Frågestund (frågor till kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B7-0210/2011).
Följande frågor har ställts till kommissionen.

Angående: Humanitärt bistånd till länderna i Nordafrika
Den senaste tidens händelser i en del nordafrikanska länder (Egypten, Tunisien och Libyen) har ytterligare förvärrat de redan ytterst svåra levnadsförhållandena för åtskilliga befolkningsgrupper.
De ekonomiska umbärandena har orsakat kraftiga flyktingströmmar i riktning mot EU:s Medelhavsländer. Har kommissionen vidtagit några åtgärder för att tillhandahålla ekonomiskt, medicinskt och humanitärt bistånd sedan krisen i Nordafrika bröt ut? Vilka åtgärder?
Vilken uppmärksamhet ägnar kommissionen de Medelhavsländer i EU som tar emot flyktingar från Nordafrika?
Vilka problem medför de pågående militäroperationerna för tillhandahållandet av humanitärt bistånd?
Kristalina Georgieva
Fru talman! Den 25 februari 2011 antog kommissionen ett beslut om nödåtgärder på 3 miljoner euro i humanitärt bistånd i samband med krisen i Libyen. Dessa medel mobiliserades omedelbart och var faktiskt det första större bidrag som nådde fram. Detta första belopp ökades till 30 miljoner euro den 3 mars på grund av det snabbt växande humanitära behovet. Ett ytterligare belopp på 6 miljoner euro har mobiliserats under budgetrubriken civilskydd för medfinansiering av bistånd in natura från medlemsstaterna.
EU:s humanitära bistånd ges via våra partner, som finansieras av ECHO, eller genom bistånd in natura från medlemsstaterna, och mobiliseras och samordnas genom EU:s civilskyddsmekanism. Det omfattar bistånd till flyktingar från Libyen vid gränserna till Tunisien, Egypten och Algeriet, stöd till tredjelandsmedborgare som återvänder till sina hemländer, bistånd och humanitärt skydd till människor med flyktingstatus som inte kan återvända till sina hemländer - de har inget land att åka till - och till libyer som har flytt från Libyen, finansiering och förhandsutplacering av nödlager för att ge nödhjälp i Libyen samt finansiering av medicinsk utrustning, nödkirurgi och livsmedelsbistånd i Libanon, som ska genomföras i takt med att det går att nå specifika områden. Hela territoriet är inte tillgängligt i dag. Tills vidare kan vi bedriva verksamhet i de östra delarna, men inte i de västra, som står under Muammar Gaddafis kontroll.
Kommissionen och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik antog den 8 mars 2011 ett gemensamt meddelande om partnerskapet för demokrati och delat välstånd i södra Medelhavsområdet. I meddelandet läggs en strategi fram för EU:s stöd till de viktiga omvälvningarna i vårt södra grannskap. Kommissionen har också mobiliserat sina instrument för att vid behov stödja Italien och andra medlemsstater om det uppstår ett massivt inflöde av migranter från Nordafrika. Däri ingår operativa åtgärder och finansiellt stöd. Frontex gemensamma operation - Hermes 2011 - inleddes den 20 februari med tillgångar och experter från ett antal medlemsstater. Vi följer utvecklingen noga och förbereder oss inför olika scenarier. Vid behov kan Frontex insatser utökas för att hjälpa till att hantera eventuella nya strömmar. Kommissionen är beredd att mobilisera ytterligare finansiellt bistånd från fonder som fonden för yttre gränser och Europeiska flyktingfonden, vilka totalt uppgår till 25 miljoner euro. Ett stort antal medlemsstater är beredda att tillhandahålla mycket välkommen specialiserad personal och tekniska tillgångar.
Jämfört med status quo har de pågående militära insatserna inte påverkat möjligheterna till humanitärt arbete eftersom det begränsades av Gadaffitrogna styrkor redan när krisen började. Pågående förhandlingar mellan myndigheterna och Tripoli och FN:s kontor för samordning av humanitärt bistånd (Unocha) har ännu inte lett till någon överenskommelse om det humanitära biståndet till västra Libyen.
Georgios Papastamkos
(EL) Fru talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hennes ingående svar. Jag anser att det är särskilt viktigt att EU går i spetsen för världssamfundet när det gäller att bevilja humanitärt bistånd och att unionen visar sitt humanitära ansikte.
Det finns förstås en fråga - en mycket gammal fråga - om huruvida det humanitära biståndet når de verkliga mottagarna, och öppenhet har en mycket viktig roll här. Jag noterar att de nordliga EU-länderna är tveksamma till att gå utöver avtalsramarna och öppna EU-marknaderna och att öppna gränserna för export av jordbruksprodukter från dessa länder, från Nordafrika, till EU. Men det får inte bli södra Europa som än en gång betalar priset, eftersom det är där konkurrensen finns. EU:s södra del är pressad av invandringen, vi klarar inte ett jordbruksproblem här också.
Kristalina Georgieva
När det för det första gäller det humanitära biståndets effektivitet från början, när krisen inleddes, kan de mest dramatiska humanitära resultaten hittills delas in i tre delar. Först utflödet av migrerande arbetstagare till Tunisien, Egypten, Algeriet och Niger - här har kommissionen och medlemsstaterna varit mycket effektiva. Vi har mobiliserat insatser både till lands och till sjöss med resurser från medlemsstaterna så att vi kan skicka hem människor och vi har gett ett humanitärt bidrag till Internationella organisationen för migration och till FN:s flyktingorganisation så att de kan hjälpa ett mycket stort antal människor - 420 000 personer - som har flytt från Libyen.
För det andra har vi i östra delen av Libyen, som vi har tillgång till, gett stöd till medicinsk behandling och även förhandsutplacerat livsmedel. Detta är ännu inte någon livsmedelskris, men detta är ett land som importerar 90 procent av sina livsmedel, så vi måste ha beredskap. Där hjälper vi också människor från länder söder om Sahara, framför allt tchadier, som hamnat i en mycket svår situation på grund av risken för deras säkerhet, eftersom de betraktades som legoknektar och slagskämpar, fast många av dem naturligtvis inte är det. Att hjälpa dem i säkerhet, främst till Egypten, har också prioriterats.
För det tredje vet vi att det finns humanitära behov i områden som står under Gaddafis kontroll, men vi har svårt att ta oss dit. Vi har avsatt 9 miljoner euro som kan användas när vi kan sätta igång där. Vi har också instruerat Världslivsmedelsprogrammet och andra humanitära organisationer att stå beredda att hjälpa till.
När det gäller den andra delen av din fråga, tillgång till marknader, ligger den i centrum för det initiativ för södra Medelhavsområdet som jag nämnde. Det handlar om att se till att vi kan erbjuda utsikter till en bättre framtid i fråga om arbetstillfällen och välstånd för dessa länder Där betonar vi verkligen handeln mycket starkt; handeln med Europa, men också handeln mellan länderna i Medelhavsområdet.
Zigmantas Balčytis
(LT) Fru talman, fru kommissionsledamot! Det läge som har uppstått i Nordafrika har verkligen ställt EU inför stora utmaningar. Enligt Financial Times har kommissionsledamoten sagt att EU lyckats evakuera sina medborgare från Libyen. Men samtidigt evakuerades även alla sjukvårdsspecialister, varav flertalet var bulgarer. Som ni sade ger EU olika former av humanitärt bistånd, men samtidigt står vi inför ett annat nödläge eftersom vi faktiskt har lämnat detta land utan det medicinska bistånd som behövs. Hur tänker ni hantera detta?
Kristalina Georgieva
Låt mig först säga att evakueringen av EU-medborgare har varit mycket framgångsrik. Vi lyckades samordna medlemsstaterna och använda övervaknings- och informationscentrumet för att skapa en plattform för samordningen. Därmed fick vi ut de allra flesta av våra medborgare ur Libyen så snabbt och säkert som möjligt. När denna stora evakuering var klar återstod endast ca 200 personer som ville bli evakuerade. Just nu - medan vi talar - har några av dem evakuerats på ett säkert sätt med ett ryskt flygplan.
När det gäller frågan om medicinska tjänster ledde evakueringen av EU-medborgare till oönskade konsekvenser, eftersom vissa av dessa EU-medborgare hade tillhandahållit medicinska tjänster inom ramen för den libyska hälso- och sjukvård. Många sjuksköterskor evakuerades, men inte så många läkare. Vi gör nu allt vi kan för att se till att humanitära organisationer som är specialiserade på sjukvård kan ge tillgång till sådan vård för libyer och tredjelandsmedborgare i Libyen.
Det går inte att nog betona hur viktigt det är att Muammar Gaddafi tillåter humanitära organisationer att arbeta i den västra delen av Libyen. Tyvärr har detta inte skett ännu. Vi har ett team av egna experter i den östra delen av landet. De har kommit tillbaka efter en utvärderingsresa och rapporterar att även om det finns ett ökat antal sårade som behöver sjukvård finns det i stort sett tillräckligt med medicinsk utrustning och medicinskt stöd - däribland personal - från det internationella samfundet i den östra delen av Libyen. Detta är dock inte i fallet i städer som Misrata och andra områden som står under Muammar Gaddafis kontroll. Som ni säkert känner till görs det nu försök att skicka in sjukvårdsfartyg från havet för att öka tillgången till medicinsk behandling
Angående: Skillnader i medlemsstaternas sjukvård
Ännu i dag finns det stora skillnader i sjukvårdstjänsterna inom EU:s regioner och medlemsstater och ojämlikheter mellan patienterna när det gäller vårdkvaliteten och ersättningen för läkemedel i samband med svåra sjukdomar, såsom Alzheimers sjukdom.
Planerar kommissionen att vidta några åtgärder angående detta? Vilka åtgärder kommer man i så fall att vidta för att uppmuntra till att det utarbetas nationellt eller regionalt integrerade strategier i syfte att minska skillnaderna inom sjukvården och garantera patienterna i EU tillgång till kvalitativa sjukvårdstjänster?
Maria Damanaki
Ärade parlamentsledamöter! Enligt fördraget är medlemsstaterna behöriga att hantera dessa frågor. EU vidtar åtgärder för att stödja, samordna eller komplettera medlemsstaternas åtgärder för att skydda och förbättra folkhälsan. Kommissionen anser dock att invånarna i hela EU ska ha universell tillgång till vård av hög kvalitet.
