Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

McMahon
Fru ordförande! Det arbete som vi har utfört denna vecka skulle inte ha varit möjligt att utföra utan tolkarnas hjälp. Det har kommit till min kännedom att vi har 300 freelance tolkar som kommissionen inte har betalat på ett ordentligt sätt sedan oktober. I veckan gav kommissionen ut ett dokument om hur den tänker förbättra sakernas tillstånd inom adminsitrationen. Vi har 300 tolkar som inte har fått ordentligt betalt och som hamnat i finansiella svårigheter. Skulle kommissionär Bangemann vilja framföra detta till sina kolleger, och skulle ordförande Santer, vid tillfälle, när han inte är upptagen med att träffa bönder, vilja arrangera ett möte med de tolkar som arbetar för oss och lösa detta problem?

Ordföranden
Herr McMahon! Vi noterar det, men för närvarande är vi vid justeringen av protokollet. Får jag be om att endast de kolleger nu begär ordet som vill kommentera protokollet. Om ni vill säga något angående arbetsordningen, så ange vilken artikel ni hänvisar till.

Hallam
Fru ordförande! Jag skulle bara vilja upprepa något som sades i går under de minuter som handlade om det stora antalet omröstningar med namnupprop, och det verkar som om ju mindre gruppen är desto större är antalet omröstningar med namnupprop. Jag säger emot den som hävdar att det finns en enda medborgare någonstans inom Europeiska unionen som vill veta hur David Hallam röstade i fråga om andra delen av ändringsförslag 20 i Florenzbetänkandet. Det är en löjeväckande situation och ett slöseri med pengar, och man bör sätta stopp för detta.

Ordföranden
Herr Hallam! Vi behandlade det i går. Vi noterar dock er synpunkt.

Posselt
Fru ordförande! I protokollet står det att jag i går hävdade att det inte fanns någon korrekt tysk version av Kazakstan-resolutionen. Men jag hävdade inte att det inte fanns någon korrekt text utan att det överhuvudtaget inte fanns någon text. Streck under titeln Kazakstan samt kryss och punkter kallar jag nämligen inte inkorrekt text - det är överhuvudtaget ingen text. Jag insisterar därför på att det klaras ut varför ett sådant dokument har delats ut. Vissa kollegers misstag att det skulle finnas en text berodde på att det fanns en korrekt text vid ett möte mellan de gruppansvariga på förmiddagen, men att det fram till i går kväll i utställandeexpeditionen bara fanns den här versionen med streck och kryss. Jag insisterar därför på att alla ledamöter i kammaren får texterna och inte bara enskilda gruppombud; i annat fall kan vi faktiskt avskaffa oss själva och överlåta allt till ordförandekonferensen.

Ordföranden
Herr Posselt! Jag kan förstå er förtret. Saken har kontrollerats och det ser ut som om det faktiskt fanns en sådan version som ni har beskrivit; men det fanns också en annan. Vi undersöker för närvarande varför inte endast den rätta texten förelåg. Resten av kammaren hade väl den korrekta versionen. Men det kontrolleras hur detta kunde ske.

Evans
Fru ordförande! Det gör mig bedrövad att behöva hålla med Hallam, men vad jag skulle vilja klargöra har också att göra med antalet omröstningar med namnupprop vilket diskuterades i går. Vad som oroar mig är inte antalet omröstningar i sig - jag vet att detta redan är under behandling - utan snarare varför varje medlemsstat måste förses med denna tjocka lunta, då ett mycket mindre antal kopior skulle kunna framställas för de stackars länder som faktiskt vill gå igenom och kontrollera hur de har röstat. Alternativt skulle det kunna finnas tillgängligt på Internet, vilket skulle spara en hel del pengar.
Detsamma gäller för den stora protokollboken. Jag är övertygad om att den är mycket viktig, men det finns ett stort antal ledamöter som redan har lämnat Strasbourg och som ändå erhåller en kopia av denna i sina fack. Detta ger upphov till ett oerhört slöseri med tid och ansträngning, och denna skulle kunna göras tillgänglig enbart för de ledamöter som vill ha den eller hämtas ned från Internet för personer som behöver hänvisa till speciella frågor.

Ordföranden
Kära kolleger! Jag förstår att ni är upprörda, men arbetsordningen tillåter sådant här endast vid ett tillfälle. Om ni vill ändra något i det står det er fritt att vända er till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet med era ändringsförslag. Det har varje ledamot rätt att göra.

Fabre-Aubrespy
Fru ordförande! Beträffande sidorna 29 och 30 i protokollet meddelade ordföranden - jag tror att det var Martin - ordförandekonferensens beslut att tidigarelägga den planerade sammanträdesperioden från den 24-25 mars till den 22-23 mars.
Jag skulle här vilja upprepa det som jag sade på min grupps vägnar vid ordförandekonferensen. För oss verkar inte beslutet vare sig välbetänkt eller rättsenligt. Det är inte välbetänkt eftersom tidsschemat är fastställt sedan länge, dessutom antaget i plenarsammanträdet, och plenarsammanträdet inte har tillfrågats om denna ändring. Jag är inte säker på att det verkligen är ordförandekonferensens sak att ändra det fastställda tidsschemat. Vi behöver inte tidigarelägga sammanträdesperioden på grund av att toppmötet i Berlin skall äga rum den 24-25 mars och inta en ståndpunkt före mötet. På det rättsliga planet skulle jag vilja uttrycka min förvåning över att budgetkontrollutskottet, ett av parlamentets utskott, förbigåtts i denna fråga.
Den begärda rapporten från expertkommittén ingår i det sammanhang som blev följden av att ansvarsbefrielse för budgeten 1996 inte beviljades. Denna rapport är parallell med det förfarande som för övrigt pågår i frågan. Budgetkontrollutskottet har, i enlighet med arbetsordningens bilaga avseende utskottens befogenheter, ensamt rätt att behandla frågor avseende budgetgenomförandet och frågor avseende kommissionens finansiella förvaltning. Utskottet har således befogenhet att avge yttranden - enligt punkt 11 i berörd bilaga - och att meddela sin åsikt till parlamentet innan detta uttalar sig. Expertkommittén bör inte överlämna det till de politiska grupperna. Den bör i första hand överlämna det till behöriga personer i budgetkontrollutskottet. Detta är skälet till att jag anser att beslutet inte är vare sig välbetänkt eller rättsligt grundat.
Applåder

Ordföranden
Kära kolleger! Jag vet att det råder ett visst missnöje, men jag vill förklara det rättsliga läget en gång till: Enligt artikel 10 i det andra kapitlet i arbetsordningen, där parlamentets sammanträdesperioder behandlas, finns följande reglering: I andra stycket heter det att parlamentet självt avgör ajourneringsperiodernas längd inom ramen för sessionen. Det betyder alltså att vi en gång om året fastställer sammanträdesperioderna för nästkommande år. Vidare står det i fjärde stycket i samma artikel att ordförandekonferensen kan ändra längden på de i enlighet med punkt 2 fastställda ajourneringsperioderna, senast två veckor före den av parlamentet fastställda tidpunkten då sessionen skall återupptas. Datumet kan dock inte uppskjutas mer än två veckor.
Fabre-Aubrespy säger förvisso att han var närvarande vid ordförandekonferensen. Man har dock meddelat oss att detta faktiskt beslutades av gruppordförandena i utskotten, och gruppordförandena är ju till största delen här. Rättsligt sett är det korrekt, även om ni känner er missnöjda med beslutet. Motiveringen lyder som följer - i går var endast några få ledamöter närvarande, och Aelvoet upprepade det en gång, hon är ju också medlem av konferensen: Ordförandekonferensen har tidigarelagt mötet i Bryssel till måndag den 22 och tisdag den 23 mars, på grund av att parlamentet i god tid före Europeiska rådets möte den 24 och 25 mars och i närvaro av kommissionsordföranden skall kunna ta ställning till rapporten från den oberoende expertkommittén. Detta är helt klart, och vi behöver inte diskutera det mer. Det är ett beslut. Om det irriterar er, så vänd er till era gruppordförande. Det är meningslöst att diskutera vidare om det nu, då det rättsliga läget redan har klarlagts.

Mombaur
Fru ordförande! Ni hade godheten att meddela att kollegan Posselts motiverade invändning för närvarande kontrolleras. Jag skulle vilja begära en sak till av er: Kan ni meddela kammaren vad som sker om det visar sig att man verkligen har röstat om streck och punkter?

Vallvé
Fru ordförande! I morse köpte jag ett vykort föreställande Europaparlamentets nya byggnad - den nya halvcirkeln som håller på att byggas - men...

Ordföranden
Ursäkta att jag avbryter er, herr kollega, men vi är fortfarande kvar vid justeringen av protokollet.

Vallvé
På det här vykortet står det att denna nya byggnad är den nya hemicykeln, den nya mötessalen för Europarådet. Jag frågar mig om vi har byggt den här byggnaden för Europarådet.

Corrie
Fru ordförande! Under de senaste två plenarsammanträdena i parlamentet har vi suttit i denna kammare och röstat på hundratals ändringsförslag i ett flertal olika betänkanden. Många av dessa betänkanden har skickats tillbaka till utskottet. Är det inte hög tid att vi ser över förfarandereglerna och försöker bestämma att om ett visst betänkande framläggs med ett visst antal ändringsförslag, detta direkt återsänds till utskottet utan att ta upp tid från parlamentet? Vi skulle då ha mer tid till att fullfölja debatterna, vilket är just vad vi bör göra i egenskap av parlamentsledamöter.

Ordföranden
Jag kan bara upprepa att om någon menar att arbetsordningen borde ändras - för övrigt kommer vi ändå att debattera denna fråga i mars - så kan ni lugnt ta de önskvärda initiativen. Varje enskild ledamot har rätt att föreslå ändringar i arbetsordningen. Det är ingen mening med att bara kasta ur sig ändringsönskningar, om de inte följs upp. Om ni anser att det inte är bra som det är, så kan ni väl lämna in ett ändringsförslag.

Theato
Fru ordförande! Ni har helt riktigt med belägg från arbetsordningen redogjort för på vilket sätt sammanträdesdagarna fastställs och hur de också kan ändras inom en viss tidsfrist; jag betvivlar inte det. Men jag vill peka på innehållet, nämligen att rapporten från de vises kommitté är en följd av vårt sätt att hantera ansvarsfrihetsfrågan för 1996. I den meningen är det bara rätt och riktigt att det ansvariga utskottet, budgetkontrollutskottet, ger sin uppfattning om det.
Applåder
En väg kan vara att vi gör detta via resolutioner i grupperna, men i grund och botten hänger utlåtandet ändå i luften, dvs. det har ännu inte alls infogats i parlamentsarbetet. Jag ville uppmärksamma att vi bör inleda ett riktigt förfarande för att utlåtandet inte skall riskera att falla sönder i politiska skiljaktigheter och sakläget därmed inte bli tillräckligt upplyst och parlamentariskt behandlat. Därför fordrar jag att rapporten från de vises kommitté behandlas i budgetkontrollutskottet.
Applåder

Ordföranden
Tack så mycket, fru Theato! Ert bidrag noteras i protokollet och lämnas också vidare. Den ansvariga instansen kommer att ta sig an det.

Goepel
Fru ordförande! Kan vi då utgå ifrån att de utskottsmöten som skulle ha ägt rum den 22 och 23 är flyttade till den 24 och 25?

Ordföranden
Ja, det stämmer. Ni kommer också att få ett skriftligt meddelande om detta.

Rübig
Fru ordförande! Jag vill också ha det taget till protokollet att ni har citerat artiklarna korrekt, men att det i artikel 10 i andra kapitlet också finns ett femte stycke som säger att ordföranden på begäran av en majoritet av parlamentets ledamöter och efter att ha hört ordförandekonferensen kan sammankalla parlamentet till ett extra ordinarie sammanträde. Detta innebär alltså att vi mycket väl kan diskutera denna tidsfrist, om en majoritet är för det.

