HIV/AIDS: atklāšana un ārstēšana agrīnā stadijā (debates) 
Priekšsēdētāja
Nākamais jautājums ir Padomes un Komisijas paziņojumi par HIV/AIDS atklāšanu un ārstēšanu agrīnā stadijā.
Jean-Pierre Jouyet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, komisār Potočnik kungs, dāmas un kungi! Ir pagājuši divdesmit pieci gadi, kopš tika atklāts HIV. Tagad, kad šī epidēmija ir prasījusi vairāk nekā 25 miljonus dzīvību, ir ārkārtīgi svarīgi, lai Eiropas Savienība apliecinātu gatavību cīnīties ar globālo HIV/AIDS pandēmiju.
Šajā jomā būtiski svarīga ir vispārēja piekļuve profilaksei, testēšanai, agrīnai ārstēšanai un atbalstam, un jūsu iestāde, Eiropas Parlaments, to uzsvēra savā 2007. gada 24. aprīļa rezolūcijā. Ir steidzami jāpaātrina attīstība un plašāk jāīsteno profilakse, informēšanas un izglītošanas kampaņas, kā arī jāiegulda jaunu profilakses un testēšanas stratēģiju izpētē un attīstībā, kurai nepārtraukti jābūt saskaņā ar aktuālajām pandēmijas īpatnību izmaiņām.
Ir ārkārtīgi svarīgi, lai testēšana un ārstēšana notiktu pēc iespējas agrāk un lai zāles pret retrovīrusu būtu pieejamas par pieņemamām cenām. Ja diagnozi nosaka pārāk vēlu vai ja slimība ir pārmērīgi bojājusi imūnsistēmu, palielinās risks, ka pacients četru gadu laikā pēc diagnosticēšanas var nomirt.
Lai pārbaudes varētu veikt agrāk, ir jāizmanto jaunas stratēģijas un instrumenti, piemēram, ātrās pārbaudes. Testēšanu būtu lietderīgi piedāvāt plašākā mērogā, protams, ar pacientu piekrišanu. Jāatceras, ka šīs ātrās pārbaudes iespējams veikt arī tur, kur nav medicīnas laboratoriju, un rezultātus pacientiem var sniegt samērā īsā laikā.
Lai cilvēkus, kuriem ir HIV/AIDS, mudinātu veikt agrīnas pārbaudes, ir svarīgi pārvarēt diskriminējošos šķēršļus. Pacientu savlaicīgu ierašanos uz pārbaudi var kavēt bailes no negatīvas apkārtējo attieksmes pozitīvu testa rezultātu gadījumā. Šā iemesla dēļ Eiropas Savienībai stingri un noteikti jāvēršas pret ikvienu diskriminācijas izpausmi, kas jebkurā pasaules valstī vērsta pret cilvēkiem ar HIV.
Šādu nostāju stingri atbalsta arī Francijas prezidents Nicolas Sarkozy un Bernard Kouchner, kuri šim jautājumam ir pievērsuši Apvienoto Nāciju Organizācijas uzmanību. Pret HIV ir jāizturas kā pret transmisīvu, taču ne lipīgu slimību, un jebkādi ierobežojumi attiecībā uz piekļuvi, ceļošanu un uzturēšanos, kas piemēroti HIV pozitīvām personām viņu HIV statusa dēļ, ir nelietderīgi. Jebkura šāda prakse atbaidīs pacientus no pārbaudēm un ārstēšanās, un tas nāks par sliktu gan šiem cilvēkiem, gan visai sabiedrībai.
Nobeigumā es vēlētos izteikt divus secinājumus. Pirmkārt, mūsu kopīgais mērķis ir nodrošināt, lai HIV pozitīvi cilvēki saņemtu augstas kvalitātes ārstēšanu neatkarīgi no viņu izcelsmes, tautības, uzskatiem, vecuma, dzimuma, dzimumorientācijas, reliģiskās piederības vai jebkādiem citiem faktoriem.
Otrais secinājums - ka šajā kontekstā, ja vēlamies apkarot šo pandēmiju, būtiski svarīga ir starptautiska koordinēšana. Es gribētu uzslavēt EuroHIV programmu, kas kopš 1984. gada izplata būtisku informāciju par HIV/AIDS tādām struktūrām kā PVO, UNAIDS un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs. Lai profilakse, pārbaudes un agrīna ārstēšana būtu pieejama visiem, lai cilvēki, ko skārusi šī slimība, vairs netiktu noniecināti un diskriminēti, lai dienvidu valstīs būtu pienācīga piekļuve zālēm, ir jāpastiprina ANO aģentūru un reģionālo aģentūru sadarbība.
Eiropas Savienībai šai cīņā ir jāiesaistās vairāk nekā jebkad agrāk.
