Az EU-Oroszország kapcsolatok (vita)
Elnök
Az első napirendi pont az EU és Oroszország közötti kapcsolatokról szóló tanácsi és bizottsági közleményeket érinti.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, az Európai Unió és Oroszország közötti kapcsolat napjaink egyik legjelentősebb kihívásai közé tartozik. Egyrészt tudjuk, hogy az együttes tevékenységek és az összefonódó érdekek bonyolult hálót alkotnak. Másrészt ismerjük a grúziai események hátterét.
Az Európai Unió az EU és Oroszország közötti kapcsolatok felülvizsgálatát kérte, amire olyan eseményekkel a háttérben kerül sor, amelyek erősen beárnyékolják az Unió és Oroszország közötti kapcsolatokat. Továbbra is elfogadhatatlannak tartjuk, hogy Oroszország katonai erő alkalmazásával megsértette Grúzia területi integritását és egyoldalúan elismerte Abházia és Dél-Oszétia függetlenségét, továbbá nem érthetünk egyet a Moszkva által az utóbbi időben hangoztatott külpolitikai vezérelvekkel, többek között a befolyási övezetek újbóli kialakításával.
Ennélfogva a kapcsolatok jelenlegi felülvizsgálata során inkább az EU saját érdekének józan értékelésével kell foglalkozni. Ugyanakkor az Európai Unió és Oroszország közötti gazdasági és kereskedelmi kapcsolatok erősek és egyre szorosabbá válnak. Oroszország már a harmadik legfontosabb kereskedelmi partnerünk, és évente mintegy 20%-os növekedés tapasztalható. Az energia az egyik legfontosabb tényező, de a szolgáltatások terén is igen jelentős a növekedés.
Az utóbbi időben tapasztalt nagymértékű növekedés és a középosztály kialakulása miatt Oroszország fontos feltörekvő piacot jelent épp a szomszédunkban, ami a jelenlegi pénzügyi válság hatásai ellenére is lehetőségeket kínál az uniós vállalkozások számára. Az Európai Unió a legnagyobb befektetők közé tartozik Oroszországban, az összes külföldi befektetés 80%-át teszi ki. Oroszország devizatartalékának jelentős részét az euro képezi, aminek következtében Oroszország a világ azon országai közé tartozik, amelyek a legnagyobb összegű, euróban denominált eszközzel rendelkeznek.
Mindezek miatt az az érdekünk, hogy az orosz gazdaság fejlődése töretlen legyen és támogassuk Oroszország modernizációs törekvéseit, többek között a valóban független bíróságok létrehozását, amelyek érvényre tudják juttatni a szerződéseket. Ez összhangban van azzal, hogy Medvegyev elnök kiemelte a jogállamiság fontosságát Oroszországban.
Kapcsolatunk alapvető eleme az energiaellátás biztonsága és az energiaszükséglet. Az EU-tagállamok az orosz energiatermékek legfontosabb vásárlói közé tartoznak, és nem valószínű, hogy ez a helyzet rövid, illetve középtávon megváltozik.
Kapcsolatunkat nem egy egyoldalú függőség, hanem a kölcsönös egymásrautaltság jellemzi. Az Európai Unióba irányuló export lényegesen hozzájárult az Oroszország által az elmúlt öt-hat évben elért lenyűgöző növekedéshez. Mindazonáltal még rengeteg a tennivalónk, hogy egy valódi energiaügyi partnerség jöhessen létre, amely az Energia Charta Egyezményben foglalt elveken, azaz az átláthatóságon, a kölcsönösségen és a megkülönböztetésmentességen alapul.
Ennél is fontosabb, hogy Oroszország rendkívül fontos geopolitikai szereplő, amelynek a nemzetközi ügyekbe való konstruktív bevonása nélkülözhetetlen előfeltétel egy hatékony nemzetközi közösség kialakítása szempontjából. Ezért közösen foglalkozunk az Iránnal, a Közel-Kelettel, Afganisztánnal, a Balkánnal és a világ más részeivel kapcsolatos ügyekkel, valamint együttműködünk a multilaterális fórumokon. Ezenkívül közös érdekünk a tömegpusztító fegyverek elterjedésének megakadályozása. Az említett területeken nem mindig könnyű az együttműködés, de nem szabad feladnunk. Ha erőteljesebb együttműködés valósul meg a szabadság, a biztonság és az igazságszolgáltatás terén, az elősegíti, hogy a kihívások, például a terrorizmus vagy a szervezett bűnözés által előidézett fenyegetéseket kezelni tudjuk.
A párbeszéd révén értük el azt, hogy például az emberi jogok kérdését is meg tudjuk vitatni. Ma konzultációkra kerül sor Párizsban. Ismételten emlékeztetni fogjuk Oroszországot az Európa Tanács és az EBESZ tagjaként vállalt kötelezettségeire, különösen a sajtószabadság és például az ingusföldi események, valamint más, az emberi jogokat érintő kérdések vonatkozásában.
Számunkra egyértelmű a következő: Európa megtartja a nemzetközi magatartás értékeit és elfogadott normáit, és minden körülmények között kiáll ezek mellett. Ide tartozik a területi integritás sérthetetlensége és a viták békés rendezése. Az Európai Tanács megelégedéssel vette tudomásul, hogy az orosz csapatok kivonultak a Dél-Oszétiával és Abháziával szomszédos területekről, ami jelentős lépésnek tekinthető a hat pontból álló terv végrehajtása szempontjából. A múlt héten kezdődtek meg Genfben a tárgyalások, ami egy újabb fontos előrelépést jelent. Természetesen még nagyon sok a tennivaló.
Holnap házigazdája leszek egy adományozói konferenciának, amely Grúzia számára mozgósít pénzeszközöket a szétvert infrastruktúra helyreállításához és a hazájukon belül lakóhelyüket elhagyni kényszerülők reintegrációjához, valamint Grúzia konfliktus utáni gazdasági helyreállításának meggyorsításához. A Parlamenttel együttműködésben mintegy 500 millió eurót szánok erre a célra, és szeretnék köszönetet mondani a költségvetési Bizottság és a Külügyi Bizottság elnökének azért, hogy írásban fejezték ki támogatásukat ezzel az elképzeléssel kapcsolatban.
Az EU és Oroszország közötti kapcsolatoknak az Európai Tanáccsal közösen végzendő felülvizsgálata, a kérésnek megfelelően, a kapcsolat számos eleméről - többek között az Oroszország WTO-hoz való csatlakozásának támogatására, a vízumkönnyítésre, a vámügyi együttműködésre, az oktatási csereprogramok és a tudományos kutatás terén való együttműködés előmozdítására irányuló erőfeszítéseinkről - fog átfogó áttekintést nyújtani. Ennek az áttekintésnek iránymutatást kell adnia az Oroszországgal jelenleg folytatott és pillanatnyilag szüneteltetett valamennyi tevékenységünkkel kapcsolatban alkalmazandó felfogásra vonatkozóan. Ezt a kérdést az Általános Ügyek Tanácsának következő ülésén, 2008. november 10-én kell megvitatni, ahol reményeim szerint képesek leszünk megfelelő egyetértésre jutni az EU és Oroszország közötti új megállapodással kapcsolatos tárgyalások folytatása tekintetében.
Azért mondom ezt, mert nem tudok jobb lehetőséget saját érdekeink érvényesítésére és aggályaink kifejezésére. Másrészt nem viselkedhetünk úgy, mintha semmi sem történt volna. Mindössze annyit kell tennünk, hogy biztosítjuk és egyértelművé tesszük, hogy céljainkat világosan meghatároztuk, továbbá garantáljuk, hogy az EU egységesen kiáll e célok mellett.
Talán éppen jó, hogy ezt a vitát pont ma, a holnapi nemzetközi adományozói konferenciát megelőző napon tartjuk, amelyen a Világbankkal és a jelenlegi francia, valamint a jövőbeni cseh elnökséggel együtt én fogok elnökölni, ahogy azt már említettem.
Az Európai Unió az értékei által vezérelve, valamint döntően hozzájárulva a stabilitás és a béke megteremtéséhez továbbra is - ahogy az egész válság során - a konstruktív, megbízható partner szerepét fogja betölteni.
Jean-Pierre Jouyet
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Mindenekelőtt elnézést kérek, és köszönöm Ferrero-Waldner asszonynak, hogy felszólalt előttem, mivel éppen most értem ide a Bizottsági Elnökök Értekezletéről. A tárgyalások kicsit tovább tartottak a vártnál a ma délelőtti vita miatt, ahol felszólalt a Tanács soros elnöke és szavazásra került sor. Kérem, bocsássanak meg nekem.
Ahogy arra Ferrero-Waldner asszony is rámutatott, az EU és Oroszország közötti kapcsolatok tekintetében valóban válaszúthoz érkeztünk, főleg a grúziai konfliktust követően. Ferrero-Waldner asszony elmondása szerint az Európai Tanács szeptember 1-jei rendkívüli ülése után a Tanács ezt október 13-án vitatta meg. Ekkor a Tanács bejelentette, hogy azt követően, hogy az Európai Unió független polgári megfigyelő missziót küldött Grúziába, a Dél-Oszétiával és Abháziával szomszédos területekről kivonták a csapatokat. Ez Grúzia függetlenségét, szuverenitását és területi integritását tekintve egy újabb jelentős lépés volt az Európai Unió közvetítésével megkötött augusztus 12-i és szeptember 8-i megállapodások végrehajtása terén, ahogy azt már többször is volt alkalmam elmondani a Külügyi Bizottságnak.
Az Európai Unió továbbra is arra kéri a feleket, hogy az idén augusztus 12-én és szeptember 8-án megkötött megállapodásokban előírt tárgyalások keretében törekedjenek kötelezettségvállalásaik végrehajtására.
Tájékoztatom Önöket arról, hogy ezek a tárgyalások október 15-én megkezdődtek az Európai Unió, az Egyesült Nemzetek és az EBESZ égisze alatt. A tárgyalások előkészítése és lefolytatása a grúziai válsággal foglalkozó és kitűnő munkát végző különmegbízottunk, Pierre Morel feladata. Az október 15-i első találkozó lehetővé tette az érintett felek számára, hogy közvetlenül találkozzanak egymással.
Mindez nyilvánvalóan sok időt fog igénybe venni. Ez egy hosszadalmas folyamat, de végül is ha a balkáni helyzetre visszaemlékezve felidézzük azt, hogy általában miből áll egy békefolyamat, az, hogy sor került a felek közvetlen találkozójára, már önmagában egy fontos szakasz kezdetét jelzi, még ha tudjuk is, hogy bizonyára hosszú utat kell még majd megtenni, amint már említettem.
A folyamat következő találkozójára november 18-án Genfben fog sor kerülni. Reméljük, hogy a felek törekedni fognak arra, hogy gyakorlati megoldást találjanak a tárgyalások folytatására, aminek lehetővé kell tennie az elintézetlen kérdések rendezését, különösen a biztonsággal és a stabilitással, többek között a Kodori-szoros felső részével és az Akhalgori régióval kapcsolatos intézkedések meghozatalát, valamint természetesen a lakóhelyüket elhagyni kényszerülők súlyos helyzetének megoldását.
Az Uniónak eltökélt szándéka, hogy továbbra is fenntartsa a grúziai konfliktusok megoldására irányuló folyamat iránti elkötelezettségét és a nemzetközi jog alapelvei szerinti átfogó rendezést érjen el.
Általánosságban elmondhatjuk, hogy pillanatnyilag ott tartunk, hogy az Európai Tanács felkérte a Bizottságot és a Tanácsot, hogy végezzék el az EU és Oroszország közötti kapcsolatok teljes körű és alapos értékelését annak figyelembevételével, hogy a tervek szerint a következő csúcstalálkozóra november 14-én kerül sor. Ahogy azt ma délelőtt Sarkozy úr, a Tanács soros elnöke elmondta, elsőrendű fontosságú és a saját érdekünk, hogy tárgyalásokat folytassunk Oroszországgal, lévén az oroszországi kapcsolatok igen fontosak.
Ferrero-Waldner asszony emlékeztetett minket arra, hogy ez egy rendkívüli jelentőségű partnerség: az Európai Unió és Oroszország kapcsolatát a kölcsönös függőség jellemzi, és egyértelmű, hogy azt is párbeszéd révén biztosíthatjuk, hogy az emberi jogokkal kapcsolatos helyzet javuljon Oroszországban és a régióban. Érdekünkben áll arra kérni Oroszországot, hogy folytassa a mindkét fél számára szükséges együttműködést.
Szeretném emlékeztetni Önöket arra, hogy a globális kihívások, például a terrorizmus, az éghajlatváltozás, illetve a tömegpusztító fegyverek elterjedése ellen vívott küzdelemben szükségünk van Oroszországra. Az Európai Unió így döntött, és úgy véljük, hogy Oroszországnak is érdekében áll, hogy meghozza ezt a döntést, pontosan ezért szeretnénk folytatni ezt a párbeszédet.
A közelgő, november 14-i csúcstalálkozó lehetőséget kínál arra, hogy megvizsgáljuk az Oroszországgal kialakítandó kapcsolat különböző aspektusait, és konstruktív találkozót kell tartanunk annak megállapítása érdekében, hogy Oroszország teljes mértékben ki szeretné-e használni a párbeszéd adta lehetőségeket. Ezt a párbeszédet azonban - amint azt a Tanács soros elnöke ma délelőtt közölte - az európai integráció lényegét képező alapelvek feladása nélkül kell folytatnunk.
Az Oroszországgal folytatott párbeszéd kizárólag az állami szuverenitás, a jogállamiság és a közös szabályok tiszteletben tartásán alapulhat. Ebben az összefüggésben Oroszországnak például a Kereskedelmi Világszervezethez való csatlakozása közös érdekünk. Ez ténylegesen lehetővé tenné számos vitás, számos tagállamot érintő kérdés rendezését.
A faexport és a szibériai átrepülési díjak kérdésére gondolok. Továbbá úgy gondoljuk - szintén a ma délelőtt folytatott megbeszélésekkel összhangban -, hogy fontos az Oroszországgal kialakítandó szorosabb gazdasági és kereskedelmi kapcsolatok iránti elkötelezettség. Ehhez kapcsolódóan létre kell hoznunk egy gazdasági és kereskedelmi szinten egyértelműbben meghatározott övezetet, és lehetőség szerint ki kell alakítanunk egy közös gazdasági térséget az Európai Unió és Oroszország között.
Ebben a vonatkozásban természetesen továbbra is hangsúlyoznunk kell Oroszországnak az átláthatóság, a kölcsönösség és a megkülönböztetésmentesség fontosságát az energia terén. Tágabb érelemben ugyanez érvényes a befektetések kérdésére, mivel az Oroszországban működő európai uniós vállalkozások gyakran valódi problémákkal kerülnek szembe, amelyekre jelenleg nincs megfelelő megoldás.
Az is nyilvánvaló, hogy a csúcstalálkozón beszélnünk kell Oroszországgal a pénzügyi válság hatásáról. Ez egy új és az Európai Unió számára fontos kérdés. De ugyancsak fontos Oroszország számára, illetve a befektetési politikák és az EU és Oroszország közötti kereskedelmi politikák szempontjából is.
Ezenkívül - ahogy azt már említettem - újólag el fogjuk ismételni, hogy aggályaink vannak az emberi jogokkal, a demokráciával és a jogállamisággal kapcsolatos kötelezettségvállalások teljesítése miatt. Nemzetközi szinten foglalkozni fogunk a közös szomszédainkkal való együttműködéssel kapcsolatos valamennyi kérdéssel, és természetesen a grúziai konfliktusból következő jelenlegi problémákkal. Ugyanakkor tárgyalni fogunk a közös érdekű nemzetközi kérdésekről is, például a Közel-Keletről és Afganisztánról.