Därför har kommissionen tagit en rad initiativ i detta avseende och det gläder mig att besvara parlamentsledamotens fråga. Under 2009 antog kommissionen ett meddelande om ”Solidaritet i hälsa: att minska ojämlikhet i hälsa i EU”, där det betonas att ojämlikheten i hälsa måste minska.
I december förra året inledde kommissionen dessutom en gemensam insats med 14 medlemsstater för att minska ojämlikhet i hälsa inom ramen för programmet Folkhälsa. Universell tillgång till vård av hög kvalitet står också i fokus för den öppna samordningsmetoden för hälso- och sjukvård samt långtidsvård. I detta sammanhang har medlemsstaterna kommit överens om specifika mål för hälso- och sjukvårdssystemen, tillgången till hälso- och sjukvård, kvaliteten i hälsan samt hållbarheten i hälso- och sjukvårdspolitiken. Med det nya direktivet om patienträttigheter i gränsöverskridande hälso- och sjukvård kommer EU-patienterna dessutom att kunna få information om behandlingar som finns tillgängliga utomlands och kommer att kunna begära ersättning för sina kostnader.
Slutligen är hälso- och sjukvårdssektorn ett av finansieringsområdena för den nuvarande sammanhållningspolitiken. Åtgärder som finansieras i detta sammanhang, som exempelvis modernisering av sjukhusinfrastruktur, inköp av medicinsk utrustning eller utbildning av vårdpersonal, kan bidra till att förbättra medborgarnas tillgång till hälso- och sjukvård, särskilt i de fattigaste områdena.
Zigmantas Balčytis
(LT) Fru talman, fru kommissionsledamot! Tack så mycket för ert mycket uttömmande svar, men om vi talar om dem som lider av komplicerade sjukdomar brukar mina väljare ofta ta upp en särskild fråga. Den viktigaste frågan är faktiskt vården, men ofta är det patienternas familjer som ger den vården. Vårdgivare kan inte längre delta fullt ut på arbetsmarknaden och deras situation är mycket osäker. Anser ni inte att det utöver harmoniseringen av hälso- och sjukvårdstjänster krävs en reglering av denna fråga, så att vårdgivarna också kan få socialt skydd?
Nikolaos Chountis
(EL) Fru talman, fru kommissionsledamot! Eftersom det direktiv om tillämpning av patienträttigheter i gränsöverskridande hälso- och sjukvård som du hänvisade till ännu inte har trätt i kraft undrar jag om patienterna redan har rätt till ersättning från sin sjukförsäkring om de söker vård i en annan stat? Jag vill bara påminna om att domstolen redan har avgjort till förmån för detta.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Jag vill ställa följande fråga. När det gäller nationella hälso- och sjukvårdstjänster och det faktum att många medlemsstater tyvärr har skurit ner sina hälso- och sjukvårdsbudgetar till följd av den ekonomiska och finansiella krisen, vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att medlemsstaterna inte ska behöva göra dessa nedskärningar? Alla patienter som inte får vård inom rimlig tid skapar extra kostnader för hälso- och sjukvården.
Maria Damanaki
Rent generellt kan jag säga att vi måste ta itu med alla dessa problem, men komma ihåg att detta omfattas av medlemsstaternas behörighet. Vi måste respektera detta.
Jag förstår vad ni menar med att det fortfarande finns skillnader, men kommissionen kommer att göra allt den kan för att göra det lättare för medlemsstaterna att harmonisera situationen. Vi prioriterar att underlätta samarbete mellan medlemsstaterna för att minska ojämlikheterna. En annan sak vi kan göra är att driva frågan inom ramen för den process om företags ansvar inom läkemedelsområdet som kommissionen har inlett.
När det gäller Nikolaos Chountis fråga kan jag säga att när direktivet har införts kommer vi att ge en tydlig rättslig ram i fråga om rätten till ersättning för gränsöverskridande hälso- och sjukvård. Vi föreslår därefter att ojämlikhet till följd av att EG-domstolens beslut tillämpas på olika sätt ska minskas. Då vet invånarna säkert när och på vilka grunder de kommer att få, eller inte få, ersättning för vård utomlands. Fram tills dess måste vi vänta är jag rädd.
Angående: Möjliggörande teknik
Med tanke på Europas ihållande svaghet när det gäller att omsätta FoU till kommersiella produkter, kan kommissionen ge en sammanfattning av var vi för närvarande befinner oss när det gäller att stärka Europas ställning inom viktig möjliggörande teknik?
Antonio Tajani
Fru talman, ärade ledamöter! När det gäller möjliggörande teknik lade kommissionen fram ett meddelande om en gemensam strategi för detta område den 30 september 2009. I det meddelandet betonade vi att vi trots utmärkt forsknings- och utvecklingskapacitet på flera områden för viktig möjliggörande teknik, inte har varit lika framgångsrika när det gäller att utnyttja forskningsresultaten kommersiellt genom färdigvaror och tjänster.
Därför anser jag att det är viktigt att vi utformar en strategi för att främja användningen av viktig möjliggörande teknik inom den europeiska industrin. Denna metod har också beskrivits i initiativ från kommissionen, särskilt initiativen för industripolitik, innovationsunionen och EU:s digitala strategi.
Efter det att meddelandet antagits inrättade kommissionen i juli förra året en expertgrupp på hög nivå för viktig möjliggörande teknik. Deras arbete inleddes av tre ledamöter av kommissionen: den vice ordföranden och ansvariga för den digitala agendan Nelly Kroes, kommissionsledamoten med ansvar för forskning, innovation och vetenskap Máire Geoghegan-Quinn, samt mig själv som ansvarig för näringsliv och företagande. Gruppen fick ett mandat på ett år för att utarbeta rekommendationer till politiska åtgärder för att främja industrins användning av viktig möjliggörande teknik i Europa.
Gruppen omfattar 27 företrädare från medlemsstaternas administrationer, forskningssamfundet, den europeiska sektorn för möjliggörande teknik, Europeiska investeringsbanken samt sammanslutningar av små och medelstora företag.
I februari i år lade gruppen fram ett halvtidsdokument för kommissionen med en redogörelse för de viktigaste utmaningarna för den kommersiella tillämpningen av viktig möjliggörande teknik i Europa. Det första interna arbetsdokumentet finns att läsa på webbplatsen för generaldirektoratet för näringsliv. Expertgruppens slutrapport kommer att överlämnas till kommissionen någon gång nu i juli. Den kommer att vara ett viktigt bidrag till kommissionens arbete för att skapa en gemensam strategisk ram för att samla initiativ till stöd för forskning och innovation.
Viktig möjliggörande teknik är av avgörande betydelse för våra ekonomier eftersom denna teknik omfattar verkliga verktyg som kan underlätta utvecklingen av framtidens produkter och tjänster och därför kan bilda grunden för vår industriella plattform, för det vi kan kalla vår tredje industriella revolution.
De som kan ta till sig denna teknik i Europa kommer också att kunna göra vår industri mer konkurrenskraftig och kommer att ligga i framkant i övergången till en kunskapsbaserad ekonomi med låga koldioxidutsläpp och med en effektiv resursförbrukning. Om vi inte tar vara på möjliggörande teknik kommer EU att tappa ledningen inom sektorer där vi är starka och förlora innovationskapacitet inom tillämpningar som är strategiskt viktiga för vår union.
Samtidigt erbjuder denna teknik en enorm marknadspotential i fråga om tillväxt. Jag vill citera några symboliska siffror. Enligt våra beräkningar har möjliggörande teknik en global marknadsvolym på mellan 950 och 1 100 miljarder euro per år, med en förväntad årlig tillväxt på mellan 5 och 46 procent. Ny teknik står alltså för en fantastisk möjlighet som alla industrialiserade ekonomier kommer att bygga sin konkurrenskraft på, ett oumbärligt verktyg för tillväxt i framtiden.
Att missa detta tillfälle vore fel och kommissionen tänker ta sitt ansvar. Vi behöver Europaparlamentets stöd, särskilt efter Lissabonfördraget och parlamentets utökade befogenheter och jag anser - och detta säger jag som före detta ledamot av Europaparlamentet - att detta samarbete mellan parlamentet och kommissionen kommer att ge goda resultat även inom denna sektor, som är så avgörande för tillväxten och konkurrenskraften i EU:s ekonomi.
Marian Harkin
(EN) Herr kommissionsledamot! Tack för ditt svar och tack till kommissionen för dess arbete för att försöka se till att EU behåller sin framskjutna ställning i det du kallade den tredje industriella revolutionen.
Högnivågruppen tog upp flera problem, men ett av dem var detta dödläge, det vill säga gapet mellan den kreativa idén och marknadsplatsen, och gruppen påpekade att EU ofta förlorar sin fördel med att vara först.
Gruppen talade också om att det finns ett antal hinder, till exempel bristen på ett europeiskt patent för immateriella rättigheter och behovet av att minska fragmenteringen av det befintliga regelverket. Så jag antar att min fråga är vilka åtgärder - om några - som kommissionen har vidtagit för att ta itu med de problemen?
Antonio Tajani
Jag vill tacka Marian Harkin för att hon lyfter fram kommissionens arbete och även för att hon efterfrågar ett större engagemang från den verkställande makten. Vi inväntar just nu de politiska rekommendationerna från expertgruppen innan vi utformar kommissionens slutliga strategi.
I sitt halvtidsdokument föreslog expertgruppen en strategi i tre delar för att överbrygga denna innovationsklyfta. Var och en av de tre pelarna motsvarar ett villkor som absolut måste uppfyllas om viktig möjliggörande teknik ska kunna användas i EU.
Den första pelaren gäller teknisk forskning. Europa måste utveckla mer konkurrenskraftig teknik fram till det patenterade prototypstadiet. Detta mål innebär att unionens forskningsprogram måste inriktas mer på teknisk forskning.
Den andra pelaren gäller produktdemonstration. Vi måste klara av att omvandla tekniska framgångar till konkurrenskraftiga produkter och för detta krävs en ombalansering av unionens forskningsprogram för att underlätta demonstrationsprojekt.
Den tredje pelaren är global industriell konkurrenskraft. Europa måste upprätthålla sin nuvarande produktionskapacitet eller skapa ny kapacitet så att våra innovativa produkter kan konkurrera på en global marknad både i fråga om pris och volym. Därför måste vi förbättra de grundläggande villkoren för investerare, så att de uppmuntras att investera i EU. Vi måste alltså locka investeringar och samtidigt förbättra alla EU-program som kan stödja denna mycket viktiga sektor och försöka överbrygga den klyfta mellan forskning och tillämpning som utmärker många av de produktiva sektorerna inom EU.