Ordföranden
Det stämmer, herr Rübig! För närvarande föreligger dock inte något sådant förslag.

Aelvoet
Fru ordförande, kolleger! Det var absolut nödvändigt att hitta ett annat datum för sammanträdesperioden i Bryssel för att undvika att kommissionen måste vara närvarande hos oss i Bryssel för att höra parlamentets utvärdering av rapporten från de vises kommitté och samtidigt vara i Berlin för att diskutera Agenda 2000 med rådet. Det var omöjligt. Således har vi - även jag, min grupp - i ordförandekonferensen accepterat att denna skall flyttas fram. Det är den ena delen av historien.
Den andra delen av historien är: Hur kommer det sig att detta har tagits upp här under plenarsammanträdet? Jag försvarade ställningstagandet att detta måste ske via budgetkontrollutskottet. Men jag tillhörde en minoritet, för övrigt i likhet med andra personer som också var i minoritet. Så vad det beträffar, om parlamentet anser att det är bättre att detta hanteras via budgetkontrollutskottet - vilket jag också anser - då måste vi helt enkelt lägga detta som en omröstning, och det kan vi lugnt göra under sammanträdesperioden i mars här i Strasbourg, för den äger rum före detta. Så mitt förslag skulle vara: Låt oss lägga omröstningen om detta under sammanträdesperioden i mars här i Strasbourg, och då är saken ur världen.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Alvoet! Eftersom flera av deltagarna i ordförandekonferensen är närvarande här kommer det säkert att diskuteras en gång till.

Cox
Fru ordförande! Det var inte min mening att intervenera men det kan hända att vissa av de frågor som har tagits upp här och under debatten grundas på ett visst missförstånd. Aelvoet har tagit itu med datumfrågan. På ordförandekonferensen föredrog man att flytta fram datumet för plenarsammanträdet. Man hade en lång rad goda skäl till detta. Vi ville att kommissionens ordförande Santer skulle vara närvarande under vår debatt. Om parlamentet insisterar på att behålla det ursprungliga datumet, kommer ordförande Santer i stället att befinna sig på Europeiska rådets sammanträde. Det skulle inte vara till någon nytta för oss att ha en debatt utan kommissionens ordförande.
En andra fråga beträffande tidpunkten: expertkommittén kommer att göra sin rapport tillgänglig den 15 mars, om jag minns rätt. Jag anser att det är riktigt av ordförandekonferensen att anse att parlamentet bör uttrycka en politisk åsikt i denna fråga på ett tidigt stadium. Vi bör inte ha en rapport om vilken hela Europa har uttryckt sin åsikt, men där de som överlämnade rapporten inte har en plats på spelplan. Detta är också en anledning till att vi skall träda fram tidigare, och inte senare.
Expertkommittén inrättades, som ni kommer att märka om ni läser arbetsordningen och parlamentets ursprungliga omröstningsresultat, under uppsikt av parlamentet och inte ett av dess utskott. I första hand kommer parlamentet att behöva ta del av denna kommittés arbete och framföra sina politiska slutsatser i en debatt i parlamentet.
På ordförandekonferensen sades det också, och det är allmänt erkänt och godtaget att i det vanliga händelseförloppet, förutom i den politiska debatten, skall innehållet och slutsatserna av experternas arbete återsändas till budgetkontrollutskottet. Ordförandekonferensen förutsätter att utskottet sedan kommer att vilja införliva några av de relevanta iakttagelserna och slutsatserna i sitt egna, reguljära arbete som så väl tjänar parlamentet.
Vi bör inte ha en debatt som bygger på ett missförstånd. Det är ingen som försöker stjäla utskottets uppgifter. Parlamentet upprättade en grupp som rapporterar till den och vi har en allmän politisk debatt. Inom parlamentet finns dock ett utskott som ansvarar för införlivande av det konkreta arbetet. På ordförandekonferensen gjordes ingenting för att underminera, inskränka eller åsidosätta budgetkontrollutskottets konkreta eller procedurmässiga arbete. Om detta hade varit fallet skulle jag ha opponerat mig. Det var inte fallet och därför opponerade jag mig inte.

Wijsenbeek
Fru ordförande! I artikel 24 talas det om ordförandekonferensens uppgifter. Det vore på tiden, fru ordförande, att gruppordförandena, Aelvoet i första hand, inser att vi har fastställt vår sammanträdeskalender under ett plenum ett år i förväg. Om då ministerrådet har lagt sina möten samtidigt som vi har vårt sammanträde, då skall kommissionen, som det handlar om, vara här och inte där hos ministrarna.

Ordföranden
Herr Wijsenbeek! Det är också så att enligt arbetsordningen måste det i ovanliga fall finnas en motivering; en sådan motivering har givits.

Martens
Fru ordförande, ärade kolleger! Jag vill inte medverka i den här debatten. Jag känner mig en smula förbryllad. Olika gruppledare ger sin version. Vad vi behöver är en korrekt skildring av det som beslutades på ordförandekonferensen i går. Det borde meddelas parlamentet när det handlar om så känsliga förfaranden. Det förefaller mig vara ett bra arbetssätt. Det är ett dåligt arbetssätt om varje ledamot av ordförandekonferensen kommer här och ger sin version av besluten. Jag ställer mig solidarisk till det beslutet, jag kommer också att försvara det. Jag intog vissa ståndpunkter som inte fick majoritet, men för att parlamentet skall fungera bra tror jag att det är nödvändigt att besluten meddelas här på ett korrekt sätt, till exempel av parlamentets ordförande.

Happart
Fru ordförande! Såsom Wijsenbeek sade, tar rådet uppenbarligen inte hänsyn till parlamentets tidsschema, eftersom det anmäler sig för dagar, som vi själva fastställde för mer än ett år sedan.
Jag tror emellertid att vi borde ha haft debatten i går kväll, när den var tillkännagiven, och det fanns tillräckligt många i salen för att eventuellt kunna genomföra en omröstning. Personligen föreslår jag helt enkelt att vi fortsätter arbetet nu på morgonen och att vi röstar.

Ordföranden
I går ledde kollegan Martin sammanträdet och tillkännagav sakförhållandet. Efter det fortsatte sammanträdet som vanligt utan någon debatt om det. Jag antar att flertalet först blev rätt överraskade och sedan måste tänka efter något. Men det måste ändå vara möjligt för diskussionen om ett sådant ämne att sträcka sig över den normala tiden, då det ligger i alla ledamöters intresse.

Green
Fru ordförande! Jag skulle bara vilja uttrycka mitt absoluta instämmande med de kommentarer som gjordes av Cox, inte bara vad beträffar resultatet av de beslut han uttryckte utan även de skäl som ledde fram till de beslut som fattades igår på ordförandekonferensen. Han hade helt och hållet rätt.

Poettering
Fru ordförande, kära kolleger! Under debatten här har det blivit alltmer uppenbart att det är fråga om ett ohållbart förfarande. Bara för att vissa stats- och regeringschefer har ett möte - i det här fallet är det dessutom bara fråga om män - förväntar de sig att vårt parlament utan vidare skall flytta på vårt sammanträde! Det är faktiskt inte godtagbart.
Applåder
Föreställ er att en nationell regering - detta säger jag som tysk; jag är förstås medveten om att det är mitt land som har ordförandeskapet, vilket inte spelar någon roll, nationaliteten spelar ingen roll i den här frågan - har kabinettsmöte och förväntar sig att det nationella parlamentet följaktligen flyttar på sitt sammanträde. Det vore en orimlig ordning och jag menar därför att Europaparlamentet inte skall acceptera detta utan protester.
Applåder

Green
Fru ordförande! Dessa datum fastställdes av den tidigare tyska regeringen. Jag tänkte att herr Poettering skulle vilja veta detta.

Ordföranden
Det verkar inte finnas några ytterligare anmärkningar till protokollet.
Parlamentet justerade protokollet.

Omröstning
Bernardini
Kammaren har uttalat sig flera gånger för ett transportsätt som innebär att hänsyn tas till miljön. Man kan bara välkomna denna åsikt. Europeiska kommissionen försöker maximalt utveckla kombinerad transport såsom ersättning för vägtransport. Transportoperatörerna är för denna lösning vilket också ledamöterna i utskottet för transport och turism är.
För att uppmuntra utvecklingen av kombinerade transporter föreslår emellertid Europeiska kommissionen oss en grannlaga åtgärd den här gången, det vill säga ett upphävande av de fastställda körförbuden under veckoslut och nätter för de vägsträckor som ingår i kombinerade transporter.
Vi kan inte godkänna detta förslag. Syftet skulle helt enkelt bli att kringgå de nationella förbuden. Det åligger dessutom varje medlemsstat att fastställa sådana förbud enligt subsidiaritetsprincipen.
Det finns andra sätt att främja användningen av kombinerade transporter och jag tänker särskilt på Pact-programmet, programmet för pilotåtgärder på kombitransportområdet. Vi kan använda och fördjupa befintliga initiativ innan vi vidtar impopulära åtgärder som inte sällan är i strid med allt sunt förnuft.
Betänkande (A4-0041/99) av van Bladel

Van Dam
Att bevilja Albanien makroekonomiskt stöd är något positivt. Händelserna i Kosovo har stora ekonomiska och sociala följder för det landet. En del av ansvaret för detta faller på olika internationella embargon, även från Europeiska unionen. Vi kan då inte komma undan att bevilja ett makroekonomiskt stöd. Av dessa anledningar har jag röstat för kommissionens förslag. Ändringsförslagen 5 och 12 till van Bladelbetänkandet har jag dock inte stött.
I dessa ändringsförslag ställs alldeles för höga politiska kriterier för biståndet. Det är naturligtvis så att ett sunt politiskt klimat är nödvändigt för ekonomisk utveckling. Men man kan likaväl uttrycka det tvärtom. Vi har tagit på oss förpliktelser som vi inte kan komma undan, även om de politiska förhållandena i Albanien är annorlunda än vad vi har för ögonen. Min andra invändning avser kriteriernas omfång. En bra tullagstiftning är enligt min mening inget meningsfullt kriterium för att bevilja stöd.
Med dessa invändningar vill jag inte ha sagt att man inte skall ställa några villkor alls för att bevilja stöd. Europeiska unionen har en tydlig policy för detta. Jag nämner här i synnerhet klausulen om mänskliga rättigheter. För individuella länder är allmänna kriterier det rättesnöre som ligger till grund för om beslut om stöd skall fattas eller inte.

EUGFJ-indrivning av fordringar
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A4-0009/99) av Bardong för budgetkontrollutskottet om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 76/308/EEG om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar uppkomna till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska utvecklings och garantifonden för jordbruket och av jordbruksavgifter och tullar samt med avseende på mervärdesskatt (framlagt av kommissionen) (KOM(1998)0364 - C4-0392/98-98/0206(COD)).