Végezetül azt szeretném elmondani, hogy érdekünkben ál, hogy folytassuk, sőt fokozzuk a párbeszédet Oroszországgal. Úgy gondoljuk, hogy ez az egyetlen kommunikációs eszköz, amely lehetővé teszi Oroszország számára az előrehaladást, és amely biztosítja, hogy egyre inkább közös értékeken alapuló jövőt alakíthatunk ki. Le kell vonnunk a tanulságokat a Grúziában történtekből, és arra kell törekednünk, hogy konstruktív, kiegyensúlyozott kapcsolatokat építsünk ki Oroszországgal, továbbá meg kell próbálnunk, hogy hosszú távú stratégiai partnerséget alakítsunk ki ezzel az országgal. A grúz konfliktus nem téríthet el bennünket ettől a céltól, éppen ellenkezőleg, ebben az összefüggésben meg kell erősítenie azt, amit az Európai Unió létezésének lényege képvisel más partnerek vonatkozásában, akiknek az Oroszországgal való kapcsolataik terén esetleg nem mindig egyeznek az érdekeik a mieinkkel.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Elnök úr, először is néhány szót szeretnék idézni a Sarkozy soros elnök úr által a ma délelőtti vita során elmondottakból. Az Európai Unió nem bonyolódhat bele egy új hidegháborúba, és meggondolatlanul nem táplálhatja a feszültség növekedését, ami előidézhetné, hogy köztünk és Oroszország között válság alakuljon ki. Oroszországot tulajdonképpen arra ösztönözzük, hogy az Európai Unió pozitív és konstruktív partnere legyen stratégiai jelentősége, természeti erőforrásai, katonai és nukleáris ereje, az Oroszországgal folytatott kereskedelem mértéke miatt - ahogy arra a biztos asszony is emlékeztetett -, valamint egyszerűen azért is, mert az EU legfontosabb energiaszállítója.
Mi azonban nem csupán gazdasági és kereskedelmi uniónak tartjuk magunkat, hanem értékeket is képviselünk. Ezért nem válogathatunk ezen értékek között aszerint, hogy ki a leghatalmasabb vagy legfontosabb.
Úgy gondolom, hogy például a szabadság, a demokratikus eredmények, az emberi jogok, valamint az állami szuverenitás és a területi integritás olyan értékek, amelyeket tiszteletben kell tartanunk. Nem nézhetünk félre és nem tehetünk úgy, mintha semmi sem történt volna ezen a nyáron, amikor tulajdonképpen egy szuverén állam katonai erővel való lerohanásának, majd ezt követően elfoglalásának voltunk tanúi.
Erősítenünk kell szomszédságpolitikánkat és következetesnek kell lennünk az általunk támogatott értékek tekintetében.
Még sok mindent kell véghezvinni: az európai biztos és a Bizottság részlegei által jelenleg folytatott értékelést, a genfi tárgyalásokat, valamint az e héten Brüsszelben megrendezendő adományozói konferenciát - véleményem szerint ezek mind fontosak.
Befejezésül szeretném ismét a Tanács soros elnökét idézni, aki azt mondta, hogy az Európai Uniónak határozott, egységes álláspontot kell képviselnie. Nem leszünk képesek határozott, egységes álláspontot képviselni - ehelyett valójában a gyengeség jeleit mutatjuk -, ha a Nizzában november 14-én tartandó következő csúcstalálkozón az Európai Unió anélkül kezdi meg az Oroszországgal megkötendő megállapodásra, illetve létrehozandó partnerségre irányuló tárgyalásokat, hogy Oroszország nem teljesíti és nem tartja be teljes mértékben az Európai Unióval augusztus 12-én és szeptember 8-án aláírt megállapodásokat.
Jan Marinus Wiersma
a PSE képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, Salafranca úrhoz hasonlóan én is szeretném kiemelni, amit Sarkozy elnök úr ma délelőtt kijelentett: ahelyett, hogy vitatkoznánk Oroszországgal, inkább párbeszéd segítségével kell megpróbálnunk megoldani a problémákat. Arra kell törekednünk, hogy olyan kapcsolatokat alakítsunk ki Európában, amelyek partnerségen alapulnak, de olyan partnerségen, amelyen belül a partnerek egyenlők, ugyanakkor nem feledkezhetünk meg arról, hogy szükség esetén kritikai észrevételt tegyünk.
Ennek szem előtt tartásával megoldást kell találnunk a Grúziával kapcsolatos problémákra, és együtt kell működnünk Oroszországgal számos, már korábban említett döntő fontosságú nemzetközi kérdésben, például az atomsorompó-rendszer jövője, az Iránnal kapcsolatos problémák és a Kiotói Jegyzőkönyvet követő időszakra vonatkozó megállapodás terén. Saját környezetvédelmi törekvéseink csak akkor járhatnak sikerrel, ha azokkal kapcsolatban megegyezést tudunk elérni más jelentős nemzetközi partnerekkel.
Oroszországgal a pénzügyi válság és Oroszország által a G8 csoportosulásban betöltött szerep tekintetében is együttműködésre kell törekedni. A pénzügyi válság ismét jól szemléltette, hogy mennyire számíthatunk Oroszországra, és hogy Oroszország mennyire számíthat a nemzetközi közösségre. Az, hogy a világ a 30-40 évvel ezelőtti helyzethez képest teljesen megváltozott, egy újabb ok arra, hogy nem térhetünk vissza a hidegháborús taktikához.
Másodszor, szeretnénk elismerésünket kifejezni azzal kapcsolatban, ahogyan a francia elnökség intézte a dolgokat, és amilyen egységes volt az Unió a grúziai konfliktus kezelése során. Alapvető fontosságú, hogy az elkövetkező hetekben és hónapokban is szilárdan ragaszkodjunk ehhez az egységességhez. Ez különösen fontos a Genfben megkezdett és novemberben folytatandó tárgyalások során. Érthető, hogy azonnal nem jött létre megállapodás a grúz kérdés megoldásának módjával kapcsolatban.
Előfordulhat, hogy ezt a problémát nehéz lesz megoldani, mert alapvető véleménykülönbség van köztünk és Oroszország között. Véleményünk szerint Grúzia területi integritását meg kell őrizni, továbbá elfogadhatatlan számunkra Dél-Oszétia és Abházia független országként való elismerése. Az említett kérdésekkel kapcsolatban kemény tárgyalások várhatók.
E tekintetben fontos lehet emlékeztetni magunkat arra, hogy szélesebb körű vitát kell indítani a helsinki folyamat szerint jelenleg Európában is érvényben lévő biztonsági struktúrákról és előírásokról. Az oroszok módosításra irányuló javaslatokat terjesztettek elő, de a Tanácsnak és a Bizottságnak is lehet néhány szava ehhez a kérdéshez.
Fontos, hogy a tárgyalások keretében félreérthetetlenül közöljük Oroszországgal, hogy nem akarunk ölre menni a befolyási övezetek miatt, és nem is fogadjuk el azokat az Oroszországgal és az Európai Unióval határos régiókban sem. Nem helyeslem a NATO ilyen irányba történő kibővítését.
Ezzel szemben támogatom azt, hogy az EU aktív politikát folytasson például Ukrajna, Grúzia és Moldova függetlenségének garantálása érdekében, és remélem, hogy a Bizottság által a keleti partnerségekkel kapcsolatban idén ősszel előterjesztendő javaslatok hozzá fognak járulni az említett szomszédos országokhoz fűződő kötelékek megerősítéséhez, segítséget tudjunk nyújtani számukra saját fejlődésük és függetlenségük biztosításához.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Jouyet úr, Ferrero-Waldner asszony, először is engedjék meg, hogy egy jó könyvet ajánljak Önöknek a karácsonyi szünidőre: Ségur grófnő csodálatos életrajzát. A könyvből kiderül, hogy Ségur grófnő valódi neve Sophie Rostopcsin volt - igen, Rostopcsin -, valamint hogy apja volt az, aki véget vetett Napóleon császár oroszországi előrenyomulásának. A könyv bámulatosan írja le a történteket. Egyes tanulságok még ma is érvényesek. Mindenesetre ezt csak bevezetésnek szántam.
Mindenekelőtt tisztázni szeretném, hogy amikor ma délelőtt felszólaltam, semmi esetre sem azt akartam sugalmazni, hogy ne kerüljön sor csúcstalálkozóra az EU és Moszkva között. Természetesen nem ez volt a szándékom. Létre kell jönnie egy ilyen találkozónak. Mivel csupán másfél perc állt rendelkezésemre, nem tudtam megértetni magam Önökkel. Azt akartam mondani, hogy a Tanács következtetéseiből azt vontam le, hogy már döntés született a partnerségi tárgyalások, a társulási szerződéssel kapcsolatos tárgyalások folytatásáról, újbóli elkezdéséről, és bármi is történik, keveset számít, milyen kimenetele lesz a november 14-i, valószínűleg kemény csúcstalálkozónak, mivel a tárgyalások mindenképpen folytatódnának, és a Bizottság és a Tanács értékelését természetesen - nagyon is helyesen - figyelembe vennék. Tulajdonképpen ezt szerettem volna tisztázni.
Tehát nem tudom, hogy Sarkozy úr szándékosan értett-e félre engem. Mindenesetre nem kaptam választ, pedig szívesen venném, Jouyet úr, mert személy szerint szomorú lennék, ha már eldöntött tény lenne, hogy minden körülmények között újrakezdődnek a tárgyalások. Teljes mértékben támogatom az Oroszországgal való párbeszédet. Oroszország nyilvánvalóan egy nagyszerű ország. Nagyszerű ország, amely rendkívül büszke, egy hatalmas ország, amely nem nagyon mutat könyörületet, és véleményem szerint nem nagyon méltányolja, ha mások gyengének mutatkoznak.
Tehát nem vall túl nagy diplomáciai érzékre, ha már esetleg a csúcstalálkozó előtt eldöntötték, hogy bármi is történik, a tárgyalások újrakezdődnek. Egyébként meg kifutottam az időből, így mindenekelőtt azt remélem, Jouyet úr, hogy valamilyen módon világos választ fog adni nekem, amiért nagyon hálás lennék.
Bart Staes
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, Jouyet úr, Ferrero-Waldner asszony, hölgyeim és uraim, sokat beszélhetnénk az Oroszország és Grúzia közötti konfliktusról, és napjainkban ez természetesen meghatározó tényező az Oroszországhoz fűződő kapcsolatunkban.
Azt mindenesetre elmondhatjuk, hogy Oroszország és Grúzia kudarcot vallott. Elfogadhatatlan, hogy országok katonai erőt alkalmazzanak konfliktusaik megoldása érdekében. A politikatudomány kidolgozott egy elméletet, amely szerint a demokratikus országok elvben demokratikus módon, párbeszéd segítségével oldják meg konfliktusaikat, nem pedig katonai eszközökkel. Mivel ez esetben nem így történt, kétségtelenül van valami baj a demokráciával Grúziában és Oroszországban is. Máskülönben a dolgok nem úgy mentek volna, ahogy végül is történt.
A mai vita az Oroszországhoz fűződő kapcsolatunkról szól. Az oroszországi helyzet továbbra is nagyon aggályos, legalábbis a demokrácia, az emberi jogok tiszteletben tartása, a sajtószabadság és az egyesülés szabadsága, a csecsenföldi helyzet terén - ami már nem szerepel a legfontosabb hírek között, de bárki, aki szorosan figyelemmel kíséri az ország sorsát, tudja, hogy Csecsenföldön a helyzet még mindig nagyon válságos -, valamint a Szocsiban megrendezendő téli olimpia előkészületeivel kapcsolatos problémák szempontjából is. Ezek mind olyan kérdések, amelyek számos problémát vetnek fel.
Véleményem szerint - ahogy az már elhangzott - az Európai Unió és Oroszország kapcsolatára a kölcsönös függőség jellemző. Ez így van. Mindemellett minden egyes alkalommal, amikor a kölcsönös függőségről beszélünk és megvitatjuk az említett problémákat, szerintem meg kell említenünk más értékeket, a demokráciával kapcsolatos értékeket, a jellemzően európai értékeket a problémák megoldásának más módját, a szélesebb körű demokráciára való törekvést, valamint a meggyőzés diplomáciai eszközeinek alkalmazását.
A Zöldek / az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportjának valamennyi tagja a párbeszédet támogatja, amely véleményem szerint az Európai Unió egyik jellemzője. Az Európai Unió a legmesszebbmenőkig békés módszert alkalmaz a konfliktusrendezés és -megelőzés során. Ezért nyugodt lélekkel, eltökélt szándékkal és sikerorientáltan kezdhetünk párbeszédet Oroszországgal, többek között a partnerségi és együttműködési megállapodásokkal kapcsolatban, amennyiben minden feltétel teljesül, valamint feltéve, hogy a Tanács, a Bizottság és az Európai Parlament határozottan kiáll az említett értékek mellett.
Adam Bielan
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, az orosz fegyveres erők grúziai műveletei Oroszország jelenlegi szándékainak különösen meghatározó ismérvei közé tartoznak. Próbára teszik az Európai Unió politikai hatalmát és működésének alapelveit is. Sajnálatos módon egyes tagállamok vezetői úgy viselkednek, mintha Oroszország soha nem nyomult volna be a szuverén demokratikus Grúziába.
Hölgyeim és uraim, Oroszország ismét megsérti az Európai Uniót azzal az állításával, miszerint fegyveres erőit visszavonta a megszállás előtti állásokba. Hogyan magyarázható meg akkor, hogy a Dél-Oszétia területén és annak szomszédságában lévő grúz falvak folyamatosan brutális etnikai tisztogatásnak vannak kitéve? Mire véljük azt, hogy az Unió által kiküldött kétszáz megfigyelőt nem engedik be a konfliktus által érintett helyszínekre? Ez a helyzet fényévekre van az augusztus 7-i status quóhoz való visszatéréstől, amely az Oroszországgal való tárgyalásokon való részvétel feltétele. Grúzia orosz megszállásának egyik célja a régió szomszédos országainak megfélemlítése volt a Nabucco projekt megtorpedózása érdekében, amely döntő fontosságú az Unió energiaellátásának biztonsága szempontjából. Úgy tűnik, hogy pillanatnyilag senki sem foglalkozik a Grúzián átmenő gáz- és olajszállítási folyosóval. Ez a szállítási folyosó alapvető fontosságú számunkra, az egyetlen, amely nem tartozik a Kreml ellenőrzése alá.
Szeretnék emlékeztetni arra is, hogy sokan élnek az Unióval szomszédos országokban, akik orosz útlevéllel rendelkeznek. Például Ukrajnában, Fehéroroszországban és a balti államokban. Ezért szem előtt kell tartanunk, hogy a Kreml bármelyik percben kijelentheti, hogy ezeknek az embereknek az ő úgynevezett védelmére van szükségük. Pontosan ez történt Dél-Oszétiában. Ismételten hangsúlyoznom kell, hogy az Unió tagállamait és legközelebbi szomszédjait az orosz agresszió közvetlen veszélye fenyegeti.
Pillanatnyilag olyan helyzet állt elő, hogy Oroszország az energiával való zsaroláson kívül egészen odáig ment, hogy arzenálját kiegészítette az Unió tagállamai és legközelebbi szomszédjai elleni katonai akcióval való fenyegetéssel. A jelenlegi grúz helyzet nyilvánvaló példája ennek. Ilyen körülmények között szó sem lehet partnerségről az Unió és Oroszország között. A közelgő, november 14-i nizzai csúcstalálkozón sorra kerülő tárgyalásokon való részvétel ismételten bebizonyítaná, hogy az Európai Unió vezetői teljesen tehetetlenek Oroszországgal szemben.
Esko Seppänen
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FI) Elnök úr, biztos asszony, az Amerikai Egyesült Államokban, az Európai Unió tagállamaiban és Oroszországban is összeomlott a tőzsde. Mindannyian a turbókapitalizmus által előidézett válságba kerültünk bele. Ennek ellenére egyes európai uniós országok, átvéve a vezető szerepet a balti országoktól, amelyek elnökei az Egyesült Államokban végezték tanulmányaikat, és különösen Lengyelország, el akarják szigetelni Oroszországot az Európai Közösségtől. Először késleltették a partnerségi megállapodással kapcsolatos tárgyalások megkezdését, most pedig Grúzia és Abházia Oroszországgal fennálló konfliktusa az indok.
Több nyugati országban a média agresszorként mutatja be Oroszországot. Ez nem a valós helyzetet tükrözi. Saakashvili hadserege hajtott végre támadást, így gerjesztett globális konfliktust. Ezért nem illetheti elismerés. Ezekben az ügyekben az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja sajnálatos módon saját szélsőséges elemeiknek foglya.
Természetesen Oroszország katonai győzelmet aratott Saakashvili hadserege fölött, egy olyan hadsereg fölött, amelyet amerikaiak és izraeliek képeztek ki, és amelyet az ukránok fegyvereztek fel. Dél-Oszétia és Abházia függetlenségének elismerése túlzott politikai reakció volt. Oroszország most szembenéz a politikai következményekkel. Képviselőcsoportunk azonban úgy gondolja, hogy Oroszország elszigetelése nem tartozhat e következmények közé. Az európai kapitalizmusnak szüksége van Oroszország természeti erőforrásaira, Oroszországnak pedig Európa demokráciával, polgári szabadságokkal és jogállamisággal kapcsolatos politikai tapasztalataira.