Denna övergång från forskning till tillämpning är ett problem som hela industrisektorn har. Därför förordar jag och därför har vi stött klusterpolitiken - vi har ca 2 000 kluster - som möjliggör kopplingar mellan forskning och industri, universitet, forskning och industri och innovation som kan göra vårt industrisystem mer konkurrenskraftigt.
Det är det senaste. Vi kommer att fortsätta vårt arbete och jag kommer att noggrant överväga alla förslag från Europaparlamentet och ta till mig alla instruktioner som ni skickar mig.

Angående: Framtiden för EU:s fiskerinäring
Kommissionen har angett att större delen av EU:s fiskeriverksamhet är ohållbar. Hur ser, enligt kommissionens bedömning, framtiden ut för fiskerinäringen och sysselsättningen i denna bransch om nuvarande politik och praxis fortsätter och inga reformer genomförs för att minska överkapaciteten, motverka att fångst kastas överbord och införa åtgärder för att främja hållbara tillvägagångssätt?
Maria Damanaki
När mina tjänsteavdelningar började förbereda reformpaketet för den gemensamma fiskeripolitiken gjorde de en grundlig konsekvensbedömning av ett antal möjliga reformalternativ. Ett av dessa alternativ var att fortsätta med den nuvarande politiken efter 2013. Detta status quo har använts som ett riktmärke för att jämföra konsekvenserna av andra möjliga alternativ. I detta status quo-scenario beaktas nya långsiktiga förvaltningsplaner, kontrollförordningen och förordningen om olagligt, orapporterat och oreglerat fiske.
Resultatet av status quo-alternativet är tydligt: om vi inte ändrar vår politik kommer det 2020 i allmänhet att vara omöjligt att upprätthålla hållbara bestånd.
När det gäller hållbarhet i fråga om miljön skulle endast 6 procent av de analyserade bestånden uppnå högsta möjliga hållbara avkastning 2020. Detta ska jämföras med vår skyldighet att uppnå högsta möjliga hållbara avkastning senast 2015. Så om vi fortsätter som förut har vi inte en chans att uppfylla vår skyldighet att uppnå högsta möjliga hållbara avkastning 2015.
När det gäller våra fiskeflottors ekonomiska resultat skulle endast ett fåtal flottor vara ekonomiskt lönsamma enligt status quo-scenariet. Fångstsektorn i sin helhet kommer att ha en vinst på nära noll eller ännu sämre.
Bilden i fråga om social hållbarhet är densamma. Sysselsättningen inom fångstsektorn skulle fortsätta att minska i samma takt som i dag, lönerna skulle förbli låga, vilket skulle göra fiskaryrket ännu mer oattraktivt för den yngre generationen.
Så status quo är verkligen inte något alternativ för kommissionen. Vi behöver reformen och vi arbetar för den.
Chris Davies
(EN) Kommissionsledamoten har målat upp en mycket deprimerande bild och säger att om vi fortsätter som förut är utsikterna dystra, med i många fall ekonomiskt olönsamma fiskeflottor och färre arbetstillfällen för fiskare.
Men är det inte så att en nedgång kan vara bättre än alternativet? Faktum är att det vet vi inte. Vi saknar vetenskaplig kunskap om 50 procent av våra fisken. Vi vet att fiskbestånden är små i många fall, efter årtionden av överfiske. Sanningen är den att läget är mycket känsligt. Vi är mycket sårbara. Man kan inte utesluta möjligheten att ett antal av dessa fisken kommer att kollapsa fullständigt om vi fortsätter som tidigare.
Barbara Matera
(IT) Jag delar mina kollegors oro över fiskerisektorn i Medelhavsområdet och jag delar också oron över skyddet av marina ekosystem. Men med hänsyn till de socioekonomiska svårigheterna för de marina industrierna och särskilt de kustsamhällen som sitter fast i de stelbenta EU-förordningarna, undrar jag om kommissionen har för avsikt att få fram balanserade och direkta lösningar för att skydda både ekosystemen och de många EU-medborgare som arbetar inom sektorn.
Seán Kelly
(EN) Kommissionsledamoten målar upp en ganska deprimerande bild. Ett av de problem som Chris Davies tog upp i sin fråga är hela frågan om fångster som kastas överbord. Jag träffade nyligen en fiskare som sade att han hade upptäckt eller uppfunnit ett nät som skulle sätta stopp för fångster som kastas överbord inom tonfiskfisket. Kan kommissionsledamoten tänka sig att titta närmare på det? Anser hon att det går att införa teknik som sätter stopp för bruket att kasta fångster överbord, eller åtminstone minska det?
Maria Damanaki
Om vi fortsätter som förut, ja då ställs vi inför en eventuell kollaps av flera bestånd och det är uteslutet.
Jag håller med om att läget är mycket känsligt. Om vi ställs inför en extrem situation kommer följderna att bli mycket negativa. Därför behöver vi reformen och därför ska vi undersöka bästa vägen framåt för att upprätta en balans mellan hållbara bestånd och reformens socioekonomiska konsekvenser.
Jag vill dock vara tydlig: vi prioriterar inte miljöhänsyn framför hänsynen till våra fiskare. Vi bryr oss om dem som bedriver fiske och om de generationer som kommer efter oss. Därför behöver vi reformen, för ärligt talat, om vi inte har några fiskbestånd kommer det inte att finnas någon framtid för dem som fiskar i Medelhavet och i alla andra europeiska vatten. För att försäkra oss om att vår fiskerinäring har en framtid behöver vi reformen. Vi tänker lägga fram några sunda förslag och vi tänker trygga försörjningen för våra fiskare. Detta är något vi vill göra.
En annan ledamot hänvisade till fiskeredskapens selektivitet. Våra tjänsteavdelningar vill mycket gärna undersöka alla eventuella nya redskap och innovationer i fråga om selektivitet. Jag vill också säga att vi inom ramen för vårt nya finansieringssystem har för avsikt att avsätta generösa anslag, trots krisen, för att se till att det införs en förbättrad selektivitet. Jag välkomnar verkligen alla initiativ från industrin - från våra fiskare - för att förbättra fiskeredskapens selektivitet.
Rent generellt vill jag upprepa att status quo inte är ett alternativ. Det är inte alternativ för beståndens hållbarhet, våra fiskares försörjning eller för våra kustsamhällens framtid. Därför behöver vi denna reform.
Angående: Förslag till förbud mot hajfenfiske
Ledamöter av Europaparlamentet uttryckte nyligen sitt stöd för ett förbud mot hajfenfiske, USA:s kongress har infört lagstiftning som förbjuder denna verksamhet och andra jurisdiktioner är mycket angelägna om att få igenom sådan lagstiftning. Mot bakgrund av detta, vilka åtgärder föreslår kommissionen, på lagstiftningsområdet för att tillmötesgå ledamöternas oro?
Maria Damanaki
Jag tackar ledamoten för hans fråga eftersom den ger mig tillfälle att informera parlamentet om hajfenfiske.
Hajfenfiske har varit förbjudet genom en förordning från rådet sedan 2003 för EU-fartyg som bedriver fiske var som helst i världen och för alla fartyg som fiskar i EU-vatten. Det finns ett generellt förbud mot hajfenfiske. Enligt den gällande förordningen tillåts dock - och det här är problemet - under vissa förhållanden bearbetning ombord, inklusive avlägsnande av fenor ombord på fartyg, samtidigt som det är obligatoriskt att bevara alla hajkroppar ombord. Det är därför vi har ställts inför problemet med hajfenfiske på senare år.
Vi lade fram en handlingsplan i februari 2009 och har därefter vidtagit ett antal åtgärder. Vi arbetar också aktivt med regionala organisationer för att införa effektiva förvaltningssystem för de mest sårbara hajarterna och för att se till att de utnyttjas på ett hållbart sätt. Vårt problem när det gäller att hantera denna situation är att det behövs ett offentligt samråd och vi har nu hållit ett sådant samråd under några månader. I samrådsdokumentet presenteras tre av de viktigaste alternativ som diskuteras av experter världen över för att förbättra kontrollerna och säkerställa fullständig efterlevnad. Många aktörer, bland annat fiskerinäringen, vetenskapsmän, förvaltare och icke-statliga organisationer och även allmänheten, har skickat in synpunkter till oss.
Jag vill försäkra er om att jag tar frågan om att skydda hajarna på stort allvar. Därför har jag bett mina tjänsteavdelningar att noggrant gå genom alla bidrag som har kommit in. Vi kommer sedan att göra en konsekvensbedömning, vilket som ni vet krävs för att ändra förordningen. Jag har för avsikt att få ett lagförslag antaget så snart som det är praktiskt möjligt. Jag har prioriterat denna fråga för att inte förlora ytterligare tid.
Jag vill också säga att kommissionen har vidtagit många åtgärder för att garantera en hållbar förvaltning och skydd av hajar i allmänhet, inte bara i fråga om hajfenfiske. Vi lade fram en handlingsplan och har därefter vidtagit ett antal åtgärder. Vi har förbjudit fiske av håbrand, brugd och vithaj. Vi har förbjudit användning av garn på mer än 200 meters djup för att skydda djuphavshajar. Förra året - och jag vill betona detta - föreslog vi en hållbar och vetenskapsbaserad kvot för olika hajar. Vi hade mycket hårda förhandlingar om detta i rådet. Det var inte lätt, men i slutändan lyckades vi och vi har ett hållbart förslag för detta år och förhoppningsvis för nästa år.
Jim Higgins
(EN) Fru talman! Att skära fenorna av hajar är barbariskt. Det är grymt och det är barbariskt. När de kastas tillbaka i havet dör de. Det är en metod som borde förbjudas. Kommissionen hänvisade till 2003 års förordning, men den fungerar helt enkelt inte.
Jag förstår att detta är mycket svårt. Hur övervakar man det? Vi måste anta en förordning som förbjuder denna metod fullständigt. Det vi talar om är en utradering - en total utrotning - av en viss art. Siffrorna talar för sig själva. Under 2009 släpptes till exempel fenor från uppskattningsvis 26-73 miljoner hajar ut på den globala marknaden. Det är verkligen en lönsam affär. Vi måste förbjuda detta fullständigt. Det är barbariskt, det är oacceptabelt och vi måste förbjuda det en gång för alla. Vi borde gå i bräschen för detta.