Bardong
Fru ordförande, kära kolleger! Det direktiv vi i dag diskuterar och skall rösta om behandlar frågan om ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna vid uppbörd av skatteskulder. Möjligheterna till det är i det stora hela omfattande. Medlemsstaterna har faktiskt möjlighet att gå så långt som att använda sig av utmätning. För att den inre marknaden skall fungera tillfredsställande krävs det att systemet med ömsesidigt bistånd faktiskt utnyttjas. Tyvärr förhåller det sig för närvarande inte alls på det sättet. Sedan 1993 har det årligen lämnats in ungefär 1 000 ansökningar om indrivning till ett sammanlagt värde av 50 miljoner ecu. En sådan tvångsmässig indrivning av skatteskulder blir för båda sidor särskilt svår att genomföra när de berörda parterna helt eller delvis har sin förmögenhet i en annan medlemsstat eller - som de tror - har fört den i säkerhet där. Sammanlagt blir också inte mer än 3 till 5 procent av dessa skulder indrivna.
Detta problem har blivit reglerat genom direktiv från 1976 och 1977, och även medelst avgifter för jordbruket och tullar samt efterhand mervärdes- och omsättningsskatt. Ett ytterligare förslag lades 1990 av kommissionen, som dock aldrig gick igenom. I syfte att förbättra och modernisera förfarandet för att det på vissa punkter med tiden har föråldrats, lägger den nu flera nya förslag. Det handlar väsentligen - och här inskränker jag mig till det väsentliga - om tre saker. Det aktuella direktivet berör inkomstskatt och förmögenhetsskatt, något som kanske överraskar vissa, då detta inte ens nämns i titeln. I artikel 2 i ändringsdirektivet tas det emellertid uttryckligen upp. Vi välkomnar det och måste väl göra det, men jag undrar ändå varför kommissionen inte har behandlat detta tydligare och varför det inte framgår av titeln.
Den andra saken gäller förpliktelsen för en stat att, när en annan stat ber om indrivning av en skatteskuld, göra samma ansträngningar som när den driver in sina egna skatter.
Den tredje avser att indrivningsbestämmelser från andra stater i framtiden skall bli omedelbart giltiga i den stat där ansökan görs. Det skall således i framtiden inte längre förekomma sådana utdragna förlopp som hittills varit fallet, då det ibland blivit nödvändigt att inleda en ny process. Indrivningsbestämmelsr skall alltså bli omedelbart giltiga också i andra stater där man driver en process mot gäldenären, utan att det krävs en ny erkännandeprocess.
Rent principiellt anser vi att kommissionens förslag är riktigt och att det även är nödvändigt för att den inre marknaden skall kunna fungera väl. På vissa punkter menar vi dock att det inte är tillräckligt långtgående, om man på allvar vill åstadkomma genomgripande förbättringar. Budgetkontrollutskottet föreslår därför ett antal ändringar. Till att börja med gäller det att effektivare bekämpa skattesmitning och skattefusk, och då måste den frist förlängas under vilken det måste garanteras stöd vid inbetalning av skatteskulder via andra medlemsstater. Utskottet föreslår fem år i stället för tre. Om fristen är kortare, för vilket det finns vissa skäl, får man meddelandet eller beslutet om att ärendet intehar lett någonstans vid en tidigare tidpunkt men inte med större framgång.
Vidare får medlemsstaterna inte prioritera fordringar från den egna staten framför fordringar från en annan medlemsstat. Ja, gemenskapens fordringar har i förekommande fall företräde framför nationella fordringar. Det här har bara tagits upp i motiveringarna. Man kan hoppas att de till slut också tas upp i bestämmelsedelen, men tills vidare nöjer vi oss med att den finns med bland motiveringarna.
Det står härvidlag medlemsstaterna fritt att själva fastlägga huruvida och på vilket sätt de ämnar fördela kostnaderna när en indrivning ger upphov till särskilda problem eller kostnader, t.ex. beträffande bekämpande av den organiserade brottsligheten. Det återstår, oavsett de föreliggande förslagen, åtskilligt att göra för kommissionen. Till det hör nödvändigheten av en förbättrad utbildning av tjänstemännen i medlemsstaterna inom ramen för Fiscalis-programmet. Eftersträvansvärt vore också att utjämna eller i vart fall tillnärma de olikartade befogenheterna i de enskilda medlemsstaterna på indrivningsområdet. Hur som helst är det också i det aktuella betänkandet nödvändigt med solidaritet och ömsesidigt förtroende. Det är faktiskt helt nödvändigt om det här projektet skall lyckas.
Till slut vill jag slå fast följande: Gemenskapens och medlemsstaternas intressen står som så ofta inte i motsatsförhållande till dessa planer. Både gemenskapen och inte minst medlemsstaterna tjänar på att systemet fungerar väl på detta område. De ändringar som nu läggs fram av kommissionen har ju tidigare efterfrågats från medlemsstaternas håll. De bör följaktligen sörja för motsvarande beslutsfattande i rådet. Kommissionens handlande i den här frågan har, om man tänker på de utdragna turerna innan förslaget lades, snarast präglats av tveksamhet.

Mather
Fru ordförande! En ordningsfråga! Jag skulle vilja ha ett förtydligande från er sida. Titeln på det betänkande vi diskuterar tycks ha att göra med Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket men föredragandens kommentarer sträckte sig långt utöver detta ämne. Föreligger det något slags fel i titeln eller är betänkandet mer omfattande än så?
För det andra hänvisar föredragandens betänkande till skatteparadis och tar upp denna fråga i samband med ändringsförslag 5. Detta ändringsförslag nämner emellertid inte ämnet i fråga. Jag undrar om det finns ett annat problem med betänkandet i fråga om detta.

Ordföranden
Egentligen är det här saker som borde diskuteras i utskottet. Föredraganden Bardong kommer dock att kommentera det.

Bardong
Fru ordförande! I all korthet: Betänkandet liksom dess titel är av större omfång respektive tar upp fler typer av skatter och avgifter än vad som kanske framgår av ert material. Vilka konsekvenserna på inkomsterna blir är emellertid klart och tydligt formulerat i kommissionens förslag. Vad jag kritiserat är bara att detta inte framgår av titeln. Jag anser att de är klart viktiga.

Ordföranden
Här för vi ju ingen debatt - den skall egentligen ske i utskottet. Herr kollega! Vilken punkt i arbetsordningen vill ni beröra?

Mather
Fru ordförande! En ordningsfråga! Jag behöver er vägledning igen. Det tycks mig vara ett hot mot parlamentets regler och förfaranden att man begär att ledamöterna röstar om ett ämne för ett betänkande som har väldigt litet samband med titeln. Ledamöter som ser på betänkandenas titlar och tror att detta endast gäller jordbruksfrågor...
Ordföranden avbryter talaren.

Ordföranden
Ursäkta mig, herr kollega. Vi kan inte föra några debatter här, som bör äga rum i utskottet. Ni hade ju kunnat vara med i utskottet och yttra er där. Ni har inte heller anmält er till talarlistan via er grupp, och ni kan inte kräva att få tala nu utan att ha anmält er. Så skulle ju alla kunna göra i så fall. Nu får ni lyssna till vad kollegerna säger, och sedan går vi till omröstning.

Bösch
Fru ordförande! Jag har begärt ordet och har även anmält mig till talarlistan. Jag hoppas att jag inte överbelastar er så här på fredagsmorgonen.
Titeln på det direktiv vi i dag har att ta ställning till kan knappast klinga mer tekniskt; ändå tror jag att betänkandet av kollegan Bardong har en betydande politisk sprängkraft. Vi vet att varje frihet går att missbruka. Det gäller även de friheter som unionens gemensamma inre marknad erbjuder sina medborgare - såsom friheten att resa utan att bli kontrollerad samt friheten att bosätta sig i en annan medlemsstat. Dessa friheter, så berömvärda de än må vara, har också emellanåt medfört ett missbruk av dem i form av försök att undgå skatt. De instrument vi i dag förfogar över för att skydda oss från dylikt missbruk är inte tillräckligt effektiva. Sedan 1976 finns det ett direktiv som berör det ömsesidiga biståndet mellan medlemsstaterna - ursprungligen handlade det dock i första hand om att dra in tullinkomster eller avgifter inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.
I dagens läge, med dess väldiga ökning av det inre utbytet i gemenskapen, räcker detta inte längre till. Häri ligger orsaken till att kommissionen har lagt fram de förslag som vi i dag har att ta ställning till. Det gäller exempelvis förslaget att det i framtiden skall vara möjligt att via en begäran om indrivning av böter och straffavgifter få bistånd av myndighet i annan medlemstat. Vi socialdemokrater stöder förslaget liksom vi stöder de övriga förslagen därför att de vänder sig mot skattesmitning och bedrägeri i alla former. Kommissionen föreslår även processuella förbättringar, däribland att i framtiden begära bistånd från myndighets sida i annan medlemssatat redan innan samtliga inhemska indrivningsmöjligheter har uttömts. Syftet med det är att undvika missbruk av de rättsliga medlen genom att drivna advokater förhindras att utnyttja tidsmomentet.
Vad beträffar föredragandens ändringsförslag så har han vårt fulla stöd för dem alla. Låt mig ta upp tre punkter som kollegan Bardong delvis redan har berört. För det första är de preskriptionstider som har föreslagits av kommissionen alltför korta, de bör förlängas från tre till fem år. Det visar erfarenhet från de gångna åren. För det andra bör gemenskapsfordringarna prioriteras i en utmätning, när gemenskapsfordringar är ställda mot fordringar för den nationella budgeten. För det tredje bör kostnaderna för myndigheternas ingripande regleras i sämja mellan medlemsstaterna. Detta måste förstås inte skrivas in i ett direktiv.
Sammanfattningsvis har vi att göra med en text som trots sin tekniska karaktär, kollega Bardong, är mycket viktig och som kommer att bidra till ett långsiktigt säkerställande av den inre marknadens funktion i unionen.

Santini
Fru ordförande, herr kommissionär! Bortsett från frågans tekniska svårigheter - inte ens själva titeln är särskilt upplysande - så tror jag att vi måste se detta betänkande som ett ytterligare bidrag när det gäller att uppnå ett mål som ligger den europeiska medborgaren varmt om hjärtat, dvs. öppenheten. Öppenhet inom den offentliga förvaltningen, och därmed också en korrekt handläggning inom de gemenskapsorgan som har hand om fördelningen av resurserna och en kamp mot dem - såväl offentliga personer som privatpersoner - som försöker bedra oss.
Föredraganden påminner oss om att det sedan 1976 finns en strategi för ömsesidigt bistånd när det gäller att driva in fordringar men att, på grund av någon obegriplighet i samband med tillämpningen, så har detta inte kunnat erbjuda fullständiga garantier åt vare sig enskilda legitima fordringsägare eller gemenskapen som sådan, dvs. gemenskapsbudgeten.
De siffror som redovisas av föredraganden - som jag för övrigt vill gratulera till ett gott arbete - dvs. en genomsnittlig indrivning av 3-5 procent, är faktiskt skrattretande. Denna siffra kan inte undvika att oroa dem som med allt större övertygelse talar om gemensamma skattesystem, en skattepolitik för gemenskapen och gemensamma moms- och tullsatser. I själva verket är det just införandet av de två senare systemen som sedan 1993 har bidragit till att öka antalet tvistemål, dvs. fordringar som skall drivas in, och många medlemsstater har redan anfört klagomål.
Just medlemsstaterna är det som kräver en så kallad direkt beskattning, ömsesidighet när det gäller kontroll av tänkbara skattesmitare, och, framför allt, kamp mot de så kallade skatteparadis som för närvarande är lätta att hitta i Europa inom ramen för imponerande banksystem i tredje land, men även i vissa medlemsstater.
Kanske är steget långt från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, där egendomligt nog detta betänkande har sitt ursprung, till skatteparadisen, men det visar bara att de stora systemen, även när det gäller bedrägerier, föds som mycket små, på individuell nivå, för att sedan växa ut till generella system. Därför måste även en strategi som skall bekämpa dem börja med allmänintresset, men sedan måste den också kunna nå fram till bedrägeriernas verkliga rötter, för att de skall kunna ryckas upp.

