Istuntokauden uudelleenavaaminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin perjantaina 18. helmikuuta 2000 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Puhemiehen tiedonanto
Puhemies
Hyvät kollegat, kuten tiedätte, ETA teki Espanjassa viime helmikuun 22. päivänä uuden raa'an pommi-iskun, jossa saivat surmansa sosialistipuolue Biscayen pääsihteeri ja baskiparlamentin sosialistiryhmän jäsen Fernando Buesa Blanco sekä hänen henkivartijansa Jorge Díez Elorza. Halusin heti tuona samana päivänä ilmaista omasta puolestani ja Euroopan parlamentin puolesta syvimmän osanottomme ja vilpittömät pahoittelumme uhrien perheille.
Nuo miehet maksoivat demokraattisista pyrkimyksistään hengellään. Olen pitänyt tärkeänä tuomita erittäin voimakkaasti tuon mille tahansa sivistysvaltiolle häpeällisen ja julman teon. Oikeusvaltio sekä perusoikeuksien ja -vapauksien kunnioittaminen ovat periaatteita, joihin Euroopan unionin toiminta perustuu. Kaikki terrorismin muodot ovat tuomittavia. Toivon, että nuo miehet jäivät ETAn viimeisiksi uhreiksi, ja kehotan tuota järjestöä lopettamaan lopullisesti väkivallan käytön sekä turvautumaan Espanjan nykyisiin demokraattisiin keinoihin.
Hyvät kollegat, kehotan teitä viettämään minuutin hiljaisuuden Fernando Buesa Blancon ja Jorge Díez Elorzan muistoksi.
(Parlamentti vietti seisaaltaan minuutin hiljaisuuden.)

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, ennen kaikkea haluan kiittää teitä Euroopan sosialistipuolueen ryhmän puolesta viime tiistaina antamastanne julkilausumasta ja niistä sanoista, jotka juuri lausuitte Fernando Buesa Blancon muistoksi. Hän oli alueparlamentin jäsen, Baskimaan alueparlamentin sosialistiryhmän äänitorvi. Hän oli ollut vicelehendakari, Baskimaan hallituksen varapuheenjohtaja.
Arvoisa puhemies, mielestäni paras kunnianosoitus, jonka ryhmäni ja tämä parlamentti voivat antaa Fernando Buesalle, on palauttaa mieliin se, miten hän kuvasi eurooppalaisena näkemystään Baskimaasta, Espanjasta ja Euroopasta. Omaelämäkerrassaan hän sanoo: "Elämme Euroopassa. Kaikki minun ikäiseni 54-vuotiaat voivat muistaa isovanhempansa ja sen ajan, jolloin he elivät, sen ajan, jolloin vanhempamme elivät, nykyajan, ja he voivat myös ennustaa millaisena aikana lapsemme tulevat elämään. Isovanhempieni aikana matka Vitoriasta Sevillaan kesti useita päiviä. Nykyisin Vitoriasta voi lentää Kööpenhaminaan parissa tunnissa. Nyt, 1900-luvun lopulla, Euroopassa on yhtenäismarkkinat ja pian käytössämme on vain yksi ainoa valuutta. Voimme myös liikkua paikasta toiseen paljon helpommin kuin meidän isovanhempamme heidän matkustaessaan Espanjan ja pelkästään Baskimaan sisällä.
Aiomme rakentaa laajan eurooppalaisen alueen, jota yhdistää ensin taloudelliset tekijät ja jota täytyy myöhemmin yhdistää myös poliittiset tekijät. Tämä prosessi tulee viemään enemmän tai vähemmän aikaa, mutta sitä ei voida pysäyttää ja lisäksi sen eteneminen on myös toivottavaa. Kansalaiset pitävät tätä päämäärää vielä kaukaisena, mutta se on kuitenkin hyvin todellinen, ja sen pitäisi saada meidät kyseenalaistamaan joitakin omaan todellisuuteemme liittyviä asioita.
Eräässä sosialistipuolueessa käydyssä keskustelussa, joka koski Irlannin rauhanprosessia, joku sanoi, että loppujen lopuksi ratkaiseva tekijä Irlannissa oli se, että kaikki asianosaiset tahot pohtivat tätä kysymystä: kuinka tärkeää on se, että on irlantilainen tai englantilainen? Kaikkien on voitava olla sitä mitä itse haluaa, sillä jos Irlanti ja Englanti kuuluvat Euroopan unioniin, ei kannata tappaa toisiaan sen vuoksi, että joku on irlantilainen tai englantilainen. Mitä väliä sillä on, jos kansalliset järjestelmät eivät enää ole voimassa!
Nyt voisimme esittää saman kysymyksen: kuinka tärkeää on se, että on baski, espanjalainen tai eurooppalainen? Kinastelemme paljon siitä, mitä baskina oleminen merkitsee, mutta nykyisin baski kuitenkin pukeutuu samalla tavalla kuin tanskalainen ja lukee samoja juttuja kuin englantilainenkin. Jos kerran elämme tulevaisuudessa paljon kansainvälisemmällä alueella me elämme sellaisella jo nyt ja tietenkin lapsemme tulevat elämään tällaisessa Euroopassa, niin miksi sen vuoksi pitää tappaa toisiaan?
Joku sanoi myös ehkä Irlannissa kaikki ovat sisäistäneet tämän ajatuksen, että jos kuitenkin tapamme toisiamme turhaan Irlannissa ihmiset tappoivat toisiaan, koska kullakin asianosaisella taholla oli omat puolisotilaalliset joukkonsa , meidän pitäisi esittää tämä sama kysymys kuuluvasti myös Baskimaassa: mitä väliä on sillä, onko joku baski, onko se samantekevää? Olkaa mitä haluatte. Jos aiomme toimia myöhemmin tulevaisuudessa eurooppalaisessa ympäristössä taloutta, politiikkaa ja kutakin maata koskevien elintärkeiden kysymysten parissa, sen vuoksi ei kannata tappaa. Sen vuoksi ei kannata tappaa eikä kuolla.
Rauha heidän sielulleen.
(Voimakkaita suosionosoituksia)

Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, Euroopan kansanpuolueen ryhmän ja eurooppalaisten demokraattien ryhmän puolesta haluaisin välittää baskikansan edustaja Fernando Buesan sekä baskilaisen poliisi Jorge Díezin perheille mitä vilpittömimmät solidaarisuuden osoituksemme, jotka välitämme luonnollisesti myös Baskimaan sosialistipuolueelle.
Arvoisa puhemies, valitettavasti meidän on täytynyt viime aikoina puhua täällä parlamentissa eurooppalaisista ääriliikkeistä. Niiden nimillä ei ole merkitystä, koska loppujen lopuksi ne kaikki ovat vain saman asian eri ilmenemismuotoja. Kaikkien näiden ääriliikkeiden edessä me demokraatit emme voi alistua rauhaan, joka saavutetaan ihmisiä tappamalla; päinvastoin, meidän on saatava voimaa siitä, että tiedostamme sen, että ainoa olemassa oleva särö Baskimaan yhteiskunnassa on se kuilu, joka erottaa toisistaan ne, jotka tappavat ja heidän tukijansa ja ymmärtäjänsä, ja sen valtavan baskikansan enemmistön, joka haluaa vain elää rauhassa ja vapaana.
(Voimakkaita suosionosoituksia)

Gasòliba I Böhm
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, liberaaliryhmän puolesta tuomitsen ehdottoman jyrkästi ja päättäväisesti 22. helmikuuta Vitoriassa tehdyn terroristi-iskun, jossa Baskimaan parlamentin jäsen ja sosialistien äänitorvi, Fernando Buesa, ja hänen turvamiehensä, Jorge Díez, saivat surmansa.
Toistamme, että Euroopan unioniin kuuluvassa oikeusvaltiossa on mahdollista puolustaa kaikkia mielipiteitä ja kaikkia vaihtoehtoja sikäli, kun ne tuodaan julki demokraattisesti ja kun ne noudattavat yksilönoikeuksia ja unionin perustana olevia oikeuteen, vapauteen sekä taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen kehitykseen liittyviä arvoja ja periaatteita. Unioni ei tietenkään salli myöskään näiden periaatteiden rikkomista, kuten perustamissopimuksissa selkeästi sanotaan.
Yhteiskuntamme ei voi mitenkään hyväksyä sellaista terrori-iskua, jossa Baskimaan parlamentin jäsen ja hänen turvamiehensä saivat surmansa. Kyseessä on myös henkilö, jonka baskilainen yhteiskunta oli vapaasta tahdostaan valinnut.
Vannokaamme, että nämä olivat viimeiset uhrit tässä prosessissa jonka te sanoitte olevan täynnä julmuuksia ja että löydämme keinon, jolla voimme taata baskikansalle mahdollisuuden rauhalliseen yhteiseloon.

Puerta
Arvoisa puhemies, Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä/Pohjoismaiden vihreä vasemmisto -ryhmän puolesta haluan kahden kollegani tavoin pahoitella tätä todella mieletöntä ja julmaa pommi-iskua, joka tehtiin Baskimaassa, esittää surunvalitteluni uhrien perheille ja tuomita jyrkästi nämä teot, jotka ovat jatkuneet jo pitkään ja joista on tehtävä loppu.
Yhtenä päivänä terroristijärjestö ETA tappoi poliiseja; sen jälkeen se tappoi sotilaita; sen jälkeen se asetti pommin tavarataloon ja tappoi miehiä, naisia ja lapsia; eräänä päivänä se tappoi Madridin kaduilla kenraaliluutnantti Quintana Lacacin, joka oli 23. helmikuuta puolustanut demokratiaa; eräänä toisena päivänä se tappoi kansanpuolueen äänitorven, Gregorio Ordóñezin, San Sebastianin kaupungissa; toisena päivänä ETAn terroristi meni oikeustieteen professori Francisco Tomás y Valienten työhuoneeseen ja tappoi tämän täysin kylmäverisesti, ja tapettuaan ensin everstiluutnantti Blancon, terroristit tappoivat vain muutama päivä sitten alhaisella tavalla alueparlamentin jäsen Fernando Buesan, joka oli sosialistien äänitorvena Vitorian parlamentissa, ja hänen turvamiehensä Jorge Díezin, joka toimi poliisina Baskimaan autonomisella hallintoalueella.
Haluan sanoa, että on tuomittava ne, jotka tappavat, eli terroristijärjestö ETA, mutta on tuomittava myös ne, jotka tukevat ja ymmärtävät näitä terrori-iskuja. On turha pyytää näitä ihmisiä ja näitä järjestöjä valitsemaan demokratian tie yhdessä yössä. Meidän on vedottava koko yhteiskuntaan, etenkin demokraattisiin puolueisiin, riippumatta siitä, ovatko ne kansallisia tai kansallismielisiä, tai siitä, kuinka Eurooppa-henkisiä ne ovat nämä ovat sivuseikkoja. Valitettavasti on kuitenkin myös järjestöjä, jotka vaikenevat, ihmisiä, jotka vaikenevat, ja toisia, jotka vain surevat surmansa saaneita aivan kuin nämä olisivat joutuneet liikenneonnettomuuden uhreiksi.
Kaikki tämä on sanottava täällä erittäin kuuluvasti, jotta kaikkien eurooppalaisten demokraattien äänet voisivat yhtyä niin, että Baskimaassa kuultaisiin, että nyt on aika lopettaa jakautuminen, lopettaa erilleen vetäytyminen ja lopettaa tappaminen. Nyt on yhdessä jakamisen aika; on aika jakaa Baskimaa, jakaa Espanja ja jakaa Eurooppa kaikkien kesken. Arvoisa puhemies, tämä on ainoa keino. Sen vuoksi annamme teille täyden kannatuksemme.

