ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) tippkohtumine toiduga kindlustatuse teemal - Nälja kaotamine maailmas (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on komisjoni avaldus ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) ülemaailmse tippkohtumise kohta toiduga kindlustatuse teemal - nälja kaotamine maailmas.
Karel De Gucht
komisjoni liige. - Lugupeetud juhataja! Eelmisel nädalal Roomas peetud toiduteemaline ülemaailmne tippkohtumine on viimane sel aastal korraldatud kõrgetasemeliste kohtumiste reast, kus on palju tähelepanu pööratud toiduga kindlustatusele ja põllumajandusele. Teised kohtumised toimusid jaanuaris Madridis, juulis L'Aquilas ja septembris New Yorgis ja Pittsburghis ning seda teemat arutati ka maailma toiduga kindlustatuse komitee eelmise kuu koosolekul.
Kõikide nende ürituste taga on eeldusena mõistmine, et me oleme võitlust näljaga maailmas kaotamas. Rohkem kui miljardil inimesel maailmas ei ole praegu igapäevane toiduvajadus rahuldatud ja on oht, et paljudes arengumaades olukord halveneb. Osaliselt on see tingitud ka kliimamuutusest, mis tekitab neile riikidele lisaprobleeme rahva toiduga kindlustamisel.
Ülemaailmne tippkohtumine toiduga kindlustatuse teemal oli võimalus hoida ülal poliitilist indu, mis on viimastel kuudel kasvanud. Taas kord on maailma toiduga kindlustatus tähelepanu keskmes. Ent arutelude aeg on läbi, nüüd on aeg tegutseda.
Euroopa Komisjoni jaoks oli tippkohtumine kasulik kolmel põhjusel. Esiteks oleme lubanud taaselavdada oma jõupingutusi aastatuhande esimese arengueesmärgi saavutamiseks ehk nälja vähendamiseks poole võrra 2015. aastaks. Minu arvates on see eesmärk endiselt kehtiv ja me peaksime selle poole püüdlema, eelkõige nendes riikides ja piirkondades, kus edusammud teel selle poole on olnud väga tagasihoidlikud, näiteks Aafrikas.
Teiseks oleme lubanud parandada rahvusvahelist toiduga kindlustatusega seotud kooskõlastamist ja juhtimist maailma toiduga kindlustatuse reformitud komitee kaudu, millest saaks põllumajanduse, toiduga kindlustatuse ja toitumisega seotud üleilmse partnerluse olulisim osa. Euroopa Komisjon on sellele reformile aktiivselt kaasa aidanud ja toetab seda põhirahastusega. Minu arvates on see väga oluline samm, mis sillutab teed toiduga kindlustatuse üleilmsele juhtimissüsteemile, mille aluseks on kindlad teaduslikud nõuanded ning mis oleks avatum ka avaliku ja erasektori peamistele osalistele ja vabaühendustele. Need osalised on uue süsteemi praegusest tulemuslikumaks muutmisel väga olulised.
Kolmandaks oleme lubanud ümber pöörata põllumajanduse, toiduga kindlustatuse ja maaelu arengu riikliku ja rahvusvahelise rahastamise languse suundumuse. Kui tahame aastatuhande esimese arengueesmärgi saavutada ja vähendada aastaks 2015 nälga poole võrra, tuleb täita lubadused suurendada ametlikku arenguabi, eelkõige nende riikide poolt, kes on võtnud kohustuse jõuda 0,7 protsendini kogurahvatulust.
Mõned on lõppdeklaratsiooni kritiseerinud, sest seal ei ole täpsemaid ametliku arenguabi eesmärke põllumajanduse ja toiduga kindlustatuse jaoks, aga me ei tohi unustada, et märkimisväärsed rahalised lubadused anti juba G8 tippkohtumisel L'Aquilas. Praegu on esmatähtis neist kinni pidada. Euroopa Parlamendi jõulisel toetusel on komisjon toidurahastusse edukalt eraldanud miljard eurot, millest 85% on juba lubatud aastateks 2009-2011. Ent vaja on rohkem ja pidevat abi. Et oma lubaduste eest vastutada, on meil vaja võetud kohustuste üleilmse võrdlemise süsteemi, aga tarvis on luua ka jälgimismehhanismid, konkreetsed näitajad ja võrdlusalused, mida saab kasutada investeeringute mõjust ja tulemustest aru andmiseks. Lubage mul siiski kõvasti ja selgelt välja öelda, et ka kõige suuremad abiandjate lubadused on kasutud, kui arengumaade valitsused ei suuda täita oma kohustusi tagada parem põllumajanduspoliitika, strateegia ja investeerimine.
Toiduga kindlustatusest rääkides peaksime olema sõnavaraga ettevaatlikud ning eristama toiduga kindlustatust, sõltumatust toiduainetega varustamisel ja oma toiduga varustatust. Ei piisa vaid tööst selle nimel, et tootmine toimuks kogu maailmas. Tähtis on, et inimestel oleks toit alati kättesaadav - see on sisuliselt vaesuse küsimus. Toidukaubandusel - nii piirkondlikul kui ka üleilmsel - on oluline osa toidu kättesaadavuse parandamises, see annab põllumajandustootjatele sissetulekut ja võimaldab tarbijatele odavamat toitu. Oma toiduga varustatus võib olla väga kulukas strateegia ning tarbetu, kui turud ja kaubandus toimivad hästi.
Seepärast oleks Doha arengukava lõpuleviimine tasakaalus ja laiahaardelise tulemusega suur samm edasi. Samuti ei tohiks me unustada, et toiduga kindlustatus maailmas on väga keeruline ja mitmekülgne probleem, mis nõuab terviklikku lähenemist. Selles valdkonnas on Euroopa Liit saavutanud viimasel kümnendil tohutut edu, mille jätkumine tuleb tagada arengupoliitika ja teiste poliitikavaldkondade sidususega. Mitmed ELi ühise põllumajanduspoliitika reformid on tugevalt vähendanud eksporditoetusi ja Maailma Kaubandusorganisatsiooni arvates ei moonuta suurem osa ELi põllumajandustootjatele makstavaid toetusi kaubandust. Lisaks annab algatus "Kõik peale relvade” vähim arenenud riikidele vaba juurdepääsu ELi turule ning majanduspartnerluslepingute sätetest on näha, et paljude AKV riikide probleeme oma kodanike toiduga kindlustamisel mõistetakse. Seetõttu oleme ELis jõudnud arengut soodustava poliitikavaldkondade sidususe parandamisel kaugele ja sellega loonud arengumaadele paremad toiduga kindlustatuse tingimused. Teised riigid ja piirkonnad peaksid tegema sama.
Kokkuvõtteks ütlen, et Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni tippkohtumine juhtis tähelepanu sellele, et kui me tahame 2015. aastaks nälga poole võrra vähendada, peaksime ametlikku arenguabi ja erainvesteeringuid põllumajandusse suurendama, abi andmist kiirendama ja põllumajandussektori üleilmset juhtimist parandama.
Albert Deß
Lugupeetud juhataja ja volinik! Meile Euroopa Parlamendis on maailma nälja teema arutamine tähtis. Me ei saa lihtsalt vaikselt istuda, kui nälga tundvate inimeste, sealhulgas nälga tundvate laste arv kasvab.
Mind valiti esimest korda parlamenti 20 aastat tagasi ja mul on senini hästi meeles, kuidas sellised maailma organisatsioonid nagu Maailmapank, ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon, ÜRO ise ja Maailma Kaubandusorganisatsioon kuulutasid oma kava vähendada nälga maailmas järgmise 20 aasta jooksul poole võrra. Mis sellest saati toimunud on? Nälga ei ole poole vähem, vaid hoopis rohkem. Üle miljardi inimese kannatab nälga iga päev. Nende organisatsioonide kavatsused on täitunud äraspidiselt.