Virrankoski
Fru ordförande! Det aktuella betänkandet av Bardong koncentreras på att effektivisera indrivningen av EUGFJ-fordringar, jordbruksavgifter, tullar och skatter. Frågan är svår eftersom man rör sig på ett känsligt område. Jag vill tacka Bardong för ett bra utarbetat och på ett sakkunnigt sätt motiverat betänkande.
Ömsesidigt bistånd i fråga om indrivning av skatter och avgifter kommer att bli allt viktigare. När den gemensamma marknaden genomförs har skattskyldiga större möjligheter än tidigare att flytta tillgångar från ett land till ett annat. Man kan befara att det börjar bildas skatteparadis inom EU. Detta skulle skapa alltför gynnsamma förhållanden särskilt för den organiserade brottsligheten.
Europeiska unionens problem ligger i att den har en egen budget, men inte egentligen något maskineri för att verkställa den. I praktiken utförs såväl utbetalningarna som indrivningen av fordringarna av medlemsländerna. Å andra sidan är medlemsländerna självständiga ekonomiska enheter som i första hand strävar efter att ta hand om sina egna inkomster och ägnar mindre intresse åt indrivningen av andras fordringar. Således har man inom ramen för EU bara kunnat verkställa 3-5 procent av begärda indrivningar.
Ett annat problem är att själva indrivningsförfarandet, indrivning av fordringar, beslagtagande av egendom och andra frågor i samband med processen tillhör EU: s andra pelare. Frågorna inom den här pelaren ingår inte i EU: s egentliga beslutsfattande, utan där krävs samarbete mellan medlemsländerna. Medlemsländerna är mycket känsliga i det avseendet att deras suveränitet inom det här området inte skall kränkas. Därför är indrivningen av fordringar och därmed förknippat samarbete en känslig politisk fråga. Det är trots allt klart att man även inom EU måste kunna lyckas med att driva in de debiterade skatterna och de överskjutande utbetalningarna. På grund av detta är Bardongs betänkande och kommissionens förslag väl värda att stödjas.

Holm
Fru ordförande! Ett stort tack till föredraganden, Bardong, som har tagit sig an detta viktiga betänkande. Jag vill också kommentera detta med rubriken; den säger inte allt, utan bara en del om vad det handlar om. Det beror kanske också mycket på att kommissionen inte riktigt vill tala om vad det egentligen handlar om. Detta är ju nämligen en stor fråga som diskuteras mycket, bland annat i våra medlemsstater, dvs. hur stor makt EU skall ha i dessa frågor. Det kanske är det som är orsaken till att man inte vill säga riktigt vad det handlar om.
Några kommentarer till detta: Flera av talarna har varit inne på ändringsförslag 5. Kommissionen föreslår att det endast skall vara 3 år. Jag tror att det är viktigt att vi slår fast att det måste vara 5 år, eftersom dessa frågor tar väldigt lång tid att komma till rätta med. Medlemsstaterna måste ha längre tid än 3 år på sig för att jobba med dessa frågor, annars är dessa artiklar inte verksamma.
När det gäller ändringsförslag 2 har jag en del personliga invändningar. Jag vet inte om det är riktigt rätt att vi verkligen skall slå fast vad gäller indrivning av fordringar i medlemsstaterna, dvs. nationella fordringar, att dessa skall komma i andra hand efter gemenskapsbudgetens fordringar. Jag tycker inte att detta är riktigt rättvist. Jag tycker att de skall bedömas likvärdigt. Vi kan inte prioritera den ena typen. Det är dock, som sagt, min personliga åsikt. Den gröna gruppen kommer att stödja betänkandet och de ändringsförslag som kommer från budgetkontrollutskottet och Bardong.

Souchet
Fru ordförande! Detta betänkande är bra. Budgetkontrollutskottets ändringar likaså. Vi kommer att rösta för dem.
Alla vet här att vissa ohederliga operatörer är i stånd att ordna sin insolvens så att en fordringsägande medlemsstat tvingas vända sig till en annan medlemsstat på vars territorium bedragaren har transiterat eller förfogar över finansiella tillgångar som kan täcka fordringarna.
Jag skulle nu vilja ställa en bestämd fråga till kommissionsledamot Bangemann. Ett av de scenarier som kommissionen tänkt sig inom ramen för Agenda 2000 är att medlemsstaterna medfinansierar den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP). Om bedrägeri förekommer, vem kommer i så fall att vara ansvarig för indrivning av otillbörligt utbetalade belopp när det gäller den del som medfinansierats av medlemsstaten? Hur skulle man kunna driva in otillbörligt mottagna belopp av en bedragare som fört över tillgångar till eller äger tillgångar i en annan medlemsstat?
Innan vi föreslår ett scenario, måste vi ange nödvändiga rättsliga förfaranden för genomförandet, eftersom det i detta fall när det gäller en medfinansiering är de europeiska institutionerna som beslutar om jordbruksstödens omfattning och således omfattningen av den berörda medlemsstatens utgifter. Denna åtskillnad mellan beslutaren och utbetalaren kommer att förorsaka verkliga rättsliga svårigheter när det gäller indrivning av fordringar som riskerar att skapa hinder för genomförande av medfinansieringen, såsom kommissionen har tänkt sig. Fru ordförande, ytterligare ett hinder på en väg som otvivelaktigt verkar ifrågasatt.

von Habsburg
Fru ordförande! Jag vill framför allt tacka professor Bardong för hans utmärkta arbete inom ett område vars problematik är olöslig . Betänkandet visar med all tydlighet vilken djungel vi befinner oss i, det har ju också kritiserats på vissa punkter vad gäller exempelvis obalansen mellan titel och innehåll. Jag vill kommentera detta med några ord. Man hör ständigt ordet skatteoas i diskussionen. Låt oss göra detta ords betydelse klar för oss. Var finner man en oas? I öknen förstås. Det betyder att om vi talar om skatteoaser måste vi medge att det som inte är skatteoas är öken.
Just detta är kärnan i hela denna diskussion. De svårigheter vi brottas med har sitt ursprung i uppbyggnaden av byrå- och teknokratiska system; framför allt är de också ett uttryck för den icke genomblickbarhet som alltmer präglar hela skattesystemet. Betänkandet är därför verkligen utmärkt, och jag kommer att rösta för det, eftersom det i sig är helt tekniskt korrekt och in i detalj visar var skon klämmer; i de enskilda staterna liksom på sätt och vis i unionen blir saken alltmer komplicerad, vilket ger bedragare chansen att utnyttja systemet för egen vinning.
Jag skulle vilja att vi tog tag i detta på allvar. För om inte vi kan klara ut problemen och åstadkomma enkla lösningar, så kommer vi att plågas av samma problem i framtiden.

Hardstaff
Fru ordförande! En ordningsfråga! Jag skulle vilja rikta er uppmärksamhet på det faktum att Mather använde en mobiltelefon under Souchets anförande, och även under en del av von Habsburgs anförande, vilket jag antar inte är tillåtet i denna kammare.

Ordföranden
Jag påminner ännu en gång om att det inte är tillåtet att använda mobiltelefon här i plenarsalen. Var god och stäng av apparaten!

Bangemann
Fru ordförande! Jag börjar med frågan om det är så att titeln inte fullt ut täcker innehållet i betänkandet. Vårt eget meddelande med förslag till direktiv har följande titel: Om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar uppkomna till följd av verksamhet som utgör en del av finansieringssystemet för Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket och av avgifter och tullar samt med avseende på mervärdesskatt och vissa omsättningsskatter. Det täcker hela innehållet. Av skäl jag inte känner till har föredraganden i sin egen titel valt en något mer kortfattad formulering. Till följd av den här debatten kommer vi i vart fall att skriva om titel och precisera den, vilket borde medföra att den aktuella svårigheten bortfaller.
Vad gäller de frågor som har berörts har vi grundat förslaget på artikel 100a, främst beroende på att med de friheter som hör till den inre marknaden följer möjligheter att missbruka dem, vilket också sagts i diskussionen av Bösch, tror jag det var. Vi skall inte tillåta att dessa möjligheter uppkommer. Därför anser vi att, även om en del förslag pekar i en annan riktning, den inre marknadens konkurrenskraft och skatteneutralitet absolut måste bibehållas. Vi har därför grundat förslaget på artikel 100a, vilket också innebär att vi inte kan godkänna vissa av ändringsförslagen. Jag återkommer till det senare.
Jag tackar föredraganden. Hans förslag följer i allt väsentligt vårt förslag. Ändringsförslag 1, 3 och 6 kan vi godkänna. Gällande övriga ändringsförslag kan vi tyvärr inte instämma i föredragandens åsikt, och det på grund av juridiska tveksamheter. Under loppet av förfarandet kommer vi förstås att kunna diskutera dessa juridiska tveksamheter med medlemsstaterna, men i ändringsförslag 2 och 7, där de motstridiga kraven från gemenskapsbudgeten och medlemsstaterna skall behandlas på ett sådant sätt att gemenskapens fordringar blir prioriterade, står detta juridiska problem i öppen dager. Om i förslaget artikel 100a åberopas - vilket det som sagt gör - uppkommer frågan huruvida dessa ändringar är förenliga med ett förverkligandet av de mål som nämns i artikel 7a i EG-fördraget. Detta är för oss ett juridiskt problem av så allvarligt slag att vi inte kan godkänna dessa ändringsförslag.
Enligt ändringsförslag 4, 8 och 9, bestäms fordringsbeloppen som en procentandel av det belopp som skall indrivas och ersättningen beräknas utifrån de uppkomna kostnaderna, och fordringsbeloppen skall betalas enligt särskilda återbetalningsvilkor. Sedda ur detta perspektiv blir ändringsförslagen faktiskt begripliga. De bör emellertid ses i ett sammanhang med ändringsförslag 9, som vi dock inte kan godta; kommissionen föreslår återigen med tanke på de för den inre marknaden grundläggande principerna att medlemsstaterna från år 2005 skall avstå från ersättning för indrivningskostnader, medan i ändringsförslag 9 anges att detta avstående skall vara frivilligt och utan bindande tidsfrist.
Gällande ändringsförslag 5, som också det har spelat en viss roll i debatten, vill jag ta upp frågan om en förlängning av tidsfristen för begäran om indrivning från tre till fem år. Det handlar inte om preskriptionen - som inte ens berörs av detta - i stället är avsikten med direktivet just att i möjligaste mån påskynda indrivningsprocessen. Vi anser därför att vi måste hålla fast vid den av oss föreslagna tidsfristen.
Och nu till frågan om medfinansiering. Jag ser att ledamoten som tagit upp den inte längre är kvar...
Protester
Jaså, ni var dold av ledamoten framför er.
(DE) Det är givetvis en rent hypotetisk fråga, herr Souchet, det vet ni ju också, ty medfinansiering är inte mer än en möjlighet som vi kan diskutera. Så som det ser ut i dag blir den heller inte verklighet. I den meningen är frågan rent hypotetisk. Även om man skulle komma överens om medfinansieringen och sätta sig att utforma den, så beror svaret på er fråga naturligtvis inte bara på vem som är budgetansvarig för finansieringen utan också på vem det åligger att sköta det administrativa arbetet. Det är ju fullt möjligt att endast budgetansvaret ligger hos medlemslandet, som då skulle ha att betala en del till unionen, medan resten handhas av unionen. I det fallet verkar det vettigt att indrivningsmöjligheterna ligger hos unionen. I det omvända fallet är det mer logiskt att medlemsländerna har indrivningsmöjligheten. Men eftersom inget är klart än och dessutom knappast kommer att avgöras här - möjligheten skjuts allt längre på framtiden - tror jag att det är onödigt att spekulera vidare om det.

Lulling
Fru ordförande! Det här är ett i allra högsta grad viktigt betänkande. Jag måste säga att jag - visserligen utan att vara medlem i budgetkontrollutskottet - faktiskt är litet förvirrad efter allt som har sagts här. Jag vill ställa en fråga till Bangemann: Om det sker en sådan utvidgning, kan det då också förekomma att t.ex. mervärdesskatt, olika typer av avgifter... ge några exempel på vad den kan tänkas omfatta. Om vi någon gång skulle få en enda källskatt - Gud förbjude det! - hur blir det då med indrivningen mellan olika länder? Säg nu vad som omfattas av denna fruktansvärda titel! Jag vet faktiskt inte om jag kan ställa mig bakom det här förslaget.