Muscardini
Arvoisa puhemies, Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän nimissä ilmaisen suruni uhrien puolesta ja nousen kapinaan terrorismia ja niitä vastaan, jotka suojelevat sitä. Meillä on mielestäni edessämme inhimillinen tragedia, kun ajattelemme omaisia ja ystäviä; poliittinen tragedia, kun ajattelemme tapahtumien poliittista taustaa, mutta myös kulttuuriin liittyvä tragedia, sillä kuoleman ja väkivallan kulttuuri on yhä voimakkaampi verrattuna muiden kunnioittamisen, demokratian ja demokraattisen elämän kulttuuriin. Arvoisa puhemies, meidän pitäisi näin ollen ehkä ryhtyä pohtimaan myös joitakin toimenpiteitä, mikäli haluamme surullemme ja kapinoinnillemme konkreettisen merkityksen. Miksei Euroopan parlamentti yhdisty kaikissa Euroopan unionin maissa terrorismin vastaiseen mielenosoitukseen? Antakaamme äänemme kuulua! Meitä ei ole karkotettu Brysseliin tai Strasbourgiin. Palatkaamme kaikki yhdessä omiin maihimme ja huutakaamme voimakkaasti, että uskomme demokratiaan ja närkästyksemme eivät ole vain sanoja vaan merkitsevät myös todellista poliittista halua!

Ortuondo Larrea
Arvoisa puhemies, sekä Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsenenä että Baskimaan kansallispuolueen jäsenenä haluan ensinnäkin sanoa, että tuomitsemme voimakkaasti sen pelkurimaisen iskun, jossa kaksi ihmistä sai surmansa: poliisi Jorge Díez Elorza ja Baskimaan parlamentin jäsen ja entinen vicelehendakari eli Baskimaan hallituksen varapuheenjohtaja, Fernando Buesa.
Toiseksi: esitämme vilpittömän osanottomme sekä solidaarisuuden ja myötätunnon osoituksemme heidän perheilleen, heidän sosialistitovereilleen, Baskimaan parlamentille ja Baskimaan autonomisille poliisivoimille.
Kolmanneksi: pidämme erittäin vakavana tällaista iskua, jolla ei ainoastaan loukata ihmisarvoa ja ihmisoikeuksia, vaan lisäksi sillä halveksitaan myös kansalaisten tahtoa, koska se kohdistettiin kansan valitsemaan edustajaan.
Neljänneksi: tuomitsemme tämän kaksoismurhan, koska sillä yritetään nimenomaan tuhota se poliittisen tilanteen normalisoitumisprosessi, jolla pyritään saavuttamaan rauha Baskimaassa.
Viidenneksi: vetoamme Espanjan ja Ranskan poliittisiin johtajiin ja vastuuhenkilöihin ja pyydämme heitä uudelleen noudattamaan samoja yleviä periaatteita kuin Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin tapauksessa, jotta nykyinen poliittinen konflikti Baskimaassa voidaan ratkaista muutenkin kuin poliisivoimin, jotka eivät yksin pysty saamaan aikaan sitä rauhaa, jota me kaikki haluamme.
Kuudenneksi ja viimeiseksi: ETAn harjoittaman terrorismin ja väkivallan on loputtava ja järjestön on lopetettava baskikansan tahdon kahlitseminen, sillä baskien täytyy voida päättää omasta tulevaisuudestaan vapaasti ja ilman väkivaltaista painostusta.

Gorostiaga Atxalandabaso
Vain kolme kuukautta sitten pidin parlamentissa puheenvuoron onnitellakseni irlantilaisia ja brittejä siitä, että he onnistuivat pääsemään sovintoon, minkä monet kollegoistanikin tekivät. Pohjois-Irlannissa liian monet ihmiset ovat 30:n viime vuoden aikana saaneet surmansa ja loukkaantuneet liian monet perheet ovat särkyneet. Toistaiseksi Espanjassa ja Ranskassa kehitys on valitettavasti ollut täysin päinvastaista Baskimaassa jatkuvan konfliktin osalta. Me, Euskal Herritarrokissa (ETAn poliittinen siipi) olemme vakuuttuneita siitä, että lopullinen ratkaisu nykyiseen kiistaan voidaan löytää vain sellaisen avoimen vuoropuhelu- ja neuvotteluprosessin kautta, jonka asialistaa ei ole rajattu.
Ennen viime tammikuun 20. päivää ETAn jäsen José Luis Gerestan maaliskuussa 1999 sattunut kuolemantapaus oli Espanjan kuningaskunnassa 19 kuukauden aikana ainoa laatuaan. Tästä ja Espanjan ja Ranskan poliisin tekemistä pidätyksistä huolimatta, muun muassa Espanjan hallituksen kanssa sopimuksesta neuvotelleet ETAn edustajat pidätettiin, ETA noudatti yksipuolista tulitaukoaan. Sitten viime marraskuussa, ennen kuin aselepo oli ohi, Espanjan hallituksen edustaja Josep Piqué ilmoitti, että nykyinen hallitus oli tehnyt ja aikoisi tulevaisuudessakin tehdä kaikkensa estääkseen sen, että tällä hetkellä pyrittäisiin poliittiseen ratkaisuun Baskimaassa. Me Euskal Herritarrokissa olemme monta kertaa pahoitelleet ihmishenkien menetyksiä. Jaamme kaikkien Baskimaan asukkaiden kanssa ne kärsimykset, joita kansamme on saanut kokea. Olemme sitoutuneet vuoropuheluun ja olemme valmiita tekemään yhteistyötä kaikkien niiden kanssa, jotka havittelevat demokraattista ratkaisua Baskimaahan.
On kulunut 20 vuotta siitä, kun Pohjois-Irlannin kysymys otettiin ensimmäisen kerran esiin tässä parlamentissa. Saanko kysyä: Quousque tandem - Noiz arte?

Dührkop Dührkop
Arvoisa puhemies, kiitän saamastani puheenvuorosta. Minun on todellakin vaikea puhua juuri kuulemani puheenvuoron jälkeen. Kun kollegani Alonso Puerta luetteli ETAn uhrien nimiä, hän ei maininnut luulen, että hän jätti sen mainitsematta minua kunnioittaakseen erästä henkilöä, jonka ETA tappoi jo 16 vuotta sitten. Hän oli sosialistipuolueeseen kuuluva senaattori ja myös Baskimaan parlamentin jäsen, ja hänen nimensä oli Enrique Casas.
(Voimakkaita suosionosoituksia)
Arvoisa puhemies, senaattori Enrique Casas oli aviopuolisoni. Jäin leskeksi neljän lapsen kanssa, joista nuorin oli kahdeksan kuukauden ikäinen. Ainoa asia, mihin mieheni syyllistyi hän oli Andalusiassa syntynyt baskilainen senaattori, jonka Baskimaan hallitus oli lähettänyt Madridiin Baskimaata puolustamaan oli se, että hän oli sosialisti, mutta ennen kaikkea demokraatti, ainoastaan demokraatti.
Arvoisa puhemies, en ole itse koskaan puhunut tästä täällä parlamentissa. Vain silloin, kun ETA julisti aselevon, otin sen tyytyväisenä vastaan, koska se merkitsi toivoa koko baskikansalle ja koko Espanjalle ja Euroopalle. Se on ainoa kerta, kun olen puhunut tästä. Tänään minun on kuitenkin puhuttava, ja teen sen suoraan sydämestäni.
Arvoisa puhemies, synnyin Saksassa, kävin kouluni Ruotsissa ja menin naimisiin espanjalaisen kanssa. Tiedän, mitä demokratia on, sillä minulla on ollut etuoikeus kasvaa Ruotsin kaltaisessa maassa, jolla on pitkät perinteet demokratiassa. Saavuin Baskimaahan ja halusin vilpittömästi sopeutua yhteiskuntaan, ja huolimatta siitä, mitä minulle on tapahtunut, olen edelleenkin vakuuttunut siitä, että jonain päivänä Baskimaa saavuttaa haluamansa rauhan, sillä niille, jotka ovat sitä mieltä, että Baskimaassa on konfliktitilanne, sanon, että ainoa konflikti Baskimaassa on ETA, ja sen toiminnan on loputtava. Muista asioista voidaan sitten jo keskustella.
(Voimakkaita ja pitkään jatkuvia suosionosoituksia)
Muut asiat me demokraatit ratkaisemme tuomalla esiin kaikki ajatukset, sillä Baskimaassa on sananvapaus, siellä on vaalivapaus, siellä on vapaus. Ainoa asia, joka rajoittaa tätä vapautta on ETA. ETA on saatava katoamaan ja demokraattien on saatava äänensä kuuluviin. (Voimakkaita suosionosoituksia)

Puhemies
Kiitän teitä, jäsen Dührkop Dührkop, ja osoitan teille sydämellisen kunnioitukseni.

Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Edellisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Davies
Aiomme kohta keskustella komission uudistuksesta, ja arvoisa puhemies, muistanette, että edellisen istuntokauden alussa esitin teille kysymyksen siitä, pitäisikö avoimuuden ja läpinäkyvyyden vuoksi jäsenten taloudellisten etujen luettelon olla helpommin yleisön saatavilla niin, että se julkaistaisiin Internetissä. Lupasitte parlamentille, että käsittelisitte asiaa kvestoreiden kanssa tuona samana iltana.
Pystyisitteköhän te nyt kertomaan parlamentille, että kvestorit ovat päässeet periaatteelliseen sopuun siitä, että luettelo pitäisi julkaista Internetissä, ja jos niin on, voisitteko itse asettaa määräpäivän ehkäpä 1. huhtikuuta , johon mennessä heidän olisi saatava asia tehdyksi.