Sellel on palju eri põhjuseid. On riike, näiteks Zimbabwe, kus saamatu valitsemine on Aafrika viljaaida muutnud näljahädapiirkonnaks. Kommunistist president on selle rikka riigi viinud olukorda, kus inimesed nälgivad, ja meie ei ütle midagi. Ent ka meie vastutame selle eest. Me kulutame saja aasta pärast valitsevast kliimast rääkimisele nädalaid, kui mitte aastaid. Täna ja homme nälga tundvaid inimesi ei huvita saja aasta pärast valitsev kliima. Nad tahavad homme midagi süüa saada, aga meil pole oma probleemidele lahendusi. Mitte et ma tahaksin tulevikuküsimusi tähelepanuta jätta, aga on lihtsalt inimlikkuse küsimus tegelda täna nälga tundvate inimestega. Lugupeetud volinik, minu arvates on rääkimine soovist vähendada nälga poole võrra aastaks 2050 peaaegu solvav. Meie, maailma üldsus, peaksime suutma vähendada toidupuuduses inimeste arvu palju kiiremini. Suudame relvi vedada igasse maailma otsa, aga ilmselt toiduga me seda teha ei suuda. See on maailma üldsuse läbikukkumine, mille ma tahaksin hukka mõista. Peame leidma praegustest teistsugused lahendused.
Luis Manuel Capoulas Santos
Lugupeetud juhataja, volinik, head kolleegid! Maailmas olevat nälga ja alatoitumust näitavad arvud, millest me kõik teadlikud oleme ja mida pidevalt korrutatakse, on nii traagilised, et nende mainimine tundub peaaegu sündsusetu.
Õigus toidule on seotud kõige pühama õigusega - õigusega elule, mis tähendab vähemalt inimväärset elu, mitte lihtsalt võitlust ellujäämise nimel.
Seepärast peaks võitlus nälja vastu maailmas olema kõikide poliitiliste tegevuskavade ülim prioriteet ja selle eesmärgi saavutamiseks tuleks kasutada kõiki vahendeid.
Kahjuks teame ka, et vahendid, sealhulgas rahalised vahendid, ei ole alati peamine takistus. Probleem on peaaegu alati vahendite haldamises ja kasutamises ning mõistliku juhtimise ja tulemusliku kooskõlastamise puudumises üleilmsel, piirkondlikul ja riiklikul tasandil.
Täna siin esitatud resolutsiooni ettepanek, mida meie fraktsioon - Sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsioon Euroopa Parlamendis - toetab, sisaldab ettepanekuid ja soovitusi, mis aitaksid kindlasti seda tõsist probleemi leevendada, kui neid järgitaks. Seetõttu palun tungivalt, et komisjon pööraks sellele väärilist tähelepanu ning esitaks selle alusel õigusakti ettepanekud ja võtaks vastu korra nende elluviimiseks.
Meie raske ja ebakindel poliitiline olukord tähendab ka seda, et on aeg muuta poliitikavaldkondi, mida Euroopa Liit saab selles küsimuses kõige paremini kasutada - ühist põllumajanduspoliitikat ja ühist kalanduspoliitikat, mille radikaalsed reformid meil kavas on.
Praegu, kui Lissaboni leping on andnud meile uued volitused, on parlamendil ka suurepärane võimalus minna pelkadest sõnadest kaugemale ja midagi tegelikult ette võtta. Euroopa sotsiaaldemokraadid on selleks ülesandeks valmis. Loodame, et komisjoni uus koosseis ja teised fraktsioonid on valmis meiega koos selle ülesande kallale asuma.
George Lyon
fraktsiooni ALDE nimel. - Lugupeetud juhataja! Tahaksin tänada juba sõna võtnud kolleege.
Kõigepealt tahaksin öelda, et minu arvates peaks hiljutine toiduhindade tõus maailmas meie silmad avama. Teravilja ja riisi hindade kahekordistumine on avaldanud ebaproportsionaalset mõju maailma arengumaade vaeseimatele inimestele. Hinnanguliselt jäi maailmas 2007. ja 2008. aastal toimunud toiduhindade tõusu tagajärjel nälga veel 75 miljonit inimest. Peame sellesse väga-väga tõsiselt suhtuma. On ju toiduhindade järsu tõusu tagajärjel paljudes riikides toimunud toidurahutused ja valitsemas poliitiline ebastabiilsus.
Arvestades, et maailma rahvaarv kasvab ennustuste kohaselt üle üheksa miljardi ja kliimamuutus mõjutab suuresti meie võimet end ära toita, on toiduga kindlustatus minu arvates suur probleem, mida peame tunnistama, millega tegelema ja millele lahendused leidma. Euroopa Liit peab tegema kõik võimaliku, et aidata arengumaadel kujundada välja jätkusuutlikud põllumajandus- ja toiduainetootmise süsteemid, mis võimaldavad neil end ära toita. Nagu volinik oma avalduses ütles, nõuab see rahastamist, samuti avatud turge. Siin ollakse arusaamisel, et Euroopa on turgude avamisele ja liberaliseerimisele kaasa aitamisel palju ära teinud. Aga paljud arengumaade probleemid tulenevad poliitika ja õigussüsteemi läbikukkumisest. Ükskõik kui suur abi ei suuda seda probleemi tegelikult parandada, kui ei ole stabiilset poliitilist ja õigussüsteemi, mis võimaldaks põllumajandustootjatel edukalt areneda ja teenida kasu parematest turuhindadest.
ELi toodang peaks tulevikus kasvama hinnanguliselt üle 70%, et kasvava nõudlusega toime tulla. Väidaksin, et Euroopa põllumajandusel ei ole tähtis roll mitte ainult meie endi toiduga varustatuse tagamisel, vaid ka muu maailma toiduga kindlustatuse eest hoolitsemisel tulevikus.
José Bové
Lugupeetud juhataja, volinikud, kallid kolleegid! Nälja vastu võitlemine nõuab suurt poliitilist ja rahalist panust. Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon ei suutnud eelmisel nädalal Roomas seda panust organiseerida ja mul on sellest kahju.
Üle miljardi inimese kannatab alatoitumuse all ja 40 miljonit meest, naist ja last sureb igal aastal nälga. Need kohutavad arvud on suurenenud pärast 1996. aastat, kui toimus esimene toiduteemaline ülemaailmne tippkohtumine. Üleilmne finants- ja majanduskriis on olukorda raskendanud ning peamised ohvrid on lõunamaade elanikud. Kümme protsenti maailma reklaamieelarvest võimaldaks arengumaadele anda vajalikku abi põllumajanduse infrastruktuuri kindlustamiseks.
Toidukriis on maailmas üks peamisi ohte rahule ja stabiilsusele. Aastal 2050 peavad väiketalunikud toitma ära üle üheksa miljardi inimese. Pinnase kahjustatus, bioloogilise mitmekesisuse vähenemine, sõltuvus naftast, kasvuhoonegaaside õhkupaiskamine, põhjavee ammendumine ja tarbimismallide areng on pannud meid väga haavatavasse olukorda, haavatavamasse kui 40 aastat tagasi.
Vaesus ja sõltuvus impordist on toiduga kindlustatuse puudumise peamine põhjus. Kohaliku tootmise toetamise vajadus on ilmselge. 1950ndate lõpul juurutas Euroopa ühise põllumajanduspoliitika, et toota endale vajalikku toitu. Selleks kaitsti siseturgu ja toetati tarbijaid. Sellist autonoomset valikut, õigust sõltumatule toiduainetega varustamisele, peab nüüd võimaldama kogu maailmas kõikidele riikidele või riikide rühmadele, kes seda soovivad.
James Nicholson
fraktsiooni ECR nimel. - Lugupeetud juhataja! Meie selleteemalistes resolutsioonides käsitletakse maailma rahvastikust üht kuuendikku puudutava nälja kaotamise ja tulevikuks toiduga kindlustamise probleemi kahest olemust.
Oleme olukorras, kus ühelt poolt maailma rahvaarv kasvab, aga teiselt poolt on toiduainetootmine kliimamuutuse negatiivse mõju ja tootmise kulukuse suurenemise tõttu aina raskem.
Kuigi toiduga kindlustatuse põllumajanduslik tahk on kahtlemata selle probleemi lahendamise võti, peaksime kindlalt pöörama tähelepanu ka sellele, et arengumaades on hädasti vaja head valitsemistava, et meil oleks üldse mingi võimalus nälga maailmas edukalt vähendada. Võtame näiteks Zimbabwe, mida Albert Dess juba mainis. Seda tunti varem Aafrika viljaaidana ning ta suutis toita end ja palju naabermaid. Nüüd ta seda enam ei suuda, sest Robert Mugabe ja tema käsilased on riigi hävitanud.
