Inrättande av ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om
en fråga för muntligt besvarande till rådet från Rui Tavares för GUE/NGL-gruppen, om inrättande av ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU - B7-0205/2011),
en fråga för muntligt besvarande till rådet från Nadja Hirsch, Sophia in 't Veld, Sonia Alfano och Nathalie Griesbeck för ALDE-gruppen, om inrättande av ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU för flyktingar - B7-0206/2011),
en fråga för muntligt besvarande till rådet från Manfred Weber, Simon Busuttil och Georgios Papanikolaou för PPE-gruppen, om inrättandet av ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU - B7-0208/2011).
Rui Tavares
Herr talman! Flyktingar är troligtvis den mest utsatta befolkningsgruppen i världen, och de allra mest utsatta bland flyktingarna är de som varken kan återvända hem eller stanna i transitländerna. Enligt FN:s höga kommissarie för flyktingar vidarebosätts 200 000 flyktingar per år. Vi vet att hälften av dessa har vidarebosatts av Förenta staterna och andra aktörer, och vi vet att EU gör för lite. Här vidarebosätts endast 4 500 flyktingar per år.
Därför är vi alla överens om att den tragedi som drabbat dessa flyktingar är akut och omfattande. Hur omfattande är den? Rådet har självt redan besvarat den frågan. Det svenska ordförandeskapet talade om att vidarebosätta 100 000 per år och det belgiska ordförandeskapet sade i slutet av sitt ordförandeskap - vi hade premiärminister Yves Leterme här - att flyktingarna var själva orsaken till att EU bildades. Ni får ursäkta att jag säger detta, men flyktingfrågor är av historiska skäl mycket viktiga för det ungerska ordförandeskapet, eftersom det var för Ungern som den första samlade insatsen gjordes 1956 av det internationella samfundet för att vidarebosätta tusentals flyktingar.
Slutligen, hur akut är flyktingarnas situation? Detta är tyvärr den fråga som vi måste ställa till rådet. Hur högt prioriterar rådet flyktingarnas situation? Tillräckligt högt för att äntligen skriva under ett dokument? För ett år sedan röstade parlamentet för två betänkanden, varav ett var ett medbeslutandeförfarande om Europeiska flyktingfonden. De allra flesta av oss var överens om vad som var viktigt, från grekiska kommunister till brittiska konservativa. Vi gjorde vår del av arbetet. Nu har det gått ett år och vi väntar fortfarande på rådet. Medbeslutandeförfarandet har blivit ett ickebeslutsförfarande. Denna oförmåga att fatta beslut hade varit skrattretande om den inte inneburit en sådan tragedi för de drabbade personerna.
Det betänkande som vi antog innehöll akuta åtgärder som tillämpas utöver kommissionens årliga prioriteringar. Vi gjorde detta eftersom vi vet att en humanitär kris kan utbryta när som helst. En har just utbrutit i Nordafrika, precis i närheten av oss, och dessa akuta åtgärder är inte färdiga att genomföras. De är inte färdiga eftersom rådet tyvärr inte har fullbordat detta medbeslutandeförfarande.
När detta väl fullbordats kommer vi dessutom, förutom de akuta åtgärderna, att ha extra pengar till länder som vill inleda vidarebosättningar och tydliga prioriteringskategorier som ska användas av medlemsstaterna. Vi kommer även att ha allt som vi angav i initiativbetänkandet: kvalitet, snabbhet och inrättandet av en vidarebosättningsenhet i det europeiska stödkontoret för asylfrågor.
Rådets ledamöter - jag ska avsluta, herr talman - är medlagstiftare. Vi kan inte säga hur rådet ska lagstifta, men att rådet utövar sin vetorätt genom att lägga ärendet i skrivbordslådan är inte till någon hjälp alls, i synnerhet inte för institutionens trovärdighet.
(Talmannen avbröt talaren.)
Nadja Hirsch
Herr talman! Vi har arbetat mycket intensivt med vidarebosättningsprogrammet och lagt ner mycket kraft på det i de olika grupperna och allianserna. Vi var enhälliga i vår önskan att sända ut en tydlig signal i den här frågan. Vi gjorde det också till vår främsta prioritering, eftersom det är en så viktig fråga där människors liv står på spel.
Situationen och den pågående utvecklingen i Nordafrika innebär att vi återigen måste åstadkomma resultat så snabbt som möjligt. Ett år har redan gått till spillo. Vi har utnyttjat den tid vi har till att inleda en civil och social debatt, eftersom vi i slutänden också behöver medlemsstaternas, de regionala myndigheternas och lokalbefolkningens stöd om ett sådant program ska kunna inrättas även i de nya medlemsstaterna. Den här diskussionen och det sociala samförstånd som gradvis växt fram ur den får inte överges bara för att rådet och andra nyckelaktörer inte kan komma överens och har nått ett dödläge. Denna fråga är alltför viktig. Vi har satt i gång den här debatten och vårt mål är att i enlighet med våra liberala värderingar verkligen prioritera denna fråga.
Jag anser att alla grupper i parlamentet är överens. Vi har meddelat vår ståndpunkt och väntar nu på att rådet ska staka ut en tydlig riktning så att frågan kan sättas på dagordningen och de medlemsstater som hittills inte har spelat en aktiv roll uppmuntras att engagera sig. Den respons som vi har fått under våra diskussioner visar att dessa medlemsstater är villiga att ansluta sig. Därför anser gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa - även om jag tror att jag kan tala för alla inblandade grupper, eftersom vi har haft ett utmärkt samarbete - att den här frågan bör prioriteras och att den debatt som vi har inlett på bred social nivå bör uppmuntras i stället för att äventyras genom att frågan hela tiden skjuts upp.