Ezek a célok nem érhetők el politikai erőszak alkalmazása révén, csak együttműködés és párbeszéd segítségével. A mai napon Helsinkiben valószínűleg erről folynak a tárgyalások Mike Mullen és Nikolai Makarov vezérkari főnökök között. Ráadásul az EU nem bojkottálhatja a párbeszédet.
Azt kívánjuk, hogy az elnökséget betöltő ország által javasolt pozitív erőfeszítések sikeresek legyenek.
Paul Marie Coûteaux
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Jouyet úr, itt az ideje a bűnbánatnak - láthatólag ez jellemzi a mai hangulatot - vagy legalábbis annak, hogy megváltoztassuk a dogmákat és az ösztönös reakciókat, ezenkívül hálás vagyok Sarkozy úrnak azért, hogy ma délelőtt példát mutatott ebben a vonatkozásban, ami őszintének tűnt. Ezért mi is változtassunk azon a régi, nagyon régi eredetű bizalmatlanságon, amit Oroszország, azon ország iránt érzünk, amely - akár szeretjük, akár nem - a partnereink közé tartozik.
Ebben tekintetben Neyts-Uyttebroeck asszonyhoz hasonlóan én is ajánlom Ségur grófnő életrajzának elolvasását, különösen azt, amelyiket Strich asszony írt és a kiváló Bartillat jelentetett meg, és meg fogják látni, valójában milyen jelentőséget kell tulajdonítani a "kölcsönös függőség” kifejezésnek, amely - ha jól hallottam - kétszer is elhangzott.
Igen, nyilvánvalóan kölcsönösen függünk egymástól, de nem csupán a terrorizmus, illetve a tömegpusztító fegyverek elleni küzdelem tekintetében. Minden szempontból kölcsönösen függünk egymástól: hogy csak a legkézenfekvőbb példát említsük, az energia tekintetében, de természetesen sokféleképpen, a kutatás, az ipar és a politika vonatkozásában is.
Gondolkozzunk el azon, hogy milyen lesz a 21. századi Európa attól függően, hogy nemzeteink továbbra is Szibéria mérhetetlen gazdagságának előtérbe helyezésével foglalkoznak. Tehát kérem, hagyjuk abba, hogy olyan vitákba keveredjünk, amelyek nem ránk tartoznak, hanem valamely harmadik hatalomra, amelynek Európa megosztása az érdeke azért, hogy uralmat gyakoroljon felette. Higgyék el nekem, hogy ebben a tekintetben Európa érdekét nézem, már amennyiben elfogadják azt, hogy a francia szuverenistákat is érdekli ez a dolog.
Jana Bobošíková
- (CS) Hölgyeim és uraim, ostobaságnak, meggondolatlanságnak és az uniós polgárok szempontjából hátrányosnak tartom, hogy a Tanács úgy határozott, hogy nem szabad újrakezdeni a stratégiai partnerségről szóló tárgyalásokat Oroszországgal. Fel kell ismernünk, hogy Oroszország olyan partner, amelytől Európa a nyersanyagellátás szempontjából függ. Nem csupán a gáz- és olajellátásról van szó. Az oroszországi titán nélkül például egyetlen Airbus repülőgépet sem lehetne gyártani. Még ennél is rosszabb, hogy jelenleg Európában az oroszfóbia nem tényeken alapul, hanem a politika és a média által kialakított képen. A végeredménytől függetlenül tisztában kell lennünk azzal, hogy a kaukázusi konfliktust Grúzia robbantotta ki, nem pedig Oroszország. Továbbá én nem látok konkrét okot arra, miért ne lehetne tiszteletben tartani Dél-Oszétia és Abházia függetlenségét, mivel Koszovó függetlenségét több uniós tagállam azonnal és ujjongva elfogadta. Örülök annak, hogy Václav Klaus, az általam képviselt Cseh Köztársaság elnöke, reálisan jellemezte a helyzetet, amikor kijelentette, hogy nem arról van szó, hogy Grúzia a jó és Oroszország a rossz. Sajnos Václav Klaus volt az egyetlen, aki ezt kimondta. Amennyiben az Unió komolyan gondolja, hogy stratégiai partner és nemzetközi szereplő szeretne lenni, Oroszországot egyenlő feltételek mellett kell elfogadnia. A szembenállás politikája senkinek sem előnyös.
Elmar Brok
(DE) Elnök úr, biztos asszony, a Tanács tisztelt soros elnöke, a korábban felszólalók egyike kijelentette, hogy mindennek az "erőszak alkalmazásának tilalmán” kell alapulnia. A nemzetközi jogban foglaltak alapján egyik fél sem alkalmazhat erőszakot. Ragaszkodnunk kell a nemzetközi jog, többek között a területi integritás, más államok belügyeibe való be nem avatkozás elvének, a befolyásgyakorlás tilalmának, valamint az augusztusi és szeptemberi megállapodás betartásához. Remélem, hogy ez Genfben is érvényes lesz.
Továbbra is biztosítanunk kell az Európai Tanács szeptember 1-jei határozatainak, valamint a Bizottság által a társulási megállapodásokkal, szabadkereskedelmi megállapodásokkal és az Európai Gazdasági Térség Plusszal - vagy hogy is nevezik - kapcsolatban kialakított állásfoglalások figyelembevételét, hogy az egyes országok más országok provokálása nélkül válhassanak erősebbé, stabilabbá és közreműködőbbé, továbbá az adományozói konferencián el lehessen végezni a szükséges munkát.
Ugyanakkor a kelet-európai tagállamok számára biztosítanunk kell, hogy az Európai Unión és NATO-n belül érezzék a biztonságot és a szolidaritást. Úgy gondolom, hogy ez lélektani szempontból is fontos.
Biztos asszony, örülök annak, hogy utalt a kölcsönös gazdasági függőségre, ez a lehető legjobb biztonságpolitika. Minél inkább fokozódik azonban a kölcsönös függőség és minél inkább mindkét fél érdekszférájának részét képezi, továbbá minél inkább összekapcsolódnak a felek, annál nehezebb lesz, hogy nem békés eszközök alkalmazásával vonjuk ki magunkat ebből a függőségből. Ebben az esetben élen kell haladnunk. Ezenkívül támogatnunk kell minden, jogi kötelezettségeket tartalmazó indítványt, amelyben Oroszország is érintett a WTO-val együtt, valamint a partnerségi megállapodásokat a kapcsolódó kötelezettségekkel. Akkor tudunk előrelépést elérni, ha kölcsönös gazdasági függőségünket jogi és szerződésben foglalt intézkedések támasztják alá.
Ennek azonban a mi érdekeinken kell alapulnia. Az energiabiztonság csak egy a problémák közül, és e területen az egész világnak kihívásokkal kell szembenéznie. Nem minden ok nélkül tartott ismét találkozót az 5+1 csoportosulás Iránnal kapcsolatban, majd csak ezután tért vissza a szokásos munkamenethez. Más szinteken is ez történik. Hallottam, hogy egy európai parlamenti bizottság ismét Moszkvába látogatott. Irán, a Közel-Kelet, az éghajlatváltozás, a terrorizmus és sok más téma kerül szóba: Oroszország mindezek tekintetében jelentős szerepet játszik.
Nyitottnak kell lennünk a tárgyalásokra. Oroszországgal csak akkor fog a biztonsági partnerség működni, ha nem a meglévő szövetségek és annak rovására valósul meg, hogy az Amerikai Egyesült Államokat távol tartjuk Európától. Egy ilyen partnerségnek ez a feltétele.
Reino Paasilinna
(FI) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, mindkét fél hibát követett el és megszegte a nemzetközi megállapodásokat. Most az a lényeg, milyen gyorsan tudunk továbblépni és stabilizálni a helyzetet.
Ezért is szükségünk van az Oroszországgal való együttműködésre. Ez alapvető követelmény. Tulajdonképpen Oroszország több célkitűzése megegyezik a Lisszaboni Szerződésben foglalt céljainkkal. Medvegyev elnök kijelentette, hogy intézményi reformra van szükség. Ez igaz. A második dolog, amit felhoz, az infrastruktúrával kapcsolatos reformok kérdése. A harmadik a befektetések témája. Tudunk ezekről a dolgokról. Aztán ott van az innováció kérdése, amelyről - ha szabad ezt mondani - mi sokkal többet tudunk. Ezek a közös dolgaink. Az oroszok szerepet akarnak játszani a nemzetközi pénzügyi válság megoldásában, de ehhez kevés tőkével rendelkeznek. Ezért nyilvánvalóan nem akarnak elszigetelődni, és nekünk az együttműködés lehetőségével kell válaszolnunk, ami lehetővé teszi számunkra, hogy Oroszországot az általunk óhajtott irányba kormányozzuk.
Oroszország nem akar az ideológiáról beszélni, ma éppen az Európai Unió akarja ezt. Mi azt akarjuk, hogy Oroszországban demokrácia legyen; ez a mi ideológiánk. Oroszország gyakorlati megoldásokat szeretne, és ezt a két célt alighanem érdemes összehangolni, így fogunk előrehaladást elérni. Ennélfogva - Medvegyev négy "I”-je nyomán - szükségünk van még egy "I”-re, azaz az integrációra, hogy saját szempontunkból sikeresen befolyásolni tudjuk Oroszország jövőjét, és fokozni tudjuk a stabilitást.
Janusz Onyszkiewicz
- (PL) Az Oroszország és Grúzia közötti konfliktussal kapcsolatos tárgyalások során Abházia tekintetében hajlamosabbak vagyunk megfeledkezni a történtekről, mint az Oszétia tekintetében. Valójában Abháziában valami igen lényeges dolog történt. Az oroszoknak volt némi alapjuk ahhoz az érveléshez, hogy akciójuk - még ha aránytalan is volt - Oszétia problémájának katonai eszközökkel való megoldására irányuló erőfeszítésre válaszul megtett lépés volt. Abháziában azonban semmi ilyesmi nem történt. Az orosz csapatok tömeges benyomulása, a flotta felvonultatása a grúz partok mentén, valamint a grúz hatóságok ellenőrzése alá tartozó terület katonai megszállása, mind azt bizonyítja, hogy Oroszország kész katonai erőt alkalmazni a megelőzés ürügyén. Következésképpen az ilyen akciót azok közé kell sorolnunk, amelyeket kizárólag a külpolitikai eszközök egyoldalú értékelése szentesít.
Nyilatkozatában Medvegyev elnök visszatért a Vancouver és Vlagyivosztok között elterülő közös biztonsági térség elképzeléshez. Azt kérdem Önöktől, hölgyeim és uraim, hogyan számíthatnánk közös akció végrehajtására a közös biztonsági térségen belül, ha Oroszország cselekedeteivel azt igazolja, hogy ő maga a fenyegetés forrása? A többi dologgal kapcsolatban, amelyeket Medvegyev elnök szeretne belefoglalni egy lehetséges megállapodásba, emlékeztetnünk kell arra, hogy ezek már mind szerepelnek a jelenleg hatályos megállapodásban. Ezt a megállapodást - azaz a "Párizsi Charta egy új Európáért” elnevezésű okmányt - még 1990-ben fogadták el. Természetesen, talán az igazi kérdés nem is a párbeszéd, hanem a különböző akciókkal kapcsolatos vétójog, amelyeket a NATO végrehajthat.
(Taps)
Rebecca Harms
(DE) Elnök úr, szeretnék utalni arra, amit Staes úr mondott felszólalásában a Kaukázusban még most is fennálló egyéb konfliktusokról.
Ha most újrakezdjük a tárgyalásokat Oroszországgal - és jelenleg emellett vagyunk -, véleményem szerint nagyon fontos, hogy ne feledkezzünk meg Karabahról, Csecsenföldről, Moldováról és a Dnyeszteren túli területről, valamint arról, hogy a következő évtizedben rendeznünk kell egy igen nehéz vitát Ukrajnával a Krím félszigettel kapcsolatban is. Az Európai Unió nem követheti el ugyanazt a hibát, mint a grúziai háború előtt azáltal, hogy nem veszi elég komolyan ezt a konfliktust.
Ezért véleményünk szerint minden ilyen konfliktussal foglalkozni kell. A Kaukázus és a többi szomszédos régió rendkívül fontos térségnek számít. Mindegyik Európában található, és ezért mindegyikkel Európának kell foglalkoznia, az Európai Uniónak, és ezeknek kiemelt fontosságot kell tulajdonítani, továbbá együtt kell működni Oroszországgal.
Jelenleg nem lehetek biztos abban, hogy megfelelő módon meg tudjuk-e oldani az említett konfliktusokat, de valójában elég optimista vagyok azzal kapcsolatban, hogy a hidegbéke érzete, amely egész Európát - és az egész Európai Uniót - átjárta, és amely Oroszországban is aggodalmat keltett, kellő figyelmeztetés volt, és a különböző oldalon álló felek most nagyobb lelkesedéssel térnek vissza a tárgyalásokhoz.
A Nyugat szemszögéből az is nagyon érdekes, hogy a pénzügyi válság idején Oroszország egész államokat ment meg, csakhogy ő maga irányítsa ezt a válságot. A globalizáció korában gazdaságaink kölcsönös függősége sokkal nagyobb mértékű, mint ahogy arról az energia vonatkozásában korábban beszéltünk.
Ha nagyobb összhangra törekednénk, és ha a Nyugat talán nem akarná állandóan hangsúlyozni, hogy az 1980-as évek óta az övé a győztes rendszer, jobb helyzetből folytathatnánk a vitát.
Konrad Szymański
(PL) Elnök úr, talán Oroszország a legnagyobb nyertese a pénzügyi válságnak. Figyelmünk az utóbbi időben Oroszország grúziai agressziójáról észrevehetően a bankokat fenyegető problémák felé fordult. Ez a ma délelőtti vitán is nyilvánvalóvá vált.
Nem feledkezhetünk meg azonban arról, hogy Oroszország még most is több mint 7000 katonát állomásoztat Oszétiában és Abháziában. Ez háromszor több annál, mint ahány katona augusztus 7-én ott tartózkodott, tehát Oroszország nem úgy tartja be a békemegállapodást, ahogy mi szeretnénk. Ez azt jelenti, hogy az Európai Unió és az Oroszország közötti kapcsolatok holtpontra jutottak. Azt is jelenti, hogy jelenleg nincs okunk arra, hogy a közös európai és orosz szervek keretén belül folytassuk a politikai párbeszédet; nincs alapja annak, hogy újrakezdjük a partnerségi megállapodással kapcsolatos tárgyalásokat. Végezetül, csalódottan vesszük tudomásul egyes tagállamok álláspontját, amely országok azt sugallják, hogy a grúziai orosz agresszió figyelmen kívül hagyható, és majd megoldja az idő. Ez a passzív politika rendkívül sokba kerülhet az Európai Unió egész külpolitikája számára.
Vittorio Agnoletto
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, el kell ismernünk, hogy a Tanács az Európa Parlament által elfogadott, a grúziai eseményekről szóló állásfoglaláshoz képest sokkal kiegyensúlyozottabb módon tudta kezelni az orosz kapcsolatokat. Az állásfoglalás minden felelősséget Oroszországra hárított, még a grúz hadsereg augusztus 7-i és 8-i támadásait is jogosnak tartotta.
Ha azonban a béke megszilárdítása valóban fontos a számunkra, akkor határozott nemet kell mondanunk Grúzia vagy Ukrajna NATO-tagságára. Tudjuk, hogy mindez csak destabilizálná az egész régiót, és nagyban megnövelné további harcok kirobbanásának valószínűségét. Nem csak a gazdasági érdekek miatt szükséges, hogy újrakezdjük tárgyalásainkat Oroszországgal, hanem mert mindig is a tárgyalásos út a legjobb megoldás, és mert a problémák maguktól, megbeszélések nélkül nem fognak megoldódni.
Ugyanakkor teljesen szilárdan ki kell állnunk az emberi jogok, a szabad információáramlás és a politikai szabadság védelmében, mert Oroszország jelenleg nem ezeket tekinti normának. Az említett jogok védelmében úgy léphetük fel hatékonyan, ha nem leszünk zsarolhatók az orosz energiával. Energiaellátási forrásaink diverzifikálásán túl alternatív tiszta energiaforrásokba is be kell fektetnünk ahhoz, hogy lazítani tudjunk az Oroszországtól való függőségünkön.
Végezetül hadd tegyek egy észrevételt: a Bizottság és a Tanács is kijelentette, hogy rendkívüli módon bíznak abban, hogy Oroszország a Kereskedelmi Világszervezet tagja lesz. Szeretném emlékeztetni Önöket, hogy ugyanezt mondták el Kína WTO-hoz való csatlakozásakor is, és láthattuk, milyen katasztrofális következményekkel járt Kína WTO-tagsága az európai gazdaság és az európai munkavállalók számára. Mindezt figyelembe véve talán más megoldást kellene keresnünk. Talán magának a Kereskedelmi Világszervezetnek a komplett működését is meg kellene kérdőjeleznünk.