Me peame kõik koos tegutsema, et sellest probleemist jagu saada ning vältida rahva rahutusi ja sellest tingitud häda.
Patrick Le Hyaric
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (FR) Lugupeetud juhataja ja volinik! Kui Euroopa Liit tahab maailmas kasulikku rolli täita, kui ta tahab luua uue humanismi, peab ta kindlasti kuulama kõrvulukustavat näljakisa, mida kostab kogu planeedilt.
Me peame siin ja mujal ikka uhkeid kõnesid. Aga kas meil siin saab südametunnistus tõesti puhas olla, kui iga viie sekundi tagant sureb üks laps nälga? Lapsed ei sure tehniliste probleemide pärast. See on praegu maailma uputava ultraliberalismi laine tulemus.
Senini harisime inimeste toitmiseks maad. Nüüdseks on kapitalistlik süsteem muutnud mulla ja toidu kaubaks, üleilmse spekuleerimise esemeks. Seepärast peame järsult oma poliitikat muutma, toetama Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni ja andma sellele tegutsemiseks vahendeid.
Nagu te ütlesite, lugupeetud volinik, vajame me tegutsemist, ja me nõuame seda. Ent tegutsemise huvides võiks Euroopa Liit kehtestada põhimõtte kõikide rahvaste sõltumatuse kohta toiduainetega varustamisel, aidata juurutada talutöö tasustamise süsteeme, kus igas riigis ja igal mandril on garanteeritud hinnad, võtta ja täita kohustusi anda lõunamaadele ametlikku arenguabi, tühistada vaeste riikide võla, lõpetada maa ostmise rahvusvaheliste ettevõtete ja riskifondide poolt ning tunnistada, et põllumajandus ja toit ei saa olla Maailma Kaubandusorganisatsiooni karmi kauplemise osaks.
Peame näljakisa kuulda võtma ja tegutsema vastavalt. See muudaks Euroopa suureks ja see on kiireloomuline asi!
Bastiaan Belder
Selle umbes kümne aasta jooksul, mil ma olen olnud Euroopa Parlamendi liige, olen siin parlamendis järjepidevalt suuri sõnu kuulnud. Ka enne Roomas peetud toiduteemalist ülemaailmset tippkohtumist kasutas komisjoni president José Manuel Barroso suuri sõnu. Ta ütles: "Oleme kõik koos kaotanud võitluse nälja vastu. See on eetiline skandaal ja tohutu plekk meie ühisel südametunnistusel.” Tsitaadi lõpp. Tal oli täiesti õigus. See teeb tippkohtumise tulemuse veelgi rohkem pettust valmistavaks. Kipun arvama, et Roomas olid kesksel kohal rikaste riikide poliitilised huvid, mitte maailma miljardi näljase inimese huvid. Et anda teile asjast täielik ettekujutus, kasutan kaht näidet. Nagu üha enam tunnistatakse, tõstab biokütuste poliitika ja selle propageerimine hindu ning seega suurendab näljahäda, aga sellise poliitika kritiseerimine näib olevat tabu.
Samuti olen varem palju kordi juhtinud parlamendi tähelepanu ohule, mis kaasneb sellega, et kolmandaid riike julgustatakse tegema Aafrikasse suuri investeeringuid, et hoolitseda näiteks enda toiduga kindlustatuse eest. Kuidas saab eeldada, et riigid, kus miljonid inimesed sõltuvad ÜRO toiduabist, ekspordivad kolmandatesse riikidesse? Lõppdeklaratsioonis aga seda ei mainita.
Rikastel riikidel on vastuoluliste teemadega väga lihtne tegelda, tehes heatahtlikke ja tundeküllaseid üleskutseid ning tellides uusi uuringuid. Veel üks deklaratsioonis märgitud asi on see, et arengumaad peavad arvestama peamiselt iseenda ressurssidega. Arvestades rahvusvahelise üldsuse läbikukkumist nälja kaotamisel, nimetaksin seda ei millekski muuks kui häbiväärseks.
Lisaks sellele olen kulutanud veidi aega ja tutvunud eelmiste toiduteemaliste ülemaailmsete tippkohtumiste lõppdeklaratsioonidega. Ma olen jõudnud järeldusele, et neis on üllatavalt palju sarnasusi - nii üksteisega kui ka Euroopa Parlamendi resolutsiooniga. Neis kõigis on juttu kiireloomulisusest ja eranditult kõigis nõutakse varasemate lubaduste täitmist. Aga kas nende üleskutsete kordamine ei peaks olema meile hoiatuse märgiks? ÜRO raportööri Olivier De Schuttet tsiteerides ütlen, et vaestel inimestel ei ole lubadusi vaja. Nagu sageli ennegi on öeldud, peaks toiduga kindlustatus olema inimõigus. Lugupeetud juhataja, tahaksin sellele teise nurga alt läheneda ja öelda, et piiblis õpetatakse meile, et vaeste toitmine on üks Jumala käske. See on minu isiklik ja meie ühine kohustus.
Dimitar Stoyanov
(BG) Mina käisin Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni kohtumisel Roomas isiklikult kohal. Nägin oma silmadega, milline see konverents oli. Arvan, et peame jätma oma silmakirjalikkuse, sest kui arvestada, kui palju raha kulutasime sellise konverentsi korraldamisele, mille tulemus on tavaliselt pikk lubadusterodu, siis peaksime ehk arvutama, mitu last oleks täna näljasurmast pääsenud, kui seda raha poleks kulutatud vaid rõõmsatele juttudele, nagu paljud eelkõnelejadki on maininud. Volinik ütles, et probleem on seotud üleilmse toiduainetootmisega, aga enne, kui me hakkame teise silmast pindu ära võtma, vaadakem, milline palk meie oma silmas on.
Teaduslikult on tõestatud, et minu kodumaal Bulgaarias on Euroopa Liidu kõige viljakam pinnas. 150 aastat tagasi suutsid bulgaaria talupidajad 19. sajandi tehnoloogia abil ära toita Ottomani impeeriumi kõige tihedama asustusega piirkonnad Väike-Aasias. Aga tänapäeval on Bulgaaria põllumajandus järjest enam kokku kuivamas, eriti pärast seda, kui Bulgaaria ühines Euroopa Liiduga. Kvoodid, mida komisjon ise on Bulgaariale andnud, piiravad tootmist ja Bulgaaria maa läheb raisku. Näiteks Euroopa Komisjoni poolt Bulgaariale antud tomatikvoodi täitmiseks piisab vaid ühest talust Bulgaaria 28 piirkonnas. See on nii sellepärast, et mingid andmed näitasid kümme aastat tagasi, et see on ametlik tootmismaht. Aga mitte keegi ei vaata, milline võiks olla tegelik tootmismaht. Praegu on Euroopa Liidus endas kehtestatud piirangud toiduainetootmisele, mis võiks aga hoopis olukorda suuresti parandada ja olla reaalseks abivahendiks nälja vastu võitlemisel. Niisiis on senikaua, kuni asju juhivad ametnikud, kes vaatavad ainult paberilehti ja keda miski muu ei huvita, meil üksnes lubadused ja mitte mingeid tegusid.
Filip Kaczmarek
(PL) Lugupeetud juhataja! Nälgivate ja äärmises vaesuses elavate inimeste arv on viimasel aastal järsult kasvanud ja pole tõsi, et see on kapitalismi süü. On poliitilisi süsteeme, mis on inimelule ja näljaga võitlemisele märksa ohtlikumad. Toon ainult ühe näite. Euroopas viis kommunism mõnikümmend aastat tagasi heade põllumajandustingimustega maa nälja piirile. Selle tulemusena suri ühes riigis nälga rohkem inimesi kui praegu kogu maailmas. See riik oli Ukraina. Soovitan teil suhtuda siin istungisaalis öeldusse ettevaatusega.
Aastal 2000 võtsid 198 ÜRO liiget vastu konkreetsed aastatuhande arengueesmärgid. Volinik rääkis täna neist esimesest, kõige olulisemast. Peame nüüd vastama küsimusele, kas see eesmärk on saavutatav. Eurooplased küsivad seda, kas meie prioriteedid ja poliitika on õiged, ja eelkõige näiteks seda, kas kallis võitlus kliimamuutuse vastu on olulisem kui võitlus vaesuse vastu. Minult küsiti just sel nädalal, kas Euroopa Liit ei aja vahendeid eesmärkidega segamini ja selle asemel, et võidelda üleilmse soojenemise mõjudega, alustab inimkonna ajaloo kõige kallimat võitlust tuuleveskitega - võitlust kliimamuutuse vastu.