Janez Potočnik
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze! Man jāteic godātajiem deputātiem un ministram Jouyet kungam, ka, tuvojoties 2008. gada 1. decembrim - Pasaules AIDS dienai -, šī plenārsēde ir laba iespēja pārlūkot vairākus ievērojamus sasniegumus HIV/AIDS apkarošanā un pievērst uzmanību nopietnajiem pārbaudījumiem, kuri mums vēl ir priekšā.
Nobela prēmiju medicīnā šogad saņēma divi Eiropas pētnieki no Pastēra institūta - profesore Françoise Barré-Sinoussi un profesors Luc Montagnier, kuri jau 1983. gadā atklāja cilvēka imūndeficīta vīrusa izolēšanas metodi.
Šis nozīmīgais atklājums bruģēja ceļu daudziem svarīgiem pavērsieniem HIV diagnostikas un ārstēšanas jomā un ļāva mums labāk izprast HIV patoģenēzi un tā postošo ietekmi.
Tomēr 25 gadus vēlāk mums vēl joprojām nav zāļu pret HIV/AIDS, un mēs joprojām ik gadu esam liecinieki miljoniem jaunu inficēšanās gadījumu visā pasaulē, tostarp desmitiem tūkstošu inficēšanās gadījumu Eiropā.
Kā tas var būt? Ir labi zināms, ka HIV transmisiju var efektīvi novērst.
Veiksmīgās kampaņas, kas tika īstenotas 80. gados un 90. gadu sākumā, apliecināja, ka ļoti būtisks HIV infekcijas profilakses stratēģijas elements ir informētība un zināšanas.
Elementāri priekšnoteikumi veiksmīgai HIV/AIDS apkarošanai ir arī apņēmīga politiskā vadība un pilsoniskā atbildība, kā arī atvērta un konstruktīva partnerība ar ieinteresētajām pusēm.
Šodienas plenārsēde ir arī lieliska iespēja vēlreiz apliecināt mūsu politisko apņemšanos - iespēja paust gribu darboties plašā mērogā. Piebildīšu arī, ka es ļoti augstu vērtēju Eiropas Parlamenta apņēmību gādāt, lai HIV/AIDS temats joprojām paliktu politiskās darba kārtības prioritāte.
Nesen man bija iespēja piedalīties ļoti vērtīgā viedokļu apmaiņā par HIV/AIDS; tā bija apaļā galda sanāksme, kuru organizēja priekšsēdētāja vietnieks Miguel-Angel Martínez Martínez un Zita Gurmai un kuras temats bija HIV testēšanas un jaunāko sasniegumu izmantošanas nepieciešamība agrīnā aprūpē un ārstēšanā. Eksperti lēš, ka vidēji 30 % cilvēku, kas Eiropā inficēti ar HIV, par to nezina. Šis neiedomājamais skaitlis saistīts ar divējādiem draudiem: pirmkārt, pašai personai, kas, iespējams, laikus nesaņems ārstēšanu un aprūpi, un, otrkārt, šīs personas partneriem, kuriem ir risks inficēties.
Ko mēs, politiķi, varam darīt, lai risinātu un pārvarētu šo situāciju?
Visu HIV/AIDS apkarošanas politikas virzienu un ikvienas rīcības pamatā jābūt mūsu kopīgajām cilvēciskajām pamatvērtībām un stingrai apņēmībai tās ievērot, kā arī solidaritātei un neiecietībai pret jebkādu diskrimināciju. Eiropas nostāja un rīcība ir skaidra: galveno uzmanību mēs pievēršam profilaksei un izpratnes vairošanai; mēs veicinām HIV testēšanu un piekļuvi ārstēšanai un aprūpei visiem, kam tā vajadzīga; mēs cīnāmies par pieņemamām zāļu cenām; mēs noraidām un apkarojam jebkādu diskrimināciju vai neiecietību; mēs cenšamies noteikt labāko praksi un atbalstām pilsonisko sabiedrību. Jomās, kas ir mūsu politiskajā atbildībā, mums ir jārada vajadzīgie nosacījumi efektīvai un reālai rīcībai, kas nāktu par labu gan sabiedrībai, gan cilvēkiem ar HIV un AIDS.
Ir skaidrs, ka mēs nevaram būt pašapmierināti. Mēs nedrīkstam zaudēt impulsu.
ES vēro arī situāciju aiz robežām, piemēram, Subsahāras Āfrikā un citās jaunattīstības valstīs, kur HIV/AIDS postošā ietekme sagādā ārkārtējas problēmas sociālajai izaugsmei un attīstībai.
Austrumeiropā un Vidusāzijā joprojām vērojama straujākā epidēmijas izplatība pasaulē.
