionen i nästan ett halvår. Kommissionen har hela tiden sagt att det inte är nödvändigt att fastlägga några bestämmelser här. Nu har den i sin motivering i punkterna 8, 9 och 20 just kommit med den motivering, som vi alltid har anfört. Jag förstår det inte helt och hållet. Jag är tacksam över att kommissionen nu har hittat en väg, men varför de så länge har hållit stånd mot det som parlamentet sagt, det måste kommissionen förklara för mig.
Vi stödjer naturligtvis den av Europeiska kommissionen planerade kontrollen av DNA, visserligen med det tillägget - Breyer har också påpekat detta - att man för denna kontroll även samtidigt fastlägger vilken analysmetod som skall tillämpas. Endast i så fall är ett sådant förslag tillämpbart och säkerställer att det ges sakkunnig information.
Efter det att den ständiga livsmedelskommittén inom Europeiska kommissionen med deltagande av medlemsländerna i går befattade sig mycket intensivt med förslaget, ser det ut som om ett beslut skall kunna tas i januari av kommissionen och rådet. Därigenom är då förutsättningar skapade för att bestämmelserna i förordningen av den 19 september 1997, som trädde i kraft redan den 1 november 1997, men vars tillämpning sedan måste uppskjutas till den 1 februari 1998, åtminstone vid denna tidpunkt skall kunna tillämpas och genomföras av medlemsländerna, åtminstone för märkning av genmodifierade sojabönor och genmodifierad majs. Vi välkomnar allt detta, men vi frågar, varför först nu?
Men jag har ytterligare några frågor till kommissionen. Jag vore till att börja med tacksam om kommissionären kunde meddela och förklara för oss resultaten av gårdagens sammanträde i livsmedelskommittén.
Dessutom en andra fråga: Årets skörd av soja och majs i USA har avslutats. Men man kan anta, att genmodifierade produkter redan är på väg till Europa eller till och med redan finns i Europa. Hur bedömer kommissionen risken för att i synnerhet genmodifierad majs och genmodifierad soja, uppblandat med traditionella produkter, exporteras till Europa, utan att det nödvändiga tillståndet föreligger för ett utsläppande på marknaden i länderna inom Europeiska unionen enligt del C i direktivet av 1990?
Hur många ansökningar om tillstånd för utsläppande på marknaden har kommissionen för närvarande? Vad vill kommissionen göra för att säkerställa att man på utsatt tid skall kunna besluta om alla för närvarande anhängiga ansökningar om tillstånd för utsläppande på marknaden? Har kommissionen en överblick över vilken omfattning leveranserna har av nämnda organismer från USA och Kanada? Hur bedömer kommissionen risken för handelskonflikter med de nordamerikanska handelspartnerna, om produkterna inte får släppas ut i Europeiska unionen på grund av att det saknas tillstånd för GMO-delen?
Jag är medveten om, fru kommissionär, att ni i dag antagligen inte i detalj kan besvara alla frågor. Men jag vill gärna skicka med frågorna, och vore tacksam om vi kunde få ett svar på dem till början av januari.

Graenitz
Herr ordförande, fru kommissionär! Vi har i dag ställt dessa muntliga frågor till er, eftersom vi anser att det är nödvändigt att uttömmande och i god tid informera parlamentet just i samband med genmodifierade livsmedel, och detta vid en tidigare tidpunkt än det annars vanligen sker. Om ni inte kan låta förordningen träda i kraft den 1 november, eftersom de nödvändiga direktiven för genomförandet inte existerar, utan är tvungna att skjuta upp den till februari, så är detta enligt min åsikt till nackdel för de europeiska konsumenterna, men även för den europeiska industrin. Just när det gäller livsmedel, som skall släppas ut på den inre marknaden, bör man planera enhetliga föreskrifter, och planera hur man skall märka dem, och det skall ske innan dessa livsmedel tillverkas. Det är nödvändigt för industrin och för konsumentskyddet. Det är svårt att förstå att det tar så lång tid, fastän ju novel food -förordningen färdigställdes redan för ett år sedan i förlikningsutskottet, fastän den trädde i kraft i maj och fastän det sedan dess egentligen varit klart att man måste finna övergångsbestämmelser för majs och soja.
Man kan också fråga sig om man inte redan nu, innan en ny överenskommelse träder i kraft mellan institutionerna, vilket vi kan vänta oss i början av sommaren nästa år, just på de mycket ömtåliga områdena skall ta möjligheten i övervägande att informera parlamentet tidigare och i god tid, så att parlamentet inte på omvägar måste skaffa de utkast, vilka diskuteras i ständiga livsmedelskommittén i kommissionen.
Det som jag från er - just därför att ni är ansvariga för området vetenskap och det gemensamma forskningscentret - gärna skulle vilja veta, är: Hur långt har arbetet fortskridit på att utveckla en i hela unionen tillämpbar analys för att påvisa genteknisk modifiering av DNA, och i vilken utsträckning är det gemensamma forskningscentret här inkopplat, som ju för en rad produkter även inom livsmedelssektorn redan har utvecklat analysmetoder med hjälp av ringtester, så att det finns en enhetlighet inom unionen, och så att man här inte lämnar dörren öppen åt slumpen? Jag tror inte heller att vi enbart skall överlämna detta avgörande åt industrin.
I detta sammanhang vill jag ställa ännu en fråga till er, fru kommissionär: Är det inte klokare att i stället för att fastlägga bestämmelser, enligt vilka det på en produkt kan stå " kan innehålla genmodifierade delar" , fastställa ett tröskelvärde och endast över detta tröskelvärde föreskriva märkningen " genmodifierat livsmedel" eller " icke genmodifierat livsmedel" ? Vi hade i Österrike ett fall, som uppstod på grund av föroreningar. Just när det gäller soja och majs som transporteras i järnvägsvagnar kan mycket lätt en förorening ske, och även om det bara är fråga om 1 % så är det bättre att säga, att det finns ett tröskelvärde, än att göra konsumenterna ängsliga med märkningen " kan innehålla" .
Jag tror, fru kommissionär, att det är nödvändigt att besvara alla dessa frågor mycket snabbt, om vi verkligen vill att bestämmelserna i februari skall kunna antas av alla medlemsstater, och sedan kunna genomföras av industrin. Det är hög tid att nu lägga fram ett lämpligt utkast, som innehåller allt som konsumenten måste veta och som industrin behöver för tillverkning och märkning av sina produkter.

Santini
Herr ordförande! Jag ber att få instämma i mina kollegers klagomål över förseningen när det gäller ett ämne som är så känsligt som detta, som berör inte bara producenterna, forskningen och konsumenterna utan också våra etiska föreställningar, åtminstone sedan Europaparlamentet börjat göra anspråk på att få agera domare även i frågor som är så här känsliga och som hänger intimt samman med de europeiska medborgarnas hälsa.
Jag måste tyvärr säga att även när denna förordning har blivit antagen kommer den i ärlighetens namn inte att väcka någon större entusiasm, att döma av den oro som sprids bland de europeiska medborgarna, en oro för att även om man skulle anta de regler om märkning som angetts av kommissionen, framför allt när det gäller produkter som framställts av transgen majs och soja, så kommer vi bara att ha reglerat 30-40 procent av de produkter som faktiskt innehåller genmodifierad majs eller soja, och resten kommer följaktligen inte att vara vare sig kontrollerade eller märkta.
Enligt förslaget till regler från kommissionen kommer det i själva verket att bli obligatoriskt att som produkter framställda av genmodifierad majs eller soja enbart märka de produkter som innehåller proteiner som kontrollerats med de nuvarande analysmetoderna. Många, även bland forskarna, hyser tvivel om dessa metoders pålitlighet och deras lämplighet i jämförelse med de nya tillverkningsmetoder som producenterna i sin tur inför.
Det finns också en annan aspekt på frågan: förslaget till förordning utesluter alla livsmedelstillsatser, kryddor och extrakt och vi vet alla att ämnen som framställts ur soja, även genmodifierad sådan, förekommer i livsmedel, i choklad, i margarin. Men låt oss inte glömma att även inom läkemedelsindustrin anges soja som ett verksamt medel mot kolesterol, århundradets sjukdom, och ni kan föreställa er vilka skador för hälsan, snarare än förbättringar, det skulle innebära om sojalecitinet inte uppfyller kraven.
Vi vill också påminna om att de europeiska medborgarna hyser stora förväntningar i den här frågan. Av konsumenterna har 90 procent i en nyligen genomförd undersökning uttryckt stark oro, men även stora förväntningar, inför vad kommissionen kan tänkas föreslå.
Låt mig därför upprepa de båda frågor som ingår i dokumentet från min grupp, Union för Europa. Kan kommissionen tala om för oss varför man ännu inte har meddelat vilka regler som skall gälla? Och hur skall man, slutligen, på ett bättre sätt kunna tillgodose medborgarnas rätt till information?
Om vi lägger ihop dessa frågor med andra som finns inom livsmedelssektorn - låt mig än en gång nämna BSE, förutom de nya frågorna kring jungfruoljan - och hur jungfrulig den är vet ingen längre! - och slutligen tillsatserna inom vintillverkningen etc, så kan man konstatera att nästa jullunch riskerar att bli snarare ett orosmoment än en källa till glädje. God jul!

Eisma
Herr ordförande! Skulle ni kunna fråga kommissionären om hon lyssnar när vi talar, kommunikationen blir angenämare då. Det är inte bara konsumenten och industrin som hela tiden blir förvirrade av bruket av genetiskt modifierade organismer i livsmedel. Även Europaparlamentet, vi alla här, måste regelbundet be om förtydliganden. Det är anledningen till förmiddagens debatt.
Det blir för mig allt tydligare att kommissionen inte riktigt vet vilken politik den skall följa på det här området. Den gör förordningar med tidsplaner som inte bara industrin har stora svårigheter med, utan som den själv egentligen står rådlös inför. Förmiddagens viktigaste fråga är då också varför kommissionen inte har kommit tidigare med de genomförandebestämmelser för vilka det först nu ligger ett preliminärt förslag. Men för industrin har nu en tämligen ineffektiv situation uppstått med många osäkerhetsfaktorer. Ännu väsentligare är att konsumenten i samband med inköp av produkter fortfarande inte kan vara säker på om genetiskt modifierade ingredienser har använts. För min grupp har därför och därigenom en oacceptabel situation uppstått. Märkning är av mycket stor vikt. Vi tror på ett fritt val för konsumenten så länge denne blir tillräckligt informerad via denna märkning. Konsumenten måste själv kunna besluta om att äta genetiskt modifierade livsmedel eller inte. För kommissionen är uppgiften att tillse att information på märkningen blir obligatorisk och att det via en pålitlig metod kan fastställas om en produkt innehåller genetiskt modifierade organismer. Just i samband med vilken metod som skall väljas har det nu uppstått stor förvirring.
På ett tidigare stadium verkade det som om en majoritet av medlemsstaterna och kommissionen själv hade bestämt sig för den så kallade äggvitemetoden, men i det senast förslaget har kommissionen plötsligt bestämt sig för DNA-metoden. Ständiga livsmedelskommittén, som samlades i går, blev också mycket förvånad efter vad jag har hört. Det verkar fortfarande som om det senaste förslaget till förordning är för otydligt för näringslivet för att kunna gå över till en genomtänkt märkning. Jag skulle därför gärna vilja få förklarat av kommissionen varför den beslutat sig för detta, för denna nya metod, och när räknar kommissionen med att genomförandebestämmelserna kommer att träda i kraft? Eufemistiskt uttryckt, herr ordförande, det är nu mycket hög tid, och jag ber kommissionen än en gång: ta nu äntligen ert ansvar, ni har hittills visat prov på allvarliga, mycket allvarliga brister.