Ordföranden
Vill herr kommissionär Bangemann svara på frågan?

Bangemann
Fru ordförande, jag svarar på alla Lullings frågor efter det att hon har röstat för kommissionen.
Skratt
Jag svarar likaså på alla frågor från parlamentsledamöter som röstade mot kommissionen, bara något kortare.
Alltså, fru Lulling, det framgår faktiskt av förslaget vilka områden det omfattar. Också mervärdesskattefordringar kan förstås omfattas av den här principen för indrivning av skulder. Självklart är det en möjlighet, som också nämns. För närvarande kan man dock ännu inte tala om källskatt innan det finns någon. Om man skulle införa källskatt så måste föreskriften kompletteras med en indrivningsdel eftersom detta givetvis inte ingår i texten. Då det inte finns någon källskatt har vi inte heller några indrivningsmöjligheter. Om den skulle införas - och då mot er glödande önskan som naturligtvis härrör från rent europapolitiska och rättvisemotiv och inte har att göra med situationen i ert medlemsland - så måste detta direktiv kompletteras, så att också sådana eventuella utestående fordringar kan drivas in.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär Bangemann!
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.

Europeisk standardisering
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A4-0501/99) av Kestelijn-Sierens för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet - Effektivitet och ansvarstagande i den nya europeiska standardiseringen enligt den nya metoden (KOM(98)0291 - C4-0442/98).

Kestelijn-Sierens
Fru ordförande, herr kommissionär, kolleger! Det som ligger framför oss är en rapport från kommissionen om effektivitet och tillförlitlighet i europeisk standardisering enligt den nya metoden. Den nya metoden på området teknisk harmonisering infördes 1985 och vilar på fyra principer.
För det första föreskriver den europeiske lagstiftaren de viktigaste säkerhets- och hälsoföreskrifterna som produkterna måste uppfylla innan de förs ut på marknaden. Vidare sammanställer standardiseringsorganen de tekniska specifikationer som tillverkarna behöver för att kunna tillverka produkter som uppfyller kraven. Tillverkaren är dock inte förpliktigad att tillverka enligt standarderna. Slutligen har myndigheterna skyldighet att koppla en överensstämmelseförklaring med de grundläggande föreskrifterna till de produkter som uppfyller de harmoniserade standarderna.
Enligt ekonomiutskottets bedömning är den nya metoden positiv. Först och främst eftersom harmoniseringen av lagstiftningen begränsas till de viktigaste kraven. Detta är en politisk angelägenhet som är åtskild från utarbetandet av de tekniska specifikationerna, vilket är en uppgift för standardiseringsorganen. Med andra ord, skomakare, bliv vid din läst.
Den nya metodens marknadsinriktade karaktär står också i kontrast till lagstiftningens tvångsmässighet. Tillverkaren har ingen förpliktelse gentemot någon att följa de tekniska specifikationerna. En ny metod möjliggör flexibel lagstiftning som snabbt kan anpassas till den tekniska utvecklingen. Att göra standardiseringsarbetet effektivare och tillförlitligare är en uppgift för de oberoende organisationerna CEN, Cenelec och ETSI, men bedömningen av framstegen och övervakningen av att organisationerna iakttar tidsplanerna förblir ett avgörande ansvar för kommissionen. Den måste med hjälp av kostnads-nyttoanalyser vid bestämda tidpunkter uppmärksamma standardiseringsorganen på deras ansvarsplikt. Kommissionen skulle också kunna genomföra " benchmarking" visavi våra viktigaste handelspartner och studera marknadseffekten. Slutligen, och det lägger vi stor vikt vid, skulle den kunna slå medlemsstaterna på fingrarna i fråga om införandet av de europeiska standarderna i nationella standarder genom att ange bristen på framsteg på resultattavlan för den inre marknaden.
Vi uttalar oss mot ett samgående för de tre organisationerna av det enkla skälet att det skulle ha ett påfallande inflytande på effektiviteten. Jag vet inte heller om användningen av formella omröstningar på ett tidigt stadium av standardiseringsarbetet i syfte att påskynda processen är önskvärt. Den nya metoden vilar ju på engagemang och ömsesidigt förtroende hos alla parter, närmare bestämt de nationella standardiseringsorganen, de små och medelstora företagen, arbetsgivarna, arbetstagarna, konsumenterna och miljöorganisationerna.
En annan viktig punkt är övervakningen av i vilken grad nationella organ erkänner sina tekniska godkännanden eller överensstämmelseförklaringar sinsemellan. Detta är verkligen en öm punkt för många tillverkare i byggmaterialsektorn. De kan i praktiken inte föra ut sina produkter till alla medlemsstater. Kommissionen måste därför skärpa de förfaranden som används för att hantera fall av kränkning av principen om ömsesidigt erkännande.
Mer allmänt måste det framgå klarare för företagare till vem de skall vända sig om de har klagomål i fråga om ömsesidigt erkännande av testresultat. Är det kommissionens avdelning, herr kommissionär, eller finns det en annan lösning? Europaparlamentet har redan tidigare hävdat att berörda parter, dvs. de små och medelstora företagen, arbetsgivarna, arbetstagarna, konsumenterna och miljöorganisationerna, inte förfogar över tillräckligt med medel och personal för att noggrant kunna följa utvecklingen inom allt standardiseringsarbete. Jag föreslår därför att kommissionen undersöker om de kan räkna med mer stöd från Europa.
Men det är inte bara på europeisk nivå som det förekommer ett problem, exempelvis är konsumenterna bara involverade i sju medlemsstater. Jag tror att det måste till någon förändring där. Kommissionen uppmanar CEN, Cenelec och ETSI att låta utföra en oberoende bedömning av finansieringen av den europeiska standardiseringsprocessen. Här har kommissionen mitt stöd.
Slutligen måste vi sörja för att standardiseringsorganen i de central- och östeuropeiska länderna blir mer delaktiga i de europeiska organens verksamheter och att de berörda parterna i dessa länder kan räkna med stöd från Europeiska kommissionen.
Det var, fru ordförande, kolleger, de allra viktigaste kommentarerna från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik i detta parlament. Jag tackar kollegerna för deras intressanta och nyttiga bidrag till detta betänkande.
Jag skulle också vilja ställa två frågor till kommissionär Bangemann. Den första frågan handlar om att låta parterna bli mer delaktiga vid standardiseringen. Det är, som jag redan har sagt, en fråga om pengar. Jag skulle vilja ställa frågan till kommissionären om han har konkreta förslag för att eventuellt låta de små och medelstora företagen och andra organisationer bli mer delaktiga i tillkomsten av de europeiska standarderna.
Den andra frågan jag har beträffar problemet med harmonisering av stickkontakter och vägguttag. Jag ville medvetet inte ta upp det i mitt betänkande. Men den draken sticker upp sitt huvud med jämna mellanrum, och det ställs frågor om detta. Vi känner alla till att diskussionen redan har förts i mer än trettio år. Jag skulle gärna vilja veta av kommissionär Bangemann om det egentligen finns någon lösning, är det en fråga om slantarna eller om teknik? Finns det egentligen en politisk vilja att göra något åt detta? Det var mina två frågor till kommissionären.

Rübig
Fru ordförande, ärade damer och herrar! Vi strävar att omvandla den inre marknaden till en hemmamarknad, och för det behöver vi principer; en inflytelserik faktor härvidlag är standardiseringen. Standardiseringen utgör ett ekonomisk-politiskt instrument som också i framtiden kan säkra det fria utbytet av varor och tjänster för oss. Och vi vill ju ha en modern lagstiftning. Vi vill ha the new approach , varvid det just vid standardisering har visat sig vara nödvändigt att gemensamt tänka efter hur vi skall nå bättre processer. Med ledning av traktorsitsens historia har man kommit fram till att det är förnuftigare att välja the new approach , dvs. att låta standardiseringsorganen arbeta oberoende av varandra i de olika länderna. Jag tror dock på vikten av att ändå skapa en lagstiftning, ett direktiv, på området för att därigenom kunna erbjuda en politisk ram på området.
Ändå finns det en klar tudelning mellan å ena sidan lagstiftaren, som inte skall skriva tjocka böcker med för det mesta obegripliga lagregler utan i stället helst vara bantad och effektiv, å andra sidan, på en annan nivå, de frivilliga, oberoende standardiseringsorganen som fungerar genom att producenter och konsumenter möts och samtalar om de områden där de har ingående kunskaper och är i stånd att i detalj formulera sina ambitioner.
Här i kammaren har vi haft tillgång till ett bra exempel, nämligen gällande bussdirektivet, den så kallade europeiska bussen. Vi fick 142 sidor med förslag, och parlamentet lyckades sedan korta ned detta direktiv till tre sidor. Det är inte lätt att förstå varför en buss skall se likadan ut i hela Europa från bussen i den lilla byn i Sicilien till stadsbussarna under rusningstid i London eller långfärdsbussarna på Finlands vidsträckta marker. Vår uppfattning är att lagstiftaren här verkligen bör inskränka sig till vissa bestämda punkter, till några få påbud, som skall gälla över hela Europa; därutöver bör standardiseringsorganen frivilligt få bestämma, vilket leder till konkurrens som inte hämmar innovationsrikedomen utan i stället garanterar att bra produkter snabbt och säkert kan nå marknaden.
Systemet kommer att kompletteras av CE-märkningen. Jag tror att CE-märkningen ger oss en garanti mot överträdelser av gällande rättsliga bestämmelser. Som en kompletterande åtgärd till det behöver vi också en frivillig märkning, som skall säkerställa att produktionen övervakas fortlöpande via självständiga organ.

Kerr
Fru ordförande! När min grupp i morse berättade för mig att jag hade 1 ½ minut på mig för att tala om normalisering och standardisering, var jag oroad över att detta var en del av nya labours förfarande för att tillämpa standardisering på kandidater över hela Europa. Men jag upptäckte, till min lättnad, att det faktiskt var ett bra betänkande av min goda väninna, Kestelijn-Sierens, vilket jag rekommenderar parlamentet.
Det finns en allvarlig fråga som jag skulle vilja ta upp med hänsyn till betänkandet och jag hoppas att herr Bangemann skulle vilja svara på den. Han kanske minns en ledamot från min valkrets, Simon Hossack, som skrev ett stort antal brev till kommissionen, och jag bordlade många frågor på hans vägnar. Han var en uppfinnare som hade framställt en mycket sinnrik anordning som bidrog till att standardisera alla elektriska apparater i hela Europa. Han märkte att det var omöjligt för honom att marknadsföra denna anordning eftersom standardiseringskommittéerna dominerades av Europas stora kontakttillverkare som var helt tillfredställda med en situation där en mängd olika kontakttyper hade möjlighet att fungera, eftersom detta gjorde det möjligt för dem att behålla sin marknadsandel. Genom att vägra tillåta denna anordning hindrade standardiseringskommittéerna honom tillträde till marknaden.
Jag är övertygad om att kommissionär Bangemann, i egenskap av avreglerare för den fria marknaden, inte skulle godkänna detta och jag hoppas att han kommer att ta hänsyn till detta genom att se till att standardiseringskommittéerna helt och hållet är representativa för folket i gemenskapen, inklusive nya människor som vill ta sig in på marknaden, liksom de stora befintliga monopolen.
Avslutningsvis, kommissionär Bangemann, röstade jag för att man skulle ge er sparken förra månaden och kommer att rösta för att man skall ge er sparken igen nästa månad, så ni kan ge mig ett mycket kort svar.