Georgios Papanikolaou
Herr talman! Efter det mina kolleger har sagt vill jag först och främst tillägga att man nästan ett år efter det att parlamentet antog sina resolutioner, som man arbetat hårt med, sände en delegation till Syrien av just den anledningen, och vi försökte uppmuntra så många medlemsstater som möjligt att engagera sig i vidarebosättningsprogrammet för flyktingar. Trots detta har vi fortfarande inte gjort någonting. Det finns visserligen formella problem på rådets sida, och parlamentet måste också bli delaktigt, men vi är här för att ta fram lösningar. Det är vårt syfte.
Vi hänvisar till den humanitära dimensionen i detta program, men vi hänvisar också till det instrument som tillhandahållits unionen för att den ska kunna verkställa sin utrikespolitik på ett ännu mer ändamålsenligt sätt. Skulle inte detta instrument kunna vara ett mycket viktigt verktyg för Catherine Ashton i dag, om hon var i Nordafrika och kunde hänvisa till det program vi har beslutat om?
Vi hänvisar naturligtvis till globala behov. Men vi måste givetvis förstå att problemet nu ligger hos oss. EU uppmanas att inta en ledande roll i Medelhavsområdet. Vi måste starta upp detta program och gå vidare med det, och när vi diskuterar budgetresurser efter 2013 måste vi förstå att det finns resurser för detta program fram till 2013 och att vi, om vi förspiller ännu mer tid, inte längre kommer att kunna använda dessa resurser och instrument.
Avslutningsvis vill jag påminna er, Enikő Győri, om det förslag som vi lade fram då och som vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) ständigt återkommer till, nämligen vidarebosättningsprogrammet. Vi har inte råd att vänta på att situationen på Lampedusa upprepar sig innan vi förstår hur nödvändigt detta initiativ är och att vi måste gå vidare med det med full fart.
(Applåder)
Enikő Győri
rådets ordförande. - (HU) Herr talman, ärade ledamöter! Europaparlamentet ställde tre frågor om vidarebosättningen av flyktingar till Europeiska rådet. Jag vill tacka de tre frågeställarna så mycket för att de så ingående motiverat sina frågor. Samtliga tre frågor handlade om kommissionens förslag om att ändra beslutet om inrättande av Europeiska flyktingfonden för perioden 2008-2013 med avseende på inrättandet av ett gemensamt vidarebosättningsprogram. Jag anser att denna debatt också ger uttryck för Europaparlamentets djupa oro för hur det ska gå för de mest behövande. Därför vill jag först och främst tacka de ärade ledamöterna för att de lagt ner så mycket möda på att lösa flyktingsituationen. Precis som Rui Tavares påpekade har det ungerska ordförandeskapet, med sitt arv från revolutionen 1956 och som ett åtagande gentemot detta arv, en moralisk skyldighet att göra framsteg när det gäller det gemensamma europeiska vidarebosättningsprogrammet.
Krisen i Nordafrika, som flera av er har nämnt, har visat att EU behöver ett välfungerande och enhetligt asylsystem. Jag instämmer i Europaparlamentets ståndpunkt att EU måste ta sitt ansvar när det gäller att lösa flyktingsituationen om vi vill bevara vår ledande roll som givare av humanitärt bistånd. Jag vill också ge er den senaste informationen om hur flyktingsituationen vid Libyens gränser utvecklar sig för närvarande. Jag besökte den tunisisk-libyska gränsen i början av mars. Då anlände tusen flyktingar i timmen, varav de flesta var migrerande arbetstagare som mest av allt behövde hitta ett hem och ett sätt att återvända till sitt hemland. Av alla dessa flyktingar var situationen värst för dem som anlände utan några identitetshandlingar eller dokument över huvud taget. De internationella biståndsorganisationerna på plats letade efter dem, och de blev allt fler. Det är omöjligt att återbörda dem till deras hemland, och därför finns det verkligen anledning att överväga vidarebosättningssystemet. I dag, eller snarare i går och i dag, har den ungerske utrikesministern János Martonyi varit på andra sidan, vid den libysk-egyptiska gränsen. Det främsta syftet med hans besök var att undersöka flyktingsituationen. Han åkte till gränsen och träffade egyptiska tjänstemän där. Situationen i detta område har ändrats nu. De senaste tre dagarna har det inte kommit några flyktingar från Libyen till den delen av gränsen.
För närvarande finns det cirka 200 personer som bör delta i vidarebosättningsprogrammet. De övriga som hittills har anlänt håller på att evakueras, dvs. de får hjälp av de egyptiska myndigheterna att återvända hem, ibland med hjälp av vissa EU-medlemsstater. János Martonyi har för övrigt också talat med utrikesministern i det nationella övergångsrådet i Benghazi och med Egyptens inrikesminister i syfte att få en överblick över flyktingsituationen. När det gäller en gemensam europeisk asylpolitik vill jag betona att vi kommer att göra vårt yttersta för att utarbeta en gemensam politik och ett system som bygger på en fullständig tillämpning av 1951 års Genèvekonvention om flyktingars rättsliga ställning och andra relevanta internationella konventioner, och att vi håller med om de åtaganden som Europeiska rådet antog i Stockholmsprogrammet. Det ungerska ordförandeskapet är fast beslutet att gå vidare med förslagen i flyktingpaketet. Detta framgår också av den omständigheten att vi, på grundval av det godkännande som medlemsstaterna beviljade förra veckan, är redo att så snart som möjligt inleda informella trepartsdialoger om kvalifikationsdirektivet i syfte att hålla den tidsfrist som är satt till 2012.