González Álvarez
Herr ordförande! Jag tror att i det här skedet i debatten och med tanke på inläggen från alla andra kolleger som uttryckt sin oro, och som inte är något annat än ett uttryck för medborgarnas oro, finns det inte så mycket mer att säga, och jag tror inte att jag skall använda den tid jag har till mitt förfogande. Vi hade också lagt fram en fråga som, i grund och botten, uttrycker samma sak som mina kamraters frågor, det vill säga; varför inte sätta dessa tillämpningsföreskrifter i verket, varför inte ha analyser som är likvärdiga och godkända i hela Europa, varför inte ha en korrekt märkning som ger konsumenterna möjlighet att välja?
USA säger att den Europeiska unionen försvårar importen av genmanipulerade produkter och att EU sätter större värde på opinionens oro än på vetenskapliga rön. Vi tycker att den europeiska opinionens oro är logisk. Den har blivit känslig på grund av andra problem kring livsmedelssäkerhet. Men, dessutom, med anledning av det nya godkännandet av möjligheten att producera genmanipulerad majs i Frankrike, publicerades det i spansk press, och även i europeisk press tror jag, att denna majs skall innefatta tre gener: en som innehåller en giftig produkt som håller insekterna borta, en annan som innehåller en produkt som är resistent mot antibiotika, en annan som innehåller en produkt som är tolerant mot växtgift. Det är logiskt att den europeiska opinionen - och vilken annan opinion som helst - är oroad över vilken som helst av dessa produkters verkningar på hälsan. Därför är en korrekt märkning och en adekvat tillämpning av yttersta vikt.
Förmodligen, fru kommissionär, är den förändring som håller på att genomföras på DG XXIV för att garantera livsmedelssäkerheten ett steg i rätt riktning, i och med att man planerat för en enhet för riskanalys, vars huvudsakliga uppgift är att analysera de risker på människans hälsa som var och en av dessa produkter har. I vilket fall som helst, fru kommissionär, så tror jag att alla mina kollegor här uttrycker en berättigad oro från den europeiska opinionen, som inte vill riskera att konsumera sådana produkter som inte är säkra ur hälsosynpunkt.

Souchet
Herr ordförande! Såväl när det gäller genetiskt modifierade organismer som galna ko-sjukan, eller med andra ord medborgarnas livsmedelssäkerhet, har vår grupp vid två tillfällen begärt att Europaparlamentet tydligt skulle ta ställning genom att rösta om ett resolutionsförslag. Vid två tillfällen har detta förvägrats oss, i strid med arbetsordningen. Min kollega Berthu har just understrukit detta allvarliga missförhållande.
Det är därför ytterst märkligt att tidningen Le Mondes korrespondent Scotto i sitt referat av den 18 december utelämnar just de båda parlamentsinitiativen, som vad vi vet är de enda som uppmanar parlamentet att under innevarande sammanträdesperiod ta sitt ansvar i dessa båda viktiga frågor.
Vad beträffar genetiskt modifierade organismer är det svårt att inte notera att de beslut som fattats av kommissionen till stor del sammanfaller med de multinationella utsädesbolagens ekonomiska intressen. Det är svårt att inte se att det är under amerikanskt inflytande som ni har tillåtit saluföring av genetiskt modifierad soja och majs, utan att ens kräva att produkterna skall kunna spåras, såsom krävs för ett bra konsumentskydd. Nu har fruktkött från transgena sockerbetor saluförts i Nederländerna, fast denna saluföring var förbjuden. Fru kommissionär! Vem bär det rättsliga ansvaret för denna situation? Företaget Monsanto som har beordrat försöken, det nederländska sockerbolaget CSM eller kommissionen som utfärdade tillstånden?
Den 27 november gav den franska regeringen klartecken till odling av en transgen majsart som är resistent mot mottfjärilar och som har en extra gen som är resistent mot ett antibiotikum, ampicillin. Kouchner, som när han fortfarande var ledamot i vårt parlament själv var medförfattare till en resolution som krävde förbud mot genetiskt modifierade organismer, godkände likafullt, med stöd av miljöminister Voynet, denna typ av majs, i strid med uttryckliga rekommendationer från den franska kommittén för förebyggande åtgärder och säkerhet.
Vem kommer att bära ansvaret, fru kommissionär, om det under de kommande månaderna visar sig att den ampicillinresistenta genen har förmågan att överföras på bakterier i matsmältningskanalen? Den franska regeringen, företaget som ansökte om tillståndet, eller kommissionen som först gav sitt tillstånd? En sak är hur som helst säker, och det är att ni inte har följt försiktighetsprincipen.
Det framstår därför som nödvändigt att tillsätta en reflexionsgrupp i parlamentet, för att få igång en verklig demokratisk debatt om de eventuella riskerna för miljö och folkhälsa i samband med användningen av genetiskt modifierade organismer.
Jag har intrycket att man leker trollkarlens verkstad och samtidigt försöker tysta sitt samvete genom att lägga fram en falskt lugnande märkning för konsumenterna. Är inte det förhållande att debatten inte följdes av någon omröstning om resolutionen ett bevis på att vår institution försöker undfly sitt ansvar och lägga över det på tjänstemännen?

Credon
Herr ordförande, ärade parlamentsledamöter! Det är en stor glädje för mig att vara här ibland er i dag, för att få tillfälle att klargöra situationen rörande märkning av livsmedel som framställs av genetiskt modifierade sojabönor och genetiskt modifierad majs.
Detta är naturligtvis ett mycket komplicerat ämne och jag är inte säker på att jag kan leva upp till era förväntningar och besvara alla frågor, men låt oss ta detta sammanträde i akt för att försöka sammanfatta kommissionens ståndpunkt, eftersom ni - med all rätta - har ställt frågor till den i detta ärende.
Jag ska inte orda mer om ärendets historik, som ni känner lika väl som jag, utan direkt gå in på svaren på era frågor, som i vissa fall sammanfaller.
Först av allt en första serie frågor som handlar om den rättsliga situationen den 1 november 1997, vid ikraftträdandet av kommissionens förordning EG 1813/97 av den 19 september 1997. Förordning 1813/97 som trädde i kraft den 1 november fastställer ytterligare märkningsbestämmelser, som skall tillämpas på livsmedel och livsmedelsingredienser som framställs av genetiskt modifierad soja och majs. Denna förordning är direkt tillämplig i medlemsstaterna och det kan därför i det här fallet inte bli fråga om någon karenstid. Från och med den 1 november är aktörerna skyldiga att märka sina produkter, som inte är motsvarigheter, enligt artikel 2 i förordning EEC 1813/97.
När det gäller antagandet av detaljerade märkningsbestämmelser för dessa livsmedel eller livsmedelsingredienser, åtog sig kommissionen vid mötet i den ständiga livsmedelskommittén den 31 juli 1997 att så snart som möjligt lägga fram dessa, och påpekade även vid detta tillfälle att den skulle rådfråga vetenskapliga livsmedelskommittén, i syfte att inhämta ett yttrande om begreppet icke-motsvarighet som introducerades i förordningen.
Denna rådfrågning, liksom viljan till samråd med berörda intresseorganisationer och utvärderingen av olika möjliga strategier, ligger bakom förseningen, som visade sig nödvändig för att anta förslaget till förordning. Därför kan jag mycket väl förstå den otålighet vissa av er helt legitimt känner, men detta tillvägagångssätt har givetvis krävt en viss tid.
En annan serie frågor handlar om tolkningen av begreppet icke-motsvarighet och närmare bestämt de kriterier som valts ut för att avgöra om märkning av livsmedel som framställs av genetiskt modifierad soja och majs skall ske. Artikel 2 i förordning EG 1813/97, som går tillbaka på artikel 8 i förordning EG 258/97, gällande nya livsmedel och ny alivsmedelsingredienser, föreskriver att slutkonsumenten skall informeras om alla livsmedlens kännetecken och egenskaper, såsom sammansättning, näringsvärde och näringsfaktorer samt avsett bruk, som gör att ett livsmedel eller en livsmedelsingrediens inte längre motsvarar ett befintligt livsmedel eller en befintlig livsmedelsingrediens.
Livsmedel och livsmedelsingredienser som framställs av genetiskt modifierade sojabönor eller genetiskt modifierad majs, som inte motsvarar sina traditionella motsvarigheter, faller följaktligen under dessa märkningskrav. Nyckelbegreppet icke-motsvarighet har definierats som uppenbarandet av en vetenskapligt påvisbar skillnad som går utöver tillåtna naturliga variationer.
Jämsides härmed offentliggjorde kommissionen den 23 juli 1997 dessa allmänna riktlinjer i fråga om märkning av modern bioteknik, som förordar dels märkningskrav när en produkts GMO-ursprung, det vill säga ursprung som "genetiskt modifierad organism" , är vetenskapligt belagt och dels behovet av att utforma klara märkningsbestämmelser så att den officiella kontrollen kan ske på tillförlitlig, reproducerbar och användbar grund.
Med hänsyn till å ena sidan begreppet om icke-motsvarighet och å andra sidan det tillvägagångssätt som förordas genom kommissionens riktlinjer, visar det sig i detta skede att förekomsten av genetiskt modifierad DNA i livsmedel och livsmedelsingredienser är det kriterium som bäst motsvarar ovan nämnda krav.
Det är alltså mot den bakgrunden som kommissionen den 3 december godkände ett förslag till förordning som fastställer detaljerade märkningsbestämmelser, som skall tillämpas på livsmedel och livsmedelsingredienser som framställs av genetiskt modifierade sojabönor och genetiskt modifierad majs. Förslaget diskuterades i den ständiga livsmedelskommittén den 18 december och lades fram för omröstning i samma kommitté i mitten av januari. Jag måste tala om för er att det i den ständiga livsmedelskommittén, som alltså sammanträdde den 18 för ett åsiktsutbyte om kommissionens förslag, finns en majoritet av medlemsländer som är motståndare till detta förslag! De föredrar "proteinkriteriet" och upprättandet av en lista över produkter som skall märkas, utan att upprättandet av denna produktförteckning ännu har angivits närmare.
I förslaget till förordning föreslås att livsmedel och livsmedelsingredienser som framställs av genetiskt modifierade sojabönor eller genetiskt modifierad majs och som innehåller DNA som uppstått genom genmodifiering inte skall utgöra motsvarigheter enligt artikel 2a i förordning EEG 18/13/97 och därmed inte falla under märkningskravet. Detta gäller däremot inte sådana livsmedel som inte längre innehåller denna DNA, främst på grund av att den gradvis har förstörts i olika etapper av behandlingen, eftersom de skall anses motsvara sina traditionella motsvarigheter.
Eftersom det inte är vetenskapligt uteslutet att livsmedlens tillverkningsmetoder kan göra det möjligt att utplåna alla spår av DNA i livsmedlet, samtidigt som en viss mängd proteiner finns kvar, kompletterades DNA-metoden för att täcka denna möjlighet, som i dag är teoretisk.
I förslaget föreskrivs för övrigt en standardiserad formulering för märkning, utan möjliga alternativ, för att å ena sidan underlätta konsumentens val och information och å andra sidan undvika olika tolkningar inom Europeiska unionen angående eventuell motsvarighet, som skulle kunna ge upphov till nya svårigheter på den inre marknaden. Denna uppgift skall formuleras på följande sätt, jag citerar: "produkt av genetiskt modifierad soja" eller, jag citerar: "produkt av genetiskt modifierad majs" , beroende på vad som avses. Uppgiften skall stå i innehållsdeklarationen, inom parentes, omedelbart efter namnet på den berörda ingrediensen. Uppgiften kan även föras in, väl synlig, under innehållsdeklarationen, tryckt i bokstäver vars storlek minst skall motsvara den storlek som används för själva innehållsdeklarationen. När det gäller produkter som saknar innehållsdeklaration skall nödvändiga uppgifter tydligt stå angivna i produktens märkning.
Denna förordning skall tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av aktörernas rätt att i märkningen av sina produkter ta med frivilliga uppgifter som inte föreskrivs i denna förordning, på villkor att dessa är förenliga med bestämmelserna i direktiv 79/112 EEG, som fastställer att sådana uppgifter inte får vara missvisande för konsumenten. Detta gäller även uppgifter om frånvaron av livsmedel eller ingredienser som framställs av genetiskt modifierad soja eller majs, och uppgifter om förekomsten av sådana livsmedel eller ingredienser, i de fall då denna förekomst inte vetenskapligt kan påvisas, men då bevis kan anskaffas på annat sätt.
Blandningar av produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer och konventionella produkter är inte förbjudna enligt bestämmelserna. Rådets och Europaparlamentets förordning EEG 258/97 förutser för övrigt denna möjlighet, främst när det gäller blandade leveranser och slår fast att konsumentinformationen om eventuell förekomst av genetiskt modifierade organismer i livsmedel anses som tillräcklig för att uppfylla förordningens märkningskrav. Enligt samma synsätt föreskriver förslaget till förordning om märkning av livsmedel och livsmedelsingredienser som framställs av genetiskt modifierad soja och genetiskt modifierad majs möjligheten att på etiketten skriva, jag citerar "kan innehålla, när det gäller produkter i vilka förekomsten av substans framställd av genmodifierad soja/majs inte kan uteslutas, men inte heller påvisas" . Denna formulering är också i linje med kommissionens allmänna riktlinjer i fråga om märkning av modern bioteknik. Formuleringen gör det möjligt att undvika en uppdelning av produkter och kravet att behöva testa varje sändning av produkter som skulle kunna innehålla blandningar av olika halter, samtidigt som konsumenten också ges möjlighet att välja att köpa dessa produkter eller ej.
Som svar på den viktiga frågan om importen av genmodifierade produkter från Förenta staterna och Kanada är medlemsstaterna enligt bestämmelserna i artikel 43 i direktiv 90/220 skyldiga att tillse att nämnda direktiv följs, vilket innebär att de är ansvariga för kontrollen av produkter som innehåller genetiskt modifierade organismer och som släpps ut på Europeiska unionens marknad och för deras överensstämmelse med gällande bestämmelser och skall tillse att behöriga myndigheter på lämpligt sätt organiserar inspektioner och om så krävs andra kontrollåtgärder.
Vid sitt tjugoandra möte som ägde rum den 3 december uppmanade den behöriga kommittén i direktiv 90/220 EEG kommissionen att införa enhetliga kontroll- och inspektionsåtgärder. En ad hoc-grupp tillsattes, som skall se över det tekniska arbetet rörande inspektioner och kontrollåtgärder för genetiskt modifierade organismer. Den 16 december undersökte denna arbetsgrupp tillgängligheten och tillämpligheten för specifika tekniska metoder, som kan spåra eller identifiera genetiskt modifierade organismer, liksom biprodukter av dessa, vilka inte har godkänts för frivillig spridning och utsläppande på marknaden.
I nuläget är tretton produkter föremål för en anmälningsprocedur inom ramen för del C i direktiv 90/220 EEG. Inom ramen för översynen av direktiv 90/220 EEG har kommissionen beslutat att alla produkter som är i färd att godkännas enligt det nuvarande direktivet skall granskas av behöriga vetenskapskommittéer, innan de godkänns av medlemsstaterna genom den regelkommitté som föreskrivs i direktivet. Eftersom vetenskapskommittéernas yttranden å ena sidan inte kommer att finnas tillgängliga förrän i slutet av januari och eftersom det å andra sidan kommer att vara lämpligt att följa upp arbetet i den regelkommitté som föreskrivs i direktiv 90/220, kan kommissionen knappast räkna med att kunna anta besluten om godkännande av dessa produkter före mitten av mars 1998.
Mellan det fjärde kvartalet 1996, då den första förändringen inträdde, och fram till den 31 maj 1997 finns uppgifter om att 8 300 000 ton sojabönor och 650 000 ton sojamjöl importerades till Europa från Förenta staterna, varav 2 % med genetiskt modifierade organismer, vilket ger 166 000 ton sojabönor och 13 000 ton sojamjöl. Importen av Novartis-majs uppskattas till 0, 6 % av den totala importkvoten från Förenta staterna, det vill säga 4 422 ton.
Kommissionen har hela tiden vinnlagt sig om att säkerställa gemenskapslagstiftningens överensstämmelse med internationella skyldigheter, vilket i möjligaste mån gör det möjligt att undvika risken för handelstvister. Det är inte kommissionens sak att kommentera våra handelspartners tolkning av internationella handelsbestämmelser, eller deras uppfattning om gemenskapslagstiftningens överensstämmelse med dessa regler.
Ärade parlamentsledamöter! Det var de svar jag kan ge er i dess svåra frågor. Debatten är självfallet inte avslutad. Den kommer att fortsätta.
Jag vill ändå säga er att kommissionen är mycket uppmärksam. Naturligtvis kräver dessa olika rådfrågningar tid, men det är min förhoppning att vi tillsammans kommer att arbeta med det här - att det finns motstridiga uppfattningar hos medlemsstaterna märkte vi vid denna sista rådfrågning - och gemensamt sträva efter att hitta en lösning som tillfredsställer alla parter.

