Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från i går har delats ut.
Finns det några synpunkter?
Det finns inga synpunkter.
(Protokollet justerades.)
   Van Orden har ordet för en ordningsfråga.

Van Orden
Herr talman! Jag vill rikta er uppmärksamhet på den allt värre situationen i Zimbabwe. I fredags höll ministrar från Zimbabwe ett sammanträde med företrädare för EU, och de har ombetts att formulera en skrivelse eller en rapport senast i morgon om förbättringar av läget i Zimbabwe. Saken är den att läget har blivit allt värre under den gångna veckan. Det är mycket viktigt att det internationella samfundet visar att det verkligen menar allvar, genom att ställa Mugabes regering i Zimbabwe till svars. Vi måste nu förbereda smarta sanktioner.
Jag uppmanar er att se till att rådet och kommissionen intar en enhetlig och hård ståndpunkt gentemot Zimbabwe, innan det är för sent. Presidentvalet i landet kommer att hållas den 9 mars, och tiden håller på att springa ifrån oss.

Talmannen
Tack så mycket, herr Van Orden, vi noterar ert inlägg och skall vidarebefordra det till ordförandeskapet.
Även MacCormick får ordet för en ordningsfråga.

MacCormick
Herr talman! Jag vill ta upp en fråga som McKenna nämnde i går rörande elektronisk omröstning och den slutna omröstningen. Tråkigt nog så är det så att det slutna omröstningsarrangemanget genom elektronisk omröstning är bristfälligt för närvarande. Det är bristfälligt därför att det är lätt för kollegerna bakom och vid sidan att se hur man röstar, till och med när man använder den pappersanordning som är till för att dölja skärmen, som Jackson nämnde i går. När en sluten omröstning är viktig, bör ledamöterna skyddas mot grupptryck.
Jag vill därför att ni hänvisar frågan till presidiet, dvs. om det elektroniska omröstningssystemet kan förbättras så att det verkligen fungerar som en sluten omröstning, och skyddar ledamöterna från det grupptryck som de borde skyddas från.

Talmannen
Tack, herr MacCormick. Det är inte nödvändigt att vidarebefordra denna framställan till presidiet eftersom presidiet redan i går påbörjade denna studie motu proprio. Det finns andra sätt. Det är inte så att ert påpekande är irrelevant och vi förstår ert politiska intresse alldeles utmärkt, men med grund i gårdagens erfarenhet, som var den första med detta system, analyserar våra tjänstemän hur frågan skall lösas. Eftersom jag så länge tilldelning av platser i presidiet ännu inte beslutats har kvar mitt tidigare ansvar för byggnader fick jag ett förslag i går på eftermiddagen, som handlade om just detta.
Jag antar således att presidiet kommer att kunna lösa denna fråga snabbt, med hjälp av kvestorerna förstås.
Sumberg har ordet för en ordningsfråga. Jag ber er att inte dra ut på tiden alltför mycket med ordningsfrågor.

Sumberg
Herr talman! Rörande en ordningsfråga. Får jag be er att se till att talmannen noterar att det i går ägde rum en omröstning i kammaren om att det skall ske en fullständig undersökning av mul- och klövsjukan i Förenade kungariket. Omröstningen genomfördes därför att den brittiska Labourregeringen vägrade mina väljare en undersökning av denna fruktansvärda sjukdom. I detta parlament i går ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Herr Sumberg, snälla ni, detta är inte en ordningsfråga. Jag vet att ni har rätt att försöka utnyttja de möjligheter reglerna ger, men det var inte en ordningsfråga. Tack.

Framtida gemensam fiskeripolitik
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0470/2001) av Miguélez Ramos för fiskeriutskottet om kommissionens grönbok om den framtida gemensamma fiskeripolitiken (KOM(2001) 135 - C5-0261/2001 - 2001/2115(COS))
Kära kolleger! Jag är ledsen att behöva meddela er att kommissionär Fischler, som ansvarar för de frågor som de tre betänkanden vi skall debattera denna förmiddag handlar om, är sjuk. I går var han i Strasbourg, och han är fortfarande kvar i Strasbourg, men han kan inte delta i debatterna. Därför ber jag om ert överseende med kommissionens frånvaro. Jag anser att vi inte skall stoppa debatterna, vi bör genomföra dem. Kommissionen kommer här att vara företrädd av de höga ansvariga tjänstemännen, dock ej av kommissionären, som alltså inte kan delta i diskussionen. Däremot har rådet, som inte heller är här, lämnat någon förklaring till sin frånvaro. Jag anser att vi bör följa vår föredragningslista.
Jag skulle å kammarens vägnar till Fischler vilja förmedla vår önskan att han snabbt skall tillfriskna.
Jag ger ordet till Varela Suanzes-Carpegna, ordförande för fiskeriutskottet.

Varela Suanzes-Carpegna
. (ES) Herr talman! Jag skulle, precis som ni, för det första vilja säga att Fischler talat om för mig att han är ledsen att han inte kan vara här i dag med oss.
Jag vill också säga att Fischler alltid varit här på andra debatter. Då det handlar om sjukdom, som är en omständighet som det inte går att påverka, skall vi naturligtvis helt enkelt översända den önskan om tillfriskande som talmannen uttryckt.
Jag anser att vi bör inleda denna debatt eftersom det redan tagit sin tid att få fram de betänkanden som var planerade till i dag, särskilt Miguélez betänkande. Det handlar om frågor av stor vikt och vi har uppnått att de skall debatteras under sammanträdesperioden i januari, vilket var svårt på grund av de institutionella aspekter som måste lösas. Dessutom gör vi det på torsdagen, vilket inte är vanligt för fiskefrågor, och vi skall också rösta om betänkandena på torsdag förmiddag.
Därför vill jag, i egenskap av ordförande i utskottet be att vi genomför denna debatt, trots att kommissionären inte är närvarande, och att vi naturligtvis översänder vår önskan att han skall tillfriskna så fort som möjligt.

Meijer
Herr talman! Innan vi inleder fiskeridebatten, där jag också skall delta, ber jag om er uppmärksamhet för det faktum att Stauner-betänkandet om Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram Leonardo Da Vinci står på eftermiddagens föredragningslista. Jag har förstått att närmare granskning fortfarande äger rum, vilket gör att det kanske inte skulle vara förståndigt att rösta om det i dag kl. 17.00. Jag skulle vilja uppmana er att i samråd med föredragande Stauner undersöka om detta ämne kommer att vara moget för beslut i dag. Enligt mitt intryck är det inte det.

Talmannen
Herr Meijer! Det förfarandesätt ni begär är visst möjligt. Det är planerat att omröstning skall ske denna eftermiddag om debatten avslutats. Om vi avslutat det betänkande ni nämnde, Stauners, är det enligt föredragningslistan planerat att omröstningen skall ske kl. 17.00.
Jag skulle vara tacksam om vi inte stoppade debatten längre.
Kommissionär Vitorino å sin sida har informerat oss att han skall komma till Strasbourg, men det är mycket tveksamt om han hinner komma innan omröstningen. Herr Varela, om det skulle visa sig vara nödvändigt kan kommissionär Vitorino uttrycka kommissionens uppfattning, som vi fått skriftligen, innan omröstningen om ni anser att det är väsentligt.

Miguélez Ramos
Herr talman, kära kolleger! Det vi skall rösta om här i dag är naturligtvis inte Miguélez betänkande. Av uppenbara skäl. Eftersom fiskeriutskottet godkänt en stor del av ändringsförslagen till mitt betänkande och jag också, genom att med några av förslagsställarna uppnå kompromisser i vissa frågor, har det gjorts betydande förändringar i ursprungstexten.
Denna text är således en syntes av de olika uppfattningar som finns i parlamentet om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Då vi skall utvärdera den kommer en del att anse att glaset är halvfullt och andra att det är halvtomt. Hur som helst anser jag att betänkandet har tillräckligt många positiva beståndsdelar i förhållande till den nuvarande fiskeripolitiken för att som föredragande be kammaren rösta för densamma.
Jag måste säga att samstämmigheten i fiskeriutskottet har varit större då det gällt att visa på bristerna i den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken än då det gällt att komma med konkreta förslag för att reformera den. Dock tror jag att det finns tillräckligt många positiva inslag för att lägga grunden för en framtida gemensam fiskeripolitik.
Den största svårigheten uppstod då det gällde att förena olika intressen. Företagens, för att göra det möjligt att ge dem en ekonomisk livskraft; bevarandet av resurserna; socioekonomiska åtgärder för att kunna försvara en verksamhet som till största delen har sina rötter i fattigare, avlägset belägna områden och mål 1-områden. Kommissionen borde med en intelligent politik kunna förena dessa tre aspekter, särskilt eftersom misslyckandet med en av dem skulle dra med sig de andra två.
Vi är oroade över den motsättning som finns mellan den oerhört kritiska analys som gjorts av kommissionen av den nuvarande fiskeripolitiken, och som delas av Europaparlamentet, och de därpå följande reformförslagen i grönboken, som inte är särskilt innovativa. Grönboken inriktar sig på ett stillastående, ett " mer av samma sak" som ingen tycker om.
Det betänkande jag lägger fram definierar tydligt det grundläggande syftet med den gemensamma fiskeripolitiken, dvs. att balansera livskraften i en strategisk ekonomisk sektor i Europeiska unionen - som bidrar till livsmedelsförsörjningen och som är grundläggande för sysselsättningen och den ekonomiska och sociala sammanhållningen i unionens yttre randområden - med bevarandet av hållbara marina ekosystem.
När det gäller bevarandet och förvaltningen av resurserna begär fiskeriutskottet att tilldelningen av TAC (högsta tillåtna fångster) skall göras i enlighet med rationella och öppna metoder, som integrerar de vetenskapliga utlåtandena och information från de yrkesverksamma i sektorn, särskilt som denna tilldelning skall vara flerårig och inriktas på flera arter. Utskottet vill nå ett slut på inkonsekvenserna i den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken och den inre marknaden, genom att begära att restriktioner för fiske inom vissa områden skall grundas på vetenskapliga kriterier för hur resurserna skall skyddas, vare sig områdena är fredade, inhägnade eller begränsade av tillträdesvillkor för lokalt fiskevatten. Som det står i betänkandet innebär den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken ett undantag från principen om lika rätt till resurserna och om rådet inte fattar något beslut av annan innebörd, kommer undantaget att upphöra den 31 december 2002. Ledamöter, i den gemensamma fiskeripolitiken måste man iaktta de grundläggande principerna i fördraget, däribland principen om likabehandling.
Det behövs en ny analys av den relativa stabiliteten i de samhällen som i hög grad är beroende av fisket, precis som det begärs i betänkandet. En analys som beaktar den utveckling som skett i gemenskapen de 25 senaste åren. Denna analys är nödvändig för översynen av den gemensamma fiskeripolitiken.
Fiskeriutskottet har också förkastat utvidgningen av det exklusiva utnyttjandet av en zon att omfatta mer än det nuvarande området på 6-12 sjömil.
När det gäller flottan är betänkandet tydligt i att påvisa att de fleråriga utvecklingsprogrammen (FUP) inte har gett önskat resultat, till stor del på grund av bristande vilja i någon medlemsstat att tillämpa dem korrekt. Minskningen av flottan är en socioekonomisk uppoffring som, för att förstås och accepteras i fiskerisektorn, måste genomföras på ett balanserat sätt i alla medlemsstaterna och dessutom räkna med tillräckligt ekonomiskt stöd från gemenskapen. Det är nödvändigt att gemenskapen fortsätter att bidra till moderniseringen av flottan genom strukturåtgärder och att den förstärker säkerheten och kapaciteten utan att detta medför en ökning av fiskeansträngningen. Det är således nödvändigt att fortsätta med strukturstöden.
När det gäller inspektion och kontroll medger vi att övervaknings- och kontrollmekanismerna fungerar otillfredsställande. Vi menar att alla ansträngningar för att bevara resurserna kommer att vara dömda att misslyckas utan ett europeiskt harmoniserat system med en hög grad av efterlevnad från sektorns sida. Det är nödvändigt att utvidga befogenheterna för gemenskapens inspektörer och fastställa ett enhetligt system av sanktioner.
När det gäller de internationella förbindelserna bör gemenskapen beslutsamt ta itu med dessa och koppla dem till Europeiska unionens politik för yttre förbindelser. Unionens internationella förbindelser måste när det gäller fisket först och främst beaktas ur en kommersiell synvinkel och de måste inriktas på att uppnå fångstmöjligheter för gemenskapsflottan. Fiskeavtalen utgör, och kommer att fortsätta att utgöra, en betydande ingrediens i den nya gemensamma fiskeripolitiken. Det är därför nödvändigt att ha en enhetlig strategi när internationella avtal ingås, på ett sådant sätt att de aktörer som gagnas av dessa avtal underställs samma villkor såväl när det gäller fiskemöjligheter, betalning av avgifter och licenser samt utnyttjande av överskottskvoter.
Unionens handelsförbindelser och marknadspolitik bör kombinera respekten för principen om gemenskapspreferens med en minskning av tullavgifter i kombination med fastställandet av en lista på känsliga produkter, för att underlätta tillgången på råvaror till bearbetningsindustrin.
När det gäller den sociala dimensionen var den totalt frånvarande i grönboken. Vi ber att kommissionen fullt ut skall integrera de ekonomiska och sociala åtgärder som är nödvändiga för att garantera ekonomisk och social sammanhållning i de regioner som är beroende av fisket. Fiskerisektorn karaktäriseras av hårda arbetsvillkor och avsaknad av kollektiva avtal. Därför är det nödvändigt att öka den sociala dialogen.
Avslutningsvis vill jag på den tid min grupp tilldelat mig särskilt beklaga att två frågor nu är " borta med vinden" efter dessa långa månader av parlamentarisk handläggning. En gemenskapsflotta som kan arbeta under samma flagg och en enda kår av gemenskapsinspektörer. Jag beklagar att Europaparlamentet inte vid detta tillfälle är den nyskapande och framsynta institution som alla ledamöter önskar. När det gäller fisket ligger vi flera decennier efter i det europeiska bygget, men på samma sätt som vi redan har euron i fickorna och våra luftrum kontrolleras av Eurocontrol, kommer förr eller senare den europeiska flaggan att vaja på våra fiskebåtar.

Lannoye
(Verts/ALE), föredragande av yttrandet från utskottet för utveckling och samarbete. (FR) Herr talman! Jag har faktiskt bytt plats här i församlingen.
I dag talar jag för utskottet för utveckling och samarbete. Utskottet för utveckling och samarbete har lagt fram ett antal synpunkter om fiskeripolitikens innehåll i förhållande till utvecklingspolitiken.
Utskottet konstaterar först och främst att Europeiska unionen är en av världens mest betydande aktörer på fiskeområdet, och att vi måste vara medvetna om det. Unionens marknad är så omfattande att mer än hälften av den fisk som konsumeras antingen fiskas av unionens flotta utanför gemenskapens farvatten eller importeras, i stor utsträckning från utvecklingsländer. Man kan därför förstå att den gemensamma fiskeripolitikens inflytande på utvecklingsländerna kan vara oerhört stort.
Utskottet för utveckling och samarbete anser det prioriterat att se till att den gemensamma fiskeripolitiken hänger samman med politiken för utveckling och samarbete. Detta är självklart ytterst viktigt, eftersom det gäller att inte förflytta de problem som den europeiska fiskerisektorn går igenom. Och problemen är många, det vet vi: flottan har en överkapacitet, resurserna överutnyttjas, sysselsättningen minskar och havsmiljön har i hög grad försämrats. Att förflytta problemen till andra regioner i världen kan inte godtas och är inte en förnuftig och långsiktig politik.
Vi anser dessutom att fiskeavtalen, som utgör en av fiskeripolitikens viktiga delar, inte bara bör grundas på denna första princip, utan också på tillförlitliga vetenskapliga utvärderingar av beståndens tillstånd och fiskets konsekvenser, framför allt för målarterna. Vetenskapliga bedömningar, vilket huvudföredraganden påpekade, är uppenbart nödvändiga. Finns det inga sådana bedömningar, vilket tyvärr ofta är fallet i utvecklingsländerna, vore det bra att följa försiktighetsprincipen, för att undvika att överutnyttja resurserna.
Slutligen gäller det att ge ett lämpligt skydd till de samhällen som lever av resurserna från kustfisket i tredjeland och som på så sätt garanterar sin livsmedelsförsörjning.

González Álvarez
(GUE/NGL), föredragande av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. (ES) Herr talman! Som var att vänta beslutade utskottet för miljö, med en som avstod och en stor majoritet för, att endast balansen i det marina ekosystemet, som andra kolleger nämnt, kommer att garantera sysselsättning i fiskerinäringen i framtiden och att flottan bör anpassas till befintliga resurser. Som föredraganden sade bör man komma över den nuvarande fiskeripolitikens misslyckande. Alla vi som bor i kustregioner vet att fredningsperioder, stängda områden, maskstorlekar, högsta tillåtna fångster, etc. inte förbättrade situationen och att förslaget som ges i grönboken inte går i riktning mot att förbättra den.
I utskottet för miljö anser vi att insatser måste göras vid föroreningskällorna, vilka är många: industriföroreningar, ett enormt tryck från turismen, vilket vi känner väl till i vårt land, handlingar i särskilda ekosystem som vi har i vårt eget land, som flodmynningar, och vid oljekraftverk och annat som går i motsatt riktning till vad vi skulle vilja.
Sociala, ekologiska och ekonomiska indikatorer som gör det möjligt att garantera att insatserna är effektiva, samt sociala kompletterande åtgärder och initiativ till hållbara fiskemetoder, som det småskaliga fisket som pågår vid våra allra närmsta kuster. Man bör respektera försiktighetsprincipen, som är väl definierad i FAO:s uppförandekod och i Förenta nationernas avtal.
Det är nödvändigt att stärka konsumenternas förtroende genom att inte bara agera i det traditionella fisket utan också i vattenbruket. Man bör också informera och medvetandegöra och se till att medborgare och berörda sektorer deltar i syfte att åtgärderna som skall vidtas i dessa sektorer skall bli framgångsrika, förutom deltagande av lokala och regionala myndigheter. Kontroll och övervakning - som föredraganden sade - av de åtgärder som antas för att det inte skall uppstå en ojämlikhet mellan olika länder.
Herr talman! Vi anser att man inte får glömma att en större kapacitet i flottan inte garanterar sysselsättning. Vi har förlorat 19 procent i den produktiva sektorn och 10 procent de senaste åren i beredningssektorn. Därför måste vi agera mot denna motsägelse.

Langenhagen
Herr talman! Även jag önskar Fischler god bättring och föreslår att vi inte skjuter upp debatten nu på morgonen. Frågorna är helt enkelt för viktiga för det. Det har verkligen krävts ett hårt arbete för att få igenom betänkandet och de 400 ändringsförslagen i utskottet. Det stora antalet ändringsförslag beror ingalunda på min uppskattade kollega Miguélez Ramos arbete, för hon har arbetat förebildligt och lagt fram ett balanserat betänkande, och för detta förtjänar hon ytterligare ett tack.
Varför ett sådant pådrag, kommer vissa att fnysa. Men jag kan inte nog betona vilken betydelse betänkandet har för det europeiska fiskets framtid. I nära 20 års tid har det funnits en gemensam fiskeripolitik med toppar och dalar. Fisket har tagit sig igenom många vågdalar. Dock är inte Bryssel ensam skuld till detta. Nej, snarare drar inte alla medlemsstater och inte heller alla fiskare åt samma håll. Detta är skälet till varför den gemensamma fiskeripolitiken inte har svarat upp till de höga kraven fullt ut. I år står vi vid ett vägskäl i ordets djupaste mening. Vilken riktning vill vi att den framtida gemensamma fiskeripolitiken i Europa skall ta? Jag kan försäkra er om att parlamentets rekommendationer kommer att falla i godaste jord i kommissionen, för institutionernas samarbete kring det europeiska fisket måste fortsätta, och det kommer också att fortsätta. Med beaktande av rekommendationerna i betänkandet kan kommissionen nu lägga fram sina reformförslag. Vi väntar med spänning på detta, och därför hoppas jag i dag på en bred majoritet.
En sak måste dock konstateras. Det kommer att bli en resa i svår sjögång, för som sagt, utmaningarna är enorma. Låt mig i korthet lyfta fram ett par punkter som enligt min mening är en absolut förutsättning för den framtida fiskeripolitiken i Europa. För det första: Utan fisk kommer det heller inte att finnas något fiske kvar. Denna liknelse är lika banal som sann. Vi måste intensifiera arbetet för att hålla bestånden friska, eftersom det endast är friska maritima ekosystem som kan garantera en hållbar och framtidsduglig drift. För det är väl så att vi alla, både här i parlamentet och ute längs kusterna, vill ha en livsduglig fiskerisektor, och då menar jag inte livsduglig endast med tanke på dagen och kanske morgondagen, utan de kommande årtiondena.
För det andra: Vi vet för lite om sambanden i det marina ekosystemet. Därför måste forskningen intensifieras. För det tredje: Faktum är att det inte finns tillräckligt mycket fisk i de europeiska vattnen. Därför måste vi fiska även utanför unionen, varför vi även behöver avtal med tredjeland. Sådana avtal är dyra och blir allt dyrare, och redan i morgon kommer de sannolikt att bli alltför dyra. Därför måste vi slå in på nya vägar och även i högre grad integrera dem som tjänar direkt på detta. Det är vi skyldiga skattebetalarna. Tiden rusar alldeles för snabbt, inte bara min talartid, utan även när det gäller reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Låt oss i det europeiska fiskets intresse gemensamt finna en bärkraftig lösning till årets slut!

Stihler
 Herr talman! Översynen av den gemensamma fiskeripolitiken ger oss en möjlighet att styra fiskets framtid i Europeiska unionen under de kommande tio åren, och vi måste se till att detta sker på ett lämpligt sätt. Den gemensamma fiskeripolitiken har ännu inte skapat det som den planerades att skapa, dvs. en hållbar fiskesektor. I stället har vi en situation där våra fiskebestånd har utarmats och våra hav har förorenats, samtidigt som vår tekniska fiskekapacitet har ökat explosionsartat.
Hörnstenen i den nya gemensamma fiskeripolitiken måste vara miljömässig och ekonomisk hållbarhet. Ett sätt att uppnå denna, är att ta hänsyn till den gemensamma fiskeripolitikens regionala aspekter. Vi bör öka branschens engagemang i fiskeförvaltningen och bevarandet, och skapa en förbättrad dialog mellan yrkesfiskare och forskare. Hållbarhet innebär att vi på att allvarligt sätt måste ta hänsyn till fiskeförvaltningens miljöaspekter. Detta måste emellertid ske tillsammans med tydligare förfaranden för snabba insatser i akuta fall som rör bevarande. Vi bör behålla principen om relativ stabilitet, men också se till att få en större effektivitet och enhetlighet i samband med kontrollen och genomförandet av EU-kraven, samtidigt som vi försöker att förenkla kontrollbördan gentemot yrkesfiskarna.
Vi känner till att det fortfarande finns svagheter när det rör inspektionen och kontrollen, och inspektionsstrukturen och den samordnade metoden måste välkomnas. Användningen av enhetliga strafförfaranden kommer emellertid att kräva en noggrann undersökning.
De fiskeavtal som Lannoye talade om måste också ses över. Viktiga frågor handlar om utveckling, fattigdomsminskning och miljökonsekvenser. Det har funnits många exempel då lokala yrkesfiskare i vissa av världens fattigaste områden inte längre kunnat fiska. När de inte kan fiska, har de ingenting att äta. Det är nödvändigt med reformer.
Det är mycket som behöver göras under mycket kort tid, men det står för mycket på spel för att det skall misslyckas. Jag hoppas att vi vid denna tid nästa år - när vi återvänder till den första sammanträdesperioden 2003 - kommer att få se en ny, reformerad gemensam fiskeripolitik som är lämplig för framtida bruk.

Attwooll
Herr talman! Eftersom det är normal praxis att gratulera föredragandena till deras arbete, är det svårt att hitta de lämpliga orden när något utöver det vanliga har åstadkommits. Jag säger alltså helt enkelt att det är en hyllning till Miguélez Ramos arbete att ett betänkande som har fått över 400 ändringsförslag i utskottet, har kommit till kammaren med bara 25 stycken kvar.
Innan jag tar itu med resolutionsförslaget, vill jag snabbt nämna något om min grupps ändringsförslag. Ändringsförslagen 3, 4 och 5 har att göra med den internationella nivån. Genom ändringsförslag 3 söker vi gemensamma definitioner och en gemensam metod när det rör fiskeristöd samt fiskekapacitet och -ansträngning, och förhållandet mellan dem. Ändringsförslagen 4 och 5 är utformade för att förbättra övervakningen av både kostnadseffektiviteten hos fiskeavtalen med tredjeländer och fiskeverksamheten som sker i detta sammanhang.
Ändringsförslag 6 har bara ett syfte att mjuka upp ordalydelsen i skäl H, på grund av tvivel om att den gemensamma fiskeripolitiken faktiskt kan garantera samma levnadsvillkor för dem som arbetar inom sektorn, som för dem som arbetar inom andra produktionssektorer, även om det förvisso kunde vara till hjälp i detta avseende.
Till sist: Genom ändringsförslag 7 har vi bara en önskan om att lägga till fritidsfiske till havs till de områden som - tillsammans med djuphavs- och kustfiske samt vattenbruk - man måste ta hänsyn till separat. Vi hoppas att dessa ändringsförslag får kammarens godkännande.
Mer allmänt anser vi att man genom resolutionsförslaget har åstadkommit en bra balans mellan kraven från fisket sett som en ekonomisk verksamhet, och behovet av bevarande. Genom att behålla principen om relativ stabilitet, och gränsen på 6-12 sjömil, tar man hänsyn till bräckligheten hos samhällen som är beroende av fiske. Genom att stödja fleråriga kvoter som också omfattar flera arter, främjar man ett förhållningssätt gentemot fiskeförvaltning som är bättre både för branschen och miljön. Man tar också upp andra frågor som rör miljön, t.ex. bruket att skära fenor av hajar och bifångster av haj. Dessutom tar man på allvar hänsyn till vårt ansvar gentemot utvecklingsländerna.
En annan aspekt som ligger mig varmt om hjärtat, är utvecklingen mot ett upprättande av mycket större insatser i beslutsprocessen av yrkesfiskare, forskare och förespråkare för bevarande. Jag tillägger, med en viss stolthet, att detta är ett förhållningssätt som såg dagens ljus för första gången i min egen valkrets, i och med deltagandet av organisationer som " Scottish Fisherman's Federation" , " The Shetland Oceans Alliance" och Världsnaturfonden.
Antalet ändringsförslag på utskottsnivå, visade hur många olika och ofta motstridiga åsikter det kan finnas när det handlar om fiskefrågor. Det slutliga betänkandet visar på vilket bra sätt vi i kammaren kan hantera våra meningsskiljaktigheter. Jag hoppas att, vid omröstningen senare i dag, det fortfarande kan vara någonting som hela parlamentet - särskilt fiskeriutskottet, och Miguélez Ramos, trots hennes ödmjukhet och personliga reservationer - rätteligen kan vara stolt över.