Šajā saistībā mēs vēlreiz apliecinām savu apņemšanos atbalstīt partnervalstu centienus panākt vispārēju piekļuvi HIV profilaksei, ārstēšanai, aprūpei un atbalstam.
Komisijas vārdā es izsaku atzinību saistībā ar rezolūciju par HIV/AIDS agrīnu diagnostiku un ārstēšanu un pilnībā atbalstu šķēršļu likvidēšanu attiecībā uz HIV testēšanu, ārstēšanu un aprūpi.
Komisija arī turpmāk mudinās cilvēkus izmantot HIV testēšanas iespēju un vēlas atgādināt dalībvalstīm, ka ir jādibina tādi testēšanas centri, kas atbilst starptautiskajiem standartiem un darbojas atbilstīgi saskaņotajiem principiem.
Komisija patlaban izstrādā savu otro stratēģiju HIV/AIDS apkarošanā Eiropas Savienībā un mums tuvajās kaimiņvalstīs; šajā stratēģijā galvenā uzmanība joprojām būs pievērsta profilaksei, galvenokārt tajos reģionos un grupās, ko epidēmija skārusi visvairāk. Taču veiksmīgas profilakses pieejas pamatā galvenokārt ir atklātība un iecietība politiskā un sabiedrības līmenī - atklātība attiecībā uz mūsdienu dzīves realitāti, seksualitāti un uzvedības modeļiem, atklātība attiecībā uz kaitējuma mazināšanas līdzekļiem, atklātība nevienlīdzības, diskriminācijas un apspiestības apkarošanā, kā arī iecietība pret citām kultūrām un ieradumiem.
Risinot HIV/AIDS problēmu, Komisija arī turpmāk pilnībā īstenos tai paredzētās funkcijas. Es zinu, ka šajos centienos Parlaments mūs atbalsta, un mēs to vērtējam ļoti augstu.
Turpināsim kopīgi šo stingro politisko virzību, sadarbosimies ar Padomi, lai visi kopā izpildītu savu pienākumu.
John Bowis
PPE-DE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze! Apvienotajā Karalistē ar HIV inficējušies 80 000 cilvēku, un, kā teica komisārs, katrs trešais no viņiem ir nediagnosticēts. Arī no 360 grūtniecēm viena ir HIV pozitīva. Desmit procenti jauno inficēšanās gadījumu Eiropā ir multirezistentā formā, un šis skaitlis tuvojas 20 % rādītājam, kāds vērojams Amerikā.
Ir arvien vairāk multirezistentās tuberkulozes un arī AIDS slimnieku. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra dati liecina, ka no 1999. gada līdz 2006. gadam jaunu HIV infekcijas gadījumu skaits ir divkāršojies. Vienpadsmit procenti inficēto ir jaunieši vecumā no 15 līdz 24 gadiem. Zināms, ka 53 % inficēšanās gadījumu notikuši heteroseksuālā ceļā, galvenokārt no cilvēkiem, kas ieradušies no epidēmijas skartām valstīm, taču trešā daļa ir vīrieši, kuru seksuālie partneri ir vīrieši, savukārt pārsteidzoši varbūt ir tas, ka mazāk nekā 10 % ir intravenozo narkotiku lietotāji.
Taču es pilnīgi piekrītu ministra teiktajam, ka to visu mēs vēl papildinām, uzspiežot kauna zīmi. Atstumtība ir nežēlīgs papildu slogs, kas jāiztur slimības skartajiem, taču vissliktākais ir tas, ka cilvēkus tas mudina slēpties, nepieteikties testēšanai un neārstēties. Šie skaitļi, šie fakti liek mums meklēt risinājumus. Mums ir vajadzīga agrīna diagnostika, kā norādīja visi iepriekšējie runātāji. Mums vajadzīga konfidenciāla testēšana, mums vajadzīga izglītošana un no tās izrietoša izpratne, kas ļautu pretoties aizspriedumiem. Mums ir vajadzīga nepārtraukta pētniecība un attīstība, un ir vajadzīga ārstēšana, jo daudz mazāk cilvēku no AIDS mirst; vairums ar šo slimību dzīvo.
Zita Gurmai
PSE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze! Es ļoti priecājos, ka komisārs pieminēja apaļā galda sanāksmi, kuras sagatavošanā un vadīšanā es piedalījos. Tajā piedalījās un aktīvi iesaistījās arī Miguel Angel Martínez un komisāre A. Vassiliou.
AIDS ir viena no smagākajām mūsu gadsimta slimībām. Pēdējos 10 gados tikai Eiropas Savienībā vien ar HIV inficējušies 215 000 cilvēku. Šā gada aplēses liecina, ka gandrīz trešdaļa AIDS inficēšanās gadījumu, kā minēja cienījamais kolēģis, joprojām ir nediagnosticēti, un tas reāli apdraud Eiropas iedzīvotāju veselību. Ir pēdējais laiks veikt konkrētus pasākumus, tāpēc mēs esam izvirzījuši praktiskus ierosinājumus HIV/AIDS efektīvai apkarošanai, galveno uzmanību pievēršot uz pierādījumiem balstītai HIV/AIDS atklāšanai un ārstēšanai agrīnā stadijā.