Puhemies
Voin todeta teille, hyvä kollega, että puhemiehistö teki periaatepäätöksen, jonka mukaan jäsenten taloudellisia etuja koskeva luettelo julkaistaan Internetissä, ja että kvestoreiden tehtävänä on tutkia erittäin huolellisesti tähän päätökseen liittyviä oikeudellisia ongelmia. Saamme päätöksen tuosta asiasta kuitenkin hyvin pian.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

Komission uudistus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto Euroopan komission uudistuksesta. Annan puheenvuoron välittömästi komission puheenjohtajalle, Romano Prodille.

Prodi
. (IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, viime heinäkuussa annoin teidän edessänne juhlallisen sitoumukseni komission uudistamisesta.
Haluaisin pikaisesti muistuttaa siitä, mitä viime heinäkuussa tapahtui: edellinen komissio oli käynyt läpi kriisin, minut oli vastikään asetettu ehdokkaaksi, ja te annoitte tästä ehdokkuudesta ensimmäisen hyväksyntänne. Tämän tapahtuman huipentuma oli antamani sitoumus komission uudistamisesta: kyse oli huomattavasta uudistuksesta, jolla piti saada aikaan mullistava muutos komission työskentelytapoihin. Nyt voimme sanoa, että tätä sitoumusta on noudatettu perusteellisesti: uudistus on täällä, teidän edessänne, hyvin jäsennellyssä valkoisessa kirjassa, jonka komissio on vastikään hyväksynyt. Haluan korostaa, että myös tässä tapauksessa komissio äänesti yksimielisesti.
Mitkä siis ovat lyhyesti tämän uudistuksen kantavat elementit? Ensimmäinen: poliittisten prioriteettien määrittely ja niiden muuntaminen konkreettisiksi toimenpiteiksi voimavarojen tarkkaan kohdistetun käytön avulla. Tämä on järjestelmän ydin, ja juuri tällä, siis prioriteettien ja voimavarojen tarkkaan kohdistetun käytön avulla, on mahdollista vakiinnuttaa politiikan johtoasema ja panna se kantamaan vastuunsa perusteellisesti. Tätä tavoitetta silmällä pitäen olemme luoneet kokonaan uuden mekanismin politiikan suunnittelua varten: se on järjestelmä, joka antaa kollegiolle mahdollisuuden määritellä vuosittaiset poliittiset suuntaviivat, rakentaa talousarviomenettely näiden tietojen pohjalta ja osoittaa pääosastoille selkeästi määritellyt tavoitteet sekä valvoa saatavilla olevien voimavarojen ja tehtäväksi osoitettujen toimintojen välistä suhdetta, asiaa, joka muodostaa merkittävän ongelman. Tässä näkymässä toimintojohtaminen (activity based management) on ratkaiseva väline tavoitteiden, toimintojen ja voimavarojen välisen yhdenmukaisuuden varmistamiseksi.
Toinen seikka koskee henkilökuntaa. Tässä on toimintamme kantava voima: henkilökunta on todellinen rikkautemme, se on komission rikkaus. Henkilökuntamme on erittäin korkeatasoista, ja se on ominaisuus, jota on vaikea ehkä mahdotonta löytää yksittäisistä kansallisista hallinnoista nimenomaan henkilökunnan palkkaustapojen ja -kriteerien takia. Tämä oli vaikutelma, jonka sain aloittaessani tehtäväni komission puheenjohtajana, ja tämä vaikutelma on saanut vahvistusta päivittäisessä työssäni. Samaan aikaan olen kuitenkin kohdannut hallinnossa hyvin alhaista moraalia: aiemmin kaikkien ihailemaan toimielimeen kuuluminen oli ylpeyden ja tyytyväisyyden aihe; tällä hetkellä on usein mahdollista havaita lannistuneisuutta, joka on syntynyt useiden kuukausien arvostelun seurauksena. Kaiken tämän pitää muuttua, ja juuri tämä on yksi uudistuksemme perusmotiiveista. Palkkaus, uran rakenne, liikkuvuus, kurinpidollinen järjestelmä, kaikkia näitä säädellään täysin uusien kriteerien avulla: enemmän tilaa yksilöllisille ansioille, uskottavat ja ennen kaikkea tarkistettavissa olevat valvontajärjestelmät, jatkuva koulutus ja johtohenkilöiden entistä laaja-alaisempi vastuu. Nämä ovat ne alueet, joilla me liikumme.
Myös kolmas seikka on melko arkaluonteinen, ja se oli edellisen kriisin avainkysymys: rahoitushallinto. Tämä on ydinseikka, jonka avulla pitää varmistaa tehokkuus ja varmuus. Me luomme jokaiseen pääosastoon hallinto- ja valvontajärjestelmän. Tällä hetkellä meillä on täysin keskitetty valvontajärjestelmä; uudistuksessa siirrymme sellaiseen valvontajärjestelmään, jossa yhdistyvät hallintojen valvonnan hajautus ja tehokas keskitetty tilintarkastusjärjestelmä: tämä merkitsee, että saamme keskitetyn rahoituspalvelun, joka tarjoaa opastusta ja konsultointia rahoitushallinnolle, jokainen pääosasto hajautetaan koko ketjussa, eli ohjelmat, sitoumukset, sopimukset, menot ja niihin liittyvät ennakkovalvontajärjestelmät, ja saamme ulkoisen tilintarkastusjärjestelmän, joka valvoo kaikkia näitä toimintoja. Tämä on mullistava uudistus komission työskentelytavoissa, se on täysin uusi järjestely, joka edellyttää myös täysin uutta kulttuuria.
Olemme tietoisia tähän siirtymävaiheeseen liittyvistä ongelmista, ja juuri tämä siirtymävaihe on aiheuttanut eniten huolta henkilökuntamme keskuudessa: tästä syystä otamme käyttöön tarvittavat turvallisuus- ja suojelutoimenpiteet. Komissio haluaakin uudistuksen myötä muodostua sellaiseksi hallintojärjestelmäksi, joka toimii erinomaisena mallina Euroopalle ja koko maailmalle. Me haluamme olla malli myös tietotekniikan aikaansa edellä olevassa käytössä. Haluamme olla täysin tietokoneistetun hallinnon malli. Komissiota on syytetty hautautumisesta paperien alle, joten meistä tuleekin paperless Commission, eli paperiton komissio. Teemme näin, jotta komission sisäinen toiminta olisi tehokkaampaa ja jotta voisimme lisätä uusien tekniikoiden käyttöä ulkoisessa toiminnassamme. Tämä ei ole ainoastaan tekninen mullistus vaan täydellinen organisaatiomullistus.
Jätän nyt Neil Kinnockin tehtäväksi esittää teille tämän uudistuksen yksityiskohdat, mutta ensin kuitenkin kiitän häntä siitä älykkyydestä, innostuksesta ja energiasta, jolla hän on vienyt tätä työtä eteenpäin. Hänen lisäkseen kiitän niitä, jotka ovat tehneet yhteistyötä tässä projektissa, ja koko komissiossa työskentelevää henkilökuntaa, joka on osallistunut laajimpaan keskusteluun, mitä tämän toimielimen sisällä on koskaan järjestetty. Haluaisin korostaa, että tämä tapa käydä keskustelua on täysin uusi, ja mielestäni se on velvoittanut meitä toteuttamaan perusteellisia uudistuksia myös ajattelutavassamme. Edessämme oleva valkoinen kirja on myös henkilökunnan panoksen tulosta: se on ymmärtänyt, että ainoastaan yksi täysin uudistettu komissio voi jälleen olla se kansainvälisellä tasolla oleva toimielin, joka muodosti Euroopan unionin historian perustan.
Valkoisen kirjan hyväksymisen myötä yksi historian vaihe saa päätöksensä toivon sitä todella lopullisesti. Nyt katseemme kääntyy kohti tulevaisuutta, unionia odottaviin haasteisiin ja niihin kysymyksiin, joita olemme jo tuoneet esille kuluneiden viikkojen aikana ohjelmaa 2000 - 2005 varten. Uudistuksen olemassaolon syvä poliittinen tarkoitus löytyy tämän viisivuotisen ohjelman tavoitteista.
Me tarvitsemme koko Euroopan unioni tarvitsee vahvaa komissiota, sellaista komissiota, joka onnistuu palauttamaan kykynsä toimia poliittisena elimenä ja joka voidaan tunnistaa sellaisena kaikissa sen toiminnoissa. Tästä syystä me määrittelemme uudelleen kaikki ne ensisijaiset tavoitteet, joihin keskitymme työssämme. Siksi tämä on toinen tärkeä vaihe me vapautamme itsemme sellaisista toiminnoista, joiden hallinnan ei sovi enää kuulua meidän tehtäviimme, ja olemme johdonmukaisia hajautuksen ja toissijaisuuden periaatteeseen nähden. Tästä syystä uudistamme hallinnollisen koneiston kyetäksemme luomaan sellaiset olosuhteet, jossa voimme tehokkaasti suorittaa tehtäviämme. Aiomme käyttää mahdollisimman hyvin voimavarojamme, jotka jo nyt ovat hyvin vähäiset ja joita tällä hetkellä hyödynnämme viimeiseen asti. Mutta mikäli on tarpeen, en sulje pois mahdollisuutta palata tänne teidän eteenne pyytääkseni lisävoimavaroja niihin uusiin tehtäviin, joita meillä on nyt suoritettavanamme ja joita meille osoitetaan.
Syyskuussa hyväksyimme uudistumissitoumuksen valkoisen kirjan hyväksymisen myötä, ja nyt noudatamme annettua sitoumusta siinä sanamuodossa kuin esitimme sen teidän edessänne. Komissio haluaa, että sitä arvostellaan tekojen perusteella, ainoastaan tekojen perusteella, sen perusteella, mitä saamme aikaan.
Muistutan tämä on viimeinen huomioni , että komissio ei kuitenkaan ole ainoa yhteisön toimielin. Myös parlamentin ja neuvoston pitää täydellisesti hyväksyä näiden uudistusten tuomat haasteet. Komissio on päättäväisesti valmistanut tien: toivon, että kaikki toimielimet kulkevat sen loppuun asti ja ovat Euroopan kansalaisten palveluksessa, jotta Euroopasta tulisi entistä vahvempi ja entistä avoimempi.