McKenna
Herr talman! Det är uppenbart för alla att fiskerinäringen behöver fisk. Utan fisk kan det inte finnas någon fiskerinäring.
Ett av de största problemen med den gemensamma fiskeripolitiken under de senaste 20 åren har varit att många mål inte har prioriterats. Detta har skapat konflikter. Enda sättet att se till att fiskerinäringen har någon slags framtid, är att placera bevarandet högst upp på dagordningen. Detta är en förutsättning för näringen, inte ett hinder som måste övervinnas. Om inte bevarandet prioriteras högst, kommer alltid kompromisser med andra mål inom den gemensamma fiskeripolitiken - t.ex. ekonomiska mål - att resultera i ytterligare utarmning av bestånden.
Vi har lagt fram ett ändringsförslag genom vilket man som högsta mål skulle ange behovet av att se till att fiskbestånden och andra havslevande arter förblir livskraftiga. Både fiskerinäringen och fiskeriutskottet hävdar att de håller med om behovet av att bevara bestånden och skydda havsmiljön. Den senaste tidens nedskärningar av kvoterna för flera bestånd i EU, vittnar om behovet av att se till att beståndens bevarande prioriteras högst.

Jové Peres
Herr talman! Jag tror att det är första gången på sju och ett halvt år i denna kammare som jag offentligt måste säga att mitt inlägg är mycket personligt och inte är å gruppens vägnar. Det finns andra mycket legitima synpunkter i gruppen Den europeiska enade vänstern, men jag måste tala om att det varit svårt att nå en ståndpunkt.
Hur som helst vill jag först tacka fru Miguélez för hennes arbete. Inledningsvis lade hon fram ett förslag till betänkande som jag ansåg var perfekt balanserat. Jag anser att det, tillsammans med bidrag från alla ledamöter i fiskeriutskottet i Miguélez anda, borde ha utgjort grunden för att lägga sista handen vid det hon lade fram för oss. Men det kom 400 ändringsförslag, som jag tror till största delen var motiverade av fullständigt nationella synpunkter. Det bidrar inte till att stärka en gemensam politik inom ett av de få gemensamma politikområdena, utan precis tvärtom.
Miguélez gjorde efter dessa 400 ändringsförslag en nästan övermänsklig ansträngning för att lägga fram nya kompromisser. Jag avböjde. På så sätt anser jag att hennes arbete är rätt bra och dessutom beundransvärt, men jag anser att slutresultatet inte är särskilt konsekvent, med de 400 ändringsförslagen, där jag anser att vi inte heller varit särskilt generösa mot hennes kompromisser på många sätt. Det finns vitt och svart. I vissa fall går vi in på för många detaljer och i andra fall tar vi inte ens upp allmänna frågor. Men denna manifestation är ändå viktig för mig. Det kan jag säga alldeles uppriktigt. Det finns ändringsförslag som enligt mitt sätt att se det utgör grundläggande ändringar av fördraget, vid en tid då utsläppandet av euron på marknaden stärker personernas fria rörlighet. Viljan att gå vidare och stärka den gemensamma fiskeripolitiken uttrycks också. Å andra sidan har man känslan av att man ibland kräver en nationalisering av kontrollerna i gemenskapsvattnen, samtidigt som man kräver gemenskapskontroller i tredjelands vatten. Och ibland får man känslan, ursäkta min uppriktighet, att man använder regionaliseringen för att tala om andra saker.
Jag kommer att råda min grupp att inte rösta emot slutresultatet. Jag anser att Miguélez inte är värd det, och jag upprepar återigen min vilja att samarbeta. Jag tackar ånyo för hennes beundransvärda arbete för att nå ett balanserat resultat, som enligt mitt synsätt inte uppnåtts.

Gallagher
Herr talman! Jag är besviken över att kommissionären inte är här, men jag har full förståelse för att han är sjuk och jag hoppas att han snart blir frisk.
Jag vill gratulera föredraganden, Miguélez Ramos, till hennes arbete när det gäller att ha utarbetat ett mycket viktigt betänkande, efter mycket omfattande samråd. Syftet med grönboken om den gemensamma fiskeripolitiken, som offentliggjordes i mars i fjol, var att stimulera diskussionen om den gemensamma fiskeripolitikens framtid. Den stimulerade sannerligen diskussionen, särskilt i mitt hemland. Kommissionen uppmanade till en genomgripande och brådskande reformering av den gemensamma fiskeripolitiken. Som en ledamot av parlamentet som företräder en valkrets i vilken många är beroende av fiskerinäringen, delar jag detta synsätt.
Den debatt och de diskussioner som grönboken ger upphov till, kommer att införlivas i kommissionens vitbok som rådet kommer att behandla i år. Jag välkomnar samrådsförfarandet och jag kan försäkra kollegerna om att myndigheterna i mitt hemland såg till att genomföra ett omfattande och meningsfullt samråd. Ministern med ansvar för fiskefrågor inrättade en särskild granskningsgrupp för att ta fram ett enhetligt svar till alla berörda parter. Detta har varit helt i sin ordning. Under genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken - och det gäller förvisso även andra politikområden inom EU - har det funnits en tendens att fatta politiska beslut utan att ta fullständig hänsyn till de värdefulla åsikterna från dem som arbetar inom och bor i det berörda området. Förslag och rekommendationer som svar på grönboken utarbetades av den irländska nationella grupp som granskade den gemensamma fiskeripolitiken, som inrättades av ministern med ansvar för fiskefrågor, i vilken berörda parter ingick. Det är mycket viktigt att dessa parter alltid få delta. Ingen gemensam fiskeripolitik, eller någon annan politik, kan bli framgångsrik om inte de berörda parterna får spela en viktig roll i den.
Det råder ingen tvekan om att diskussionerna i rådet i år kommer att bli svåra. Man måste fatta viktiga beslut inom viktiga områden, särskilt när det gäller den gemensamma fiskeripolitikens sociala och ekonomiska aspekter. Det är min åsikt - som jag också vet delas av många ledamöter som företräder kustregioner - att man i grönboken inte tar upp dessa aspekter i tillräcklig omfattning. Man tar liten hänsyn till fiskerisektorn betydelse i kustregioner där det inte finns någon alternativ anställningsmöjlighet - det kan handla om Irland eller var som helst i gemenskapen. Det måste ske integration; med mitt hemland i åtanke, måste man överväga fiskepolitiken, den regionala utvecklingspolitiken, utvecklingspolitiken för landsbygden och mål 1-områden.
Jag välkomnar den uppriktighet som kommissionen har visat när den har formulerat den rådande situationen inom det europeiska fisket, och många ändringar - om de genomförs - skulle hjälpa till att lösa vissa av de rådande svårigheterna. Man måste genomföra en rad andra, viktiga ändringar för att ytterligare förbättra den gemensamma fiskeripolitiken. Man skulle egentligen för länge sedan ha sett till att få ett mer omfattande deltagande från yrkesfiskarnas och andra intressenters sida, i samband med fiskeförvaltningsprocessen. Om man låter yrkesfiskarna delta, kommer detta att göra mycket för att förbättra den framtida politikens trovärdighet. En verklig regionalisering av förvaltningen och kontrollen skulle vara till stor nytta för sektorn. Jag uppmanar kommissionen att stödja decentraliseringsprocessen genom att skapa ett nätverk av regionala rådgivande kommittéer som omfattar hela Europa.
Om man inte genomför praktiska och möjliga ändringar av kontrollsystemet, kommer fiskeripolitiken inte att stödjas av yrkesfiskarna, och kommer därmed med all sannolikhet att misslyckas. Mitt hemland har haft stor nytta av sitt medlemskap i Europeiska unionen under årens lopp. Fiskerinäringen har emellertid betalat ett alltför högt pris, genom att den varit tvungen att dela sina rikliga fiskevatten utanför den irländska västkusten med giriga grannar. Om det har skett en utarmning av fiskebestånden, är det inte de irländska fiskarnas skuld, utan skulden ligger hos vissa giriga grannar i andra medlemsstater.

Farage
Herr talman! I mitt hemland offentliggörs hemliga regeringsdokument 30 år efter de diskussioner till vilka de hänvisar ägde rum. Som ett resultat av detta har, under de senaste två åren, tidigare hemliga dokument offentliggjorts om förhandlingarna som ledde fram till Förenade kungarikets inträde i den dåvarande gemensamma marknaden, och vi har fått möjlighet att se dokument som har att göra med upprättandet av den gemensamma fiskeripolitiken. Det framgår av dessa dokument att den gemensamma fiskeripolitiken från första början inte hade någon rättslig grund. Ministrarna visste dessutom om detta; de var beredda att - vilket de också gjorde - ljuga för den brittiska allmänheten om detta, trots sin kunskap om att politiken skulle innebära en katastrof för fiskerinäringen - men yrkesfiskare ansågs vara politiskt ointressanta. De offrades för att man skulle se till att hålla tidtabellen för det brittiska inträdet. Sedan dess har den förväntade katastrofen visat sig i form av tiotusentals förlorade arbetstillfällen inom fiskerinäringen, ekonomiska förluster i närheten av en miljard pund sterling för varje år den gemensamma fiskeripolitiken har tillämpats och en fiskeflotta som sakta men säkert går mot sin undergång.
Den gemensamma fiskeripolitiken är också rent tekniskt en katastrof. 1997 visade en rapport från den parlamentariska forskningstjänsten att de enda framgångsrika förvaltningssystemen fanns i Falklandsöarna, Island, Namibia och Nya Zeeland, där fisket lyder under en enda behörighet. Det finns inget exempel på en gemensam fiskeripolitik som har fungerat på ett effektivt sätt, så den gemensamma fiskeripolitiken har en grundläggande svag punkt genom just det faktum att det är en gemensam politik.
Till denna grönbok och betänkandet av Miguélez Ramos, kan därför jag och min grupp svara att den gemensamma fiskeripolitiken byggdes på lögner och att den rent tekniskt är en enda soppa. Den står för allt som är fel med Europeiska unionen, och vi anser att den, i likhet med EU, omedelbart skall avskaffas - reformering är inget alternativ.

Souchet
Herr talman! Jag önskar självklart att Fischler snabbt kommer på benen igen och vill be de tjänstemän som är här att utförligt vidarebefordra våra intressen till honom. Nu när den nya gemensamma fiskeripolitiken utarbetas ville jag fästa kommissionärens uppmärksamhet på tre viktiga punkter.
Först och främst måste man i den nya gemensamma fiskeripolitiken absolut som grundval bibehålla systemet med tillåtna totalfångster och kvoter, vilket är det bästa sättet att anpassa fångsterna efter beståndens tillstånd. Ja, dessa kvoter bör bli fleråriga. Framför allt - vilket sammanslutningen för Atlantkusten har bett kommissionen om - för att förhindra oregelbundna variationer från år till år och för att ge yrkesfiskarna ett minimum av överskådlighet, som är ett krav för att någon mänsklig och ekonomisk verksamhet skall vara möjlig. Däremot får dessa kvoter inte under några omständigheter bli individuella och överförbara, för i så fall skulle vi få bevittna en oåterkallelig koncentration och ett utplånat havsliv i de flesta av våra kustregioner. Vi är måna om vårt nuvarande system, där medlemsstaterna och yrkesfiskarnas organisationer förvaltar kvoterna kollektivt.
För det andra får den nya gemensamma fiskeripolitiken inte ägnas åt det brutala, orättvisa, kostsamma och ineffektiva systemet för auktoritära inskränkningar av flottans kapacitet. Kommissionen föreslår en skärpning av de befintliga bestämmelserna för flottans förnyelse. Vi vänder oss bestämt emot detta. Bara för att kommissionen i går stödde en alltför långtgående tillverkning av industritrålare i Europa får den i dag inte - genom ett slags symmetri i misstaget - omöjliggöra en nödvändig modernisering av det småskaliga fiskets flotta, en nödvändighet som tråkigt nog intygas av den tragiska fördubblingen av antalet olyckor längs våra Atlantkuster, något som beror på att flottan är föråldrad.
Flottan måste förvaltas med hjälp av flexibla instrument som går att förändra. Mot den bakgrunden måste stöden till modernisering, framför allt stöden till den första utrustningen - stöd som berör ungdomar - absolut finnas kvar på lång sikt.
Med den nya gemensamma fiskeripolitiken måste man för det tredje inrätta ett system för hållbar förvaltning, där yrkesfiskarnas kompetens, kunskaper och expertis beaktas i beslutsprocessen. Många senare exempel, som med ansjovis och kummel, visar att det är ytterst farligt att uteslutande förlita sig till biologers bedömningar och modeller för att motivera beslut som får särskilt allvarliga sociala och ekonomiska konsekvenser. Inom ett område där resursbedömningar är oerhört invecklade får man inte beröva sig någon informationskälla.
Jag önskar att dessa tre intressen, som har betonats starkt under samrådsprocessen, skall vägleda de förslag till förordningar som kommissionen kommer att lägga fram inom kort. Med hänsyn till grönboken finns det fortfarande en väg kvar att tillryggalägga och stora ansträngningar att göra. Vi vill be kommissionären att föreslå en ny gemensam fiskeripolitik som framför allt är framåtblickande och inte längre en sorglig lindring för stunden, för vi tror att fisket är centralt för kustregionernas utveckling, i alla våra kustländer. Vi tror på fiskets framtid. Vi skulle vilja ha en gemensam fiskeripolitik som också bygger på en tro på fiskets framtid.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman, kära kolleger! Jag vill, precis som andra kolleger, börja detta inlägg med att erkänna det arbete vår föredragande Miguélez Ramos lagt ned på en fråga som, som vi alla vet, är mycket svår på grund av inneboende krockar mellan ståndpunkter och intressen.
Trots det måste jag dock beklaga slutresultatet eftersom jag anser att det inte är så tillfredsställande som man kunde förvänta sig. Därför röstade jag emot betänkandet i utskottet, vilket, som ni minns, nådde ett resultat på 12 röster för, 6 emot och 3 som avstod, bland dessa även föredragandens.
Varför anser jag att betänkandet inte är tillfredsställande? Jo, jag anser att man borde ha kommit längre i att införliva denna politik i gemenskapens behörighetsområde, efter 20 år av så kallad gemensam fiskeripolitik, som bara har ordet gemensam gemensamt, och efter 17 år av övergångsperiod för två medlemsstater, Spanien och Portugal. Vi borde gå mycket längre än vad som föreslås i Miguélez Ramos betänkande, som väljer att bibehålla nuvarande status quo. Jag syftar på två nyckelfrågor.
Dessa två frågor är enligt min uppfattning följande: För det första fördelningen av fiskemöjligheter i gemenskapsvatten mellan medlemsstaterna, med upprätthållande av den relativa stabiliteten, som inte är en princip utan en klart och tydligt diskriminerande mekanism. För det andra den klara vägran att även i experimentell form pröva nya förvaltningssystem, som ger magnifika resultat i världen och i stora fiskenationer, som Norge och Island, genom överlåtbara fiskerättigheter. Det vägrar vi här att ens försöka med.
Jag anser uppriktigt sagt att det inte är lämpligt med undantag från de förmåner Europeiska unionen ger oss, med en gemensam marknad och med en gemensam valuta. Förmåner som finns i fördragen, för en hel ekonomisk sektor, fiskerisektorn, som är en ekonomisk sektor som de andra och som kommer att spela en strategisk roll i framtiden, och av vilken många regioner är beroende. Många av dessa finns i mål 1-områden.
Jag anser uppriktigt sagt att man kan och bör uppnå ett större samförstånd utan att skada andra fiskegemenskaper - alla måste förstås och försvaras - i syfte att aktualisera frågan, eller åtminstone öppna nya möjligheter, även om det är sakta och gradvis. Jag tror att vi måste fortsätta att prata och föra mycket dialog under de kommande månaderna i vårt utskott för att finna formler för kompromisser som är verkligt europeiska.

Katiforis
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle till att börja med vilja lovorda föredraganden för hennes betänkande om den framtida gemensamma fiskeripolitiken som hon lägger fram i kammaren i dag. Det var en svår uppgift och jag anser att Miguelez har gjort ett utomordentligt arbete. Om resultatet inte är helt tillfredsställande för alla ligger inte ansvaret hos föredraganden utan hos oss alla.
Den gemensamma fiskeripolitikens problem har tidigare blivit utredda flera gånger av organet i fråga. Det aktuella meddelandet från kommissionen utgör det första stadiet i kommissionens samlade strategi för att få den gemensamma fiskeripolitiken att fungera bättre inför den kommande reformen. Vi bör alltså i detta skede nedteckna några grundläggande principer och prioriteter för den framtida gemensamma fiskeripolitiken.
För det första bör vi se till att den gemensamma fiskeripolitikens grundläggande princip är att fiskeribranschen skall utvecklas och att inriktningen på verksamheten inom fisket blir sådan att den ligger på en hållbar nivå, både ur ekonomisk och miljömässig synvinkel. Allt annat är orimlig politik. För det andra bör vi se till att vi får en helhetsinriktad politik på europeisk nivå och en mer harmoniserad gemensam fiskeripolitik. Kommissionen bör lägga fram kreativa förslag för en framgångsrik europeisk integration. Genomförandet av den inre marknaden inom fisket är möjligt genom att man skapar en gemensam förvaltning av resurserna och en gemensam flotta.

Hudghton
Herr talman! Denna grönbok kommer vid en tidpunkt då EU konfronteras med minskande bestånd, överkapacitet och en ineffektiv och övercentraliserad förvaltning. Översynen ger en möjlighet till att inte bara rätta till tillkortakommanden, utan också till att bevara viktiga bestämmelser som är värdefulla och nödvändiga för att Europas bräckliga, fiskeberoende samhällen skall kunna överleva. Vi måste åtminstone behålla gränserna på 6 och 12 sjömil. Vi måste fortsätta med särskilda områden för bevarande, som t.ex. " Shetlandsboxen" , och stödja historiska fiskerättigheter genom den grundläggande principen för relativ stabilitet.
Det gemensamma målet att bevara bestånd för framtida generationer är fortfarande det viktigaste målet för den gemensamma fiskeripolitiken. Det är av yttersta vikt att man fortsätter att prioritera stödet för hållbar fiskeverksamhet och behoven inom fiskeberoende samhällen.
Betänkandet banar väg för decentralisering, och kommissionen måste fastställa en heltäckande form av zonförvaltning, som sker genom zonförvaltande kommittéer. Jag betonar ordet " förvaltning" . Fiskerinäringen, marknadsaktörerna, forskarna och icke-statliga organisationer, måste alla delta på ett aktivt sätt och deras sakkunskap måste användas för att se till att den nya gemensamma fiskeripolitiken ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Figueiredo
Herr talman! Debatten om den framtida gemensamma fiskeripolitiken är avslutningen på ett viktigt arbete av föredraganden, Rosa Miguélez Ramos, och fiskeriutskottet, som har besökt Portugal och deltagit i en debatt i Lissabon med företrädare för olika aktörer i denna för Europeiska unionen ekonomiskt strategiska sektor, i vilken även jag hade tillfälle att delta. Av allt det förberedande arbetet vill jag också betona att man har accepterat några av mina förslag angående denna för livsmedelsförsörjningen viktiga sektor som också är avgörande för sysselsättningen och den ekonomiska och sociala sammanhållningen i gemenskapens yttersta randområden och kustområden.
Jag vill särskilt betona ståndpunkten att avvisa alla förslag om införande av ett system med individuella kvoter eller överföringsbara individuella kvoter på unionsnivå, vilket skulle innebära en privatisering av fiskeresurserna och en koncentration och urholkning av fångsterna, med negativa socioekonomiska och miljömässiga konsekvenser, och jag hoppas att kammaren inte ändrar detta beslut.
Jag vill också understryka att kommissionens avsikt att göra betydande minskningar av de strukturella stöden till fiskerisektorn avvisas, med tanke på de socioekonomiska svårigheter som sektorn genomgår och att det i ljuset av tidigare resultat måste ske en jämlik fördelning av dessa. Jag vill också nämna godkännandet av förslaget om att inrätta ett särskilt gemenskapsprogram till stöd för det småskaliga kustfisket och det icke-industriella fisket, respekten för principen om gemenskapspreferenser, och jag vill betona behovet av att förbättra arbetsvillkoren och yrkesfiskarnas deltagande i förvaltningen och anser att det är lämpligt att upprätthålla det nuvarande systemet med exklusivt utnyttjande av en zon inom en gräns på 6-12 sjömil (jag skulle dock gärna se att gränsen var 24 sjömil, och när det gäller randområdena minst 50 sjömil), förslag som tyvärr inte gått igenom, och samma sak gäller ersättningarna till konservindustrin och flexibiliteten för att tillåta årliga justeringar av de fleråriga tillåtna totalfångsterna.
Hur som helst, herr talman, anser jag trots motsägelserna och vissa negativa aspekter att betänkandet i stort sett är positivt och jag tackar Rosa Miguélez Ramos för hennes engagemang i detta arbete.

Sandbæk
Herr talman! Jag tänker koncentrera mig på EU:s avtal med utvecklingsländerna. Betänkandet innehåller en rad bra avsiktsförklaringar, men eftersom det är ett faktum att de aldrig omsatts i praktiken utgör de nuvarande fiskeavtalen varken ett effektivt bidrag till utvecklingen av fattigdomsbekämpningen eller en ekonomisk vinst för utvecklingsländerna. Ett av världens fattigaste länder, Mauretanien, har nyligen ingått ett fiskeavtal med EU. Experter har uppskattat att enbart fisket av bläckfisk skulle kunna ge Mauretanien en intäkt på 100 miljoner dollar om året om resurserna förvaltas på ett förnuftigt sätt, men Mauretanien har inte råd att utveckla sitt eget fiske och får därför en betydligt lägre ersättning från EU, som med sitt överfiske håller på att utrota bläckfiskbeståndet. Härtill kommer att 300 mauretanska fiskare miste livet enbart under det gångna året, eftersom fångstvillkoren har blivit mer riskfyllda. EU tar från de fattiga och ger till de rika. Det är den beklagliga sanningen.

Lisi
Herr talman! Som redan flera av mina kolleger har påpekat är vi Miguélez Ramos stort tack skyldiga för hennes krävande, mycket viktiga, komplicerade och mångsidiga arbete, ett arbete som hon har genomfört på bästa sätt och där hon försökt att få med så många av sina kollegers synpunkter som möjligt.
Många har sagt sig vara nöjda med förslaget. Men vi kan inte vara helt nöjda, och kanske är det oundvikligt. Det finns ett antal frågor som fortfarande är olösta. De frågorna måste vi arbeta med, vi och kommissionen, under de kommande åren och de kommande månaderna. Vi vet alla vilka de olösta frågorna är. Låt mig, ur mitt perspektiv, redogöra för tre kriterier som, om de tillämpas, skulle kunna göra det möjligt för oss att hitta rimliga lösningar på de enskilda frågorna.
För det första: Vi måste undvika att inta en fördömande hållning. Även i den här texten har till exempel en överdrivet pedagogisk attityd lett till att vi förklarar för fiskarna att om det inte finns någon fisk, så blir det svårt för dem att klara sig ekonomiskt. Men detta är självklart, det är sunt förnuft. Operatörerna vet att skyddet av de marina resurserna är en nödvändig förutsättning för deras utkomst och därför står de alltså på vår sida.
För det andra: Det krävs större fantasi när det gäller lösningar. Låt mig ta som exempel de minskade uttagen. I flera år har vi nu försökt komma fram den vägen och vi vet att den inte leder till några resultat. Låt oss alltså försöka hitta på något nytt.
För det tredje: Vi måste vara medvetna om att utan institutionernas, operatörernas och de olika enskilda ländernas medverkan så går det inte att skapa en gemensam och allmänt accepterad politik. Och det är detta som regionaliseringen handlar om.
Jag tror att om vi tillämpar dessa tre kriterier så kommer vi att finna en rimlig lösning på alla de delproblem som lagts fram och som vi är väl medvetna om, och jag tror dessutom att de skulle kunna leda fram till ett balanserat förslag som förenar en gemensam politik med respekt för mångfalden och för det som är unikt i vart och ett av våra olika länder.

Poignant
Herr talman! Vi satte upp två mål: att garantera fiskeverksamheten längs våra kuster och samtidigt bevara fiskens reproduktion. Detta tvåsidiga mål delades av alla. Vi var tvungna att göra ett val, precis som föredraganden: antingen att ändra på allt, med risk för att destabilisera allt, eller också anpassa det som kan anpassas. Valet föll på det andra förslaget i alternativet, som också får mitt gillande. Man behövde således följa två principer: dels tillträde till farvattnen - jag tänker på bandet på sex till tolv sjömil - och detta är gjort, dels den relativa stabiliteten, som också har beaktats. Dessa två val är grundläggande, och jag hoppas att parlamentet kommer att bekräfta dem.
Bland de anpassningar som är nödvändiga skall jag ta fasta på tre, som man måste engagera sig för. Jag är övertygad om att det vore bra att göra de tillåtna totalfångsterna och kvoterna till den gemensamma fiskeripolitikens centrala del, eftersom de erbjuder flest garantier, framför allt om de är fleråriga. Den andra anpassningen: om man behåller de fleråriga utvecklingsprogrammen, vilket man bör göra, krävs det en bedömning av konsekvenserna för sjömännens säkerhet. Bara i min region, Bretagne i Frankrike, har man under 2001 beklagat 25 dödsfall till havs. Jag föreställer mig att situationen är liknande i era regioner. Detta är ansenligt, ja nästan uppenbarligen omöjligt att godta! Sjösäkerheten måste förstärkas och våra sjömän måste få möjlighet att kontinuerligt bygga nya båtar. Vi får inte låta flottorna föråldras, eftersom det ökar riskerna ute till havs. Till sist sanktionerna. En bra förordning förutsätter att den tillämpas lika för alla. Sjömännens intryck är att sanktionerna är olika, även när två fel är identiska. Jag anser att kommissionen måste visa särskilt stor omsorg om dessa tre anpassningar.

Nogueira Román
Herr talman! Jag anser att grönboken skall avvisas av parlamentet. Men denna ståndpunkt finns inte med i det betänkande vi behandlar vilket trots att det innehåller vissa godtagbara delar och har några förtjänster inte är skrivet med nödvändig energi för att bekämpa kommissionens ståndpunkter. I kommissionens grönbok vägrar faktiskt kommissionen att räkna fisket som en normal ekonomisk sektor, vital för ekonomierna i vissa kustländer som Galicien, som jag företräder, en sektor som skall bedriva sin verksamhet inom ramen för fördragets bestämmelser och särskilt respektera en hållbar utveckling.
Kommissionen upprätthåller vissa länders privilegier genom den diskriminerande principen om relativ stabilitet, man föreslår inte en adekvat politik som innehåller fiskavtal med tredjeland och begrundar till och med att på medellång sikt låta strukturstöden till förnyelse av flottorna försvinna.