Šis nav tikai veselības jautājums. Šis ir stratēģisks jautājums, kurš attiecas arī uz turpmāko ES paplašināšanos un kuram ir izšķiroša nozīme kaimiņattiecību un migrācijas politikas jomā. Mums ir jāizmanto dažādas ES politikas jomas, lai stiprinātu pilnīgi visu Eiropas iedzīvotāju tiesības saņemt labāku medicīnisko aprūpi un labākus dzīves apstākļus; šajā ziņā nedrīkst aizmirst arī sieviešu lomu. Saistībā ar HIV/AIDS viņas pieder pie visapdraudētākajām grupām.
Vissteidzamākais darbs ir nodrošināt precīzu situācijas uzraudzību attiecībā uz šo slimību. Nekavējoties jāstrādā pie agrīnas diagnosticēšanas un to šķēršļu likvidēšanas, kas traucē veikt testēšanu. Jāveic tādi pasākumi, kas nodrošinātu piekļuvi bezmaksas un anonīmai testēšanai, tādējādi iedrošinot arvien vairāk cilvēku veikt pārbaudes. Ikvienā dalībvalstī jāizstrādā HIV/AIDS mazināšanas stratēģija, un tās centrā jābūt visneaizsargātākajām un visvairāk apdraudētajām iedzīvotāju grupām.
Šajā stratēģijā jāietver arī izglītošanas kampaņas, kurās cilvēki tiktu informēti par HIV/AIDS profilaksi, testēšanu un ārstēšanu. Mums ir jāapzinās, ka ilgtermiņa panākumus HIV un AIDS problēmas risināšanā var nodrošināt tikai, palielinot ieguldījumus efektīvāku medikamentu un profilaktisko līdzekļu, piemēram, vakcīnu un mikrobicīdu, pētniecībā un izstrādāšanā.
Visā Eiropas Savienībā ir jāpanāk, lai HIV/AIDS skarto cilvēku diskriminācija pilnībā aizietu pagātnē. HIV/AIDS apkarošana nedrīkst izraisīt jebkādu diskriminējošu ietekmi attiecībā uz HIV pozitīvajiem iedzīvotājiem, tostarp ierobežojumus viņu pārvietošanās brīvībai. EP starppartiju rezolūcijā ir ietverti visi šie jautājumi. Mums ir kopīgs mērķis, un paplašinātā Eiropa tuvākajā nākotnē varētu kļūt par iniciatori, stiprinot starptautisko sadarbību uz pierādījumiem balstītā HIV/AIDS atklāšanā un ārstēšanā agrīnā stadijā.
Esmu pārliecināta - ja agrīnas diagnostikas un aprūpes sistēma labi darbosies kā izmēģinājuma programma, tā var kļūt par kopīgu Eiropas līdzekli, ko izmantot arī citu veselības aprūpes problēmu risināšanā. Es no sirds pateicos visiem kolēģiem, kas atbalstīja šo iniciatīvu un ieguldīja tajā savu darbu.
Georgs Andrejevs
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze! Kopš man bijis tas gods sagatavot ziņojumu par HIV/AIDS apkarošanu Eiropas Savienībā un tās kaimiņvalstīs, esmu ļoti nopietni nodarbojies ar šo problēmu un visām tās sekām un negatīvo ietekmi, ko izjūt HIV skartie cilvēki.
Konferences "HIV Eiropā 2007” dalībnieki pirms gada izstrādāja plašu aicinājumu veikt pasākumus, lai efektīvi risinātu HIV/AIDS problēmu Eiropā. Daži šā aicinājuma aspekti tagad ir atspoguļoti arī šajā kopīgajā rezolūcijas priekšlikumā.
Šīs rezolūcijas nolūks ir dot politisku ieguldījumu HIV/AIDS apkarošanā. Tādēļ tajā pausts aicinājums Padomei un Komisijai izstrādāt visaptverošu HIV stratēģiju un sekmēt agrīnu slimības atklāšanu un ārstēšanu, kā arī informēt visus Eiropas iedzīvotājus par agrīnas ārstēšanas priekšrocībām.
Komisija tiek aicināta piešķirt pietiekamus resursus minētās stratēģijas īstenošanai, un dalībvalstis mēs mudinām izvērst informējošas un izglītojošas kampaņas par profilaksi, testēšanu un ārstēšanu.