Jag vill återigen tacka er för den debatt som jag ledde i januari om denna fråga. Även då svarade jag på parlamentsledamöternas frågor. Jag vill också betona att rådet inser vikten av vidarebosättning som en varaktig lösning för flyktingar, och att det därför välkomnade det förslag till beslut om inrättande av ett gemensamt europeiskt vidarebosättningsprogram och kommissionens tillhörande uttalande som kommissionen lade fram i september 2009. Dessa initiativ är ett resultat av den överenskommelse som rådet uppnådde i samband med den europeiska pakten för invandring och asyl i september 2008, nämligen att vidarebosättning inom EU av personer under skydd av FN:s höga kommissarie för flyktingar tills vidare kunde fortsätta på frivillig basis.
Som ett konkret exempel vill jag lyfta fram rådets slutsatser från juli och november 2008 där EU:s medlemsstater gjorde ett åtagande att vidarebosätta irakiska flyktingar på sitt territorium. Detta var åtminstone vad vi uppmuntrade dem att göra i dessa slutsatser. I september 2009 inledde rådet den detaljerade undersökningen av förslaget om att ändra beslutet om inrättande av Europeiska flyktingfonden. Under det första halvåret 2010 hölls vid ett flertal tillfällen informella möten med Europaparlamentet. Medlemsstaterna var mycket flexibla och antog nästan samtliga Europaparlamentets förslag för att nå det gemensamma målet, nämligen inrättandet av ett bättre och mer flexibelt system i enlighet med kommissionens förslag. Som de ärade ledamöterna helt riktigt påpekade i sina frågor uppnådde rådet och parlamentet en överenskommelse om det politiska innehållet i beslutet som ett resultat av ovannämnda informella möten. Rådet stödde t.ex. ett av parlamentets viktigaste förslag, nämligen att upprätta en mekanism som uppmuntrar de nyare medlemsstaterna att ansluta sig till vidarebosättningsprogrammet med hjälp av bland annat finansiella instrument. Rådet kunde dock inte stödja parlamentets förslag om att antagandet av gemensamma europeiska vidarebosättningsprioriteringar ska ske i enlighet med artikel 290 i fördraget genom tillämpning av förfarandet med delegerade akter.
Rådets och kommissionens ståndpunkter är identiska i den här frågan. I programcykeln för förvaltningen av ramprogrammet för solidaritet och hantering av migrationsströmmar fastställs korta tidsfrister, och en effektiv planering kan säkerställas genom genomförandeakter. Dessutom instämde rådet i kommissionens ståndpunkt att fastställandet av årliga vidarebosättningsprioriteringar endast var av genomförandekaraktär, eftersom detta i själva verket innebär att de detaljerade bestämmelserna i beslutet tillämpas på specifika situationer. Det är beklagligt att rådet och Europaparlamentet inte kunde enas om förslaget på en nivå som skulle göra det möjligt att fastställa EU:s gemensamma vidarebosättningsprioriteringar för varje år.
Vi bör dock inte glömma att vidarebosättningen hör till de verksamheter som bör stödjas inom ramen för den nuvarande Europeiska flyktingfonden för perioden 2008-2013. Det stämmer att de medlemsstater som deltar i vidarebosättningsprogrammet för första gången på grundval av de föreslagna förändringarna skulle få något större finansiellt stöd, och det skulle finnas en möjlighet att fastställa vilka geografiska områden som avsetts för vidarebosättning och vilka nationaliteter som behöver vidarebosättning varje år. Men redan nu är varje medlemsstat berättigad ett fast belopp på 4 000 euro för varje person som vidarebosätts och som omfattas av en av de kategorier som anges i det relevanta beslutet. Utöver detta finns det inget som förhindrar att de medlemsstater som hittills inte har deltagit börjar med vidarebosättning under det nuvarande programmet. Det är med glädje jag talar om för er att även Ungern kommer att ansluta sig till detta program nästa år och att landet är redo att delta i vidarebosättningsprogrammet.
Slutligen vill jag betona att rådet naturligtvis fortfarande är villigt att överväga alla förslag som är genomförbara och tillhandahålla en lösning som kan accepteras av båda parter i kvarstående frågor på detta område. Vårt mål är, i enlighet med kommissionens förslag, att göra den befintliga mekanismen ännu mer flexibel och effektiv. Jag önskar verkligen att denna ytterst viktiga fråga inte blir avhängig ännu en fråga om rättslig tolkning. Det finns många exempel på hur mycket viktiga frågor har blivit avhängiga frågan om genomförandeakter eller delegerade akter, och jag vill att vi ska göra positiva framsteg i dessa frågor under det ungerska ordförandeskapet. Tack så mycket.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
Herr talman! Jag tror inte att någon blir förvånad om jag återigen säger att solidaritet med flyktingar och fördrivna personer bör utgöra en grundläggande del av EU:s invandrings- och asylpolitik.
Det är dock inte bara en fråga om att vara solidarisk med dem som kommer från svaga och eftersatta samhällsgrupper, utan även med de medlemsstater som på grund av sin geografiska belägenhet, sin kultur och sitt språk utsätts för stora påfrestningar i detta avseende.
Antalet asylansökningar och invandrare är lågt i vissa länder, medan andra länder inte på egen hand kan hantera det dagliga trycket vid de egna gränserna.
Efter parlamentets antagande av betänkandena om kommissionens meddelande om EU:s vidarebosättningsprogram och ändringen av Europeiska flyktingfonden i maj 2010 väntar vi fortfarande på att rådet ska fullborda samrådsförfarandet.