Meijer
Herr talman! Tidigare betraktades havet som en outtömlig källa till livsmedel för människan. Numera erkänner även de ekonomiska intressenterna faran för att världshaven blir utfiskade, inte plötsligt men på sikt, eftersom den unga fisken får allt mindre chans att bli fullvuxen och fortplanta sig.
Som många politiker hoppas även föredraganden att det skall bli möjligt att kombinera fortsatt fångst med ett förbättrat skydd av den naturliga jämvikten. Hon yrkar med rätta på att avtalen konsekvent skall följas, men det är bara en kortsiktig lösning. Trots det faktum att efterfrågan på fisk fortsätter att stiga, kommer det att bli oundvikligt att minska fångsterna i havet. Därför måste vi söka efter ersättningsverksamhet för kustområden och skydd för tredje världen. Det är bättre än att lägga tonvikten på skillnader mellan länder med små traditionella fartyg som går ut till havs året runt och länder med stora fartyg som är utrustade med de nyaste tekniska hjälpmedlen och som måste stanna i hamn en del av tiden. Om dessa två grupper fortsätter att ge varandra skulden för överfisket leder det framför allt till ett rättfärdigande för att inte göra tillräckligt själv, och då löser vi inte problemet.

Cunha
Herr talman! Betänkandet om den framtida gemensamma fiskeripolitiken måste utgöra ett viktigt bidrag för att skapa denna politik efter 2002. Jag vill därför trycka på sex frågor som jag ser som prioriterade. Den första är att vi måste garantera fiskets kontinuitet för de framtida nationerna, vilket kan uppnås genom att politiken för hur resurserna skall skyddas stärks, då vi måste genomföra vetenskapsmännens rekommendationer seriöst, liksom när det gäller maskstorleken, skydd av småfisk och minskning av dumpningen. Den andra frågan handlar om att garantera en balanserad och flexibel förvaltning av kvoterna och de tillåtna totalfångsterna, och där tillåta en överföring av kvoter från de länder som inte använder dem till dem som behöver dem. För att genomföra de fleråriga utvecklingsprogrammen på ett bra sätt, eller de instrument som skall ersätta dem, är det viktigt att införa riktiga sanktioner mot de länder som inte uppfyller dem. Den tredje frågan gäller vikten av att stärka de internationella fiskeavtalen, och där bör Europeiska unionen förhandla fram nya möjligheter för sina fartygsägare. Den fjärde frågan handlar om att det är nödvändigt att hantera fisket utifrån dess specifika egenskaper och där bör principen om relativ stabilitet vidhållas. För det femte är det viktigt att stärka den gemensamma fiskeripolitiken sociala aspekter så att yrkesfiskarna kan få ett ordentligt stöd till sin överlevnad. Slutligen måste politiken för strukturellt stöd till sektorn fortsätta för att behålla en ständigt moderniserad gemenskapsflotta anpassad till de nya omständigheterna.
Jag vill tacka föredraganden, Rosa Miguélez Ramos, för det arbete hon har genomfört. Slutresultatet är inte idealiskt, men jag hoppas att det tillåter det viktigaste av det vi behöver. För att avsluta skulle jag vilja tillönska Franz Fischler ett tillfrisknande och ta tillfället i akt att ge honom följande budskap: " Ingen influensa motstår en god portugisisk torskrätt och ett gott glas rött vin" !

Piétrasanta
Jag vill här bestämt understryka de punkter som verkligen är nödvändiga för att man på allvar skall kunna ta hänsyn till Medelhavsområdet inom den gemensamma fiskeripolitiken.
Vi måste inrätta en integrerad politik genom ett verkligt internationellt samarbete, och samtidigt akta oss för att ge efter för den släpphänthet som skulle få oss att sjunka nedåt. Detta förutsätter att gällande lagstiftning revideras, framför allt förordning nr 1626/94, och att bestämmelserna om minimistorlekar, tekniska åtgärder och fiskeredskap anpassas efter olika regioner.
Det krävs också seriösa forskningsinsatser, så att vi verkligen får kunskap om potentialen för ansjovis, makrill, tonfisk osv., kort sagt potentialen för de olika arter som fisket skulle kunna inriktas på. Detta förutsätter slutligen att man lyssnar mer till de partssammansatta arbetsdomstolar som är specifika för vår yrkesgrupp i Medelhavsområdet och att man ger nytt liv åt verksamheten i den regionala kommissionen för fisket i Medelhavet, som bör förses med verkliga befogenheter och medel att agera, både när det gäller havsfisket och det småskaliga kustfisket.
Jag vill tacka den utmärkta föredraganden, Miguélez Ramos, och mina kolleger, Brigitte Langenhagen och Patricia McKenna, för att de kom och besökte Medelhavskusten, framför allt Sète, Mèze och Port-la-Nouvelle, för att stödja dessa förslag och få kunskap om hur det är ute på fältet.

Nicholson
Herr talman! Jag vill börja med att välkomna betänkandet och gratulera föredraganden. Jag tror att vi alla inser vilka oerhörda svårigheter som är förknippade med framläggandet av detta betänkande. Det finns förmodligen saker i det som inte välkomnas av alla. Under rådande omständigheter är detta förmodligen det bästa vi kunde åstadkomma i våra försök att reformera den gemensamma fiskeripolitiken.
Vi måste fråga oss själva vad Europeiska unionen vill uppnå med reformeringen av den gemensamma fiskeripolitiken. En sak som vi kan säga med säkerhet, är att den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken inte tillhör de politikområden inom unionen som är mest omtyckta, och det finns förvisso ingen garanti att de framtida ändringarna av politiken kommer att mottas på ett bättre sätt av näringen, särskilt med tanke på trycket på fiskebestånden och forskarnas och yrkesfiskarnas motstridiga ståndpunkter.
Möjligheten finns emellertid där, och vi måste fråga oss själva om vi kan få till det på rätt sätt denna gång. Kan vi uppnå en lämplig balans? Har vi möjlighet att svara på näringens behov och att detta sker i rätt tid? Näringens problem har skapat en stor förbittring. Vi har i dag hört att det finns de som skulle älska att skrota den gemensamma fiskeripolitiken och återigen låta den skötas av statliga och regionala myndigheter. Detta skulle inte ge mer fisk i havet eller lösa några fler problem. Fisk flyttar på sig: De stannar inte på samma plats hela tiden, år efter år.
Samtidigt som en sådan åtgärd låter enkel att genomföra - och för vissa låter det mycket bra - måste vi ställa en rad frågor. Skulle en åternationalisering innebära mer fisk? Jag tror inte det. Skulle den innebära ett större ekonomiskt stöd? Jag påstår att den skulle resultera i ännu mindre ekonomiskt stöd till näringen, och marknaderna skulle inte förbättras. Vi måste alltså hitta en godtagbar balans.
Jag måste säga rent ut till kommissionen, att om den inte kan få ordning på politiken under de kommande 4-5 åren, kommer den att tvingas att återlämna den till medlemsstaterna. Vi har nu en möjlighet att få rätsida på saker och ting. Kommissionen måste låta lokala yrkesfiskare, lokala samhällen och lokalbefolkningen delta i besluten, om den vill att politiken skall fungera. Jag skulle verkligen stödja detta - men samrådet måste ske på ett meningsfullt sätt.

Sudre
Herr talman! Den gemensamma fiskeripolitiken räknas till EU:s känsliga politikområden. Den är utmärkande för den kraftiga krocken mellan de allmänna intressena med en gemensam politik - som ägnas åt att kontrollera en resurs som är på väg att försvinna och samtidigt rationalisera en traditionell ekonomisk verksamhet - och målen om en utveckling i de yttersta randområdena, där fisket utgör en av de få verksamhetssektorer som utlovar arbetstillfällen på medellång och lång sikt. Kommissionens grönbok om den gemensamma fiskeripolitiken tecknar en mycket dyster bild, och allmänt sett beklagar jag att det fiske som bedrivs i territorialvattnen i de yttersta randområdena inom Europeiska unionen inte nämns i grönboken. De idéer som framförs i grönboken, och framför allt de lösningar som förordas, har uppenbart utformats för att de utmaningar som kontinentalfisket ställs inför skall kunna antas. De är inte särskilt väl anpassade till de yttersta randområdena. Dessa regioner har slagits för att få sin särart att respekteras i enlighet med artikel 299.2 i Amsterdamfördraget och för att deras specifika karaktär skall beaktas inom Europeiska unionens alla politikområden och - med så mycket starkare skäl - inom den gemensamma fiskeripolitiken.
Omfattningen av denna sektor i de yttersta randområdena, och framför allt dess påverkan på hela fiskeverksamheten i Europa, borde trots allt göra det mycket enklare att motivera konkreta åtgärder som är anpassade till de yttersta randområdena, framför allt när det gäller kvoter för resurserna och för flottan, stöd till kustfisket och vattenbruket och tak för offentliga investeringar, som fiskerisektorn i de här regionerna är beroende av. En lämplig andel i det avseendet skulle hjälpa dem att utvecklas, modernisera sin flotta och se till att de åtgärder som föreslås av Europeiska kommissionen blir mer samstämmiga, genom att förena syftena med det ekonomiska stödet till berednings- och saluföringsföretagen med kravet på att dessa företag skall garanteras en regelbunden tillförsel av råvaror med kvalitet.
Jag skulle till sist vilja tillägga att det finns anledning att vara försiktig när internationella fiskeavtal skall undertecknas och att se till att man när det finns anledning till det i dessa avtal tar hänsyn till närheten till de yttersta randområdena. De fiskelicenser som tredjeland beviljar fartyg från gemenskapen bör i första hand gå till fartyg från närmaste yttersta randområde och inte uppfattas som ett sätt att omlokalisera den europeiska flottan.
Jag vill inte avsluta mitt inlägg utan att hedra det anmärkningsvärda och besvärliga arbete som föredraganden, Miguélez Ramos, har utfört för att vi skulle kunna nå fram till en tillfredsställande text som alla är ense om, en uppgift som nästan tycktes oöverstiglig.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Bestånden av torsk och kummel
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0458/2001) av Hudghton för fiskeriutskottet om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om återställande av bestånden av torsk och kummel i gemenskapens vatten och angränsande områden (KOM(2001) 326 - C5-0466/2001 - 2001/2190(COS)).

Hudghton
Herr talman! Min tilldelning på en minut under den föregående debatten gav mig inte tillräckligt med tid att hinna med att gratulera föredraganden, Miguélez Ramos, till hennes arbete och det sätt på vilket hon utfört det. Jag påstår att ämnet för detta betänkande också illustrerar behovet av reformering av den gemensamma fiskeripolitiken. Med andra ord: Om vi hade ett framgångsrikt system för fiskeförvaltning i Europeiska unionen, hade vi kanske inte behövt ta till akuta åtgärder för att skydda de minskande bestånden på detta sätt. Men vi behöver det. Genom dessa planer skall vi försöka att återställa bestånden av torsk och kummel till hållbara nivåer. Men de får också socioekonomiska konsekvenser, inte bara för dem som fiskar torsk och kummel, utan också för yrkesfiskare vars inkomst beror på storleken på de bestånd som har anknytning till någon av dessa två arter.
I detta betänkande betonas därför en rad viktiga frågor: En allmän inställning är inte godtagbar; tillräckliga vetenskapliga råd måste ges, man måste uppmärksamma konsekvenserna för det industriella fisket; finansieringen måste vara tillräcklig; program som främjar mångfalden bör finnas tillgängliga. Kommissionen erkänner att den inte bara har förlitat sig på vetenskapliga råd, och att det finns en allmän brist på vetenskapliga råd för bedömning av långsiktiga återhämtningsplaner. Kommissionens egna ord är träffande. Jag är ännu inte övertygad om att de vetenskapliga råden är tillräckligt sunda för att få förtroende från de yrkesfiskare som påverkas av åtgärderna.
Kommissionen anser att det största problemet med vetenskapliga råd har att göra med svarta landningar. Jag tvivlar inte på att så kallade svarta fisklandningar påverkar statistiken negativt. Men detta pekar på inneboende brister i det rådande förvaltningssystemet. Med all säkerhet är dumpningarna ett större problem - kanske är det dessa som får störst konsekvenser. I betänkandet betonas därför betydelsen av lämpligt finansierade och korrekta vetenskapliga råd. Jag tar också upp idén med observatörer, som skall se till att forskarna utför aktiva observationer ombord på fiskefartygen. Detta bör också bidra till att ge förtroende för tekniska åtgärder.
Kommissionen säger att den med hänsyn till stängningarna av Nordsjön i våras, var medveten om att den ansträngning som överfördes från området som stängdes av för att skydda torskbeståndet, skulle skapa ett ökat tryck på andra bestånd. Kommissionen nämner emellertid inte i vilken grad denna påverkan skulle visat sig vara skadlig, om det inte hade varit för, t.ex., det skotska fiskarnas ansvarsfulla åtgärder när de frivilligt låg kvar i hamn på egen bekostnad. Jag säger till kommissionen att frågan om den överförda fiskeansträngningen inte var tillräckligt genomtänkt, och att man måste göra en korrekt bedömning av möjliga överföringar i samband med framtida avstängningar, med avstängningens nytta i förhållande till de skadliga kedjereaktionsartade effekterna.
När jag välkomnar kommissionens åtaganden rörande planerna för arbetsnedläggelse, noterar jag att dessa inte bara främjar kompenserad arbetsnedläggelse, utan också avlägsnar de nuvarande taken för ekonomiska bidrag. Det gör mig emellertid djupt bekymrad att finansieringen inte tillämpas på ett rättvist sätt bland yrkesfiskare som drabbas av dylika åtgärder. Om fiskarna är beredda att själva vidta ansvarsfulla åtgärder när de går till sjöss, för att förhindra ytterligare utarmning av bestånden, måste det finnas någon mekanism som gör detta möjligt utan att de skall behöva gå i konkurs.
Jag uppmanar kraftfullt ledamöterna att stödja båda ändringsförslagen under dagens omröstning. Genom det första begär man att kommissionen inte nonchalerar det blandade fiskets särskilda behov, medan man enligt det andra begär åtgärder för att främja miljövänlig och mindre omfattande fiskeverksamhet. Jag uppmanar också till att vi tar bort punkt 7, som inte bara är ett öppet angrepp på mindre fiskeföretag, utan också ett rungande stöd till ett främjande av stora, industriella fiskeföretag som, hävdar jag, inte är godtagbara.
Vi måste, sammanfattningsvis, hitta en balans mellan behovet av att påskynda beståndens återhämtning och behovet av att undvika oproportionerliga inskränkningar för de många fiskeföretag som påverkas, och de negativa konsekvenser som blir resultatet för dem vars inkomst är beroende av vad havet kan ge. För detta syfte uppmanar jag kommissionen att ta hänsyn till rekommendationerna i detta betänkande och att man ser till att fiskerinäringen och forskarna får delta fullt ut i beslutsprocessen. Skulle det i detta avseende inte vara förnuftigt att snabbt få till stånd införandet av zonförvaltande kommittéer och låta dessa lägga fram återhämtningsplaner i förebyggande syfte, i stället för i efterhand? Jag hoppas att ledamöterna kommer att stödja betänkandet och ändringsförslagen i eftermiddag.

Nicholson
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till ett utmärkt och lägligt betänkande. I mitt tidigare tal hade jag inte tillräckligt med tid för att kunna göra det. Jag hoppas att kommissionären snart blir frisk. Vi kanske kunde ta några billiga poäng på hans bekostnad därför att han inte är här, men om han är sjuk hoppas vi att han snart blir frisk. Till skillnad från Cunha kan jag inte erbjuda honom en medicin för att snabbt få honom på benen, men en varm irländsk whiskey är inte heller dålig när man är förkyld.
Jag skulle vilja säga att man i detta betänkande tar upp många aktuella frågor inom fiskerisektorn, och återställandet av torsk- och kummelbestånden kommer sannerligen att bli en oerhörd utmaning. Vi måste inse att detta kommer att bli väldigt svårt att uppnå. Detta har vi förstått under den senaste tiden. Men sanningen är den att det måste ske om vi vill ha kvar bestånden i våra hav. Vi måste göra allt det som föredraganden har nämnt: öka maskstorleken, använda kvadratiska maskor och framför allt inse att vi måste ta itu med de problem som orsakas av dumpning. Detta har man inte tagit itu med. Vi har bara sagt tomma ord, och inte lyckats att lösa problemet. Skyddet av ungfisk är lika viktigt och detta måste prioriteras.
Vi måste få förbättrad vetenskaplig information: Vi kan, som sagt, inte ha någon allmän inställning.
I mina hemtrakter vid Irländska sjön står vi nu, för tredje året i rad, inför en avstängning av fiskeområdet i sex veckor. Det finns en större vilja bland yrkesfiskarna att samarbeta med myndigheterna och Europeiska unionen för att få till stånd en återhämtning av bestånden. Jag måste ställa en fråga till kommissionen: Anser man ärligt talat att man tagit hänsyn till yrkesfiskarna i detta område? Jag måste säga att man inte kan tillämpa avstängningar och arbetsnedläggningar för att stödja återhämtningen utan ersättning till yrkesfiskarna, eftersom detta inte kommer att fungera.
Jag vill säga till kommissionen att det inte är jag, föredraganden eller några ledamöter i kammaren med intresse för fiske, utan yrkesfiskarna som arbetar ute till havs och som försöker att få det att gå ihop och som försöker överleva under mycket svåra förhållanden som måste övertygas om behovet av detta. Kommissionen kommer inte att få dem att samarbeta, om de inte får det stöd de kräver.

Miguélez Ramos
Herr talman! Vi diskuterar ett nytt förslag från kommissionen som innehåller kompletterande åtgärder för återställande av bestånden av torsk och kummel. Den socialdemokratiska gruppen stöder det med vissa nyanser, som har sin grund i den skepticism det mottagits med av de berörda och bristen på enighet bland experterna.
Det finns inte enighet bland vetenskapsmännen om effektiviteten i dessa åtgärder och det gör att även om vi håller med om målen så tvivlar vi på effektiviteten. Den vetenskapliga kommitténs utlåtande säger t.ex. att det är möjligt med en återhämtningsplan som är mer utdragen och som innebär färre uppoffringar för flottan.
Torsk och kummel är två mycket omtyckta arter på gemenskapsmarknaden, vars bestånd blivit mycket reducerade på grund av överfiske. Men inte bara på grund av överfiske av dessa två arter, utan andra därtill förknippade arter som ingår i näringskedjan och som minskat näringskällorna för kummeln och torsken och påverkat bevarandet av dessa bestånd.
De bevarandeåtgärder som i dag presenteras för oss innebär en tvingande reducering av fartygens kapacitet och fartygsuppläggningar av en del av dessa. Det innebär att gemenskapen måste ha en stödpolitik som klarar av att mildra de negativa effekterna.

Stihler
Herr talman! Jag vill tacka kammaren för att man lagt debatten tidigt under en förmiddagssession - vanligtvis äger våra debatter rum vid midnatt! Låt detta bli en vana.
Kommissionens meddelande om återställande av bestånden av torsk och kummel är en viktig fråga för dem som arbetar inom näringen i Skottland. Jag vill rikta särskild uppmärksamhet på frågan som rör torsk. Under många år har de vetenskapliga råden varit skarpa. Man har sagt att olika bestånd ligger så långt från de säkra biologiska gränsvärdena, att det nu snabbt behövs omfattande initiativ för att stabilisera nedgången. Någon form av åtgärd måste alltså snabbt vidtas.
För det första har vi förslaget om att fiskeansträngningen bör minskas med upp till 40-50 procent. Detta är ett ambitiöst mål och det kräver ett noggrant övervägande, som måste förankras i de övriga medlemsstaterna. En minskning av fiskeflottan åstadkoms genom nedmontering av fartyg. I Skottland har den Labourstyrda koalitionen tilldelat över 25 miljoner pund sterling till ett sådant nedmonteringsprogram. Man började faktiskt att montera ned de första båtarna i förra veckan.
För det andra har kompletterande tekniska åtgärder vidtagits för att förbättra fiskeredskapens selektivitet. För det tredje har man föreslagit nya kontrollåtgärder. Frågan om avstängda områden och möjliga avstängningar i realtid har också övervägts och, i vissa fall, införts för att möjliggöra en återhämtning hos bestånden. Behovet av åtgärder för att torskbeståndet skall kunna återhämta sig är akut, om det skall finnas något torskfiske över huvud taget. Vi behöver bara titta på Newfoundland och Kanada för att se effekterna av ett alltför intensivt fiske. Torsken har ännu inte återvänt till dessa fiskevatten.
Det finns emellertid andra faktorer som spelar in. Den globala uppvärmningen och den relaterade uppvärmningen av världshaven, måste också beaktas. Vi får aldrig glömma den viktiga kopplingen mellan de miljöbeslut som vi fattar i denna kammare och konsekvenserna som dessa får för världshaven.
Avslutningsvis: Alla intressenter, Europeiska unionens institutioner, medlemsstaterna och fiskerinäringen måste delta i besluten om någon av dessa åtgärder skall bli framgångsrika. Det är nödvändigt med ett effektivt program för återhämtning av bestånden om torskfisket skall ha någon framtid i Skottland och Förenade kungariket.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.

Miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0457/2001) av Lavarra för fiskeriutskottet om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om en strategi för att integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken.
(KOM(2001) 143 - C5-0343/2001 - 2001/2143(COS)).

Lavarra
Herr talman, ärade kolleger! Att utveckla en strategi för att bättre integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken är en prioriterad fråga, och därför går vår uppskattning till kommissionen för att den utarbetat detta meddelande.
Men jag tror att vi måste betrakta meddelandet som en utgångspunkt för en öppen diskussion mellan operatörer, forskare, politiska institutioner och konsumenter. Miljökravens integration i gemenskapspolitiken måste ske på ett sätt som fiskerinäringen kan acceptera, utan att kostnaderna skall bäras enbart och uteslutande av sektorn själv. Detta är särskilt viktigt för de små fiskeriföretagen, framför allt när sektorn drabbas av marina miljöföroreningar som orsakats av externa faktorer: sjöfarten, de kustnära industrierna.
Jag tror dessutom att integrationen av miljökraven måste ske på vetenskaplig grund. Jag hoppas därför att vi snart från kommissionen kan få exakta uppgifter om den forskning som pågår. Under tiden måste vi naturligtvis tillämpa försiktighetsprincipen, men även här handlar det om att vidta åtgärder som inte skadar de små fiskeriföretagens intäkter och som har en alternativ karaktär jämfört med de åtgärder som föreslagits av kommissionen. När den skall diskutera samverkan mellan fiske och miljö nöjer sig kommissionen i själva verket med att understryka fiskerinäringens negativa effekter på det ekologiska planet och bortser från de positiva miljöskyddande åtgärder som skulle kunna stärka fiskerinäringen: stimulans av kustområdena, skapandet av förökningszoner och nursery, skyddade marina områden, förstärkning av fritidsfisket och, mer generellt, investeringar i forskning.
Ställd inför det konkreta problemet med överuttaget från de marina resurserna formulerar kommissionen fortfarande inga alternativ till den drastiska lösningen att helt stoppa fisket, något som skulle leda till en utslagning av de anställda inom fiskerinäringen utan att man skulle erbjuda dem lämpliga stöd- och hjälpinsatser. I det förslag som ingår i betänkandet från Europaparlamentets fiskeriutskott uppmanar vi följaktligen kommissionen att förbättra samordningen mellan forskningen på fiskområdet och forskningen inom marin ekologi, att inte minska strukturbidragen och att ta större hänsyn till Medelhavets speciella egenskaper. Det differentierade och artspecifika fiske som bedrivs där behöver ett särskilt anpassat regelverk.
Låt mig ge ett exempel: Vi kräver inte undantag för Medelhavet från de nuvarande förbuden, till exempel när det gäller nätfisket efter svärdfisk. Men vi begär att man i avtal med tredjeland även i dessa länder skall förbjuda eller begränsa denna typ av fiske, för annars skulle vi endast skapa ytterligare problem för våra egna fiskare utan att samtidigt lösa problemet med överutnyttjandet av de resurserna.
Låt mig slutligen påpeka att vi måste ägna större uppmärksamhet åt miljömärkningen, bland annat för att visa att vi reagerar på larmsignalerna om dioxin i de marina produkterna, något som har väckt oro bland konsumenterna.

González Álvarez
Herr talman! Från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor skulle vi ha kunnat göra ett gemensamt inlägg om detta betänkande och om Miguélez Ramos betänkande eftersom de är så närliggande. I detta talas det om integrering av miljöskydd i den gemensamma fiskeripolitiken och i en del av grönboken handlar det också om bevarandet av den marina miljön.
I realiteten är strategin för integrering av miljöpolitiken i alla unionens politikområden en strategi som nämnts i de senaste Europeiska råden vid flera tillfällen, särskilt i Göteborg, men den tillämpas sällan i praktiken, särskilt när det gäller industripolitiken, inklusive fisket, och i andra politikområden i unionen.
När det gäller fiskerisektorn så är det t.ex. oacceptabelt, som föredraganden säger, att målet med en tredjedel av fångsten är destruktion för tillverkning av mjöl och oljor, särskilt om man också beaktar att dessa former av mjöl och oljor som sedan kan komma in i livsmedelskedjan inte kontrolleras. Det gör att vi återigen hamnar i den livsmedelsosäkerhet som i så hög grad oroar Europeiska unionen.
Man måste respektera fortplantningsperioderna och använda nät som inte skövlar den marina miljön. Vi ser hur man vid våra kuster fortsätter att använda nät som skövlar och gör rent hus med allt liv på havsbotten. Den biologiska mångfalden måste bevaras genom att undvika föroreningar i kustområdena, som det står i det sjätte miljöprogrammet som vi diskuterade i veckan och som vi skall rösta om kring lunchtid.
Herr talman! Jag lever i ett land där vi är omgivna av oerhört vackra och rika kustområden, som ständigt drabbas av industrins verksamhet och den alltför stora påverkan av turismen. Det gör att fisket också är i fara. Jag anser att man inte bara skall agera avseende flottans kapacitet i syfte att den skall anpassas till de resurser vi har, utan att man framför allt skall agera vid alla föroreningskällor som hindrar vår marina rikedom.