Brian Crowley
(EN) Hajfenfiske förbjöds 2003. Nu har vi en liknande situation i fråga om makrill i EU, där det finns en överenskommelse på EU- och EES-nivå om att makrillfisket ska minska. Ändå ser vi att både Island och Färöarna har fångat 150 000 ton var och detta påverkar hållbarheten för de europeiska fiskeflottorna direkt. Så vilka åtgärder kan vidtas där? Framför allt undrar jag om det går att införa handelssanktioner mot dessa två områden?
Chris Davies
(EN) När lejonen försvinner från Afrika och hajarna försvinner från våra hav vill jag berömma kommissionsledamoten för det hon försöker åstadkomma, men detta är i mycket hög grad marknadsdrivet. Det finns en enorm efterfrågan i Asien på hajfenor och det går att tjäna mycket pengar på dem.
Det enda sättet att se till att vi kan övervaka och mäta det som pågår på ett ändamålsenligt sätt är att se till att fenor som landas fortfarande sitter fast på hajens kropp. På så sätt kan vi behålla kontrollen. Jag hoppas att kommissionsledamoten tänker på detta när hon utformar sina förslag.
Maria Damanaki
Jag håller med ledamöterna om att även om det finns ett förbud så kan vi inte vara nöjda med läget. Jag håller med er och vi känner till verkligheten och hur den fungerar. Vi vet att det ligger en mycket lönsam industri bakom hela den här diskussionen. Men vi måste vidta åtgärder som är förenliga med vårt eget regelverk. Låt mig förklara.
Problemet finns eftersom industrin nu kan landa fenorna och hajarna i olika hamnar. De kan landa fenor som naturligtvis är mer värdefulla på grund av efterfrågan på dem, särskilt i Asien, och de kan landa hajarnas kroppar någon annanstans, vilket gör det mycket svårt att kontrollera. Det är därför allt detta sker. Detta är något vi måste hålla i åtanke. Det är därför vi har inlett detta samrådsförfarande, eftersom vi vill ta itu med denna mycket svåra situation.
Så det jag kan berätta för er nu är att vi kommer att lägga fram ett ambitiöst förslag och i slutet av året hoppas jag att vi har en ny rättsakt om hajfenor som kommer att ge vissa konkreta resultat. Vi kommer att reglera denna situation en gång för alla.
När det gäller situationen för makrill kan jag bara säga att EU har gjort sitt bästa. Jag vill säga att medlemsstaterna kring detta område är mycket samarbetsvilliga och att våra fiskare och vår industri har fått offra mycket för att garantera hållbarheten i bestånden.
Därför blev vi mycket upprörda när Island och Färöarna fattade egna beslut och själva ökade sina egna kvoter. Detta kan vi helt enkelt inte acceptera. Så nu arbetar vi med detta - mina tjänsteavdelningar arbetar med kansliet och med Garel de Guchts tjänsteavdelning - och vi kommer att lägga fram ett lagförslag om ett rättsligt verktyg som kan användas i dessa fall. Vi har ett antal verktyg nu, men de rättsliga verktyg som står till vårt förfogande nu gäller bara färsk fisk, däribland makrill, och inte produkter av makrill och särskilt inte fiskolja och fiskmjöl, som är Islands och Färöarnas viktigaste exportprodukter. Så vi måste vara produktiva här. Kommissionen kommer att göra sitt bästa för att se till att beståndens hållbarhet skyddas under nästa fiskesäsong.
Angående: En ny marin strategi för Medelhavet
Behovet av en marin strategi för Medelhavet hänför sig till programmet med 25 åtgärder för en integrerad åtgärd för Medelhavet, med tanke på de nya utmaningar som följer av utvecklingen i arabländerna vid Medelhavet. Unionen har utarbetat en lagstiftning och strategi vars målsättning är att främja en hållbar havsförvaltning, bevara marina ekosystem och skydda grundläggande resurser som stöder den sociala och ekonomiska verksamheten i förbindelse med havet.
Kommer kommissionen, inom ramen för den nya europeiska politiken för Medelhavet, också att ställa upp nya mål för havspolitiken?
Hur framskrider unionens initiativ för Medelhavet inom olika marina sektorer, bland annat när det gäller reningen av Medelhavet?
Vilka verktyg används för att underlätta Medelhavsområdets anpassning till klimatförändringarna och motverka allvarliga risker i samband med översvämningar, kusterosion och markförstöring?
På vilket sätt införlivas planerna för energiöverföring i den marina strategin för Medelhavet?
Vilka åtgärder finns och vilket samarbete förekommer med partner i Medelhavet när det gäller sjösäkerhet och tacklandet av illegal invandring sjövägen?
Maria Damanaki
Jag tackar Rodi Kratsa-Tsagaropoulou för hennes fråga eftersom den ger mig tillfälle att ta upp den mycket svåra situationen i Medelhavet.
Jag vill informera parlamentet om att kommissionen nyligen antog ett meddelande om partnerskap för demokrati och delat välstånd i södra Medelhavsområdet, som innehåller en rad förslag för att ta itu med de utmaningar som området står inför efter den senaste händelseutvecklingen. Som ni vet är detta en extrem situation som är mycket ömtålig och mycket oroväckande.
Kommissionen är mycket nöjd med det allmänna godkännandet av initiativet. Meddelandet har tagits emot mycket positivt av alla medlemsstater och, hoppas jag, av parlamentet.
Låt mig förklara några åtgärder som vi hittills har vidtagit för att uppnå målet med en ny marin strategi för Medelhavet. När det för det första gäller en integrerad havspolitik har vi redan inrättat en arbetsgrupp för denna politik som omfattar alla kustländer kring Medelhavet och regionala sammanslutningar. Vi tänker gå vidare med detta i form av ett sektorsövergripande forum för alla havsrelaterade verksamheter samt för samarbete och finansiering i området. Inom ramen för detta initiativ har vi också det första tekniska biståndsprojektet, som lanserades inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken, som avser den integrerade havspolitiken för Medelhavet.
Jag vill också informera parlamentet om ett initiativ jag nyligen tog genom att inleda ett gemensamt samarbetsprojekt i Medelhavsområdet tillsammans med Internationella sjöfartsorganisationen och Europeiska investeringsbanken. Jag räknar med detta initiativ och hoppas att det kommer att bära frukt. Vi kommer att utforma målinriktade åtgärder för sjöfartstillväxt, arbetstillfällen och sjöfartsutbildning, vilket är mycket viktigt för Medelhavsområdet. Vi kommer också att ta med åtgärder för integrerad havsövervakning och vi kommer att se till att den privata sektorn deltar eftersom jag anser att detta är absolut nödvändigt när det gäller havsfrågor.
Samtidigt tänker kommissionen stödja inrättandet av ett forum för kustbevakare kring hela Medelhavsområdet. Vi kommer också att intensifiera våra ansträngningar inom området för fiskerikontroll genom utbildning, seminarier och gemensam kontroll i samarbete med FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO).
När det gäller miljöskydd och klimatförändringar arbetar kommissionen nu på EU-nivå tillsammans med medlemsstaterna för att uppnå en god miljöstatus i unionens hav fram till 2020. På regional nivå samarbetar EU och dess medlemsstater inom ramen för Barcelonakonventionen med partnerländer i Medelhavsområdet för att främja förebyggande av föroreningar och förbättra åtgärderna mot föroreningar i alla regionala hav som gränsar till unionen.
När det gäller migrationsrelaterade problem och den senaste händelseutvecklingen i området har kommissionen gjort ett åtagande om att bistå och stödja EU-medlemsstater som upplever ett oväntat migrationstryck och är redo att avsätta finansiellt bistånd. Vi arbetar nu med att ta fram finansiella nödbudgetar inom ramen för fonden för de yttre gränserna och eventuellt återvändandefonden och europeiska flyktingfonden, utöver den finansiering som redan har öronmärkts för 2011.
I fråga om övervakningen av de yttre gränserna har kommissionen kontinuerliga kontakter med Frontex som har inlett den gemensamma insatsen Hermes 2011 för att kontrollera EU:s yttre gränser i området. Frontex har också tillsammans med Europol börjat utarbeta en riktad riskbedömning i fråga om kriminella nät och terroristnät som kan försöka utnyttja det instabila politiska läget, och har inlett övervakning av olagliga migrationsflöden.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Tack för din redogörelse för kommissionens planer och nya riktlinjer och ditt personliga åtagande i fråga om förberedelserna inför det nya läget i Medelhavsområdet.
Jag vill ställa en specifik fråga: Hur värderar du de planer som redan har satts i verket för att rena Medelhavet och för energiöverföring? Hur passar de in i havspolitiken och vilket mervärde väntar du dig av de nya politiska planer och program som du nämnde?
Giovanni La Via
(IT) Fru kommissionsledamot! Med tanke på den nya fiskeripolitiken för Medelhavet och den bakgrund du just har beskrivit i fråga om situationen i länderna vid södra Medelhavet, som befinner sig i en extrem kris, anser du att vi med ett gränsöverskridande samarbete inom ramen för sammanhållningspolitiken kan hantera denna fråga på ett meningsfullt och gemensamt sätt och hitta gemensamma lösningar genom gränsöverskridande politik och en fiskeripolitik som skulle göra det möjligt för oss att återställa bestånden i Medelhavet och underlätta återhämtningen för denna ekonomiska sektor?
Ivo Vajgl
(SL) Fru talman! Jag vill ställa en fråga till kommissionsledamoten om det faktum att många europeiska länder försöker lämpa över sina problem, sina fiskeriproblem, på ett land som formellt och rättsligt inte existerar. Jag tänker på Västsahara.
Kommissionen har gett, eller snarare fått, mandat att förhandla om ett fiskeriavtal med Marocko. Kan du förklara vilka garantier vi har för att de resurser vi får genom detta avtal kommer att användas för att gynna det västsahariska folket och inte bara för att uppfylla de europeiska fiskarnas behov?
Maria Damanaki
Jag håller med Ingeborg Grässle om att det verkligen finns en stor risk för föroreningar till följd av energiöverföringen i Medelhavet. Det finns en risk eftersom Medelhavet är ett ganska avskuret hav och inte klarar sådana föroreningar.