De pilotprojekt som just nu bedrivs i tio medlemsstater är endast en droppe i det hav som vi fortfarande måste ta oss över.
Medlemsstaterna i södra EU utsätts för stora påfrestningar, i synnerhet sedan folkrörelserna i Egypten och Tunisien inleddes och kriget i Libyen utbröt.
Lampedusa, som är en ö med 5 000 invånare, har tagit emot nästan 6 000 immigranter sedan konflikterna inleddes.
De nämnda pilotprojekten är helt otillräckliga och kommer knappast att bidra till att lätta på det tryck som redan vilar på Italien och Malta och som snart kommer att sprida sig till andra länder i Medelhavsområdet.
EU måste hjälpa dessa länder. Rådet måste undanröja de hinder som just nu står i vägen för ett fullständigt genomförande av det europeiska vidarebosättningsprogrammet och övervinna de minoriteter som blockerar det. Massiva folkvandringar och migrationsströmmar påverkar hela EU, inte bara en del av det.
Jag ska avsluta, herr talman. Förra veckan krävde jag att Europaparlamentet ska finnas närvarande vid Libyens gränser och jag upprepar nu detta krav. Det räcker inte att företrädare för tio medlemsstater har tillbringat den senaste veckan i Egypten. Vi måste ha kapacitet att själva utvärdera den humanitära situationen.
Claude Moraes
för S&D-gruppen. - (EN) Herr talman! I dag i parlamentet hör vi helt klart en mycket tydlig partiöverskridande uppmaning till rådet att göra allt i sin makt för att genomföra vidarebosättningen av flyktingar.
Vidarebosättning av flyktingar är inte samma sak som ansvarsfördelning. Vi vill visserligen se förbättringar i det gemensamma asylsystemet, men det vi ber om här är att man ska undanröja de hinder som kraftigt försämrar EU:s vidarebosättningssystem, som tar hand om cirka 4 000 flyktingar i hela EU, vilket kan jämföras med de siffror vi ser i Förenta staterna och Kanada. Vi får inte glömma att en överväldigande majoritet av världens flyktingar strömmar in i utvecklingsländer. Lärdomen från Nordafrika är att alla dessa människor strömmar in i länder som inte kan hantera denna börda.
Rådet måste bryta dödläget så att vi kan ha ett trovärdigt vidarebosättningssystem. Detta är en begäran som samtliga partier riktar till rådet i kväll.
Nathalie Griesbeck
för ALDE-gruppen. - (FR) Herr ordförande, fru Győri! Jag har en siffra, en observation och en fråga. När det gäller siffran så finns det mer än 10 miljoner flyktingar i världen. Detta är utsatta människor, kvinnor i fara, barn och ensamma minderåriga. Detta är en allvarlig kris som vi måste bemöta på ett sätt som visar att vi engagerar oss för de mänskliga rättigheterna.
När det gäller observationen så gav parlamentet sitt samtycke för ett år sedan, och jag upprepar mina kollegers önskan om att du, Enikő Győri, noterar det mycket starka samförståndet i parlamentet i den här frågan.
När det gäller frågan så vill jag inte tro att rådet på något sätt är så cyniskt att det utnyttjar det faktum att första behandlingen i förfarandet inte är underställt någon tidsfrist för att kunna blockera samrådsprocessen. Så hur ska vi göra med den akuta vidarebosättningen? Detta kan inte vänta till 2012.
Jag vill uppmana medlemsstaterna att göra sig av med sin tvehågsenhet som får dem att inta tydliga och konsekventa hållningar i sina anföranden samtidigt som de förespråkar motsatsen när den rättsliga ramen börjar ta form, som det ser ut här. Den rättsliga ramen måste tillgodose de trängande behoven i vår värld i dag.
Timothy Kirkhope
för ECR-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag yttrar mig i egenskap av Storbritanniens före detta migrationsminister. Det råder ingen tvekan om att det är oerhört viktigt att skydda utsatta personer och personer som söker en verklig fristad, i synnerhet med tanke på den senaste tidens händelser i världen, och att parlamentet prioriterar detta. Jag hoppas att det är ännu viktigare för rådet.
Precis som övriga medlemsstater har Storbritannien tidigare gjort sin del av arbetet med vidarebosättningen av flyktingar genom nationella vidarebosättningsprogram, men det är oerhört viktigt att vi genom en samordnad, samarbetsinriktad och kommunikativ strategi diskuterar hur vi på bästa sätt kan få hjälpen till de mest behövande att gå ihop med situationen i de medlemsstater som redan är överbelastade med nationella prioriteringar. Jag anser dock att det är viktigt att programmen på detta område inte får undergräva ett lands rätt att fastställa sin egen politik.
Vi behöver också samarbete och kommunikation mellan parlamentet och rådet samt mer åtgärder och större beslutsamhet från rådets sida. Jag vill ha en försäkring om att rådet kommer att informera parlamentet regelbundet om hur det tänker gå vidare och om eller hur den senaste tidens händelser i Nordafrika kommer att förändra takten och processen. Jag vill också veta huruvida ökad belastning i framtiden kommer att resultera i förslag om obligatoriska kvoter för vidarebosättning i medlemsstaterna. Jag ber rådet att vi ska gå vidare med detta.
Franziska Keller
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman! Vidarebosättning är ett viktigt instrument i hanteringen av flyktingar. Andra länder, t.ex. USA, vidarebosätter tusentals flyktingar på sitt territorium varje år. Vidarebosättning är till för personer som inte har nått, eller försökt att nå, EU för att söka asyl här. Det borde vara det perfekta instrumentet för alla statschefer som ständigt säger att vi bör hantera migrationen där den har sitt ursprung innan den når EU.