Stevenson
Herr talman! Cunha sade tidigare att den bästa kuren för kommissionär Fischlers förkylning skulle vara portugisisk torsk. Jag håller helt och hållet med om detta, så länge som den sköljs ned med enorma mängder skotsk whisky.
Jag välkomnar villkoren i Lavarras betänkande, men jag vill be kammaren om stöd för de två ändringsförslag som har lagts fram av min danske kollega, dvs. Busk. Busk oroar sig med rätta över att föredraganden har en ganska negativ inställning till industriellt fiske, som vi vet är stöttepelaren inom den danska fiskerinäringen. Fiskeriutskottet besökte nyligen Danmark och träffade nyckelpersoner inom det danska industriella fisket. I går hölls återigen ett seminarium här i Strasbourg som organiserades av kontaktgruppen för hållbar utveckling, som hörde alla parter i diskussionen för och emot industriellt fiske.
Det är helt uppenbart att det finns många och allmänt spridda missuppfattningar om denna sektor, och det är viktigt att kammaren klarar ut dessa missuppfattningar. För det första är det värt att påpeka att tobisfisket är ett rent fiske: det är ganska ovanligt med bifångster, och då det vid enstaka tillfällen har ägt rum fångster av ungfisk av kolja eller andra bifångster som landats av de danska industriella trålarna, har dessa fall kommit till vår kännedom, eftersom Danmark har en effektiv fiskeinspektion och ett effektivt kontrollsystem med mycket hård disciplin och mycket kännbara påföljder för förövarna.
För det andra, som visas av Busk i hans ändringsförslag, har den totala tillåtna fångstmängden för tobisfisk faktiskt minskats av rådet i år till 850 000 ton, tvärtemot vetenskapliga uppgifter som säger att vi kan ta över 1 miljon ton. Det är bara 25 procent av tobisfiskarnas biomassa som landas. Jämför detta med de 75 procenten av torskarnas biomassa som vi utvinner i Nordsjön. Om någon gjort sig skyldig till överfiske, så är det alltså inte den danska tobisfiskenäringen. De har också investerat mycket pengar för att få bort dioxiner från olja, fiskolja och fiskmjöl, som är en produkt inom tobisfiskenäringen. Vi måste stödja den danska fiskerisektorn i detta fall, och detta är skälet till varför jag ber kammaren att stödja Busks två ändringsförslag.

Busk
Herr talman! Först skulle jag vilja tacka Lavarra för ett utmärkt arbete i samband med betänkandet. Jag kan i det stora hela stödja slutsatserna och vill särskilt uppmana till att vi skall skapa nya utvecklingsmöjligheter inom den europeiska fiskerisektorn genom att införliva miljöhänsyn i den gemensamma fiskeripolitiken. Vid den kommande revisionen av den gemensamma fiskeripolitiken skall också garanteras ett betydligt bättre genomförande av de gemensamma besluten i alla medlemsländer. Vi måste också våga tala öppet om vad fisk som råvara betyder för fiskeindustrin i de länder som har en stor fiskerinäring och här även väga risk- och försiktighetsprincipen mot den regionala betydelsen. Vi måste på det hela taget också erkänna den stora insats som fiskarna utför i det dagliga livet.
Jag kommer nu att uppehålla mig kring en del punkter som jag inte instämmer i. Jag vill inledningsvis tacka Stevenson som mycket tydligt har berättat om vad fiskeriutskottets delegation har upplevt i Danmark. Hur man i Danmark kunde skingra mystiken kring tobisfisket och därmed också kring alla postulat om att det är det industriella fisket som förstör näringskedjan. Vi måste därför slå fast att det i dag inte finns någon vetenskaplig grund för att säga att det industriella fisket har en negativ inverkan på havsmiljön. Utan en solid vetenskaplig grund är det huvudlöst att vilja skära ned på det industriella fisket. Det skulle få mycket stora konsekvenser för de arbetsplatser som finns inom fiskerisektorn. Vi måste därför sträva efter att få fram en bredare och bättre vetenskaplig grund även på detta område.
Jag kan inte heller stödja punkt 9, som är faktamässigt oriktig, eftersom det skulle vara ytterst oklokt att inte använda fiskmjöl och fiskolja, som är mycket proteinrika produkter och har ett mycket stort värde. Dessutom ligger den europeiska fiskmjölsindustrin mycket långt framme i utvecklingen av en teknik med hjälp av vilken man kan avlägsna dioxin. Detta innebär att det på kort sikt egentligen skulle vara mycket hälsosammare om vi tänker oss att man skulle använda fiskmjöl för att fodra fisk med i vattenbruk i stället för att förlita sig på den så att säga normala näringskedjan ute i haven, där dioxinnivån just nu tyvärr är högre än vi skulle önska. Det är i detta sammanhang viktigt att påpeka att dioxin inte finns naturligt i haven och inte heller i fiskarna, utan är en förorening som kommer från land. Det förekommer tyvärr alldeles för många livsmedelsskandaler, och därför är det också viktigt att vi gör klart att fiskerisektorn i regel utsetts till syndabock utan att det sedan kunnat bevisas att det är denna sektor som är ansvarig för skandalen eller händelsen i fråga.
Jag får också meddela att den liberala gruppen inte kan stödja punkt 14, eftersom vi är emot finansiellt stöd till byggande av nya fartyg. Jag får naturligtvis i likhet med det Stevenson sade, vilket jag uppskattade mycket, uppmana till att man skall stödja de två ändringsförslag som jag har lagt fram å den liberala gruppens vägnar.

McKenna
Herr talman! När det gäller Miguélez Ramos-betänkandet, anser Verts/ALE-gruppen att bevarandet av fiskebestånd och skydd av havsmiljön är av grundläggande betydelse för den gemensamma fiskeripolitiken. Alternativet skulle oundvikligen vara överfiske och problem för näringen på lång sikt.
Med tanke på bevarandets betydelse uppfyller detta betänkande inte på långa vägar det som verkligen krävs. Bland annat försöker man att bortse från fiskerinäringens ansvar för utarmade fiskebestånd, genom att säga att detta beror på förorening, förstörelse av livsmiljöer, etc. Samtidigt som dessa faktorer spelar in, råder det ingen som helst tvekan att den största orsaken till utarmade fiskebestånd är det överdrivna fiske som fiskeflottorna bedriver i Europeiska unionen. Det är dags att stoppa denna förnekelse och förstå hur det verkligen förhåller sig.
Vi motsätter oss också uppmaningarna till alternativ till nedmonteringen av fiskefartyg, som är det enskilt viktigaste steget mot att se till att bestånden återhämtar sig. Vi måste också se på det faktum att fartygen transporteras till andra delar av världen, och att man därigenom bara för problemet vidare. Med beaktande av det akuta behovet av att integrera miljöskyddskravet i den gemensamma fiskeripolitiken, uppfyller detta betänkande inte på långa vägar det som krävs. Verts/ALE-gruppen kan inte stödja det.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.45 och återupptogs kl. 12.00.)

Omröstning
Talmannen
Kolleger! Nu kommer stunden då ni ångrar er röstning i tisdags. Ni har en nybörjare som ordförandeskap. Bara som en säkerhetsåtgärd, om ni har ett säkerhetsbälte, så spänn fast er. Jag skall själv göra det.
Förslag från talmanskonferensen - Utnämningar till utskott och den tillfälliga undersökningskommittén om mul- och klövsjuka.
(Parlamentet godkände förslagen.)
Betänkande (A5-0454/2001) av Davies för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ozon i luften (PE-CONS 3658/2001 - C5-0524/2001 - 1999/0068(COD))
(Parlamentet godkände det gemensamma utkastet.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0456/2001) från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (11076/1/2001 - C5-0434/2001 - 2001/0029(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om fastställande av gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram (föredragande: R. Myller)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0437/2001) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt (9068/1/2001 - C5-0433/2001 - 2000/0060(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 96/53/EG om största tillåtna dimensioner i nationell och internationell trafik och högsta tillåtna vikter i internationell trafik för vissa vägfordon som framförs inom gemenskapen (föredragande: K. Hatzidakis)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0469/2001) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt (10353/1/2001 - C5-0473/2001 - 2000/0297(COD)), antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 881/92 och (EEG) nr 3118/93 i syfte att införa ett enhetligt förartillstånd (föredragande: R. Van Dam)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Betänkande (A5-0378/2001) av Zappalà för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader (KOM(2000) 275 - C5-0367/2000 - 2000/0115(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Watson
Herr talman! Jag vill gratulera er till det mycket lugna och effektiva sätt på vilket ni ledde omröstningen. Det bådar gott.
Det finns emellertid knappast något annat parlament som skulle ha röstat om så många ändringsförslag till ett betänkande. Det är få ledamöter i kammaren som man kan förvänta sig känner till vad de röstade om. De är beroende av sina kolleger och inpiskarna. Förfarandet gör litet för att förbättra demokratin, och det är ett föga upplysande och förvisso obegripligt spektakel för de medborgare som följer vårt arbete.
(Applåder)
Jag uppmanar er att under er ämbetsperiod se till att få till stånd en grundlig reformering av denna församlings beslutsordning.
(Applåder)

Talmannen
Jag är säker på att Corbett kan lämna ett särskilt bidrag till denna fråga.

Corbett
Herr talman! Jag välkomnar det som Watson just har sagt, och påpekar att ni gör en tidig insats för att säkra en reformering av våra förfaranden genom att placera mitt betänkande på föredragningslistan för sammanträdesperioden i mars. Vissa framsteg kan då kanske ske när det gäller en del av de frågor som tagits upp av Watson. Även om jag inte har någon mirakellösning, så kan vi ta några steg framåt.
(Applåder)

Crowley
Herr talman! Det gäller en faktisk ordningsfråga. Kan ni ge ett besked om Watsons inlägg verkligen handlade om en ordningsfråga?

Frassoni
Jag begärde ordet, herr talman, enbart för att säga att det inte är sant att man inte diskuterar lika länge i andra parlament i samband med omröstningar. Här är vi i färd med att stifta en lag, och när man stiftar lagar måste alla i kammaren få yttra sig. Jag anser med andra ord att det kunde vara dags att sluta polemisera i denna fråga. Corbetts reform är bra, men inte om den skall ske till priset av att de små gruppernas politiska initiativ kringskärs.
(Applåder)
Betänkande (A5-0379/2001) av Zappalà för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi och transporter (KOM(2000) 276 - C5-0368/2000 - 2000/0117(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0430/2001) av Grosch för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om utbildning av yrkesförare för gods- och persontransport på väg (KOM(2001) 56 - C5-0037/2001 - 2001/0033(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Rekommendation (A5-0412/2001) av Rod för utskottet för utveckling och samarbete om förslaget till rådets beslut om undertecknande på Europeiska gemenskapernas vägnar av partnerskapsavtalet mellan staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan (2117/2000 - KOM(2000) 324 - C5-0417/2000 - 2000/0124(AVC))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0419/2001) av García-Orcoyen Tormo för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens grönbok om integrerad produktpolicy (KOM(2001) 68 - C5-0259/2001 - 2001/2117(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0451/2001) av Alyssandrakis för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om Europa och rymden: Ett nytt kapitel inleds (KOM(2000) 597 - C5-0146/2001 - 2001/2072(COS))
Före omröstningen:

Alyssandrakis
Herr talman! Jag har avgett mitt yttrande, i egenskap av föredragande, om ändringsförslagen till mitt betänkande. Jag vill nu emellertid informera kammaren att om ändringsförslag 1 antas - ett ändringsförslag som jag anser totalt ändrar andemeningen i betänkandet så som det antogs av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi - kan jag inte stödja den slutliga resolutionen, och hamnar därmed i den obehagliga ställningen att jag måste rösta emot mitt eget betänkande.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0470/2001) av Miguélez Ramos för fiskeriutskottet om kommissionens grönbok om den framtida gemensamma fiskeripolitiken (KOM(2001) 135 - C5-0261/2001 - 2001/2115(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0458/2001) av Hudghton för fiskeriutskottet om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om återställande av bestånden av torsk och kummel i gemenskapens vatten och angränsande områden (KOM(2001) 326 - C5-0466/2001 - 2001/2190(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0457/2001) av Lavarra för fiskeriutskottet om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om en strategi för att integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken (KOM(2001) 143 - C5-0343/2001 - 2001/2143(COS))
Före omröstningen:

Elles
Herr talman! Vi föreslog förvisso att vi i egenskap av parlament såg fram emot en reformering av denna institution. Jag anser inte att arbete i ett sträck efter kl. 13.30 är en reformering. Vi bör nu ta en paus och slutföra omröstningen kl. 17.00 i kväll.

Talmannen
Herr Elles! Det är bara fyra ändringsförslag kvar att rösta om, sedan har vi klarat av de 443 ändringsförslagen. Vi fortsätter omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Fatuzzo
Fru talman! Jag röstade för Davies betänkande om mängden ozon i luften. Jag tänker mig år 2030, fru talman. Europaparlamentet har flyttats från Strasbourg till Rom. Två gamla ledamöter träffas, Fatuzzo och Chris Davies. Jag säger: " Minns du, Davies, när vi fortfarande hade systemet med medbeslutande?" " Om jag gör!" svarar Davies. " Det gällde ett av mina betänkanden om ozon i luften. På grund av medbeslutandeförfarandet är vi nu, 2030, trettio år senare, tvungna att lägga fram ett nytt betänkande om det nya gränsvärdet för ozon i luften. Lyckligtvis har ju Europaparlamentet ändrat sina regler och nu kan vi bestämma vad vi vill, utan att fråga rådet." Naturligtvis var det en dröm, fru talman!
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0456/2001) av Myller

Fatuzzo
Fru talman! Vi har godkänt gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram, och jag röstade för. Jag måste få berätta att jag hade en dröm till, fru talman. I drömmen fanns det en stad som hette Europolis, och borgmästare i den staden var ni, fru talman, och det var en mycket lycklig stad. Varför? Jo, detta var en idealstad, för miljön var mycket bra: ren luft, inget buller, gräs och blommor, mycket bättre än de falska blommattor vi har i parlamentet där blommorna har målats på golvet. Det var den idealiska miljöstaden. Och allt detta tack vare dessa program. Och det var därför jag röstade för.

De Rossa
Jag välkomnar antagandet av det sjätte miljöhandlingsprogrammet, eftersom jag tror att detta verkligen kommer att stärka EU:s miljölagstiftning inom en rad viktiga områden - vatten, luft, buller, avfallshantering, gränsvärden för bekämpningsmedel och farliga kemikalier, och minskning av växthusgaser.
När det gäller Irland, måste jag varna för att den irländska regeringens låt gå-inställning gentemot miljöskydd under de senaste fem åren, innebär att Irland kommer att få stora svårigheter att uppfylla EU:s nya miljömål som i dag har antagits av Europaparlamentet.
Den irländska regeringen uppvisar några av de sämsta meriterna i Europa när det handlar om att följa de befintliga målen, vilket sålunda gör det svårare för Irland att uppfylla de mål som fastställts för nästa årtionde. Regeringens politik att fullständigt strunta i EU:s miljölagstiftning, som den har åtagit sig att följa, innebär att Irland kommer att få stora svårigheter att uppfylla EU:s nya, strängare miljömål.
Misslyckandet att följa EU:s miljölagstiftning handlar inte bara om att man bryter de avtal som Irland frivilligt har slutit med våra europeiska partner, det är också att man förnekar det irländska folket rätten till den rena och säkra miljö som man har rätt till i egenskap av EU-medborgare.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0437/2001) av Hatzidakis

Fatuzzo
Fru talman! Hatzidakis betänkande gäller dimensioner och form för vissa transportmedel, bland annat långfärdsbussar. Som ni vet så åker ofta de gamla och pensionärerna buss, om de är vid god hälsa, eftersom de tycker om att turista och att besöka Europas alla vackra städer. Jag hörde ett antal pensionärer prata med varandra just när jag befann mig på en av dessa långfärdsbussar, och den ena sade till den andra: " Hur är läget?" " Bra!" " Men hur klarar du euron som just har införts?" " Mycket bra, för jag minns" - detta var två italienska pensionärer - " att kort tid efter andra världskriget så fanns det lire och 'centesimi', så för mig har det varit en resa tillbaka i tiden. Men jag är också glad över att det finns så bekväma bussar, och detta tack vare Hatzidakis betänkande. Jag hoppas därför att Fatuzzo röstar för betänkandet." Och efter att med stor glädje ha lyssnat på detta röstade jag, just precis, för betänkandet.

Meijer
Under den första diskussionen om att tillåta långa oledade bussar den 3 oktober 2000 påpekade jag att de är lämpade för glesbefolkade områden där vägarna är breda och helt raka. I glest trafikerade stadsområden och på smala slingrande landsvägar kan de medföra fara för cyklister och fotgängare runtomkring. Utan en obligatorisk andra bakaxel kan de dessutom köra sönder vägar på mjuk mark, som i torvområdena i Nederländerna. Det är alltså på alla sätt och vis försvarbart att ett flertal av EU:s medlemsstater enbart tillåter bussar som är upp till 12 meter långa. Om de länderna tvingas tillåta bussar på 15 meter, måste de placera extra förbudsskyltar över hela landet. Då har sådana bussar visserligen tillgång till landet, men det är många platser de i praktiken inte kan nå. Naturligtvis är sådana bussar billigare i produktion och drift, och de förbrukar mindre bränsle per passagerare. När allt kommer omkring visar det sig att det i första hand ändå handlar om kostnadsinbesparingar på bekostnad av säkerheten. Det var då en anledning för mig att i huvudsak avvisa förslagen, och så förblir det även i dag. Jag kan inte heller instämma med förslaget från rådet att tillåta bussar som inte uppfyller kraven i direktivet fram till 2020 i stället för till 2009.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0469/2001) av Van Dam

Fatuzzo
Som ni säkert vet, fru talman, gäller mitt inlägg betänkandet om att införa ett förartillstånd för lastbilstransporter inom Europeiska unionen. I denna förordning från Europaparlamentet anges att man på chaufförernas körkort skall uppge försäkringskassans nummer, dvs. det nummer som används för att beräkna pensionen. I min egenskap av företrädare för Pensionärspartiet godkänner jag naturligtvis med stor tillfredsställelse denna förordning som ger möjlighet till högre pensioner, eftersom arbetsgivarna kommer att bli skyldiga att ange chaufförernas försäkringskassenummer på deras körkort och teckna pensionsförsäkringar för dem, och därmed kommer det att finnas fler pensionärer i Europa med högre pensioner.

Meijer
Inom varje näringsgren som inte är bunden till en enda plats försöker vissa arbetsgivare låta människor från andra stater göra jobbet mot en låg lön. Det kan innebära att man lägger ut den ekonomiska förvaltningen på entreprenad till Indien, att varuhus låter tillverka kläder i Filippinerna eller att lastbilar i Västeuropa kör med bulgariska eller litauiska chaufförer. Fri konkurrens ger företag med lägsta möjliga kostnader och högsta möjliga vinst stora fördelar. De tar marknadsandelar från andra företag, även när detta görs på bekostnad av arbete, miljö eller djurens välbefinnande. Så länge statsmakten inte gör något åt det behåller de sämsta företagen de bästa överlevnadschanserna. Inom godstrafiken leder detta till att man utanför den egna medlemsstaten sätter in en chaufför från öst som betalas svart. Det är inte bara lönen utan även arbetsförhållandena som är oacceptabla. Det har dröjt allt för länge med att införa ett förartillstånd med vederbörandes körkortsnummer och socialförsäkringsnummer. Jag kan instämma i att detta först kommer att gälla för åkare utanför EU, men från och med 2004 kommer de områden där de är bosatta kanske att ligga inom EU. En effektiv kontroll kräver att tillståndet också införs för de åkare som är bosatta inom EU.
Betänkande (A5-0378/2001) av Zappalà

Fatuzzo
Fru talman! På grund av Zappalà har jag inte kunnat sova på hela natten, för jag visste inte om jag skulle rösta för eller emot ett viktigt ändringsförslag där det bestäms om man i detta upphandlingsförfarande skall ta hänsyn till i vilken grad man uppnår viktiga mål på miljöområdet och viktiga mål när det gäller den sociala tryggheten, dvs. om de offentliga bolagen när de gör en upphandling skall föredra företag som är mer avancerade och som bättre skyddar medborgarna och de anställda när det gäller miljöskydd, social trygghet och pensioner. Med den största ansträngning och under stor vånda röstade jag till slut för, men samtidigt hoppas jag att man i de kommande europeiska direktiven och förordningarna i mycket större utsträckning skall kunna skapa mycket bättre regler till förmån för medborgarna och de anställda inom all lagstiftning på miljöområdet och det sociala området i vårt Europa.

Andersson, Färm, Hulthén och Hans Karlsson
. Vi svenska socialdemokrater, Jan Andersson, Anneli Hulthén, Göran Färm och Hans Karlsson, röstade nej till ändringsförslag 63. Vi anser nämligen att det är viktigt att det går att ha ramavtal även för intellektuella tjänster. Benämningen " intellektuella tjänster" borde specificeras. I Sverige är det mycket vanligt med ramavtal avseende t.ex. arkitekt-, läkar-, revisions-, bank- och konsulttjänster.
Om detta ändringsförslag genomfördes skulle det få mycket besvärliga konsekvenser i Sverige.
Vi svenska socialdemokrater röstade ja till ändringsförslag 16, som vi anser är ett väl avvägt ändringsförslag. Det är bra att offentliga kontrakt inte tilldelas marknadsaktörer som har medverkat i kriminella organisationer eller som har gjort sig skyldiga till korruption eller till bedrägerier. Dock anser vi att det är viktigt att det framgår i skälen att det är medlemsstaterna som skall fastställa vilka villkor som skall vara uppfyllda och vilken påföljd som skall ha ådömts för att domen skall leda till uteslutning.
Vi röstade också för ändringsförslagen 48, 79-83, 86-90, men vill dock påpeka att vi egentligen inte tycker att en uppräkning av dessa olika brott hör hemma i ett sådant här direktiv, eftersom en sådan lista aldrig kan bli fullständig.

Figueiredo
Trots motsägelserna har de två första betänkandena om offentlig varu- och tjänsteupphandling, offentliga tjänster, samordning av offentliga arbeten och offentliga tjänster som ännu inte är helt avreglerade och som skall ligga under direktivet, påtagligt förbättrat Europeiska kommissionens förslag. Vi måste komma ihåg att kommissionen försöker utnyttja förfarandet för att förenkla de nuvarande direktiven, för att ta ett nytt steg mot att öppna de statliga marknaderna och avreglera dem, mot det mål som drogs upp i Lissabon om att skapa en intern marknad för de statliga marknaderna.
Men under kammarens omröstning förkastades ett stort antal av de positiva förslagen, vilket gjorde att betänkandet närmade sig kommissionens ståndpunkter och mål.
Vi röstade således för de positiva förslagen som syftade till att inkludera andra mål i de offentliga anbudsinfordringarna och inte bara lägsta pris, utan att välja det bästa förslaget utifrån kriterier som miljö, sysselsättning, skydd för funktionshindrade personer etc. Vi röstade också för de förslag som tog upp kampen mot korruption och förebyggande mot den.
Men eftersom flera av dessa förslag förkastades återstod det bara till slut att rösta emot de båda betänkandena.

Goebbels
Jag avstod från att rösta vid den slutliga omröstningen om de två betänkandena av Zappalà.
Först och främst vill jag klargöra att jag ställer mig bakom Watsons uppfattning om kravet på att reformera Europaparlamentets arbetsmetoder. Det är helt enkelt omöjligt att rösta om hundratals ändringsförslag med full sakkännedom under en timmes omröstningar. Detta är faktiskt ingenting annat än en demokratisk parodi.
När det gäller ordningen för offentlig upphandling innebär parlamentets ändringsförslag - även om de utgår från förståeliga motiv - att de upphandlande myndigheternas börda blir onödigt invecklade. Offentliga anbud uppfanns för att de allmänna medlen skulle användas på bästa sätt. Men är det så att man strävar efter att uppfylla alla slags politiska mål med hjälp av ett upphandlingsförfarande som syftar till att få fram det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet, då kommer Europa att få ännu mer byråkrati, både för företagen och för de offentliga myndigheterna.

Krivine och Vachetta
Vi kan varken skriva under på föredragandens eller kommissionens sätt att gå tillväga. Såväl det ena som det andra skapar ett enhetligt europeiskt upphandlingsförfarande enligt liberala kriterier - med förevändningen att den befintliga gemenskapsrätten om upphandling av offentliga kontrakt (direktiven från februari 1998) bör förenklas och moderniseras. Vi kan inte gå med på att det är lägsta pris som skall prioriteras när offentliga kontrakt tecknas, och att sociala, regionala och miljörelaterade kriterier skjuts i bakgrunden.
Detta synsätt är fångat i liberalismens dogm. Det uppfyller varken användarnas eller löntagarnas förväntningar, eftersom det utformas på bekostnad av kvalitet, säkerhet och sysselsättning. Frågan om de tröskelvärden som kommissionen föreslår, dvs. från och med vilket värde ett offentligt anbudsförfarande skall omfattas av gemenskapens bestämmelser, kan framstå som löjeväckande. Att höja dem med 50 procent är inget alternativ, för det skulle bara tillfälligt skjuta upp den tidpunkt då privata truster skulle kunna lägga beslag på de 1 000 miljarder euro som offentliga upphandlingar genererar varje år i Europeiska unionen (dvs. 14 procent av BNP). Det krävs en annan logik, en logik som innebär att de allmänna tjänsterna försäkras av offentliga bolag och kontrolleras av medborgarna. Därför har vi röstat emot betänkandet av Zappalà.

Manders
Fru talman! Härmed vill jag gratulera föredraganden och kommissionären till det resultat som uppnåtts med detta viktiga betänkande. Genom sammanslagningen och förenklingen av olika direktiv på detta område är drygt 10 procent av unionens BNP med i bilden, och ett tydligare och enklare direktiv i detta sammanhang är hjärtligt välkommet.
Jag beklagar emellertid överflödet av ändringsförslag. I framtiden kommer det att bli nödvändigt att använda ett annat system, eftersom det på grund av mångfalden av detaljerade ändringsförslag är omöjligt för kolleger som inte har följt förslaget innehållsmässigt på nära håll att veta vad de röstar om.
Den europeiska upphandlingspolitiken syftar till att tillföra ekonomin mer dynamik och att även göra de små och medelstora företagen mer delaktiga i de uppdrag som fördelas av myndigheter. Detta är en ädel strävan, och som liberal stöder jag helhjärtat den utgångspunkten.
Jag är nöjd med resultatet av omröstningen om möjligheten till uteslutning på grundval av social- och miljökriterier. Det kan och får inte vara så att företagens sätt att fungera inom de normer som ställs av uppdragsgivaren ligger till grund för uteslutning. Naturligtvis skall var och en följa lagen, men då gäller det de allmänt gällande lagarna. Jag är nöjd med att de sociala kriterier och miljökriterier som kan ställas nu enbart avser de tillhandahållna produkterna och/eller tjänsterna och alltså inte beteendet hos de företag som tillhandahåller dessa.
Fastän jag slutligen röstade mot en höjning av tröskelvärdena av personliga skäl, accepterar jag av praktiska skäl ökningen med 50 procent. Naturligtvis skall de belopp som avtalats som tröskelvärden i WTO-avtalet fortsätta att gälla, dock inte för uppdrag som faller utanför det avtalet. Uppdrag som kan beviljas under tröskelvärdena kommer naturligtvis även små och medelstora företag till godo, men då handlar det om de regionala företagen, och det är i viss bemärkelse som att föra socialpolitik inom regionerna.
Fru talman! Efter att ha ägnat två års arbete åt ovannämnda direktiv har vi fått ett gott resultat, trots att alla naturligtvis inte kan vara koncentrerade på alla punkter.