Därför ska vi utöka och fördjupa vårt samarbete, kommissionens samarbete, med medlemsstaterna. Kommissionsledamot Janez Potočnik och jag själv kommer att besöka Grekland nästa vecka och vi kommer att organisera något med avseende på föroreningarna i Medelhavet. Dessutom kan länderna kring Medelhavet förebygga och upptäcka föroreningar från fartyg bättre genom att delta i EMSA:s satellitbaserade övervakningssystem, som säkra havsnät eller rena havsnät. Vi har dessa system och vi kommer att uppmuntra våra medlemsstater kring Medelhavet att delta i dem så att eventuella föroreningar från fartyg upptäcks.
Vi kommer att skapa incitament inte bara för våra medlemsstater utan också för våra grannar genom diskussioner och samarbete för att nå detta mål.
När det gäller det regionala samarbetet kommer vi att inleda ett antal initiativ om detta, och vi har flera initiativ inom ramen för den allmänna kommittén för fiske i Medelhavsområdet och nu arbetar vi också med en ny strategi, en havsstrategi, för Adriatiska havet och Joniska havet.
Nu arbetar vi med regeringarna i medlemsstaterna kring Adriatiska havet och Joniska havet: Italien, Slovenien och Grekland, men också med andra grannländer i området: Kroatien, Montenegro och Albanien. Vi försöker få till stånd en maritim samarbetsstrategi för detta område. Jag vill betona att detta verkligen kommer att bli ett tillfälle att utnyttja medel från sammanhållningsfonderna, precis som ledamoten sade.
Slutligen en kort anmärkning om Västsahara: Ja, vi hyste stora farhågor om de verkliga mottagarnas rätt att använda sig av de pengar som vi ger till Marocko inom ramen för detta fiskeriavtal. Därför har vi bett den marockanska regeringen att ge oss uppgifter inte bara om hur avtalet genomförs i allmänhet utan också om den regionala delen av detta avtal och dess fördelning i olika delar av Marocko. Vi kommer att förlänga protokollet för en övergångsperiod på endast ett år bara för att ta reda på om vi kan fortsätta med det eller ej. På så sätt rör vi oss mycket försiktigt i den riktningen.
Angående: Utbildning av forskare och utvärdering av universitet i samband med huvudinitiativet för innovation
I huvudinitiativet Europa 2020 ”Innovationsunionen” (kapitel 2) som kommissionen nyligen publicerat heter det bland annat att medlemsstaterna ska offentliggöra strategier för utbildning av ett tillräckligt antal forskare så att målen i de nationella strategiska planerna kan uppnås, och att kommissionen, under samma år, har för avsikt att stödja ett internationellt flerdimensionellt system för utvärdering av resultaten vid institutionerna för högre utbildning i EU.
Kommissionen ombeds svara på följande: På vilket sätt ämnar man att se till att målet om 3 procent till forskning fram till år 2020 uppfylls i sin helhet och att det inte förekommer avvikelser och skillnader i medlemsstaternas investeringar? Är kommissionens bedömning inte den att de mål som ställts upp kanske inte går att förverkliga, på grund av den finansiella krisen i euroområdet?
Vilka kriterier kommer att användas vid utvärderingen av institutionerna för högre utbildning i EU när syftet är att identifiera de institutioner som uppvisar bästa resultat på området för forskning?
Máire Geoghegan-Quinn
När det gäller målet med 3 procent till FoU innebär det trängande behovet av innovationer i Europa att det behövs stöd till smart tillväxt och ett åtagande om att ta itu med samhällsutmaningar. Av resultattavlan för innovationsunionen framgår att EU tappar mark i förhållande till USA och Japan, medan Brasilien och Kina håller på att komma ifatt EU. Målet med 3 procent till FoU kan bidra på ett avgörande sätt till hanteringen av denna utmaning. Europeiska rådet uppmanade medlemsstaterna att fastställa ambitiösa och realistiska nationella mål med hänsyn till den ursprungliga nivån på FoU-investeringarna och de viktigaste strukturella egenskaperna i deras ekonomi.
Förra året inledde medlemsstaterna och kommissionen bilaterala samtal. Så gott som alla medlemsstater har nu fastställt nationella mål för FoU-investeringar som ska anges slutgiltigt i deras nationella reformprogram i slutet av april 2011.
Den 12 januari i år antog kommissionen sitt meddelande om den årliga tillväxtöversikten. Meddelandet omfattar förteckningen över nationella FoU-mål som i allmänhet är både ambitiösa och realistiska och som utgör starten på en ny samordningsomgång inom detta område. Det kommer att göras en bedömning av den nationella forsknings- och innovationspolitiken och dess resultat i syfte att identifiera de viktigaste flaskhalsar som hindrar tillväxt och återväxt efter krisen när det fortfarande finns finansiella begränsningar.
En mycket god forskningsbas är avgörande om målet med 3 procent till FoU ska nås och om Europa ska bli mer innovativt. Europa kommer att behöva minst en miljon fler forskningsjobb om målet med 3 procent till FoU ska nås senast 2020. Det antal nya forskare som krävs är betydligt högre, eftersom många forskare kommer att gå i pension under den här perioden. Framstående forskning vid universitet och naturligtvis även inom industrin kommer att gynna samhället i stort. Utvecklingen är beroende av att de högre utbildningsanstalterna håller hög kvalitet.
I resultattavlan för innovationsunionen används internationellt erkända indikatorer för att mäta EU:s resultat i förhållande till våra konkurrenters. Tre av dessa indikatorer är antal nya personer med doktorsexamen per 1 000 invånare i åldern 25-34 (kvantitativ indikator), internationella vetenskapliga sampublikationer per miljon invånare samt vetenskapliga publikationer bland de 10 procent mest citerade publikationerna i världen som procentandel av landets sammanlagda vetenskapliga publikationer (båda indikatorerna är kvalitativa).
USA har utökat sin ledning i fråga om internationella sampublikationer och ligger nu 37 procent högre än EU. I väntan på resultaten av en genomförbarhetsstudie i juni kommer kommissionen stödja en oberoende flerdimensionell internationell rankning för att mäta resultatet hos högre utbildningsanstalter. Studien kommer att omfatta resultat inte bara inom forskning utan också inom andra viktiga områden som innovation, utbildning, regionalt engagemang och internationalisering. Denna metods flerdimensionella inriktning på kommer att göra det möjligt för studenter, beslutsfattare och universitet att välja de dimensioner och underliggande indikatorer som intresserar dem och göra sin egen personliga rankning som är skräddarsydd efter deras behov. Aktörerna deltar aktivt i alla steg i detta genomförbarhetsprojekt.
Georgios Papanikolaou
(EL) Tack så mycket för ditt svar. Jag vill dock påminna om att när vi planerade Lissabonstrategin för ungefär åtta år sedan, 2003, sade vi i stort sett samma sak: Att vi skulle förlita oss på innovation och forskning för att skapa en mer konkurrenskraftig ekonomi.
Du har nu varit ledamot av kommissionen i mer än ett år och jag tror att du har tillräckligt med erfarenhet för att tala om varför du tror att vi kommer att lyckas den här gången, med den nya 2020-strategin, och varför resultaten inte kommer att likna resultatet av den föregående strategin som i slutändan var ett stort misslyckande.
Seán Kelly
(EN) När det gäller högre utbildningsanstalter vill jag fråga kommissionsledamoten om hon är säker på att EU-institutionerna har både vilja och kapacitet att prestera bättre, förbättra sin ställning globalt och utveckla sin förmåga att samarbeta med varandra för att undvika dubbelarbete inom forskningen.
Máire Geoghegan-Quinn
Vad är skillnaden nu jämfört med vad man lovade och utfäste i Lissabon? För det första står innovation och forskning i centrum för EU:s politik nu. Vi har ett åtagande, inte bara från kommissionen och medlemsstaterna och parlamentet, utan även från Europeiska rådet. Vi har en mycket kraftfull övervakning som kommer att utföras noggrant. Vi har 34 åtaganden inom innovationsunionen - som olika kolleger till mig har ansvar för - där vi regelbundet övervakar framsteg, förändringar, utveckling och resultat, och om resultat saknas, vad som är orsaken. Varje år hoppas vi kunna hålla ett innovationskonvent där vi samlar de olika aktörerna så att de kan sätta sig ner och titta på förra årets utveckling.
Vi har alltså en strikt övervakning och jag tror att det var där vi misslyckades - eller inte åstadkom det vi ville åstadkomma - i Lissabon. Vi har också den årliga tillväxtundersökningen och nu kommer vi att ha de nationella reformprogrammen där medlemsstaterna mycket tydligt kommer att ange sina mål och hur de tänker uppnå dem. Jag menar att detta är vad som fattades.
När det gäller moderniseringen av universitet är detta ett stort problem som jag tror är gemensamt för alla EU-medlemsstater. Det räcker inte med att ha ett eller två universitet i ett antal medlemsstater som ligger nära toppen. Vi måste modernisera vårt universitetssystem på alla nivåer i EU och vi måste undvika det slags dubbelarbete som nämndes, där varje universitet hittills verkar ha tyckt att de haft kapacitet för spetskompetens inom varje enskild fakultet. Detta är varken möjligt eller kostnadseffektivt och det medför en hel del fragmentering och dubbelarbete, vilket är precis vad vi försöker undvika.
Men vi måste komma ihåg att kommissionen inte har behörighet inom detta område. Så det vi kan göra - det Androulla Vassiliou arbetar hårt med - är att förklara för medlemsstaterna att vi inte kan fortsätta med den gamla politiken. Vi måste förändras, vi måste bestämma inom vilka områden vi - eller ett visst universitet - ska har spetskompetens och vi måste införa ett verkligt program för modernisering av universiteten i allmänhet i hela unionen.
Angående: Minimikontroller och hög felprocent i projekt inom sjunde ramprogrammet för forskning
Kommissionens svar på fråga nr lämnade stora frågetecken om hur pass effektiva kontrollerna av sjunde ramprogrammet egentligen är. Fram till den 31 augusti 2010 hade de behöriga enheterna gjort 118 kontroller av 193 deltagare, dvs. 0,42 % av deltagarna i sjunde ramprogrammet, att jämföra med de 5,7 % som kontrollerades i sjätte ramprogrammet. Resultaten är oroväckande, eftersom 4 % av projektens budgetar ansågs ha använts på ett felaktigt sätt. Om tendensen håller i sig kan det inte uteslutas att det kommer att krävas finansiella korrigeringar på över 2 miljarder euro för hela sjunde ramprogrammet.