I stället för EU är det dock länder som är mycket fattigare än EU-länderna som tar emot och hyser ett stort antal flyktingar, t.ex. Pakistan och Syrien. Eftersom dessa länder saknar mottagningsanläggningar måste många flyktingar utstå oacceptabla förhållanden. EU kan och bör hjälpa till här. Vidarebosättningen av irakiska flyktingar i EU har visat att det fungerar. Vi tog dock emot ett löjligt litet antal irakiska flyktingar.
Många fler internationellt erkända flyktingar behöver en rättvis chans till ett nytt liv, och jag anser att det är otroligt att rådet och kommissionen försöker förhindra parlamentet att utöva sina parlamentariska rättigheter. Jag anser att det är oacceptabelt att ni säger att vi fördröjer processen. Vi försöker bara tillämpa våra normala parlamentariska rättigheter. Jag anser att det är rådet som försenar processen genom att inte ge oss dessa rättigheter. Detta är inte bara vår rätt, det är också vår plikt som EU-medborgarnas folkvalda företrädare.
Jag vill att rådet visar upp en konkret och exakt tidsplan för att undanröja de hinder som det har påträffat. Tänker ni personligen åta er att sätta denna fråga på dagordningen så snart som möjligt? Vi förspiller tid varje dag.
Det finns andra instrument som skulle vara en utmärkt tillgång i den aktuella situationen. Vidarebosättning kan också fylla en funktion på lång sikt när vi hanterar situationen i Nordafrika, men det finns även andra instrument som vi har inrättat och som inte används, t.ex. direktivet om tillfälligt skydd eller intern fördelning av flyktingar. Detta är instrument som har inrättats men som inte används. Detta ger mig intrycket att medlemsstaterna inte är villiga att skydda de mänskliga rättigheterna och att de är försiktiga när det gäller internationellt skydd. Jag vill veta hur ni tänker inrätta det gemensamma asylsystemet före 2012, eftersom jag tycker att det verkar vara lite för sent för det.
Csanád Szegedi
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! När vi i dessa dagar talar om migration måste vi självklart börja med att analysera situationen i Nordafrika. Å ena sidan är det positivt att människor i Nordafrika har fått smak på demokrati, men å andra sidan är det beklagligt att så många dör under dessa dagar, och till och med under dessa timmar. Barn, kvinnor och oskyldiga civila. Jag måste tillägga att detta bara är den kortsiktiga effekten. Den verkligt negativa effekten av migrationen kommer att visa sig först på lång sikt. Vi kan bara betänka att nästan en halv miljon människor, flyktingar, har lämnat Libyen de senaste dagarna. Vidarebosättningen av dessa flyktingar försvåras särskilt av att Västeuropa redan är tätbefolkat. I Östeuropa är det dock svårt att ta emot ytterligare invandrare på grund av förekomsten av romer. I Västeuropa gäller samma sak för svarta afrikaner eller för araber, för den delen.
Vi måste dock fråga oss vad som händer om vi bosätter dessa invandrare i Europa. Vad kommer att hända därefter? Vem ska ge dem arbete? Hur blir det med sociala spänningar? Hur blir det med religiösa, etniska och kulturella spänningar? I den rådande situationen är det absurt att bosätta fler invandrare i Europa på ett sådant tvångsmässigt sätt. Och anledningen till att denna process, denna liberala struktur, har stannat upp är att detta migrationsbegrepp är felaktigt i grunden. Kan de liberala ledamöterna tänka över hur få av dem som är representerade i denna sal, vid diskussionen om ett ämne som är så viktigt för dem? Det är bara en eller två ledamöter ur den liberala gruppen här. Ni borde skämmas! Ni kan inte ens drömma om att uppnå era mål om inte fler av er deltar vid plenarsammanträdena. Europeiska flyktingfonden bör i stället användas för att skapa bättre levnadsförhållanden för människorna i Nordafrika och lokalt i flyktingarnas länder, och ge EU-medborgarna tillbaka deras aktning och sitt arbete. Tack så mycket.
Carlos Coelho
(PT) Herr talman! Det gladde mig mycket att höra rådets ordförande betona hur viktig flyktingfrågan och frågan om vidarebosättningsprogrammet är. Siffrorna från FN:s höga kommissarie om flyktingar är tydliga: vi talar om miljontals flyktingar och mer än 200 000 personer som behöver vidarebosättningsprogram varje år.
Därför pågår just nu en humanitär katastrof i världen omkring oss. Nu talar vi inte bara om Afghanistan, Somalia och Kongo, utan även om Egypten, Libyen och många andra länder. Men förutom den humanitära katastrofen har vi även, vilket Georgios Papanikolaou påpekade, outnyttjade budgetresurser eftersom dessa program inte har godkänts.
Detta är vad som händer, Enikő Győri. Det gladde mig också att höra att denna process inte skulle avstanna på grund av juridiska problem. Sanningen är dock att processen har avstannat, och till stor del av juridiska skäl. Vi befinner oss i ett samrådsförfarande, och vi har inte sett rådet motsätta sig parlamentets lösningar. Rui Tavares utarbetade ett utmärkt betänkande, och vi ser inga förslag från rådet som motsäger det förslag till vidarebosättningsprogram som har utformats. Det vi ser är att rådet begränsas av juridiska frågor, och det får inte ske. Rui Tavares ställde i början av denna debatt en mycket viktig fråga om vad som bör prioriteras och huruvida frågan om vidarebosättning av flyktingar är viktig eller inte för ordförandeskapet och för rådet.