Minu arvates oleks parim tõend sellest, et kliima kaitsmise ja nälja kaotamise vahel on seos, see, et viimases valdkonnas saavutataks edu, teisisõnu maailmast tõepoolest kaotataks nälg. Siis ei süüdistaks keegi meid valedes prioriteetides ja selles, et peame võitlust kliimamuutusega tähtsamaks võitlusest näljaga, nagu ka Albert Dess ütles.
Põllumajandus on lähiaastatel väga oluline. Me peame veenma arengumaid ning aitama neil investeerida põllumajandusse ja pidada kinni oma lubadustest kasutada 10% eelarvest põllumajanduse arendamiseks. Ainult nii saame suurendada vaeste riikide põllumajanduslikku potentsiaali ja osaleda edukas võitluses nälja vastu.
Louis Michel
(FR) Lugupeetud juhataja ja volinik! Peale Silvio Berlusconi, kelle kodumaal tippkohtumine toimus, ei olnud Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni ülemaailmsel tippkohtumisel toiduga kindlustatuse teemal ühtegi juhtivat G8 liiget.
Seega sai sellest majanduslikult, sotsiaalselt ja rahaliselt väga poliitilisest kohtumisest tavaline tehniline koosolek. Sellegipoolest oli Jacques Dioufi eesmärk leida tööriistu ja tootmisvahendeid, et tagada arengumaades jätkusuutlik toiduga kindlustatus.
Nagu me teame - sest seda on korduvalt öeldud -, suurendab finants- ja majanduskriis nälga maailmas veelgi. See teema oli aktuaalsem kui kunagi varem, sest esimest korda ajaloos puudutab nälg praegu maailmas enamat kui miljardit inimest. See on kuuendik maailma rahvastikust, 20% rohkem kui 2005. aastal ja 105 miljonit rohkem kui 2008. aastal.
Nagu José Bové ütles, tähendab see kõik suuremat ohtu uute ja ülimalt tõsiste konfliktide tekkeks. Toiduga kindlustatuse puudumiseni on viinud see, et põllumajandusse ei ole investeeritud. On fakt, et põllumajandus on ainus elatusallikas 70% maailma vaeste jaoks, nagu härra Diouf rõhutas. Ta palus eraldada 44 miljardit USA dollarit aastas investeeringuteks, mis peaksid aitama väiketootjaid. Tema palvet on täielikult eiratud - rikkad riigid ei ole kehtestanud mingit ajakava, koostanud strateegiat ega näidanud üles poliitilist tahet.
Austatud volinik, millist edu on saavutatud juulis G8 antud lubaduste elluviimisel? Et ma olen olnud teie olukorras, tean, kui raske on abiandjaid nõusse saada. Mul on endiselt meeles see ülimalt raske lahing, milles osales ka president Barroso ja mille eesmärk oli saada kaks aastat tagasi need hädised miljard eurot toidurahastu loomiseks. Euroopa tulevik on ju tihedalt seotud arengumaade saatusega.
Lugupeetud volinik, ma ei usu meie ultrakapitalismist ja ultraliberalismist rääkiva sotsialistist kolleegi valemitesse. Nende kahe termini tähenduslik samastamine on lisaks ka eetiliselt vaieldav. Mina küll ei näe sellises üsna lühinägelikus ideoloogilises jutus lahendust.
Härra Le Hyaric, pean teile ütlema, et marksistlikul vaimupimedusel on mõne riigi alaarengus pärast sõltumatuks saamist palju rohkem süüd kui liberalismil.
Seda ma tahtsin öelda, sest ma ei tahtnud lasta ideoloogilisel ilukõnel või lühinägelikul manamisel, mis nihutab intellektuaalse aususe piire, jääda siin istungisaalis vastuseta.
Judith Sargentini
Lugupeetud juhataja! Minu kolleegid José Bové ja Bastiaan Belder andsid ettekujutuse probleemist ja poliitilisest reaalsusest, aga põllumajanduses on üks uus suundumus. Rikkad riigid hoolitsevad oma põhitoiduse või biokütuste eest vaestest riikidest maad ostes - endale krabades, või nagu ilustatult öeldakse, põllumaad omandades. See toimub näiteks Madagaskaril.
See tundub maailma liidritele arutamiseks liiga tundlik teema. Euroopal ja tema juhtidel on moraalne kohustus astuda vastu sellele, mis minu arvates on kolonialismi uus vorm. Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni toiduteemalise tippkohtumise deklaratsioonis maakrabamise teemat ei puudutatud ja sellega seoses lasti käest võimalus nälg maailmas sihikule võtta. Miks te seda ei teinud?
Siis on veel ELi ühine põllumajanduspoliitika. Me toodame palju toitu. Eurooplastel on toit laual, aga ühine põllumajanduspoliitika rikub nii väikeste põllumajandustootjate kui ka arengumaade suurte põllumajandustootjate võimalused ja nad kaotavad võimaluse inimväärset elatist teenida. See tekitab toidupuudust ja toidu importimise vajadust. Millal me ükskord näeme vaba ja õiglast Euroopa põllumajanduspoliitikat?
Richard Ashworth
Lugupeetud juhataja! Nii ÜRO kui ka Euroopa Liit on möönnud, et maailma kasvava rahvaarvu tõttu on vaja 50-100% suuremat põllumajandustootmist. Oleme sellega nõus. Me oleme voliniku arvamusega nõus nii sellepärast, et me oleme eelnimetatuga nõus, kui ka sellepärast, et see on eesmärk, mille saavutamata jätmist maailm ei või endale lubada. Ent samas nõutakse põllumajanduselt, et seda tuleb teha vähema maa, vee, energia ja vähemate kasvuhoonegaasidega. Seega peame aru saama kolmest asjast.
Esiteks peavad valitsused ja eelkõige EL investeerima rohkem teadus- ja arendustegevusse, sest meil lihtsalt ei ole teavet, mida tuleviku planeerimisel aluseks võtta. Teiseks on meil maailma turgude kõikuvust arvestades vaja ühiselt põllumajanduspoliitikalt turvavõrku. Ning kolmandaks tähendab toiduga kindlustatus ja kõik, mida see endas Euroopa Liidu jaoks kätkeb, kulutusi. Need on kulutused, mida me ei saa üle kanda tarbijatele, ja sellepärast kordan: meil on vaja tugevat põllumajanduspoliitikat ja me peame võitma eelarvevaidluse.
João Ferreira
(PT) Lugupeetud juhataja! Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni viimasel tippkohtumisel selle 193 liikmesriigi poolt vastu võetud lõppdeklaratsioon on võitluses nälja vastu kahjuks piisake meres. Pole seatud mingeid tähtaegu ja eelkõige pole määratud konkreetseid vahendeid ega tingimusi võitlemiseks selle nuhtlusega, mis puudutab enamat kui kuut miljardit inimest.
Olemasolevate andmete kohaselt sureb maailmas pelga 90 sekundi jooksul, mis sellele kõnele kulub, 15 last nälga. See on kõige ilmsem ja teravam süüdistus ebaõiglasele, ärakasutavale, ebamõistlikule ja seetõttu ajalooliselt häbimärgistatud majandussüsteemile.
See on süsteem, mille aluseks on reaalne poliitika ja reaalsed suunised ning nüüd, härra Michel, eestvõitlejad ja liberaalne retoorika, mis on viinud praeguse olukorrani, kus agrotööstuslikku mudelit edendatakse kooskõlas suure põllumajandusliku toidutööstuse huvide kaitsmisega, mille tulemusena maailma põllumajandus on kvalitatiivselt vaesunud. Põllumajandusse on aastaid liiga vähe investeeritud, on soodustatud põllumajanduse eiramist ning väikeste ja keskmise suurusega põllumajandusettevõtete kaotamist, kusjuures just nemad on elatusallikaks 70 protsendile maailma vaestest.