Jag vill fråga följande:
Vilka är de senaste uppgifterna om antalet kontroller som kommissionen gjort av projekt i sjunde ramprogrammet och om resultaten av dessa? Vad beror det stora antalet fel på? Anser kommissionen att resultaten är tillfredsställande och försöken tillräckliga när det gäller att förenkla förvaltningsbestämmelserna för sjunde ramprogrammet? Vilka omedelbara åtgärder tänker kommissionen vidta för att ta tag i problemet?
Máire Geoghegan-Quinn
Jag ska försöka att vara uppmärksam på tolkarna.
En förutsättning för efterhandsgranskningen är att tillgången till ersättningsanspråk från mottagarna är tillräckligt stor. När det gäller sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, eller sjunde ramprogrammet 2007-2013, infaller den första rapportperioden 18 månader efter det att projektet har inletts.
Det antal ersättningsanspråk inom ramen för sjunde ramprogrammet som finns tillgängliga för granskning nådde alltså en kritisk massa först under 2010. Dessutom är kommissionens kontrollstrategi för forskning utformad för att ge rimliga försäkringar om att forskningsutgifterna är lagliga och följer bestämmelserna på flerårsbasis under hela ramprogrammets giltighetstid. Den 31 december förra året hade kommissionen slutfört 345 granskningar inom ramen för sjunde ramprogrammet av 432 deltaganden i projekt inom ramen för sjunde ramprogrammet. Samtidigt föreslogs finansiella korrigeringar på sammanlagt 4 482 miljoner euro på grund av felaktigheter, till följd av en granskning av 88 633 047 miljoner euro i utbetalningar inom ramen för sjunde ramprogrammet.
Ramprogrammen för forskning genomförs framför allt genom kostnadsdelningsbidrag som baseras på ersättning av stödberättigande faktiska kostnader. Den största risken är att mottagarna tar med icke stödberättigande kostnader i sina deklarationer. Risken förvärras av motsättningen mellan kriterierna för stödberättigande och de normala bokföringsmetoderna hos vissa mottagare, särskilt kravet på att mottagarna ska fördela personal och indirekta kostnader på projekten och samtidigt dra av olika poster som inte anses berättiga till medfinansiering från EU.
Därför lade kommissionen i april 2010 fram ett meddelande om möjligheterna att förenkla finansieringsreglerna och förfarandena för forskning. Förenkling och förtydligande av regler och förfaranden kan minska risken för fel och öka garantierna för att utgifterna följer reglerna, men kan också underlätta forskares deltagande i ramprogrammen och förverkligandet av EU:s forskningspolitiska mål.
Efter den allmänna överenskommelsen om ett antal frågor som fortfarande kunde genomföras inom ramen för det nuvarande övergripande regelverket vidtog kommissionen den 24 januari i år kortfristiga förenklingsåtgärder i form av konkreta beslut med omedelbar och retroaktiv verkan på projekt inom det sjunde ramprogrammet.
Ioannis A. Tsoukalas
(EL) Fru talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för hennes ingående svar, men också påpeka att med ett urval på 0,4 procent stiger felandelen till 4 procent, eller 2 miljoner euro av 50 miljarder euro. Jag hoppas att modellen inte är linjär och att vi inte kommer att få en felandel på 40 procent när det görs granskningar av 4 procent. Jag förstår också att det är mycket svårt för oss att å ena sidan uppmana kommissionen att förenkla förvaltningsförfarandena inom det sjunde ramprogrammet och förenkla det åttonde ramprogrammet, och å andra sidan begära mer detaljerade granskningar. Det verkar ligga en självmotsägelse i detta, men jag anser inte att det gör det. Jag tycker att det finns en bra sak här: Vi är alla intresserade av forskning och vet att den är EU:s och medlemsstaternas enda hopp.
Máire Geoghegan-Quinn
Jag anser att vi måste sträva efter att göra saker och ting så enkla som möjligt för våra aktörer och att - så långt vi kan - se till att mottagarna direkt kan tillämpa sin vanliga bokföringsmetod för personalkostnader och slippa införa ett parallellt bokföringssystem, vilket de har tvingats göra hittills. Detta ökar naturligtvis komplexiteten och medför en risk för fel. När allt kommer omkring accepterar vi - och jag menar att alla måste acceptera det - att forskare inte är intresserade av att delta i ett missbruk av EU-medel. De är intresserade av den verkliga, rent grundläggande forskning de arbetar med och som kan leda vidare till sådana fantastiska innovationer som vi ser i länder inte bara i Europa utan i hela världen. Så vi gör det så okomplicerat som möjligt, så enkelt som möjligt, för aktörerna.
Angående: Små och medelstora företags deltagande i europeisk forskning och innovation
Den 9 februari 2011 offentliggjorde kommissionen sin grönbok med titeln ”Från utmaningar till möjligheter: Mot ett gemensamt strategiskt ramverk för EU:s finansiering av forskning och innovation”. Efter en offentlig utfrågning kommer kommissionen således att utarbeta en gemensam strategisk ram i syfte att rikta forsknings- och innovationsverksamheten mot de utmaningar samhället står inför i dag och förenkla förfarandena för att få tillgång till EU-finansiering av forskning och innovation, minska den tid det tar för att sprida forskningsresultatet och i högre grad involvera de europeiska företagen i forsknings- och innovationsverksamheterna. Inom ramen för Europa 2020-strategin har EU ställt upp som mål att medlen till forskning och innovation 2020 ska utgöra tre procent av BNP. Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta, med tanke på att den privata sektorn har minskat sina anslag till forskning och innovation, för att stimulera denna sektor till att öka sitt deltagande i finansieringen av forskning och innovation i Europa? Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att hjälpa de små och medelstora företagen att övervinna svårigheterna med att få tillgång till EU-medel till forskning och innovation? Tänker kommissionen införa kvoter så att en del av EU-medlen förbehålls för de små och medelstora företagen?
Máire Geoghegan-Quinn
Kommissionen har åtagit sig att underlätta små och medelstora företags tillgång till finansiering inom EU:s forsknings- och innovationsprogram och att hjälpa dem att så småningom kunna föra ut resultatet av sina innovationer på marknaden.
Kommissionen prioriterar detta, precis som anges i meddelandet av den 6 oktober förra året om innovationsunionen, i den småföretagsakt för Europa som antogs i juni 2008 samt i den översyn av småföretagsakten som antogs den 23 februari i år.
I grönboken ”Från utmaningar till möjligheter: Mot ett gemensamt strategiskt ramverk för EU:s finansiering av forskning och innovation” identifierades också de viktigaste frågorna för EU:s framtida stöd till forskning och innovation, däribland ett antal specifika frågor om hur små och medelstora företags behov ska kunna tillgodoses bättre.
Ett övergripande mål för det gemensamma strategiska ramverket är att göra det enklare och mer attraktivt att delta i EU:s program, särskilt för små och medelstora företag. Viktiga inslag att överväga för framtiden i detta sammanhang är en enda kontaktpunkt med gemensamma IT-verktyg, mer standardiserade regler, en förenklad uppsättning finansieringsinstrument som utan luckor täcker hela innovationskedjan samt enklare och mer enhetliga förfaranden för att få finansiering.
Efter samrådet om grönboken kommer kommissionen att lägga fram sina lagförslag om det gemensamma strategiska ramverket i slutet av detta år. Vi har redan infört ett antal åtgärder i de senaste arbetsprogrammen för det sjunde ramprogrammet som är särskilt riktade till små och medelstora företag, bland annat öronmärkta budgetar. De små och medelstora företagens andel av budgeten beräknas växa från nuvarande 14,3 procent till det mål på 15 procent som anges i lagstiftningen. Små och medelstora företag måste ha nära tillgång till stöd. Enklare tillgång till det sjunde ramprogrammet erbjuds av nätverket Enterprise Europe som är ett partnerskap mellan kommissionen och nästan 600 företagsorganisationer, exempelvis handelskammare, hantverkskammare, innovationsorgan och regionala utvecklingsorgan. Detta nätverk arbetar med utgångspunkt i överenskomna riktlinjer tillsammans och i samarbete med de nationella kontaktpunkterna för det sjunde ramprogrammet med att bistå små och medelstora företag. Bland annat ger nätverket stöd till informationskampanjer och kapacitetsuppbyggnad för deltagande i programmet, införlivande av nya små och medelstora företag i förslagen, partnersökning, gemensamma åtgärder riktade till små och medelstora företag samt håller samråd om införande av ämnen som berör små och medelstora företag i arbetsprogrammet. Flera hundra små och medelstora företag har kunnat lämna in förslag till det sjunde ramprogrammet med stöd av nätverket.
Zigmantas Balčytis
(EN) Fru talman! Små och medelstora företag har många problem när det gäller att få tillgång till EU-finansiering av FoU. Antingen lyckas de inte få lån för att garantera samfinansieringsdelen, eller så är byråkratin alltför betungande för dem. Har kommissionen några planer på att utarbeta en gemensam, enkel uppsättning regler för att öka de små och medelstora företagens deltagande i EU:s forskningsprogram? Tänker kommissionen anslå exempelvis ca 30 procent av EU:s forskningsmedel enbart till små och medelstora företag?
Máire Geoghegan-Quinn
Det beslutades om tre konkreta åtgärder med omedelbar verkan den 24 januari i år i fråga om förvaltningen av EU:s forskningsbidrag inom det sjunde ramprogrammet, och var och en av dessa åtgärder motsvarar direkt de farhågor som upprepade gånger har framförts av deltagare - och potentiella deltagare - i sjunde ramprogrammet. En åtgärd tillåter större flexibilitet i hur personalkostnader beräknas. En annan är att ägare till små och medelstora företag vilkas löner inte registrerats formellt i bokföringen nu kan få ersättning genom schablonutbetalningar. En ny styrgrupp med högre tjänstemän från alla kommissionens tjänsteavdelningar arbetar nu också med att avskaffa inkonsekventa regler. Detta är mycket viktigt för tillämpningen av de regler som redan finns.
Vi har utformat en plattform för e-utbildning som är särskilt avsedd för små och medelstora företag. Den kommer att tas i bruk i år och syftet är att förenkla små och medelstora företags tillgång till FoU-projekt. Plattformen kommer att erbjuda gratis webbaserad utbildning, skräddarsydd information och, inte minst, ett diskussionsforum. Sammantaget förbättrar dessa åtgärder situationen avsevärt för små och medelstora företag och jag tvivlar inte på att vi inom det gemensamma strategiska ramverket kommer att få fler mycket goda förslag på vad vi kan göra för att hjälpa dem.