Kinnock
. (EN) Minusta on mukava olla täällä yhdessä puheenjohtaja Prodin ja kollegani Michele Schreyerin kanssa esittelemässä komission tänä aamuna hyväksymää valkoista kirjaa komission uudistuksista.
Kuten arvoisat jäsenet voivat lukea tänään heidän luettavakseen tulevasta asiakirjasta, vertaansa vailla oleva komission henkilöstön, parlamentin ja neuvoston kuuleminen, jota käytiin tammikuussa hyväksytyn alustavan asiakirjan hyväksymisen jälkeen, on tuottanut hyvää tulosta ja johtanut hyödyllisiin parannuksiin. Ilmaisen yhdessä Romano Prodin kanssa kiitollisuuteni parlamentille ja niille varsin monille ihmisille, jotka ovat käyttäneet aikaansa ja tehneet työtä antaakseen meille rakentavia vastauksia.
Valkoisessa kirjassa uudistus asetetaan asianmukaiseen poliittiseen yhteyteen. Komissiossa järjestelmät ja rakenteet ovat muotoutuneet 40 vuoden aikana peräkkäisten laajennusten myötä. Perussopimuksia on tarkistettu, parlamentti ja neuvosto ovat osoittaneet komissiolle uusia hallintatehtäviä, ja monia muitakin varsin merkittäviä muutoksia on tapahtunut unionissamme, maanosassamme ja maailmassa. Nämä tosiseikat ja uuden laajentumisen läheisyys puhuvat vahvasti komission uudenaikaistamisen puolesta, jotta tämä olennaisen tärkeä toimielin voisi täyttää päätehtävänsä, jotka koskevat politiikkojen ideoimista ja kehittämistä, sopimusten soveltamista sekä julkisten voimavarojen hoitoa, ja jotta komissio voisi suoriutua niistä mahdollisimman tehokkaasti, vastuullisesti ja selontekovelvollisuutta kaikessa noudattaen.
Komission jatkuva riippumattomuus ja vahvuus ovat tietenkin tämän pyrkimyksen perusta, minkä parlamentti on toistuvasti todennut. Myös muutokset ja uudistukset ovat olennaisen tärkeitä tätä tavoitetta ajatellen. Komissio ei ole, eikä siitä tule minkäänlaista sihteeristöä, ja tämä on selvää kaikille toimielimille tämä ymmärretään hyvin kaikkialla. Kuitenkin komissio on olemassa palvellakseen unionia ja sen kansalaisia tinkimättä korkealle asetetuista tavoitteistaan. Tätä kansalaisilla on myös oikeus odottaa, ja sitä komissiossa työskentelevät ihmiset haluavat heille tarjota ja aikovatkin niin tehdä.
Parlamentti varmaan tietää, ilman muuta, että komissio ei voi täyttää näitä tavoitteita yksin. Kaikkien Euroopan unionin toimielinten on käsiteltävä uudistusten esiin tuomia kysymyksiä ja käsiteltävä niitä rehellisesti ja vastuullisesti. Tiedän, että kollegani ja minä voimme luottaa monien parlamentin jäsenten yli puoluerajojen antamaan tukeen.
Parlamentti saa ottaa kantaa yhteen niistä suurimmista haasteista, jotka saattavat johtua pyrkimyksestä siihen, että komissio suoriutuu tehtävien ja voimavarojen yhteensovittamisesta, mikä on olennaisen tärkeää. Viime kuussa, kuten Romano Prodi äsken kertoi, käynnistimme perusteellisen arvioinnin koko komission toiminnasta ja voimavaroista ja laadimme siitä täydellisen selvityksen syyskuuksi. Tavoitteemme on kohdistaa komission toiminta tietyille politiikan pääaloille ja tiettyihin ydintoimintoihin, jotka ovat sopusoinnussa seuraavalle viisivuotiskaudelle laadittujen strategisten politiikkoja koskevien tavoitteiden kanssa. Tämä tarkoittaa väistämättä sellaisten toimien etsimistä, joita voidaan ja joita pitäisi supistaa tai jotka voidaan lopettaa kokonaan. Se tarkoittaa myös sitä, että otamme tinkimättä selvää siitä, miten sisäisten ja ulkoisten voimavarojen käytössä voitaisiin saavuttaa tehokkaimmin tasapaino unionin etujen mukaisesti. Se tarkoittaa henkilöstön keskittämistä osastoissa ja eri puolilla komissiota poliittisesti erittäin tärkeille aloille. Ja tämän arvion valmistuttua voimme arvioida, ovatko käytössämme olevat voimavarat sopusoinnussa meille osoitettujen tehtävien kanssa. Jos osoittautuu, ettei näin ole, aiomme esittää voimavarojen lisäämistä talousarviosta vastaaville tahoille. Jos siihen ei vastata myöntävästi, komission on sen jälkeen käsiteltävä vaikeaa kysymystä siitä, mitkä meidän vähemmän tärkeistä toimistamme lopetetaan. Eikä asiaa joudu käsittelemään ainoastaan komissio, vaan myös parlamentti ja neuvosto.
En mainitse asiaa siksi, että Prodin komissiolla olisi haluja tinkiä toiminnastaan tai vastuualoistaan. Asia on päinvastoin, minkä monet parlamentissa ymmärtävät, eli esitän nämä huomiot, koska haluamme suoriutua velvoitteistamme ja vastata niihin kaikkein tehokkaimmin ja vastuullisimmin. Tämä merkitsee velvoitteiden ja toiminnallisten voimavarojen välisen huomattavan kuilun kuromista umpeen joko supistamalla toimialoja tai lisäämällä varoja tai kummankin yhdistelmällä.
Uudistuksen kunkin kolmen pilarin osalta parlamentin aktiivinen tuki ja yhteistyö on aivan elintärkeää. Uudessa toimintoperusteisessa johtamisessa, jonka puheenjohtaja äsken mainitsi, poliittiset painopisteet liitetään voimavarojen saatavuuteen ja samalla ensimmäisen kerran myös talousarvioon. Siksi toimivassa toimintoperusteisessa johtamisessa talousarviosta vastaavan tahon rooli on elintärkeä. Yritykset hajottaa liikaa komission toimintaa eivät ole missään nimessä kenenkään etujen mukaisia. Siksi joustava ja käytännönläheinen toimielinten välinen sopimus on ehdoton edellytys toimintoperusteisen johtamisen tehokkuudelle.
Henkilöstöresursseja koskevassa politiikassa parlamentti voidaan väistämättä rinnastaa osallistumisensa puolesta virkamiesten työnantajaan, kuten myös sellaiseen demokraattiseen toimielimeen, jolle komissio on selontekovelvollinen. Tämäkin on varsin vaativa haaste.
Ja lopuksi sanoisin, että varainhoidon ratkaisevan tärkeällä alalla, jossa tilintarkastustuomioistuin ja riippumaton asiantuntijakomitea ovat painokkaasti suosittaneet radikaalia muutosta, mitä on suositettu myös muissa ulkoisissa ja sisäisissä selvityksissä, parlamentin tuki on ensisijaisen tärkeää suositusten täytäntöönpanossa, jotta rahamme olisivat täysin turvassa ja tehokkaasti käytetyt.
Koska tälle tiedonannolle varattu aika on rajallinen, on ilmeistä, että ehdotuksiimme liittyviä kaikkia yksityiskohtia ei voida käydä läpi. Minulla ei ole kuitenkaan epäilystäkään siitä, etteikö niitä käytäisi läpi useaan otteeseen tulevien kuukausien ja vuosien aikana, ja odotan tietenkin malttamattomana parlamentin jäsenten tämänpäiväisiä kysymyksiä. On tietenkin selvää, että monessa mielessä todella kova työ alkaa tästä eteenpäin, kun ehdotuksiamme pannaan täytäntöön.
Olen iloinen siitä, että teen työtä tässä asiassa parlamentin, neuvoston ja toimielinten henkilöstön kanssa varmistaaksemme, että uudistusstrategia pannaan täysimääräisenä täytäntöön unionin hyväksi ja kaikkien unionin kansalaisten etujen mukaisesti.

Puhemies
Kiitän komission jäsen Kinnockia.
Siirrymme nyt komission jäsen Kinnockille esitettäviin kysymyksiin, joihin hän puolestaan vastaa.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, komission ehdotuksissa vastustetaan mm. virkamiesten koskemattomuutta. Äskettäin pidätettiin erään entisen komission jäsenen koskemattomuus, ja hänen tapauksensa odottaa parhaillaan tuomioistuimen käsittelyä Brysselissä sillä perusteella, että Bryssel on yhteisön toimielinten toimipaikka. Yhteisön toimielimillä on kuitenkin myös muita toimipaikkoja, ja lisäksi yhteisön toiminta ulottuu koko yhteisön alueelle, minkä seurauksena on tuhansia tuomioistuimia, jotka voisivat anoa virkamiehiä, komission jäseniä, jne., koskevia oikeusjuttuja käsiteltäväkseen.
Onko komissio tietoinen siitä, että koskemattomuuden pidättämiseksi tarvittaisiin uusi oikeudellinen väline, jolla säänneltäisiin sitä menettelyä, jolla komission virkamiehet, sekä entiset että virassa olevat komission jäsenet, voidaan asettaa vastuuseen?

Kinnock
On olemassa tehokas laillinen varokeino. Juuri tässä arvoisan jäsenen tarkoittamassa tapauksessa komissio ei päässyt ainoastaan vaivattomasti ja nopeasti päätökseen entisen komission jäsenen koskemattomuuden pidättämisestä, vaan entinen komission jäsen myös itse kertoi komissiolle halustaan pidättää koskemattomuus.
Ymmärrän kyllä, mitkä monimutkaiset seikat huolestuttavat arvoisaa jäsentä, mutta sanoisin hänelle, että viiden viime vuoden aikana on ollut kymmenen tapausta, joissa kansallisten oikeusviranomaisten taholta on pyydetty 26 virkamiehen koskemattomuuden pidättämistä, ja aivan jokaisessa tapauksessa pyyntöön on vastattu myöntävästi, ja vielä auliisti.
Mielestäni parlamentti voi sen tähden luottaa siihen, että niiden yksilöiden kansalaisoikeudet turvataan, joita vastaan syyte saatetaan nostaa tai joilta saatetaan vaatia selvitystä, mutta myös jokaisen jäsenvaltion lainmukaisesti muodostettujen oikeudellisten elinten edut turvataan niiden hankkiessa tietoa, tai turvataan oikeus kuulustella tai ottaa tutkintaan jokainen komission kanssa yhteistyössä oleva henkilö.