Gerard Batten
Elnök úr, a Sarkozy elnök úrral való alku során a Kreml mindent megkapott, amit csak akart. Sarkozy elnök "béke a jelenben” megállapodása megadta számukra, amit akartak: a diplomáciai kiutat. A II. világháború óta az az alapelv érvényes a nemzetközi kapcsolatokban, hogy az agresszió nem lehet kifizetődő, egy agresszor még politikai engedményeket sem kaphat, ezzel szemben most Moszkva győzött, a NATO meghunyászkodott, az EU pedig egyszerre játszik mindkét térfélen.
Az Európai Unió - mint intézmény - egyszerűen nem a demokratikus Nyugat oldalán áll ebben az új hidegháborúban. Az EU nem a szabad világhoz tartozik. Demokráciaellenes és imperialista. Szervezetileg is az antidemokratikus birodalmak felé húz, nem pedig a szabad nemzetek felé. Az EU-t nem a jog, hanem a saját ideológiája vezérli.
Sajnálatos módon az európai kormányok is - jó európaiként - úgy fognak dönteni, hogy követik az EU Oroszországgal kapcsolatos végzetes álláspontját, és nem a saját nemzeti érdekük szerint cselekszenek.
Sylwester Chruszcz
(PL) Az Amerikai Egyesült Államok mellett az Orosz Föderáció az Európai Unió egyik legfontosabb partnerének számít. Oroszország stratégiai partner, és az EU-tagállamokat - többek között hazámat, Lengyelországot is - nyersanyagokkal látja el az energiatermeléshez. Egyszerű ténykérdés, hogy Oroszországgal együtt kell működnünk, és mindkét fél érdeke azt diktálja, hogy az együttműködés sikeres legyen. Grúzia Dél-Oszétia elleni támadása és az azt követő súlyosabb konfliktus komolyan fenyegette Brüsszel és Moszkva kapcsolatát.
Mindez azonban nem azt jelenti - ugyan néhány európai politikus ezt szeretné elérni -, hogy hátat kellene fordítani Oroszországnak, vagy megszakítani a kapcsolatainkat. Oroszország figyelemreméltó erőfeszítéseket tett az elmúlt húsz évben azért, hogy csatlakozhasson a demokratikus európai országok köréhez, és bár vitathatatlanul hosszú út áll még előttük, a legkisebb kétség sem fér ahhoz, hogy az orosz lakosság határozottan támogatja ebben az Orosz Föderáció jelenlegi és a korábbi elnökét. Bízom benne, hogy a felmerülő akadályok ellenére az Európai Unió és Oroszország folytatja sikeres együttműködését, mert mindkét félnek ugyanez az érdeke.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Elnök úr, Jouyet úr, Ferrero-Waldner asszony, hölgyeim és uraim, nem tagadható, hogy megváltozott mostanában a kapcsolatunk Oroszországgal. Hadd tegyem hozzá, hogy véleményem szerint Oroszország elszigetelése szóba sem jöhet. Ugyanakkor nehéz partnerségről beszélni, ha a tagállamok ennyire bizalmatlanok Oroszország irányában.
Ami a magam, mint az orosz kapcsolatokkal foglalkozó küldöttség vezetőjének a véleményét illeti, szerintem folytatni kell a párbeszédet. Ezt teszi a Tanács és a Bizottság is, ugyanezt kell tennünk a Parlamentben is. Az orosz delegáción belül is nagyon heves vitákat váltott ki a téma, mert éppen a mostani hét végére terveztük a moszkvai látogatást. A megbeszélésünk végül azzal az egyezséggel zárult, hogy folytatnunk kell a párbeszédet, de világossá kell tennünk partnereink felé, hogy a dolgok nem a megszokott kerékvágásban haladnak. Őszintének kell lennünk ebben a tekintetben, és építő jellegű párbeszédbe kell bevonni Oroszországot.
Jóval többet várunk még Oroszországtól. Az ütköző zónákból történt csapatkivonás csupán a legelső lépés volt. Csak akkor enyhülhet a feszültség, ha az Abháziában és Dél-Oszétiában állomásozó csapatok számát is csökkentik, vagy teljesen kivonulnak a területről. Bár nem szó szerint így szerepel a megállapodásban, de a megállapodás szelleme ezt diktálja, és meghallgatnám Jouyet úr véleményét is erről.
Az utóbbi hónapokban az EU, de különösen az elnökség rendkívül szókimondó és határozott volt. Véleményem szerint a továbbiakban is ezt az irányt kell tartani.
Három kérdést tennék még fel. Először is: a csúcstalálkozó előkészítésével kapcsolatban Önök milyen jeleket és milyen lépéseket tartanak szükségesnek ahhoz, hogy folytatódhassanak a tárgyalások? Másodszor, Önök szerint milyen módon vegyen részt a Parlament ebben a folyamatban? Harmadszor, itt van következő a helyzet: Oroszország nem vesz részt az Oslóban éppen aláírás előtt álló, kazettás bombákról szóló egyezmény tárgyalásán. Kiszivárgott, hogy a holland újságíró halálát éppen egy orosz kazettás bomba okozta. Ferrero-Waldner asszony, mindezek ellenére Ön szerint hogyan lehetne bevonni Oroszországot az Oslóban aláírásra váró új egyezménybe?
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Elnök úr! A grúziai válság kezelésében a francia elnökség példamutató szerepet játszott. Válságot már tudunk kezelni, de válságot megelőzni nem. Emlékeztetném a Tisztelt Házat, hogy volt egy uniós külügyminiszter, Steinmeier német külügyminiszter, aki előhozott egy nagyon komoly rendezési tervet, és ezt a Steinmeier által javasolt tervet minden érintett fél elfogadta, Tbiliszit kivéve. Ez történelmi tény. Ez akár a háborút is megelőzhette volna, rendkívül sajnálatos. Meggyőződésem, hogy a Steinmeier-terv változatlanul legfőbb alapja lehet a rendezésnek, bár ma sokkal nehezebb a helyzet, hiszen az abbházok és a dél-oszétek magatartása ma egészen más. Rögtön hozzáteszem: nem lehet tárgyalni két nép feje fölött, az abbházok és a dél-oszétok feje fölött, az ő véleményükre is igenis szükség van, ami az Oroszországhoz való viszonyt illeti.
Igen, nem folytathatjuk onnan, ahol tartottunk. Oroszország stratégiai partner, változatlanul, de megrendült a bizalmunk, ugyanakkor nem izolálhatjuk. Oroszországnak le kell vonni a tanulságokat, de nekünk is le kell vonni a tanulságokat, nevezetesen, hogy vajon Oroszország miért türelmesebb sokkal inkább az Ukrajna, Grúzia Unióhoz való közeledéséhez, mint a NATO-hoz való közeledéséhez. Ezt a tanulságot az amerikai politikának és nekünk is le kell vonni, hogyha normalizálni akarjuk az EU-Oroszország stratégiai partnerséget. Köszönöm a figyelmet.
Henrik Lax
(SV) Elnök úr, Grúzia orosz megtámadása nem csak egy elszigetelt incidens. Paradigmaváltást figyelhetünk meg Oroszország szomszédokkal folytatott politikájában. Komoly következményekkel is járhat ez a paradigmaváltás, ha az EU nem cselekszik okosan. Igazság szerint keresztúthoz érkeztünk, ahogyan ezt Jouyet külügyminiszter úr is kifejtette. Engem az aggaszt, hogy sok EU vezető már most az orosz kapcsolatok "szokásos ügymenetéhez” való visszatérést részesíti előnyben. Úgy tesznek, mintha nem is lett volna grúz háború, pedig 8000 orosz katona még mindig ott tartózkodik a megszállt területeken. Még mindig folyik az etnikai tisztogatás.
Az EU-nak világos üzenetet kell megfogalmaznia, és határozottan el kell ítélnie Oroszország imperialista politikáját, amely alapján úgy vélekedik, hogy joga van más szuverén államok megszállásával megvédeni "saját” polgárait. Ma Grúzia, holnap meg majd Ukrajna és Fehéroroszország következik. Ugyanezt el fogom mondani az orosz küldötteknek most pénteken Moszkvában is. Ha az EU a mostani állapotok mellett is az Oroszországgal folytatott tárgyalások feltétel nélküli folytatására ösztönöz, az azt jelenti, hogy jóváhagyjuk Oroszország grúziai akcióját, és teljes körűen felhatalmazzuk Oroszországot, folytassa csak tovább imperialista politikáját. Az EU kötelessége az, hogy az áldozatokat segítse, ne a támadókat. Szeretnék gratulálni Ferrero-Waldner biztos asszonynak az 500 millió eurós felajánlásához, és bízom abban, hogy a holnapi adományozói konferencia sikeres lesz.
Tatjana Ždanoka
Elnök úr, nem csak a saját politikai csoportom nevében és az EU orosz küldöttségének tagjaként szólalok fel a mai napon, hanem ennek a Parlamentnek az egyetlen orosz anyanyelvű parlamenti képviselőjeként is.
Néhány politikus elfelejti, hogy Európában gyakorlatilag Oroszországnak a legnagyobb a lakossága, és a legnagyobb létszámú kisebbségi csoportot is az orosz ajkú emberek alkotják majdnem 10 millió fős létszámukkal. Sajnos sokan csak a nyersanyagokra gondolnak, amikor Oroszország erőforrásairól beszélnek, de megfeledkeznek az emberekről. Emlékeztetnünk kell magunkat, hogy az emberek a legfontosabbak az EU és Oroszország kapcsolatában. Az Európai Unióban élő orosz ajkú lakosság a leendő stratégiai partnerség keretein belül látná szívesen az EU-orosz kapcsolatokat. Nem csak az EU és Oroszország közötti szabad piacot támogatjuk, hanem ahogyan Sarkozy elnök úr is mondta ma, az emberek szabadabb mozgását is. Támogatjuk az emberi jogokat - ezt is említette Sarkozy úr -, de ellenezzük azt a kettős mércét, amelynek alkalmazása révén az Európai Unió intézményei szemet hunynak és nem vesznek tudomást a balti államok orosz ajkú lakossága jogainak megsértéséről.
Ģirts Valdis Kristovskis
. - (LV) Versenytársak, vagy partnerek? Ravasz játékosok vagy együgyű balekok? A nyugati demokráciák és az orosz autokrácia kapcsolatáról beszélek. Macska-egér játékhoz hasonlít az egész. Komikus, hogy két hónappal a grúziai katonai beavatkozás után Medvegyev úr egy új európai biztonsági megállapodásra tesz javaslatot. Sarkozy úr saját szolgálatkészségétől nem látja, hogy Oroszország fokozta katonai jelenlétét Dél-Oszétiában és Abháziában. Van bármi alapunk is arra, hogy megbízzunk Oroszországban? A koszovói folyamat és a grúz konfliktus még tanulságosabb volt. Mi táplálja ezt az optimizmust Európa vezetőiben? Oroszország sikerrel használja majd ki a Nyugat hiszékenységét, miközben a Nyugattal szembeni bosszúra szomjazik, ahol csak lehetősége van erre. Oroszország Oszétiában, Grúziában és Ukrajnában meghirdetett, külföldiekkel szembeni politikája jelentős fenyegetést hordoz, és a cyber-térben is folyik a küzdelem. Nem csak úgy a semmiből alakult az ki, hogy az orosz emberek és az orosz tömegtájékoztatás, a balti államokkal egyetemben támogatják Oroszország grúziai megszállását. Jelen helyzetben nem lenne szabad siettetnünk az Oroszországgal folytatott széles körű megbeszélések folytatását. Mindenekelőtt Oroszországnak kellene teljesítenie a kaukázusi béketervben előírt kötelezettségeit.
Roberto Fiore
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretném, ha végre túllépnénk már azon, hogy Oroszország megtámadta Grúziát. Úgy gondolom, hogy el kellene fogadnunk az oroszok javaslatát, amiben azt indítványozták, hogy egy törvényszék döntse el, ki is a felelős a háború kirobbantásáért.
Most, hogy az úgynevezett "kreatív könyvelés” gyakorlata összeomlott, úgy hiszem, hogy ideje lenne a valódi gazdaság jövőbeni ügyeivel foglalkozni, ahol a nyersanyagok, a föld és a munkaerő kérdései vannak terítéken. Európa szempontjából pedig Oroszország kérdése is határozottan ide tartozik. Azt is szeretném elmondani, hogy ez nem csak gazdasági tény: a katolicizmuson alapuló Nyugat-Európa, és az ortodox Kelet-Európa egyesülése - szellemi értelemben - hatékonyan működhet Európa testének két fél tüdejeként.
Ilyen módon Európa érdeke az együttműködés Oroszországgal, Oroszország érdeke pedig az Európával való együttműködés.
Zbigniew Zaleski
- (FR) Miniszter úr, lengyelül szeretnék pár megjegyzést tenni azzal kapcsolatban, amit Sarkozy úr mondott ma reggel a határozott európai álláspont szükségességéről.
- (PL) Az utóbbi időben megváltozott a kapcsolatunk Oroszországgal. Európa megosztottá vált, nem képviseltünk egységes álláspontot. Mandelson biztos úr szerint a lengyel húst sújtó embargó csak kétoldalú kérdés. Ez az Európa nem egészen az az Európa, amit én szeretnék, és itt nincs helye egy ilyen Európának.
A grúz válság átmenetileg felnyitotta Nyugat-Európa szemét, különösen igaz ez szocialista kollégáimra, akik most végre láthatták, milyenné válhat Oroszország. Lehet vonzó, elbűvölő, de ugyanakkor kiszámíthatatlan, és nem feltétlenül tiszteli az általa aláírt megállapodásokat, a WTO-tagság megszerzésével kapcsolatos hozzáállásuk pedig finoman szólva sem nevezhető lelkesnek. Oroszország továbbra is a saját szabályai szerint akar élni, szabad kezet akar azon döntésekkel kapcsolatban, amelyekből saját magára nézve hasznot remél. Ha ezt nem értjük meg, nem fogunk tudni olyan békés megállapodásokat kötni velük, mint amilyeneket szeretnénk. Oroszország a közvetlen szomszédunk. Óriási potenciállal és gazdag kulturális örökséggel rendelkező büszke nép; büszke a Balti-tenger és a Bering-szoros között elterülő hazájára. Olyan párbeszédre van szükség Oroszországgal, amely magában foglalja az orosz emberek tiszteletét, ugyanakkor szemtől szemben is határozott, közös álláspontot képvisel az ország vezetőivel, Medvegyev és Putyin urakkal való találkozókon, nem pedig az attól való félelem irányítja, hogy az oroszok bármelyik pillanatban elzárhatják a gázt.
Az orosz emberek életszínvonala nagyban függ az Európai Unióból importált árucikkektől. Kell, hogy ez a tény erőt és önbizalmat adjon a vezetőink számára, amikor erős orosz partnerünkkel tárgyalunk, nem a térdeinken csúszunk, hanem valódi partnerként ülünk a tárgyalóasztalhoz a Kremlben. Végezetül, Signora comisaria, a Tanács soros elnöke azt hangsúlyozza, hogy az ütköző zónákból történt orosz csapatkivonás siker, és pozitív tettként értékelendő. Én ezt inkább az engedmény látszatát mutató visszalépésnek mondanám, mert Oroszország nem vonult ki Oszétia és Abházia területéről, és nem is szándékozik azt megtenni. Legyünk realisták, és próbáljuk meg előre kiszámítani a következő lépésüket.
Hannes Swoboda
(DE) Elnök úr, a Tanács tisztelt soros elnöke, biztos asszony, sok különbség van az Egyesült Államok és Oroszország között. Mindenekelőtt szeretnék egy olyan szabad elnökválasztást látni Oroszországban, mint amilyen ma várható az Egyesült Államokban.
A nagyhatalmak azonban több közös vonást is mutatnak, és remélem, Önök közül is sokan megnézik majd az ARTE csatornán műsorra kerülő, Henry Kissingerről szóló portréfilmet. A chilei intervencióval és a folyamatos latin-amerikai intervenciókkal kapcsolatban Kissinger és Alexander Haig tábornok a következőt mondta: ha valami zavarja az Egyesült Államokat, beavatkozik és lecseréli a helyi rezsimet. Szerintük ez teljesen jogos. Oroszországról is talán elmondhatunk hasonló dolgokat, bár ez részükről kevesebbszer történt meg, mint az Egyesült Államok esetében.