Angående: Luftföroreningar i tyska storstäder
Hur ser kommissionen på luftföroreningssituationen i de tyska storstäderna, till exempel München, och vilka åtgärder föreslår kommissionen?
Janez Potočnik
I direktiven om luftkvalitet fastställs flera gränsvärden för flera föroreningar med olika tidsfrister för att uppfylla kraven. Förutom att främja goda metoder vid bland annat genomförandekommitténs möten, inriktar kommissionen sina insatser på att kontrollera om de gränsvärden som fastställs i direktivet verkligen har följts.
Enligt direktivet har medlemsstaterna sedan 1996 varit skyldiga att utveckla och genomföra en övergripande strategi med både lång- och kortsiktiga åtgärder. Den senare kategorin är särskilt viktig för att hantera lägen där det finns risk för överskridande av gränsvärdena för exempelvis partikelämnet PM10. Planer måste upprättas omedelbart när gränsvärdena och toleransmarginalen har överskridits som visar hur reglerna ska efterlevas när tidsfristen löper ut.
Planerna för luftkvalitet måste lämnas in till kommissionen inom två år efter det uppmätta gränsöverskridandet, men behörigheten och ansvaret för att besluta om de åtgärder som ska ingå i planerna för luftkvalitet ligger helt och hållet hos medlemsstaterna. Detta enligt subsidiaritetsprincipen och eftersom nationella och/eller lokala myndigheter är bäst lämpade att fastställa vilka åtgärder som är effektivast och passar bäst för att hantera höga koncentrationer i deras luftkvalitetszoner.
Kommissionens kontroll av efterlevnaden är främst inriktad på huruvida gränsvärdena följs, inte så mycket på hur de följs. De senaste uppgifterna från Tyskland för 2009 visar att 70 av ca 80 luftkvalitetszoner fortsätter att uppvisa partikelnivåer över gränsvärdena. De flesta zoner beviljades en förlängning av tidsfristen för efterlevnad till den 11 juni i år eftersom de hade tagit fram en luftkvalitetsplan med en tydlig tidtabell och åtgärder som visade hur gränsvärdena skulle följas inom tidsfristen. München är en av dessa zoner. Tidsfristen beviljades, på villkor att de behöriga myndigheterna skulle ändra luftkvalitetsplanen så att den innefattade kortsiktiga och effektiva åtgärder för att kontrollera och vid behov avbryta verksamheter som bidrar till risken för att gränsvärdena överskrids.
När det gäller NO2 förväntar sig kommissionen att många medlemsstater kommer att få likartade problem som med partiklar. Överskridanden före 2010, eventuellt förlängt till utgången av 2014, är i dagsläget inte något brott mot EU-lagstiftningen, men medför skyldighet att utarbeta en luftkvalitetsplan. Medlemsstaterna har till utgången av september 2011 på sig att lämna in uppgifterna för 2010.
Bernd Posselt
(DE) Tack för ett mycket bra och exakt svar. Jag har två korta följdfrågor. För det första, kontrollerar kommissionen att de enskilda medlemsstaterna verkligen tillämpar samma kriterier och gör mätningar med samma stringens, eller finns det skillnader här? För det andra, har ni några specifika förslag om hur luftföroreningarna ska minskas, åtminstone i städerna?
Janez Potočnik
Samma kriterier gäller för alla länder. Det är sant att städer som Milano i Italien kan ha större svårigheter att uppfylla samma kriterier än andra städer, på grund av de geografiska förutsättningarna. Men det är oerhört viktigt att alla EU-invånare garanteras samma hälso- och skyddsnivå. Det är det viktiga i detta sammanhang.
Om det finns specifika lokala eller regionala frågor uppmärksammar vi förstås det, och vi försöker verkligen ta itu med dessa frågor på ett samarbetsinriktat sätt med myndigheterna, för att få fram lämpliga lösningar. Vårt mål är alltid att söka och finna en lösning - att vara strängt hjälpsamma och hjälpsamt stränga, så att säga.
När det gäller den andra frågan brukar vi normalt sett inte ge specifika rekommendationer till några städer eller regioner helt enkelt för att vi anser att myndigheterna där är mycket bättre lämpade för detta och känner till situationen bättre än vi. Vi kontrollerar förstås att gränsvärdena följs, men den standardiserade metod som ger bra resultat brukar vara en blandning av åtgärder, där vissa är mer kortsiktiga och andra är mer strukturella.
Talmannen
Nästa fråga kommer från Karin Kadenbach, som i kväll ersätts av Kriton Arsenis.

Angående: EU:s strategi för biologisk mångfald
Under 2010, Internationella året för biologisk mångfald, antog Europeiska rådet en ambitiös vision för 2050 och ett mål för bevarandet av den biologiska mångfalden i EU fram till 2020. Inom ramen för konventionen om biologisk mångfald antog världens regeringar senare en ambitiös global vision och ett uppdrag till 2020 för bevarande av den biologiska mångfalden och en strategisk plan som innehåller 20 testningsmål.
När räknar kommissionen med att offentliggöra en strategi för biologisk mångfald i EU, i vilken det fastställs ambitiösa åtgärder som behövs för att man ska kunna uppnå EU:s mål och de internationella målen för bevarandet av den biologiska mångfalden?
Kan kommissionen bekräfta att den nya strategin kommer att innehålla krav på att det inte sker några ytterligare negativa förändringar av bevarandestatusen för alla skyddade livsmiljöer och arter runt om i EU, både inom och utanför Natura 2000-områdena, i förhållande till 2020, med målet att återställa alla livsmiljöer och arter till en god bevarandestatus senast 2050?
Vilka konkreta åtgärder planeras för att förbättra tillämpningen av EU:s miljölagstiftning, utöver den fortgående fortbildning för domare och de vägledningsdokument som kommissionen tidigare talat om? Har kommissionen några planer på att inrätta en miljötillsynsstyrka på EU-nivå och anta lagstiftning om miljötillsyn, i enlighet med parlamentets uppmaning?
Janez Potočnik
Kommissionen håller på att lägga sista handen vid EU:s nya strategi för biologisk mångfald, som kommer att bilda ramen för det kommande decenniets åtgärder för att hantera förlusten av biologisk mångfald. Vi siktar på att den ska antas i början av maj. Eftersom utkastet till strategi fortfarande bearbetas internt inom kommissionen kan jag inte ge särskilt många detaljer om innehållet. Jag kan dock försäkra er om att den motsvarar både det ambitiösa mandat för EU som rådet fastställde förra året och de globala åtaganden som EU gjorde i Nagoya i oktober förra året i samband med konventionen om biologisk mångfald.
Strategin kommer att utvecklas kring sex delmål som är inriktade på att ta itu med några av de viktigaste drivkrafterna för förlust av biologisk mångfald och de påfrestningar som den biologiska mångfalden utsätts för: naturskydd, återställande av områden och grön infrastruktur, jordbruk och skogsbruk, fiske, invaderande arter samt EU:s bidrag till den globala biologiska mångfalden.
Strategin kommer främst att genomföras genom tillämpning av EU:s befintliga lagstiftning, däribland effektiv och tillräckligt finansierad förvaltning av Natura 2000-nätet. Det är också viktigt att överväga hur reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken samt den framtida sammanhållningspolitiken kan bidra till det stöd som krävs för strategin. EU:s huvudmål inför 2020 är att hejda förlusten av biologisk mångfald och försämringen av ekosystem och de tjänster som de tillhandahåller.
Strategin kommer därför att omfatta åtgärder för att nå detta mål. Detta kommer att omfatta åtgärder för att påskynda genomförandet av fågel- och livsmiljödirektiven och se till att tillräckliga åtgärder vidtas för att uppnå en gynnsam bevarandestatus för arter och livsmiljöer som är viktiga för Europa. När det gäller genomförandet och verkställandet av EU:s miljölagstiftning i allmänhet tänker kommissionen lägga fram ett nytt meddelande om detta senare i år. Syftet är inte att ersätta befintliga meddelanden om ämnet utan i stället att förbättra dem genom att fokusera på den övergripande allmänna struktur och kunskapsbas som ligger till grund för genomförandet av miljölagstiftningen.
I samband med detta initiativ kommer vi att göra en detaljerad genomgång av alla möjliga alternativ för att stärka övervaknings- och kontrollkapaciteten på EU-nivå och i de nationella inspektionssystemen. Det bör erkännas att EU:s rättsliga ram för miljöinspektion redan har förbättrats under de senaste åren, särskilt genom antagandet av en rekommendation om minimikriterier för miljöinspektioner i medlemsstaterna, samt genom införandet av olika bestämmelser i den sektoriella miljölagstiftningen.
Vi arbetar fortfarande med detta meddelande och det exakta innehållet har ännu inte fastställts. Vi kommer att hålla samråd med intressenterna, däribland med parlamentet via dess berörda utskott, så att ledamöterna får möjlighet att uttrycka sina åsikter och lämna synpunkter.
Kriton Arsenis
(EN) Tack för det detaljerade svaret. Vi ser fram emot att få se EU:s nya strategi för den biologiska mångfalden och parlamentet kommer naturligtvis att ha många idéer och vi kommer att utveckla detta närmare.
För att gå djupare in i den fråga vi diskuterade, Nagoya och strategin, skulle du kunna kommentera hur det går för oss när det gäller genomförandet av besluten från Nagoya och särskilt ABS-protokollet? Vilka framsteg har gjorts? Vilka är tidsfristerna? Har vi gjort några framsteg i fråga om skyddade havsområden? Detta nämns särskilt i Nagoyamålen. Vilka framsteg gör vi där?
Dessutom nämnde du att det kommer att ingå åtgärder för den biologiska mångfalden i den gemensamma jordbrukspolitiken, som är ett av våra verktyg för att skydda den biologiska mångfalden, men parlamentet har också begärt skydd av vildmark och vägfria områden. Slutligen behöver vi mer kommunikation om Natura-2000-områdena, särskilt för jordbrukare. Vilka åtgärder planerar kommissionen där?
Bernd Posselt
(DE) Jag vill bara ställa en fråga. Koncentrerar ni er särskilt på naturskydd och skydd av vilda djur och växter, eller arbetar ni också med gamla tamdjursraser och grödor, vars mångfald också är starkt hotad?