Vi har en känsla av att den i själva verket inte är viktig. Rådets ledamöter kommer att träffas i morgon, och efter det - vi känner redan till rådets föreslagna slutsatser - kommer förslaget om migrationsströmmar att skjutas upp till rådets möte i juli. Den rekommendation som vi vill att du, Enikő Győri, tar med dig härifrån är att Europaparlamentet ber rådet att inte förhala detta. Europaparlamentet ber rådet att bestämma sig.
Sylvie Guillaume
(FR) Fru Győri, mina damer och herrar! Mot bakgrund av den humanitära krisen i Libyen är det i dag viktigare än någonsin att EU skaffar sig möjligheter att vidta gemensamma åtgärder för vidarebosättning.
Sedan den 1 mars har UNHCR uppmanat det internationella samfundet att delta i en akut vidarebosättningsinsats, men inte en enda medlemsstat har hittills meddelat sin avsikt att delta. Endast Italien har tagit emot 58 eritreaner som evakuerats akut från Tripoli, men jag har hört att det finns ett program eller ett förslag om att vidarebosätta 4 000 personer som är fast i Libyen. Därför vill jag veta mer om detta.
Det är verkligen så att EU:s ansvar på detta område inte kan tillåta passivitet. Vi måste visa ökad solidaritet med dessa länder och deras invånare. Tunisien och Egypten har gått med på att öppna sina gränser för libyska flyktingar. EU måste stödja dem och spela sin roll i den internationella insatsen för att skydda flyktingar.
Utöver den akuta humanitära krisen i Libyen måste EU ta itu med ett flertal utmaningar när det gäller vidarebosättning. Jag kommer att nämna tre av dem.
För det första måste EU arbeta mot en mer generös vidarebosättningspolitik för dem som har vidarebosättningen som en sista utväg. I detta avseende måste vi alla komma ihåg att cirka 85 000 flyktingar vidarebosattes i hela världen under 2009, men att endast 8,4 procent vidarebosattes i EU:s medlemsstater.
Utöver detta kvantitativa mål bör varje trovärdig europeisk vidarebosättningspolitik säkerställa en hög nivå på förberedelserna inför kandidaternas vidarebosättning genom att ta hänsyn till de mest utsatta och kvaliteten på mottagandet och integrationsmöjligheterna i mottagarlandet.
Slutligen vill jag säga att EU:s vidarebosättningsprogram kompletterar det befintliga nationella asylsystemet och att det, vilket redan klargjorts i parlamentets ståndpunkt från 2010, måste baseras på de olika erfarenheterna och resultaten bland medlemsstaterna och samordnas på ett bättre sätt.
Anna Rosbach
(DA) Herr talman! Överallt i världen är flyktingströmmar i rörelse. Detta är delvis ett resultat av krig och oroligheter och delvis ett resultat av naturkatastrofer. Dessa människor söker tillfälligt skydd. De flesta flyktingar återvänder till sitt hemland, men cirka 200 000 personer måste vidarebosättas någon annanstans i världen. Omständigheterna varierar dock ständigt, och på grund av oroligheterna och krigen i Nordafrika är nu gränserna i södra Europa utsatta för ökat tryck från tusentals flyktingar. Medlemsstaternas förmåga att ta emot dessa människor varierar betydligt.
Därför vill jag fråga om rådet kan tala om för oss vad denna flyktingström kommer att innebära och hur stor andel som kan komma att omfattas av vidarebosättningsprogrammet. Med detta program utökas EU:s befogenheter i flykting- och asylfrågor. Jag betraktar detta som problematiskt. Jag vill i likhet med några av de andra ledamöterna fråga om rådet kan ange när rådet kommer att fastställa om man är för eller mot ett gemensamt europeiskt vidarebosättningsprogram.
Carmen Romero López
(ES) Herr talman, mina damer och herrar! Det problem som vi diskuterar i dag är helt uppenbart kopplat till den allmänna opinionen.
Hur övertygar vi medlemsstaterna om att en gemensam vidarebosättningspolitik är bättre? Att en medlemsstat vill behålla sin suveränitet på detta område är inget hinder för en EU-politik som fastställer vissa prioriteringar, och det förhindrar inte heller att denna politik återspeglas i bidragen från Europeiska flyktingfonden.
Därför är det viktigt att bryta dödläget i den här frågan, eftersom det finns många tänkbara lösningar. Rådet kanske borde överväga den här frågan.
Om medlemsstaterna kan få finansiering från Europeiska flyktingfonden utan att ställas inför några villkor kommer det aldrig att bli någon gemensam vidarebosättningspolitik.
Därför är den gemensamma asylpolitiken en olöst fråga som inte kan sopas under mattan. Att inte ta itu med en gemensam strategi är ointelligent och snålt, och det enda resultatet kommer att vara att konsekvenserna av denna passivitet blir värre för var dag som går.
Det handlar inte bara om värderingar. Det handlar om att bristen på samordning och gemensam solidaritet är dyrare för medlemsstaterna.
Monika Flašíková Beňová
- (SK) Herr talman! För nästan ett år sedan konstaterade jag i plenarsammanträdet att mindre än hälften av EU:s medlemsstater hade officiella vidarebosättningsprogram för flyktingar från tredjeländer.