Meijer
Offentliga upphandlingar har länge betraktats som ett universalmedel. Å ena sidan är de ett alternativ för svågerpolitik: myndigheter ger uppdrag åt företagare som är vänner med politiker eller höga tjänstemän, å andra sidan syftar de till att företag som ägs av statsmakten själv inte längre skall kunna svara för produktion och tillhandahållande av tjänster liksom till att ge privata företag tillgång till nya marknader. Det första syftet kan jag ställa mig bakom, men inte det andra. Det leder till att myndigheter blir beroende av företag. I Nederländerna visade det sig nyligen att byggföretag sluter avtal med varandra om det pris som en myndighet måste betala när bygguppdrag skall upphandlas. På det sättet bestämmer företagen sinsemellan vilket företag som står på tur för nästa uppdrag. I själva verket uppstår ett monopol. Även om detta är straffbart visar det sig i praktiken vara ytterst svårt att förhindra ett sådant förfaringssätt. Vad jag finner positivt i föredragandens förslag är att myndigheter vid relativt små uppdrag befrias från de för dem dyra och svåröverskådliga europeiska upphandlingskraven, att sysselsättning kan tryggas för missgynnade grupper, att miljökriterier kommer att spela en större roll och att sådana som dömts för ekonomiska oegentligheter utesluts från upphandling. Jag instämmer med dessa förbättringar, men inte med upphandling i allmänhet.

Sacrédeus
. Jag har röstat ja till utskottets förslag om höjda tröskelvärden för att offentlig upphandling skall tvingas ut på europeisk entreprenad, inte minst vid offentlig varu- och tjänsteupphandling.
Kristdemokraterna i Sverige vill i sitt nya principprogram stärka och grundlagsfästa det kommunala självstyret. Vi anser att kommunalpolitikerna skall ges ökat förtroende. Höjda tröskelvärden ger de förtroendevalda närmast medborgarna ökad möjlighet att själva avgöra ifall de ser en europeisk upphandling som det mest ändamålsenliga alternativet eller inte.

Zimeray
Det främsta politiska hindret för att detta betänkande skall kunna antas rör tröskelvärdena för tillämpning av EU:s normer, som har en mycket stor ekonomisk betydelse för bygg- och anläggningsföretag, miljö, offentliga finanser och kvaliteten på infrastrukturer.
Den politiska knuten är enkel: från och med vilket värde, i miljoner euro, måste en offentlig upphandling lyda under gemenskapens förfaranden?
Två teser står emot varandra:
Anhängarna av höga tröskelvärden har pekat på argumentet att administrativa kostnader och tungrodda byråkratiska förfaranden skulle motverkas för anbud som i alla fall inte skapar internationell konkurrens. Höga värden skulle således inte möjliggöra intensivare gränsöverskridande operationer på området för offentlig upphandling. Samtidigt måste lokala myndigheter stå för mycket höga kostnader för upphandling.
Jag är däremot positiv till att kommissionens föreslagna tröskelvärden bibehålls. Målet är att det skapas en verkligt gemensam europeisk marknad inom denna sektor. Dessutom skulle de begärda höjningarna innebära att direktivet inte fick någon effekt, ja att direktivet inte ens var berättigat.
Enligt min mening skulle denna höjning riskera att radikalt minska det antal anbudsförfaranden som verkligen öppnades för konkurrens inom gemenskapen. De allra flesta kontrakt skulle tilldelas enligt nationella eller regionala förfaranden.
Därför avstod jag från att rösta vid omröstningen i plenum.
Betänkande (A5-0379/2001) av Zappalà

Fatuzzo
Fru talman! Det är synd att Zappalà har lämnat kammaren just nu, men jag är säker på att man berättar för honom att jag verkligen röstade för detta dokument som avser upphandling på områdena vatten, energi och transporter. Jag hoppas emellertid att nästa betänkande på området slår fast att även de gamla och pensionärerna - som behöver mycket vatten, mycket energi och som ofta utnyttjar de offentliga transportmedlen - skall få gratis vatten, gratis energileveranser till sina hus för uppvärmning och matlagning och att de även skall få möjlighet att utnyttja allmänna transportmedel gratis, för de gamla och pensionärerna har sannerligen arbetat mycket, de förtjänar verkligen detta och de har rätt till tacksamhet från samhällets sida.

Krivine och Vachetta
Det andra betänkandet av Zappalà om förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi och transporter har samma syften som det första betänkandet av Zappalà om förfarandena vid upphandling. Med förenkling och modernisering av den gällande lagstiftningen som förevändning vill föredraganden att det skapas en verkligt avreglerad gemensam, europeisk marknad på områdena vatten, energi och transporter. Det kriterium som främjas är priset, till nackdel för social och regional sammanhållning och frågor som jämlikhet och sysselsättning.
Striden kring tröskelvärdena är visserligen viktig, liksom striden för ett större hänsynstagande till sociala och miljömässiga aspekter. Vi har därför röstat för de ändringsförslag som går i den riktningen. Men vi avvisar föredragandens och kommissionens grundläggande logik, dvs. att dessa sektorer skall avregleras, eftersom det är farligt för användarna och för de anställda. När vissa regeringar planerar att se över sin politik för avreglering och privatisering av offentliga tjänster framstår föredragandens och kommissionens strategi som arkaisk och dogmatisk. Därför har vi röstat emot detta betänkande.
Betänkande (A5-0430/2001) av Grosch

Fatuzzo
Fru talman! Med detta betänkande godkänns ett direktiv som föreskriver att yrkesförare verksamma inom gods- eller persontransporter på landsväg skall ha genomgått ett speciellt förarprov, förutom det som man hittills krävt för att de skall erhålla sitt körkort. Som jag redan tidigare sagt reser många pensionärer på stads- och långfärdsbussar, av nödvändighet eller för att roa sig, om det fortfarande är möjligt för dem att göra detta. Det är verkligen mycket viktigt att förarna på de offentliga transportmedlen avlägger dessa prov, och därför är det viktigt att man inför de examina som nämns så att pensionärerna och de gamla som reser med buss kan få maximal komfort och så att de alltid kan säga: " Men vilken duktig chaufför som körde oss i dag!"

Bordes, Cauquil och Laguiller
Vi har avstått från att rösta om detta betänkande. Det enda skälet till att vi inte röstade emot är att införandet av ett " enhetligt förarintyg" för yrkesförare verksamma i Europa inom gods- eller persontransporter, vare sig de är medborgare i Europeiska unionen eller i ett tredjeland, skulle kunna medföra något för trafiksäkerheten. Betänkandet är dock väl oklart när det gäller de närmare bestämmelserna för att få ett sådant intyg, och när det gäller ansvaret för tjänstledighet/utbildning. Det sägs inte heller något om den uppvärdering av lönerna som detta bör leda till. Och det är inte förvånande: föredraganden erkänner att han inte förordar någon åtgärd som går emot arbetsgivarnas intressen.
Samtidigt som man i detta betänkande medger att det brådskar att vidta åtgärder i fråga om trafiksäkerhet på vägarna, befrias arbetsgivarna från sitt ansvar på det här området. Föredraganden pekar på att vägtransportarbetarnas arbetsvillkor är omöjliga att godta, men går i god för deras löjeväckande löner. Skall man tro honom ligger orsaken i det " nuvarande ekonomiska klimatet" . Som om detta påstådda " klimat" skulle ha ramlat ner från himlen! Som om vi inte kände till de enda som vinner på det: arbetsgivarna inom vägtransportsektorn och beställningsföretagen! Men för föredraganden är det inte tal om att ifrågasätta dem eller att göra dem ansvariga för otryggheten, en otrygghet som alla väganvändare döms till på grund av att yrkesförarna påtvingas ovärdiga arbetsvillkor.

Markov
Min grupp röstar för föreliggande betänkande av följande skäl:
1. Kraven på yrkesförarna har ständigt höjts de senaste åren. Därför är det enligt vår mening nödvändigt att samtliga medlemsstater inför krav på att förarna genomgår en obligatorisk grundutbildning, vilken skall leda fram till körkort.
2. Vi förväntar oss att den förbättrade kvaliteten på utbildningen skall ge en signifikant höjning av trafiksäkerheten.
3. Riktlinjerna bildar tillsammans med riktlinjerna respektive direktiven om färdskrivare, arbetstidsreglering och sociala villkor för yrkesförare ytterligare en byggsten i yrkesförarnas socialskydd.
4. Transportsektorn spelar en stor roll inom ramen för utvidgningen av EU. Ju fler samstämmiga bestämmelser kandidatländerna inför i sina rättssystem redan nu, desto mindre blir de framtida anpassningsproblemen i fråga om teknisk standardisering, social standard, miljöbestämmelser och regler för trafiksäkerhet.
5. Vi delar uppfattningen att det i enlighet med subsidiaritetsprincipen visserligen måste finnas normer som rör utbildningen, men att det överlåts på de nationella myndigheterna att utforma de konkreta utbildningsmetoderna.
Det finns givetvis även regler som vi betraktar med skepsis, t.ex. bestämmelserna för det låga antalet totala utbildningstimmar och uppdelningen i blockundervisning.
Det mest utslagsgivande för oss är dock att det i framtiden inte endast krävs körtillstånd för yrkesutövningen, utan även fackkunskaper på områden som service, hälsoskydd, säkerhet och logistik.

Meijer
Chaufför är ett yrke som under många år har kunnat utövas utan hög utbildning. I den mån chaufförer har följt en omfattande skolutbildning har den inte ansetts vara betydelsefull för detta yrke. Det har gjort yrket attraktivt för alla dem som har svårigheter med att följa undervisning och som är glada för att de redan i unga år kan skaffa en inkomst i en förhållandevis självständig befattning. Många människor som förfogar över det körkort för lastbil och buss som erfordras kanske därför inte blir glada om det skulle ställas högre krav på deras befattning. För dem gäller en befrielse från grundutbildningen som förhindrar att de blir arbetslösa och vid sidan av detta endast en skyldighet till vidareutbildning vart femte år. Det nu föreskrivna antalet utbildningstimmar - minst 210 timmar och högst 630 timmar - är lägre än det som redan krävs i vissa medlemsstater. Dessa medlemsstater måste nu acceptera att chaufförer utifrån arbetar inom landet med en mer begränsad utbildning. Bidraget till trafiksäkerhet, sparsamt användande av bränsle, en bra kontakt med allmänheten, språkkunskaper och bättre arbetsförhållanden är således mycket begränsat. Jag betraktar därför detta förslag som ett första steg, som på längre sikt måste följas av andra.
Betänkande (A5-0412/2001) av Rod

Fatuzzo
Fru talman! Vi har godkänt avtalen med staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet. Jag röstade för, i första hand på grund av det som står att läsa på sidan 11 i dokumentet, rad 11-15: " På samma sätt begränsar de bilaterala fiskeavtalen mellan Europeiska gemenskapen och vissa AVS-länder de lokala fiskarnas användning av territorialvattnen och äventyrar lokalbefolkningarnas försörjning och uppehälle" . Föredraganden Rod har skrivit det som jag alltid sagt i mina röstförklaringar. Vad har vi för anledning att åka och fiska i territorialvatten som tillhör dessa stater, som behöver arbeta för egen räkning? Det är med andra ord bra att vi försöker få en ändring till stånd när det gäller hur Europeiska unionens medlemsstater bedriver denna typ av fiske.

Ferrer
Jag har röstat för Rods betänkande eftersom jag av olika anledningar är för slutandet av Cotonouavtalet. För det första eftersom EU med detta Cotonouavtal åter bekräftar sitt åtagande gentemot AVS-länderna, och med det sin vilja att bidra till den ekonomiska och sociala hållbara utvecklingen i dessa länder. För det andra eftersom utrotandet av fattigdomen genom ökande integrering i världsekonomin är det huvudsakliga målet med avtalet. För det tredje eftersom den politiska dimension som i hög grad innefattas kan bidra till att få ett slut på de motiv som till stor del hindrat att samarbetet mellan AVS och EU gav de resultat man väntade sig. Utan demokrati och utan fred är det helt enkelt inte möjligt att främja den ekonomiska utvecklingen eller garantera att vinsterna med denna utveckling på ett rättvist sätt skall nå hela befolkningen. Därför är den politiska dialogen viktig, liksom en bra ledning och förebyggande av de konflikter som nämns i avtalet.
Jag delar således inte mycket av den kritik som finns i motiveringen till Rods betänkande. Det är sant att allt i denna värld går att förbättra, men Cotonou är ett steg framåt i politiken för utvecklingssamarbete i EU. Ett steg som naturligtvis bör följas av många andra, särskilt när det gäller parlamentets kontroll över EUF-fonderna. Men med detta avtal är vi på rätt väg.

Fruteau
Den gemensamma församlingen föddes ur en önskan att närma Europeiska unionen och staterna i Afrika, Västindien och Stilla havsområdet (AVS) med målet om en ekonomisk, social, institutionell och kulturell utveckling i AVS-länderna.
Den 23 juni 2000 undertecknades ett nytt avtal i Cotonou i Benin. Avtalet är avsett att gälla för en period på 20 år och skall ge en ny impuls till samarbetspolitiken mellan Europeiska unionen och AVS-länderna, och det brådskar nu!
Detta nya avtal, som kommer att träda i kraft i år, går utanför handelns och det statliga stödets strikta ramar - som visserligen är nödvändiga men inte tillräckliga - och lägger till en mer politisk dimension genom att introducera begreppet " god förvaltning" .
Men se upp, mina kära kolleger, vi får inte missta oss. Det är illusoriskt att tro att vi kommer att kunna överföra en statsmodell till utvecklingsländerna som liknar den som vi har byggt upp i de utvecklade demokratierna. Lika illusoriskt är det att tro att man kan förordna om ett slut på misären: " utveckling är något man erövrar, inte något man släpper ner med fallskärm" .
Utveckling är och bör framför allt vara endogen, eftersom prioriteringen av export medför ett mycket farligt urval: den betonar skillnader och spänningar genom att uppmuntra uppkomsten av en entreprenörsklass som strävar efter egen vinst till befolkningarnas nackdel. Därför är det önskvärt att detta nya avtal blir ett avtal präglat av ansvar och att de gamla kolonialmakterna, som många medlemsstater är, äntligen löser den gordiska knuten i deras egen skuldfråga och bestämt engagerar sig i ett nytt partnerskap med AVS-länderna. Ett partnerskap som betonar en uppvärdering av varje lands egna fördelar, och inte överföring av en europeisk modell som inte går att anpassa till Afrika eller vissa länder i Asien.
Eftersom jag kommer från ön Réunion är jag utan tvekan den ledamot i Europaparlamentet som lever närmast den afrikanska kontinenten, och jag kan försäkra er om att vi måste fullfölja våra ansträngningar för att denna kontinent, som har behandlats illa under alltför lång tid, äntligen skall kunna ta sig ur underutvecklingen. Jag har därför röstat för dessa nya avtal.

Modrow
Min grupp stöder rekommendationerna rörande partnerskapsavtalet mellan AVS-länderna och EG. Vi välkomnar det faktum att unionens förbindelser med AVS-länderna nu har nått en hög nivå. Genom det omedelbara handelsutbytet har nya dörrar öppnats för samarbetet i Cotonouavtalet. Desto mer förvånande är det att avtalet endast har ratificerats av två av EU:s 15 medlemsstater.
Avtalet är i jämförelse med sina föregångare utan tvivel ett framsteg därför att det i högre grad tar hänsyn till AVS-ländernas intressen. Ändå kan man inte tala om verklig jämlikhet och ett äkta likaberättigande. Det är oärligt av unionen att å ena sidan avkräva AVS-länderna ansträngningar för att utveckla en självbärande ekonomi och samtidigt kväva själva ansatsen till detta genom att subventionera exporten.
Inte heller på det politiska planet ges AVS-staterna det medbestämmande som de borde ha. De fattigaste länderna, som är i störst behov av stöd och noggrant utarbetade koncept för utvecklingspolitik och samarbete, har knappast möjlighet att delta i EU:s och AVS-ländernas parlamentariska församlingar.
Särskilt beklagar jag att unionen fortfarande har ett kluvet - för att inte säga stört - förhållande till den karibiska staten Kuba och härvidlag snarare orienterar sig efter amerikanska intressen än sina egna.
Belgien arbetade som ordförandeland för att bryta isen i förbindelserna och bereda väg för en dialog. Här utgick man från tre viktiga punkter:
1. EU och medlemsstaterna måste mer ingående sätta sig in i situationen på Kuba och ta del av fakta på ett fördomsfritt sätt.
2. Bägge parter måste urskilja de politiskt parlamentariska och socialekonomiska skillnaderna och på ett ömsesidigt plan i vissa hänseenden acceptera dessa.
3. Man får inte välja den väg där bägge parter ställer för höga krav på varandra. Till vissa delar ställs krav på Kuba som inte uppfylls i en rad EU-stater.
I premiärminister Aznars redogörelse för tankarna inför den spanska ordförandeskapsperioden saknade jag en tydlig bekännelse till att fortsätta dialogen med målet att om möjligt redan i år sluta ett partnerskapsavtal mellan EU och Kuba. Jag är orolig för att de blygsamma framsteg som har gjorts skall tillintetgöras. Kubas vice utrikesminister Dalmas, som i december talade med företrädare för min grupp, underströk sitt lands förhoppningar och beredskap till en fortsatt och intensifierad dialog med EU.
Den politiska erfarenheten säger att en avklippt samtalstråd är mycket svår att knyta ihop. Kuba bör inte uteslutas ur AVS-processen, utan på ett konstruktivt sätt integreras i den fortsatta utvecklingen av dialogen.

Souchet
Man bör välkomna föredraganden Rods tillvägagångssätt, eftersom han utvecklar ett både kritiskt och konstruktivt synsätt på Lomé-processen.
Det är ett kritiskt synsätt eftersom han utan eftergivenhet analyserar bristerna i ett högst ofulländat system, dess trögheter och stundtals inkonsekventa inslag. Men han förlorar aldrig ur sikte att det i sig är en framgång och en nödvändighet att Lomékonventionen existerar och finns kvar. Konventionen befäster de europeiska nationernas engagemang för nationerna i Afrika, Västindien och Stilla havsområdet. Den bekräftar det specifika med deras förbindelser. Konventionen syftar till att de historiska förbindelser som våra olika länder har byggt upp under århundradenas gång skall användas på bästa sätt för gemensamma intressen.
Eftersom Lomé-systemet är ett utvecklingsinstrument grundat på handelsförmåner försvagas det ständigt av WTO-processen. Därför är det viktigt att påpeka att de åtaganden som Europeiska unionen har inom WTO, oavsett vilka de är, aldrig är högre stående än de juridiska åtaganden som de europeiska staterna har kommit överens om tillsammans med sina partner bland utvecklingsländerna. I betänkandet av Rod påpekas detta på ett mycket lämpligt sätt. Därför kommer Europaparlamentets ledamöter från MPF (Mouvement pour la France) att stödja föredragandens rekommendation om ett samtycke till detta nya partnerskapsavtal.
Betänkande (A5-0419/2001) av García-Orcoyen Tormo

Fatuzzo
Fru talman! Vi försöker sprida produkter som är säkrare för miljön och för medborgarna och konsumenterna. Vilka goda avsikter, vilka goda förslag, vilken viktig grönbok från kommissionen! Hur kan man vara annat än positiv? Men borde man inte först, fru talman - och detta vill jag säga öppet - ta hänsyn till hälsan hos de anställda som tillverkar dessa produkter, och först därefter oroa sig för hälsan hos de medborgare som konsumerar dem? Om de är farliga när de konsumeras, hur farliga skall de då inte vara när de tillverkas i stängda rum, inne i fabriksbyggnaderna! Jag hoppas med andra ord att vi snart skall kunna godkänna ett betänkande som gäller hälsan för dem som framställer produkterna.

Patrie
Utvecklingen av en marknad för mer ekologiska produkter utgör visserligen ett lovvärt miljöpolitiskt mål. I det avseendet kan jag inte annat än stödja den strategi som Europeiska kommissionen har utvecklat i sin grönbok om integrerad produktpolicy.
Samtidigt kan man inte utforma en miljöpolitik som är helt frikopplad från alla ekonomiska och sociala överväganden. I det sammanhanget välkomnar jag utvecklingen av ett " europeiskt miljömärke" , som uppvärderar alla de produkter som uppfyller en ekologisk kravspecifikation, enligt exakta kriterier som för övrigt ännu inte är helt fastställda. Det verkar faktiskt mer förnuftigt att välja incitament framför sanktioner. Men vilket instrument som än väljs verkar det vara ytterst viktigt att se till att man inte bestraffar små och medelstora företag eller hantverksföretag med traditionella produktionsmetoder. För att stödja anpassningen av dessa strukturer bör man fundera över ekonomiska stödåtgärder och skattemässiga incitament.
Att åstadkomma en realistisk prissättning genom att införliva miljökostnaderna i beräkningen av produkters verkliga kostnad är också ett intressant förslag, under förutsättning att det inte leder till att de minst bemedlade konsumenterna i praktiken utesluts, eller åtminstone de konsumenter som är mest utsatta ur social synvinkel.
Med dessa reservationer har jag röstat för betänkandet av García-Orcoyen Tormo.
Betänkande (A5-0451/2001) av Alyssandrakis

Alyssandrakis
Det är inte vanligt att föredraganden röstar nej till sitt betänkande. I föreliggande fall har andemeningen i betänkandet ändrats i sådan grad efter att ha antagits i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi att jag - eftersom jag är trogen mina politiska principer - inte hade annat val.
Jag anser det vara mycket viktigt att en majoritet inom utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi godtog ståndpunkten att rymdverksamhet endast bör bedrivas i fredliga syften. Det skulle vara ännu mer betydelsefullt om Europaparlamentets kammare bevarade det grundläggande i denna ståndpunkt. I och med att man röstade igenom ändringsförslaget med tillägget att dessa ändamål kommer att innefatta militära tillämpningar för fredsbevarande verksamhet upphävs helt den ursprungliga fredliga uppfattningen. På så vis bereder Europaparlamentet - gruppen Europeiska folkpartiet som lade fram ändringsförslaget bär det främsta ansvaret och gruppen Europeiska socialistpartiet som gav sitt stöd är medansvarig - vägen för alla slags militära tillämpningar i rymden bara det kan ske under täckmantel av att ingå i " fredsbevarande verksamhet" .
Hur makthavarna inom EU uppfattar fredsbevarande verksamhet har vi sett många gånger och vi ser det allt oftare. Vi såg det i Jugoslavien och på Balkan, vi ser det i Afghanistan och vi väntar på att få se det var som helst i världen. Aggressionen ligger i imperialismens natur oavsett under vilken täckmantel den döljer sig. Det är tydligt att de nu tänker använda även rymden för att göra det lättare att bedriva sin brottsliga politik riktad mot folken och använda rymden för att samla information och för att spionera, för att bättre förbereda sin verksamhet inom ramen för den " Europeiska säkerhets- och försvarspolitiken" samt när det gäller terrorismens häxjakt och troligen även i andra sammanhang. Vissa vänslas med tanken på ett samarbete med USA för ett " antimissilförsvar" , kanske några även tänker att rymden skulle vara idealisk för placering av vapen.
Att Europaparlamentet föredrog att anta en militaristisk resolution framför en fredlig överraskar oss inte och det är inte heller något som sker för första gången. Vi förväntar oss inte något annat av en institution som borgarklassen har skapat för att skydda sig själv. Resultatet av omröstningen betyder dock inte att frågan är avslutad för den folkliga rörelsen. Över hela världen ökar motståndet mot den imperialistiska politiken, såväl där den uttrycks i form av ekonomiskt underkuvande som genom militära ingripanden. Vi hyser inga tvivel när det gäller det slutliga resultatet av folkens kamp. Det kommer att bli en annan värld, ett fredligt och mänskligt samhälle för människor.

Bordes, Cauquil och Laguiller
Detta betänkande syftar till, vilket har nämnts flera gånger, att " ta vara på fördelarna för marknaden" och industrin, de fördelar som den nya utvecklingen av den europeiska rymdpolitiken innebär. Därför kräver man " offentlig finansiering av infrastruktur" på det här området, och ifrågasätter inte på något sätt den politik som innebär att privata vinster subventioneras med allmänna medel, något som både EU-institutionerna och EU:s stater konstant ägnar sig åt.
Vi avvisar denna politik och dess konsekvenser, både på rymdområdet och på andra områden, eftersom den endast tjänar kapitalisternas intressen, till nackdel för den arbetande befolkningens intressen. Vi har således röstat emot detta betänkande.

Figueiredo
Jag skulle vilja gratulera föredraganden till hans arbete, vilket jag anser vara ytterst aktuellt, genom att vi på ett otvetydigt sätt måste slå fast att utnyttjandet och användandet av rymden enbart får ske i fredliga ändamål, i mänsklighetens intresse och med respekt för den internationella rätten. Denna situation är särskilt viktig när nu Förenta staterna säger att de tänker dra sig ur ABM-avtalet och utveckla sitt missilförsvarssystem NMD.
Jag beklagar att arbetet har förvanskats genom ett ändringsförslag från PPE, som med ett mycket tveksamt användande av begreppet " fred" försöker öppna dörren för användning av rymden för militära ändamål, därför upprepar jag vårt motstånd mot detta förslag och mot det resultat som följer av det i själva betänkandet, och vi har röstat emot det.
En politik för användning av rymden måste ha inriktningen på icke-spridning och minskning av vapnen, så att man inte får i gång en ny upprustningskapplöpning i rymden.
Å andra sidan anser vi att Europeiska rymdbyrån inte skall integreras i EU, med tanke på den centrala karaktären denna byrå kommer att få i det europeiska rymdsamarbetet.