Mindkét nagyhatalom valahogy hadilábon áll a nemzetközi joggal. Különösen a latin-amerikai beavatkozások sértették a nemzetközi jogot. Az Irakban vívott háború szintén egyértelműen a nemzetközi jog ellenében történt, ugyanúgy, mint Oroszország abháziai és dél-oszétiai akciói. A koszovói probléma ügyében meg kell várnunk, hogyan határoz majd a Nemzetközi Bíróság, a nemzetközi joggal ellentétesnek ítéli-e meg az eseményeket.
Zaleski úrnak - azért említem meg, mert nagy tisztelője vagyok Önnek - mindkét esetben teljesen igaza volt, mikor azt mondta, hogy Oroszország csodálatos és nagy ország, de kiszámíthatatlan. Az Amerikai Egyesült Államokra és Oroszországra ez egyaránt jellemző, nekünk pedig ennek megfelelően kell cselekednünk.
Úgy gondolom azonban, hogy mindkét fél részéről hiba lenne megszakítani a tárgyalásokat. Az iraki háború nyilvánvalóan nemzetközi jogot sértő cselekményére reagálva - óriási mértékű volt a jogsérelem, emberek ezrei haltak meg - nem mondtuk, hogy "most pedig megszakítjuk az Egyesült Államokkal folytatott tárgyalásokat”. Természetesen folytattuk a megbeszéléseket.
Nem akarom összehasonlítani az Amerikai Egyesült Államok és Oroszország belső felépítését, csak a nemzetközi szinten tanúsított viselkedésükről beszélek. Sarkozy elnöknek teljesen igaza van - szeretnék is köszönetet mondani a pragmatikus, világos politikájáért -, valóban óriási szükség van a párbeszédre.
A második megjegyzésem a szomszédos országok megerősítésével kapcsolatos. Meg kell őket erősítenünk, főleg azért, mert nekünk is szomszédaink. Meg kell erősítenünk Ukrajnát, Grúziát, hogy ők is megbirkózhassanak nehéz természetű orosz szomszédjukkal. Biztosítanunk kell azonban, hogy racionális intézkedésekre kerüljön sor, Szakashvili lépése viszont nem ilyen volt. Juscsenko úr Timoscsenko asszony irányában mutatott magatartása sem nevezhető racionálisnak. Gondoskodnunk kell arról, hogy szomszédaink magatartása racionális legyen. Ha majd így tesznek, és bírják a mi támogatásunkat is, képesek lesznek ellenállni az ismét nagyhatalmi szerepben tetszelgő Oroszországnak.
Andrzej Wielowieyski
- (FR) Elnök úr, biztos asszony, miniszter úr! Nagyon hálás vagyok Swoboda úrnak, hogy nem akarja megszakítani az Amerikai Egyesült Államokkal folytatott párbeszédet, de térjünk vissza a megbeszélésünk tárgyához. Világos, hogy mindkét félnek, az Európai Uniónak és Oroszországnak is őszinte és hatékony együttműködésre van szüksége, különösen az energia területén.
Technológiai segítségünk nélkül Oroszország nem lenne képes kiaknázni az erőforrásait. Az is világos azonban, hogy közös és hatékony energiapolitikára van szükségünk, ahogyan a vitában ezt többen is hangsúlyozták. Jelenleg nem rendelkezünk ilyen politikával.
A kaukázusi béke megteremtésével kapcsolatban is egyértelmű, hogy közös politikára van szükség. A kölcsönös jó szándék és a megbízható, hiteles együttműködés egyértelművé tételéhez szükség van a Sarkozy elnök úr és Medvegyev úr között létrejött megállapodások végrehajtására - ideértve az elmúlt három hónap alatt megháromszorozódott létszámú orosz csapatok kivonását Abháziából és Oszétiából.
Ami a Kaukázusi Köztársaságban kialakult helyzetet illeti, Oroszország felelőssége egyértelmű. Az elmúlt 16 évben az orosz katonai jelenlét nem a konfliktusok csökkentését szolgálta, hanem épp ellenkezőleg, a jelenlét a konfliktusokból hasznot húzni próbáló hatalmas Oroszország birodalmi politikájának eszköze volt. Amint több képviselő társam is kijelentette, Abháziában és Oszétiában az orosz katonai jelenlét augusztus előtti szintre történő visszaállítása nyithat csak utat a hatékony tárgyalások előtt.
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Elnök úr, mikor Sarkozy elnök felszólalt ma a Tisztelt Házban, azt mondta, hogy Oroszország teljesítette a csapatkivonással kapcsolatos kötelezettségeit, és visszaállt az augusztus 7-e előtti állapot. Azt kérte, hogy a megszokott mederben folytassuk a tárgyalásokat Oroszországgal. Óriási hiba lenne így tenni, mert ez de facto alátámasztaná az Orosz Köztársaságban azt az érzetet, hogy büntetlenül tehették, amit tettek.
Szeretném emlékeztetni Önöket, hogy pillanatnyilag 8000 orosz katona állomásozik Abháziában és Dél-Oszétiában, olyan területeken is, ahol a konfliktus kezdete előtt jelen voltak. Brutális etnikai tisztogatásokra került sor a határ menti falvakban, abház katonák szállták meg a Grúzia által ellenőrzött Kodori-szorost. A több mint 200, az Európai Unió által kiküldött megfigyelőt még mindig nem engedték be az Oroszország által függetlennek elismert két ország területére. Nekem úgy tűnik, mintha ez a helyzet elég messze lenne a 2008. augusztus 7-i állapotoktól.
Szó sem lehet a megszokott mederbe való visszatérésről, amíg Oroszország folyamatosan fittyet hány a kötelezettségeire. Ha az Európai Unió mégis így döntene, akkor nevetség tárgyává válhat, és arról tesz bizonyságot, hogy előbb vagy utóbb jóváhagyja Oroszország minden egyes tettét, még akár a legveszélyesebbeket is.
Bastiaan Belder
(NL) Elnök úr, az EU-tagállamok Grúzia orosz felügyelet alatt történő egyoldalú területi felosztására nem a soraikat összezárva és egységesen reagáltak. Ismét nem tapasztalhattuk semmi jelét, hogy Európa határozottan, vagy legalább is egységesen válaszolt volna a Kreml hatalmi fondorlataira. Továbbra is az a legfontosabb kérdés: mit ért az Unió az Orosz Köztársasággal tervezett stratégiai partnerségen? Más szóval, Moszkva valóban nélkülözhetetlen partner-e Brüsszel számára, vagy ezzel a kérdéssel Európa legkényesebb politikai pontját érintem?
Mindent összevetve a lényeg az, hogy Oroszország mindmáig szabotálja az Irán és Észak-Korea nukleáris programjával szembeni hatékony nemzetközi fellépést. Mindeközben Moszkva az afgán fronton sem bizonyult túlzottan nélkülözhetetlen partnernek az iszlám terrorizmus ellen folytatott véres háborúban.
Az Európai Unió és Oroszország között jelenleg csak az energia területén, a rideg számok talaján képzelhető el stratégiai és nélkülözhetetlen partnerségi viszony: jelenleg 27 EU-tagállam függ az orosz gáz- és olaj-exporttól, körülbelül 70%-os mértékben. Az EU-nak saját érdekében mielőbb csökkentenie kellene a függőséget. Végtére Moszkva is elismerte, hogy 10-15 éven belül kimerülnek az energiatartalékai.
Tisztelt Tanács és Bizottság, hol van most az energia diverzifikálására irányuló stratégiájuk? A türkmenisztáni új gázfeltárás biztosan cselekvésre ösztönzi Önöket.
Josef Zieleniec
- (CS) Az Európai Unió a szeptember 1-jén tartott rendkívüli csúcson elkötelezte magát az Oroszországgal kötendő új stratégiai partnerségi megállapodással kapcsolatos tárgyalások folytatása mellett, amint az orosz egységek visszavonulnak a grúz területekről, és helyreállnak az augusztus 7-e előtti állapotok. Annak érdekében, hogy az Unió betarthassa a szavát és bizonyíthassa, hogy stabil partner, a tárgyalások megkezdésével szemben egyetlen feltételt támasztott, mégpedig azt, hogy az orosz csapatok tényleg visszavonuljanak az augusztus 7-e előtti pozícióikba. Oroszország még nem tett eleget ennek a feltételnek. A tárgyalások újrakezdése semmi esetre sem adhat alapot azon értelmezésnek, ami szerint az EU jóváhagyását adja Oroszország kaukázusi politikájához. Ahhoz a politikához, amelyik de facto kizárja a térség rendezésére irányuló jövőbeni tárgyalások létrejöttét. Határozott vonalat kell húznunk a tárgyalások újrakezdése és későbbi folytatása közé.
A partnerségi és együttműködési megállapodás kulcsfontosságú okmány az Oroszországgal kialakított kapcsolataink megszilárdításában. Az új partnerségi megállapodás fontossággal bír az Unió, és meggyőződésem szerint talán még inkább maga Oroszország számára. Egy új megállapodás, amely minőségi és mennyiségi szempontból is továbblépés a jelenlegi dokumentum szövegéhez képest, olyan előfeltétel, ami önmagában is tükrözi az Orosz Köztársasághoz fűződő kapcsolataink minőségét. Alapvetően fontos tehát, hogy a tárgyalások során világossá tegyük álláspontunkat és értékeinket. Úgy gondolom, hogy az Európai Uniónak az ígéretéhez híven folytatnia kell a tárgyalásokat egy olyan objektív és egybehangzó értékelés után, amely kijelenti, hogy Oroszország valóban visszavonta csapatait az augusztus 7-e előtti állapotoknak megfelelően. A tárgyalások folytatását azonban feltételekhez kell kötni, minimális elvárásként Oroszország egyértelmű kötelezettségvállalásához, hogy a jövőben eláll az erő alkalmazásától Grúzia vagy bármely más szomszédja esetében, a közös szomszédságunkkal kapcsolatos vitákat pedig az Európai Unióval egyetértésben fogja rendezni. Az Oroszországgal folytatandó tárgyalások lakmusz próbájának Oroszország arra vonatkozó nyitottságát kell tekinteni, hogy katonai erő egyoldalú alkalmazása helyett kész-e az EU-val együttműködve közösen keresni megoldást a Kaukázus, Ukrajna és Moldova problémáira.
Libor Rouček
- (CS) A világ többi részéhez hasonlóan Európa egy sor komoly globális problémával néz szembe. A nukleáris fegyverkezés terjedése, a nemzetközi terrorizmus, a globális felmelegedés, a megoldatlan közel-keleti konfliktusok, Afganisztán, a pénzügyi világválság, és még sorolhatnám. Az Európai Unió egyedül nem képes ezeket megoldani. Együtt kell működnünk a nemzetközi színtér többi szereplőjével, így Oroszországgal is. Oroszországnak szintén szüksége van együttműködésre és párbeszédre. Oroszország el szeretné adni ásványait és nyersanyagait, illetve nyugati technológiákat, szaktudást, fogyasztási cikkeket és sok mást kell beszereznie. Csak ilyen módon lehet esélye Oroszországnak arra, hogy modernizálja és fokozatosan megreformálja gazdaságát és társadalmát. Az Oroszországgal való együttműködés közös jövőt biztosít az Európai Unió és az Orosz Köztársaság számára egyaránt. Mindez viszont csakis párbeszéd útján, mégpedig olyan párbeszéd útján lehetséges, amely minden szintre kiterjed, beleértve az energia és a kölcsönös beruházások területét, nem feledkezve meg természetesen az emberi és polgári jogokról és a demokráciáról folytatott dialógusról sem.
Nézőpontom szerint helyes az Európai Unió azon döntése, miszerint a közelgő nizzai csúcstalálkozó előtt folyamatosan elemzi az EU-orosz kapcsolatokat. Az Unió világos jelét adta, hogy hajlandó felújítani az új partnerségi és együttműködési megállapodás ügyében Oroszországgal folytatott tárgyalásait. A feltétel viszont az, hogy Oroszországnak teljesítenie kell az augusztus 12-i és a szeptember 8-i megállapodásokban foglaltakat.
István Szent-Iványi
- (HU) Tisztelt Elnök Úr! Az Unió partneri kapcsolatra és együttműködésre törekszik Oroszországgal, de partnerségről csak akkor beszélhetünk, ha az a kölcsönösségen, a nemzetközi jogon és a megállapodások betartásán alapul. Oroszország Grúziai fellépése lerombolta a partneri kapcsolat legfontosabb lélektani alapját, a bizalmat. Ezt a bizalmat csak akkor lehet helyreállítani, ha a hatpontos megállapodást minden részletében és teljes körűen végrehajtják. Nem előrelépésre, nem jó irányba vett elmozdulásra van szükség, hanem valódi és teljes körű végrehajtásra. Oroszországnak el kell döntenie végre, hogy Európát partnernek, riválisnak vagy ellenfélnek tekinti. Moszkvának tudnia kell, akárhogyan is dönt - akár partnernek, akár ellenfélnek tekint minket -, Ukrajna, Grúzia és más szomszédos országok jövője, függetlensége soha nem lehet hatalmi alku tárgya. Európa soha nem egyezhet bele a kontinens újrafelosztásába, egy újabb Jaltai Megállapodásba. Mi valóban partnerséget akarunk, de kölcsönösségen és egymás megbecsülésén alapuló partnerséget. Köszönöm.
Laima Liucija Andrikien
- Elnök úr, az orosz-grúz háború és utóhatásai arra a politikai szükségszerűségre mutatnak rá, hogy az Európai Uniónak komolyan felül kell vizsgálnia Oroszországgal folytatott kapcsolatait, amint azt ma a biztos asszony is helyesen kihangsúlyozta. Fel kell függesztenünk továbbá a "normál ügymenet” szemléletét mindaddig, amíg Európa világos válaszokat nem kap Oroszországtól néhány igen fontos kérdésben.
Azt is el kell mondani, hogy Európának meg kell találnia a hangot Oroszországgal. Egy új, másmilyen, erősebb hangot. Oroszország visszatért a 19. századi, úgynevezett "befolyási övezetek” jellemezte politikához, egyszerűbben fogalmazva a reálpolitika doktrínájához. Bizonyítékot szolgáltatnak erre Oroszország azon megjegyzései, miszerint kiváltsága van érdekeit érvényesíteni a szomszédos országokban. A reálpolitikának ezt a formáját Oroszországban a hazai agresszív nacionalizmus és a szomszédok ellenségképének erősítése táplálja. Ebben a megvilágításban döntő fontosságú, hogy Európa megértse, keményebb hatalmi eszközökhöz kell folyamodnia.
Európa vegyes választ adott az orosz-grúz háborút és utóhatásait illetően. Páran úgy gondolhatják, hogy az EU és Oroszország közötti kapcsolatok visszatértek a "normál ügymenet” medrébe. Történik mindez annak ellenére, hogy Moszkva még mindig nem teljesítette a csapatkivonással kapcsolatos vállalásait, sőt, elismerte Dél-Oszétia és Abházia függetlenségét. A "normál ügymenet”-hez való visszatérés szinte megalkuvásnak tekinthető mindaddig, amíg Moszkva teljes mértékben nem teljesíti vállalásait. Európának valóban be kell vonnia Oroszországot a megbeszélésekbe, de csak az elvek mentén és következetes módon.
Az EU Oroszországra csak korlátozott mértékű hatást tud gyakorolni. Ettől függetlenül Oroszországot nyilvánvalóan foglalkoztatná a Nyugat egységes álláspontja. Oroszország nagyon is érzékeny nemzetközi megítélésére és presztízsére: a G7 és a G8 jó példa erre. A technológiai vonatkozású kutatási programok, a kereskedelmi egyezmények és a nukleáris üzemanyagok kérdése szintén érdekli Moszkvát.
Végezetül az EU-nak erősnek és következetesnek kell lennie annak érdekében, hogy előmozdíthassa az orosz partnerség fejlesztésével kapcsolatos elképzelését.
Ioan Mircea Paşcu
Elnök úr, Jouyet nagykövet úr, biztos asszony. Az EU és Oroszország közötti kapcsolatokat a grúziai események nélkül is újra kellett volna értékelni. Az energia, a biztonság és a közös szomszédság kérdéseiben közös irányítási koncepcióra van szükség, ilyen pedig még nem létezik. Az EU-ban még mindig a kétoldalú megközelítés élvez elsőbbséget a multilaterálissal szemben, ami nagyban rontja a hatékonyságot. Az Unión belüli különböző tapasztalatok alapján az is kiderül, hogy még mindig nem alakult ki egységes felfogás Oroszországgal kapcsolatban. Kelet és Nyugat egyetértése nélkül nem jöhet létre közös álláspont. Hadd legyek teljesen egyértelmű. Mi itt Keleten a legkevésbé sem szeretnénk konfrontációt, mert mi lennénk az elsők, akik kárt szenvedünk. Ugyanígy kevéssé hajlunk arra, hogy megengedjük, hogy az elfogadhatatlan orosz magatartást figyelmen kívül hagyjuk, mert megint csak mi lennénk a kárvallottak, ha ezek az események megismétlődnének.