Harbour
Komission jäsen Kinnock, kertomuksenne henkilöstökysymyksistä vastaavana parlamentin esittelijänä olen varsin tyytyväinen, että olemme nyt panemassa prosessin käyntiin, ja jos vain saan kertoa sen kollegoilleni täällä, meillä on varsin tärkeä tehtävä hoidettavanamme, ja se on ehdottoman keskeistä komission tulevaisuuden ja sen tehokkuuden kannalta. Ja painottaisin erästä seikkaa, ennen kuin siirryn varsinaisiin kysymyksiini, eli sitä, että komission henkilöstösäännöissä tapahtuvilla muutoksilla on perusluonteinen merkitys meille kuuluvan vastuun kannalta, koska olemme myös henkilöstön työnantajia, sillä tietenkin myös Euroopan parlamentin henkilöstö toimii samojen sääntöjen pohjalta. Tämä on osa sitä työtä, joka meidän on tehtävä, ja olen varma, että te kaikki tänään haluatte sitoutua tähän prosessiin.
Mikäli sallitte, otan nyt esiin ne kaksi seikkaa, jotka halusin mainita komission jäsen Kinnockille. Ensimmäinen koskee näiden tärkeiden uudistusten aikataulua. Puheenjohtaja Prodi totesi sangen tärkeässä tiedonantonsa avauksessa, että hän oli huomannut komissiossa vakavia alhaiseen moraaliin ja motivaatioon liittyviä ongelmia, ja on selvää, että se on päähuolenaiheitamme. Sekä komissiossa että sen ulkopuolella odotetaan paljon näistä uudistuksista. Ja jos aiomme päästä eteenpäin, ehdotankin teille, että henkilöstöuudistusten, kulttuurin muuttumisesta kertovien varhaisten merkkien ja henkilöstön valtuuttamisen ja motivoinnin on tapahduttava pikemminkin ennemmin kuin myöhemmin. Ja jos tarkastelemme alkuperäisiä ehdotuksia epäilen, että asia on ennallaan uusissakin ehdotuksissa , huomaamme, että henkilöstösääntöjen yleinen uudistaminen aiotaan panna täytäntöön vasta vuonna 2002. Eli jotkin arvioinnissa käytetyt avainmenetelmät aiotaan ottaa käyttöön vasta 2001. Sanoisinkin, että se kestää liian kauan ja että meidän on edettävä paljon nopeammin.
Toinen seikka, jonka halusin ottaa esiin, koskee tietotekniikkaa. Oletteko todella ottanut huomioon uuden tietotekniikan henkilöstön rakenteeseen aiheuttamat muutokset, sillä ne ovat perustavan tärkeitä näiden uudistusten uuden suunnan kannalta.

Kinnock
. (EN) Jäsen Harbourin esittämän kysymyksen jälkimmäiseen osaan sanoisin, että hän saa tämän vuoden kuluessa huomata, että aiomme osoittaa erittäin täsmällisesti, miten soveltamalla tehostetusti tietotekniikkaa edistämme muutoksia, eikä ainoastaan henkilöstön työkäytäntöjen ja olosuhteiden osalta vaan myös komission toiminnan osalta, mitä puheenjohtaja kuvaili lyhyesti tiedonannossaan.
Saanen kiittää jäsen Harbouria hänen osoittamastaan tarmokkaasta paneutumisesta hänelle esittelijänä kuuluvaan asiaan ja vastata hänelle sanomalla, että uskomme lujasti siihen, että komission virkamiesten moraalia, motivaatiota ja ammatillista sitoutumista, jotka ovat jo varsin lujalla pohjalla, aiotaan lisätä kattavalla kouluttamisella, vastuualueiden osoittamisella, johtamisen tasoa nostamalla ja monilla muilla muutoksilla, jotka aiomme ottaa käyttöön.
Kulttuurit ovat rakenteiden ja järjestelmien tulosta, ja rakenteet ja järjestelmät ovat vanhentuneet. Jos uudistamme näitä rakenteita ja järjestelmiä, joissakin tapauksissa varsin radikaalistikin, autamme komissiossa työskenteleviä lujasti eurooppalaisiin ihanteisiin sitoutuneita, erittäin pystyviä ihmisiä löytämään itsestään kykyjä ja toteuttamaan itseään ennennäkemättömällä tavalla.
Haluaisin vastauksessani jäsen Harbourille ottaa lopuksi esiin vielä yhden seikan. Olen yhtä malttamaton kuin hänkin saamaan uudistusjärjestelyt täysimääräisinä täytäntöön ja käytännöt muuttumaan. Kunpa voisinkin rehellisesti sanoa hänelle, että pystymme kokoamaan ja muuttamaan tiedonannot ehdotuksiksi vuoteen 2001 mennessä ja että pystymme varmasti panemaan ne täytäntöön ennen vuotta 2002, mutta hänen pitäisi tietää, että meidän on noudatettava lain edellyttämiä kuulemismenettelyjä ja -aikoja.
En mainitse näitä tekosyinä. Pidämme todellakin kuulemismenettelyssä viime kuun aikana saamaamme varsin myönteistä ja rakentavaa vastakaikua valtavan kannustavana asiana, ja siksi uskon, että kuulemismenettelyn johon paneudumme huolellisesti aikana syntyvä tuntemus ja sitoutuminen kuitenkin lujittavat näitä uudistuksia, vaikka uudistusten kokoaminen ja soveltaminen saattavatkin hieman viivästyä. Minusta olisi mukavaa, jos kaikki tapahtuisi paljon nopeammin. Parempi silti tehdä se täysin sääntöjen mukaisesti.

Maes
Arvoisa puhemies, me ihailemme Kinnockin näkemystä ja hänen realismiaan, koska samalla kun hän esittää meille näkemyksiä hyvin toimivasta ja tehokkaasta hallinnosta, hän myös viittaa vaikeuksiin, joita saattaa esiintyä ja joita on odotettavissa.
Prodi viittasi siihen, että hän haluaa luopua joistakin tehtävistä. Politiikan prioriteetit täytyy siis asettaa etusijalle. Mielestäni ensin on tärkeämpää asettaa etusijalle se, mitä halutaan tehdä, ennen kuin aletaan luopua jostakin, koska voisin kuvitella, että muuten saa osakseen runsaasti vastarintaa.
Tässä yhteydessä laajentuminen on yksi suurista haasteista. Tarkoitan siis unionin laajentumista. Haluaisin viitata myös siihen, että rauhan säilyttäminen vaatii paljon enemmän ponnisteluja, jotta tässä asiassa saataisiin mukaan paljon enemmän ihmisiä. Tämä melko byrokraattinen lähestymistapa, joka meillä on nyt esimerkiksi koko kehitysyhteistyössämme, tulee määrätietoisesti muuttaa yhteistyöksi rauhan hyväksi. Voisiko arvoisa Kinnock sanoa, mitä hän odottaa neuvostolta ja parlamentilta tällaisten prioriteettien ajoituksen osalta?

Kinnock
Olen kiitollinen jäsen Maesille hänen parlamenttiin tulonsa jälkeen herkeämättä osoittamastaan pyrkimyksestä muutoksiin, enkä ainoastaan hänen äsken tekemistään huomioista. Voinen vakuuttaa hänelle, että asennoitumistamme ei ohjaa minkäänlainen pyrkimys tehtävien teettämisestä ulkopuolisilla. Keskitymme ydintehtäviimme ja painopistealueisiimme taataksemme ehdottomasti sen, että pystymme suoriutumaan keskeisistä velvollisuuksistamme täysin, emmekä suinkaan velvollisuuksia vältelläksemme.
Yksi näistä velvollisuuksista on varsin selvästi ja olen siitä yhtä mieltä jäsen Maesin kanssa sellaisen tehokkaan, sujuvan ja vähäeleisen laajentumisen valmistelu, joka hyödyttää molemminpuolisesti sekä liittyvien maiden ihmisiä että nykyisen unionin kansalaisia. Yksi syy siihen, että meidän on keskityttävä lujasti ja täsmällisesti painopistealueisiimme, on siinä, että meidän on pystyttävä varmistamaan, että suoriudumme mahdollisimman täydellisesti siitä ehdottomasti ratkaisevan tärkeästä tehtävästä, joka meillä laajentumisen toteuttajina on.
Saanen sanoa hänelle, että ne strategisen suunnittelun ja ohjelmien laadinnan menetelmät, jotka aiomme ottaa käyttöön ja joita toimintoperusteisella johtamisella aiotaan edistää, saattavat kuulostaa äärettömän kuivilta ja täysin ihanteettomilta. Koska minut kasvatettiin uskomaan, että ihanteet täydellistyvät jäsenneltyinä, saanen esittää hänelle vetoomuksen sen puolesta, että hän ymmärtäisi ja antaisi tukensa mekaanistetulle käsityksellemme tästä asiasta, sillä se tapahtuu unionia ja sen laajentumista koskevien suurten ja keskeisten tavoitteiden parhaaksi.
Toivon, että sen yhteistyön ja kumppanuuden intensiivisyyden kannalta, josta saamme neuvoston ja parlamentin osalta nauttia kaikilla tämän politiikan osa-alueilla, emme ainoastaan saa pannuksi politiikkojen kehittämistä nopeasti ja mahdollisimman tehokkaasti täytäntöön, vaan että pääsemme siihen oikea-aikaisen koordinoinnin myötä, joka hyödyttää kaikkein eniten unionia. Uskon todella, että uudistus kaikkine vaikutuksineen, uudet menetelmät mukaan luettuina, helpottavat varsin suuresti tällaisia muutoksia.

Cox
Haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni onnitellakseni ensin komissiota siitä, että se on yksimielisesti toimittanut käsiteltäväksi tämän ajankohtaisen ja sisällöllisesti merkittävän valkoisen kirjan ja sen oheen liitetyn toimintasuunnitelman, ja mielestäni komission puheenjohtaja oli todellakin oikeassa kuvaillessaan varapuheenjohtajansa toimia viisaiksi, intomielisiksi ja tarmokkaiksi, sillä nämä ovat oikeudenmukaisia ja päteviä ilmauksia kuvaamaan tätä menettelyä.
Saanen esittää kaksi kysymystä. Mikäli ymmärsin oikein, tämä on esimakua syyskuussa julkistettavasta ydintoimintoja käsittelevästä kertomuksesta. Onko tällä mahdollisesti jo nyt vaikutuksia, esimerkiksi jonkin tarkistuksen muodossa, vuoden 2001 talousarvion laadintaan, joka parlamentin on määrä saattaa päätökseen vuoden viimeisen neljänneksen aikana, ja osaatteko jo sanoa, ottaako komissio ennakolta tällaisen menettelyn käyttöön?
Toiseksi puhuisin etukäteen ja jälkikäteen tapahtuvasta tilintarkastuksesta ja menettelykysymyksistä, eli ymmärsinkö oikein sillä minulla ole ollut tilaisuutta uppoutua kirjan yksityiskohtiin , että komission yksimielisellä päätöksellä todellakin pääosastot valtuutetaan luopumaan ennakkohyväksynnästä, ja tämä järjestelmä korvataan lujalla jälkikäteen tapahtuvalla riippumattomalla ja keskitetyllä tilintarkastuksella? Jos näin on, voin sanoa ainakin sen, että ryhmässäni käytyjen pitkien ja joskus joka tavalla kiinnostavien keskustelujen jälkeen, käsitykseni on: jos olemme parlamentissa vaatineet, kuten olemmekin tehneet, että kaikki komission tasot tuntevat vastuunsa, siitä seuraa välttämättä, että meidän on annettava ihmisten hoitaa vapaasti johtajan tehtäväänsä. Annetaan johtajien johtaa.