Turufundamentalism, erastamise ja liberaliseerimise poliitika ning vabakaubandus on viinud ja viivad maa söötijäämiseni, maa omandi koondumiseni, väheste kätes oleva tootmiseni ja paljude sõltuvuseni toidu kättesaamisel.
Asjatundjate hinnangul kuluks kroonilisest alatoitumusest jagusaamiseks 44 miljardit USA dollarit. See on palju tagasihoidlikum summa kui see, mille liikmesriigid annavad suurtele ettevõtetele, et päästa neid praegusest süsteemi kriisist.
Diane Dodds
Lugupeetud juhataja! Ülemaailmsel tippkohtumisel toiduga kindlustatuse teemal ütles peasekretär Ban Ki-moon, et tänane toidukriis avab meie silmad homseks. Aastaks 2050 võib meie planeedil elada 9,1 miljardit inimest. Seda on kaks miljardit rohkem kui praegu. See on vapustavalt suur arv, mis tähendab, et põllumajandustootjad peavad kasvatama 70% rohkem toitu.
Põhja-Iirimaa põllumajandustootjad tahavad selle nõudluse täitmisel kaasa lüüa. Aga enamik neist arvab, et Euroopa Liit takistab nende võimet toota rohkem toiduaineid, sest sunnib nitraadi- ja fosfaadimääruste ja bürokraatiaga vähendama loomkoormust, põllumajandusega seotud teadus- ja arendustegevust on vähe ning nii ongi tekkinud suhtumine, et toiduga kindlustatus ei ole probleem.
Ühise põllumajanduspoliitika reform määrab ära põllumajandustootjate võime toiduaineid toota. Samuti mõjutab see toidu hinda. Kui Euroopa Liit põllumajandustootjaid otsetoetustega ei abista, peab toidu hind tootmiskuludele vastavalt tõusma. Minu eesmärk on edendada toiduainetootmist Põhja-Iirimaal ja toiduga kindlustatust Euroopas. See on saavutatav ainult siis, kui põllumajandustootjatel lubatakse oma tööd teha. ÜPP reformil on selles tohutu tähtsus ja toiduga kindlustatus peaks olema ÜPP reformimisel meie tähelepanu keskmes.
Mairead McGuinness
Lugupeetud juhataja! Selle raporti ühe koostajana tahaksin kõigepealt tänada fraktsioone, kes tegid väga tihedat koostööd, et luua tekst, mille kohta ei ole esitatud muudatusettepanekuid. Minu arvates peaksime kõik selle üle head meelt tundma. Meil on paljudes asjades erinevad arvamused, aga minu meelest on dokumendi peamine eesmärk - teha õiget asja ja aidata kaasa maailma näljaste toitmisele - samm õiges suunas.
Olin ka üleilmse toiduga kindlustatuse ja ühise põllumajanduspoliitika raporti koostaja eelmisel ametiajal, mistõttu olen selle teemaga palju tegelnud. Tahaksin mainida üht väga lihtsat asja, millest paljud ei näi aru saavat - maailma toidavad põllumajandustootjad, kui neile antakse selleks õige kliima - ma mõtlen seda kõige laiemas tähenduses. Meie, ülejäänud, räägime sellest. Meie kohustus on töötada välja ja kehtestada poliitika, mis võimaldab põllumajandustootjatel toiduaineid toota. Nad teevad seda siis, kui neil on kaks põhiasja - mõistlikud hinnad ja stabiilne sissetulek. Hiljutine kõikumine tabas neid mõlemaid ja põllumajandustootmine ei suuda nii ellu jääda.
Kui ma ajapuudusesse ei jää, siis raporti ühe koostajana palun teilt sallivust. Palun ärge tehke ühisest põllumajanduspoliitikast kolli. Mõned väited, mida esitati, on aegunud. Oleme seda poliitikat igakülgselt reforminud ja võib-olla oleks meil Euroopa Liidus ilma ÜPPta suuremad toiduga kindlustatuse probleemid. Miks mitte võtta selle parimad osad ja paluda arengumaadel ka ühist põllumajanduspoliitikat rakendada? Sest peaksime olema väga karmid - me ei tohiks lasta arengumaade valitsustel niisama pääseda. Nende kohustus on kasutada arenguabi õigesti ja meie kohustus on hoolitseda selle eest, et põllumajanduses kulutatakse ja sellesse investeeritakse rohkem raha. Arvan, et on aeg lõpetada keerutamine ja olla karmid nii valitsuste kui ka endiga. Meil on moraalne kohus ja me oleme valmis seda täitma.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Lugupeetud juhataja ja volinik! Maailma ees on kaks suurt pikaajalist ülesannet - võitlus kliimamuutuse mõjudega ning vaesuse ja näljaga maailmas.
Volinik nimetas arve, nagu ka kolleegid, ja need on ka Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni ülemaailmse toiduga kindlustatuse teemal peetud tippkohtumise lõppdeklaratsioonis - üle miljardi inimese kogu maailmas kannatab nälga ja 40 miljonit inimest sureb igal aastal vaesuse tõttu.
Aastatuhande arengueesmärkide saavutamist on takistanud kõigepealt toidukriis ja siis finantskriis. Me ei tee edusamme, vaid liigume hoopis tagurpidi. Need probleemid on pikaajalised, aga lahendused on hädavajalikud praegu. Ent viimastel nädalatel oleme kuulnud ärevusttekitavaid uudiseid, et peamised kasvuhoonegaaside õhkupaiskajad ei ole nõus Kopenhaageni konverentsil otsuseid langetama, ning Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni Rooma tippkohtumisel ei viibinud liidreid kohal ja puudusid konkreetsed tulemused.
Meie probleemid on ärevusttekitavad, aga tegutsemisvõimetus ei ole vähem ärevusttekitav. Inimesed on edu saavutanud sellepärast, et oleme tuvastanud probleemid, määratlenud lahendused ja need ellu viinud. Praegu me teame, millega silmitsi seisame, aga oleme kaotanud tegutsemisvõime.
Seetõttu toetan ma resolutsiooni, mis nõuab parlamendilt kohest tegutsemist.
Franziska Keller
Lugupeetud juhataja! Lissaboni lepingu artiklis 208 on kirjas, et Euroopa Liidu arengupoliitika põhieesmärk on vaesuse vähendamine ja kaotamine. Vaesus on ka peamine nälja põhjus. Artiklis 208 on samuti kirjas, et liit võtab neid eesmärke arvesse muu poliitika puhul, mis tõenäoliselt mõjutab arengumaid.
Ent eksporditoetustega hävitab EL arengumaade turge, põhjustades sellega vaesust ja nälga. Kui tahame, et meie arenguabi oleks tulemuslik, peame hoolt kandma selle eest, et teised poliitikavaldkonnad seda ei takista. Vastasel juhul ei suuda me aastatuhande arengueesmärke saavutada. Me peaksime seda ühise põllumajandus- ja kalanduspoliitika reformimisel meeles pidama.
(Sõnavõtja nõustus vastama sinise kaardi küsimusele kodukorra artikli 149 lõike 8 alusel.)
Mairead McGuinness
Lugupeetud juhataja! Tahaksin paluda, et eelkõneleja täpsustaks, millistest eksporditoetustest ta räägib. Ütlesin seda oma sõnavõtus ja olen nõus, et varem olid eksporditoetused kahjulikud, kuid Euroopa on oma põllumajanduspoliitikat muutnud. Kui me eelmisel aastal piimandussektorile eksporditoetused kehtestasime, oli ainus riik, kes selle üle kaebas, Uus-Meremaa, kes ei ole arengumaa. Kas tohiks paluda üht näidet, kus sellega praegu probleem on?
Franziska Keller
Lugupeetud juhataja! Muidugi on külmutatud kana näide, mida te kõik hästi teate, veidi vana, aga praegugi jõuavad näiteks Euroopa Liidus suuri toetusi saavad tomatid Aafrika turgudele, kus nad on kohalikest toodetest odavamad ja seega põhjustavad töökohtade kadumist ja vaesuse suurenemist. Niisiis on see ikkagi tavaline nähtus ja arvan, et peaksime selle kallal veel vaeva nägema.