Ordföranden
Jag tackar Cresson för de klargöranden hon just har givit oss.

Gebhardt
Herr ordförande, mina damer och herrar, fru kommissionär! Även om åsikterna här och där inte alltid är helt samstämmiga, har Europaparlamentet, som det ser det, redan sagt allt som är nödvändigt för en klar och omfattande märkning av livsmedel och ingredienser, där genteknik är med i bilden. Om man ser det så, skulle dagens debatt egentligen vara överflödig och ett slöseri med tid på grund av upprepning.
Men från min och min grupps sida sett är denna debatt absolut nödvändig. Vi accepterar nämligen inte det sätt på vilket kommissionen behandlar den ömtåliga frågan om märkning av genmodifierade födoämnen, och hur lite de åtminstone ibland tar rådets och parlamentets förordningar på allvar. Överallt får vi som ledamöter av Europaparlamentet ta emot stryk, som kommissionen har förtjänat. Europeiska kommissionen har gjort medborgarna besvikna genom att förvirra dem med sitt spel om märkning av genmodifierade livsmedel. Det går inte an att skriva in de med all rätt ställda kraven på märkningsplikt i förordningar, och sedan inte låta dem träda i kraft.
Som konsument skulle jag ännu i våras ha trott, att vi med novel food -förordningen skulle ha hunnit över tröskeln. Nu skulle nya, i synnerhet tekniskt modifierade födoämnen, märkas klart och uttömmande. Ingalunda! De marknadsrelevanta produkterna med genmajs och gensoja gällde inte längre som nya. Förbättringen med den förordning som trädde i kraft den 1 november, hjälpte inte alls. Där saknas riktlinjer för hanteringen med en målsättning om en i hela Europeiska unionen jämnhög skyddsnivå för konsumenterna och en målsättning om rättslig säkerhet för tillverkare och försäljare. Men det blev ännu värre. Förordning 87/13 träder inte ens i kraft, utan ersätts med en ännu en gång ändrad skrivning.
Hur skall man kunna förmedla något sådant till den genomsnittliga medborgaren, till konsumenterna? Fru kommissionär, det märkningssätt som ni har skildrat för oss, tycks mig vara det riktiga. Men ni har inte besvarat följande fråga: Varför kunde den inte faktiskt träda i kraft redan den 1 november, efter det att vi ändå har diskuterat novel food -förordningen och märkningen i mer än fem års tid? Det har funnits tillräckligt med tid för att i förväg hinna klara upp det och att diskutera det, även om man inte från början kunde veta helt säkert hur det skulle komma att se ut. Men att märkningen skall och måste komma, det var klart från början. Alltså, varför gick det inte? Varför går det först den 1 februari eller först i mars, efter det att många nya produkter kommit ut på marknaden? Kommer denna förordning, när den sedan träder i kraft, kanske att träda i kraft för de produkter som är nya vid denna tidpunkt? Det är en ytterligare absolut ouppklarad fråga.
Jag ber er att inte heller förbigå den tredje punkten, där det handlar om bevisproblematik och analysmetoder. Det finns nämligen lämpliga metoder för att bevisa gentekniska ingrepp även för majs- och sojaprodukter. Inte heller en tveksam kommission har därför rätt att ännu längre undanhålla konsumenterna en omfattande och för alla länder enhetlig märkning. Ur konsumentsynpunkt talar inget mer däremot, utan allt talar för en heltäckande märkning av våra födoämnen. Därför håller min grupp fast vid det. Köpbeslutet måste överlåtas på välinformerade konsumenter, som inte är utlämnade till en byråkratis nåd.

Keppelhoff-Wiechert
Herr ordförande, fru kommissionär, mina kära kolleger! Vi, Europaparlamentet, har beslutat att, i och med att novel food -förordningen träder i kraft, uttömmande märka nya livsmedel, så att konsumenterna får möjlighet att fatta sina egna köpbeslut. Jag vill påminna om att vi har beslutat att meddela konsumenterna alla kännetecken och näringsegenskaper för produkterna, som sammansättning, näringsvärde och användningssyfte, genom vilka ett genlivsmedel skiljer sig från traditionella livsmedel. Märkningen, särskilt av med hjälp av genteknik tillverkade livsmedel, är för mig på intet sätt något slags varningstecken. Den skall snarare ses som en grundförutsättning för acceptans och förtroende hos befolkningen för en ny teknologi. Den som ändå, av vilka anledningar det vara må, vill avstå från gentekniskt framställda produkter, får med märkningen en möjlighet att avstå från just dessa produkter.
Jag hänvisar än en gång till att vårt första bud ändå måste vara att varken näringsbrist eller andra hälsorisker får bli resultatet för konsumenten av förtäring av nya livsmedel och livsmedelstillsatser. Produkterna får därför enbart släppas ut på marknaden när dessa förutsättningar har uppfyllts: Produkterna får för det första inte utgöra någon risk för konsumenten, för det andra inte vara vilseledande, och för det tredje inte skilja sig från konventionella produkter på så vis att de kan förorsaka näringsbrist vid normal förtäring. På grund av mångfalden och olikheten hos de produkter, som novel food -förordningen riktar sig till, krävs i regel att man studerar de enskilda fallen.
Bestämmelserna vad gäller genmajs och gensoja har kommissionen försökt förklara i sitt förslag till förordning. Enligt kommissionens förslag måste genmodifierade produkter alltid märkas när de innehåller genmodifierad DNA. Denna metod leder säkerligen till att ett större antal livsmedel måste märkas, än om bara proteinerna granskas. Livsmedel som innehåller genmodifierad DNA eller modifierade proteiner, måste på etiketten, i listan över ingredienser eller på annan synlig plats, ta med upplysningen: " Tillverkad av genmodifierad majs/soja " . Ändå är den av kommissionen föreslagna analysmetoden inte förenlig med novel-food-förordningen och deklarationen från toppmötet i Luxemburg. Jag uppmanar därför kommissionen att ändra sitt förslag i den riktningen, att märkningsbestämmelserna i novel-food-förordningen skall kunna tillämpas helt och fullt. En inskränkning i de av Europaparlamentet skapade märkningsbestämmelserna kan ur min synpunkt inte komma i fråga.

Ryynänen
Herr ordförande, fru kommissionär! Såsom det redan grundligt har lagts fram under denna debatt har märkningen av förpackningar med genmodifierad soja och majs blivit ett mycket allvarligt problem, vars uppkomst kommissionen borde ha hindrat och som nu snabbt måste åtgärdas. I detta avseende var kommissariens svar om de senaste åtgärderna och tidsplanen för hur ärendet avancerat verkligen av nöden, fastän jag är tvungen att konstatera att det alltjämt finns väldigt många öppna frågor och mycket arbetet att göra innan vi kan tala om säkerhet i denna allvarliga sak.
Det var självfallet fel att man inte väntande att lagstiftningen om nya livsmedel skulle träda i kraft innan genmajs och gensoja släpptes ut på marknaden. Nu kan man alltså marknadsföra dessa produkter utan klara märkningar av förpackningarna och följden har varit stor ovisshet, oklarhet och befogad oro när medlemsstaterna har vidtagit sina olika nationella åtgärder, som i sin tur har skapat ytterligare oklarhet på den gemensamma marknaden.
Såsom kommissionären sade var den förordning som trädde i kraft den 1 november visserligen nödvändig och viktig, man man måste säga att kommissionens arbete nog var mycket ofullständigt, då det inte förelåg några förslag om verkställandet. Sådana saknades totalt. I likhet med många kolleger finner jag också anledning att undra varför dessa förslag och anvisningar inte gavs innan förordningen trädde i kraft. Nu är läget oklart och besvärligt för både industrin och konsumenterna. Tillverkarna vet inte riktigt vad de borde märka och hur det borde ske.
Det är också problematiskt att få klarhet i de vetenskapliga kriterier enligt vilka man till exempel kan sluta sig till om en genetiskt modifierad produkt är exakt likadan som den konventionella. Det vill säga att dessa krav på märkning måste bygga på en vetenskaplig bedömning.
Kommissionären betonade här i sitt svar att konsumenten måste få mer och tydligare information. Det kan vi säkert alla hålla med om. Information om produktens kvalitet och innehåll som konsumenten kan förstå och som är klar och tydlig, är en oundgänglig förutsättning för att konsumenten skall kunna göra ett medvetet och fritt val. För konsumentinformationen är det viktigt att märkningssättet är enhetligt och så enkelt som möjligt. Å andra sidan kan det som är väsentligt för konsumenten dränkas i för mycket information. Också en frivillig och kompletterande märkning av förpackningar kan dock ge behövlig information, särskilt då ett livsmedel eller en livsmedelsingrediens kan innehålla en genetiskt modifierad produkt även om detta inte med säkerhet kan bevisas eller å andra sidan säkert uteslutas. En sådan möjlighet måste dock anges på förpackningen.
Allt som allt har både de som tillverkar och de som konsumerar livsmedel rätt att få mer och mer precis information så att livsmedelssäkerheten ökar. Det behövs fortfarande också kontinuerlig forskning kring just den sammanlagda inverkan och kumulativa effekten av genetiskt modifierade ingredienser och produkter i hela näringskedjan.