Gerben-Jan Gerbrandy
(EN) Jag skulle vilja lägga till en sak. Vi talar om biologisk mångfald. En fråga som är akut just nu är att vissa medlemsstater - däribland min - försöker att få lägre EU-mål i fråga om naturlagstiftning. Jag undrar verkligen om kommissionsledamoten håller med om att vi kan satsa på lägre ställda mål, eller om vi bör hålla fast vid de nuvarande.
Janez Potočnik
När det gäller Nagoya och våra framsteg där, går utvecklingen ganska bra i fråga om ABS, så där finns inga problem. Det finns smärre problem med översättningen, men vi ligger bra till i fråga om innehållet och vi planerar redan arbetet med lagstiftningen efter undertecknandet, så att vi sedan kan gå vidare med ratificeringsprocessen. Det tar lite tid, men jag ser inga allvarliga hinder.
När det gäller skyddade havsområden ligger vi fortfarande lite efter. Vi försöker komma framåt och efter de åtaganden vi gjorde i Nagoya kommer vi att få mer att göra inom EU än i nuläget - även på grund av Natura 2000 i sig och de åtaganden vi har gjort.
När det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken och finansieringen av Natura 2000 gör jag mitt bästa för att se till att detta är mycket väl representerat i den första och tredje pelaren och att den biologiska mångfalden uppmärksammas ordentligt i den kommande gemensamma jordbrukspolitiken. Kommissionsledamöterna Dacian Cioloş och Connie Hedegaard och jag själv utarbetade en gemensam skrivelse som vi sände till rådets senaste möte med miljöministrarna, där vi var överens om frågorna och om i vilken riktning vi vill gå.
När det gäller Bernt Posselts fråga omfattar hela Natura 2000 i sin överenskomna form i dag skydd för ca 18 procent av den europeiska landmassan genom de så kallade Natura 2000-områdena och sedan har vi två direktiv. Det ena är fågeldirektivet och det andra är livsmiljödirektivet, där det tydligt anges vad som är skyddat på vilket sätt och på vilken nivå och så vidare. Det är alltså en ganska bred lagstiftning som inte enbart gäller vissa hotade arter och arter som är på väg att försvinna. Vi vill agera på ett sätt som ger oss ett brett skydd, men faktum är att flera av de arter i EU-områdena som har konstaterats vara hotade är i ganska dåligt skick, så vi skulle verkligen behöva göra mer.
När det gäller frågan om mål är svaret ganska enkelt. Just nu bör vi inte fokusera på att sänka målen utan i stället fokusera på den allvarliga frågan om genomförandet av Natura 2000, det vill säga utarbeta förvaltningsplaner och avsätta tillräckligt med pengar. Det kommer att inte att bli lätt i nuläget, men det är verkligen ett slags finansiering för framtiden.
Angående: Avfallshanteringen i Grekland
Kommissionen anser, i sitt svar, att deponering är den sista och mest olämpliga lösningen när det gäller avfallshantering. I Grekland ska 61 deponeringsanläggningar uppföras med hjälp av samfinansiering, något som lett till förståeliga protester från invånarna i flera områden (Lefkimi, Grammatikos och framförallt Keratea) vilka tvingas acceptera denna ”sista och mest olämpliga lösning”. Det faktum att regeringen så ihärdigt håller fast vid den teknik och de metoder för insamling och förvaltning av avfall som den gått in för, har av press, miljöorganisationer, politiska partier och företrädare för de lokala förvaltningarna kopplats samman med vissa affärs- och företagsintressen och omtalas nu som en ny politisk skandal.
Jag ber kommissionen svara på följande: Anser inte kommissionen, oberoende av vilka val de enskilda länderna gör, att den lösning som miljöorganisationerna (WWF, Greenpeace, Mediterranean SOS m.fl.) föreslår är att föredra ur ekologisk och miljömässig synpunkt, det vill säga att sorteringen sker vid källan och av hushållen, i stället för återvinning i fabriker? Kan kommissionen lova att undersöka dessa förslag och sända över en delegation som diskuterar detta med berörda instanser?
Janez Potočnik
I det nya ramdirektivet om avfall införs en femstegshierarki för avfallshantering. Enligt avfallshierarkin är förebyggande av avfall det mest önskvärda alternativet, följt av återanvändning, materialåtervinning och annan återvinning, med bortskaffande som sista utväg. Det går att avvika från hierarkin för särskilda avfallsflöden.
Medlemsstater som avviker från hierarkin måste dock lämna en bra motivering. Bortskaffande av avfall till deponier, som ligger längst ner i avfallshierarkin, måste alltså betraktas av medlemsstaterna som det minst gynnsamma alternativet för avfallshantering.
Avfall med hög renhetsgrad, som papper och glas, är en förutsättning för att avfall ska kunna användas som sekundär råvara av tillverkningsindustrin. Därför är separat insamling vid källan av återvinningsbara avfallsflöden ofta den bästa metoden för avfallsinsamling. Enligt ramdirektivet om avfall är medlemsstaterna skyldiga att införa separat insamling av papper, metall, plast och glas senast 2015. Återigen har medlemsstaterna ett visst utrymme för att anpassa sina avfallsinsamlingssystem efter de specifika nationella förhållandena, särskilt när det finns mycket effektiv och avancerad sorteringsteknik att tillgå. I avsaknad av sådan teknik är dock separat insamling vid källan den billigaste och enklaste metoden för att få fram sekundära råvaror av hög kvalitet ur avfall.
Grekland har stora problem med olagliga deponier och fälldes som bekant av domstolen 2005 på grund av det enorma antalet olagliga deponier som har varit i bruk inom Greklands territorium. Denna fråga har ännu inte lösts. I december 2010 lämnade de grekiska myndigheterna ändå in en handlingsplan som gick ut på att alla lagliga deponier skulle stängas fram till utgången av juni i år. Kommissionen välkomnar denna plan, inklusive uppförandet av nya deponier, under förutsättning att detta inte går att komma runt som ett sista alternativ för att upprätthålla ett nätverk för bortskaffande av avfall som uppfyller sanitära normer i enlighet med kraven i EU-lagstiftningen.
Uppförandet av deponier som uppfyller normerna i EU:s direktiv om deponering av avfall är ändå ett framsteg jämfört med den olagliga dumpningen av avfall. Kommissionen uppmanar de grekiska myndigheterna att slutföra sin planering och uppföra deponierna - och dessa program får redan EU-stöd. Grekland måste göra mer än att vidta dessa åtgärder och upphöra att använda deponier som det förhärskande alternativet för avfallshantering och i stället gå mot en modern avfallshanteringspolitik som bygger på återvinning och återanvändning av avfall.
Enligt den senaste statistiken från Eurostat deponeras ungefär 82 procent av hushållsavfallet i Grekland, medan genomsnittet i EU är 38 procent. Dessutom fungerar återvinningssektorn i Grekland mycket dåligt och endast 17 procent av hushållsavfallet återvinns.
Tillämpningen av avfallsdirektivet har högsta prioritet både för kommissionen och för mig personligen. Vi kommer att övervaka den nationella avfallspolitiken genom att bedöma medlemsstaternas avfallshanteringsplaner. Vi väntar på en uppdaterad avfallshanteringsplan från Grekland. Dessutom övervakar vi noggrant genomförandet av den grekiska handlingsplanen och processen med att stänga alla olagliga deponier, inbegripet planen för EU-finansierade projekt.
Vi kommer också att övervaka hur EU-finansieringen används för att se till att de projekt som finansieras är förenliga med de mål och krav som fastställs i vår avfallslagstiftning. I Greklands fall är det mycket viktigt att minska användningen av deponier och att öka återvinningsgraden genom separat insamling och återvinningsbara material.
En god avfallshantering bör ses som en möjlighet eftersom den kan skapa affärsmöjligheter och sysselsättning i hela landet. Det är också mycket viktigt att uppnå de nya målen för resurseffektivitet genom att tillämpa bästa metoder.
Slutligen flyger jag till Grekland i morgon för ett tvådagarsbesök och vi kommer naturligtvis att diskutera allt detta ingående då.
Nikolaos Chountis
(EL) Fru talman! Kommissionsledamotens sista kommentar ger mig lite hopp. Eftersom du reser till Grekland i morgon borde du besöka ett område nära Aten där det dagligen har varit sammandrabbningar mellan de boende och de polisstyrkor som har varit utplacerade där i fyra månader nu, med skador och andra incidenter, på grund av deponin där, eftersom vi måste stänga deponier liksom ni förklarat.
Om detta är den minst önskvärda lösningen kan man fråga sig varför kommissionen godkänner miljökonsekvensbedömningar när avfallet i en mängd anläggningar - sådana som du sannolikt kommer att besöka - i princip hamnar i vattendragen. Det är skandalöst och det kommer inte att gå att undvika skador på miljön - om ni inte ingriper, om ni inte sätter stopp för denna ekonomiska skandal, för dessa anläggningar medfinansieras av EU.
Gör något omedelbart, för saker och ting är inte så teoretiska som din förklaring, men hur som helst tackar jag dig.
Janez Potočnik
Jag kommer att besöka dessa platser nära Aten. Första dagen kommer jag att diskutera med tre utskott från det grekiska parlamentet och vi kommer säkerligen också att ta upp denna fråga. Jag är medveten om det och om frågans allvar. Jag kanske kan förklara varför vi faktiskt stöder och till och med medfinansierar några deponier, trots att vi verkligen tycker att detta kommer i sista hand bland alternativen i avfallshierarkin.
Det första och absolut viktigaste vi måste ta hänsyn till är förstås människors hälsa, så vi måste se till att folkhälsan skyddas med alla till buds stående medel. Det är viktigt att vi verkligen eftersträvar de bästa möjliga alternativen, men ibland måste man helt enkelt ta det steg för steg.
Av de uppgifter som jag har fått för hela Europa har jag förstått att så snart ett land på allvar börja separera avfallsinsamlingen får man snabbt en mycket hög andel avfallsåtervinning och en mycket låg andel hushållsavfall som deponeras. Så separat insamling är det avgörande och när detta är på plats kan saker hända snabbt. Men ibland är deponier tyvärr fortfarande det enda möjliga alternativet och om vi vill skydda folkhälsan här så måste vi helt enkelt tillhandahålla det.
Talmannen
Frågor som inte har besvarats på grund av tidsbrist kommer att besvaras skriftligen (se bilaga).
Frågestunden är avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.20 och återupptogs kl. 21.00.)