Béla Glattfelder
(HU) Üha enam maailma teadlasi ütleb, et aastaks 2030 kujuneb üheaegselt välja tõsine nafta-, vee- ja toidupuudus. Ent tundub, et esimesena oleme silmitsi toidupuudusega, sest Maal on juba miljard näljast inimest. Nälga kannatavate inimeste arv kasvab kiiremini kui maailma rahvaarv. Nii et kui praegu on näljas iga kuues inimene, oleme mõne kümnendi pärast olukorras, kus näljas on iga neljas või viies inimene. Igas minutis sureb nälga kaks last. Selle olukorra lahendus ei ole muidugi see, et me peaksime Euroopa Liidus ühise põllumajanduspoliitika hülgama. Euroopa Liit saab olla tugev ja täita oma rolli maailmas jõuliselt ainult siis, kui tal on tugev ühine põllumajanduspoliitika.
Ent nälga ei ole ainult Aafrikas. Seda on ka Euroopa Liidus. Näiteks on Euroopa Liidus piirkondi, kus inimesed kulutavad toidule alla 10% oma sissetulekust, aga ka piirkondi - mõned Bulgaaria piirkonnad ja Rumeenia lõunaosa -, kus inimesed kulutavad toidule keskmiselt üle 50% oma sissetulekust. Sealhulgas on neid, kes kulutavad toidule kordi rohkem, sest see on keskmine näitaja. Seda tasub rõhutada, sest peame vaatama silma tõsiasjale, et iga kord, kui me koostame uue õigusakti, mis muudab põllumajandustootmise kallimaks ja vähendab selle tulemuslikkust - näiteks loomade heaolu õigusaktid, mille kohaselt tuleb ühe kilogrammi liha tootmiseks kasutada rohkem sööta -, me mitte ainult ei kahjusta keskkonda ega suurenda CO2 heitkogust, vaid iga selline meede suurendab ka nälga tundvate inimeste arvu. Võib-olla jääb näiteks just selle lisandunud söödakoguse pärast, mida me peame kasutama linnukasvatuses, toitu puudu nälgiva lapse laualt.
Corina Creţu
(RO) Alatoitumuses inimeste arv maailmas on ületanud miljardi künnise ja loonud kohutava olukorra, et iga kuues inimene kannatab nälga. Kahjuks, nagu enne mainiti, on peamiste tööstusriikide juhid näidanud üles ükskõiksust tippkohtumise suhtes, mis on nii oluline ja vajalik nagu see, mille Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon hiljuti Roomas organiseeris. G8 riikide juhid peale Itaalia peaministri ei pidanud vajalikuks sellel osaleda.
Ma ei saa teisiti, kui pean ütlema, milline tohutu ebaõiglane erinevus on selle, maailma SKTst 60% andva riikiderühma esindajate suurimal tähelepanul pangandussektori päästmisele ja üha enam meie kaasinimesi puudutava näljahäda traagilise reaalsuse eiramisel. Õigupoolest ei ole vaesed riigid seda kriisi ise tekitanud, aga neid tabab see kõige rängemalt.
Praegu on maailma näljahäda kõige tõsisem pärast 1970. aastat. Iga kuue sekundi järel sureb üks laps. Kahjuks pigistavad maailma arenenud riigid selle tragöödia koha pealt, mis oma keerulise mõju tõttu puudutab meid kõiki, silma kinni. Parim näide sellest ja samuti hoiatus meile on põllumajanduse eiramine viimase kahe kümnendi jooksul, mis ongi tekitanud praeguse toidukriisi. Ametliku arenguabi kogusummast põllumajandusele eraldatud vahendid on vähenenud 1980. aasta 17%-lt 2006. aasta 3,8%-le.
Toiduga kindlustatus on äärmiselt tõsine probleem, mis nõuab koheseid lahendusi. Selleks tuleb eelkõige avada turud ja anda arengumaade põllumajandustootjatele abi, et saaks toitu pakkuda ja nälja kaotada nii ruttu kui võimalik.
Esther Herranz García
(ES) Lugupeetud juhataja! Tahaksin kõigepealt kiita Mairead McGuinnessi selle algatuse eest, mis näitab, kui tähtis on ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP) osatähtsus toiduvajaduse rahuldamisel kogu maailmas.
Nüüd, kui Euroopa Komisjon näib tahtvat vähendada ÜPP koormat ühenduse eelarvele, tuleb rõhutada, et kuigi ÜPP võib prioriteetsuse kaotada, ei tohi seda juhtuda toiduga kindlustatusega. Eelmistel kümnenditel oli selge, et ilma ÜPPta oleks toiduga kindlustatuse saavutamine väga keeruline, kui mitte võimatu.
Seetõttu ei saa põllumajandust võrrelda teiste majandusharudega, mis suudavad vabal turul hästi toime tulla, sest toiduturg ei ole vaba turg. Põllumajandustootjad vajavad Euroopa Liidu toetust, et nende tegevus oleks edukas, ja Euroopa Liit omakorda vajab põllumajandustootjaid, et säilitada seda põllumajanduslikku mudelit, mis suudab toota piisavalt ja küllaldase kvaliteediga toitu üha nõudlikumatele inimestele.
Sellepärast arvan, et peaksime ÜPP suunda muutma, mitte selle ära kaotama. Selleks tuleb põllumajandustootjatele tagada otsetoetus ja taastada põllumajandusturgude juhtimise poliitika, et muuta hinnad stabiilsemaks - see ei oleks kasulik mitte ainult põllumajandustootjatele, vaid ka tarbijatele ja kolmandatele riikidele.
Tuleks luua heade tavade raamistik, et soodustada tasakaalus suhteid toidutarneahela eri osaliste vahel, vältides kuritarvitamist ja aidates kaasa kasumi õiglasemale jaotumisele.
Lisaks on vaja Euroopa tarbijate teavitamise poliitikat, milles tõstetakse esile ühenduse tootjate jõupingutusi Euroopa Liidu keskkonna, toiduga kindlustatuse ja loomade heaolu valdkonna õigusaktide järgimisel, sest ühenduse tootjad peavad konkureerima impordiga kolmandatest riikidest, kus kohaldatakse palju leebemaid norme.
Kolmandate riikide tootjad eelistavad Euroopa Liitu eksportimist oma riigi turu varustamisele, sest selline eksport on Maailma Kaubandusorganisatsiooni lepingute alusel tulusam.
Michèle Striffler
(FR) Lugupeetud juhataja, volinik, kallid kolleegid! Enne öeldi, et iga viie sekundi tagant sureb kusagil maailmas üks laps nälga ja vaesusesse ning hinnanguliselt üle miljardi inimese kannatab alatoitumuse all.
Seega omandab maailma toiga kindlustatuse teema ülimalt pakilise iseloomu ning peab olema Euroopa ja rahvusvahelise poliitilise tegevuskava tipus. Euroopa poliitika peab olema sidusam, et aastatuhande esimene arengueesmärk saaks saavutatud.
Miljardi euro suurune toidurahastu on vajalik esimene samm ning rakendusmeetmed peavad keskenduma väikestele ja keskmise suurusega pere- ja taimekasvatustaludele, eelkõige naiste juhitud taludele, ja vaesele elanikkonnale ehk neile, keda toidukriis kõige rohkem puudutab.
Jätkusuutlik põllumajandus peab olema eelisküsimus. Uurida tuleks uuenduslikke rahastamismehhanisme, näiteks rahvusvahelist finantstehingute maksu, et aidata kaasa kliimamuutusega kohanemisele, ja samas tuleks olla avatud kõige haavatavamate riikide väikestele põllumajandustootjatele.
Ricardo Cortés Lastra
(ES) Lugupeetud juhataja, head kolleegid! Pärast hiljuti lõppenud Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni ülemaailmset tippkohtumist toiduga kindlustatuse teemal tahaksin öelda, kui pettunud ma olen selle tagasihoidlikus sotsiaalses, ajakirjanduslikus ja poliitilises mõjus. Eelkõige olen pettunud selles, et ei jõutud kokkuleppele 44 miljardi USA dollari suuruses paketis, mis on mõeldud vaeseimate põllumajandustootjate abistamiseks, ja kurb, et kõik jätkub endistviisi.
Toiduga kindlustatusest, põllumajandusest ja arengust rääkides unustame sageli veenappuse, mis on praegu ja eelkõige tulevikus suur probleem. Praeguses majandus- ja keskkonnakriisis on rohkem kui kunagi varem vaja, et arenenud riigid võtaksid endale kohustuse luua uus rahvusvaheline kõrgeima taseme arutlusfoorum, mille eesmärk on kindlustada, et vesi oleks avalik hüve, jagada tehnoloogilisi võtteid ning töötada välja tõhusaid, säästlikke ja majanduslikult elujõulisi veemajandussüsteeme.