Lannoye
Herr ordförande! För snart ett år sedan godkände parlamentet förlikningskommitténs behandling av förordningen om novel food . Vid den tidpunkten var vi den enda politiska gruppen som framförde allvarliga reservationer av en sådan omfattning att vi röstade emot förordningen.
Ett år senare konstaterar jag att den tveksamhet vi då kände, som för övrigt var mer än tveksamhet och snarare en allvarlig kritik, har bekräftats. Kommissionären har bekräftat vad vi sade då. Vi sade att det fanns ett begrepp som var helt förvirrande och som inte definierats, nämligen väsentlig motsvarighet. Vad är egentligen ett väsentligt motsvarande livsmedel? Det vet vi i dag fortfarande inte. Våra farhågor har alltså besannats.
För det andra, frågan om märkning. Artikel 8 i förordningen var full av brister och dessa brister framstår i dag som än mer uppenbara än för ett år sedan. Jag vill inte alls påstå att vi nödvändigtvis är några hjältar på det här området, men det gläder mig att alla i dag säger detsamma som vi.
Vad beträffar dagens situation bekräftas att vi befinner oss i ett rättsligt vakuum, och på den punkten håller jag inte med Cresson. Det finns i dag ett rättsligt tomrum, eftersom vi inte vet vad som menas med väsentlig motsvarighet. Vi gör vårt yttersta för att springa efter ett höghastighetståg, men utan minsta hopp om att hinna ikapp det, om vi inte i grunden förändrar sakernas tillstånd.
Jag vill också fästa er uppmärksamhet på det faktum att ingen i konsumentlägret efterfrågar genetiskt modifierade livsmedel. Bland konsumenterna känner åtminstone jag ingen som efterlyser genmodifierade livsmedel, och framför allt inte modifierade för att bli resistenta mot växtbekämpningsmedel. Och vetenskapsmännen? Ett år senare är det många vetenskapsmän som ställer nya frågor och uttrycker nya tvivel. Resistens mot växtbekämpningsmedel betyder att växterna ifråga lagrar dessa bekämpningsmedel i sin organism. Inte ett ord om detta! Ingenting i bestämmelserna, och vi vet inte vad detta kan leda till för människors hälsa, vi vet inte vad det kan leda till för miljön. Två medlemsstater, Luxemburg och Österrike, har fattat ett modigt beslut. Jag konstaterar att andra tvekar och ifrågasätter sitt tidigare resonemang. När det gäller frivilligorganisationer och organisationer som sysslar med hälsa och miljöfrågor blir de negativa uttalandena allt fler.
Vad säger kommissionen idag? Jag vill i detta sammanhang tacka Cresson - hennes anförande var enligt min mening helt korrekt, åtminstone vad gäller faktaupplysningarna, eftersom vi får in färska uppgifter. Men hon föreslår en märkning baserad på uppspårning av modifierad DNA och modifierat protein. Men hur många livsmedel som framställs genom den genteknik som används för soja och majs kommer att märkas? Ge mig en siffra! Jag vill påpeka att de 2 % genmodifierad soja i leveranserna utifrån enligt mina källor har ökat till 15 % i år. Sojaleveranserna är alltså redan här och med nästa skörd växer följaktligen bara problemet.
Vi har fortfarande inte löst problemet med tillsatser, aromämnen och konsistensgivare. Min slutsats är att man är på väg att begå ett misstag genom att anta en metod som grundas på analysen av slutprodukter. Vad som behövs - och detta är vårt leitmotiv - är ett system för ursprungscertifikat, med möjlighet att spåra produkter, så att konsumenten verkligen får information om ursprung och gentekniska insatser under framställningen av den produkt som i slutänden ligger på hans tallrik. Detta tror jag är helt nödvändigt.

Barthet-Mayer
Herr ordförande, fru kommissionär, ärade kolleger! De genmodifierade organismerna har gjort sitt intåg i Europeiska unionen och parlamentet kan bara beklaga detta faktum. Mot den bakgrunden är förslaget om märkning verkligen en minimiåtgärd.
Två aspekter av ärendet måste vi vara särskilt vaksamma på. Å ena sidan märkningen av genetiskt modifierade organismer, att den respekteras och kontrolleras och å andra sidan spridningen av levande genetiskt modifierade organismer, odlingen av dem och riskerna de kan medföra för miljön, som vi är en del av.
Vad beträffar märkningen vet vi att vi för att kunna informera konsumenten måste ha möjlighet att spåra en genetiskt modifierad organism i en produkt, och dosera den. Trots de utmärkta upplysningar kommissionären gav oss, främst när det gäller DNA-metoden, avslöjar nya och trovärdiga vetenskapliga artiklar att kontrollmetoderna för dessa livsmedel inte är färdigutvecklade, att de är mycket kostsamma och beroende av de uppgifter som deras upphovsmän tillhandahåller. Låt oss inte göra oss några illusioner - all forskning i blindo kommer att vara riskabel.
Utan att vilja vara någon olyckskorp tror jag att denna förordning, som min grupp godkänner för att det är nödvändigt, kommer att bli svår att tillämpa. När det gäller spridningen av genetiskt modifierade organismer skapar de genetiskt modifierade organismerna och den genetiska växtförädlingen i sak en helt ny situation i människans historia, i och med att av människan modifierade gener inplanteras i odlade växter, och som en konsekvens därav, i vilda växter. Även om riskerna för korsning fortfarande är små när det gäller majs, som åtminstone i våra europeiska regioner saknar vildväxande släktingar, förhåller det sig annorlunda med raps, som exempelvis är släkt med kål och senap, och soja, som tillhör familjen baljväxter och i vars fall risken för korsning är ett obestridligt faktum. Införandet av insektsresistenta gener kommer dessutom snabbt att göra dessa insekter allt mer motståndskraftiga, fram till den dag då vi står utan biologiskt vapen för att bekämpa dem. Låt oss inte i utvecklingens namn och för att gynna några multinationella bolag alltför lätt förföras av dessa tekniker, utan att verkligen ha vägt in konsekvenserna och utan att tillämpa den nödvändiga försiktighetsprincipen. Detta är vad de europeiska konsumenterna med all rätta kräver.
Jag är rädd att denna märkning bara är av kosmetisk natur. Att skapa separata produktions- och distributionsnät för genetiskt modifierade organismer förefaller ganska orealistiskt för envar som har en smula kännedom om produktion, transport, lagring och bearbetning av jordbruksprodukter. I den heliga handelsglobaliseringens namn kommer genetiskt modifierade organismer om fem år att finnas överallt, i våra grönsaker, i våra hjärnor. Så för att de europeiska konsumenterna fortfarande skall kunna hävda det rättmätiga kravet med naturliga livsmedel är det minsta Europeiska unionen i detta skede kan göra att på en konsekvent sätt stödja biologisk odling. I väntan på detta får vi göra som strutsen, och införa märkning.

Nicholson
Herr ordförande! På den korta tid jag har på mig skulle jag bara vilja säga att hela området beträffande märkning av genetiskt modifierade livsmedel utgör en av de största utmaningar vi står inför i dag i Europeiska unionen. Vi måste stå beredda att möta en maximal utmaning från de länder, framför allt USA, som uppenbarligen har ett egenintresse av att utveckla och främja detta nya område.
Jag motsätter mig personligen att en sådan politik antas i Europeiska unionen. Vi behöver inte denna nya teknik, för att producera mer livsmedel på en marknad som redan är mättad med råge. I egenskap av en person som haft direkta erfarenheter av BSE-krisen, där ingredienser blandades i blandfoder, som inte höll den standard man hade kunnat förvänta sig, finner jag det svårt att tänka mig att vi nu skall ge oss till att skapa ett nytt monster, med genetiskt modifierade livsmedel.
Jag anser inte att det finns något behov någonstans i Europeiska unionen av en omfattande användning av dessa genetiskt modifierade livsmedel. Jag anser att vi måste vara ytterst försiktiga vid eventuella beslut med avseende på detta område. Vi måste också säkerställa att det spannmål, eller annat material, som tas fram inom detta område inte importeras till Europeiska unionen.

Gillis
Herr ordförande! Det gläder mig verkligen att denna debatt genomförs denna förmiddag. Det gläder mig också väldigt mycket att detta parlament, samtidigt som det är ytterst försiktigt i sitt förhållande till genetiskt modifierade livsmedel, är berett att i väsentlig grad gå ifrån den fullständigt negativa inställning de flesta av dess ledamöter hade för två år sedan.
Med avseende på denna mer öppna bakgrund skulle jag vilja göra några påpekanden. För det första så har ur miljösynpunkt användningen av varianter, som genetiska förändringar gjort mer resistenta mot mark- och luftburna sjukdomar drastiskt reducerat behovet av växtgifter, svampbekämpningsmedel och andra kemiska växtskyddsprodukter, som lämnar kvar mycket skadliga restprodukter i marken. Dessa genetiskt modifierade varianter kommer att lämna väsentliga bidrag till möjligheterna att föda världens snabbt växande befolkning.
För det andra så är genetiskt modifierade livsmedel nu en realitet, vare sig vi vill det eller inte, i USA och Japan, och har testats i flergenerationscykler, har förklarats vara säkra och effektiva, och har ju för längesedan gjort sitt inträde i livsmedelskedjan och på den internationella livsmedelsmarknaden.
För det tredje så åstadkommer den genetiska tekniken, inom en mycket kort tidsrymd, ännu bättre resultat än vad växtförädlare kunnat åstadkomma med konventionella fortplantnings- och korsningstekniker genom många års försök, vilket förbättrar livsmedlens värden, proteiner, stärkelse, oljehalter och avkastning och, viktigast av allt, erbjuder möjligheter till bättre upptagning av näringsämnena i marken, så att mindre gödningsämnen behövs.
Denna debatt handlar emellertid om märkning. Jag inser att beslut redan har fattats, men märkning kan mycket väl bara komma att bli en lösning på kort sikt, eller åtminstone medellång sikt, vad gäller användningen av genetiskt modifierade produkter. Jag är inte säker på dess värde på lång sikt. Det tycks mig som om två grundläggande svaga punkter finns för handen. För det första så utgör märkning av sådana livsmedel som sojabönor, som används i tusentals matpreparat, inte någon praktisk lösning. Ibland används mycket små mängder sojabönor, exempelvis i såser och soppor. Dessa små kvantiteter späds ut ytterligare tills de nära nog försvinner. Märkning under omständigheter av detta slag skulle vara meningslös, och den vore under alla förhållanden omöjlig att identifiera eller utvärdera i en test. Om den inte är möjlig att mäta kommer regeln om märkning att bringas i vanrykte.
För det andra så synes det mig vara fel, och innebära dålig lagstiftning, att bestämma särskilda märkningskrav för produkter som testats och befunnits vara helt säkra. Antingen så är det något fel med livsmedlen ifråga, och de skall då förbjudas, eller så är de säkra, och då behövs inga särskilda regler.
Genetiska modifieringar har utgjort en del av livsmedelsproduktionen alltsedan vi började med jordbruk. Kreatursraser är annorlunda eftersom den genpool de hör till har modifierats genom urval för olika karakteristika. Genetiska modifikationer i sig är inte skadliga, och det är fel av oss att förvirra allmänheten genom att låta förstå att de skulle vara det.
Slutligen så tror jag att denna differentiering, på en ständigt växande global marknad under kontroll av världshandelsorganisationens regler, som EU för övrigt verkligen stöder, kommer att bli irrelevant, eller till och med rena rama dumheterna.