Blot
Fru ordförande! I likhet med föredraganden anser jag att kommissionens rapport om den europeiska standardiseringen är fullt tillfredställande inom ramen för den nya metoden. I den anges således att lagstiftningsharmoniseringen bör begränsas till de väsentliga säkerhets- och hälsokraven. Standardiseringsmekanismerna grundas huvudsakligen på samförstånd mellan företagen och instituten. Den förbjuder i själva verket inte tillverkarna att producera produkter som inte överensstämmer med standard och ansvaret åligger följaktligen marknaden. Det finns naturligtvis en sektor, sektorn för byggnadsprodukter, där det fortfarande finns problem. Men den allmänna riktlinje som har antagits verkar tillfredställande.
Det kan emellertid vara tillfälle att här ta upp problemet med användning av standarderna i protektionistiskt syfte på marknader utanför Europa. Jag tänker särskilt på Förenta staterna och Japan. Ämnet var säkert inte planerat i bokstavlig bemärkelse inom ramen för detta betänkande, eftersom det begränsades till den inre marknadens funktion, men jag tror att det bör granskas av de europeiska organen. Ämnet saknar i själva verket inte samband med fastställandet av de inre standarderna i Europa: yttre och inre faktorer kan inte åtskiljas. Det finns till exempel inget skäl för att europeiska inre standarder skall kunna underlätta amerikansk import, om det inte finns ömsesidighet när det gäller fastställande av standarder i Förenta staterna produktvis. De europeiska standardiseringsorganen kan inte var likgiltiga för den politik som förs i frågan i Förenta staterna. Jag vill således att vi också beaktar detta problem i framtiden.

Bangemann
Herr ordförande! Samtidigt som jag tackar föredraganden och de kolleger som har uttalat sig, vill jag försöka att kortfattat gå in på några av de frågor som har ställts.
Vi följer noggrant det arbete som görs inom de tre europeiska standardiseringsorganisationerna. Vi möts regelbundet med vissa mellanrum. Så sent som för två veckor sedan möttes vi senast. Vi tar upp de problem som har uppkommit - däribland frågan om öppenhet och effektivitet - och vi strävar efter att göra det samlade förfarandet så effektivt och på samma gång så användbart som möjligt för konsumenterna och industrin. Men missförstånd kan inte helt och hållet undvikas. Det gäller bl.a. det förhållandet att våra standarder skulle kunna innebära tekniska handelshinder eller omvänt att andra länder som USA och Japan inte gör likadant om vi ger dem tillstånd att använda våra standarder. Allt sådant är missförstånd av vår standardiseringsprincip - och även av likartade principer i USA och i stort sett i Japan.
Låt mig ännu en gång med tanke på amerikanernas påståenden om protektionism med framför allt oss i sikte säga det här. Det är inte så att vi i jämförelse med amerikanerna måste förebrå oss för protektionism, men de vill hela tiden beskylla oss för det - det senaste exemplet är UMTS. Detta är helt och hållet felaktigt därför att det inte existerar några bindande standarder, bortsett från vissa undantag som är nödvändiga på grund av brister i säkerheten eller säkerhetshänsyn; det vill jag eftertryckligen framhålla eftersom det utgör kärnan i denna politik. Det finns inte några bindande standarder! Med andra ord: Vem som helst - också den uppfinningsrike tillverkaren med en hel massa olika elektriska kontakter - får marknadsföra sina produkter. Han är inte tvingad att följa någon standard. Han kan introducera en produkt på marknaden som har en helt ny konstruktion.
Men en sådan målsättning som vi har, särskilt vad gäller de interoperationella systemen, går ut på att den standard de berörda parterna - däribland konsumenter, fackföreningar osv. enas om skall ha en viss attraktionskraft, så att den blir allmänt antagen. Attraktionen kan huvudsakligen bestå i att en tillverkare av en produkt av det slaget kan säga: Den här produkten motsvarar Europeiska unionens föreskrifter. Därför behövs det inget erkännande från de andra medlemsstaterna. Det är CE-symbolen varigenom han har fått en fördel, om man så vill. Det är systemet i fråga.
Nu kommer jag till de enskilda frågorna. För det första: Vi finansierar redan små och medelstora företag samt deras medverkan. Vi har absolut ingenting emot öppenhet. Var och en som har ett legitimt intresse kan delta i denna process. Den kommer därigenom att förlängas något, men det innebär inga problem.
För det tredje, fru föredragande: Vi har tagit många initiativ - för övrigt med stor framgång - gentemot potentiella nya anslutningsländer. CEN, Cenelec och ETSI arbetar nära tillsammans med dessa länders standardiseringsorgan. Denna verksamhet finansieras av oss inom ramen för Phare och andra till anslutningsprocessen knutna finansieringsprogram. För närvarande arbetar vi i princip med allt detta.
En sista kommentar angående de nämnda elektriska kontakterna: Det är högst begripligt om man som läget är nu inte möter något större intresse från näringslivets sida, när man säger att kontakterna skall vara enhetliga i hela unionen; standardiseringsorganisationerna bärs upp av näringslivet liksom standardiseringsarbetet finansieras av näringslivet; och tillverkarna har ju inga problem med nuvarande situation, bara konsumenterna. Man kan alltså inte se några sådana strävanden från näringslivets sida. Inte heller medlemsländerna har något intresse av att genomföra en sådan standardisering, utom för det fall man antar den standard som redan gäller i landet. Detta skulle kunna åtgärdas med ett politiskt ingrepp, inte av säkerhetsskäl utan på grund av konsumentintresset. Med andra ord har Danmark intresse av att danska standarder antas som europeiska standarder osv. Den rätta lösningen kan dock inte se ut på det sättet.
En riktig lösning kan endast bestå i att en europeisk standard som helt uppfyller de modernaste tekniska specifikationer utarbetas. Standarden kommer att fungera som andra standarder, vi kommer inte att göra den bindande, men att följa den innebär vissa fördelar för tillverkaren. Om alla kontakterna i framtiden framställs efter denna standard kommer inte bara de nya kontakterna och kontaktdosorna att se ut så; också de redan befintliga produkterna måste anpassas till den - vilken kostnad det innebär kan ni ju föreställa er. Det är anledningen till att intresset för att ändra detta hos såväl näringslivet som konsumenterna är tämligen begränsat. Detta betänkande kommer dock rådet till del likaväl som parlamentet, och med rådet avser vi att överlägga vidare om det. Det nämnda förhållandet utgör ett tydligt exempel på det som lägger hinder i vägen för det europeiska standardiseringsarbetet, fastän det inte har något samband med det arbete vi framgångsrikt utför. Med internationella mått är vårt sätt att bedriva standardisering det utan jämförelse bästa sättet. Jag tänker bara nämna ett exempel till, GSM, den andra generationens mobiltelefoner. Tack vare denna standard har europeiska tillverkare erövrat två tredjedelar av världsmarknaden. Om vi skulle lyckas få en vettig överenskommelse om UMTS, den tredje generationen - och arbetet på det försiggår nu då det finns vissa problem med intellectual property rights , för övrigt deltar både amerikanska och japanska företag sedan starten i det - så kommer vi troligen att kunna erövra en ännu större del av världsmarknaden än vi gjorde med GSM. När det gäller standardisering behöver vi alltså inte alls krypa ihop och gömma oss. I det här arbetet är vi världsledande!

Ordföranden
Tack så mycket, herr Bangemann.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Före omröstningen om stycke 5

Kerr
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja påpeka att i den engelska versionen står det på sidan 9 binging (supa sig redlös) istället för binding (bindande) och jag vet att kommissionär Bangemann inte skulle vilja förbindas med binging .

Ordföranden
Tack så mycket för er information till herr Bangemann och till hela församlingen. Man kommer att ta hänsyn till denna anmärkning.
Parlamentet antog resolutionen

Europa-Medelhavspartnerskapet i transportsektorn
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0438/98) av Kaklamanis för utskottet för transport och turism om meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om Europa-Medelhavspartnerskapet i transportsektorn (KOM(1998)0007 - C4-0102/98).

Kaklamanis
Herr ordförande, herr kommissionär, värderade kolleger! Detta betänkande är en uppföljning av Barcelonakonferensen.
Vidare eftersträvas genom betänkandet ett gradvis genomförande av de beslut i samma ämne som fattades i Cardiff. Det syftar till att förvandla Medelhavet till en brygga för kommunikation inom politik, ekonomi, utveckling och kultur mellan alla Europeiska unionens länder och tredje länder vid Medelhavet. Det behandlar alla slags transporter från Europeiska unionen till tredje land och vice versa. I det försöker man fastställa regler för utveckling av transporterna inom tredje land i Medelhavsområdet, men även förbindelserna mellan dessa länder.
Jag hoppas att Europa-Medelhavsforumet, som sammanträder den 24-25 mars på Malta, på rätt sätt kommer att utnyttja den klarsignal parlamentet i dag ger och att Europeiska kommissionen skall hålla oss informerade om sina prioriteringar, för att kunna förverkliga förslaget om utveckling av transporterna i Medelhavsområdet.
Jag hoppas verkligen att man i Europeiska unionens budget skall stödja dessa ansträngningar, men jag måste medge att jag inte tror så mycket på det, om man kastar en blick på unionens budget för år 1999 eller om man lyssnar på den diskussion som redan har inletts om budgeten för år 2000.
Jag vill uppmana Europeiska kommissionen att ständigt kontrollera att pengarna till tredje länder i Medelhavsområdet används på rätt sätt, eftersom vi ju vet att det i åtskilliga av dessa länder finns problem när det gäller demokrati och demokratisk insyn och, i vissa av dessa länder, även när det gäller den politiska stabiliteten.
Parlamentet fäster särskilt stor vikt vid miljöskyddet under genomförandet av detta program, och det gäller i synnerhet havsmiljön. Parlamentet vill att miljön skall skyddas mot alla slags föroreningar, framför allt gifter och kärnenergiavfall. Jag skulle vilja rikta kommissionsledamotens uppmärksamhet speciellt mot den sistnämnda punkten. Turkiets regering har nämligen beslutat att bygga ett kärnkraftverk vid Medelhavets kust, i Akuyu-området, samtidigt som vi ju vet att epicentrum för den förödande jordbävningen i Adana för några månader sedan befinner sig på ett avstånd av endast 50 km från den plats där Turkiet vill bygga sitt nya kärnkraftverk.
Eftersom Europa-Medelhavsforumet på Malta kommer att hållas i mars - parlamentets uppfattning var att det borde ha föregåtts av information så at vi skulle kunna framföra mera konkreta förslag - skulle vi samtidigt vilja be er, herr kommissionär, att ni håller oss informerade om vad som kommer att beslutas där, och framför allt när det gäller prioriteringen, för som bekant, värderade kolleger, medverkar inte Europaparlamentet vid detta forum.
Avslutningsvis skulle jag vilja göra en rättelse i tredje stycket på sidan 6, om konferensen på Malta. Den skulle ju ha ägt rum i februari men kommer att äga rum i mars, och därför kan det inte i texten inte talas om den konferens som ägt rum utan bör ändras till att gälla den konferens som kommer att äga rum den 24 och 25 mars på Malta.
Jag vill rikta ett varmt tack till mina kolleger i utskottet för transport och turism för att de genom sina ändringsförslag har förbättrat betänkandet. Jag vill tacka transportutskottets sekretariat men också Europeiska kommissionen. På vissa punkter har mina åsikter kanske avvikit från kommissionens, men vi har haft ett gott samarbete.