Es zinu, ka Komisija plāno publicēt jaunu paziņojumu par HIV apkarošanu Eiropas Savienībā un tās kaimiņvalstīs un ka komisāre A. Vassiliou arī ir apliecinājusi personisku apņemšanos turpināt strādāt šai jomā.
Nobeigumā gribu uzsvērt, ka šī situācija prasa steidzamu risinājumu.
Vittorio Agnoletto
Priekšsēdētājas kundze, godātie kolēģi! Savā ārsta praksē es 21 gadu esmu cīnījies ar AIDS, un gadu no gada es dzirdu vienas un tās pašas debates.
No medicīnas viedokļa situācija ir ļoti skaidra - mums ir apmēram 30 retrovīrusa medikamentu, kas spēj paildzināt dzīvi cilvēkiem, kuri inficējušies ar HIV. Mums nav neviena medikamenta, ar ko vīrusu varētu iznīcināt, tādējādi Rietumos un Eiropā samazinās mirstība un pieaug to cilvēku skaits, kuri ar HIV vīrusu dzīvo; tehniski viņus varētu raksturot kā "potenciālos infekcijas pārnēsātājus”. Tas nozīmē, ka risks nonākt kontaktā ar HIV vīrusa nēsātājiem mūsdienās ir lielāks nekā agrāk, jo pieaug HIV pozitīvo, izdzīvojušo cilvēku skaits. Kas šādā situācijā tiek darīts? Nekas.
Vairumā Eiropas valstu jau gadiem ilgi nav bijis nevienas nopietnas profilakses kampaņas. Prezervatīvi maksā dārgi, un es gribētu, lai mēs sauktu lietas to īstajos, labi zināmajos vārdos: prezervatīvi ir dārgi, un šis ir viens no galvenajiem veidiem, kā izvairīties no HIV vīrusa.
Es pat nerunāju par kaitējuma mazināšanas projektiem, kas īpaši vērsti uz to, lai narkomānu vidū mazinātu kopīgu adatu lietošanu. Cik daudzās valstīs ir īstenoti šādi valsts mēroga projekti? Itālijā 50 % apstiprināto AIDS diagnožu tiek fiksētas vienlaikus ar HIV vīrusa diagnozēm, tātad daudzi cilvēki tikai saslimstot uzzina, ka ir inficēti ar HIV.
Kur ir kampaņas, kas veicinātu piekļuvi bezmaksas un anonīmiem testiem? Mēs zinām, ka, baidīdamies no diskriminācijas, cilvēki centīsies slēpties un neies veikt pārbaudes, un šāda situācija palielina draudus viņu pašu un apkārtējo cilvēku veselībai.
Vēl tikai viena piebilde. Šodien Padome atkal runāja par palīdzību dienvidu valstīm, taču es gribētu zināt, kas notika ar Parlamenta ierosinājumiem, kad mēs balsojām par jaunāko TRIPS versiju, kurā Komisijai un Padomei tika izvirzīts uzdevums palielināt līdzekļus AIDS apkarošanai dienvidu valstīs un it īpaši tehnoloģiju un farmakoloģiskās palīdzības tālāknodošanai.
Avril Doyle
Priekšsēdētājas kundze! 2006. gadā tika ziņots par vairāk nekā 86 000 jaunu inficēšanās gadījumu ar HIV, un vairāk nekā 13 000 AIDS gadījumu ir diagnosticēti PVO Eiropas reģionā.
Rietumeiropā 10 % no šiem nesen inficētajiem ir jaunieši vecumā no 15 līdz 24 gadiem, un 25 % no inficētajiem ir sievietes. Inficēšanās galvenokārt notikusi heteroseksuālu kontaktu ceļā, kā norādīja arī komisārs.
Austrumeiropā galvenais inficēšanās veids bijusi narkotiku injicēšana. Ļoti satraucoši, ka šajā reģionā 27 % jauno inficēšanās gadījumu bijuši vecuma grupā no 15 līdz 25 gadiem, un 41 % inficēto pacientu ir sievietes.
Patlaban 30 % ar HIV inficēto pacientu nezina, ka ir inficēti, un tieši ar viņiem ir saistāma vairāk nekā puse visu jauno inficēšanās gadījumu. Turklāt novēlota diagnoze nozīmē novēlotu retrovīrusa terapiju, kas savukārt ļoti samazina iespēju, ka zāles būs efektīvas.
Ir steidzami vajadzīga Eiropas līmeņa vadība attiecībā uz HIV testēšanu un konsultācijām. Reģistrēšanas, testēšanas, ārstēšanas un aprūpes jomā ir vajadzīga visaptveroša un elastīga labākās prakses pārvaldības sistēma.