Olsson
Herr ordförande, fru kommissionär! Kommissionären sade att vi behöver mer tid, men jag skulle vilja säga att tiden redan är slut. Utvecklingen inom industri och forskning har egentligen kört över oss politiker. Konsumenterna har all rätt att få reda på vad de äter. Det visar historien. Vi har BSE-krisen bakom oss - i alla fall till stor del bakom oss - och vi har erfarenheten av denna kris. Därför är det naturligt att det finns sådana här krav från konsumenternas sida. Som folkets representanter måste vi se till att konsumenterna får en rimlig information. Frågan är dock om det ens är realistiskt i dag, att bedöma att vi kan få ett heltäckande märkningssystem.
Jag vill gärna spinna vidare på det som Lannoye tog upp om motsvarigheten. Vi vet fortfarande inte vad som motsvarar ett vanligt livsmedel. Problemet är också att vi inne i systemen redan har så mycket genmodifierade organismer, att vi kanske mycket snart blir tvungna att märka i stort sett all mat, i varje fall alla sammansatta livsmedel, med att det kan tänkas att det ingår GMO. Detta är naturligtvis inte tillfredsställande, eftersom konsumenterna under ganska lång tid har sagt att de vill veta när det ingår genmodifierade organismer och, om det gör det, hur farligt det i så fall är. Vi har inte kunnat klara av att ge svar på dessa frågor.
Jag vill också ta upp den andra sidan, litet grann av det som Gillis tog upp, nämligen att vi i grund och botten har arbetat med att förändra generna i odlingsväxter och husdjur alltsedan vi lämnade jägar- och samlarstadiet för ungefär 10 000 år sedan. Vi har nämligen hela tiden letat efter konstiga växter som skulle vara bättre än dem vi har. Blotta existensen av majsen är ju ett exempel på detta. Vi hörde Barthet-Mayer säga att det inte finns några " kusiner" till majsen. Nej, utan det är någon konstig slump som har gjort att vi odlar majs; den skulle väl egentligen inte ha existerat, men även naturen är väldigt märklig emellanåt.
Jag tror att det är viktigt för det europeiska jordbruket att vi kan använda samma produktionsmedel, samma produktionsmetoder som andra länder gör för att på lång sikt kunna vara konkurrenskraftiga. Men , om vi skall använda genmodifiering i vår produktion, så måste konsumenten känna sig säker, annars är det omöjligt. Genom senfärdighet och otydlighet är nu både konsumenter, producenter och forskare ute på ett gungfly, där konsumenterna inte vet vad som är farligt, och producenterna och forskarna inte vet vad det är som de skall söka efter.

Breyer
Herr ordförande! Jag kan tyvärr inte hålla inne med påpekandet att det var De grönas grupp i Europaparlamentet som i januari sade att vi inte skulle godkänna denna förordning, eftersom det inte finns några bestämmelser för genomförandet, eftersom det inte klargjordes hur det skulle genomföras. När man köper grisen i säcken, så som kollegerna här har gjort, då skall man sedan inte undra över att man drabbas av bondånger.
Jag anser att det är skamligt, fru kommissionär, hur man sparkar på konsumenternas önskemål. Jag tycker inte att ni i dag klart har sagt, när det kommer att finnas en märkning. Ni har på nytt tagit upp ekvivalensen i diskussionen, och det får mig att befara att man här på nytt håller bakdörren öppen för att kunna bedra konsumenterna. Ni har inte heller sagt när det kommer att finnas en klar märkning för tillsatsämnen, aromer och enzymer. Det betyder dock, att om vi inte har dem, så kommer mer än 80 % av dessa livsmedel, till och med om det finns en DNA-analys, att fortfarande vara underkastade sekretess, och det kan väl inte ligga i konsumenternas intresse att man inte lämnar full insyn och ger dem möjlighet att fritt kunna besluta för eller emot!
Schleicher frågade sedan också vilka produkter som anmälts och godkänts enligt novel food -förordningen. Fru kommissionär, ni svarade med direktivet om frisläppande. Det var inte alls det som var frågan. Jag ber er alltså än en gång att här säga oss vilka produkter som redan anmälts, och vilka produkter vi närmast måste räkna med vid sidan av den genmodifierade majsen och sojan. Vidare gick ni inte in på vår fråga om positiv märkning. Det finns väldigt många industriföretag och väldigt många handelsmän som vill efterkomma konsumenternas önskemål om en tydlig märkning, närmare bestämt om en tydlig märkning även av de produkter som inte är genmodifierade. När kan vi räkna med att det föreligger kriterier om hur dessa produkter skall märkas?
En sista punkt: Fru Cresson, ni sade att vi inte har några bestämmelser, eftersom medlemsstaterna värjer sig mot det. Säg nu äntligen tydligt vilka medlemsstater som värjer sig mot det, så att vi som Europaparlament, också gemensamt med de medlemsstater som vill ha det, kan övertyga dem som fortfarande blockerar konsumentskyddet och sparkar på hälsoskyddet.

Raschhofer
Fru kommissionär, herr ordförande, ärade kolleger! I Österrike stöter gentekniken på stort motstånd. Protesternas storleksordning visade sig senast vid ett folkligt initiativ mot gentekniken, som i alla fall stöddes av 1, 3 miljoner människor. Den österrikiska befolkningen har därför tidigare alltid reagerat ytterst sensibelt på EU-bestämmelser, som underlättar användandet och frisläppandet av genmodifierade växter. Anledningen till det ofta berättigade misstron är uppenbar, eftersom genmodifieringarna ändå angår en direkt synlig del av medborgarnas liv, födan. Konsumenten vill veta vad han äter, i annat fall kommer hans förtroende för livsmedelsprodukterna att gå förlorat.
Ett viktigt steg för att undvika detta är att skapa ett märkningssystem för genmodifierade livsmedel, så att varje konsument genast tydligt och klart kan urskilja, vad han ställer på bordet åt sina barn. De måste innehålla det som står på dem. Det är det det handlar om. Därför vill jag fråga, om det inte är en sorts bedrägeri gentemot konsumenterna, om man anser att en märkning är nödvändig först när det finns en urskiljbar mängd av modifierade proteiner i dem, alltså från och med ett bestämt tröskelvärde. Kommer man alltså att vara tvungen att genomföra en märkning så snart de skiljer sig från naturliga produkter, eller först då denna skillnad är påvisbar? Eftersom genmodifierade produkter ändå skall utgöra ett undantag, frågar jag dessutom om det för traditionella produkter också skall finnas en positiv märkning, eller om en fullständig och över hela Europa enhetlig märkning planeras enbart för modifierade produkter.

Credon
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag har mycket uppmärksamt lyssnat på era inlägg i denna mycket viktiga fråga och jag tackar er för övrigt för att ni deltagit i diskussionen.
Jag har emellanåt haft intrycket att mina ord inte alltid har gått fram, kanske för att debatten väcker mycket känslor, vilket är naturligt eftersom den berör ett så grundläggande problem som folkhälsan.
Jag upprepar därför vad jag nyss sade, nämligen att aktörerna efter den 1 november är skyldiga att märka sina produkter som inte är motsvarigheter enligt artikel 2 i förordning EG/1813/97. Det åligger självklart medlemsstaterna att se till att dessa produkter märks.
För att besvara vad som nyss sades, existerar det inget tröskelvärde. Så snart det bara finns ett spår, om än obetydligt, skall märkning ske.
Uppgifterna skall formuleras tydligt, på följande sätt, jag citerar: "Produkt av genetiskt modifierad soja eller produkt av genetiskt modifierad majs" . Tydligare kan det inte uttryckas. Bara ett spår, inget tröskelvärde. Och denna formulering som tydligt och med tillräckligt stora bokstäver talar om att livsmedlet är framställt av genetiskt modifierad majs eller soja tycks mig vara tillräckligt klar.
Jag hörde nyss sägas att det saknas positiva angivelser. Jo, och det sa jag också nyss. Det finns positiva angivelser för uppgifter om frånvaron av livsmedel eller livsmedelsingredienser som tillverkats av genmodifierad soja eller majs, eller uppgifter om förekomsten av ett visst livsmedel eller en viss livsmedelsingrediens, i de fall då denna inte vetenskapligt kan beläggas och beviset finns tillgängligt på andra sätt. Även positiva angivelser eftersträvas alltså.
För att kommentera några andra anmärkningar vill jag säga att märkningen inte gäller slutprodukten, utan ingredienserna. Varje gång som det i sammansättningen av en slutprodukt kommer med en ingrediens som innehåller bara ett spår - jag upprepar detta - av ett ämne som kan anses vara genmodifierat, skall detta omnämnas i märkningen.
Kommissionen har valt det vetenskapligt mest tillförlitliga kriteriet, nämligen DNA-kriteriet, som är det för produkten mest specifika. Tyvärr delas inte denna ståndpunkt av medlemsstaterna, vilket vi har kunnat konstatera under dagens möte. Därför är det sant att diskussioner i medlemsstaterna riskerar att förlänga debatten.
Självklart kommer förordningen att bli svår att tillämpa, det hörde vi nyss. Den blir svår att tillämpa för att detta område är komplicerat, men vi måste gå framåt med vetenskapliga metoder för att utveckla metoder för uppspårning. Vetenskapen utvecklas ju ständigt och i takt med att nya upptäckter sker konstaterar vi de positiva aspekterna, och ibland de oundvikligt negativa. Häri ligger för övrigt det stora problemet, och enligt min uppfattning kommer det att vara det stora problemet under de kommande åren.
Tilltron till vetenskapen har under de senaste årtiondena varit total, men så är inte längre fallet. Vetenskapen och dess landvinningar, som till stor del är positiva - det ser vi tydligt på den ökade livslängden - kan också innebära hot. Konsumenterna skall bli informerade om dessa hot och på den punkten delar jag helt er uppfattning.
Även om man alltid kan kritisera kommissionen - och det är den van vid, kommissionen är en sorts syndabock - tror jag alltså att den har gjort sin plikt genom att gentemot medlemsstaterna hävda DNA-kriteriet, som är det mest heltäckande, att märkningen måste vara tydlig, att åtgärder måste vidtas snart och att en produkt skall nämnas även om den bara existerar i form av spår.
Allt det här kräver naturligtvis sin tid, eftersom de olika kommittéerna skall sammanträda, eftersom man inte sammankallar medlemsstaterna i en handvändning, eftersom de inte är överens. Debatten är därför långt ifrån avslutad. Men ni kan vara säkra på att kommissionen för sin del kommer att vara ytterst vaksam på försiktighetsprincipen när det gäller konsumenternas hälsa.

Rübig
Herr ordförande! Jag vill bara helt snabbt fråga denna kommission om den kommer att låta fastställa var kränkningar av detta märkningsdirektiv äger rum.

Ordföranden
Om Cresson vill svara, är ordet hennes.

Cresson
Herr ordförande! Jag besvarar gärna frågan. Precis som jag nyss nämnde är det mycket riktigt medlemsstaterna som bär ansvaret för tillämpningen av förordningen.
När det gäller eventuella överträdelser är det därför deras sak att agera. Om brister konstateras, kommer naturligtvis kommissionen i vanlig ordning att ingripa.

Ordföranden
Jag förklarar den gemensamma debatten avslutad.

Interimavtal med Uzbekistan
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0304/97) av Wiersma för utskottet för externa ekonomiska förbindelser om förslaget till rådets beslut om Europeiska gemenskapens ingående av interimsavtalet om handel och handelsrelaterade frågor mellan Europeiska gemenskapen, Europeiska kol- och stålgemenskapen och Europeiska atomenergigemenskapen å ena sidan och Republiken Uzbekistan å andra sidan (KOM(96)466-10521/96 - C4-0082/97-96/0236 (CNS)).
Fru Mann har ordet som ställföreträdare för föredraganden.