Az általánosítás mind a két irányban rossz megközelítés. Egyrészről az oroszországi kapcsolatok nem függhetnek kizárólag a grúziai eseményektől. Másrészről nem lehet eltekinteni attól, ami Grúziában történt, csak azért, hogy a kétoldalú kapcsolatok ne szenvedjenek kárt. Nem arra van szükség, hogy megszakítsuk a kapcsolatainkat Oroszországgal. Voltunk mi már ennél sokkal rosszabb helyzetben is. Az erősségeinken alapuló őszinte párbeszédre van szükség - az erő az egyetlen dolog, amit Oroszország tisztel -, ami jelzi Oroszország felé, hogy mi elfogadható és mi nem, Oroszország pedig végre elmondhatja, mit is vár el tőlünk. Bízom benne, hogy ez mindkét fél számára elfogadható lesz.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Elnök úr, van az európai külpolitikában egy olyan hagyomány, amelyet nagyrészt Hans-Dietrich Genscher alakított ki. Ő tárgyalt a Szovjetunióval a hidegháború legkritikusabb időszakaiban, de mindig az orosz érdekek józan megfontolásának a talaján állt. Abban az időben a Szovjetunió elsődleges célja a status quo fenntartása volt, míg a mai Oroszország számára az elsődleges cél a status quo megbontása a saját hasznukra. Oroszország érdekeinek szemszögéből ez már teljesen más pozíció. Világos érdekük fűződik ahhoz, hogy legyenek megoldatlan válsághelyzetek, Abházia és Dél-Oszétia elismerésével is a Párizsi Chartát kritizálták. Ez az ő érdekük. Egy instabil Ukrajna szintén az ő érdekeiket szolgálja.
Egyik dolog sem jó. Számunkra most ez jelent kihívást. Sokkal kedvezőbb a mostani helyzet, mint a létezésünket is fenyegető Szovjetunió idejében, de még akkor is tárgyaltunk az oroszokkal. Ami minket illet, egy dolog teljesen világos: nem vagyunk vevők a hidegháborús szónoklatokra, de naivak sem akarunk lenni. Kritikus hangvételű párbeszédre van szükség Oroszországgal. Támogatjuk a hosszú távú stratégiai partnerséget, de nem egy olyan naiv feltételezés mentén, mintha már el is értük volna ezt a célt.
Szeretném hozzátenni, hogy örültem volna, ha még Brüsszelben le tudjuk folytatni ezt a vitát, és nem itt Strasbourgban.
Francisco José Millán Mon
(ES) Elnök úr, Oroszország fontos globális tényező és a Biztonsági Tanács állandó tagja. Elképesztő méterű nukleáris arzenállal, hatalmas területekkel, bőséges természeti erőforrásokkal, többek között gázzal és olajjal rendelkezik. Oroszország együttműködése alapvetően fontos olyan kihívások megoldásában, mint például a közel-keleti békefolyamat, az iráni nukleáris kérdés, a szervezett bűnözés, a terrorizmus elleni harc, az éghajlatváltozás vagy további nukleáris fegyverek elterjedése.
Ennélfogva úgy gondolom, hogy nem szabad elszigetelnünk Oroszországot, sokkal inkább arra kell törekednünk, hogy párbeszéd és együttműködés jöjjön létre. Még magasabb szintre is emelhetnénk a kapcsolatokat. Az Orosz Föderáció európai szomszédunk, aki hosszú évek totalitárius politikai rendszerét és központi gazdaságirányítást a háta mögött hagyva az elmúlt évtizedben a demokrácia, az emberi jogok és a magántulajdonon alapuló gazdaság útjára lépett.
Amennyiben Oroszország továbbra is ezen értékek mentén halad, az Európai Unióval fennálló kapcsolatainak mélyrehatóknak, közös alapvető értékeken alapuló valódi szomszédi és partneri viszonynak kell lennie. A grúz válság tényleg komoly ügy. Nekünk, EU-tagállamoknak, a békés rendezést kell alapvető elvnek tekinteni, az államok szuverenitásának és területi integritásának tiszteletben tartását, valamint a nemzetközi megállapodások jóhiszemű betartását.
Oroszország nyáron tanúsított magatartása nem volt összhangban ezekkel az alapelvekkel. Az augusztus 12-i és a szeptember 8-i megállapodásokat sem teljesítette egészen megnyugtató módon Oroszország, kihasználva a megállapodásokban fellelhető kétértelműséget.
A Genfi Konferencia szintén nem kezdődött túl jól. Ha az orosz hatóságok velünk, az EU-val valódi együttműködésen és bizalmon alapuló kapcsolatot akarnak kiépíteni, akkor változtatniuk kell az elmúlt hónapokban tanúsított magatartásukon. Hazájukban is biztosítaniuk kell az emberi jogok és a jogállamiság tiszteletben tartását, amint azt Medvegyev elnök kijelentette beiktatásakor.
Hölgyeim és uraim, véleményem szerint döntő fontosságú pillanathoz érkeztünk. Ébernek kell lennünk, és meg kell győznünk Oroszországot arról, hogy a valódi partnerség és az európai szomszédok közötti, kölcsönös bizalmon alapuló intenzív kapcsolat csak közös alapelvek és szabályok mentén jöhet létre.
Kristian Vigenin
(BG) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, az orosz kapcsolatok kérdése gyakran volt téma a Tisztelt Házban, ami önmagában mutatja, milyen fontos dologról van szó, nem csak az intézmények, hanem az Európai Unió polgárai számára is. Biztos asszony! Üdvözlöm az Ön álláspontját, mert a való világot kell szem előtt tartani, és teljes mértékben tisztában kell lennünk az Oroszországgal való esetleges nyílt konfrontáció negatív következményeivel. Próbáljunk tanulni minden konfliktushelyzetből, és fordítsuk ezeket előnyünkre a jövőt illetően. Nem becsüljük le a grúziai katonai akció súlyosságát. A megelőzés politikája teheti csak lehetővé, hogy ne történjenek hasonló események a szomszédos országokban.
Két hónappal ezelőtt megkérdeztem Solana urat, szerinte Oroszország vajon készségesebb és hajlandóbb lesz-e a kompromisszumra a grúz háború után, vagy még konfrontatívabb, harcosabb módon fog viselkedni. Természetesen nem kaptam választ, de ma már levonhatom a következtetést, hogy nem a negatív forgatókönyv valósul meg. Ez viszont nagyban rajtunk múlik. Úgy gondolom, hogy az előttünk álló kihívás az, hogyan is építsünk új, gyakorlatias kapcsolatokat Oroszországgal anélkül, hogy meg kellene alkudnunk az Unió alapjául szolgáló értékeinket illetően. Ezért fontos, hogy világos stratégiával rendelkezzünk annak biztosítása céljából, hogy minden, gazdasági, energiaügyi és külpolitikai vagy bármilyen más kérdéssel kapcsolatos együttműködés irányába tett lépést az emberi jogok és Oroszország demokratizálódásának előmozdítására irányuló lépés kövesse.
Végezetül szeretném felhívni a figyelmet, hogy fontos előtérbe helyeznünk azon ügyeket, amelyek mentén Oroszország bevonható a közös politikánk megvalósításába - nem sorolom fel most ezeket. Úgy gondolom, hogy a Bizottság és a Tanács eddigi felfogása változatlan marad és sikerre fog vezetni.
Köszönöm.
Toomas Savi
Elnök úr, az Európa Parlament az egyetlen olyan uniós intézmény, amelyiknek képviselőit közvetlenül az EU polgárai választják meg. Ezért Európa lelkiismeretének is szokták nevezni. Éveken keresztül az Oroszország által kiprovokált konfliktusok egész sora terhelte ezt a lelkiismeretet. Emlékezzünk a csecsen háborúra, Ukrajnára, a finn, észt és litván határokon hetekig veszteglő kamionokra, a megoldatlan konfliktusra a Dnyeszteren túli területen, az Észtország elleni cyber-támadásokra, a lengyel hús importjának betiltására. Mindezek után Oroszország most megtámadta Grúziát.
Aggaszt az EU bátortalan válaszlépése, hogy csak lábujjhegyen járja körül a témát, és nem beszél konkrét szankciókról. Ezzel csak tovább bátorítjuk Oroszországot, hogy még felelőtlenebbül viselkedjen. Meg vagyok róla győződve, hogy az Oroszországgal szembeni tiszta lelkiismeret Európa számára nem csupán egy megengedhetetlen luxus.
Ari Vatanen
Elnök úr, a jövő héten kezdődnek a moszkvai Forma 1-es versenypálya építési munkálatai. Egy új pálya építésekor ragaszkodni kell a mérnökök tervéhez. Nincs kétféle megoldás. Azt mondják rólunk, hogy itt a Tisztelt Házban a demokrácia építőmérnökének kell lennünk, és az EU-orosz kapcsolatok helyett szólhatnánk inkább a Kreml és az EU közötti kapcsolatokról, mert a Kreml vezetősége megváltozhat egyszer, és bízunk benne, hogy csak jobb lesz a helyzet.
Természetesen szeretnénk bevonni Oroszországot és a Kremlt. Ezt senki sem vitathatja, de a kérdés az, kinek a feltételei alapján? Az ő feltételeik alapján nem lehet. Egyetemes feltételek, egyetemes értékek alapján kell cselekednünk. Az EU legmélyebb alapjait kell megvédenünk. Ha valaki például cserkész, akkor jogkövető cserkésznek kell lennie. Ha elnézzük a Kreml vezetőinek jelenlegi - hogy is fejezzem ki - "gyakorlatát”, akkor mi magunk tagadjuk meg az EU létezésének értelmét. Eláruljuk az orosz embereket is, mert támogatnunk kell a demokratikus erőket az egész világon. Nincs kettős mérce. Reményt kell adnunk azoknak az embereknek, akik az élet alapvető jogaiért küzdenek. Ez a feladatunk.
Ha Oroszország demokratikus országgá válik, örömmel kell befogadnunk bármely nemzetközi szervezetbe. Távolra kell tekintenünk, ahogyan elődeink tették. Miért is ne lehetne Oroszország a tagja egy megreformált EU-nak vagy a NATO-nak? Sosem tudhatjuk. Monnet és Schuman urak igen előretekintőek voltak. Ez az út vezet előre. Nagyon komollyá válik a mostani vita, ezért bátorkodom emlékeztetni Önöket - a mi kapcsolatunkra tekintettel - egy orosz anekdotára: "A csirke azt mondja a disznónak: hozzunk létre egy közös vállalkozást. Készítsünk reggelit. Én hozom a tojást, te hozod a szalonnát”.
Katrin Saks
(ET) Világos, hogy kölcsönös bizalom nélkül nem beszélhetünk az orosz kapcsolatok helyreállításáról vagy javításáról, a békefolyamat teljes körű megvalósulása nélkül pedig éppen ez a kölcsönös bizalom hiányzik. Két szempontból vizsgálom a Moszkvához fűződő kapcsolatokat. Elsősorban a tagállamok szintjén, ahol magam is azt a nézetet osztom, miszerint a kapcsolatok megszakítása helyett ésszerűbb inkább tárgyalni ezekről a kérdésekről. Az Európai Unió szintjén viszont azt az üzenetet kell küldenünk, hogy az Unió azoknak a kisebb államoknak a vágyait és félelmeit is figyelembe veszi, akiknek más a történelmi háttere. Ugyanúgy nem lehet egyoldalúan csak azt üzennünk, hogy Oroszország megszegi az emberi jogokat, mint ahogyan azt sem, hogy csak a gyengébb, kelet-európai államok feje fölött átnyúló európai uniós érdekek érvényesüljenek.
Tetszett, amit a francia jobboldali elnök, Nicolas Sarkozy ma mondott: azt hangsúlyozta, hogy ellentámadás helyett inkább párbeszédre van szükség. Emlékeztetett arra, hogy többen úgy hitték, semmi értelme Moszkvába menni, mégis így lehetett megállítani az orosz katonai erőket. Természetesen nincs szükségünk újabb hidegháborúra, de meg kell védenünk a szuverenitással, a területi integritással, az értékalapú politizálással és a demokráciával kapcsolatos európai elveket.
Arra kérem az Európai Uniót, hogy folytassa Oroszországgal a fenntartható külpolitika gyakorlatát, és ne szakítsa meg a kapcsolatokat. A parlamenti képviselőknek az a kötelessége, hogy enyhítsék a feszültségeket. Szükség van diplomáciára és népszerű diplomáciára is, amelyre a hazámban, Észtországban éppen befejeződött rendkívül sikeres orosz színházi fesztivál szolgáltat jó példát. Arra is kérem Európa vezetőit, az EU elnökségét és az Európa Parlament frakcióinak vezetőit, hogy ne feledkezzenek meg szomszédjaik félelméről és arról a rettegésről, amit Oroszország az agresszív politikájával folyamatosan gerjeszt. Világosan látszik, hogy pillanatnyilag híján vagyunk a bizalomnak és a tiszteletnek az EU és Oroszország között. ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Jerzy Buzek
(PL) Köszönöm a lehetőséget, hogy megvitathatjuk a témát. Úgy gondolom, hogy itt az ülésteremben mindnyájunkat egy cél vezérel. Együtt szeretnénk működni Oroszországgal. Stabil és kiszámítható politikai helyzetet is szeretnénk Európában. Oroszországnak bizonyosan szüksége van ránk - az Európai Unióra - mert el akarja adni nekünk az olaját és földgázát, de legfőképpen a saját belső és külső problémái miatt. Oroszországnak szüksége van arra a biztonságra, felelős viselkedésre, és erőre, amivel mi rendelkezünk. Miért is vitatkozunk egymással itt az ülésteremben? A különbségek csupán abban rejlenek, ahogyan a kapcsolatok fejlesztésének módjait elképzeljük, ami nem csak az Európai Unió gazdasági céljainak megvalósulását eredményezheti, hanem alapelveinkkel, értékrendünkkel is összeegyeztethető.
Hadd hozzak egy példát a saját tapasztalataimból. 2001-ben a lengyel-orosz kapcsolatok igen jól alakultak, a lengyel külügyminisztert nagy tisztelettel fogadták Moszkvában. Az orosz miniszterelnök eljött Varsóba, és fontos kétoldalú kérdésekről tárgyalt, különös tekintettel az energia kérdéséről. Még meg is hosszabbította a látogatását egy nappal, ami szokatlannak mondható. Mindez annak ellenére, hogy két évvel korábban, 1999-ben Lengyelország kiutasított vagy egy tucat olyan orosz diplomatát, akik sok mindennel foglalkoztak ugyan, de a tevékenységüknek kevés köze volt a diplomáciához. Rövid válsághelyzet következett ezután, amíg az orosz fél végül belátta, hogy érdemes velünk párbeszédet folytatni és közösen cselekedni, ez pedig azért alakulhatott így, mert mikor igazunk van, akkor az erőt ad, hogy kitartsunk mellette.
Az oroszok nagy hagyományokkal rendelkező büszke nép. Sokkal inkább az erőt és a határozottságot értékelik másokban is, mintsem az olyan bonyolult okfejtést, amely szerint "a fekete az nem is igazán fekete”. Amikor nyilvánvalóan igazunk van, akkor egyedül egy kemény, határozott álláspont jelenthet megoldást.
Maria-Eleni Koppa
(EL) Elnök úr, az Európai Unió ma az orosz kapcsolatai helyreállításának feladatával néz szembe. A kapcsolatoknak az emberi jogok és a nemzetközi jog tiszteletben tartásán kell alapulniuk. A nemzetközi fejlemények tükrében az Európai Uniónak Oroszországgal egy új stratégiai partnerséget kell kialakítania. Végső célunk a múltban kialakult határvonalak nélküli, egyesült Európa elérése.
Az európai szomszédsági politika keretein belül szorosan együtt kell működnünk annak érdekében, hogy stabilitás alakulhasson ki a térségben, figyelembe véve a tényt, hogy Oroszország nélkül nem lehetne komoly esélyünk rendezni a kaukázusi országok régóta megoldatlan konfliktusait. Az az érdekünk, hogy közös problémáinkra közösen találjunk megoldást, és amint lehet, folytassuk a partnerségi megállapodásról szóló tárgyalásokat, és kölcsönös megértésen és tiszteleten alapuló párbeszédet kezdjünk. Csak így lehet esélyünk arra, hogy közös érdekeinket szolgáló megoldást találjunk akár legsúlyosabb problémákra is. Mindez az Európa egészét érintő biztonsági belpolitika miatt is szükséges.