Kui me ei hoolitse vee eest, ei suuda me näljavastast võitlust kunagi võita.
Chris Davies
Lugupeetud juhataja! Thomas Malthus ennustas 18. sajandi Inglismaal, et rahvaarvu kasv ületab kunagi toidutootmise. Nüüd on tema ideed paljus ümber lükatud, sest meil on toimunud hulk põllumajandusrevolutsioone, mis on meie ühiskonda muutnud. Ent tema sõnades oli ka tõde - meist paljude eluajal on maailma rahvaarv kolmekordistunud - kolmekordistunud, täiesti uskumatu - ja väga paljudes maailma kohtades on rahvaarvu kasv suurem kui toidutootmine. Peame rohkem ära tegema, kui tahame vältida nälga ja ohjeldada rahvaarvu kasvu, ning selleks peame kandma hoolt, et naised saaksid kõikjal ise oma viljakuse üle otsustada. Ja me peame päästma laste elud. Parim viis vähendada rahvaarvu kasvu on päästa noorte elud, et inimesed ei tunneks vajadust luua suuremaid peresid.
Oleme siin läänemaailmas sõltuvuses liha söömisest. See on tohutu ressursside raiskamine. Kõik, mis minul, kes ma loobusin liha söömisest 20 aastat tagasi, öelda on - ma saan aru, et mu aeg on otsas, juhataja -, on see, et kui tahame maailma päästa ja vältida nälga, söögem rohelist, mitte punast.
Peter Jahr
(DE) Lugupeetud juhataja! Piisava toidu saamine on inimõigus ja nälg inimsusevastane kuritegu. Samuti arvan, et inimkonnal on piisavalt teaduslik-tehnilisi teadmisi, et keegi siin maailmas ei peaks nälga kannatama. Muidugi on nälja vastu võitlemiseks maailmas vaja ka raha. Ent asi ei ole ainult rahas. Peame enne täitma ka järgmised nõuded: esiteks ehitama arengumaades üles stabiilse demokraatliku struktuuri, teiseks võitlema korruptsiooniga, kolmandaks looma arengumaades sobiliku põllumajandussüsteemi ja siis viimaks investeerima põllumajandusse. Esimesest kolmest punktist räägitakse sageli liiga vähe. Lisaks läheb palju raha nendes riikides kaotsi, satub valedesse kätesse ja kasutatakse ebaausaks tegevuseks.
Marc Tarabella
(FR) Lugupeetud juhataja! Tahaksin veel lisada üht-teist oma paari päeva tagusele sõnavõtule traagilisest toidukriisist, millesse on sattunud eelkõige Aafrika, ja sellest, et maailma toiduga kindlustatuse probleemil pole selgelt peamiste tööstusriikide, aga ka tekkiva turumajandusega riikide toetust.
Roomas peetud Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni aruteludes süüdistasid paljud vabaühendused rahvusvahelisi toiduettevõtteid püüetes krabada endale tuhandeid hektareid väga viljakat maad, mis kuulub arengumaade väikestele põllumajandustootjatele. Etioopiast Indoneesiani on sel moel omandatud juba üle 40 000 hektari.
Samuti mõistsid nad hukka paljude rikaste riikide kalduvuse soodustada keemiliste väetiste ja uue tehnoloogia kasutamist Aafrikas, selle asemel et julgustada agroökoloogilist säästvat arengut. Nad pahandasid agrokeemiaettevõtetega ning väljendasid pahameelt GMOde kasutamise ja taimeviljelust kahjustava biokütuste arendamise pärast.
Kutsun Euroopa Liitu üles investeerima kiiresti üleilmse partnerlusprojekti loomisse, mis võimaldaks näljavastase võitluse paremat kooskõlastamist. Mulle tundub, et elatuspõllumajandus on kahtlemata kõige ilmselgem lahendus.
Elisabeth Köstinger
(DE) Lugupeetud juhataja! Pikaajaline toiduga kindlustatus on ühise põllumajanduspoliitika üks olulisemaid ülesandeid. Eelkõige toidunappust arvestades peame rõhutama, kui tähtis on tugev ÜPP, mis saab tulevikus olulise rolli üleilmsete probleemide lahendamisel.
See tähendab, et ÜPP-le on vaja piisavas koguses pikaajalist rahastamist. ÜPP on ELi toidu- ja julgeolekupoliitika oluline osa ning pärast 2013. aastat on sellel tähtis roll arengupoliitikas ja ELi-välises toiduga kindlustatuse poliitikas. Sellepärast on eelisvaldkonnad laitmatult toimivad ökosüsteemid, viljakas pinnas, stabiilsed veevarud ja maamajanduse edasine mitmekesistamine. Rahvusvahelisel koostööl ja solidaarsusel koos tasakaalus kaubanduslepingutega, mis soodustavad, mitte ei ohusta toiduga kindlustatust, on suur osa üleilmses toiduga kindlustatuses ja siin saab tugev ÜPP anda märkimisväärse panuse.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Kõigepealt kordan kolleeg Stoyanovi poolt juba mainitud mõtet ja ütlen, et mõistan hukka selle, et meil on paljudes Euroopa riikides nii palju harimata maad, kui me samas räägime näljast maailmas.
Teiseks - kuna resolutsiooni ettepanekus seda teemat käsitletakse ja mul on hea meel, et volinik seda teemat puudutas, tahaksin juhtida tähelepanu ohule, mida kujutab endast oma toiduga varustatuse eesmärk, mis on väga moes. Sellel eesmärgil, mis ei ole toiduga kindlustatusega samatähenduslik, võib olla praeguses olukorras soovimatu mõju, sest kliimamuutus mõjutab iga piirkonda erinevalt. Selline olukord muudab kaubanduse vajalikumaks kui kunagi varem, mitte et iga riik peaks püüdma kogu oma toidu ise toota.
Marian Harkin
ettepaneku koostaja. - Lugupeetud juhataja! Tahaksin vaid kommenteerida kaht küsimust, mis arutelus seni on tõstatatud. Esimene on nälja ja kliimamuutuse seos. Nagu Ban Ki-moon Roomas ütles, peame Maa kliima muutumise tingimustes aastaks 2050 tootma 70% rohkem toitu, sest maailma rahvaarv kasvab, aga ilmastik muutub äärmuslikumaks ja ettearvamatuks. Seega mõjutavad kõik kliimamuutuse vastase võitluse positiivsed tulemused kasulikult ka toiduainetootmist.
Teine taas tõstatatud küsimus on lihtsama väljapääsu valimine - süüdistada ühist põllumajanduspoliitikat, nagu see oleks süüdi kõikides arengumaade raskustes. ÜPP ei ole ideaalne, aga seda on reformitud. Kui tahame, et meie põllumajandustootjad jätkaksid tootmist ja tagaksid Euroopas toiduga kindlustatuse, ei saa me õigusaktide ja toetuse kaotamisega sõna otseses mõttes sundida neid tegevust lõpetama.
Kas keegi on näiteks korraldanud uuringu ELi hiljutise suhkrutööstuse reformi kohta, et teada saada, kas ELi suhkrutööstuse suuremahuline hävitamine on toonud kasu Kolmanda Maailma riikide tootjatele või on see olnud kasulik ainult suhkruparunitele ja maaomanikele ning jätnud väikesed suhkrutootjad vaesusesse? Ma ei taha kuidagi vähendada maailma näljahäda tähtsust, aga me peame hoolt kandma selle eest, et kui me esitame probleemile lahendusi, siis need ka probleemi tõepoolest lahendavad.
Sari Essayah
(FI) Lugupeetud juhataja! On suurepärane, et samal päeval, kui arutame resolutsiooni Kopenhaageni kliimakonverentsi kohta, on jutuks ka toiduga kindlustatus ja näljaprobleem, sest need teemad on väga tihedalt seotud.