Mann, Erika
Herr ordförande, jag är glad över att få lägga fram betänkandet för kollegan Wiersma, som jag hyser stor uppskattning för. Han kan inte vara närvarande i dag. Han har viktiga saker att uträtta i Holland, och jag ber er ursäkta detta.
Ett partnerskaps- och samarbetsavtal med Uzbekistan undetecknades den 21 juni 1996, men kommer att träda i kraft först när det ratificerats av Europaparlamentet och av parlamenten i alla EU: s medlemsstater. Ett interimsavtal paraferades den 17 juli 1996. Rådet har anhållit om Europaparlamentets yttrande till detta avtal inom ramen för ett enkelt samråd.
Uzbekistan är en viktig partner i den centralasiatiska sfären för Europeiska unionen, och det är politiskt och ekonomiskt klokt att ha ett handelsavtal med Uzbekistan, som medger utveckling av tillförlitliga och i övrigt i viss utsträckning reglerade relationer. Uzbekistan kommer efter Kazakstan att vara den andra centralasiatiska stat som vi undertecknar ett interimsavtal med. Uzbekistans viktigaste handelsvaror är bomull, guld, olja och naturgas. Europeiska unionens företag befinner sig redan i dag i hård konkurrens med företag från Förenta staterna, Korea, Turkiet och Iran.
Handeln med Europeiska unionen tilltog 1996 med 30 %, detta dock räknat från en mycket låg nivå. Gemenskapens export steg mer än 60 %, så att det uppstod ett överskott i handelsbalansen om cirka 180 miljoner euro. För Uzbekistan skulle en balanserad handelsbalans vara av särskilt intresse.
Det finns avsevärda problem när det gäller reformering av finanssektorn. IMF och Världsbanken har temporärt inställt betalningarna av beviljade lån. Europeiska unionen stödjer, inom ramen för Tacis-programmet, projekt som kan stå som modell för och stödja de nödvändiga reformerna. Dit hör också stödjandet genom Tacis demokratiprogram.
Den 14 november 1996 undertecknade Europeiska gemenskapen och Republiken Uzbekistan ett interimsavtal om handel och handelsfrågor, som skall garantera ett snabbt genomförande av handelsbestämmelserna i partnerskaps- och samarbetsavtalet, vilket som sagt undertecknades den 21 juli 1996.
Interimsavtalet faller under gemenskapens ensamansvar, medan partnerskaps- och samarbetsavtalet måste realiseras av medlemsstaterna, vilket erfarenhetsmässigt brukar dröja mycket länge. Nu finns det ett problem, nämligen, som vanligt, problemet med realiserande av demokrati och mänskliga rättigheter.
Utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor resp. föredraganden, Anne André-Léonard, har rekommenderat ett uppskov med beslutet om partnerskaps- och samarbetsavtalet till våren 1998, eftersom läget för demokrati och mänskliga rättigheter i Uzbekistan anses extremt otillfredsställande. Både situationen för media, de olika icke-statliga organisationerna, men även den mycket populära islamska figuren Obidkhon Nazarov betraktas som extremt otillfredsställande och har för övrigt också fått en mycket negativ bedömning av Human Rights Watch i den senaste rapporten som vi har.
Vi har alltså att göra med en situation, där vi i detta parlament återigen måste besluta om hur man kan komma fram till en rimlig balans mellan nödvändigheten av att befrämja en ekonomisk stabilisering i ett östeuropeiskt land, och nödvändigheten av att stödja demokratiska rörelser och demokratisk stabilisering.
Vi har redan flera gånger diskuterat det, såtillvida är situationen inte ny för oss. Visserligen anser utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor det vara nödvändigt med ett ikraftträdande av interimsavtalet, då en allmän förbättring och stabilisering av handelsförbindelserna också kan leda till en förbättring och stabilisering på demokratins område. Budgetutskottet delar för övrigt denna bedömning, och ni kan naturligtvis utgå ifrån att även föredraganden Wiersma för utskottet för externa ekonomiska förbindelser delar denna bedömning.
Interimsavtalet innehåller i övrigt, analogt med partnerskaps- och samarbetsavtalet, den s.k. klausulen om mänskliga rättigheter. Det är ett avtal om handelsfrågor och erbjuder inte formellt någon ram för en politisk dialog om demokrati och mänskliga rättigheter, eftersom inga befogenheter för detta överförs på gemenskapen, som kommissionär van den Broek påpekade i ett brev till ordföranden i utskottet för externa ekonomiska förbindelser, Castellina. Visserligen erbjuder det blandade utskottet helt visst en möjlighet att föra demokratiska dialoger, men man måste också finna och definiera den lämpliga ramen för dem. Vi vet att vi i fallet Kazakstan inte har funnit någon lyckad lösning. Jag ber kommissionen och rådet att engagerat arbeta för att utnyttja dessa möjligheter, som det blandade utskottet erbjuder.
Visserligen, och jag ber er beakta detta, innehåller interimsavtalet en s.k. suspensionsklausul, en nyhet gentemot det ursprungligen med Sovjetunionen slutna avtalet av år 1989. Denna klausul möjliggör för gemenskapen att inleda suspenderingen av avtalet om en fundamental försämring av läget för de mänskliga rättigheterna skulle inträda i Uzbekistan. Vi borde dock endast på allvar ta denna suspensionsklausul i anspråk om det blir en fundamental försämring. Vi borde inte se den som ett redskap och använda oss av den vid varje tillfälle.
Jag har redan sagt det en gång: Föredraganden Wiersma rekommenderar parlamentet trots alla betänkligheter att godkänna slutandet av avtalet. Detta avtal möjliggör ett närmare samarbete för oss, och dessutom en tillnärmning av gemensamma värden. Det är det som vi vill uppnå. I den andan hoppas jag att mina ärade kolleger i detta fall kan rösta ja till föredraganden Wiersma.

Tindemans
Herr ordförande! Föredragande Wiersma och Mann har formulerat sina rekommendationer för att ingå ett interimshandelsavtal med Uzbekistan på ett övertygande sätt. Ett sådant avtal skulle bidra till att det partnerskaps- och samarbetsavtal som undertecknades i juli 1996 skulle kunna träda i kraft så snabbt som möjligt. Interimsavtalet innehåller en hänvisning till en demokratisk statsform och mänskliga rättigheter. Det är för oss självklart, men de rapporter vi får om detta är inte positiva. Jag tror att utskottsledamöterna önskar att Europeiska kommissionen så snabbt som möjligt skall ge oss mer information om detta. Interimsavtalet kan förstärka det europeiska medverkandet då det gäller att uppnå de målsättningarna. Det är inte uteslutet att sanktioner kan komma att praktiseras ifall det handlar om allvarlig kränkning av mänskliga rättigheter.
Frågan som jag skulle vilja stanna upp inför berör förbättringen av det ekonomiska tillståndet tack vare interimsavtalet. När jag frågade en landsman vad han trodde om detta sammanfattade han sin åsikt, baserad på erfarenhet, i en enda mening. Han sa: att bedriva handel med Uzbekistan går mycket bra, att bedriva handel i det landet är mycket svårt. Uzbekistan specialiserar sig på export av råvaror. Vi känner alla till när det handlar om gas, om olja och så vidare. Men betalningsbalansen bestäms i stor utsträckning av priset på guld och bomull på världsmarknaden. De utländska reserverna tillåter dock långtgående reformer i själva landet. De flesta europeiska givare av offentlig kredit ger ingen täckning för Uzbekistan. Där detta ändå förekommer är det staten som står för det. Inflationen förblir hög, räntefoten också, valutakontrollen fungerar dåligt, bankväsendet lämnar en del övrigt att önska, centralbanken tycks ännu inte helt förstå sin roll, handeln går knappt framåt, statens grepp om ekonomin förblir starkt, marknadsekonomin är fortfarande underutvecklad. Tar man med allt detta i beräkningen kan vi följa föredraganden och gå med på ett interimshandelsavtal. Godkännandet av partnerskaps- och samarbetsavtalet kräver mycket tid. Det kan fortfarande dröja länge. Interimsavtalet kan dock påskynda utvecklingen till det bättre. Det är av stor vikt för såväl Uzbekistan som Europa.

Van Dam
Herr ordförande! Tack vare naturtillgångar som olja och naturgas, men ännu mer tack vare bomullsodlingen, utgör Uzbekistan en intressant handelspartner. Landet har på grund av politiska och ekonomiska orsaker ännu inte kunnat dra särskilt stor nytta av den potentialen. Ändå stöder vi i likhet med föredraganden förslaget om att förstärka handelsförbindelserna med Uzbekistan.
Det finns emellertid en stor stötesten. De grundläggande mänskliga rättigheterna och demokratin respekteras helt otillfredsställande i det landet. Därför står vi inför en svår avvägning. Interimsavtalet lägger grunden till att påtala för myndigheterna vad som är deras ansvar. Samtidigt medför just handelssamarbete fördelar för Uzbekistan. Vi väljer i likhet med föredraganden att bifalla interimsavtalet och uppskjutandet av partnerskapsavtalet. Det senare kommer först in i bilden när det rättsliga läget i Uzbekistan avsevärt har förbättrats.
Vårt stöd för interimsavtalet förutsätter att såväl rådet som kommissionen övertygar de uzbekiska myndigheterna om att artikel 1 är väsentlig för avtalet. Jag skulle speciellt vilja uppmärksamma rådet och kommissionen på de begränsningar som de uzbekiska myndigheterna ålägger kristna. Lagstiftningen förbjuder evangelisation och tillåter kyrkliga sammankomster endast efter officiell myndighetsregistrering.
Ett chockerande exempel var det beslagtagande av 25 000 biblar, skänkta av ryska och turkiska bibelsällskap till det uzbekiska samfundet, som den uzbekiska tullen gjorde i början av året. Efter en lång tids medling, bland annat av Europeiska kommissionen, frigavs dessa biblar lyckligtvis. Jag skulle gärna vilja tacka kommissionär Van den Broeck och hans kanslimedarbetare för att ha hjälpt till med denna " befrielse" .
Sammanfattningsvis, det bör stå klart att det krävs en ansenlig förbättring på området religionsfrihet och andra grundläggande friheter i Uzbekistan. Vi stöder interimsavtalet i hopp om att detta kan bidraga därtill. Först när grundläggande friheter och demokrati är garanterade kan det bli tal om att stödja ett partnerskapsavtal.

Posselt
Herr ordförande! Utskottet för externa ekonomiska förbindelser har beslutat sig för, närmare bestämt enhälligt, att stödja Wiersmas betänkande och därigenom interimsavtalet, eftersom det är av den åsikten att det vore mer felaktigt och farligt att isolera Uzbekistan i dess svåra kris. Vi måste utnyttja varje tillfälle att utveckla detta land och att utveckla en intensiv förbindelse med detta land. Detta har inte bara ekonomiska orsaker, fastän också dessa uttryckligen talar för det. Uzbekistan förfogar över betydande råvaror. Efter krisåren har det under 1996 åtminstone funnits en anspråkslös tillväxt om 1 %. Men det finns vid sidan om ekonomin anledningar som är politiskt viktiga. Här har upprepade gånger frågorna om de mänskliga rättigheterna berörts. Vi måste naturligtvis yrka på att demokrati, rättsstatlighet och mänskliga rättigheter iakttas. Men vi får därvid inte glömma, att det när det gäller Uzbekistan - på annat sätt än för Ukraina, som Mann och jag om och om igen tar oss an i utskottet för externa ekonomiska förbindelser, eller också för Vitryssland, vilket ger anledning till största oro, när det gäller europeiska länder -, handlar om en centralasiatisk koloni till Ryssland och senare till Sovjetunionen, vilken har lidit under klassiska kolonialistiska villkor.
Uzbekistan kan uppvisa de klassiska dragen hos ett land som varit koloniserat. En av bomull präglad monostruktur, ett extremt beroende av världsmarknaden, ett absolut underskott i bearbetningsindustrin, tvång att exportera råmaterial, som det självt inte kan använda i tillräcklig omfattning. Allt detta leder naturligtvis, vid sidan av den totalitära diktaturen under ett totalitärt system, som varat i årtionden, till att man inte kan mäta detta land med våra normer. Därför tror jag att vi skall ta avstånd från varje mått av arrogans och tydligt och klart säga att det här handlar om ett land som vi kan mäta med ungefär de mått som vi använder för AVS-länderna. Här visar det sig naturligtvis, även om dessa länder redan har en längre tid av utveckling och samarbete med Europa bakom sig - att det också här fortfarande finns extrema underskott, att demokratierna också här fortfarande är i minoritet. Därför är det nödvändigt att vi sluter detta interimsavtal, att vi går in i en så intensiv dialog och så intensivt handelsutbyte som möjligt med Uzbekistan, men att vi å andra sidan - och denna möjlighet ger oss ju klausulen om mänskliga rättigheter, kombinerad med suspensionsklausulen - systematiskt utnyttjar vårt inflytande för att stödja demokrati, mänskliga rättigheter, nationella rättigheter och religionsfrihet.