A kaukázusi országokkal és az Egyesült Államokkal is meg kell értetni, hogy a szélesebb euro-atlanti kapcsolatoknak összhangban kell lenniük a Moszkvával folytatott kapcsolatok normalizálásával. Ha valóban a kollektív biztonság a cél, akkor szükség van minden fél együttműködésére és részvételére. Máskülönben újra bekerülünk a hidegháborús gondolkodás zsákutcájába.
Gunnar Hökmark
(SV) Elnök úr, Európa térképe háborúk és fegyveres harcok során változott meg. Oroszország ezzel az akciójával bebizonyította, hogy kész fegyveres erőt is használni politikai céljai elérésére. Nem söpörhetjük a szőnyeg alá ezt a tényt a mai vitában. Természetesen meg kell változtatnunk az Oroszországról kialakult képünket, de ez befolyással van azokra a különböző feltételekre, amiket egy bárminemű jövőbeni együttműködéssel szemben támasztanunk kell. Óva inteném azokat, akik a helyzetet más országokhoz vagy esetekhez hasonlítják. Swoboda úr, kérem, ne hasonlítsa a helyzetet Irakhoz. Irakban a legrosszabb fajta brutális diktatúra volt, amely a nemzetközi közösséggel is összeütközésbe került. Lehet eltérő véleményünk az eseményekről, de ne hasonlítsunk össze egy európai demokráciát és szuverén államot Irakkal.
Nincs mentség a grúziai tettekre. Ne próbáljuk mentegetni azt, amire nincs mentség. Oroszországnak, de egyetlen más országnak sem lehetnek jogos biztonsági igényei egyetlen európai országgal szemben sem. Ezt minden európai együttműködés kiindulópontjának kell tekinteni. Máskülönben aláásható lesz az együttműködés alapja, ez pedig további erőszaknak enged teret.
Számos olyan terület létezik, ahol fontos az együttműködés, és szükséges Oroszország bevonása. Ide tartozik az energiaágazat, Irán és az éghajlatváltozás kérdése. Véleményem szerint Európának és az Európai Uniónak nyitottnak kell lennie az együttműködésre, de egyértelműen azon feltételek mentén, amelyeken az együttműködésnek alapulnia kell. Üdvözölnünk kell az együttműködést, de egyúttal világosan meg is kell határoznunk a szükséges feltételeket. Ezáltal segíthetjük is Oroszországot a demokrácia elfogadásában és az alapvető szabályok tiszteletben tartásában. Ennek kell képeznie az Oroszországgal kapcsolatos európai politika alapját.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Elnök úr, miniszter úr, biztos asszony, megértem az okát, hogy miért foglal sok képviselő állást Oroszországgal szemben. Szenvedtek a múltban. Nálunk, Görögországban polgárháború is volt, ami négy teljes évig tartott, és sok halálos áldozattal járt.
Nem nézhetünk állandóan visszafelé. Fel kell ismernünk azt is, miben van Oroszországnak igaza. Elfeledkeztünk már Putyin figyelmeztetéséről, hogy Koszovó elismerése később mennyire visszaüthet? Elfeledkeztünk már arról, hogy Bush elnök megszegte az Amerikai Egyesült Államok által Oroszországnak tett ígéretet, hogy a NATO nem terjeszkedik tovább kelet felé?
Egyetlen politikát folytathatunk csak, mégpedig azt, amit Sarkozy elnök úr fejtett ki ma, mikor elmondta, hogy felelőtlenség lenne hagyni, hogy válság jöjjön létre az Európai Unió és Oroszország közti kapcsolatban.
Adrian Severin
Elnök úr, Oroszország már nem a Szovjetunió, a szabad és demokratikus Európa egykori ellensége. Oroszország még nem az Európai Unió stratégiai szövetségese. Fel kell oldanunk ezt a látszólagos ellentmondást. Oroszország túl nagy ahhoz, hogy el lehessen szigetelni, és túl fontos ahhoz, hogy figyelmen kívül lehessen hagyni. Az Európai Uniónak ezekből a tényekből kell kiindulnia.
A Dél-Kaukázus és a Nyugat-Balkán geopolitikai válságai igazolják, hogy Oroszország és az euro-atlanti demokráciák egymástól függetlenül is, könnyedén képesek egyoldalú intézkedéseket hozni anélkül, hogy figyelembe vennék egymás szempontjait.
A nemrég bekövetkezett globális pénzügyi és gazdasági válság bebizonyította, hogy Oroszország és az Európai Unió kölcsönösen függenek egymástól, és szükségük van egymásra. Egy szélesebb európai - most egészen Vancouvertől Sanghajig húzódó - térségben egy új biztonsági és együttműködési konferenciát kell összehívnunk, hogy újra meghatározzuk a nemzetközi kapcsolatok alapelveit és szabályait, valamint a nemzetközi szervezetekre vonatkozó nemzetközi jogot...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Bogusław Rogalski
(PL) Oroszország lépésről lépésre visszaszerzi az irányítást a szomszédjai fölött, és sikeresen eléri külpolitikai célkitűzéseit. A világ számára ez már visszafordíthatatlan tény, míg az európai politikusokból csak úgy árad a képmutatás és a gyengeség. A francia elnök szinte ömlengve dicsérte Oroszországot, de Oroszország nem vonta ki katonáit Grúzia lázadó területeiről, és elismerte függetlenségüket. A német kancellár a maga részéről Tbilisziben garanciát vállalt, hogy Grúzia hamarosan NATO taggá fog válni. Pár héttel később viszont biztosította Medvegyev elnököt, hogy nincs semmi ok siettetni a dolgokat.
Igen, Oroszország tényleg tudja, hogyan is jutalmazza ezt a fajta lojalitást. Az E.ON nevű német vállalat hozzáférhet a szibériai tartalékokhoz és bejuthat az energiapiacra, a két állam közösen épít gázvezetéket, ez lesz a Balti-tenger alatt átvezető köldökzsinór. A francia elnök a maga részéről sokmilliárdos szerződéseket írt alá Moszkvában az orosz vasúti rendszer modernizálásával kapcsolatban. A legszégyenletesebb példája az Oroszországgal kapcsolatos európai magatartásnak az volt, mikor Sarkozy elnök azt állította, hogy Oroszországnak joga van megvédeni saját polgárait.
El kell azt hinnünk, hogy a Tanács elnöke nem tudta, hogy Oroszország a múltban már többször eljátszotta ezt a trükköt? Ez egy újabb Jalta .....
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Elnök
Hölgyeim és uraim, azt kell, hogy mondjam, ha az előző felszólaló beszédtempóját követjük, nincs semmi értelme a tolmácsolásnak, mert a tolmácsok nem bírják követni a felszólalásokat. A "catch-the-eye” eljárás nem arra szolgál, hogy számítóan kihasználják azok, akik nem kaptak szót. Az Elnökség elé terjesztjük az eljárást, mert egyre több képviselő folyamodik ehhez. Ha 14 vagy 15 képviselő akar felszólalni, akkor egyszerűen nem tudunk szót adni mindenkinek. Kérem, legyenek tekintettel arra, ha túl gyorsan beszélnek, akkor csak Önök és honfitársaik fogják érteni a felszólalást, mert egy tolmács sem lesz képes tartani a tempót.
Christopher Beazley
Elnök úr, három kérdést szeretnék feltenni a biztos asszonynak, aki a megbeszélések folytatása mellett érvelt kollégáját, Hökmark urat követve. Mik azok az európai uniós érdekek, amelyek mellett felszólal majd? Az a célja, hogy a 8000 orosz katonát - akik még mindig grúz földön tartózkodnak - kivonják, különösen Kodori-szoros területéről, amelyet a grúz katonák után abháziai alakulatok szálltak meg illegálisan?
Másodszor, Oroszország vajon megfontolja-e, hogy hozzájáruljon az orosz csapatok által tönkretett grúz infrastruktúra és a grúz lakosság kárenyhítését célzó újjáépítési alaphoz?
Végül, van-e tudomása arról, hogy Saakashvilit azzal vádolják, hogy türelmetlenül cselekedett, mikor ott volt 400 orosz tank ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Miloš Koterec
- (SK) Téves a kiindulási pont, ha Oroszországra ellenségként tekintünk. Ahogyan az sokszor elhangzott már, Oroszországgal sok közös stratégiai érdekünk van. A globalizáció ténykérdés, nekünk pedig tudnunk kell, milyen veszélyeket tartogat a folyamat a jövőre nézve, ami a békét, a fejlődést és saját létünket befolyásolhatja.
Egyetértek. Ítéljük el az aránytalan grúziai beavatkozást, és minden más hasonló tettet is. De mégis, mire számítottunk? Kritizálunk, reagálunk, de működjünk is együtt Oroszországgal úgy, mint egyenlő és lehetséges stratégiai partnerünkkel, és megoldási javaslatokkal is járuljunk hozzá a novemberi csúcshoz. Legalább saját érdekeinket tartsuk szem előtt.
Reinhard Rack
(DE) Elnök úr, a Tanács tisztelt soros elnöke, biztos asszony! Az előző vita elég világosan megmutatta, hogy nagyon is sok közös érintkezési pontunk van Oroszországgal, és ezek többsége úgy látszik konfliktust is okoz: a kaukázusi és a grúziai helyzet és az energia kérdése sokszor szóba került, végül a pénzügyi válsággal kapcsolatos közös érdekeinkről is szó esett, ez később még egyszer előkerült, nagyon is jogosan.
A Bizottság és a Tanács felé az lenne a kérésem - ezt röviden már Sarkozy elnök is érintette -, hogy Európa ne csak pusztán a helyzetekre próbáljon reagálni, hanem aktívan és ösztönző módon vegye át a kezdeményezést és kezdjen párbeszédet egy sor olyan kérdésben, amely számunkra fontos. Konstruktív párbeszédre van szükség Oroszországgal, de ne állandóan csak az egyik fél tettei határozzák meg a folyamatot.
Tunne Kelam
Elnök úr, azt gondolom, hogy a legfőbb probléma nem Oroszország, hanem az EU megosztottsága - megosztottság az értékek területén, és az a létező kísértés, hogy minden úgy folytatódjon, ahogy eddig mentek a dolgok. A megoldás az, ha meggyőző módon demonstráljuk, hogy az EU komolyan veszi, hogy a gyakorlatban is alkalmazza egyetemes értékeit - nem az EU vagy Oroszország értékeiről van szó - és biztosítsa, hogy a grúziaihoz hasonló megszállás soha többé ne történhessen meg Európában.
Hogyan tudjuk ezt elérni? Nem lábujjhegyen járva, ahogyan ezt Savi úr említette, hanem világos állásfoglalással arra vonatkozóan, hogyan akadályozhatjuk meg az ilyen események előfordulását a jövőben.
A kérdésem érinti az adományozói konferenciát is. Kérjük-e Oroszországtól, hogy fedezze a károk költségeinek egy részét...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Czesław Adam Siekierski
(PL) Óriási kihívást jelent az Európai Unió számára, hogy jó kapcsolatokat építsen ki az Orosz Föderációval. Az Orosz Föderáció az egyik legerősebb politikai, gazdasági és katonai partnerünk.
A közelmúlt grúziai eseményei nagyban aláásták keleti szomszédunkba vetett bizalmunkat. Az orosz külpolitika felfedte a Kreml törekvését, hogy egy nagy és globális birodalmat akarnak kiépíteni, és hogy nem tisztelik kellő mértékben a nemzetközi megállapodásokat. Moszkva világosan megmutatta, hogy meddig is tart befolyási övezete. Az Európai Unió nagyon nehéz helyzetbe került ezáltal, olyan helyzetbe, ahol bár egységes álláspontot képviselt, de nagyon bátortalanul.
A grúz eseményeket követően el kell gondolkodnunk Oroszországgal kapcsolatban, hogyan is tarthatunk fenn következetes politikát. A biztonság kérdése olyan terület, amely azonnali figyelmet követel a részünkről.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Charles Tannock
Elnök úr, szeretném külön méltányolni Sarkozy úr tevékenységét, mivel a francia elnökség ideje alatt 90%-ban megvalósultak a hatpontos tervben előírt, Grúziából történő csapatkivonások. Azt gondolom, a Putyin és Medvegyev urak fémjelezte orosz vezetés későn ismerte fel, hogy eltúlzott mértékű grúziai agressziójuk hiba volt, és hogy továbbra is szükségük van a Nyugattal ápolt jó kapcsolatra, ellenkező esetben a gazdasági összeomlás vár rájuk. Csak Venezuela, Nicaragua és a terrorista Hamasz ismerte el Dél-Oszétiát és Abháziát, ami önmagában szégyen saját kormányaikra nézve. Legközelebbi szövetségeseik, Fehéroroszország és Üzbegisztán is ellenálltak a nyomásnak, hogy felsorakozzanak az önrendelkezésről Oroszország által újonnan kialakított felfogás mögé. Ez az önrendelkezés persze sosem volt érvényes a csecsenekre.
Oroszországnak fel kell ismernie, hogy a 19. századi befolyási övezetek nem alkalmazhatók a mai modern korban, és hogy a jövőben le kell vennie a kezét Ukrajnáról, különösen a krími országokról, de Moldáviáról, illetve a dél-kaukázusi köztársaságokról is. Moszkvának tiszteletben kell tartania ezen országok területi integritását...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Jean-Pierre Jouyet
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, azt kell mondanom, hogy az Unió jellegénél fogva sok eltérő nézőpontot hallhatunk a Tisztelt Házban. A mostani vita - ezt megelégedéssel jegyzem meg - magas színvonalú volt, talán Batten úr megjegyzéseit kivéve, amelyeket a magam részéről megdöbbentőnek tartok. Ettől a beszédtől eltekintve az összes felszólalást tökéletesen helyénvalónak gondolom. Szeretném megköszönni Neyts asszonynak és Couteaux úrnak, hogy olyan könyveket ajánlottak, amelyek elolvasása gazdagíthatja majd a Napóleon és Oroszország közötti kapcsolatokról kialakult nézőpontunkat, és lehetővé teszik Benita számára és az én számomra, hogy jobban megismerhessük az osztrák-orosz kapcsolatokat is.
Ami a konfliktus forrását és kialakulását konkrétan illeti, három megjegyzést tennék az EU-elnökséggel kapcsolatosan. Először is nyilvánvalóan hiba volt katonai erőt alkalmazni. Másodszor, Oroszország válasza túlzott volt, de ahogyan ma reggel is hangsúlyoztuk, a válaszreakciót mindig megelőzi egy akció, ezt még akkor is figyelembe kell venni, ha a válaszreakció túlzott. Harmadszor, az Európai Unió egy független nemzetközi vizsgálatot szeretne a konfliktus forrását és kialakulását illetően.
Ami az orosz csapatok kivonásának mértékét és a Kaukázus stabilitását illeti, szeretném elmondani, hogy nem tehetünk úgy, mintha semmi sem történt volna. Azt mondták rólunk: "Az Elnökség úgy viselkedik, mintha a kapcsolatok körül minden rendben lenne”. Ez nem igaz. Történtek már bizonyos dolgok augusztus óta. Két hónappal ezelőtt fegyveres konfliktussal néztünk szembe, és október 10-én már szemtanúi is lehettünk az orosz csapatok szomszédos övezetekből történő kivonulásának. Ahogyan már említettem, ez egy újabb rendkívül fontos lépés.
Ez nem azt jelenti, hogy Oroszország teljesítette volna a kötelezettségeit - ezt mindnyájan tudjuk. Azoknak a felszólalóknak mondom ezt, akik az Akhalgori térségében tapasztalható problémákat hangsúlyozták, de ezen a ponton a legfontosabb az, hogy nekilássunk a politikai rendezési folyamatnak. Ez a jelenlegi genfi tárgyalások célja. Az Európai Unió üzenete az, hogy nem akarunk befolyási övezeteket ezen a kontinensen. Az Európai Unió és Oroszország szomszédjai egymásnak, ezért nem ellenségeskednünk, hanem együttműködnünk kellene.