Kinnock
Haluan kiittää jäsen Coxia sekä tietenkin hänen ryhmäänsä siitä tavasta, jolla monet jäsenet ovat tarmokkaasti paneutuneet ja osoittaneet kiinnostusta uudistuksen yksityiskohtiin, mikä voi joskus olla melkoisen uuvuttavaa, mutta aina vaivan arvoista, kuten hän asian ilmaisi.
Syyskuun tiedonannosta todettakoon, että se on vertaansa vailla. Se ei jää vain yhdeksi komission määräajoin tekemäksi selvitykseksi (screening), vaan siitä tulee pääosastot ja koko komission kattava varsin perusteellinen ja tarkka katsaus, jota varten meillä on menetelmät meihin kohdistuvien haasteiden ja niiden keinojen tarkistamiseksi, joita meillä on, näiden haasteiden saavuttamisessa. Siksi on ajateltavissa tässä vaiheessa en voi sanoa sitä täysin varmasti , että päästyämme tähän vaiheeseen talousarviomenettelyssä ja parlamenttia velvoittavassa talousarviokierroksessa, meidän on ehkä korostan painokkaasti ehdollisuutta tultava parlamenttiin päätelmien kera ja keskusteltava tarkistamismahdollisuudesta. Tällaisen ennusteen antaminen on järkevää, se ei ole meidän kunnianhimoinen pyrkimyksemme, vaan se on mahdollisuus, jota meidän on ehkä harkittava. Saanen kiittää jäsen Coxia siitä, että hän korosti riippumattoman asiantuntijakomitean suositusten ehdottoman noudattamisen siunauksellisuutta sekä sen siunauksellisuutta, että otetaan käyttöön järjestelmä, jonka myötä varainhoitoasetus lopullisesti tarkistetaan ja joka merkitsee keskitetyn etukäteisvalvonnan päättymistä. Korostaisin myös sitä, että tarkoituksena ei ole ainoastaan vapauttaa komission henkilöstöä tehtävistään tietysti sekin on tavoitteena , vaan tarkoituksena on samalla vastuullistaa heitä ilmaus on kauhea, mutta tiedämme kaikki, mitä se tarkoittaa. Ryhtyessämme organisaatiossamme edistämään tällaista kehitystä olen varma, että saavutamme menestystä, jopa joudutamme onnistumista, ja lisäämme työmotivaatiota, mikä on viime vuosikymmenen aikana lisääntynyt samankaltaisen kehittämisen seurauksena useissa hallintolaitoksissa sekä julkisella sektorilla että yksityisellä sektorilla. Mielestäni keskitetyn järjestelmän päättyminen ei tietenkään johda mihinkään tehokkaan varainhoidonvalvonnan höltymiseen, vaan lisää sen tehokkuutta ja sen liittymistä tiiviimmin käytännön tehtäviin. Varainhoidonvalvonta on ehdottoman varmasti turvattu sekä sen tavan ansiosta, jolla aiomme ottaa muutokset käyttöön, että sen ansiosta, että aiomme ottaa käyttöön läpikotaisin ammattitaitoisen ja riippumattoman sisäisen tilintarkastusyksikön.
Kuten aiemmin sanoin, tavoitteemme on turvata kaikin tavoin hyvä rahojemme käyttö sekä saada vastinetta rahoillemme. Meitä kiinnostaa myös se, että meidän hyväksi työskentelevät ihmiset kokevat saavansa vastinetta. Muutokset varainhoidossa ja sen valvonnassa lisäävät suuresti mahdollisuuksia toteuttaa kaikki tämä.

Theato
Arvoisa puhemies, kiitän puheenjohtaja Prodia uudistuksen tavoitteiden selkeästä esittelystä. Viime viikkoina erityisesti komission jäsen Kinnockin kanssa käymiemme keskustelujen aikana olemme tehneet selväksi ja tässä asiassa olen samaa mieltä jäsen Coxin kanssa , että emme voi hyväksyä riippumattoman varainhoidon valvonnan täydellistä poistamista. Hajauttamisen hyväksymme, mutta me tarvitsemme kuitenkin riippumatonta varainhoidon valvontaa eli pääosastoihin sijoitettua osastoa, joka on kuitenkin suoraan varainhoidon valvojan alainen. Emme voi sijoittaa ohjeiden antajaa ja valvontaa tällä tavalla samaan paikkaan.
Olemme aina korostaneet sitä, ja teimme sen selväksi myös jäsen Van Hultenin mietinnön 10 ja 11 kohdassa 19. tammikuuta. En ole vielä saanut valkoista kirjaa, ja kysyn teiltä, komission jäsen Kinnock: löytyykö sieltä meidän kantamme? Haluaisin esittää kysymyksen, joka koskee ennakoivaa valvontaa, jota on toki tarpeen vaatiessa harjoitettava, vieläpä riippumattomasti. Huomasin tai luulin huomanneeni puheenjohtaja Prodin sanoista, että tämä ennakoiva valvonta ei ole aukotonta, ettei sitä myöskään poisteta kokonaan ja että varainhoidon valvonnan riippumattomuus säilyy. Sanotaanko valkoisessa kirjassa niin? Aion lukea kirjaa erittäin kiinnostuneena ja tarkkaavaisena, mutta voitte kenties jo sanoa minulle, miten asiat esitetään siinä.
Siirtymäajat askarruttavat meitä. Täällä käytettiin kerran pehmeän oikeusnormin (soft law) käsitettä - sellaista ei kuitenkaan ole olemassa. Pehmeää tai kovaa oikeusnormia ei ole olemassa. On olemassa laki, eikä tähän uudistukseen saa liittyä siirtymäaikaa, jona vallitsee oikeudellinen epävarmuus.

Kinnock
Olen myös kiitollinen, vaikka vaarana onkin itseni toistaminen, jäsen Theatolle hänen näille asioille osoittamastaan herpaantumattomasta huomiosta sekä tosiaankin siitä tavasta jos hän antaa minulle luvan näin sanoa , jolla hän kätilön tavoin auttoi monia meidän tällä hetkellä käsittelemiämme muutoksia maailmaan. Toivon, että hän voi olla ylpeä siitä lapsesta, jonka vanhemmuus kuuluu hänelle ainakin osittain.
Ensiksi sanoisin, etten ole varma, tulkattiinko asia minulle oikein, mutta en ole sitä mieltä, että jonkun yhtä asiantuntevan henkilön, jäsen Theaton, olisi mahdollista puhua riippumattoman varainhoidonvalvonnan poistamisesta. Varainhoitoasetuksessa nykyiselle varainhoidonvalvojalle myönnetään ilman muuta tietty riippumattomuus. Kuitenkin sekä varainhoidolle ja varainhoidonvalvonnalle että tilintarkastukselle kuuluvien tehtävien nykymääritelmistä johtuvan sekoittumisen vuoksi on varsin vaikeaa nähdä ne tehtävien perusteella täysin puolueettomina huolimatta siitä, miten nuhteeton tehtävää hoitava henkilö tosiasiassa olisikin. Näin ollen ne muutokset, joihin pyrimme minkä sanon riippumattoman asiantuntijaryhmän varsin painokkaiden ja selväsanaisten suositusten mukaisesti eivät ole millään lailla kielteisiä.
Tietyillä toimilla taataan johdonmukaisuus, pitkäjännitteisyys ja universaalisti hyväksytyt hyvät normit varainhoidonvalvonnan hajautetussa järjestelmässä. Yhdellä niistä tarkoitan korkeatasoista koulutusta ja toisella sitä, ettei mikään pääosasto voi ottaa vastuuta varainhoidonvalvonnasta, ellei tilintarkastusyksikkö ole täysin varma ja kun sen täysin varma järjestelmän aukottomuudesta. Kolmannella tarkoitan keskitetyn rahoitusyksikön perustamista, minkä arvoisat jäsenet voivat valkoisesta kirjasta nähdä, näiden normien asettamisen ja valvomisen varmistamiseksi ja lisänä on vielä maanläheinen lähestymistapa, jolla tarkoitan tehokasta ja riippumatonta sisäisen tarkastuksen yksikköä.
En aio käydä läpi kaikkia yksityiskohtia tällaisen parlamentissa antamani vastauksen aikana, mutta olen varma, että jäsen Theato perehtyessään valkoiseen kirjaan huomaa, että sen yksityiskohtiin sisältyy varsin varteenotettavia varmistuksia. Myös se seikka aiotaan näyttää toteen, että olemme ottaneet onkeemme parlamentin ja varsinkin talousarvion valvontavaliokunnan huomautuksista, ja tämä on merkityksellistä pääosastojen käyttämän ennakkohyväksynnän osalta. Jos pääosastoissa ollaan sitä mieltä, että etukäteen tapahtuva järjestelmä on varteenotettava ja tehokas tapa lisätä varainhoidonvalvontaa, sitä voidaan käyttää.
Tietenkin komissiossa on erilaisia vaatimuksia, jotka riippuvat niiden rahoitustoimien määrästä ja luonteesta, joihin asianosaisten pääosastojen on ryhdyttävä. Valkoisessa kirjassa myös tämä otetaan huomioon, mutta jos tällaisen järjestelmän käyttämiseen on halua ja ilmeinen tarve, sitä voidaan aivan varmasti myös käyttää.
Lopuksi sanoisin, että siirtymäajasta yhdyn jäsen Theaton esittämiin varauksellisiin käsityksiin, jotka koskevat pehmeää lakia (soft law). Olemme keskustelleet tästä asiasta aiemminkin, ja hän tietää, että pidin muista erillään ne monenlaiset, vaikutuksiltaan mahdollisesti varsin positiiviset lait, jotka voitaisiin lopulta muuttaa laeiksi ja joita olettaakseni voitaisiin kutsua koviksi laeiksi (hard law). Tässä asiassa en kuitenkaan katso, että pehmeille laeille olisi sijaa, ja siksi siirtymäaikana pidetään täysin voimassa nykyinen varainhoitoasetus, kunnes tämä laki on muutettu tässä parlamentissa ja neuvostossa käydyn asianmukaisen demokraattisen prosessin kautta. Valkoiseen kirjaan sisältyy asiaan liittyviä ehdottomia varmistuksia, ja sitä varten on esitetty säännöksiä.
Lisäisin kuitenkin, sillä se on hyvin tärkeää, koska kyseessä on siirtymävaihe, että koulutuksesta, neuvonnasta, tuesta ja varmistuksista huolehditaan, ja tilintarkastusyksikön uusi esimies aloittaa virassaan 1. toukokuuta mennessä, ja tämän ja lukuisten muidenkin varmistusten vuoksi olen sitä mieltä, että voimme olla asiasta niin varmoja kuin ihmisen on mahdollista olla siitä, että järjestelmä on täysin varma, myös siirtymävaiheen aikana.
Minun on otettava esiin vielä kaksi seikkaa, sillä kyseessä on uudistusten kannalta olennainen ja keskeinen kysymys. Ensimmäinen koskee sitä, että ihmiset katsovat mielestäni varsin ymmärrettävistä syistä , että siirtymävaiheeseen liittyy joko vastuun katoamisen tai toimintakyvyttömyyden vaara.
Vastuun katoaminen siksi, että joillakin tahoilla katsotaan, ettei valvonta ja kurinalaisuus olisi riittävällä tasolla. Hylkään tällaisen käsityksen täysin, ja yksinkertaisesti siitä syystä, että tiedän komission virkamiesten normit, pääosastojen pääjohtajien vastuullisuuden ja järjestelmäämme rakentamamme varmistukset. Toimintakyvyttömyys voisi olla seurausta ainoastaan ahdistumisesta, ja teemme kaiken voitavamme antaaksemme tukea ja koulutusta, jolla vähennämme mahdollisuutta, että näin kävisi.
Lopuksi toteaisin, että nykyinen järjestelmämme on tällä hetkellä kestämätön, mitä riippumaton asiantuntijaryhmä vahvasti painotti. Tilintarkastustuomioistuin onkin kutsunut sitä kuvitteelliseksi. Muutoksen on joka tapauksessa tapahduttava, ja se edellyttää siirtymävaihetta, sillä sellaista järjestelmää ei ole mahdollista keksiä, jonka avulla voisimme siirtyä yhdessä yössä yhdestä järjestelmästä toiseen. Toistaiseksi, mikäli se ylipäänsä on kaiken hallussamme olevan tiedon ja suunnittelukykymme pohjalta mahdollista, olen varma, että olemme panneet alulle tai aiomme panna alulle ehdotustemme pohjalta juuri sellaisen järjestelmän, joka takaa unionille, sen veronmaksajille ja parlamentille täyden varmuuden.