von Habsburg
Herr ordförande! Jag vill ansluta mig till Posselts ord. Jag kommer absolut inte att tala mot dessa förslag, men jag vill trots detta göra er uppmärksamma på att vi i det här parlamentet kanske inte i tillräcklig utsträckning förstår, vilket oerhört inflytande vi kan utöva och vad vi kan göra här. Här vill jag särskilt hänvisa till fallet med Mikhael Arzinknow. Denne fråntogs på sin tid sitt pass, eftersom han var islamsk aktivist, man förbjöd honom utresa, och då han sedan begärde att få tillbaka det, sade man honom att han inte kunde få det tillbaka om han inte underkastade sig en psykiatrisk undersökning.
Herr ordförande! Detta är de fakta som president Islam Karimows politik fastställer. Man måste, som Posselt med all rätt har sagt, inse att det här handlar om ett folk som har förvildats på grund av det förtryck som har ägt rum under lång tid, så att vi måste visa förståelse för detta folk. Men: Det faktum att man, efter det att vår delegation intervenerade där, åtminstone lämnade tillbaka passet, bevisar att vi kan uppnå något! Därför skulle det kanske vara av avgörande betydelse att kombinera godkännandet av detta avtal, som jag bejakar, med fastställandet att det vad gäller de mänskliga rättigheterna finns oändligt mycket att ta igen. Särskilt också vad gäller de religiösa rättigheterna, ty också islam undertrycks ju å det grövsta. Om man tänker på att t.ex. muezzins böneutrop har förbjudits, så är detta dock ett tecken på grövsta religiösa förföljelse. Helt bortsett från att en hel rad av ledande islamska personligheter, som t.ex. Nazarow, har spärrats in om och om igen, har hotats till och med i sina hem, och att deras familjer har utsatts för påtryckningar.
Men det gäller även de kristna. Exempelvis representanten för baptisterna, Rashid Durebajew, har också ställts inför domstol och kommer möjligen att hamna i fängelse på tre år. I dessa fängelser - det är bekant - är situationen så obeskrivlig, att människorna efter relativt kort tid dör av sjukdom och misshandel. Jag vill därför uttryckligen be om att vi säger ja till detta fördrag, men låt oss nyttja detta avgörande inflytande som vi kan ha. Det av mig anförda fallet har visat att Uzbekistan uppträder oanständigt i religiösa frågor, men också i alla andra problem som rör de mänskliga rättigheterna.

Credon
Herr ordförande, ärade ledamöter! Kommissionen tackar Europaparlamentet och föredraganden Wiersma för detta betänkande, som kommer att möjliggöra att interimsavtalet med Uzbekistan träder i kraft. Kommissionen godkänner den positiva strategin att med hjälp av detta betänkande gå framåt, trots beslutet att förlänga ett beslut om partnerskapsavtalet.
Målet för interimsavtalet med Uzbekistan är att kunna börja tillämpa handelsbestämmelserna i det partnerskapsavtal som undertecknades den 21 juni 1996 i anslutning till Europeiska rådet i Florens, i väntan på att Europaparlamentet och alla medlemsstaternas parlament skall ratificera partnerskapsavtalet. Detta partnerskapsavtal har fram till dags dato ratificerats av fem av medlemsstaternas nationella parlament. Jag ska nämna vilka, nämligen Grekland, Spanien, Österrike, Finland och Sverige.
Uzbekistan är ett stabilt centrum i en region som kan komma att visa sig betydelsefullt på det geostrategiska planet och som inom kort kan komma att ingå i det utvidgade Europa. Landet har visat sig vara en pålitlig och förutsägbar partner, vilket har upptäckts av andra partner, såsom Förenta staterna, Japan och Korea. För att markera sin självständighet, främst gentemot Ryssland, strävar Uzbekistan i dag efter att stärka sina förbindelser med Europeiska unionen.
Interimsavtalets ikraftträdande kommer att göra det möjligt att främja utvecklade handelsförbindelser mellan Europeiska unionen och Uzbekistan. Dessa är redan nu mycket lovande. Under 1996 ökade den bilaterala handeln med ungefär 30 % jämfört med föregående år och gemenskapsexporten noterade en ökning med över 60 %, som därmed konsoliderade ett handelsöverskott på cirka 180 miljoner ecu. Det är för övrigt troligt att Uzbekistan med sina 22 miljoner invånare och rikliga naturtillgångar i form av bomull, guld och naturgas kan bli en betydelsefull partner för Europeiska unionen inom de kommande åren. Många av våra företag har redan insett detta och har redan kastat sig in i en hård strid med amerikanska, asiatiska, turkiska, iranska och andra företag som finns på plats. Ett snabbt ikraftträdande av interimsavtalet är mot denna bakgrund desto viktigare.
Interimsavtalet innehåller även i sin första artikel bestämmelser rörande respekten för demokrati och mänskliga rättigheter. Flera av er har tagit upp denna fråga och med särskild vältalighet von Habsburg, som jag tackar för hans inlägg. Tack vare dessa bestämmelser kommer interimsavtalet att möjliggöra en diskussion om respekten för mänskliga rättigheter och om så krävs att utöva påtryckningar på de uzbekistanska myndigheterna, om urspårningar skulle ske på detta område i det mycket unga och sköra land som Uzbekistan i dag är.
Interimsavtalet kommer om så behövs att kunna användas som ett medel att driva de uzbekistanska myndigheterna i rätt riktning. Den upphävandeklausul som ingår i interimsavtalet gör nämligen att gemenskapen kan hota Uzbekistan att upphäva avtalet om situationen för de mänskliga rättigheterna försämras. I det fallet kan frågor om mänskliga rättigheter formellt granskas i de blandade kommittéer som föreskrivs i interimsavtalet. De blandade kommittéerna erbjuder ett tillfälle att vid sidan av processen föra en politisk dialog med den behöriga kommissionären, Van Den Broek, samt med kommissionens avdelningar och representanter för övriga institutioner.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Ordföranden
van Bladel begär ordet för en ordningsfråga.

Van Bladel
Herr ordförande! Som vice ordförande för underutskottet för mänskliga rättigheter har jag just fått ett meddelande från människorättsorganisationen i Angola att människor har torterats och dött i ett tiotal provinser bekräftat av FN. Kommissionär Brittan sade i går i slutet av debatten om aktuella och brådskande frågor att mänskliga rättigheter är en viktig del av Lomékonventionen. Herr ordförande! Det lackar mot jul; det betyder politisk stiltje och mediastiltje. Dessa fångar löper större fara. Ni skulle ge mig en mycket fridfullare jul om ni skulle vilja be kommissionen eller rådet att uppmana alla parter i Angola att respektera de mänskliga rättigheterna och fredsprocessen. Jag önskar också er ett riktigt gott nytt år, herr ordförande.

Ordföranden
Tack, fru van Bladel. Ni kan vara säker på att hella kammaren delar er oror, att era ord kommer att tas upp i protokollet och att jag kommer att vidarebefordra denna oro direkt till ordföranden i vårt parlament.

UEFA: s beslut angående vinnarna i Coca-Cola-cupen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om UEFA: s beslut om att inte låta vinnarna i Coca-Cola-cupen delta i de europeiska cuperna.

Credon
Herr ordförande, ärade ledamöter! Kommissionen är medveten om de problem som UEFA: s beslut att inte längre låta vinnarna i Coca-Cola-cupen delta i UEFA-cupen förorsakar de små och medelstora klubbar som deltar i denna nationella tävling.
Kommissionen bekräftar på nytt att den bedriver undersökningar för att kunna fastställa händelseförloppet i dess ekonomiska sammanhang. Dessa undersökningar skall vederbörligen utföras inom ramen för de förfaranden som fastställs i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962. Dessa procedurregler syftar till att säkerställa parternas rättigheter att höras och ge tredje man, vars intressen kan påverkas av kommissionens beslut, tillfälle att i förväg redovisa sina iakttagelser.
Kommissionen har redan tagit emot UEFA: s anmärkningar om klagomålet, liksom svaret på några frågor som ställdes för att klargöra de bakomliggande orsakerna till antagandet av den bestämmelse som ifrågasätts. Bedömningen av UEFA: s svar har kastat ljus över behovet av att uppmana The Premier Ligue såväl som The Football Association of England att lägga fram sina iakttagelser, såväl angående klagomålet som UEFA: s svar. De har även uppmanats att förklara skälen till att den ifrågavarande konflikten inte kan lösas på nationell nivå. The Football Ligue har samtidigt uppmanats att kommentera detta svar från UEFA.
Kommissionen har ännu inte fått något svar från käranden eller från de båda övriga organisationerna. Först efter en fördjupad analys av parternas argument är det därför möjligt att ta ställning till vilken linje som skall följas i detta ärende. På grund av procedurreglerna, som måste följas, och de begränsade resurserna på GD IV kan ett sådant ställningstagande ske först om några månader.
I alla händelser vill kommissionen påminna de ärade parlamentsledamöterna om att den i genomförandet av fördragets konkurrensregler inte kan ha som mål att agera domare i konflikter som berör privata intressen. Kommissionen skall i första hand värna om respekten för allmänintresset, som är förenad med återupprättandet av en situation som faktiskt och lagenligt överensstämmer med artiklarna 85 och 86 i fördraget. Detta handlingssätt som företräds av kommissionen, som är en administrativ myndighet, skiljer sig från den civile domarens, vars uppgift är att skydda privatpersoners subjektiva rättigheter i deras ömsesidiga förbindelser.

Cunningham
Herr ordförande! Ford, som tagit upp denna fråga vid ett flertal tillfällen, var tvungen att åka till Luxemburg, så jag talar å hans vägnar.
Jag vill sätta in det här i något slags sammanhang. UEFA krävde att den engelska Premier League skulle minskas från 20 till 18 klubbar. Eftersom de inte var villiga att göra det tilllät man inte segrarna i Coca-Cola Cup, ligacupen, att vara med i UEFA: s turneringar. Coca-Cola Cup utgör emellertid Football Leagues ansvar, inte Premier Leagues. Det synes mig därför vara löjligt att hindra denna turnering från att ha ett lag med i UEFA-cupen, när det i själva verket är Premier League UEFA har en tvist med.
Det är synnerligen orättvist, och jag tror att det står i motsättning till europeisk lags såväl konkreta formulering som anda. Men det är inte bara orättvist, det är verkligen skadligt också, och jag skall förklara varför. De större klubbarna i England, och min kollega Miller från Glasgow säger att samma sak gäller i Skottland, skickar svaga lag till denna turnering, efter som de inte ser några UEFA-möjligheter efter den.
Det får till resultat att publiken oundgängligen blir mindre, det blir mindre TV-intäkter, det blir mindre sponsorpengar, och som en följd av allt det så drabbas de mindre klubbarna av en större ekonomisk börda. Nu hade Cresson inte helt rätt när hon sade att det gällde de mindre klubbarna i denna turnering. Klubbar som Manchester United, Liverpool, Tottenham och Leeds är sannerligen med. Men som turneringen har utvecklat sig - eftersom det inte finns några UEFA-möjligheter efter den - så kan dessa klubbar mycket väl komma att inte bara skicka svagare lag, utan till slut dra sig ur helt och hållet. Det kommer att leda till svårigheter, problem och ekonomisk ovisshet för de mindre klubbarna. De är gemenskapsklubbar och arbetstillfällen befinner sig också i riskzonen. Det här kanske bara låter som en fotbollshistoria, men det är en mycket allvarlig fråga.
Vi anser det vara ytterst orättvist, vi anser det vara illegalt och vi kan förutse att några av dessa mindre klubbar, om inte något görs snabbt - och jag hoppas att det görs snabbt - till följd av förlorade intäkter faktiskt kan komma att gå under. Vi har sett det hända många sådana klubbar tidigare, och jag vill därför vädja till kommissionen att agera så snabbt som möjligt för att lösa denna fråga, så att vi i framtiden i England, i Skottland, och kanske i andra delar av Förenade kungariket, får en plats för segrarna i Coca-Cola Cup, så att turneringen framstår som en ansedd sådan, och så att vi får TV-sponsring av rätt slag och pengar från denna turnering till förmån för alla de mindre klubbarna.