Ami a partnerségi tárgyalások újrakezdését illeti, azt szeretném elmondani, hogy a jövőbeni megállapodásról szóló tárgyalásokat elhalasztottuk, nem pedig felfüggesztettük a ma reggeli vitában is elhangzott jogos indokok miatt, és az Európai Tanács által október 15-én közöltek szerint a tárgyalások folytatása magába fogja foglalni azt az értékelést, amelynek az elvégzésére a Bizottság és a Tanács megbízást kapott. Mindez teljesen logikus, ahogyan azt Neyts asszony hangsúlyozta. Felhívnám a figyelmet arra, hogy különbséget kell tennünk a tárgyalások újrakezdése, valamint az EU és Oroszország közötti november 14-i csúcstalálkozó megtartása között. A csúcstalálkozó létre fog jönni, mert ahogyan ez a vita is mutatja, a megbeszélések fontosabbak, mint valaha. A csúcsnak önmagában nem az a célja, hogy ott magáról a partnerségi megállapodásról külön tárgyaljunk.
Visszatérnék arra, amit számos felszólaló megemlített a kölcsönös függőségről. Igaz, hogy szélesebb értelemben létezik ilyen kölcsönös függőség. Minden területen létezik ilyen: az energia területén nyilvánvalóan, még azt is mondanám, hogy bizonyos EU-tagállamok tekintetében, és ezt a függőséget az energiaellátási források diverzifikációja révén kell megoldanunk. A nemzetközi biztonság kérdésében is függünk egymástól, éppen ezért nem hagyhatja az Európai Unió válasz nélkül Medvegyev orosz elnöknek egy új európai biztonsági keret létrehozására vonatkozó javaslatait, még akkor sem, ha éppenséggel az Európai Unió más álláspontot képvisel, mint Oroszország.
Ebből a szempontból több felszólalóhoz hasonlóan kiemelném, hogy tartjuk magunkat a Helsinki Záróokmányhoz és a Párizsi Chartához, amely nemzetközi okmányokat Oroszország is aláírta, ahogyan ezt Oniszkiewicz úr is helyesen hangsúlyozta. Ezzel összefüggésben - amint azt többen is jelezték Önök közül - józanul kell elemeznünk az Oroszországhoz fűződő kapcsolatainkat. Nem térhetünk vissza a hidegháborúhoz, de nem alkudhatunk meg értékeink és elveink rovására. Céljaink elérésében éppen ezért az Oroszországgal folytatott párbeszéd fontosabb, mint valaha.
Szeretném megköszönni mindazoknak az elismerő szavait, akik az Európai Unió soros francia elnökségét méltatták, különösen Wielowieyski és Tannock úrnak szeretnék köszönetet mondani. A francia elnökség azért is működhetett hatékonyan - és ezzel szeretném befejezni mondandómat -, mert az összes tagállam, az Európai Bizottság és a Tisztelt Ház támogatására is számíthatott. Az Európa Unión belüli megosztottság vitán felül Oroszország azon szándékát szolgálná, hogy az EU meggyengüljön.
Tekintettel a frissen csatlakozott és a régebbi tagállamok közötti nagyon éles vitára, most még inkább nyomatékosítani kell, hogy - amint azt a mai vita is bizonyította - egységes fellépésre van szükség a grúz válság kezelésében, csakúgy, mint az Oroszországgal folytatott párbeszédben: egységre az Európai Unión belül az erőszak alkalmazásának elutasítását és a területi integritás megsértését illetően; egységes uniós fellépésre van szükség a helyszínre kiküldött civil megfigyelők ügyében; és végül, az Európai Uniónak egységesen kell meghatároznia az érdekeit, különös tekintettel az energia és a nemzetközi biztonság még átfogóbb kérdésében. Csak egy ilyen egység alapján és a megfelelő időben kezdődhetnek meg újra a tárgyalások Oroszországgal egy jövőbeni megállapodásról.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, nagyon érdekes vitát hallhattunk, de a vitából kiderült, hogy a nézőpontok elég különbözőek. Más és más szempontok kerültek előtérbe, és láthattuk, hogyan érvényesülnek ezek az eltérő nézetek a Tanácsban. Teljes mértékben egyetértek a Tanács elnökével és egyben barátunkkal abban, hogy az a legfontosabb, hogy egységes és határozott álláspontot képviseljünk. Ezt kell tennünk a soron következő, Oroszországgal tartandó európai csúcstalálkozón is.
Mik az érdekeink? Azt gondolom, ezt világosan elmondtam az első felszólalásom során. Mivel olyan nagy mértékű az egymástól való kölcsönös függőségünk, minden fontos érdek a gazdaság és az energia terén összpontosul, de vannak átfogóbb, egész világot érintő érdekek is. Ezeket is érintettük: az éghajlatváltozás, az energiabiztonság, az, hogyan érhetünk el majd megállapodást Koppenhágában, és mihez kezdünk Iránnal a Közel-Keleten. Világosak az érdekeink az összes kérdésben, ezt fontosnak tartom hangsúlyozni és megismételni.
Nagyon fontos megbeszélések állnak előttünk az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsának következő, november 10-i ülésén, és remélem, hogy megtaláljuk a megfelelő módot az EU és Oroszország közötti új megállapodáshoz vezető tárgyalásokkal kapcsolatban, mert azokat csak elhalasztottuk. Úgy gondolom, az elnökünk nagyon egyértelműen fogalmazott. Azért mondom ezt, mert hiszem, hogy a leginkább előremutató megoldást vázolta, és persze határozottnak is kell lennünk. Olyannak kell elfogadnunk Oroszországot, amilyen, nem pedig olyannak, amilyennek látni szeretnénk. Ez is egyértelmű. Ez azt jelenti, hogy párbeszédet kell folytatni a mai vitában ismertetettek szerint és beszélnünk kell a nézetkülönbségekről. Ugyanezt tettük a korábbi csúcstalálkozókon is, amelyeken magam is részt vettem.
Ami a 8000 katonát érintő kérdéseket illeti, az Európai Tanács már világos választ adott, és megelégedéssel nyugtázta, hogy Oroszország kivonult a Dél-Oszétiával és Abháziával szomszédos területekről, ami alapvetően fontos további lépés az augusztus 12-i és szeptember 8-i megállapodás végrehajtása terén, valamint az ezen megállapodásokon alapuló genfi nemzetközi tárgyalások megkezdése tekintetében is. Úgy gondolom, Genfben folytatni kell a megbeszéléseket a politikai megoldásról. Nehéz időszakban kezdődött ugyan a folyamat, de már elindult, és most előrenézünk. Először is erről szerettem volna beszélni.
A másik dolog az, hogy Oroszország nem lesz jelen az adományozói konferencián, hogy világos választ adjon, de úgy gondolom, eljön majd az az idő, amikor az okozott károk kérdése is előtérbe kerül, és akkor sor fog kerülni egy nemzetközi vizsgálatra. A Tanács foglalkozott már ezzel a kérdéssel, és támogatja egy ilyen nemzetközi megbeszélés létrejöttét.
Hadd szóljak még pár szót az emberi jogokról. Ahogyan már említettem, számos, aggodalomra okot adó fejlemény tapasztalható Oroszországban, például újságírókat gyilkolnak meg, korlátozzák a nem kormányzati szervezetek tevékenységét, és megemlíthetjük még az általános észak-kaukázusi helyzetet, különös tekintettel Ingusföldre. Teljes körű nyomozást kértünk Anna Politkovskaja meggyilkolása és Magomed Jevlojev letartóztatását követő halála ügyében. Ahogy már említettem, az emberi jogok kérdéskörében ma kerül sor az utolsó konzultációkra, és bizonyosan lesz ott lehetőség ezen aggályok kifejezésére.
Világossá tettük Oroszország számára azt is, hogy teljes mértékben együtt kell működnie az Európa Tanáccsal, és ratifikálnia kell az Emberi Jogok Bíróságáról szóló 14. jegyzőkönyvet és a halálbüntetésről szóló 6. jegyzőkönyvet is.
A WTO-hoz való csatlakozást az Európai Unió továbbra is határozottan támogatja, mert azt gondoljuk, hogy ez egyenlő feltételeket fog biztosítani, ami a Gazdasági Közösségünk számára alapvetően szükséges, és meggyőződésünk, hogy érdekeinkben áll, hogy egy olyan fontos kereskedelmi partner, mint Oroszország egy szabályozott rendszerbe kerülhessen. Ez kétoldalú kapcsolataink további alakulása szempontjából is fontos. Legfontosabb dolgunk tehát, hogy támogassuk ezt az ügyet. Folytatnunk kell ebben a témában a nyílt megbeszéléseket az orosz partnerrel, de az is világos, hogy aktuális megoldásokat kell találnunk velük közösen és az ő számukra.
Az energiabiztonság és a zöld energia kérdése is szóba került. Hadd mondjak csak annyit, hogy az energia, a környezetvédelem és ezáltal az energiahatékonyság és a zöld energia témájában is folytatunk kell a párbeszédet. Számos kérdést megoldottunk korábbi G8 találkozókon és EU-csúcstalálkozókon, és az említett témák Koppenhága előtt is a legfontosabbak közé tartoznak, ahol szintén szükséges Oroszország együttműködése. A Bizottság támogatta a Kiotói Jegyzőkönyv alapján együttes végrehajtással megvalósítandó projekteket, és kész még többet tenni, mert azt gondoljuk, hogy nagyon fontos kérdésről van szó.
Ami az európai biztonsági struktúrát illeti, szeretném világossá tenni, hogy Medvegyev elnök júniusban már megemlítette ezt az EU-Oroszország csúcstalálkozón Hanti-Manszijszkban - nem a grúz válság után, hanem még előtte. Én is jelen voltam, és jól ismerem a témát, csak fontosnak tartottam tisztázni a kérdést. Ez egy régi orosz elképzelés, amely újból előtérbe került, és érdekesnek tartom, hogy Sarkozy elnök úr tervbe vette, hogy talán beszél erről egy EBESZ-csúcson 2009-ben. Még nem tartunk ott, de hadd mondjak annyit, hogy rendkívül fontos dolog a biztonsági partnerség kérdéséről tárgyalnunk, de mindig szem előtt kell tartanunk a meglévő biztonsági viszonyrendszert. Itt is világos határvonalat kell húzni.
Záró gondolatként hadd mondjam el, hogy nagyon fontosnak tartom, hogy előrelépést érjünk el a már régóta megoldatlan konfliktusokban - ez egészen világos -, a magam részéről azt javaslom, hogy a keleti partnerségről minél hamarabb, november végén/december elején adjunk ki közleményt. Voltak már megbeszélések ebben a témában a Tanácsban, és egy nagyon határozott, a biztonságot illető elem is szerepelni fog benne, de további intézményi mechanizmusokat sem szabad kizárni, például a minszki csoportot.
Végül a kazettás bombák kérdésével szeretnék foglalkozni, ami szintén szóba került már. Hadd mondjam el, nagyon sajnálatos, hogy kazettás bombákat használt mindkét fél, komoly akadályokat gördítve ezáltal a hazájukban lakhelyüket elhagyni kényszerült emberek hazatérése elé. Az illetékes nemzetközi szervezetek bevonásával meg akarjuk tisztítani az érintett övezeteket, de az is a célunk, hogy a jövőben teljesen megszűnjön a kazettás bombák alkalmazása.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Alexandra Dobolyi  
írásban. - A közelmúlt eseményei kérdéseket vetettek fel rövid és hosszú távú kapcsolataink jellegét illetően is. Tovább kell lépnünk, és előre kell néznünk. Az EU és Oroszország közötti új stratégiai partnerségi megállapodásról szóló tárgyalásoknak folytatódniuk kell. Mindkét félnek az az érdeke, hogy a tárgyalások eredményesen záruljanak. Az EU-nak maximálisan az az érdeke, hogy valódi "stratégiai partnerségre” törekedjen Moszkvával. Következetesnek és realistának kell lennünk, és eredményközpontú politikát kell folytatnunk. Az EU-nak meg kell találnia a közös hangot Oroszországgal olyan témákban, mint például az aktuális globális gazdasági kérdések, az energia, a kölcsönös gazdasági függőség, a leszerelés, a terrorizmus és az éghajlatváltozás, mert e kérdések rendezése alapvető közös érdekünk. Nem engedhetjük meg Oroszország kiszorítását, konstruktív módon kell együttműködünk. Jobban szükség van most a párbeszédre és a hosszú távú együttműködésre, mint bármikor. Oroszország elszigetelése nem megoldás. Sok közös érdekünk van, és ezek mentén kell erősítenünk a kapcsolatainkat, így különösen a jelenlegi pénzügyi válság megoldása és az új globális pénzügyi rendszer létrehozása terén - ahol az Oroszországgal, Kínával és Indiával való együttműködés alapvető fontosságú -, illetve az EU és Oroszország szomszédságában kialakítandó stabilitás és biztonság megteremtése terén.
Lasse Lehtinen  
írásban. - (FI) Oroszországgal kapcsolatos várakozásaival a Nyugat ismét becsapta magát. A Szovjetunió felbomlását követően azt gondoltuk, Oroszország a kommunizmus elutasításával és megszabadulva ideológiai kötelékeitől egyúttal megszabadul majd a totalitárius és hatalomelvű szemlélettől, és felhagy a másképpen gondolkodók üldözésével. Azt hittük, mint már annyiszor, hogy Oroszország közelebb kerülhet Európához és az európai értékrendszerhez. Oroszország nem vált demokratikus piacgazdasággá, hanem egyfajta kizsákmányoló kapitalista diktátori uralom alakult ki, ahol a polgári jogoknak be kell hódolniuk egy náluk magasabb erőnek.
A megbeszélések során néha nehéz megkülönböztetni a naiv gondolkodást és a hiú reményeket a megfontolt pragmatizmustól. Az EU-tagállamok igen sokféle módon reagáltak a grúz háborúra. Meg kell kérdeznünk, hogy például Oroszországgal szemben alkalmazott, a gazdasági indokokon alapuló szelektív bánásmód nem ássa-e alá alapvető közös értékeinket? Az EU közös értékek, valamint azon elképzelés alapján jött létre, hogy a gyakorlati problémákat tárgyalásos módon kell megoldanunk, nem katonai eszközökkel. A szervezetet életben kell tartani, hogy a legkisebb jelenlegi és leendő EU-tagállamok is életben maradhassanak. Nem szabad ezeket a közös alapelveket feláldozni a tagállamok Oroszországgal való kétoldalú kapcsolatainak az oltárán.
Andres Tarand  
írásban. - (ET) Elnök úr, a Parlament számos képviselője kifejtette, hogy a kapzsiság a jelenlegi gazdasági válság oka. Schöpflin úr tavasszal megjelent cikkében az EU és Oroszország közötti kapcsolatok szemszögéből jellemzi ezt az ősi jelenséget. Meg kell jegyeznem, hogy a cikk megjelenésekor ugyanerre a következtetésre jutottam, látva, hogy az utóbbi pár évben milyen kapcsolatok alakultak ki bizonyos EU-tagállamok között az energia terén. Az utóbbi hetekben - az augusztusi eseményeket követő első sokk óta - ugyanez a jelenség nyilvánul meg a grúz kérdésben. Egyes politikusok sikerrel meggyőzték egymást, hogy elhallgattassák közös lelkiismeretüket, és a konfliktus kirobbanásával kapcsolatban Saakashvilit nevezték meg fő bűnösnek. Talán szintén Saakashvili szervezte meg a grúzok deportálását Moszkvából két éve, és odarendelte a Pskov ejtőernyős egységet a csata estéjére? Azt hiszem, hogy sokkal ésszerűbb az orosz befolyási övezetek visszaállítására irányuló veszélyes politika számlájára írni az eseményeket, és aszerint is cselekednünk.
Bernard Wojciechowski  
Nyilvánvaló, hogy Oroszország gazdaságának szüksége van az uniós beruházásokra és technológiákra. Az Európai Uniónak szüksége van az orosz nyersanyagokra. 2001-ben az EU-tagállamaiból érkezett Oroszországba az összes külföldi beruházás 79%-a, majdnem 30 milliárd USD értékben. 2004 májusában az EU 25 tagállama bonyolította Oroszország teljes külkereskedelmi forgalmának 55%-át.
Az Európai Unió tagállamainak nem áll érdekében, hogy hagyják elromolni az Oroszországgal fennálló kapcsolatainkat. Az Uniónak diverzifikálnia kell nyersolaj- és földgázellátását. Politikai és gazdasági potenciáljánál fogva Oroszország jelentős partnere az Európai Uniónak. Ha az Európai Unió az Amerikai Egyesült Államokétól eltérő elképzeléseket szeretne nemzetközi szinten előmozdítani, akkor Oroszország politikai támogatása lehet a megvalósítás kulcsa. A Kiotói Jegyzőkönyv például az orosz ratifikációval lépett hatályba, a ratifikációért cserébe az Európai Unió hozzájárult Oroszország WTO-tagságához.