Manā valstī, Īrijā, līdz 2007. gada decembra beigām kopumā reģistrēti gandrīz 1000 AIDS gadījumu, taču šie dati par HIV un AIDS ir jāinterpretē piesardzīgi, jo ļoti daudz gadījumu nav uzskaitīti, un reģistrācijas dati mēdz pienākt novēloti. Šīs nepilnīgās uzskaites dēļ šis skaitlis, visticamāk, būs lielāks. Kopējais ar HIV inficēto skaits par šo pašu laikposmu ir 4780. Profilakses stratēģijām atkal ir jāiekaro ziņu virsraksti, tām ir jāatrodas mūsu elektronisko laikrakstu pirmajās lapās. Ir iestājusies pašapmierinātība. Ir izgaisušas bailes no inficēšanās. Mums ir jārunā par faktiem, bet tas ir jādara atklāti un iecietīgi. Pilnīga taisnība ir John Bowis, kurš teica, ka no AIDS mirst daudz mazāk cilvēku, bet arvien vairāk cilvēku ar šo slimību dzīvo.
Michael Cashman
Priekšsēdētājas kundze! Es vēlos pateikties Francijas prezidentūrai par tās apņemšanos cīnīties pret AIDS un HIV, un paldies arī kolēģiem, kas runāja šā vakara debatēs.
Šīs vēlā vakara debates skar jautājumu, kas ik dienu un ik mirkli ietekmē burtiski ikvienu no mums. Būdams homoseksuāls, es 70. un 80. gados ļoti viegli būtu varējis inficēties ar HIV vīrusu. Man paveicās. Es neinficējos. Tomēr es redzēju, kā veselas paaudzes nopļauj gan šis vīruss, gan diskriminācija un aizspriedumi.
Tāpēc šovakar mums ir jāsūta skaidrs signāls par to, ka esam apņēmušies panākt, lai ārstēšana un testēšana būtu pieejama agrīnā stadijā; Bowis kungs, būdams veselības ministrs konservatīvo valdībā, paveica lielisku un apbrīnojamu darbu, taču pats svarīgākais mums šobrīd ir paust, ka tas, kas notiek ar tevi, var notikt arī ar mani, manu meitu vai manu dēlu. Ir kāds vienkāršs iemesls, kura dēļ cilvēki izvairās no agrīnas testēšanas, - viņi baidās no diskriminācijas un aizspriedumiem, ar ko viņiem turpmāk nāksies sadzīvot.
Atceros, kā reiz, 80. gadu sākumā, es gāju uz slimnīcu mēģināt uzmundrināt pacientus - tas gan man nekad neizdevās - un, iegājis HIV nodaļā, vienā no gultām ieraudzīju tuvu draugu. Viņš pat nespēja man pateikt, ka mirst no slimības, kas saistīta ar AIDS. Šāda situācija ir vērojama vēl tagad - ne tikai mūsu valstīs, bet arī citos kontinentos. Citos kontinentos notiekošais mūs skar tiešā veidā, jo visvairāk apdraudētie ļaudis nekad nesadzirdēs mūsu vēsti, ja mēs ar viņiem nerunāsim. Prostitūta, kas savervēta un nosūtīta darbā uz ES, ir tikpat neaizsargāta kā ES tūrists Āfrikā vai kādā citā kontinentā. Tieši tāpēc es apsveicu šo rezolūciju. 2008. gada 1. decembris būs Starptautiskās AIDS dienas 20. gadadiena, tomēr nekas daudz nav mainījies, izņemot to, ka arvien jaunas un jaunas dzīvības aiziet nebūtībā. Tāpēc es pateicos Parlamentam, prezidentūrai un Komisijai, kā arī visiem runātājiem par to, ka viņi ir šeit, lai raidītu skaidru signālu: tas, kas notiek ar jums, notiek arī ar mums.
Toomas Savi
Priekšsēdētājas kundze! Esmu pamanījis, ka pret HIV pozitīviem cilvēkiem apkārtējie reizēm izturas kā pret spitālīgajiem, nezinot, ka agrīna diagnosticēšana un ārstēšana var cilvēkam nodrošināt aktīvu sabiedrisko dzīvi vēl vairākus gadus, līdz AIDS attīstās un slimība sāk nopietni ietekmēt viņa dzīvi.
Šādi aizspriedumi liecina par nezināšanu. Ir ārkārtīgi svarīgi sniegt atbalstu cilvēkiem, kas inficēti ar HIV, un veicināt izpratni par viņiem. Tad cilvēkiem būtu vairāk drosmes laikus veikt vīrusa infekcijas diagnostiku, nevis izvēlēties dzīvot ar šo nastu, kas var apdraudēt citus.
Ir ļoti būtiski, lai HIV pozitīvie cilvēki varētu atklāti runāt par savu stāvokli, nebaidoties no diskriminācijas; tādējādi sabiedrībā vairotos gan zināšanas par HIV un AIDS, gan iecietība.