Perry
Herr ordförande! Jag vill tacka Cresson för hennes uttalande. Men jag tartill orda för att komma med kommentarer som i mångt och mycket liknar dem som Cunningham tog upp.
Detta må vara veckans sista debatt, och faktiskt årets sista debatt i detta parlament, men det handlar inte om någon obemärkt eller oviktig fråga. Den rör faktiskt frågor av den allra största betydelse för Europa och européerna: den har med fotboll att göra.
Vi bestämmer själva om vi anser att detta parlamentets göranden och låtanden har större betydelse för många miljoner av våra medborgare än vad fotboll har. Under julhelgen kommer miljontals européer att ge sig ut för att titta på fotboll. Det är av stor betydelse för dem. De - förvisso de i Förenade kungariket - kommer att lita till att detta parlament och kommissionen tar itu med detta problem.
Fotboll är Europa. Utvecklingen av europeiska fotbollsturneringar skapar inte bara god idrott som, återigen, våra medborgare gillar, utan det gör också Europa mer verkligt för många av våra medborgare. Vi i detta parlament har därför och - vill jag hävda - också kommissionen, ett ansvar för att se till att fotbollen kan fortsätta att fungera i Europa, och att alla klubbar får en möjlighet att vara med i europeiska mästerskap.
Fotboll är stora pengar. Vi pratar inte bara om människor som sparkar omkring en läderboll. Vi pratar om mycket betydande penningsummor och om stora beslut som kommer att få stor betydelse för klubbarna. Vi måste göra det klart att vi inte bara talar om små lokala fotbollsklubbar. Vi pratar om ganska omfattande affärsföretag som nu bedriver sin verksamhet i de olika fotbollsligorna i Förenade kungariket. Där professionell sport förekommer så handlar det om mycket pengar. De kommersiella regler vi förväntar oss skall gälla för andra företag måste fås att bli tillämpliga på ett korrekt och rättvist sätt också inom fotbollen.
Efter att ha studerat denna fråga så står det helt klart, enligt min uppfattning, att UEFA helt klart missbrukar sin dominerande ställning. När jag kontaktade dem och bad om information så var det enda de var beredda att ge mig adressen till sin jurist. Sådant ger mig alltid en liten bismak av en organisation som inte är 100 % säker på sin ställning eller på sina fakta.
I Storbritannien stöder såväl " Football Association' som " the League' tanken på att ha kvar segraren i Coca Cola Cup i det europeiska mästerkskapet. Fotbollen vill och behöver naturligtvis ha en ligamedverkan, men vi får inte glömma att gräsrotslagen i de lägre divisionerna, som själva vill vara med i den europeiska fotbollen, gillar den möjligheten. Som européer bör vi anse detta vara bra. Men de behöver också de intäkter som kommer från Coca Cola Cup. Man räknar med att någonting i storleksordningen 20 % av deras intäkter - omkring 32 miljoner pund - miljon - kommer från Coca Cola Cup. Om den europeiska fotbollen inte hägrar som ett pris i slutänden, då riskerar de att gå miste om TV-pengar, att förlora Coca Cola-sponsring för turneringen.
Det är därför en allvarlig fråga för dem. Allvarligast av allt är att jag i dag har fått ett brev från Portsmouth Football Club. Där säger man: "Här i Portsmouth anser vi att det borde finnas någon annan plats i Europa som segrarna i Coca Cola Club kunde kvalificera sig till. Varje åtgärd som skulle kunna utöva påtryckningar på UEFA kommer att få vårt fulla stöd." Allting som får Portsmouth Football Clubs fulla stöd får också mitt fulla stöd.

Titley
Herr ordförande! Jag är inte säker på att kommissionen till fullo förstår vad det här handlar om, och jag vill bara att Cresson skall få det helt klart för sig. En organisation - Football League - bestraffas för an annan organisations - Premiere Leagues - ageranden, som den inte har någon kontroll över. Den diskrimineringen står i motsättning till principerna i Romfördraget och till principerna för den inre marknaden. Det är det vi måste inrikta oss på.
Som både Cunningham och Perry med rätta har påpekat så får vi inte underskatta de ekonomiska skador detta beslut kommer att medföra. Naturligtvis medför spel i en turnering, som i slutänden medför en plats i Europa, en stor ekonomisk motivation för klubbarna. För de mycket stora fotbollsklubbarna, såsom Manchester United i Förenade kungariket, kanske det inte är en så stor motivation. Men sådan klubbar som exempelvis Bolton Wanderers behöver de intäkter de kan få från en lyckad cupturnering och en plats i Europa, vilket är något ytterst lukrativt, eftersom den inte bara leder till medverkan och spel, utan dessutom ger TV-intäkter.
På motsvarande sätt gäller att de mindre klubbarna i fotbollsligan, exempelvis Bury Football Club i min valkrets, i hög grad är beroende av såväl matcher mot de glamorösa klubbarna som av utsikterna att själva klara sig fram till finalen. Om de glamorösa klubbarna inte är med, vilket är en möjlighet, eller sänder lag som är avsiktligen försvagade, så kommer de uppenbarligen inte att få de intäkter för dessa matcher som de är beroende av för sin överlevnad. Mot bakgrund av Bosmanutslaget, som jag stödjer till fullo så kämpar de mindre klubbarna i Förenade kungariket till följd av de uteblivna övergångssummorna.
Jag hoppas att kommissionen kommer att förläna denna fråga det allvar den förtjänar, eftersom detta är en mycket viktig ekonomisk fråga.

Ordföranden
Tack, herr Titley, men detta ordförandeskap skulle, med tanke på dagens omständigheter, vilja säga er att när ni nämnt Madrid som stort lag har ni glömt Barcelonas fotbollsklubb. Men hur som helst så finns jag här för att påminna er om detta.
Nu har Wynn ordet i en minut.

Wynn
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera Cresson till att hon höll sig för skratt när hon läste handlingen. Jag är säker på att det för många människor framstår som något ganska så komiskt, men det är en mycket allvarlig fråga. För att göra ytterligare ett påpekande, riktat till dem som är omedvetna om problemet, så är detta inte ett tillfälle att ge Coca-Cola gratisreklam här i kammaren.
Den fråga jag vill ställa till kommissionären avser de slutkommentarer hon fällde om att kommissionen inte kunde vara den slutgiltiga medlaren i privata konflikter - det är vad jag antecknade när hon talade. Innebär det att inga åtgärder kommer att vidtagas när kommissionen får in informationen från de berörda parterna? Är det vad jag skall säga till Wigan Athletcs supporters?

Cresson
Herr ordförande! Jag har inte mycket att tillägga till vad jag nyss sade, utom möjligen att upprepa och förtydliga det.
Jag sade att vi har ställt frågor till de olika parterna i fråga, men kommissionen har ännu inte fått något svar vare sig från käranden eller de båda andra organisationerna. Så hur skall då kommissionen kunna ta ställning när den fram till nu inte har fått in något svar.
Kommissionen erinrar om att den i genomförandet av konkurrensbestämmelserna - eftersom det handlar om ett konkurrensproblem i fördraget - inte kan ha som mål att agera domare i konflikter mellan privata intressen, utan skall värna om respekten för allmänintresset i syfte att återupprätta en situation som faktiskt och lagenligt överensstämmer med artiklarna 85 och 86 i fördraget.
Eftersom vi saknar information kan vi inte svara. När vi har fått information kommer vi att avgöra i vilken mån kommissionen eventuellt kan gå in i vad som fram till idag förefaller vara en konflikt mellan privata intressen. Jag vill tillägga att procedurreglerna måste följas, och att GD IV har begränsade resurser och ett stort antal ärenden att behandla, vilket gör att någon ståndpunkt inte kan intas förrän om några månader.
Eftersom ordföranden gav mig ordet vill jag passa på att önska er alla en god jul och ett mycket gott år.
(Applåder)

Ordföranden
Tack så mycket, fru Cresson.
Jag förklarar debatten avslutad.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Ärade ledamöter! Tillåt mig, innan vi avbryter sessionen, passa på att utnyttja det privilegium det ger mig att sitta som ordförande under detta sammanträde och påminna er om att i dag, sammanfallande med vårt arbetes slut för år 1997, avslutas också Europaåret mot rasism i Luxemburg. Vårt arbete har utan tvekan haft många svagheter, men det har också haft positiva aspekter, och bland dessa återfinns det bidrag vi gjort för kampen mot rasism under det här året.
Det är också rättvist, ärade ledamöter, att vi understryker att det viktigaste bidraget har kommit från de europeiska medborgarna själva, från icke-statliga organisationer. Men, när vi öppnar dörren för 1998 finns saker kvar att göra, och bland dessa återfinns att fortsätta kampen mot rasismen. Vi är inte så naiva att vi tror att ett års kamp kan utrota denna plåga. Vi vet att det är en plåga, vilken har många orsaker och vi måste fortsätta kämpa i den här riktningen. Ärade ledamöter, även nästa år kommer vi, bland annat, att vara tvungna att fortsätta arbeta med att förbereda vår kammare för våra nya grannar, det vill säga, komplettera vårt demokratiska funktionssätt och även minnas de miljoner europeiska medborgare som inte har jobb nuförtiden och säga dem att vi hoppas att det Europeiska rådet om sysselsättning i Luxemburg inte bara är prat, utan början på en väg som ger dem möjlighet att nästa år fira jul och nyår med perspektivet om ett arbete.
Ärade ledamöter! Nu åligger det mig den nöjsamma uppgiften att tacka våra medarbetare för deras arbete under året och, samtidigt, önska dem allt gott, för det första vaktmästarna, för ett synbart litet jobb, men med en uppmärksamhet som är av största betydelse för vår kammares funktion.
(Applåder) Tolkservicen...
(Applåder) ...detta subtila filter som gör det möjligt att, trots att vi talar elva olika språk, kunna föra en dialog och, ibland, till och med förstå varandra. Våra medarbetare här vid presidiet, till vilka några vice ordförande, bland dem jag själv, dessutom bör be om ursäkt för att vi väldigt ofta, när vi skall sitta ordförande förstör deras utomordentliga arbete. Men jag tycker också, ärade ledamöter, att vi skall tillägna några tillgivenhetens och erkännandets ord till de tjänstemän som vi inte ser. Först, de tjänstemän som arbetar med det fullständiga förhandlingsreferatet och som överraskar oss när vi läser vårt eget anförande och tycker att det låter bättre än när vi sade det, trots att de inte ändrat någonting. De tjänstemän som arbetar på Info-sesion som har den där förmågan och kunskapen att välja ut det bästa och presentera det för opinionen.
Men tillåt mig i dag göra en särskild understrykning: vårt parlaments översättningsservice. Ärade ledamöter, varje dag översätts det 4 400 sidor i vårt parlament. Ja, jag sade rätt: 4 400 sidor, som är frukten av det arbete som utförs av 32 lingvister och 18 sekreterare i varje översättningsavdelning. Detta är nästan ett mirakel som ibland tvingar dem att arbeta många nätter. Jag tror, ärade ledamöter, att det är bra att vi sänder dem ett meddelande fyllt med tacksamhet och lyckönskningar med anledning av julen och det nya året.
(Applåder) Och till sist, mitt herrskap, önskar jag er alla det bästa och tackar er för att ni låter mig sitta ordförande dessa så lugna, så trevliga och, samtidigt, så broderliga fredagar. Ärade ledamöter, God jul och gott nytt år.

Lulling
Herr ordförande! Ni önskade oss alla god jul och gott nytt år. Tillåt en liten luxemburgska som jag - ni har talat mycket om luxemburgska toppmöten - att i min tur och som talesman för alla medlemmar i fredagsklubben önska er en god jul och ett riktigt gott nytt år.

Ordföranden
Tack så mycket fru Lulling.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 11.41.)