Meijer
För femtio år sedan betraktades rymdfarten som ett viktigt steg framåt. Inte bara för läsare av böcker om förmodade människoliknande invånare på andra planeter, utan framför allt för konkurrensen mellan de två mäktigaste länderna på jorden. Numera återstår bara ett museum i Moskva av den rymdfarten, fullt av rymdraketer och satelliter, och för övrigt några filmbilder av amerikaner som gick på månen 1969. Sedan länge görs inga resor till månen längre, och ytterligare upptäckter av rymden kan tack vare allt bättre teleskop även göras från jorden. Det enda stora rymdprojekt som är under förberedelse i Europa är ett system av satelliter för trafiknavigering som skall konkurrera med ett redan fungerande världsomspännande amerikanskt system. Jag förklarade redan vid omröstningen om Langenhagen-betänkandet den 3 oktober 2001 att jag tycker att detta mycket dyra projekt är ganska överflödigt. Jag har stor förståelse för att min gruppkollega Alyssandrakis tycker att sådana projekt, som passar med hans vetenskapliga kunskaper på detta område, är intressanta. Jag betraktar det emellertid som ett dyrt prestigeprojekt som de flesta människor i Europa och vår miljö inte kommer att ha någon nytta av. Det har på sin höjd militärt intresse, i synnerhet om de antimilitaristiska skälen i förslaget röstas ned. Därför avvisar jag detta förslag.

Souchet
Fördelen med betänkandet av Alyssandrakis är att man erkänner och understryker Europeiska rymdorganisationens (ESA) anmärkningsvärda effektivitet, ett mellanstatligt organ och en viktig internationell aktör på området för rymdforskning och rymdtillämpningar. ESA riktar en bitande dementi till alla dem som av ideologiska skäl påstår att mellanstatligt samarbete bara kan utmynna i ineffektivitet och blockeringar. ESA är tvärtom en första bild av morgondagens Europa, det Europa som kommer att knyta samman och samla viljor och befogenheter, med olika metoder beroende på område.
Vår första skyldighet är således att till varje pris bevara det dynamiska partnerskap som har inletts mellan ett antal stater som är medvetna om rymdområdets stora betydelse för Europas oberoende. ESA har möjlighet att slippa den byråkratiska trögheten i handlingsförlamande förfaranden. Låt oss därför vara måna om att hålla organisationen utanför gemenskapens famn, vilket dock inte hindrar oss från att fundera över alla de diskussioner, samarbetsformer och förbindelselänkar som vi kan vilja ha. Låt oss framför allt inte göra ESA till en EU-institution. Det skulle för övrigt inte vara meningsfullt, eftersom vissa av organisationens medlemmar, och de är inte de minsta, inte är medlemmar i unionen. Vår andra skyldighet är, vilket föredraganden framhåller, att upprätthålla den höga tekniska nivå som vi har uppnått, genom ett " betydande och kontinuerligt offentligt stöd till utveckling av rymdteknik i de olika former som vi ser hos våra konkurrenter: program med dubbla syften, massivt stöd till forskning [...]" .
Den absurda blockeringen av Galileo, något som håller oss kvar i ett yttre beroende på det grundläggande området satellitnavigering, visar tvärtom vilka tragiska dödlägen gemenskapsmetoden kan leda till. Ett fåtal lättpåverkade länkars kapacitet att blockera är tillräckligt för att ett mycket viktigt projekt för Europas oberoende skall förlamas.
Betänkande (A5-0470/2001) av Miguélez Ramos

Fatuzzo
Fru talman! När det gällde Ramos betänkande om fisket hade jag en dröm. Jag såg en sjö i storm: En sjö i Palestina, på Jesu tid. Och jag såg just Jesus som fiskade i en båt tillsammans med St. Peter, men St. Peter hade Varelas ansikte. Varela fiskade visserligen, men det fanns ingen fisk i nätet. Förvånad frågade han Jesus: " Men vad är detta, finns det ingen fisk?" " Jovisst" , blev svaret. " Detta är ju år 2001, inte min tid! Och nu måste det råda jämlikhet mellan män och kvinnor. Så det är bara om det kommer en kvinna och fiskar som det på nytt kommer att bli fisk i nätet. Därför, Fatuzzo, du som iakttar mig i drömmen, kom ihåg att eftersom detta är ett betänkande av en kvinna, Rosa Miguélez Ramos, så är det rätt väg att gå i den europeiska politiken för att skapa ett gott fiske. Rösta för betänkandet, så skall du få se hur mycket fisk det kommer att fångas i Europa!"

Marques
Jag gratulerar vår kollega Rosa Miguélez Ramos till det betänkande hon har lagt fram, vilket på ett positivt sätt bidrar till debatten om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Jag skulle dock vilja understryka två punkter där föredraganden har en annan inställning än den jag förespråkar och vilka jag anser är av avgörande betydelse för denna diskussion.
Föredraganden kräver i detta betänkande att man skall omdefiniera de områden som är i hög grad beroende av fisket och uppdaterar principen om relativ stabilitet och omfördelar tillgängliga medel enligt hur hög grad beroendet av fisket är. Jag anser dock att det är nödvändigt att behålla fördelningsnycklarna och fastställa korrigeringsmekanismer för dem när det är motiverat. Vi får inte glömma att det finns områden med stort socialt och ekonomiskt beroende till fisket (som regionerna i de yttersta randområdena), för vilka vi bör behålla systemet med en begränsning av tillgången till fiskevattnen inom 50 sjömil från kusten, enligt artikel 299 i fördraget.
Såväl kommissionen som föredraganden avstår från att ta upp en situation vars betydelse blir allt större när det gäller allmänna fångster, nämligen fritidsfisket. Denna verksamhet är ännu inte föremål för någon reglering och därmed hör den inte till fiskeriplaneringen.

Stihler
Allt har gjorts för att det så mycket som möjligt skall sammanfalla med PSE-gruppens föreslagna linje, med tanke på att det ursprungliga betänkandet stötte på stora svårigheter i utskottet och att motstridiga nationella intressen står på spel. När EPLP-rösterna skiljer sig från PSE-gruppens linje, har skälen för detta att göra med ett försök att bevara en förenlighet med den brittiska regeringens förhandlingsståndpunkt om den gemensamma fiskeripolitikens framtid.
EPLP-rösterna skiljer sig från PSE-gruppens linje på följande punkter: skäl B, ändringsförslagen 6, 24, 17 och 16, punkterna 20, 12, 26 (ursprunglig text), 45-47, 60, 64, 67, 68, 72, 73, 82, 84 och 91, ändringsförslag 5, punkt 2 (del 2), ändringsförslag 3, och punkterna 119 och 120.
Betänkande (A5-0458/2001) av Hudghton

Fatuzzo
Som jag redan har sagt flera gånger, fru talman: Så sant som jag heter Fatuzzo kan jag inte låta bli att yttra mig när det gäller kolja och torsk. Här skall vi försöka rädda koljan och torsken från utrotning, två arter som på grund av föroreningarna i vattnet minskar högst påtagligt år efter år. Låt mig komma med ett förslag, fru talman, sedan jag förklarat att jag röstade för och efter att ha understrukit att det som sägs i detta dokument är riktigt: skulle det inte vara möjligt - åtminstone för fiskar, eftersom det är ett problem för oss människor - att klona torskar och koljor? På det viset skulle vi verkligen ha löst problemet med reproduktionen i våra vatten. Vi skulle få massor av torsk, massor av kolja och vi skulle kunna njuta av denna utmärkta produkt från fiskeindustrin!

Souchet
Den plan som lagts fram av kommissionen bestraffar orättfärdigt de yrkesfiskare för vilka torsken är en bifångst. Kommissionen anklagar fisket för att vara orsaken till att resursen sinar för de två arter som det här är fråga om, men har uppenbarligen inte tagit hänsyn till hur industrifiskets fångster av tobisfiskar påverkar torskbestånden. Tobisfisk är ett födoämne för torsken och att tobisfisken blir alltmer sällsynt - på grund av ett alltför hårt industriellt fiske som ändå godtas av kommissionen helt och hållet - är anledningen till den obalans som har konstaterats inom torskbestånden.
När det gäller kummeln verkar situationen inte vara så " katastrofal" som kommissionen ansåg den vara för ett halvår sedan, vilket bekräftas av den tillåtna totalfångst som har fastställts för 2002. Denna andel är faktiskt märkbart större än vad vi meddelades under 2001. Detta är en lämplig påminnelse om att iaktta försiktighet som riktats till biologerna, vars åsikter är de enda som styr den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken.
Internationella havsforskningsrådets bedömningar tycks onödigt alarmerande, framför allt när det gäller kummeln, vars bestånd uppenbarligen har börjat återhämta sig. De åtgärder som föreslås är därför inte bra. Kommissionen medger för övrigt själv att den går längre än vad som anges i de vetenskapliga rekommendationerna. Samtidigt som kommissionen i grönboken förklarar sin avsikt att främja goda styrelseformer kan man dessutom konstatera att det råder total brist på samråd med yrkesfiskarna. Vilken skillnad mellan teoretiska uttalanden och faktiska beteenden!
Betänkande (A5-0457/2001) av Lavarra

Fatuzzo
Fru talman! Under denna min sista röstförklaring vill jag som vanligt önska alla dem som har haft tålamodet att stanna kvar i kammaren för att lyssna på skälen till att jag röstade för Lavarras betänkande om fiske, och det är ganska många, en smaklig måltid. Hur kan man låta bli att önska " smaklig måltid" när man har en god och väldoftande fisk framför sig på bordet? Även i detta betänkande - ett av de sista om fiskeripolitiken, så därför önskar man att man satt framför en rejäl portion friterad fisk - är syftet att få ut största möjliga mängd fisk från det fiske som bedrivs, dvs. att fånga största möjliga antalet fiskar. I Lavarras betänkande sägs att man skulle kunna uppnå detta om fisken levde i en ren miljö. Jag råkar känna till att många fiskar håller på att organisera sig för att bilda ett " Fiskarnas miljöparti" , för även fiskar har rätt till ren miljö, precis som vi. Dessa fiskar är lyckliga över att bli fler och att få sluta sina dagar friterade i en stekpanna för att glädja och tillfredsställa oss europeiska parlamentsledamöter, även om det blir en aning försenat på grund av Fatuzzo. Smaklig måltid!

Korakas
I betänkandet blandas vissa obestridliga uppgifter med andra inslag som bara är hypoteser, och slutligen dras slutsatser vilka minst sagt framkallar frågetecken beträffande föredragandens avsikter. Riktigt är exempelvis det som konstateras angående föroreningarna av de marina ekosystemen samt dioxinföroreningarna som drabbar fisk och som kan föras in i livsmedelskedjan, liksom även de faror som registreras beträffande tredjelands användning av genetiskt modifierad fisk. Trots detta hänvisas inte till exakta uppgifter som stöder slutsatsen om överexploatering av resurserna och faror för fiskbestånden.
Tyvärr anges inte uttryckligen i betänkandet vem som huvudsakligen är skyldig till ovannämnda problem, nämligen storkapitalet som utvecklar verksamhet inom fisket och industrin. Det är storkapitalet som är ansvarigt för föroreningarna i haven av utsläpp, dioxin och andra ämnen, och som inte tvekar inför att använda alla slags metoder inom produktionen för att få största möjliga ökning av sina jättevinster utan att bry sig om konsekvenserna för miljön. Med precis samma drivkraft utvecklas genom kapitalet verksamhet också inom produktion av genetiskt modifierade organismer, fiskar och annat, och släpper ut dem fritt i miljön. Storkapitalet inom fiskeindustrin - vilket är verksamt inom sektorn genom fiskeflottor med ett stort antal båtar med omfattande tonnage, hästkrafter och fiskekapacitet, med stora fabriker för bearbetning av fångsterna för djurfoder etc. är ansvarigt för överexploateringen av resurserna, oavsett var och i vilken utsträckning det sker, och även för föroreningen av havet.
Medan varken kommissionens förslag eller betänkandet framhåller de tragiska följderna av denna verksamhet som kapitalet ägnar sig åt och inte tillskriver kapitalet det mycket betydande ansvaret, begärs i betänkandet i själva verket ett fiskestopp, skapande av områden för " biologisk återhämtning" och åtgärder som skall leda till ytterligare utveckling av vattenbruk, något som man på annat ställe i betänkandet till och med sätter frågetecken för. Om en sådan politik blir förhärskande så kommer det att leda till en nedgång av hela regioner inom EU - regioner som lever på fiskeverksamhet - och det kommer att drabba de små och medelstora fiskeföretagens intressen, företag som varken är ansvariga för de industriella föroreningarna eller överfiske. Betänkandet belönar samtidigt storkapitalet genom att uppmuntra utbyte av fiskeflottan och stödja vattenbruk och man begär endast att storkapitalet skall ändra inriktning på sin verksamhet.
Av dessa skäl kan vi inte rösta ja till betänkandet. Samtidigt kommer vi emellertid inte heller att rösta nej eftersom vissa frågeställningar och uppgifter som ingår i betänkandet är riktiga.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.55 och återupptogs kl. 15.00.)

Stihler
Fru talman! Det gäller en ordningsfråga. Jag vill göra kammaren uppmärksam på jeanstillverkaren Levi Strauss åtgärder - i dag stänger man två av sina fabriker i Skottland. 650 skottar, de flesta kvinnor, kan i kväll förlora sina jobb och sina inkomster. Lokala politiker och fackföreningar vill diskutera saken med företaget. Bristen på information från och samråd med företaget är fullständigt skandalös, och det visar tydligt på betydelsen av en lämplig lagstiftning om information och samråd innan ett sådant beslut tillkännages.
Jag ber kammaren att visa sin solidaritet genom att stödja arbetstagarna i Dundee och Bellshill och de familjer som har påverkats av dagens beslut. Jag ber parlamentets talman att skriva till Levi Strauss och fråga varför man gör sig av med så många arbetstillfällen i Europa, och varför man inte har haft ett korrekt samråd med arbetstagarna.

Ömsesidigt erkännande av bötesstraff
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0444/2001) av Cerdeira Morterero, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om ett initiativ från Förenade kungariket, Republiken Frankrike och Konungariket Sverige inför antagandet av rådets rambeslut om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande av bötesstraff (11178/2001 - C5-0443/2001 - 2001/0825(CNS)).

Cerdeira Morterero
Fru talman! Jag skulle för det första, precis som ni, vilja uttrycka min tillfredsställelse över Förenade kungariket, Republiken Frankrike och Konungariket Sveriges initiativ, som vi i dag analyserar.
Europeiska unionen och förekomsten av ett europeiskt område för frihet, säkerhet och rättvisa innebär i sin tur skapandet av ett område utan inre gränser där den fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital skall vara garanterad på de europeiska staternas territorium, enligt artikel 14 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Det får inte förekomma hinder för tillämpningen av lagen i Europeiska unionen.
Toppmötet i Tammerfors krävde att principen om ömsesidigt erkännande skulle vara en hörnsten i det rättsliga samarbetet, såväl det civilrättsliga som straffrättsliga i Europeiska unionen. Tilliten mellan medlemsstater till rättsliga beslut och dess korrekta tillämpning är det minimum som kan krävas.
På samma sätt är det nödvändigt att medlemsstaterna anstränger sig mer för att uppnå en miniminivå på harmoniseringen av de nationella straffrättsliga lagstiftningarna. Hittills var verkställandet av de straffrättsliga sanktionerna reglerat av två europeiska överenskommelser. Haagkonventionen från 1970 och konventionen om verkställande av utländska domar i brottmål från 1991. Jag skulle vilja framhäva att den första, trots att den trätt i kraft, endast hade ratificerats av fem medlemsstater och den andra, konventionen från 1991, inte ens har trätt i kraft. Detta är utan tvivel ett tydligt bevis på behovet av initiativ av detta slag i syfte att skynda på, och på ett verkligt sätt bidra till, byggandet av ett europeiskt rättsområde som vi kom överens om i Tammerfors.
Medan vi på det civilrättsliga området redan har ett antal rättsakter har man på det straffrättsliga området, som är mycket känsligare, agerat på ett mer vacklande sätt. Enligt principen om ömsesidigt erkännande grundar sig beslut hittills på frysning av tillgångar eller bevismaterial. Vägen att gå är fortfarande lång och det behövs en större politisk vilja å rådets sida för att kunna uppfylla mandatet från toppmötet i Tammerfors. De arbeten som planerats av kommissionen möter i många fall på hinder och föga samarbetsvilja från rådet.
Detta initiativ är ett viktigt steg för att ta bort dessa hinder. Det ömsesidiga erkännandet är utan tvivel en avgörande fråga för att bygga ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. På samma sätt är jag tacksam över det rättsliga instrument som valts: rambeslutet, som utan tvivel kommer att undvika ett besvärligt och långvarigt ratificeringsförfarande.
Jag skulle också vilja framhäva att principen om dubbel straffbarhet gäller, som i de nämnda konventionerna, och således ger avsaknaden av denna grund för att inte verkställa en dom. Den mekanism vi föreslår i detta initiativ är ett intyg behörig myndighet har som garanti för det materiella avgörandets rättmätighet och som därmed ersätter en prövning av innehållet.
Den svåra frågan om hur den utfärdande respektive den verkställande medlemsstaten skall dela upp de belopp som erläggs har lösts i artikel 10 på så sätt att skadeståndsbetalningar och åläggande att betala rättegångskostnader tillfaller den utfärdande staten, medan alla övriga belopp tillfaller den verkställande staten. Därför känner jag tillfredsställelse över att detta initiativ läggs fram och jag godkänner större delen av det.
Jag anser att ett rättsområde, som man krävde i Tammerfors, innebär en överföring och ett mindre byråkratiskt verkställande av domar i brottmål och att detta initiativ utgör ett första steg mot en total tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande. Jag stöder i synnerhet de bestämmelser som handlar om den rätt som kan tillämpas på det alternativa frihetsstraffet liksom nåd eller nedsättning av bötesstraff.
Jag stöder också att den stat där verkställighet sker i förekommande fall skall kunna minska bötesstraffet, i enlighet med artikel 5. Dock anser jag det lämpligt att införa ett minimibelopp som, i enlighet med konventionen om tillämpningen av Schengenavtalet, bör ligga på 40 euro. Det är då viktigt att låta det stå klart att omvandlingen av bötesstraffet endast bör beaktas i exceptionella fall, eftersom valutan i de utfärdande staterna och i de verkställande staterna i allmänhet kommer att vara euro. Jag vill understryka att jag personligen anser att beloppet på 40 euro är otillräckligt och litet, men jag har föreslagit detta i syfte att nå samstämmighet med det som avtalats i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet, där detta belopp fastställdes.
Jag skulle vilja insistera på båda frågorna samt begära att rådet, som i dag är frånvarande, skall beakta denna kammares önskan och förslag, särskilt de från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter. Er föredragande anser således att initiativet i rambeslutet bör beakta följande:
Ett europeiskt rättsligt område måste grundas på principen om ömsesidigt erkännande. Därför är det inte tillräckligt med en enkel harmonisering av rättsliga domar.
Stadgan för de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionen sammanfattar för första gången i en enda text summan av de europeiska medborgarnas civila, politiska, ekonomiska och sociala rättigheter, samt för alla de personer som bor på unionens territorium. Från och med nu bör man vad beträffar detta kunna mäta alla de rättsliga aspekterna i unionen.
För det tredje måste de dokument som skall framställas översättas till alla officiella språk i det verkställande landet. Om medborgaren som skall betala böter eller har fått ett alternativt frihetsstraff endast behärskar ett av de officiella språken i den verkställande staten kan han inte ta del av de dokument som påverkar honom, vilket innebär en kränkning av hans rättigheter.
Slutligen är det nödvändigt att man endast vänder sig till kontaktpunkterna i det europeiska rättsliga nätverket i de fall då behörig myndighet i den verkställande staten inte är känd i stället för att skapa ytterliga centrala kontaktpunkter.
Av alla dessa orsaker har de flesta ändringsförslagen gjorts i det enda syftet att förbättra det ursprungliga förslaget och bidra till uppfyllandet av mandatet från Tammerfors, samt att lägga till en ytterligare beståndsdel i bygget av ett verkligt område för rättvisa, frihet och säkerhet.

Buitenweg
Fru talman! Det känns bra att se er där i talmansstolen. Låt mig börja med att i denna fulla kammare förklara att min grupp anser det vara en positiv utveckling att gränsfrihet inte leder till straffrihet. En utländsk medborgare får inte ha möjlighet att missbruka sin status för att slingra sig undan lagar eller exempelvis trafikregler, det är vi nog alla överens om. Det som min grupp ser som ett problem är att detta initiativ från några medlemsstater och det betänkande som detta resulterat i inte begränsar sig till administrativa böter. Det handlar om mycket mer. Det handlar också om beslut som kan leda till att dömda hamnar i straffregistret. Det kan till och med handla om seriösa anklagelser också med tanke på att man i vissa länder kan köpa sig fri från frihetsstraff med böter tack vare systemet med dagsböter. Det handlar då således om erkännandet av beslut på det straffrättsliga området.
I ändringsförslag 1 i betänkandet påpekas med rätta, och jag citerar: " Detta kräver kännedom om de andra medlemsstaternas rättsordningar och ömsesidigt förtroende för att rättssystemet fungerar." Det är helt korrekt. Men hur befrämjar man nu det förtroendet, hur kontrollerar man om det är riktigt, och hur garanterar man sedan medborgare ett minimum av skydd i hela Europa, exempelvis i fråga om den undersökning som föregått domen? Nå, då drar jag den gamla visan om upprättandet av miniminormer på området straff och brottsbalk igen. Det är viktigt nu, och det blir inte mindre viktigt i samma ögonblick som utvidgningen är ett faktum. Min grupp stöder helhjärtat de förvaltningsadministrativa böterna och principen med de straffrättsliga böterna, men först efter det att vi formellt har fastställt grunden för förtroendet genom dessa miniminormer. Därför föreslår min grupp att begränsa detta beslut till de förvaltningsadministrativa böterna.

Blokland
Fru talman! Straffrätten är nära knuten till medlemsstaternas nationella identitet. Nationell historia och kultur har färgat strafflagstiftningarna på olika sätt. Just därför ser vi också stora skillnader mellan strafflagstiftningarna inom Europeiska unionen.
Det har genom de öppna gränserna i Europa och den växande internationella kriminaliteten blivit tydligt att det är nödvändigt med samarbete på detta område för att unionen skall kunna förbli ett område av trygghet och rättvisa. Europeiska rådet i Tammerfors har inte för inte undertecknat principen om ömsesidigt erkännande inom Europeiska unionen i brottmål.
Med det föreliggande förslaget påbörjas genomförandet av principen om ömsesidigt erkännande. Jag anser att det är ett bra initiativ av Förenade kungariket, Frankrike och Sverige att börja med ömsesidigt erkännande i brottmål just på detta ganska tydliga område. Förslaget är ganska enkelt upplagt. Principiellt gäller principen om dubbel straffbarhet, alltså för den ansökande medlemsstaten och den verkställande medlemsstaten. Saknas detta ger det den verkställande medlemsstaten en anledning att inte verkställa sanktionen. Just genom dess enkelhet skulle förslaget kunna fungera mycket bättre än de internationella fördragen hittills har gjort.
Många här i parlamentet vill hellre ha ett förslag om harmonisering av strafflagstiftning. De tror att harmonisering på Europanivå leder till större förtroende för strafflagstiftningen i andra medlemsstater och för tillämpningen av den. Jag tvivlar på att detta är riktigt. Förtroende kan inte införas ovanifrån genom harmonisering av lagstiftning. Det är just där som mångfald får fortsätta att existera, och till och med betraktas som ett mervärde, som ömsesidigt förtroende kan uppstå. En praktisk erfarenhet är ofta den bästa metoden för att nå fram till eller inte nå fram till förtroende. Just därför är detta ömsesidiga erkännande ett mycket bra sätt att samarbeta på inom detta känsliga område. På grund av att det är nödvändigt med ömsesidigt erkännande på det straffrättsliga området kommer det inbördes samarbetet mycket riktigt att helt enkelt gå långsamt inom andra delar. Men om det går långsamt innebär det också att förtroendet uppenbarligen fortfarande är otillräckligt. Att vilja påskynda detta genom obligatorisk harmonisering skulle kunna få en motsatt effekt.
Ändringsförslagen till Cerdeira Monterero-betänkandet utgör till stor del praktiska förbättringar. Jag stöder i synnerhet föredragandens förslag om att använda det europeiska rättsliga nätverkets kontaktpunkter och att inte upprätta några nya kontaktpunkter. Det skulle ju göra det europeiska rättsliga samarbetet komplicerat i onödan. Jag instämmer inte med ändringsförslag 3. Här införs Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som ram för prövning av unionens beslut. Stadgan har emellertid status som politisk förklaring och inte som ram för rättslig prövning. Europeiska konventionen för skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna däremot, som har undertecknats av alla EU-stater och framtida medlemsstater, är just rättsligt bindande. Den föreställning som framträtt om att texterna står på samma nivå är oberättigad.

Ludford
Fru talman! Vi välkomnar detta initiativ som ytterligare ett litet steg på vägen mot ett uppfyllande av mandatet från Tammerfors om att göra principen om ömsesidigt erkännande till grundvalen i det rättsliga samarbetet. Det är rätt och riktigt att medlemsstaterna inom ett område för frihet, säkerhet och rättvisa bör lägga grunden till ett förtroende för varandras rättssystem.
Vi behöver ett lagstiftningsinitiativ från EU:s sida för att underlätta ett effektivt samarbete över gränserna och förbättra tidigare internationella rättsliga instrument, som ofta är tungrodda och byråkratiska. 1991 års konvention om verkställighet av utländska domar - som för övrigt skulle vara relevant i detta sammanhang - har ännu inte trätt i kraft, tio år efter dess undertecknande.
Det är rätt att EU grundar samarbetet på idén att verkställa den utfärdande statens beslut, i stället för att besluta om man skall bevilja samarbete som svar på en begäran. Den andra internationella konventionen - konventionen från 1970 - innehåller 13 grunder på vilka en begäran kan avslås, så vi kan förstå varför systemet inte fungerar för tillfället.
Många av oss i kammaren vill emellertid inte att principen om ömsesidigt erkännande skall undergräva individens rättigheter, och rent allmänt på detta område är det nödvändigt att man tar hänsyn till de skyddsbestämmelser som finns, inte bara i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, utan också - jag vänder mig här till Blokland - i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, som borde vara möjlig att tillämpa.
Min grupp håller sannerligen med Cerdeira Morterero om att vi bör använda det befintliga systemet med kontaktpunkter i det europeiska rättsliga nätverket, eftersom det är meningslöst att fortsätta att uppfinna hjulet på nytt i och med olika kontaktpunktssystem för olika initiativ.
Vi har emellertid ett grundläggande problem här: Folk som intresserar sig för medborgerliga rättigheter - däribland jag själv - ställs mot väggen när det gäller att gå med på åtgärder för ömsesidigt erkännande, utan att ha ett heltäckande program för att höja standarden i samband med hänsynstagandet till den enskildes rättigheter. Min grupp anser att vi behöver ett övergripande förhållningssätt här, och vi ser verkligen fram emot kommissionens vitbok om detta ämne.
Jag har klandrats därför att jag stöder den europeiska arresteringsordern, samtidigt som jag mycket kraftfullt stöder den enskildes rättigheter. Det är en utmaning för oss alla - parlamentet, kommissionen och rådet - att ta hänsyn till dessa skyddsbestämmelser, därför att det är svårt att fortsätta att instämma så länge som detta inte sker. Men min grupp anser att - i och med Europaskeptikerna till höger som motsätter sig allt samarbete på området - vi måste säga att de av oss som inte står till höger, som bryr oss om medborgerliga rättigheter, bör stödja dessa åtgärder, men också se till att kommissionen och rådet tar hänsyn till dessa medborgerliga skyddsbestämmelser.