Colm Burke
Priekšsēdētājas kundze! HIV profilakses un ārstēšanas iespējas dažādos reģionos atšķiras, un tās ir atkarīgas no sociālekonomiskajiem un ģeopolitiskajiem apstākļiem. HIV infekcijas agrīnas diagnostikas veicināšanai jābūt ikvienas visaptverošas AIDS pieejas pamatā.
Pat valstīs, kurās retrovīrusa ārstēšanas iespējas ir ļoti ierobežotas, lielu ieguldījumu veselības jomā var dot seksuāli transmisīvo slimību, tuberkulozes un citu oportūnistisko slimību diagnosticēšana HIV inficētām personām un šo slimību ārstēšana.
Nesenā ASV zinātniskā publikācijā tika atklāts, ka laikposms no HIV diagnozes noteikšanas brīža līdz brīdim, kad cilvēks vēršas pēc medicīniskās palīdzības, ir palielinājies. Intervāls starp diagnosticēšanu un vēršanos pēc palīdzības ievērojami garāks bija intravenozo narkotiku lietotāju vidū un citās riska grupās. Šo problēmu vēl papildina augošā pārliecība, ka AIDS tagad ir ārstējama slimība, un tas apgrūtina sabiedrības pārliecināšanu par regulāru pārbaužu un laikus sāktas HIV ārstēšanas nepieciešamību.
Mairead McGuinness
Priekšsēdētājas kundze! Es pateicos Michael Cashman par emocionalitāti, ko viņa runa piešķīra šīm debatēm. Esmu ļoti priecīga, ka paliku un noklausījos viņa vārdos, un es ceru, ka arī citi tos sadzirdēs un attiecīgi rīkosies.
Saistībā ar šo jautājumu es bažījos par to, ka tās bailes, ko mēs jutām 80. gados, jau ir aizmirstas, tāpēc mēs esam novērsušies no šīs problēmas, taču ir vesela paaudze, kas nav augusi 80. gados, un mums ar viņiem ir jārunā.
Mūsu visu uzdevums ir censties panākt sabiedrības informēšanu par profilaksi, vienlaikus nepieļaujot aizspriedumus, kas dažkārt apvij šo problēmu. Mums ir jāspēj to izdarīt, jo slimības skartajiem testēšana un ārstēšana ir vitāli nepieciešama, taču mēs vēlamies arī panākt, lai cilvēki vairs nesaslimtu ar AIDS, nedzīvotu šīs slimības ēnā un nemirtu no tās.
Jean-Pierre Jouyet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, komisār Potočnik kungs, godātie deputāti! Šīs ir patiesi saistošas un brīžiem pat saviļņojošas debates. Es gribētu īpaši pateikties Cashman kungam par viņa apbrīnojamo uzstāšanos; es zinu, ka viņš ir bieži sazinājies ar Bachelot kundzi, kura sūta atvainošanos, ka nevar šovakar būt šeit, un kura ir teikusi, ka mums ir jārīkojas tā, it kā slimība būtu skārusi mūs visus, un jāstrādā ar tām grupām, kuras ir visapdraudētākās. Savi kungs arī teica, ka cilvēkiem ir jāspēj atklāti runāt par savu stāvokli. Burke kungs uzsvēra iecietības vērtību un vienlīdzīgas piekļuves nozīmi. McGuinness kundze ļoti pamatoti norādīja, ka mēs nedrīkstam aizmirst to, kas notika 80. gados.
Es gribētu atgriezties pie Bowis kunga teiktā - un es uzskatu, ka tā varētu kļūt par kopīgu pieeju un saņemt vispārēju atbalstu -, ka mūsdienās arvien vairāk cilvēku ar AIDS dzīvo, un ka ir vērojama arvien lielāka rezistence pret retrovīrusiem. Mums ir jāapzinās abas šīs parādības, un tāpēc, jūsu jau minēto iemeslu dēļ, mums vēl stingrāk ir jācīnās pret jebkādām diskriminācijas izpausmēm. Otrkārt, mēs visi piekrītam, ka ir jādara viss iespējamais, lai nodrošinātu agrīnas diagnostikas pieejamību. Gurmai kundzei bija pilnīga taisnība, kad viņa uzsvēra sieviešu situācijas nedrošumu un it īpaši nepieciešamību veicināt profilaksi. Doyle kundze norādīja uz faktu, ka vīrusa nēsātāji ir jaunieši un ka ir jāpastiprina profilakses pasākumi, vienlaikus nodrošinot pārvietošanās brīvības neierobežošanu, un tam piekrita arī Gurmai kundze. Pārredzamība, Cashman kunga pieminētā anonimitāte, bezmaksas medicīniskā aprūpe, uzlabota prezervatīvu izplatīšana, vienlīdzīga piekļuve testēšanai visām iedzīvotāju grupām - šie aspekti man šķiet sevišķi svarīgi.