Mõned parlamendiliikmed juba mainisid seda probleemi, kuidas me kliimapoliitika kaudu oleme osaliselt probleeme juurde tekitanud. Oleme seadnud ebarealistlikud eesmärgid näiteks seoses biokütustega ja see on viinud olukorrani, kus biokütuste jaoks biomassi kasvatamiseks ostetakse maad arengumaades. Nii võetakse maa ära vaesematest vaeseimatelt, kes saaksid seda harida ja kasutada oma põllumajandustootmise arendamiseks.
Sarnaseid moonutusi on ka põllumajanduspoliitikas. Need on viinud ülemäärase toodangu eksportimiseni arengumaadesse, mis takistab sealse põllumajanduse arengut. Ääretult tähtis on pidada meeles tõsiasja, et maailmas on praegu toitu rohkem kui küll, aga jagamissoovi sama hästi kui pole.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Lugupeetud juhataja! Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni viimasel tippkohtumisel ei suutnud osalejariigid esitada ühtegi edasiviivat ettepanekut. Ühise strateegia puudumine rahvusvahelisel tasandil on murettekitav, arvestades eelkõige maailma pidevalt kasvavat rahvaarvu, mis peaks aastaks 2050 jõudma üheksa miljardi inimeseni.
Mäletame kõik hästi 2007. aasta toidukriisi, kui pärast põhipõllumajandustoodete hindade järsku tõusu jäid miljonid inimesed maailmas toidupuudusesse. Arvan, et see kriis peaks meid õpetama. Peame lõpetama tegevuse, mille eesmärk on piirata põllumajandustootmist ja mis on viimastel aastatel ELis nii populaarne, nii veider kui see ka ei tundu.
Arvan, et toiduaineturu üleilmseid suundumusi arvestades on igasugune püüd ühist põllumajanduspoliitikat piirata rumal ja see ohustab lähitulevikus meie maailmajao toiduga kindlustatust. Peaksime aitama arengumaadel luua põllumajanduspoliitika, mis võimaldab neil tagada oma kodanike toiduga kindlustatuse.
Karel De Gucht
komisjoni liige. - Lugupeetud juhataja! Ka mina mõistan hukka, et ükski G8 juhtidest ei olnud Roomas, välja arvatud komisjoni president Barroso, ja muidugi aitab see kaasa muljele, et tippkohtumine ei andnud eriti midagi uut. See on minu arvates ilmselge ka siis, kui vaadata lõppdeklaratsiooni. Teisalt pean samuti väga tähtsaks asjaolu, et suudame toiduga kindlustatuse küsimuse hoida poliitilises päevakorras. Paljude 2009. aastal toimunud tippkohtumiste tulemus on kindlasti olnud see, et teema on nüüd rahvusvahelise tegevuskava eesotsas ja alati, kui maailma juhid kokku saavad, näiteks hiljutisel G 20 kohtumisel Pittsburghis, räägitakse arengukoostööst ja arengupoliitikast. Nii et see iseenesest on väga positiivne asi.
Mina käisin Roomas ja pean ütlema, et peale lõppdeklaratsiooni, mis, tuleb tunnistada, valmistab veidi pettumust, toimusid väga head arutelud, osavõtt oli väga hea ja midagi kasulikku võib veel sellest välja tulla. Näiteks räägiti arengumaade viljaka maa müümisest ja riikidest, kus ei ole haritavat maad. Nende ostmine on iseenesest väga huvitav aruteluteema ja arvan, et selles küsimuses suudame ka mingile ühisele arusaamisele jõuda.
Teiseks tahaksin öelda, et ühine põllumajanduspoliitika ei ole muidugi ideaalne, nagu paar parlamendiliiget juba mainisid. Siin maailmas ei ole miski ideaalne, aga kui vaadata ÜPP mõju arengumaadele, võib minu arvates öelda, et see on kaugelt kõige vähem kahjulik suure kauplemisbloki süsteem, kui arvestada moonutavat mõju arengumaadele. Maailma Kaubandusorganisatsioon on tunnistanud, et enamik meie toetusi, kui mitte kõik, ei moonuta kaubandust, sest need suurendavad põllumajandussissetulekut, mitte põllumajandustoodete hindu.
Samuti olen ma veidi - kuidas nüüd öeldagi - pettunud, et süüdistame kogu aeg endid. Ka Euroopa ei ole ideaalne, aga arvan, et näiteks toidurahastuga astusime suure sammu edasi. See hõlmab miljardit eurot kaheks aastaks. See ei ole mõeldud toidu tarnimise toetamiseks, vaid peamiselt seemnete ja muu andmiseks, mis hoiaks elus arengumaade väikesi põllumajandustootjaid. Arvan, et see on tõepoolest uuenduslik. Seda on selliseks pidanud ka näiteks Maailmapank, kes selle mehhanismi üle võtab. Seega ei peaks me kogu aeg endid süüdistama. Muide, see rahastu oli minu eelkäija idee. On üks asi, milles ma temaga nõus ei ole, ja see puudutab üht härrat, kes on vahepeal ära läinud - Patrick Le Hyarici. Ta ei ole mitte sotsialist, vaid kommunist. Ma mõtlen seda, et peaksite vaatama tema fraktsiooni - ta on kommunist ja see tõenäoliselt selgitab tema mõttekäiku.
Seda öelnud, jätkan, et ka L'Aquilas võttis Euroopa Komisjon vastutuse ja lubas anda neli miljardit USA dollarit, mis on umbes 20% toidupaketist ja abipaketist, milles seal kokku lepiti. Sellega oleme kindlalt kõige suurem abistaja, kes L'Aquilas lubadusi andis, ja me kavatseme need ka täita. Samuti kavatseme selle summa eraldada ja välja maksta niipea kui võimalik.
Lõpetuseks räägin ELi uuest põllumajandus- ja toiduga kindlustatuse poliitikast, sest komisjoni 2010. aasta töökavas on plaan esitada nõukogule ja parlamendile teatis Euroopa Liidu uue põllumajandus- ja toiduga kindlustatuse poliitika kohta. Selles vaadatakse läbi praegused põllumajandust ja toiduga kindlustatust puudutavad küsimused, näiteks kliimamuutusest põhjustatud probleemid, suurem tähelepanu toitumisele ja toidukvaliteedile, turvavõrkude ja sotsiaalkaitse poliitika, biokütuste mõju toiduainetootmisele või uue tehnoloogia ja biotehnoloogia kasutamine ja mõju, järjest suuremad nõuded, et täidetaks õigustest tulenevaid vajadusi, suuremahuline maa omandamine jms.
Teatise eesmärk on esiteks uuendada ELi lubadust aidata arengumaadel edendada oma põllumajandustootmist. See on tähtis, eriti arvestades maailma suureneva elanikkonna kasvavat nõudlust toidu järele, muutuvaid toitumismalle ning probleeme ja ohte, mida kliimamuutus säästliku põllumajandustootmise jaoks tekitab. Teiseks on eesmärk algatada mõttevahetus, mil viisil saaks EL kõige paremini kasutada oma kogemusi ja oskusteavet selle kohta, kuidas aidata kaasa regionaalpoliitika ning põllumajanduse ja toiduga kindlustatuse strateegiliste raamistike loomisele. Kolmandaks on selle eesmärk olla aluseks terve ELi liikmesriikide olemasolevate poliitikaraamistike ühtlustamisele vastavalt L'Aquila tegevuskavas sätestatud kohustustele. Neljandaks on eesmärk pakkuda välja viise, kuidas EL saaks kiirendada aastatuhande arengueesmärkide, eelkõige neist esimese saavutamise käiku, arvestades aastatuhande arengueesmärkide peatset läbivaatamist 2010. aasta septembris New Yorgis. Viiendaks on eesmärk ELi parem positsioon, arvestades praegusi muutusi üleilmses toidupõllumajanduse juhtimise süsteemis, ning viimasena püütakse tegelda küsimustega, mis on hiljuti toiduga kindlustatuse tegevuskavas tähtsale kohale tõusnud.
Nende teemade üle alustati üldsusega konsulteerimist 16. novembril ja see kestab jaanuari alguseni. Niisiis peame nõu kõikide sidusrühmadega ja koostame siis Euroopa Komisjoni ametliku teatise.
Juhataja
Mulle on kodukorra artikli 110 lõike 2 alusel esitatud kuus resolutsiooni ettepanekut.
Arutelu on lõppenud.
Hääletus toimub neljapäeval, 26. novembril 2009.