Modrow
Arvoisa puhemies, uudistusprosessin arvostus oli varmasti, kenties myös hieman ennenaikaisesti, erittäin suuri, mikä on tunnustettava. Kysymykseni kuuluu: uudistusta tarvitaan varsinkin uusien valtioiden liittymisen ja siten myös unionin laajentumisen vuoksi. Kuinka me komissio, parlamentti ja jäsenyyttä hakeneiden valtioiden parlamentit voimme vastata tähän haasteeseen vielä tehokkaammin myös hakijavaltioiden ajatukset ja mielipiteet huomioon ottaen? Valtuuskunnat ovat aktiivisia minäkin omassa Tsekin tasavallan valtuuskunnassani , mutta on todettava, että kanssakäymisemme muistuttaa usein paljon opettajan ja oppilaan välistä suhdetta. Miten uudistus voi vaikuttaa siihen, että voisimme tehostaa Euroopan parlamentin, kansallisten parlamenttien ja komission välistä suhdetta ja yhteistyötä, yhteistä toimintaa?

Kinnock
Olen kiitollinen arvoisalle parlamentin jäsenelle siitä, että hän painotti uudistusten välttämättömyyttä liittymisten, laajentumisten ja varsinkin niiden laajentumisten vuoksi, joihin unionimme aikoo pian ryhtyä, puhumattakaan uudistuksiin sinällään liittyvistä hyvistä puolista.
Tulevina vuosina aion jatkaa, tietenkin yhteistyössä useiden komissiossa olevien kollegojeni kanssa, uusien jäsenvaltioiden hallinnon kanssa jo käynnistämiämme syvällisiä keskusteluja. Teemme näin yrittääksemme selittää hakijavaltioille mahdollisimman kattavasti, millaiseen järjestelmään ne ovat liittymässä. Haluaisin myös, että nykyisten jäsenvaltioiden sekä yleensä unionin käynnistämät ponnistelut koulutuksen alalla monipuolistuisivat, millä taattaisiin se, että muutos olisi mahdollisimman saumaton uusien virkamiesten aloittaessa komissiossa ja jäsenvaltioiden virkamiesten ja hallinnosta vastaavan henkilöstön joutuessa sopeutumaan uuteen todellisuuteen, unionin jäsenyyden ja yhtenäismarkkinoiden monimutkaisuuksiin.
Näkisin mielelläni, että asian hallintamme ja toimemme olisivat tällä tasolla. Nyt voin vain luvata, että pyrimme tähän kovasti.

Morgan
Voinen aloittaa toivottamalla komission jäsenelle erittäin hyvää Pyhän Davidin päivää.
Kiitoksia esityksestänne. On tärkeää, ettei komissio koskaan kadota näköpiiristä sitä, että uudistusprosessi on pelkkää ajanhukkaa, ellei sillä ole yhteyttä Euroopan kansalaisiin. Tämän on todellakin oltava alituisesti keskeisin kysymys. Toimien on koiduttava kansalaisten hyödyksi, ja varmasti maksuviivästysten vähentämisestä annetut suositukset ovat varsin hyvä asia, mutta toinen edustamiemme kansalaisten pääasiallisesti valittelema asia koskee paperityötä. Sitä on liikaa. Onko vihjeitä siitä, että paperityötä ja byrokratiaa vähennetään unionin rahoitusta hakevien kohdalla niin, että samalla taataan varainhoidonvalvonta? Tämä on selkeä meille kantautuva valitusten aihe. Siihen on puututtava.
Toinen kysymys, jonka haluaisin esittää, koskee tarkastuksen ohjausryhmää, joka on tietenkin hyvä asia, mutta on olennaista, että siinä otetaan huomioon Euroopan parlamentin vastuuvapausmenettelyn yhteydessä harjoittama suositusten valvonta. Aiotteko lisätä sen osaksi tarkastuksen ohjausryhmän työtä? Lopuksi toteaisin, että sosiaalidemokraattien ryhmä kannattaa toimintoperusteista johtamista ja vastuullistamista ja että teitä, kuten komission jäsen Prodi asian ilmaisi, arvioitaisiin tekojenne eikä sanojenne perusteella.

Kinnock
Yhteyden saaminen Euroopan kansalaisiin on ratkaisevan tärkeää, kuten jäsen Morgan sanoo, ja siihen päästään vain tekojen eikä sanojen kautta. Sanon tämän kaikella kunnioituksella Euroopan parlamenttia kohtaan, jossa on niin monta sanallisen tason asiantuntijaa, eli yritämme näyttää hyvää esimerkkiä.
Liiallisen paperisodan osalta jäsen Morgan tarttui vakavaan ongelmaan. Inhoamme liikaa paperisotaa, mutta joskus hallinnollisia vaatimuksia, joita jotkut kutsuvat byrokratiaksi, on mahdotonta kiertää, jos otamme huomioon ne vaatimukset, jotka edellyttävät meiltä tarkistamista, uudelleen tarkistamista ja kaksinkertaista tarkistamista tehokkaan varainhoidonvalvonnan varmistamiseksi.
Jotta kuitenkin voisimme supistaa nämä velvoitteet mahdollisimman vähiin, emme aio vain puhua siitä; aiomme nimittää heti lähitulevaisuudessa ylimääräisen varapääsihteerin, jonka erityistoimeksiantona ja -tehtävänä on etsiä parhaita käytäntöjä ja levittää niitä komissioon ja taata niiden menettelyjen radikaali vähentäminen, jotka synnyttävät turhaa paperisotaa, byrokratiaa ja, myönnettävä se on, niin paljon turhautumista eikä ainoastaan unionin kansalaisten ja liikeyritysten vaan myös komission työntekijöiden kannalta. Aiomme varmasti ponnistella tämän saavuttamiseksi, ja uskon, että vaikutukset alkavat näkyä seuraavien vuosien aikana.
Jatkossakin yksi ongelmistamme on tietenkin siinä, että mitä paremmin uudistukset meiltä onnistuvat, sitä vähemmän ihmiset ovat niistä tietoisia, ja niinpä luotamme ystäviimme ja kumppaneihimme Euroopan parlamentissa, jotta he kertovat totutulla suurpiirteisyydellään, miten ankarasti komissio ponnistelee palvellakseen Euroopan kansalaisia asianmukaisesti. Tiedän, että voin luottaa jokaiseen täällä olevaan.

Puhemies
Tämän kohdan käsittely on nyt päättynyt. Kiitän komission puheenjohtaja Prodia sekä komission jäsen Kinnockia.

Yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan lausuma
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan lausuma. Toivotan Javier Solanan erittäin lämpimästi tervetulleeksi ja annan hänelle välittömästi puheenvuoron.