Piezīmes, ko izteica Agnoletto kungs, kura pieredze šai jomā ir plaši pazīstama, man atgādināja, ka zāles pret retrovīrusu var paildzināt dzīvi, taču nevienas zāles nespēj izdziedēt šo slimību, un tas nozīmē, ka mums ir jāuzlabo profilakses pasākumi, lai ko tas maksātu. Bowis kungs arī norādīja, ka ir jāveicina pētniecība un attīstība.
Manuprāt, šie visi ir aspekti, kuros mums ir jāturpina kopīgs darbs un jānodrošina vajadzīgie resursi, un es pilnīgi piekrītu Andrejeva kungam attiecībā uz ierosināto rezolūciju, kuras nolūks ir attīstīt visus agrīnas diagnosticēšanas aspektus.
Es domāju, ka šīs debates mudinās mūs saglabāt modrību un piesardzību, apkarot visus diskriminācijas veidus un rīkoties, ņemot vērā pagātnē notikušo, nevis izturēties tā, it kā situācija būtu atgriezusies normālās sliedēs.
Janez Potočnik
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze! Es piedalījos konferencē, kas notika vai nu šīs nedēļas sākumā vai pagājušajā nedēļā, - šajās dienās es dažkārt jūtos tāpat kā jūs, mazliet apmaldījies laikā. Konference bija veltīta slimībām, kas saistītas ar nabadzību. HIV un AIDS neapšaubāmi ir starp trijām mūsdienu nāvējošākajām slimībām; otro un trešo vietu ieņem malārija un tuberkuloze.
Pasaulē ik gadu no šīm trim slimībām joprojām mirst pieci miljoni cilvēku, tātad vienā gadā iet bojā tikpat daudz ļaužu, cik visi Dānijas iedzīvotāji kopā. Tas, ka problēma nav izzudusi, ir tik acīmredzami, ka neveltīt tai pienācīgu uzmanību būtu vienkārši amorāli.
Profilakses kampaņu jomā mums ir jādara viss, kas mūsu spēkos. Mums ir jādara vēl vairāk, jo esam mazliet aizgulējušies. Mums ir jādara viss iespējamais, lai nodrošinātu slimības atklāšanu agrīnā stadijā, ja cilvēks ir inficēts. Mums ir jādara vairāk, lai atklātu zāles; mums ir jādara vairāk, lai nodrošinātu aprūpi. Komisijā, kā jums zināms, esmu atbildīgs par pētniecības finansēšanu, tāpēc gribu paust skaidru apņemšanos, ka arī turpmāk savus līdzekļus mēs izmantosim aktīvai HIV un AIDS vakcīnas meklēšanai.
Ir kāds lielisks projekts, kas darbojas jau daudzus gadus. To sauc EDCTP. Tā ir klīnisko izmēģinājumu partnerība ar Subsahāras valstīm. Sākumā projekts pieredzēja daudz problēmu, taču tagad tas norit raiti, un vēl pagājušajā, 2007. gadā mēs uzņēmāmies saistības; dalībvalstis šai jomā strādā kopā ar Komisiju. Visas dalībvalstis sadarbojas ar Āfrikas valstīm, kas iesaistītas šai projektā, lai vairotu šo valstu iespējas. Tikai vienā gadā dalībvalstis ir piešķīrušas 80-90 miljonus eiro, un šī summa, protams, jāreizina ar divi, jo mēs piešķiram otru pusi.
Tātad pētniecībai ir jāturpinās arī šajā jomā. Tieši tāpat kā mana kolēģe, komisāre A. Vassiliou ir apņēmusies strādāt savā jomā, arī es savā sfērā esmu apņēmies turpināt darbu pētniecības veicināšanā.
Ir kāds aspekts, kas šodien šeit netika minēts, bet kas, manuprāt, ir pieminēšanas vērts - tā ir kaimiņattiecību politikas un strukturālās kohēzijas politikas nozīme, jo tieši šajās Eiropas valstīs un kaimiņvalstīs šī problēma ir īpaši aktuāla. Šī politika ir izmantojama arī šiem mērķiem.
Nobeigumā teikšu pavisam vienkārši: mums kā cilvēkiem ir morāls pienākums rīkoties. Esmu patiesi gandarīts, ka mūsu balss šodien bija tik skaidra. Tā skanēja ne tikai vienoti, bet arī saviļņojoši.
Priekšsēdētāja
Esmu saņēmusi sešus rezolūciju priekšlikumus, kas iesniegti saskaņā ar Reglamenta 103. panta 2. punktu.
Debates ir slēgtas.
Balsojums notiks ceturtdien, 2008. gada 20. novembrī.