Vitorino
Fru talman, ärade ledamöter! För det första vill jag också alldeles särskilt gratulera Charlotte Cederschiöld till valet av henne till vice talman i denna kammare. Kommissionen gratulerar till detta initiativ som i dag är föremål för debatt, från Förenade kungariket, Frankrike och Sverige och som syftar till att garantera ett ömsesidigt erkännande av bötesstraff. Denna fråga har tagits upp - det är lämpligt att komma ihåg det - i kommissionens meddelande om ömsesidigt erkännande av slutgiltiga avgöranden i brottmål som vi spred och debatterade här i Europaparlamentet i juli 2000. Behovet av detta specifika instrument fastställdes i programmet om åtgärder för att tillämpa principen om ömsesidigt erkännande av slutgiltiga avgöranden i brottmål antaget av rådet och kommissionen i november 2000. Jag vill särskilt tacka Carmen Morterero för hennes utmärkta betänkande.
Som hon mycket riktigt nämnde finns det för närvarande inte något internationellt instrument i våra medlemsstater om tillämpningen av bötesstraff i brottmål. Det finns bara två instrument som ledamoten sade, men ett trädde aldrig i kraft och det andra har bara ratificerats av fem medlemsstater. Detta innebär att vi i dag har framför oss det första instrumentet på detta område i Europeiska unionen, vilket jag också anser är ambitiöst. Instrumentet leder till ett genomförande av principen om ömsesidigt erkännande vid tillämpningen av gränsöverskridande bötesstraff, och motverkar på så sätt paradiset i unionen för dem som vill dra sig undan från tillämpningen av bötesstraff som beslutats av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. Detta instrument kommer att stärka de uppnådda framstegen i genomförandet av principen om ömsesidigt erkännande via rådets godkännande av kommissionens förslag om det europeiska häktningsbeslutet.
Så som Ludford sade arbetar kommissionen på ett initiativ för att fastställa de viktigaste principerna och kriterierna i det rättsliga skyddet för medborgarnas grundläggande straffrättsliga rättigheter. Men det är också lämpligt att påminna om att vi på det här området inte arbetar med ett tomt papper. Vi arbetar inom en befintlig rättslig ram och som jag kan säga är konsoliderad. Alla medlemsstater har skrivit under och anslutit sig till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, alla medlemsstater har rättsliga system för straffrättsliga påföljder som ligger under Europadomstolen för mänskliga rättigheter i Strasbourg, och alla medlemsstater har tillsammans kungjort Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Detta är de rättsliga och politiska instrumenten som låter oss fastställa en referensram för tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande av slutgiltiga avgöranden i brottmål.
Kommissionen delar i stort den inriktning alla föredragandens ändringsförslag har. Vi förstår grunden till förslaget om att fastställa en minimigräns om 40 euro för genomförandet av principen då överförings- och genomförandekostnaderna för summor under 40 euro i vissa fall inte skulle rättfärdiga beslutets genomförande. Jag förstår helt och fullt det använda kriteriet med 40 euro, vilket är så att säga importerat från Schengenavtalet. Jag skulle bara vilja understryka att texten bör vårdas tillräckligt så att den inte ger någon idé om att vi håller på att tillåta att det enkla faktum att man går över en gräns skall kunna vara ett sätt att fly undan ansvaret för brott, även om det ur ett straffrättsligt perspektiv är ett mycket begränsat ansvar.
Slutligen vill jag än en gång tacka Carmen Morderero för den positiva och innovativa anda hon visar i sitt betänkande och uttrycka min förhoppning om att det antas av Europaparlamentet.

Talmannen
Tack, herr kommissionär Antonio Vitorino.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i kväll kl. 17.00.

Utbildning och rekrytering av sjöfolk
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0450/2001) av Kauppi, för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, om kommissionens meddelande om utbildning och rekrytering av sjöfolk (KOM(2001) 188 - C5-0468/2001 - 2001/2188(COS)).

Kauppi
. Fru talman! Jag vill också gratulera till ditt nya uppdrag, som du har inlett idag. Från finländsk synpunkt är jag riktigt glad över att se nordiska färger i presidiet.
Fru talman! Européerna har seglat på världshaven under hela sin historia. Inte bara den europeiska integrationen, utan även Europas sammanväxande har sina tidigaste rötter i de historiska seglatserna som transporterade köpmän och upptäcktsresande från Medelhavets östkust till Nordatlanten och de brittiska öarna. Men globaliseringen, världens länder som får allt intensivare förbindelser, började med seglatserna som gjorde kontakterna mellan folk från olika världsdelar möjliga.
Det marina området har ständigt under Europas historia spelat en viktig roll för våra länders politiska, ekonomiska, sociala och vetenskapliga utveckling. Sjöfart och fartygsbyggande är fortfarande viktiga verksamhetsområden i Europeiska unionen av i dag. Handelsflottan är, t.ex., av strategisk betydelse för Europeiska unionens ekonomiska välstånd.
Under de senaste två årtiondena har vi tyvärr fått se en kraftig nedgång av antalet sjöfolk i EU. Detta beror framför allt på två faktorer. För det första har redarna i EU inte samma behov av sjöfolk från EU, på grund av ekonomiska överväganden. Medborgare från tredjeländer, som kanske inte är lika välutbildade som sina EU-kolleger, anställs i stället. För det andra fortsätter tillgången på välutbildat sjöfolk från EU att minska, eftersom allt färre unga européer väljer en karriär till sjöss.
Man kan tydligt fastställa en rad av de orsaker som gör unga européer ovilliga att välja en karriär till sjöss. Gemenskaps- och den internationella rätten om boende- och arbetsförhållanden tillämpas inte på ett fullgott sätt ombord på handelsfartyg från EU. Modern teknik används inte i tillräcklig grad för att förbättra boende- och arbetsförhållandena ombord. Nationella myndigheter och arbetsmarknadens parter måste öka sina ansträngningar och se till att den befintliga lagstiftningen tillämpas fullt ut.
Sjöfolkutbildningen i EU måste utvecklas ytterligare. Ett högkvalitativt sjöfolkutbildningssystem är avgörande för sjöfartens framtid i EU. Jag uppmuntrar därför till ett skapande av nätverk mellan olika akademiska institut som tillhandahåller utbildning och fortbildning på sjöfartsområdet. Samarbetet mellan utbildningsinstituten och företagen på detta område bör ökas. Delandet av lokaler och specialisering kan t.ex. göra det möjligt för instituten att köpa kapitalvaror och ge kurser för nya målgrupper.
Gemenskapen erbjuder ekonomiskt stöd till utbildning och utveckling av mänskliga resurser, så detta bör tas tillvara i så hög grad som möjligt. Jag uppmanar medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att fullständigt undersöka alla finansieringsmöjligheter, t.ex. Europeiska socialfonden och Sokrates- och Leonardo da Vinci-programmen. De befintliga gemenskapsmedlen bör användas för att komplettera den befintliga finansieringen från nationella och regionala budgetar för utbildning på sjöfartsområdet.
Kommissionens meddelande ger en utmärkt sammanfattning av den rådande situationen. Vi i parlamentet uppmanar sålunda kommissionen att utöka sina värdefulla analyser ytterligare. Sysselsättningen och utbildningen för sjöfolk är starkt beroende av marknadsförhållandena inom sjötransportsektorn. Jag uppmanar därför också kommissionen att analysera de underliggande ekonomiska variablerna med anknytning till sjötransport, särskilt med hänsyn till EU-flottans konkurrenskraft. Branschen, i samarbete med sjöfolkutbildningsinstitut och arbetsmarknadens parter, bör öka sina ansträngningar att utveckla karriärvägar, yrkesutbildningar och ett arbetsinnehåll som tar hänsyn till alla de möjligheter som finns i hela sjöfartssektorn efter en anställning till sjöss.
Jag sammanfattar genom att säga att den allmänna bristen på sjöfolk i EU, bristen på välutbildad personal, förmodligen kommer att få negativa konsekvenser när det gäller säker navigation, antal olyckor och havsföroreningar. Dessa olyckor beror oftast på den mänskliga faktorn. Det finns ett klart behov att skydda anställningen av sjöfolk från EU ombord och på land, att bibehålla och utveckla kunskapen om sjöfart och att förbättra säkerheten inom sjötransport. Detta fordrar utbildningsmöjligheter av hög kvalitet, såväl som lämpliga sysselsättnings- och karriärmöjligheter. Ansvaret för de nödvändiga åtgärderna är delat mellan branschen, arbetsmarknadens parter och myndigheterna i medlemsstaterna. Men ni vet naturligtvis att kommissionen har en viktig roll att spela på detta område.

Fatuzzo
Fru talman! Också jag vill önska lycka till i det nya arbetet! Det är med glädje som jag framför mina gratulationer som företrädare för PPE-gruppen och även som företrädare för Pensionärspartiet, som har skickat mig till den vackra staden Strasbourg för att försöka påminna om att även de existerar.
Detta dokument från Kauppi, som jag helt ansluter mig till vad gäller innehållet, vad gäller dess förslag och dess analys av den svåra situation som sjöfolket befinner sig i, för mig också tillbaka i tiden, till den tid när jag var i samma ålder som Kauppi är i dag. Jag satt inte i ett parlament, utan arbetade på de fartyg som förde amerikanska turister från New York till Bahamas och tillbaka igen. Jag lärde känna många som arbetade på fartygen, eftersom jag själv var sjöman. Vid den tiden hade sjömännen det verkligen bra, deras löner var väldigt höga. Arbetet som besättningsman på fartygen var eftersökt, inte bara på passagerarfartyg, utan även på handelsfartyg och till och med på oljetankers. Men nu, efter trettio år, har jag träffat gamla vänner som seglade tillsammans med mig och som berättar att nu är allt förändrat. På de fartyg som seglar på Europa finns det besättningar från Indonesien, från Columbia, från alla de fattiga länderna i världen, med en månadslön som inte överstiger 100-150 euro, dvs. mindre än tio procent av lönen för europeiska arbetstagare. Och därför tror jag vi måste göra en insats så att de fartyg som seglar på europeiska hav, oavsett vilken flagg de seglar under, skall ha avtal som ger sjömännen samma lön som de personer som arbetar på land. Europeiska fartyg bör inte vara platser där man utnyttjar dem som arbetar till sjöss bara för att de kommer från fattiga delar av världen.

Damião
Fru talman! Även om jag är en kvinna från söder och inte sjöman, vilket är synd, för den sektorn är ännu väldigt sluten mot kvinnor, vill jag inte missa detta tillfälle att gratulera er till denna er nya position.
Jag vill också inleda med att gratulera kommissionen och föredraganden, som pekar på några av de strategiskt viktiga punkterna för att upprätthålla de höga professionella nivåerna som bedöms fylla framför allt de behov som unionen kommer att ha om man vill behålla, och genomföra, den mekanism som unionen nyligen har lagstiftat angående sjösäkerheten, och som handlar om en ny professionell inriktning i hamnarna, nya behörigheter i skattefrågor och framför allt nya krav på aktörerna till sjöss som arbetar i unionens exklusiva ekonomiska zoner.
Allt detta är naturligtvis främst medlemsstaternas behörighet, men vi har redan kunnat se att när det gäller säkerhet så är det inte effektivt om det inte finns någon strategi. Vi vet också att i 80 procent av olyckorna är det besättningen som får skulden. Detta är ett oacceptabelt faktum som beror på att våra fartygsägare och hela vår sjötransport, är underordnad en enda faktor som är avgörande för människans verksamhet, nämligen konkurrensskälen, skälen för att själva verksamheten skall överleva, men som inte är så viktigt internt i gemenskapen och inte heller i de internationella institutionerna som i IMO eller i ILO.
Här har inte medlemsstaterna haft någon värderingsstrategi, tvärtom. Sysselsättningen inom sektorn har minskat med 40 procent och lönerna har minskat ännu mer och gjort att dessa yrken, framför allt de erfarna yrkesmän som krävs för att segla vid unionens specifika kuster och för att fylla de behov som jag redan nämnt, kommer att utövas av medborgare i tredje land som inte ens har samma språk eller kommunikationsmöjligheter.
Därför, fru talman, trycker vi på att kommissionen måste reglera och harmonisera, inte bara utbildningsprofilerna utan även villkoren för lönernas utbetalning ombord, om man bor ombord, besättningens säkerhet, och man måste också agera tillsammans med andra ekonomiska block som ensidigt har utvidgat marknaden, och gjort den helt vild, eller infört protektionistiska åtgärder som i USA:s fall.
Vi anser att kommissionen faktiskt har förutsättningar och är på god väg att få medlemsstaterna att fortsätta att ta fram kvalitetssjöfolk för att göra rättvisa inte bara åt vårt förflutna utan också för vår framtid.

Villiers
Fru talman! Jag gratulerar Kauppi till detta betänkande. Jag måste erkänna att eftersom jag företräder London så har jag inte så många fiskare i min valkrets, och det gläder mig att kunna uttrycka några kommentarer på Scallons vägnar, som tyvärr inte kan närvara i dag, eftersom hon är upptagen på annat håll. Hon har följt denna fråga mycket noga, på grund av den stora fiskeindustri som finns i hennes valkrets i Irland. Jag vill uttrycka hennes och mina tack till kommissionen för att den har intresserat sig för denna viktiga fråga.
När Scallon talade med intressenter i denna bransch, märkte hon att de var mycket bekymrade över utflaggningen, som var en av grundorsakerna till den stora bristen på sjöfolk i EU och användningen av manskap och lägre befäl från tredjeland. EU-besättningar lider av en allvarlig konkurrensnackdel; i och med deras arbetsvillkor då de arbetar en vecka och är lediga en vecka med full lön på passagerarfärjor, är det väldigt svårt för dem att konkurrera med besättningsmedlemmar från tredjeland som arbetar i nio månader och sedan är lediga i en månad utan lön. Som ett resultat av detta finns det mycket få tillgängliga utbildningsplatser för lägre befäl och manskap från EU och, tyvärr, får många erbjudande om att sluta sin anställning i denna bransch i EU.
I linje med många av de punkter som belystes i betänkandet, hörde Scallon att det fanns en oro över den låga standarden på EU-utbildningen och den möjliga fara för allmänhetens säkerhet som kan orsakas av språksvårigheter i och med flerspråkiga besättningar, utan tillgång till tolkning. Både Scallon och jag vill absolut få till stånd fler tillgängliga utbildningsplatser, om man skall kunna stoppa denna nedgång. Erfaret sjöfolk är också idealiskt för annat, tillfälligt arbete på land under lågsäsong på områden som t.ex. rekrytering, fortbildning, frakttjänster, försäkring och skiljedom. Som en del av den föreslagna informationskampanjen, bör vi också undersöka möjligheten att finansiera sjöfolkutbildning på gymnasienivå.
Scallon avslutade med att kommentera att det var tråkigt att inte ens i fiskebyarna i hennes hemland fick ämnen som sjöfart, rodd och segling något särskilt stort utrymme i skolundervisningen. Detta är någonting som vi båda beklagar.

Vitorino
Fru talman, ärade ledamöter! Meddelandet om utbildning och rekrytering av sjöfolk är ett viktigt dokument för kommissionen, som försöker få i gång en debatt på europeisk nivå om det oroande problemet angående det minskade antalet gemenskapssjöfolk.
Kommissionen är också övertygad om att Europeiska unionen i allmänhet, och dess varvsindustri i synnerhet, måste hålla sig med välutbildat, effektivt och motiverat sjöfolk. Unionens utrikeshandel är till 90 procent, och inrikeshandeln till 35 procent, beroende av sjötransporterna, varför denna verksamhet är avgörande för unionens ekonomi. Meddelandet förklarar att gemenskapen inte får förlora sin viktiga erfarenhetsfond om man inte vill äventyra säkerhet och miljö, eller sjöfartstransportens och angränsande sektorers konkurrenskraft.
Dessutom kommer den förutspådda långsiktiga bristen på gemenskapsfolk i Europeiska unionen att leda till personalbrist på land i verksamhet som hör till sjöfartstransport. Det är nödvändigt att bevara gemenskapssjöfolkens kunskaper och erfarenheter från den tid man har befunnit sig till havs om Europeiska unionen vill undvika att skada varvsindustrin i sin helhet. Meddelandet för fram flera rekommendationer. Alla förslag grundas på principen om att så länge sjöfolkutbildningen är socialt och finansiellt oattraktivt jämfört med arbetet till lands, kommer den inte att kunna locka sjöfolk av kvalitet för att därigenom garantera en effektiv verksamhet, säkra transporter och ett gott underhåll av fartygen, liksom att lyckas minska antalet olyckor och föroreningar till sjöss. Detta är särskilt sant i dag, eftersom vi med tanke på de senaste terroristattackerna måste ta ännu större hänsyn till den mänskliga faktorn när det gäller alla sektorer, även sjöfarten.
Jag vill särskilt gratulera till att Europaparlamentet skriver under på denna filosofi och till största delen stöder våra rekommendationer samtidigt som man bidrar med förslag som jag ser som mycket konstruktiva. Jag vill först och främst, fru talman, tacka föredraganden, Piia-Noora Kauppi, och därefter hela Europaparlamentet, för det mottagande vårt meddelande har fått.
Betänkandet som parlamentet kommer att anta i dag kommer att i hög grad bidra till att väcka den politiska debatten i denna fråga. Det återstår bara att hoppas att medlemsstaterna också snabbt accepterar att ta itu med denna fråga. I själva verket måste de flesta åtgärder som kommissionen har föreslagit, och som jag hoppas får stöd i parlamentet, genomföras av medlemsstaterna, varven, sjöfartssektorn och arbetsmarknadens parter, och vi hoppas snart kunna se mekanismen i rörelse. I dag ber vi dessa organ att agera och kommissionen är tacksam för det. För vår del är vi beredda att fortsätta undersökningarna om sysselsättning, utbildning och vidareutbildning för sjöfolk och göra en analys av de olika ekonomier som ligger till grund för sjöfartstransporterna, enligt kraven i Piia-Noora Kauppis betänkande.

Talmannen
Tack, herr kommissionär Antonio Vitorino.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i kväll kl. 17.00.

Gemenskapens Leonardo da Vinci-program (1995-1999)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0449/2001) av Stauner, för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, om kommissionens slutrapport om genomförandet av den första etappen av Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram Leonardo da Vinci (1995-1999) (KOM(2000) 863 - 2001/2069(INI).

Stauner
Fru talman, ärade kolleger! Även jag vill gratulera er till det nya uppdraget. Det är glädjande att vi kan välkomna ännu en kvinna på podiet. Nu skulle jag gärna ha talat om mitt betänkande om genomförande av Leonardo-programmets första fas, men i dag på förmiddagen fick jag ett meddelande som tvingar mig att ändra på tillvägagångssättet. Enligt dessa informationer, vars sanningshalt jag inte betvivlar, sitter kommissionen sedan den 31 augusti 2001 på en rapport som beskriver, jag citerar: " possible irregularities and possible professional wrongdoing within the Commission" (eventuella oegentligheter och eventuella yrkesmässiga förseelser inom kommissionen) när det gäller genomförandet av Leonardo I.
Enligt detta skall både bedrägeribekämpningsenheten OLAF och kommissionen genomföra en undersökning respektive ha återupptagit den undersökning som genomfördes redan 1999/2000. För ett par timmar sedan bekräftade en företrädare för kommissionen för mig per telefon att det finns en rapport med nämnda innehåll. Aktiviteterna inom OLAF har jag inte kunnat verifiera, eftersom direktören för denna myndighet inte var anträffbar. Det tycks alltså finnas väsentlig information som pekar på större fel än de brister som redan har uppdagats i programmet, och därmed har så att säga marken försvunnit för mitt betänkande.
Därför vill jag på min partigrupps (PPE) vägnar be att få stryka debatten och omröstningen i dag och i stället återförvisa betänkandet till det ansvariga utskottet så att jag får skälig möjlighet att informera mig och därefter lägga fram ett betänkande som omfattar all den information och alla dokument som faktiskt finns i ämnet.
Jag vill dock be den närvarande kommissionären att upplysa parlamentet om varför kommissionen inte har informerat mig eller mina kolleger om rapporten, trots att jag så sent som i går talade med en företrädare för kommissionen. Låt mig påpeka att ett förtigande av information och rapporter av sådan betydelse inte motsvarar principen om ett förtroendefullt samarbete mellan parlamentet och kommissionen och att jag personligen är mycket besviken!
(Applåder)
(Beslut fattades om återförvisning till utskott.)

Koukiadis
Fru talman! Jag bad om att kommissionären skulle tala innan vi fattar beslut eftersom kollegan Stauner ställde en viktig fråga, och vi inte har fått något svar från kommissionären. Vad är det som händer? Är det så? Är det inte så? Därefter kan vi besluta. Jag förstår inte hur vi skall kunna fatta beslut utan att kommissionären har svarat. För övrigt såg jag att kommissionären har begärt ordet.

Talmannen
Jag inser detta, men jag måste följa artikel 144 i parlamentets arbetsordning. Därför måste vi gå till väga på detta sätt.

Pronk
Till stöd för Koukiadis: jag trodde att det var så att det står någonstans i arbetsordningen - jag har inte hunnit leta upp det - att man kan be kommissionen om att kommentera varje punkt som behandlas. Jag tycker att det är bra att det också verkligen sker i detta fall, och jag får intryck av att kommissionen också är beredd till detta.
Jag trodde att det var en allmän regel här i kammaren att om kommissionen vill uttala sig om något så blir det så också. Sådant förekommer inte så ofta eftersom det mestadels inte har så stort nyhetsvärde, men i detta fall tror jag ändå att vi måste skapa ett prejudikat och att kommissionen, om den så vill, i ett sådant fall kan få avge en förklaring, i synnerhet som det gäller dess egen roll och att det annars skulle kunna uppstå stor otydlighet i pressen.
Fru talman! Jag skulle med kraft vilja yrka på detta, och jag tror inte att det behöver ta så lång tid.

Talmannen
Jag delar i princip Pronks uppfattning. Tyvärr tillåter inte arbetsordningen denna möjlighet, men vi får väl ta upp detta i samband med den pågående översynen av bestämmelserna i arbetsordningen. Jag har faktiskt ett minne av att en sådan generell möjlighet kommer att införas, och det vore väl lämpligt.
Eftersom vi nu har återförvisat ärendet till utskottet, måste jag formellt följa reglerna. Vi kan väl låta kommissionären få ordet för att framföra sina synpunkter, trots att vi redan har fattat ett beslut. Däremot kan vi naturligtvis inte ändra ett redan fattat beslut.

Vitorino
Fru talman! Jag ville tala, men ville inte bryta mot kammarens arbetsordning. När ni ville ha en talare som var för och en talare som var emot beslutet att skjuta upp Stauners betänkande, ville jag inte tala, eftersom jag inte förväntas ha någon åsikt i detta fall.
Jag vill emellertid betona att kommissionen ett antal gånger har informerat kammaren att både vårt generaldirektorat för personal och administration och OLAF för närvarande granskar en omfattande rapport om flera påståenden från en kommissionstjänsteman om möjliga oegentligheter inom kommissionen rörande en mängd olika frågor. Som jag har sagt pågår OLAF:s och generaldirektoratet för personal och administrations granskning av rapporten. Man har ännu inte dragit några slutsatser om huruvida rapporten innehåller några nya uppgifter i förhållande till Leonardo da Vinci-programmet som skulle kräva ytterligare undersökningar. Mina kolleger som är direkt ansvariga för dessa frågor har sagt att de snart är färdiga med bedömningen.

Stauner
Fru talman! Nu gäller det att undvika missförstånd. Herr kommissionär, jag är mycket tacksam för detta uttalande. Jag visste verkligen ingenting om att ni hade gett denne tjänsteman i kommissionen i uppdrag att till den 31 augusti förbereda en slutrapport, men jag fick alltså ändå veta detta, dock inte från kommissionen, utan från andra källor. Men tycker ni inte att det är ett brott mot det förtroendefulla samarbetet eller mot en korrekt administration att inte åtminstone informera föredraganden om att en rapport som skall sammanfatta utvärderingen av en viss fas i ett stödprogram är under arbete? Det är just i fråga om Leonardo som det görs nya beskyllningar. Det är nästan så att jag tror att detta var ett sätt att försöka få parlamentets välsignelse för att sedan om ett halvår eller så komma krypande med att det faktiskt förekom en del andra skandaler också. Då hade det varit en lätt match att säga: " Men snälla ni, till och med parlamentet har ju gett sin välsignelse!"
Jag ber er spela ett rent spel. Om det finns en allmän rapport så kan jag ju inte lukta mig till att det råkar stå något om Leonardo I någonstans i den!

Talmannen
Eftersom ärendet har återförvisats till utskottet, kommer debatten således inte att äga rum nu.

Basel II
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B5-0001/2002) ställd av Karas, Radwan och Villiers till kommissionen, för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, om Basel II - eget kapital för kreditinstitut.