Habsburg-Lothringen
Herr ordförande! Jag vill börja med att tacka föredraganden för betänkandet och särskilt för att han har ställt sig så kritisk till kommissionens meddelande. I det här parlamentet, liksom i de internationella organisationerna i allmänhet, talar man ständigt om globaliseringen. Det föreliggande betänkandet upplyser oss om att globaliseringsbegreppet inte alltid passar. Inte ens i vårt omedelbara grannskap lyckas vi ju införa en ordning och en struktur, som är rimliga för det omedelbara intresseområdet, till en enhet som Europeiska unionen.
Jag anser att det, när man talar om Medelhavsområdet, är naturligt att beakta den gemensamma historien. Vi får inte glömma att Medelhavet tidigare var något av ett europeiskt innanhav, innan det utvecklades till Europas sydliga gräns. Med utgångspunkt i den gemensamma historien borde det egentligen vara helt möjligt att förverkliga de mål vi har satt upp; det gäller exempelvis upprättandet av en frihandelszon till år 2010 - om man bara kan skapa motsvarande infrastruktur i regionen, om det är möjligt att skapa en sådan struktur.
Det största hindret mot en utveckling av utrikeshandeln och den inre handeln i regionen är den bristfälliga infrastrukturen, framför allt inom transportsystemet och telekommunikationerna. Jag tror att det är av stor vikt att man när det gäller transportsystemet beaktar hela regionen - även de olika länderna på Balkan - och inte bara kuststaterna vid Medelhavet. Dessa länder måste integreras i helheten och de bör också omfattas av betänkanden av detta slag.
Jag tror att den kritiska inställningen är viktig och nödvändig för att dispyten, diskussionen och därmed även parlamentets medverkan bör bibehållas framöver, varigenom kommunikationen mellan kommission och parlament med sin kritik kan leda till att man kan uppnå en positiv utveckling i regionen.

Vallvé
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag anser att det är mycket positivt att denna debatt kan hållas i dag, närmare bestämt om transporterna på Medelhavet, och att vi talar om Medelhavet, om denna sydliga gräns som Europeiska unionen har.
Fyra år har snart förflutit sedan konferensen om Europa-Medelhavspartnerskapet i Barcelona, som ägde rum år 1995, och jag tycker det är positivt att kommissionen har lagt fram detta dokument om transporterna på Medelhavet.
Transporterna är de kommunikationsmedel som möjliggör ett utbyte. Den talare som föregick mig sade att Medelhavet har varit ett inre hav, men under många år har det skilt norr från söder. Mellan ett utvecklat norr och ett mindre utvecklat söder; ett norr som stagnerat befolkningsmässigt och ett söder med en stor befolkningsökning; ett norr som huvudsakligen är kristet och ett muslimskt söder. Detta särskiljande har också försvårat dialogen och gjort det svårt att upprätta ett ömsesidigt erkännande.
Den stora utmaningen i och med konferensen i Barcelona var att öka detta ömsesidiga erkännande, denna ömsesidiga förbindelse mellan norr och söder. Man talade om detta som ett gemensamt handelsområde år 2010, men detta måste förberedas. Denna kommunikation bör utvidgas, denna förbindelse mellan norr och söder. Om man inte utvidgar denna förbindelse kommer den enda transporten på Medelhavet tyvärr att vara dessa lämmeltåg av flyktingar, som genomgår stora besvär för att ta sig över Gibraltar sund och för att inom Europeiska unionen finna en lösning på sina problem i livet.
En ökad transport och ett ömsesidigt erkännande kan bidra till att en utveckling sker på detta område, som bör vara ett område präglat av ömsesidiga förbindelser och ömsesidig förståelse som är positiv för alla. Som vår poet uttrycker det, bör det utgöra un pont en la mar blava : en bro i det blåa havet.

Van Dam
Herr ordförande! Kommissionen har fullt upp. Det är allmänt känt, och det kan inte förändras särskilt mycket på kort sikt. Då finns det i stället anledning att göra prioriteringar för alla planerade verksamheter. I det avseendet finns det några randanmärkningar att sätta vid detta initiativ.
Jag delar inte helt överenskommelsernas målsättningar. Däremot anser jag att de ansträngningar som görs för banden med Medelhavsländerna helt berättigade. Detta med tanke på de avtal som har ingåtts om detta mellan de olika parterna.
Först och främst anser jag det vara unionens uppgift att förbättra relationen mellan unionen och Medelhavsländerna. När det har uppnåtts skulle Europeiska unionen kunna ta sig an förbindelserna mellan Medelhavsländerna. Dessa länder måste också själva ta initiativ till att förbättra sin ställning.
För övrigt är transportdelen i Barcelonaförklaringen om Europa-Medelhavspartnerskapet uttryckligen inriktat på infrastrukturen. Detta innebär att Europeiska unionen inte skall ägna sig åt att stimulera vissa transporttjänster i Medelhavsländerna. Däremot måste vi sörja för att investeringarna överensstämmer med den hållbara transportpolitik som Europaparlamentet har inlett. Detta måste resultera i primär uppmärksamhet för de hållbara förbindelserna mellan hamnarna i medlemsstaterna och i Medelhavsländerna. Först i en senare fas kommer turen till förbindelserna mellan Medelhavsländerna. Naturligtvis måste även dessa förbindelser passa i strävandet efter en hållbar transport.
Denna åsikt ser jag bekräftad när jag konstaterar att handelsflödena mellan Europeiska unionen och Medelhavsländerna, i sig själva inte särskilt omfattande, är avsevärt större än handelsflödena mellan Medelhavsländerna. Enligt min mening ger detta också anledning till att i viss mån sätta de betänkligheter som föredraganden nämner i sitt betänkande i ett perspektiv.
Kort sagt, vi måste respektera och iaktta avtal. Därför pläderar jag för att de avtal som har slutits med och om Medelhavsländerna skall följas. Detta får dock inte ske på bekostnad av andra, lika viktiga uppgifter. Det är anledningen till mitt ändringsförslag om att lätta något på det tryck som föredraganden lägger på kommissionen.

Bangemann
Herr ordförande, efter det att meddelandet som står under debatt här i dag utfärdades har den rekommenderade arbetsgruppen redan blivit tillsatt. Ett arbetsprogram har upprättats, vilket medfört avsevärda framsteg. Naturligtvis kommer vi att följa forumets arbete, liksom att komma med initiativ för det inom ramen för de prioriteringar som fastslogs på Barcelonakonferensen. Det är inget vi behöver ändra på. Också sådant som miljöpolitiska insatser behandlades prioriterat där.
Vidare kommer vi - det är den andra frågan som dykt upp i diskussionen - att följa och förbereda forumets möte på Malta den 23-24 mars. Europaparlamentet kommer att få full information om detta. Samtliga dokument som läggs fram och beslutas där kommer att offentliggöras. Betoningen av insatser för miljön har redan slagits fast.
Jag tror alltså att vi med detta projekt har framskridit långt, och att vi inte behöver befara att arbetet inte kommer att lyckas.
Detta beror naturligtvis - ett hinder som följer med allt arbete av detta slag, även det industriella samarbetet - inte bara på vår goda vilja, utan även på våra partnerländers goda vilja. En sådan finns säkerligen, men tar sig olika uttryck. Det finns de partnerländer i Medelhavsområdet, som helt säkert kommer att ta emot alla dessa aktiviteter mycket positivt. Det finns också andra länder som kanske skulle vilja göra det, men som av helt olika skäl inte kan göra det; därför måste vi vara beredda på att resultaten i hög grad kommer att skilja sig åt. Det ligger emellertid inte hos oss, utan hos partnerländerna själva. Vi kommer i alla fall att göra allt som behövs för att projektet skall bli lyckosamt.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Bangemann.
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Parlamentet antog resolutionen.

Bernardini
Europas förbindelser med grannarna i söder utgör otvivelaktigt den viktigaste utmaningen inom de närmaste åren. Ett önskvärt minimum av ekonomiskt välstånd, social balans och säkerhet i området är beroende av frågan om vi åter kan ta upp den för dagen vilande dialog, som borde leda till en högre grad av beaktande av Medelhavsländernas intressen.
Barcelonakonferensen 1995 lämnade ett svar med genomförandet av Meda-programmet. Detta program upprättar ett nytt partnerskap som vilar på tre pelare (en politisk, en ekonomisk och en mänsklig pelare).
I förslaget till meddelande, som plenarsammanträdet har fått, lägger kommissionen fram en allmän strategi på transportområdet. Texten har fördelen att påminna om betydelsen av transportförbindelserna mot söder, vilka bör vägas mot utvidgningen av de europeiska transportnäten mot öster.
Liksom föredraganden undrar jag dock om det finns en verklig vilja att återställa jämvikten i fråga om de europeiska transportnäten. Det saknas totalt en konkret finansiering. Betyder det att vi bara framför fromma önskningar?
Vi måste starta, stödja och konkretisera ett verkligt Medelhavsprojekt. Viljan är inte uppenbar och vi bör beklaga det. Vi måste en gång för alla ta avstånd från den upprepade villrådigheten och de förtrollande talen utan morgondag. Om vi betraktar Meda-programmets gestaltning i några få associeringsavtal, måste vi konstatera att vi befinner långt ifrån de avsikter som uppvisades och de medel som tillkännagavs vid de olika toppmötena före och efter Barcelonakonferensen.

Lax
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om åtgärder som vidtagits för att bekämpa spridning av infektionsframkallande anemi hos lax.
Herr Bangeman har ordet, som företrädare för kommissionen.

Bangemann
Herr ordförande! Kommissionen ångrar djupt de stora förluster den skotska laxodlingsindustrin lidit p.g.a. förekomsten av infektionsframkallande anemi hos lax (ISA). Detta är ett mycket hårt slag mot en sektor som redan befinner sig under press p.g.a. den känsliga marknadssituationen för lax.
Kommissionens enheter följer i detalj sjukdomens utveckling och de åtgärder som vidtas av de brittiska myndigheterna för att bekämpa sjukdomen. Vi litar på att de åtgärder som vidtas är i enlighet med gemenskapens lagstiftning. Dessa åtgärder tvingar till obligatorisk slakt på infekterade lokaliseringsplatser och inskränkningar i rörligheten för misstänkta odlingsanstalter. Vi är oroade över konsekvenserna både av denna sjukdom och över utrotningspolitiken för denna sektor.
Jag riktar därför er uppmärksamhet på de möjligheter som finns under gemenskapslagstiftningen för medlemsstater att få nationellt statligt stöd i fall av sjukdomsutbrott i havsodlingssektorn. Varje förfrågan till kommissionen från de behöriga myndigheterna i Storbritannien för att upprätta en plan för ersättning kommer snabbt att undersökas. Om en sådan förfrågan svarar mot de erforderliga kriterierna i enlighet med de nuvarande reglerna för godkännande av kommissionen, kommer vi inte att tveka att vidta åtgärder i enlighet med dessa. Vi anser dessutom att sjukdomen är så allvarlig och dess närvaro sätter en så pass hård press vad beträffar framtida laxodling inom gemenskapen, att det är berättigat att utrota sjukdomen. Om denna politik inte visar sig vara framgångsrik, kan vi naturligtvis överväga att komma med förslag för att ändra den.

McMahon
Herr ordförande! Det är mycket passande att kommissionär Bangemann gör detta anförande i slutet av veckan. Han kanske erinrar sig ett tidigare tillfälle då han och jag hade ett åsiktsutbyte beträffande kommissionens ståndpunkt, sedan jag hade talat med skotska odlare.
Jag välkomnar helhjärtat kommissionens åsikter. Det är en mycket allvarlig fråga inom den skotska odlingsindustrin. Det är en sjukdom som uppkom i Norge och som har kommit att få konsekvenser för flera odlingar i Skottland. Det började i Glen Nevis i en fiskeodling i Skotska högländerna. Det är mycket allvarligt, och ännu mer så med hänsyn till den norska regeringens hot om att dumpa lax inom Europeiska unionen till priser som utgör ett hot mot många laxindustriers överlevnad. I Skottland och på Irland är omkring 6 000 människor anställda inom havsodlingsindustrin. Det är viktigt att vi säkerställer att den typ av kemikalier som används inom laxindustrin inte är skadliga för havsmiljön. Som inom all fiskeripolitik måste vi förena exploateringen av resurser med en lämplig behandling av miljön och bevarandet av beståndet, fastän inom laxodlingens värld bör vi av uppenbara skäl inte bevara beståndet.
Jag välkomnar kommissionärens framställning. I veckan har min egen regering på ett mycket generöst sätt åtagit sig att erbjuda ett BNP på 9 miljoner - ett BNP på 3 miljoner över en treårsperiod - för att hjälpa laxodlarna. De efterfrågar passande fonder och detta kommer att förvaltas av Highlands och Islands Enterprise och av själva industrin. Detta är resultatet av diskussioner som det skotska kontoret hade med industrin. Jag välkomnar det faktum att kommissionen inte tänker stå i vägen för medlemsstaterna p.g.a. att det andra stora villkoret är att EU: s konkurrenspolitik tillåter dessa fiskodlare att dra fördel av deras hjälp. Det är särskilt viktigt med hänsyn till att många av laxodlingarna i Skottland ägs av norska företag. På Shetlandsöarna ägs faktiskt 50 procent av laxindustrin av Norge, så det är oerhört viktigt att kommissionen inte står i vägen och mycket snabbt tar ställning till dessa åtgärder, som kommissionären på ett generöst sätt lovade, och varje försök från det skotska kontorets sida. Jag kommer att kontakta Callum McDonald och John Sewell omedelbart efter detta sammanträde för att uppmuntra dem att göra en snabb begäran till kommissionen.