Dessa program är dessutom dåligt samordnade. Som ett resultat av den låga nivån på samordning och samarbete mellan EU:s medlemsstater är kostnaderna i samband med vidarebosättning oproportionerligt höga. Det är fortfarande sant att vi med den rätta politiska viljan kommer att kunna utarbeta ett ändamålsenligt, rättvist och enat vidarebosättningsprogram. Om detta ska vara möjligt kan vi inte bara ta fram ett program, vi måste även inrätta en särskild fond för vidarebosättning av flyktingar i EU. Detta paket skulle finansiera inrättandet av nationella vidarebosättningsprogram där de inte redan finns och samordningen av verksamhet på central nivå.
Trots att vi länge har vetat detta och trots att politiskt samförstånd har upprätthållits mellan parlamentet, kommissionen och rådet i minst ett år, har det inte fattats något slutgiltigt beslut. Därför vill jag instämma i ledamöternas uppmaning till rådet om att prioritera fullbordandet av detta medbeslutandeförfarande.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Vi är djupt oroade över den humanitära situationen för flyktingar, för de som flyr från krig, beväpnade konflikter, hungersnöd, utnyttjande och fattigdom samt för de kvinnor och barn som fallit offer för människohandel. Solidaritet med dessa människor är en central fråga som kräver konkreta åtgärder, oavsett om det är i form av stöd till flyktingar eller stöd till de länder som på grund av sin geografiska närhet får ta emot flest flyktingar.
Den senaste tidens konflikter i Nordafrika, som kan läggas till krigen i Mellanöstern, har förvärrat en redan mycket svår situation. Därför måste vi ha effektiva och akuta åtgärder för att vidarebosätta flyktingar och ge dem det värdiga boende som de förtjänar. Vi kan inte fortsätta att vänta på beslut som drar ut på tiden medan tusentals människor dagligen knackar på vår dörr utan att få det svar de har rätt till.
Kinga Gál
(HU) Herr talman, fru Győri! Som ni har sagt kan vi se att det var de senaste veckornas händelser som på bästa sätt demonstrerade hur flyktingfrågan när som helst kan bli en allvarlig och akut fråga i EU. Det är också ganska uppenbart att EU saknar beredskap för krissituationer, större flyktingströmmar eller för att tillhandahålla en strategisk lösning på flyktingsituationen. Frågan om vidarebosättning är en av våra viktigaste verktyg i detta avseende. Större solidaritet och bättre samordning bör naturligtvis förväntas av EU. Men detta kräver ett socialt samförstånd, vilket redan har påpekats i denna debatt. Vi och medlemsstaterna har alla mycket kvar att göra på det här området. Vi uppskattar dock att det ungerska ordförandeskapet inte tänker sätta upp rättsliga hinder och att det visar öppenhet och engagemang för att avgöra denna fråga.
Franz Obermayr
(DE) Herr talman! En liten, elitistisk och politiskt korrekt grupp anser uppenbarligen att vi fortfarande inte har tillräckligt med flyktingar i EU och att Europeiska flyktingfonden bör användas för att ta hit de som redan har flytt till ett angränsande tredjeland, eftersom levnadsstandarden är högre här. Denna strategi förefaller särskilt orimlig när man tänker på att hundratusentals flyktingar från Nordafrika redan strömmar in i EU och att ön Lampedusa redan håller på att explodera.
Ett bättre alternativ skulle vara att ta emot flyktingar nära deras hemland i en kulturell miljö som är så välbekant för dem som möjligt, t.ex. Egypten och Tunisien, eftersom detta skulle förhindra integrationsproblem i EU. Med tanke på de demokratiska förändringarna i Egypten och Tunisien bör dessa två länder betraktas som trygga tredjeländer för flyktingar, och det är dit vi bör kanalisera ett kontrollerbart och hållbart strukturellt stöd.
Enikő Győri
rådets tjänstgörande ordförande. - (HU) Herr talman, ärade ledamöter! Jag ska också försöka ge specifika svar på de viktigaste frågorna. Många säger att EU har halkat efter USA och andra länder när det kommer till generositet. Det anser inte jag. EU vidarebosätter faktiskt färre flyktingar varje år än USA, Kanada, eller Australien. Även om rådet medger att vidarebosättning fortsätter att vara ett sätt att permanent lösa flyktingsituationen bör vi komma ihåg att antalet asylansökningar i EU är mycket högre än i andra delar av världen. Enligt FN:s flyktingkommissariat tog EU:s 27 medlemsstater emot 1 150 980 asylsökande mellan 2005 och 2009, medan Kanada och USA tog emot 391 090 asylsökande under samma period.
Siffrorna talar för sig själva. Flera talare har bett mig förtydliga exakt vilket tidsschema det ungerska ordförandeskapet tänker följa. Det råder ingen tvekan om att det krävs framsteg på detta område. Detta är en extremt brådskande fråga. Det sade jag även i januari, när flyktingsituationen i Nordafrika ännu inte var lika akut som nu. Det innebär att vi redan har haft konkreta planer, och vi tänker skynda på detta arbete. För att bli klara till 2012 föreslog som ni vet det belgiska ordförandeskapet en strategi där vi betonar fyra prioriterade rättsakter. Ni känner till allt detta. Det handlar om skyddsdirektivet, Dublinförordningen, Eurodacförordningen och direktivet om varaktig bosättning.
Samtal har även fortsatt om de två direktiv där det återstår mest arbete, nämligen asylprövningsdirektivet och direktivet om mottagningsvillkor. Denna strategi fick stort stöd i rådet, parlamentet och kommissionen, och ledde även fram till konkreta resultat. Som ni känner till nådde parlamentet och rådet en överenskommelse om direktivet om mottagningsvillkor och rådet kommer officiellt att anta detta direktiv inom några veckor. När det gäller skyddsdirektivet har det ungerska ordförandeskapet fått mandat att inleda ett informellt trepartsmöte. Vårt mål är därför att inleda detta så snart som möjligt, och vi ber Europaparlamentet att bli vår partner i detta arbete.