Karas
Fru talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Låt mig inledningsvis säga att jag är mycket glad åt att få tala under ert ordförandeskap i dag, eftersom jag finner det mycket glädjande att ni tillhör parlamentets nya presidium.
Skälet till att Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna ställde frågan till kommissionen just vid denna tidpunkt, nämligen efter Villiers betänkande men innan kommissionen lade fram det tredje samrådsdokumentet och förslaget till direktiv, är att vi tydligt vill visa allmänheten och berörda företag att vi är deras talesmän när direktivet skall utarbetas. Vi vill också visa att vi i högre grad än tidigare vill blanda oss i diskussionerna, såväl med avseende på vad som händer i Baselkommittén som i förberedelserna av direktivet.
Grundidén med Basel II, nämligen att snävare anpassa de medel som bankerna avsätter till de faktiska riskerna, är enligt vår mening något positivt. Avgörande är dock hur idén genomförs. Det är endast om finanssektorn förvandlas på ett sätt som motsvarar vår ekonomiska struktur som en viktig stomme i ekonomin och det ekonomiska företagandet kan stärkas, nämligen de små och medelstora företagen.
Vi har hittills betraktat Baselkommitténs förslag om tillsynsfrågor i banker som otillfredsställande, och i flera fall anser vi att förslagen kraftigt måste revideras.
Dagens fråga rör vår ekonomiska struktur. 18 miljoner små och medelstora företag i Europa står för 75 procent av arbetstillfällena i Europa och betalar 80 procent av skatterna. Frågan om kapitalkostnaderna för dessa företag är därför väsentlig för företagens konkurrenskraft och för förmågan att upprätthålla de små och medelstora ekonomiska strukturerna.
Herr kommissionär, vi menar att kommissionen skall medla mellan de sex medlemsstater som inte sitter med i Baselkommittén och de övriga nio, och att vi egentligen måste satsa allt för att alla 15 verkligen skall företrädas av dessa nio - och nu vill jag också fråga er vad ni har för avsikt att göra. Endast om detta sker föreställer jag mig att kommissionär Bolkensteins uttalande kan förverkligas, nämligen att vi kan överföra resultatet från Basel punkt för punkt till förslaget till direktiv. Om detta inte sker kommer alla dessa olika åsikter att påverka diskussionen om direktivet, där spelrummet för parlamentet, kommissionen och rådet beskärs drastiskt.
Detta är skälet till att vi, dvs. Radwan, Villiers och jag, har ställt frågor till er, frågor som vi absolut vill ha svar på inför utarbetandet av direktivet. Frågorna rör följdkostnaderna för små och medelstora företag och flexibiliteten för små och medelstora företag samt banker som skall handskas med direktivet, de rör tidpunkten för ikraftträdandet och kommissionens uppgift att agera samordnare mellan de nio som är företrädda i Baselkommittén och de sex medlemsstater som inte är det. Frågan tar parti för den medelstora ekonomiska strukturen i Europa och vill ge röst åt de små och medelstora bankerna och företagen. Vi ser fram emot konkreta svar på dessa frågor.

Vitorino
Fru talman! På min kollegas vägnar vill jag inleda med att säga att granskningen av kapitalkrav är ett oerhört viktigt projekt som utgör en del av kommissionens handlingsplan för finansiella tjänster. Målet är, som nämnts, att modernisera de befintliga kapitalkraven för banker och investeringsföretag. Detta kommer att resultera i betydande fördelar inom den europeiska marknaden för finansiella tjänster, när det handlar om ökad effektivitet och förbättrad konkurrens, samtidigt som man förbättrar den ekonomiska stabiliteten genom noggrant avvägda krav som är både mer omfattande och känsligare för de risker som dessa institut står inför.
Granskningen inom Europeiska unionen äger rum parallellt med Baselkommitténs granskning av tillsyn av kapitalkrav för internationellt verksamma banker. Innan jag går vidare till de särskilda frågorna, vill jag nämna att man har gjort väldiga framsteg, men att granskningen fortfarande pågår. Mitt svar på era frågor bör därför tolkas mot bakgrund av detta.
När det gäller den interna kreditvärdighetsbedömningen och mindre banker, kommer den ram som föreslås troligen att grundas på en utvecklingsbar och flexibel bedömning. Olika bedömningar kommer att användas av instituten, beroende på den förfiningsgrad de vill tillämpa - deras praxis för riskhantering, osv. Den interna kreditvärdighetsbedömningens betydelse har redan fastställts i parlamentets resolution från den 17 november 2000 om utvärdering av direktivet om eget kapital. Den interna kreditvärdighetsbedömningen bör utformas på ett noga övervägt sätt, men man bör inte på ett oskäligt sätt utestänga mindre institut och institut som inte har en lika omfattande verksamhet. Kommissionen har redan från början tagit hänsyn till det som nämns ovan, både under utarbetandet av sitt förslag och under deltagandet i Baselöverenskommelsen.
För att ta hänsyn till mindre institut och institut som inte har en lika omfattande verksamhet, tog kommissionens andra samrådsdokument från februari 2001 upp särskilda punkter från Baselöverenskommelsens samrådsdokument. Man koncentrerade sig särskilt på Baselöverenskommelsens miniminormer, som ändrades för att bättre passa in i EU-sammanhanget. Kommissionen föreslog, t.ex., i sitt samrådsdokument att man skulle kräva att instituten tillämpar den interna kreditvärdighetsbedömningen på alla materiella exponeringsklasser. Detta kommer att ge instituten möjlighet att undanta immateriella portföljer från den interna kreditvärdighetsbedömningen. Detta innebär att man tillämpar bedömningen till en viss del. Kommissionen anser att en sådan flexibilitet ger en lämplig balans i EU-sammanhang.
En annan aspekt som omfattades av kommissionens andra samrådsdokument var förslaget att tillåta banker att använda samlade uppgifter för att bedöma låntagares kreditvärdighet. Detta gör att mindre institut kan klara av möjligheten att deras databas är för liten för att vara meningsfull, statistiskt sett, och att de i lämpliga fall kan förlita sig på ett internt kreditvärdighetssystem som utvecklats av en bankförening.
När det gäller det nya systemets möjliga effekter på kostnaden för utlåning till små och medelstora företag, har både kommissionen och Baselkommittén kraftfullt betonat betydelsen av att man ser till att kapitalkravsystemet leder till en lämplig behandling av krediter till små och medelstora företag. Under 2001 gjordes betydande framsteg på denna punkt, och kommissionen vill se ett positivt resultat i denna viktiga fråga.
En modifierad riskviktningsmodell för företagsexponeringar har utvecklats, och denna kommer förmodligen att minska kapitalkravet för många låntagare som klassificeras som små och medelstora företag, i förhållande till förslagen i det andra samrådsdokumentet. Man kommer förmodligen att ta hänsyn till ett större spektrum av säkerheter i den interna kreditvärdighetsbedömningen. Jag kommer att säga mer om detta om ett ögonblick.
Arbetet med utvecklingen av riskviktningsförslag har utvecklats med hänsyn till utlåning till detaljhandeln. I de interna kreditvärdighetsbedömningarna är dessa lägre än för utlåning till företag. Lån till detaljhandeln kommer förmodligen att definieras på ett sådant sätt att lån till små företag behandlas som lån till detaljhandeln av en bank, och att ett uppfyllande av andra aktuella kriterier kommer att hamna inom riskviktningen för detaljhandeln. Detta kommer att främja de lagstiftningsrelaterade kapitalavgifterna för lån till aktuella små företag, samtidigt som man upprätthåller lämpliga nivåer för en sund verksamhet.
Frågan om erkännande av ett bredare spektrum av säkerheter i den interna kreditvärdighetsbedömningen har fått mycket uppmärksamhet under 2001. Detta är särskilt viktigt i samband med lån till små och medelstora företag. Den tanke som nu håller på att få fäste, är att man skall erkänna ett bredare spektrum av säkerheter än vad man tidigare har föreslagit.
Förmodligen blir det så att man under bedömningen inte namnger specifika fysiska säkerheter som kommer att godtas, utan att man anger kriterier för godtagbarhet genom vilka man försöker att säkra ett visst varaktigt värde hos säkerheten om låntagaren inte har möjlighet att uppfylla sina åtaganden. Man planerar också att i den interna kreditvärdighetsbedömningen ta hänsyn till situationer där lån säkrats mot en fordran och att de riskdämpande aspekterna av finansiell leasing uppmärksammas i vederbörlig ordning.
Man börjar också ta hänsyn till bruket att livförsäkringar godtas av kreditinstitut som säkerhet för ett lån.
Jag tar nu upp den femte frågan om genomförande av Baselöverenskommelsen, dvs. frågan om enhetlighet och flexibilitet samt om datum för genomförande. När det gäller frågan om enhetlig tillämpning och flexibilitet, är det viktigt att återigen säga att den nya ramen kommer att grundas på ett utvecklingsbart förhållningssätt. Det är utformat för att användas på olika sätt av institut med olika storlekar och olika verksamhetsomfattning.
Kommissionen har inriktat sig på att se till att den särskilda situation som råder inom Europeiska unionen, däribland det bredare spektrumet av institut som detta system kommer att omfatta, återspeglas fullt ut i detta nya system.
På grund av hänsyn till konkurrensmässig neutralitet, grundas Europeiska unionens regelverk för banker och investeringsföretag på principen om lika behandling av konkurrerande institut, åtminstone när det gäller vissa affärs- och marknadssegment. Av detta skäl bör inte ett mycket innovativt kapitaltäckningssystem införas bara för en institutkategori. På grund av rättvis internationell konkurrens, är det mycket viktigt att Europeiska unionens institutioner börjar att tillämpa det nya regelverket samtidigt som institut i tredjeländer, däribland, t.ex., Förenta staterna. Riktdatumet för genomförande är 2005.
Kommissionen har för avsikt att anta förslaget till direktiv strax efter det att avtalet har slutits i Basel. Detta, tillsammans med det omfattande samrådsförfarande som sker i syfte att få till stånd ett högkvalitativt förslag, kommer att göra det möjligt för kommissionen att i största möjligaste mån bidra till en process som möjliggör ett antagande av lagstiftningen i god tid för att hålla datumet för överenskommelsens genomförande.
Betydelsen av att få ett snabbt genomförande av det nya regelverket uppmärksammades i parlamentets resolution från november 2000 om utvärderingen av direktivet om eget kapital.
När det gäller den sjätte frågan vill jag säga att kommissionen är medveten om den oro som vissa kommentatorer känner, däribland vissa medlemsstater, över att den löptid som föreslås i det andra samrådsdokumentet kan skapa konkurrensnackdelar för banker som brukar ge långfristiga lån. Denna fråga kommer att diskuteras i Basel.
När det gäller den sjunde frågan om gränsen för lån till detaljhandeln, anser kommissionen att gränsen mellan företagslån och lån till detaljhandeln bör tillåta att viss utlåning till små och medelstora företag i praktiken behandlas som lån till detaljhandeln. Frågan om var brytningspunkten mellan ett detaljhandelslån och ett icke-detaljhandelslån skall ligga, diskuteras fortfarande. Definitionen som för närvarande föreslås inom ramen för den interna kreditvärdighetsbedömningen omfattar ett användartest, med vars hjälp ett sådant lån kan behandlas som ett detaljhandelslån i praktiken, om det inom institutets riskhanteringssystem och -bedömningar behandlas som andra detaljhandelslån och uppfyller övriga relevanta kriterier, även de som har att göra med värde. Kommissionen betraktar detta förhållningssätt som användbart och effektivt.
Kommissionen inser att det finns särskilda risker i samband med bostadslån. Den inser också att den europeiska bostadslånemarknaden har andra egenskaper än världens övriga bostadslånemarknader, och att de är av särskild betydelse för banksystemet i Europeiska unionen. Arbetet fortsätter med att utveckla en lämplig behandling av lån av denna typ.
Till sist: När det gäller den åttonde frågan - rörande samordning mellan de nio medlemsstaterna i EU som är medlemmar i Baselkommittén och de övriga medlemsstaterna i Europeiska unionen - är Europeiska unionens intressen förvisso kraftfullt företrädda i Baselkommittén. Spanien blev medlem i Baselkommittén i fjol, vilket innebär att antalet EU-länder i kommittén är 9 av totalt 13. Kommissionen har observatörsstatus i kommittén, vilket också Europeiska centralbanken har. Detta har gjort det möjligt för hela Europeiska unionen att uttrycka sina åsikter, som återspeglas i den senaste tidens utveckling i samband med Baselförslagen, i översynen av kapitalkraven som är tillämpliga vid utlåning till små och medelstora företag, och i den bredare synen på säkerheter.
Rådgivande bankrörelsekommitténs arbete är mycket viktigt i detta avseende. Rådgivande bankrörelsekommittén är en rådgivande kommitté som lyder under kommissionen, i vilken personer som utövar banktillsyn sammanträder. De myndigheter som är ansvariga för tillsynen över investeringsföretag har inbjudits att delta i diskussionerna om översynen.
Man har upprättat en arbetsstruktur för att stödja utvecklingen av konkreta förslag som tar upp frågor som rör EU, särskilt när det gäller tillämpningen av regelverket på området för ett brett spektrum av institut, däribland mindre banker och investeringsföretag.
Låt mig avslutningsvis säga att kommissionen anser att det skett mycket goda framsteg. Det finns naturligtvis mer viktigt arbete att utföra innan det tredje samrådsdokumentet offentliggörs senare i år. Kommissionen ser fram emot att få slutföra detta arbete och anta ett lagförslag, så att det nya systemet kan införas på ett lämpligt sätt.
Till sist: Kommissionen anser det vara viktigt för processen att parlamentet hålls informerat om kommissionens idéer om det möjliga förslaget till ett nytt kapitaltäckningssystem. Kommissionär Bolkestein har i veckan skrivit till ordföranden för utskottet för ekonomi och valutafrågor, och föreslagit att det kan vara lämpligt att arrangera ett sammanträde där utskottets ledamöter får en mer ingående information av kommissionens sakkunniga om kommissionens idéer om översynen av kapitaltäckningsfrågan.

Villiers
Jag tackar kommissionären för hans mycket ingående och informativa redogörelse. Jag välkomnar i hög grad det ni sade om den flexibla och utvecklingsbara bedömningen avseende den interna kreditvärdighetsbedömningen. Det är viktigt att denna riskkänsliga ram skall kunna tillämpas på ett brett spektrum av kreditinstitut, både stora och små.
Jag välkomnar också det ni sade om samlad information, eftersom denna är nödvändig för att se till att mindre institut kan dra nytta av en ny riskkänslig ram, genom att dela information tillsammans med liknande, mindre institut.
Jag välkomnar också det ni sade om den modifierade riskviktningsmodellen, lån till detaljhandeln och säkerheter. Allt detta kommer att spela en viktig roll när man skall se till att den nya ramen blir anpassad till den mångfald av stora och små kreditinstitut och investeringsföretag som finns i Europeiska unionen.
Jag välkomnar en riskkänslig ram. En mer förfinad och riskkänslig ram behöver inte vara mer byråkratisk och kostsam. Vi vill till varje pris se till att det blir en rättvis balans för små och medelstora företag. En mer riskkänslig ram behöver inte göra utlåningen till små och medelstora företag dyrare. Jag är säker på att om kommissionen och parlamentet utför sitt arbete på ett korrekt sätt, kan vi komma fram till en lösning och en ny överenskommelse som är riskkänslig, skyddar spararna, främjar stabilitet inom systemet och ser till att små företag även fortsättningsvis kan få tillgång till lånefinansiering. Jag hoppas att detta i många fall t.o.m. kan sänka lånekostnaderna för små företag. Det är av yttersta vikt att vi får den rätta lösningen. Jag ser fram emot de kommande diskussioner som har föreslagits. Det återstår mycket arbete, men jag känner mig uppmuntrad av det som jag hittills har hört som svar på frågan som jag, Karas och Radwan ställde.

Katiforis
Fru talman! Med all respekt för er internationella språkliga inställning, herr kommissionär, kommer jag att avhålla mig från att tala mitt modersmål och använda vår tids lingua franca, dvs. engelska.
Jag vill berömma ert djärva framförande, inte bara av det engelska språket - som ni inte har några problem med - utan också av den finansiella världens speciella terminologi, som förmodligen orsakade mer halsont än språket i sig.
Ni berömde initiativen till modernisering av programmet för finansiella tjänster. Det är i sanning ett anmärkningsvärt program, som måste lyckas om vi skall kunna få en enhetlig och integrerad kapitalmarknad i Europa - en stor konkurrensfördel för en ekonomi.
Ordet " modernisera" kan dock på samma gång vara ett väldigt svävande ord. Det finns mycket som kan karakteriseras som modernt. I detta specifika fall finns en översida, i den mån man stöder integrationen av kapitalmarknaderna; på samma gång har emellertid bl.a. de finansiella institutens inflytande redan gett upphov till olika risker, och kommer även att göra det framöver. Det har funnits sätt att öka kontrollen över de riskhanteringsmodeller som bankerna kommer att använda för att få kontroll. Sådana modeller är mycket kostsamma och svåra att kontrollera. När jag säger " kontroll" menar jag inte kontroll i ordets gamla, byråkratiska mening. Man måste utveckla nya metoder för övervakning av dessa modeller, så att de fungerar på ett sätt som kanske hjälper bankerna att få mer inflytande, samtidigt som man utövar tillsyn över deras verksamhet. Om man inte gör det, kan riskerna öka högst avsevärt.
Den andra risken på detta område är att vi skapar en uppdelning av riskhanteringen, där stora banker och stora finansiella institut kommer att ha tillgång till alla medel för modern riskhantering. Små banker kommer samtidigt att bli allt mer marginaliserade i detta avseende, och tyngas allt mer av kostnader som de stora bankerna har lyckats att göra sig av med.
Om man söker en utväg genom partiell tillämpning på mindre banker, kan detta förvärra bristen på öppenhet inom hela området. Det nyligen inträffade Enron-sammanbrottet ger en nyttig lektion i vad en brist på öppenhet kan föra med sig.
Vårt råd är därför att besinna entusiasmen något, när det gäller att överlämna kontrollen till marknaden, samtidigt som man bygger upp den offentliga kontrollen litet mer och tillämpar den på ett modernt sätt genom att använda moderna metoder. Sådana metoder kan, på kort sikt, begränsa lönsamheten, men om de kan bespara oss ett par Enron-liknande katastrofer på lång sikt, kommer de mer än väl att kompensera en sämre lönsamhet på kort sikt.

Radwan
Fru talman, herr kommissionär! Även jag vill inledningsvis tacka för det utförliga svaret. Jag delar er åsikt att det har gjorts väsentliga framsteg i diskussionerna om Basel II. Karas och även Villiers har pekat på några grundläggande problem, särskilt med avseende på de olika strukturerna för finansiering i Europa, och det återstår fortfarande en hel rad olösta problem. Ni har helt riktigt tagit upp problemet med intern och extern rating där vi har gjort vissa framsteg, men ni har själv sagt att tillgodoräknandet av säkerheter, den tidsmässiga begränsningen för krediter, varvid långfristiga krediter klassas som väsentligt mer riskfyllda, att allt detta återstår att diskutera i Basel.
För mig var det i dag viktigt att få veta vad som har framkommit rörande Villiers och Karas förfrågan - och därför ber jag er om ytterligare upplysningar. Det finns två öppna frågor. Den ena är fortfarande: Hur skall kommissionen skaffa sig inflytande i Basel - om nu kommissionen har samma syn på problemen som vi, vilket jag sluter mig till av ert svar. Ni nämnde visserligen medlemsstaterna - även Spanien som ny medlem - men i slutändan är det vi som stiftar lagarna. Här gäller det att vara tydlig med hur man föreställer sig att genomförandet skall gå till. Jag skulle gärna vilja ha ett konkret uttalande om detta.
Det andra som intresserar mig är följande: Vi hoppas alla att de problem som vi stöter på i den parlamentariska processen skall lösas i Basel. Alla kan ju inte medverka. Men vad händer om problemen inte löses? Hur ställer sig kommissionen exempelvis till vad som är av elementär vikt för Österrike och Tyskland: Hur skall vi kunna uppskatta långfristiga krediter om problemet inte får en lösning? Detta undrar jag, och därmed hänger kommissionär Bolkensteins uttalande att det är absolut nödvändigt med en tillämpning 1:1 fortfarande i luften. Med detta uttalande uppnår vi relativt lite i Basel. Hur tänker sig kommissionen att man skall nå en viss flexibilitet i frågan?
Jag vill samtidigt påpeka att jag är mycket intresserad av er syn på tillämpningsprocessen. När beslut väl har fattats om Basel II - ni nämnde själv 2005 som mål - då är det ju mycket bråttom. Fortfarande hör man från er kammare att det kommer att finnas ett ramdirektiv, kompletterat av bilagor som reglerar de tekniska detaljerna, som det så vackert heter, men som även skall reda ut frågor som rör den rättsliga tillsynen. Det kommer att bli en mycket snabb process. Jag skulle varmt välkomna om parlamentets och kommissionens arbetsgrupp kunde komma igång mycket snart, så att parlamentarikerna - vi tre från PPE-gruppen är mycket intresserade - integreras i processen på ett tidigt stadium och att vi därmed kan undvika ett och annat tidsrelaterat problem.

Vitorino
Fru talman! Jag kommer att fatta mig kort, eftersom jag talade för länge under mitt första tal. Jag vill betona att jag talade på kommissionär Bolkesteins vägnar, som är ansvarig för dessa frågor.
Jag vill ta upp tre frågor. Den första är Europeiska unionens inflytande i Baselkommittén. Jag nämnde den övergripande ramen. Nio av tretton medlemmar i Baselkommittén är medlemmar i Europeiska unionen. Kommissionen och Europeiska centralbanken deltar i dessa diskussioner. Vi har möjlighet att uttrycka Europeiska unionens ståndpunkter under diskussionerna och inom ramen för Baselkommittén. Tack vare samordningen av våra ståndpunkter, påverkade vi i Baselkommittén diskussionerna om översynen av kapitaltäckningskravet i samband med lån till små och medelstora företag, och den bredare frågan om synen på säkerheter. Detta är två exempel på att våra förslag har spelat en viktig roll under Baselkommitténs diskussioner.
För det andra är skapandet av förenlighet mellan flexibilitet och öppenhet en viktig fråga för systemets trovärdighet. Det kommer att bli nödvändigt att fastställa inte bara förhållandet mellan institutens minsta kapitaltäckningskrav och de risker som instituten tar, utan också att garantera att det kommer att finnas en öppenhet i de kriterier som används av tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna. Detta är skälet till varför man genom handlingsplanen för finansiella tjänster försöker att få en viss grad av konvergens när det rör tillsynen, för att kunna garantera att flexibiliteten i tillämpningen av systemet inte minskar den nödvändiga öppenheten och den externa kontrollen över respektive systems funktionssätt.
Låt mig avslutningsvis be er att spara era mer ingående och tekniska frågor till min kollega, kommissionär Bolkestein. Jag är säker på att han är beredd att ge er fullständiga svar. Jag vågar inte gå längre än så här, därför att - låt mig påminna er om det - Leibnitz var den sista renässansmänniskan och han dog för ett antal år sedan!

Talmannen
Tack, herr kommissionär Antonio Vitorino.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Jag vill också tacka för alla välgångsönskningar med anledning av det första svenska ordförandeskapet i denna talmansstol.

Omröstning
Fatuzzo
Jag röstade för, herr talman. Jag håller med om att vi skall införa ett ömsesidigt erkännande av bötesstraff, eftersom vi inte lyckas komma fram till ett avtal om en gemensam europeisk straffrätt och en gemensam europeisk processrätt. Men jag vill inte att denna nödlösning skall bli den definitiva lösningen. Jag anser att Europa gradvis bör jämka samman sina lagar och acceptera ett ömsesidigt erkännande enbart när man inte lyckas komma fram till en verklig överenskommelse. Jag hoppas med andra ord att vi, nästa gång vi röstar, skall rösta om ett för hela Europa enhetligt förfarande när det gäller bötesstraff, och inte bara ett ömsesidigt erkännande.
Betänkande (A5-0450/2001) av Kauppi

Fatuzzo
Naturligtvis, herr talman, känner jag mig mycket hedrad över det intresse som gör att allt fler ledamöter drar sig hitåt från korridorerna och kommer in i kammaren varje gång jag börjar tala, något som sker i detta ögonblick, som ni kan se.
När det gäller detta dokument vill jag säga att det som sjöfolket klagar mest över när det gäller sjöfarten är att de inte har ett fast arbete och att, när de går i land - som vi alla vet längtar de redan efter någon dag efter att få gå till sjöss igen - så måste de gå sysslolösa i flera månader, i vissa fall i åratal. Jag tror det vore bra om sjöfolket kunde få ett avtal som innebar att de varje år var garanterade åtta månader, nio månader eller sex månader till sjöss, och att detta skulle vara helt säkert och gälla under hela deras livstid.

Korakas
I betänkandet erkänns den dramatiska minskningen av sjöfolk inom EU samt bristen på välutbildad personal och befäl. Om vi tar i beaktande att det i dag på EU-nivå finns 120 000 sjömän medan det 1978 fanns 320 000 kan vi verkligen tala om en uppenbar katastrof beträffande arbetskraften inom sjöfarten bland EU:s medlemsstater. Situationen tillskrivs i betänkandet orsaker av underordnad betydelse och man undviker att beröra problemets grundorsak. Orsaken till denna katastrof är EU:s egen sjöfartspolitik som grundar sig på den omtalade konkurrensen bland företagen inom sjöfartssektorn och deras flottor, detta till gagn för redarkapitalet och med smärtsamma följder för sjöfolkens familjer. Med denna konkurrens som föregiven anledning erkändes genom EU:s gemensamma sjöfartspolitik redan i mitten av 1980-talet bekvämlighetsflagg vilket ledde till att omfattande (genomgripande) förändringar på bekostnad av sjöfolket och enorma övervinster för storfinansen. På grundval av gällande lagstiftning och EU:s förslag exploaterar redarkapitalet såväl sjöfolken från tredjeland och deras arbete som sjöfolk från EU:s egna medlemsstater med lägre löner eller sämre sociala förmåner och skadar på så vis grunderna för det arbetstagarna har uppnått (kollektivavtal, 7-timmars arbetsdag, sammanhängande arbetsperioder avbrutna av viloperioder etc.).
Att utbildningen och fortbildningen för sjöfolk har försämrats samt att den omfattande sakkunskap som fanns har försvunnit är en följd av EU:s egna politik som drev fram en ändring från examensbevis till behörighetscertifikat för att få utöva sjömansyrket och en upplösning av sambandet mellan examensbevis och yrke. Betänkandet tar inte alls upp dessa mycket stora problem utan upprepar allmänt fromma förhoppningar eller, ännu värre, föreslår tillämpning av de välkända programmen för en försämrad, uppdelad och till rederimarknaden anpassad yrkesutbildning och hoplänkande av utbildningsinstitutionerna med företagen.
Liknande bedömningar och förslag leder objektivt sett till dels att folkopinionen blir lugn när det gäller det mycket stora sociala problemet med arbetslösheten, sjöolyckorna (som sjöfartsbrott betecknas de av sjöfolk) och de ekologiska katastroferna, och dels till att redarnas och deras politiska språkrörs ansvar skyls över.
Att sjöfolkets kamp utvecklas på nationell och internationell nivå, att kampen förs gemensamt med kolleger i tredjeland med målsättning att på grundval av principen " lika lön för lika arbete" kullkasta den gällande politiken och att sjöfolk anställs med strukturerade rättigheter till socialförsäkring, kollektivavtal för anställda och offentlig obligatorisk försäkring samt slutligen att en förbättring sker av den offentliga utbildningen och fortbildningen för sjöfolk (även genom att den offentliga sjöfartsutbildningen läggs på högskolenivå) kan enligt vår uppfattning effektivt bidra till att möta problemen med sysselsättning och kompetenshöjning för yrken inom sjöfarten. Genom en sådan politik är det möjligt att garantera behoven för det moderna sjöfolkets familj, säkerheten för människors liv och hälsa till sjöss samt skyddet av miljön.
Av de ovannämnda skälen kommer Greklands kommunistiska partis ledamöter av Europaparlamentet att rösta nej till betänkandet.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 17.10.)