Virrankoski
Herr ordförande! Jag vill tacka kommissionen för dess energiska sätt att angripa den här skotska laxfrågan. Samtidigt skulle jag vilja konstatera att Skottland inte är det enda område som fått lida på grund av laxsjukdomar, vilka delvis beror på att man i Norge bedriver mycket effektiv odling av lax i nätbassäng. Även det finska laxbeståndet är hotat på grund av den här intensivodlingen, den fruktade laxparasiten har nämligen spritt sig till vattnen i Syd- och Mellannorge. I norr har den spritt sig ända upp till Skibotnälven, dvs. till höjden av Finlands arm, och närmar sig hotfullt Tana älv. Tana älv är Europas största laxälv. De finska myndigheterna har aktivt förhandlat med de norska myndigheterna, men någon lösning för att skydda naturlaxbeståndet i Tana älv har inte hittats. Det hotas på grund av den odling i nätbassäng som norrmännen bedriver i Tanafjorden. Detta hotar dels laxarnas arvsmassa i Tana älv, och att laxen även i fortsättningen skall kunna klara sig i denna Europas nordligaste laxälv; dels hotar spridningen av laxparasiten hela laxbeståndet i Tana älv. Jag skulle önska att Europeiska kommissionen vidtar kraftfulla åtgärder för att rädda laxbeståndet i denna Europeiska unionens största laxälv även för kommande generationer, så att det inte skall offras på den intensiva fiskodlingens altare.

Schörling
Herr ordförande! Det är nu tredje gången som denna sjukdom, en infektionsframkallade anemi, bryter ut i Nordatlanten. Tidigare har det varit i Norge och Kanada, och nu alltså i Skottland. Detta händer, eftersom det är vanligt förekommande att stora mängder lax smiter ut från laxodlingarna. Så var exempelvis fallet i november förra året, då inte mindre än 70 ton lax försvann ut från en odling nära Oban. Vad värre var, vi vet att man misstänkte att just denna odling var infekterad med denna anemisjukdom. Jag tror att det bara är en tidsfråga tills vi ser den spridas även till vildlaxen. Då har vi verkligen fått stora problem, eftersom det inte finns så mycket vildlax kvar.
Detta måste ses utifrån en rad problem som finns i samband med vattenbruk och med odling av lax. Man måste lägga samman dessa olika aspekter och inse att man kanske behöver en hel undersökning av vattenbruket i ett bredare perspektiv. Jag undrar om kommissionen skulle kunna stödja ett sådant initiativ.
I de skandinaviska vattnen finns en annan parasit på lax som kallas gyrodactylus sallaris. Norge har nyligen aviserat en plan att rotenonbehandla tjugo älvar. Det är ju ett oerhört stort beslut, att giftbehandla tjugo älvar med rotenon, då allting annat naturligtvis också dör. Detta är ett desperat försök att få kontroll över denna parasit.
Jag skulle vilja fråga kommissionär Bangemann om kommissionen känner till om även denna parasit har förekommit i fisk i Skottland, Irland eller någon annanstans.

Hudghton
Fru ordförande! Jag skulle vilja tacka kommissionären för hans hjälpsamma yttrande och för att han uppmärksammar laxmarknadens känsliga tillstånd, och för den oro han uttryckte över konsekvenserna av denna sjukdom för den hårt pressade fiskodlingsindustrin, särskilt i Skottland, där det är av avgörande ekonomisk vikt för områden som Skotska högländerna och öarna där det finns väldigt få alternativa arbetstillfällen.
Längs kustlinjen ger 340 laxodlingar omkring 6 000 jobb i vissa av de mest lantligt belägna områdena i Europa. Det är en industri som är välorganiserad och välskött, men den befinner sig i kris p.g.a. infektionsframkallande anemi hos lax. Denna sjukdom, som är ett slags lax" influensa" , var exotisk för Europeiska unionen tills den för första gången uppstod i Skottland i maj 1998, och sedan dess har miljontals friska fiskar från bara tio drabbade odlingar varit tvungna att förstöras.
ISA är känd för att orsaka väldigt höga dödssiffror i laxodlingsburar, men det är en sjukdom som inte påverkar människor och den gör inte den drabbade fisken oätbar. Både Europeiska unionens och Storbritanniens föreskrifter syftar till utrotning. Utrotningspolitiken tar emellertid inte upp de sociala och ekonomiska konsekvenserna av förstörandet av miljontals fiskar. I realiteten är det så att massförstörelse kommer att medföra ekonomisk undergång för många av de små familjeföretag som är inblandade. Det kan förstöra hela finansieringen av mindre företag.
Eftersom denna fråga togs upp på parlamentets föredragningslista, har den skotska utrikesministern agerat genom att uppmärksamma konsekvenserna för sysselsättningen. Som herr McMahon sade, har regeringen utlovat ett BNP på 9 miljoner under en treårsperiod, men eftersom detta är på grundval av en matchande finansiering med industrin, är det nu under förhandling. Det kanske inte kommer att vara möjligt för de små odlingarna att leva upp till denna matchande finansiering, så vad som låter generöst kan i realiteten komma att bli meningslöst för vissa mindre företag.
Bankerna har påpekat att de inte tänker låna ut pengar med fisklager som säkerhet, så om inte de större företagen är villiga att agera som ekonomiska fallskärmar, är det svårt att se hur detta erbjudande kommer att förhindra att dessa småföretag ekonomiskt ruineras. De stora företagen kanske kan köpa upp de mindre, men i många fall är det de mindre företagen som visar upp goda investeringsresultat i våra landsbygdsområden.
Norge har angripit detta problem med en uppdämningspolitik snarare än slakt och frågan måste ställas huruvida man inom Europeiska unionen bör ta hänsyn till alternativa metoder för att bekämpa denna sjukdom.
Det är nödvändigt att vi vidtar åtgärder. Skotska laxodlingar står inför en kritisk situation, med beslut om att köpa nästa års unglaxar som nu är nära förestående. Det är viktigt att man omedelbart överväger vilka åtgärder, inklusive kompensation, som är möjliga att vidta för att hjälpa de småskaliga företag jag har hänvisat till. Jag kan inte nog betona allvaret i denna situation. Snabba och bestämda åtgärder är nödvändiga om vi skall kunna undvika de allvarliga konsekvenser som vissa av Europas ekonomiskt sett ömtåliga samhällen utsätts för.
Avslutningsvis skulle jag vilja be kommissionären att bekräfta om ni skulle vara beredd att överväga införandet av ett gemenskapsfinansierat utrotningsprogram om de nuvarande nationella förslagen misslyckas?

Kellett-Bowman
Herr ordförande! Det kan verka underligt att jag, då min valkrets är i Hampshire, vill intervenera i en debatt om skotsk lax. Min valkrets heter Itchen, Test och Avon, och dessa är tre floder som är kända för sin lax. Jag lyssnade mycket uppmärksamt till kommissionär Bangeman. Han nämnde behandlingen av de drabbade områdena. Utesluter han specifikt någon form av veterinär eller medicinsk behandling av sjukdomen, antingen där den inträffar, eller som en skyddsåtgärd i de områden som i framtiden kan komma att drabbas?

Bangemann
Herr ordförande! Som jag sade väntar kommissionen på den brittiska regeringens förslag. Vissa åtgärder har meddelats men vi har inte erhållit några planer med detaljerade och konkreta förslag och den ekonomiska effekt dessa skulle ha.
Som jag påpekade, inser vi dock situationens allvar och därför är inga åtgärder definitionsmässigt uteslutna. Jag har gjort ett sammandrag av den politik vi följer för närvarande. Om det blir nödvändigt att lägga till något nytt inom denna politik kommer vi naturligtvis att försöka vara till så stor hjälp som möjligt. Såvitt jag känner till gäller detta också åtgärder för forskning - jag är inte någon expert på forskning.
Såvitt vi känner till har vi hittills inte inlett någon forskning. Men, som alltid, finns det förmodlingen fonder som omedelbart kan göras tillgängliga för vår fiskeripolitik. Om det finns något behov av vidare forskning från gemenskapens sida, kan vi naturligtvis åstadkomma även detta.
Jag upprepar att vi nu väntar på konkreta förslag, och vi kommer att göra vårt allra bästa för att godkänna dem och, om det är nödvändigt, tillägga något mer.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Bangemann.
Jag förklarar debatten avslutad.
Parlamentet har behandlat samtliga punkter på föredragningslistan. Protokollet från detta sammanträde kommer att underkastas parlamentets godkännande i början av nästa sammanträde.
Mina damer och herrar! Vi har nått slutet av vårt arbete under en vecka som haft vissa särdrag. Enligt parlamentets olika tjänster har vi slagit ett rekord, d.v.s. att det har varit en vecka med vilken vi skulle kunna komma med i Guinness rekordbok, eftersom vi haft fler än 150 omröstningar med namnupprop. Mina damer och herrar, detta ordförandeskap diskuterar inte - och har inte möjlighet att göra det - huruvida det är lämpligt eller inte med omröstningar med namnupprop. Detta är en fråga som avgörs enligt vår arbetsordning.
Men i vilket fall som helst, mina damer och herrar, råder det inget tvivel om att detta har inneburit en särskild ansträngning för alla och för er alla, men också för parlamentets olika tjänster. Både våra funktionärer och tolktjänsten har varit tvungna att göra en speciell insats. Därför innebär det tacksamma uppdrag som jag har haft många fredagar, nämligen att tacka er för ert samarbete, att jag i dag utför detta med ett speciellt eftertryck, och talar om för er att denna stad i dag har skänkt oss en underbar dag efter en vecka av snö, och vi tackar staden för denna vackra dag. Låt oss hoppas att det strålande vädret följer oss i alla de väderstreck i vilka ni, mina damer och herrar, nu kommer att styra er kos i ert fortsatta arbete inom Europeiska unionen.
Innan vi avslutar har herr Bangemann bett om ordet och det är för mig en ära och ett nöje att ge honom det. Ni har ordet, herr Bangemann.

Bangemann
Herr ordförande! Jag ville bara be er att om ni tänker anmäla antalet omröstningar till Guinness rekordbok, så kan ni väl anmäla mitt tal från i går också. Det var nämligen det kortaste tal som någonsin har hållits av en kommissionär.
Applåder

Ordföranden
Herr Bangemann! Jag anser att man i detta fall bör fastslå detta två gånger: för att det var det kortaste anförandet och för att det gjordes av er, ni som vanligtvis är mycket generös i era svar för vilket vi tackar er.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Härmed förklarar jag sammanträdesperioden i Europaparlamentet avslutad.
Sessionen avslutas kl. 11: 15.