Rådet har gjort stora framsteg när det gäller Dublinförordningen och Eurudacförordningen. Bara ett fåtal politiska frågor återstår att lösa. När det gäller asylprövningsdirektivet och direktivet om mottagningsvillkor meddelade kommissionen att man planerar att lägga fram ett nytt förslag. Förra sammanträdesperioden avslutade Europaparlamentet första behandlingen av direktivet om mottagningsvillkor och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor behandlar för närvarande kommissionen förslag om ändring av asylprövningsdirektivet. Det innebär att både Europaparlamentet och rådet för närvarande håller på att förtydliga var de står. Tack vare det kommer de två lagstiftarna att kunna inleda samtal om skyddsdirektivet och Dublin- och Eurodacförordningarna. Så snart kommissionen har lagt fram sina förslag om asylprövningsdirektivet och direktivet om mottagningsvillkor kan arbetet fortsätta även på dessa två rättsakter.
När det gäller Nordafrika nämnde jag att ordförandeskapet besöker gränsområdet på grund av den aktuella situationen. Vi kommer att göra en bedömning av migrationssituationen vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) möte den 11 april. Eftersom det har förekommit viss kritik på denna punkt vill jag emellertid redan nu framhålla att man i Europeiska rådets nuvarande utkast till slutsatser även hänvisar till flyktingsituationens betydelse. Om vi anser det nödvändigt kommer vi även att göra en bedömning av hur väl arbetet fortskrider. Vi är även beredda att planera in ytterligare ett särskilt möte i rådet (rättsliga och inrikes frågor) under det ungerska ordförandeskapet. Vi strävar följaktligen efter att skynda på lagstiftningsarbetet. Vi vill inspirera såväl er som kommissionen att göra samma sak. Många av er, inklusive Carlos Coelho, har tagit upp detta problem i samband med ändringen av asylbeslutet. Som jag påpekade i mitt inledningsanförande finns det en överenskommelse om det politiska innehållet, och nu sitter vi fast i en diskussion om de rättsliga aspekterna. Dessutom pågår en debatt mellan rådet och parlamentet om huruvida vi bör lösa flera frågor, från nya livsmedel till olika utrikespolitiska och externa finansiella instrument, med hjälp av genomförandeakter eller delegerade akter.
Jag vill understryka att detta är en mycket viktig fråga. Det rättsliga förfarandet, och frågan om vad en genomförandeakt respektive delegerad akt verkligen innebär är svårt för EU-medborgarna att förstå. Vår uppgift är att hitta lösningar på akuta problem med hjälp av det rättsliga förfarande som vi anser krävs. Jag strävar verkligen efter att alla mina åtgärder ska vara förenliga med Lissabonfördraget. I fördraget dras ingen tydlig gräns mellan de enskilda rättsakterna. Vi anser att detta är en genomförandeakt och att frågan därför bör regleras i enlighet med det förfarandet, genom en genomförandeakt. Låt oss tala om det och samråda. Vi skulle helst vilja undvika att hamna i en diskussion om rättsliga detaljer. Vi hade redan planer på att ta upp flyktingfrågan vid Europeiska rådets möte i juni och nu är detta ännu mer högprioriterat. Om vi kan fylla rådsmötena med lämplig substans - och det är vår plikt att göra det - kommer Europeiska rådet dessutom att kunna fatta viktigare beslut än vi hade vågat hoppats på för bara en eller två månader sedan.
Det ställdes även en fråga om vad som kommer att ske om flyktingströmmen går i denna riktning. Jag tycker att det är för tidigt att börja föreställa oss olika scenarier. Vi har kommit en bra bit på vägen när det gäller flyktingfrågorna i de olika rådskonstellationerna. Kommissionen håller verkligen ställningarna när det gäller människorättsfrågor. Detsamma gäller de egyptiska och tunisiska myndigheterna, lokalbefolkningen och de internationella flyktingorganisationerna. Jag tycker det verkar som om alla har kontroll på läget. Dem mest akuta frågan är att få flyktingar att återvända och detta arbete fortskrider. Det innebär dock inte att frågan om vidarebosättning är irrelevant.
Vi har fortfarande inte löst det rättsliga problemet, men det står var och en fritt att lösa det på frivillig väg. Såvitt jag vet har Italien redan frivilligt vidarebosatt 125 personer, vilket innebär att problemet tack vare medlemsstaternas insatser trots allt redan delvis håller på att lösas. Det innebär inte att det inte behövs lagstiftning. Lagstiftningsbehovet är stort. Låt oss försöka nå en överenskommelse. Tack för er uppmärksamhet. Eftersom det ungerska ordförandeskapet en gång meddelade att det kommer att vara ett ordförandeskap som kan visa prov på att det även har ett hjärta, vilket även visas av vår betoning av romerstrategin, vill jag försäkra er om att detta även gäller flyktingfrågor. Tack så mycket.
Rui Tavares
frågeställare. - (EN) Herr talman! Min kommentar rör de metoder som ska användas. Rådet har uppgett att man går med på allt utom artikel 290. Efter att ha samrått med våra skuggföredragande, och som föredragande för betänkandet om vidarebosättning, har jag två kommentarer om metoderna.
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
Rui Tavares, jag hoppas du förlåter mig men vi ligger så långt efter tidsplaneringen så jag är tvungen att avbryta dig.
Debatten är härmed avslutad.