Solana
 - (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, voitte varmaan kuvitella, kuinka iloinen olen siitä, että saan olla taas teidän keskuudessanne täällä Euroopan parlamentissa.
Hyvät parlamentin jäsenet, sen jälkeen, kun olin täällä viimeksi puhumassa teille mantereemme ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevista asioista, on tapahtunut paljon. Toisinaan tuntuu, että on tapahtunut liikaakin. Haluaisin puhua teille tänä iltana joistakin ajatuksista, jotka koskevat pääasiassa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Kuten sanoin, on totta, että maailmalla on ollut paljon liikehdintää viime kuukausien aikana ja on tapahtunut monenlaisia asioita, mutta jos teille sopii, vastaan tarkemmin teidän esittämiinne kysymyksiin niille varattuna aikana.
Näiden kuukausien aikana, jotka ovat kuluneet siitä, kun olin viimeksi täällä puhumassa teille, hyvät parlamentin jäsenet, tärkeitä asioita on tapahtunut myös täällä Euroopan unionissa. Haluaisin palauttaa teidän mieliinne niistä kaksi. Toinen on hyvin mieluinen kaikille teille parlamentin jäsenille ja aivan erityisesti puhemiehelle: hallitustenvälisen konferenssin avaaminen ja neuvottelujen aloittaminen tulevien Euroopan unionin jäsenten kanssa. Epäilemättä Kosovon ja yleensä Balkanin alueen tapahtumat ovat saaneet meidän kaikkien tunteet ja ajatukset liikkeelle; esimerkiksi ne tärkeät asiat, jotka liittyvät Lähi-itään ja joille parlamentin puhemiehen alueelle viimeksi tekemällä vierailulla oli tärkeä merkitys; tärkeät tapahtumat, jotka liittyvät Euroopan ja Afrikan välisen huippukokouksen uudelleen käynnistymiseen ja joissa minulla oli ilo olla mukana puheenjohtajavaltio Portugalin kanssa; Portugalissa Vilamourassa 18 Latinalaisen Amerikan maan kanssa järjestetty suuri kokous, jossa pyrittiin syventämään suhteita Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan maiden välillä. Epäilemättä myös Tsetsenia on ollut lähellä sydäntämme ja puheenvuoroni lopussa voin kertoa muutamalla sanalla siitä tärkeästä keskustelusta, jonka kävin juuri tänä aamuna Euroopan neuvoston edustaja Álvaro Gil-Roblesin kanssa hänen juuri tekemästään vierailusta tuolle alueelle. Ymmärrän kuitenkin, että olette pyytäneet minua puhumaan teille tarkemmin turvallisuuspolitiikasta ja ennen kaikkea Euroopan ulkopolitiikasta Helsingin kokouksen jälkeen. Tämän osalta sanon lyhyesti: hyvät parlamentin jäsenet, jos teille vain sopii, että esitätte kysymyksiä niille varattuna aikana, niin vastaan niihin hyvin mielelläni.
Haluaisin muistuttaa, että Suomen puheenjohtajakaudella Helsingissä pidetystä huippukokouksesta ei ole vielä kulunut sataa vuotta, vaan hädin tuskin kaksi kuukautta. Helsingissä tehtiin keskeisiä mantereemme ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevia päätöksiä. Periaatteessa tehtiin kolmenlaisia päätöksiä, joista aion nyt puhua. Ensimmäinen päätös koski kolmen komitean perustamista Euroopan unionissa kriisinhallintaan liittyvien päätösten tekemistä varten: ensimmäinen on poliittisten ja turvallisuusasioiden pysyvä komitea; toinen on sotilaskomitea, jossa ovat edustettuina 15 jäsenvaltion puolustusvoimien komentajat; kolmanneksi tehtiin päätöksiä Euroopan unionin ja kolmansien maiden sekä muiden järjestöjen välisistä suhteista. Tarkoitan ennen kaikkea Euroopan unionin ja NATOn välisiä suhteita sekä Euroopan unionin ja niiden maiden välisiä suhteita, jotka kuuluvat maantieteellisesti Eurooppaan, mutta jotka eivät ainakaan vielä kuulu Euroopan unioniin.
Puhun pääasiassa näistä kolmesta aiheesta, jotta te, hyvät parlamentin jäsenet, pääsette tapahtumien tasalle.
Ensinnäkin, mitä päätöksentekoelimiin tulee, tänä aamuna, 1. maaliskuuta 2000, kokoontui ensimmäistä kertaa poliittisten ja turvallisuusasioiden pysyvä komitea, joka perustettiin edellisessä yleisten asioiden neuvostossa. Näin ollen, kaksi kuukautta julkilausuman ja Helsingissä tehdyn päätöksen jälkeen poliittisten ja turvallisuusasioiden pysyvä komitea kokoontuu ensimmäisen kerran Euroopan unionissa. Tänä aamuna minulla oli mahdollisuus olla mukana kokouksessa ja tavata komitean jäseniä lounaalla. Voin kertoa teille, hyvät parlamentin jäsenet, että voitte olla iloisia ja tyytyväisiä. Jäsenvaltiot ovat nimenneet suurlähettilästason diplomaatteja asiantuntijoiksi, jotka ottavat vastuulleen yhden tärkeimmistä aiheista, joita meidän täytyy käsitellä tulevien kuukausien aikana.
Toiseksi sotilaskomitea, joka muodostuu jäsenvaltioiden puolustusvoimien komentajien edustajista, kokoontuu ensimmäisen kerran 7. maaliskuuta, eli kaksi kuukautta ja muutama päivä Helsingissä annettujen julkilausumien jälkeen. Kuten voitte arvata, tällä sotilaskomitealla tulee olemaan useita velvollisuuksia. Välivaiheessa komitean tärkein velvollisuus on antaa neuvoja neuvostolle ja minulle itselleni ja tehdä ensimmäiset päätökset siitä, kuinka tulisi muodostaa ne pysyvät elimet, joiden toiminta pyritään tietenkin aloittamaan vuoden 2000 loppuun mennessä tai seuraavan vuoden alussa.
Kolmanneksi, sotilasesikunta tulee muodostumaan jäsenvaltioiden korkeimpien esikuntien edustajista,jotka muodostavat yhdessä minun kanssani siviili- ja sotilasasioita käsittelevän sihteeristön, jonka tehtävänä tulee olemaan kaikenlaisten Euroopan unionissa mahdollisesti toteutettavien kriisinhallintaoperaatioiden valmistelu sotilaskomitean avustuksella. Tämä kriisinhallinta ei tarkoita ainoastaan sotilaallista kriisinhallintaa, vaan näiden sotilaiden, sotilaskomitean, vastuulla tulee olemaan myös neuvojen antaminen logistiikkaan liittyvissä asioissa sellaisten mahdollisten humanitaaristen operaatioiden osalta, joissa voitaisiin tarvita sotilaallisten joukkojen osallistumista. Mosambik on varmaan tällä hetkellä erinomainen esimerkki siitä, että kenties sotilaallisten joukkojen taitoa joukkojen siirtämisessä ja majoittamisessa ei tarvita vain sotilaallisiin vaan puhtaasti humanitaarisiin tarkoituksiin. Työskentelemme tehokkaasti ja varmaotteisesti. Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa puhemies, jos muutama kuukausi sitten, kun minulla oli ilo olla täällä luonanne ensimmäistä kertaa, olisin sanonut teille, että 1. maaliskuuta 2000 voisin ilmoittaa teille, että tänään poliittisten asioiden komitea on kokoontunut ensimmäisen kerran, että viikon päästä sotilaskomitea aloittaa toimintansa ja että huomenna alkavat saapua ensimmäiset sotilasesikunnan yksiköt tähän Euroopan unionin rakennukseen, monet teistä olisivat varmasti ajatelleet, että korkea edustaja on vähitellen tulossa hulluksi. Emme ole olleet hulluja, olemme vain työskennelleet ahkerasti, tehokkaasti, päättäväisesti ja saaneet täysin varauksettoman tuen ja kannatuksen sekä teiltä parlamentin jäseniltä että teidän edustamienne valtioiden ja hallitusten päämiehiltä. Tuskin kovinkaan montaa aloitetta on viety Euroopan unionissa eteenpäin niin päättäväisesti, tarmokkaasti ja innokkaasti kuin kriisinhallinta-aloitetta Helsingin huippukokouksesta lähtien. Alle kahdessa kuukaudessa olemme saaneet yhteistyössä komission kanssa koneiston käyntiin. Haluan kiittää komission jäsen Pattenia, joka on täällä meidän kanssamme, hänen tuestaan ja siitä valtavasta sitkeydestä, jolla hänkin on pyrkinyt siihen, että kaikki nämä asiat saadaan onnelliseen päätökseen suhteellisen lyhyessä ajassa.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin siirtyä nyt toiseen aiheeseen, jota halusin tarkastella kanssanne. Olemme siis jo käynnistäneet näiden elinten toiminnan, mutta uskottavuutemme vuoksi meillä on eräs tärkeä tehtävä: Euroopalla on oltava aseellisia voimavaroja, jotta se pystyy toimimaan, kun kriisinhallintaa tarvitaan. Haluaisin toistaa vielä, että näiden sotilaallisten voimavarojen avulla Euroopan unioni ei pyri käymään sotaa, vaan rakentamaan rauhaa, osallistumaan kriisinhallintaoperaatioihin ja auttamaan siellä, missä soditaan tai missä on konflikteja, ja rauhoittamaan niitä, lievittämään niiden vaikutuksia ja välttämään niitä Helsingissä annettujen suuntaviivojen mukaisesti, eli kuten varmaan muistatte, hyvät parlamentin jäsenet, siellä sovittiin hyvin järkevästi siitä, että kaikkien jäsenvaltioiden kanssa kootaan 60 000 sotilaan joukot, jotka voidaan tietyllä hetkellä saattaa toimintavalmiuteen 60 päivässä kahdessa kuukaudessa kriisin estämiseksi ja jotka voivat säilyttää toimintavalmiutensa tässä konfliktintorjuntatehtävässä vuoden ajan. Tämä on erittäin tärkeä toimenpide, se on tärkeä tavoite, jonka olemme itsellemme asettaneet, mutta voin sanoa teille, että me pystymme vastaamaan tähän haasteeseen, jonka valtion- ja hallitusten päämiehet asettivat Helsingissä. Maanantaina, tasan kaksi päivää sitten Lissabonin lähellä sijaitsevassa viehättävässä Sintran kaupungissa teidän edustamanne 15 jäsenvaltion puolustusministerit kokoontuivat ja tekivät tärkeitä päätöksiä Helsingissä määritellyn yleistavoitteen (Headline Goal) toteuttamisesta. Heidän ehdottamansa aikataulu on tiukka, sen noudattaminen on tärkeää, ja se vaatii meiltä kaikilta myös parlamentilta lujaa päättäväisyyttä. Siinä on viisi keskeistä kohtaa. Ensimmäiseksi: seuraavaan maaliskuussa järjestettävään yleisten asioiden neuvostoon mennessä me pystymme määrittelemään tarkasti noudattaen sellaista lähestymistapaa, joka voisi olla sotilaallisten asioiden suunnittelijoidenmielestätarkoituksenmukainen mitä yleistavoite pohjimmiltaan ja tarkalleen ottaen tarkoittaa. Ei ole sama sanoa, että saatamme toimintavalmiuteen 60 000 sotilasta operaatioon rauhan ylläpitämistä varten tai rauhan palauttamista varten, näin ollen meidän täytyy tarkastella kaikkia mahdollisia skenaarioita, jotta meillä on voimavarat, joiden avulla voimme toteuttaa sen ja parhaalla mahdollisella tavalla. Ennen 24. päivää tämä aikataulu on siis vahvistettu, jotta yleisten asioiden neuvosto voi tehdä sen ja tehdä sen hyvin.
Toiseksi: meidän on katsottava, millaisia voimavaroja kullakin maalla on, jotta nämä kaiken kaikkiaan 60 000 sotilasta käsittävät joukot voidaan jakaa järjestelmällisesti ja tehokkaasti 15 jäsenvaltion kesken.
Kolmanneksi: meidän on pohdittava, mitä eroja on yleistavoitteen ja sen välillä, mitä kukin maa pystyy antamaan. Hyvät parlamentin jäsenet, on mahdollista, että 15 jäsenvaltiolla ei ole riittävästi voimavaroja ja että näiltä mailta vaaditaan ylimääräisiä ponnistuksia, jotta ne voisivat vastata niihin vaatimuksiin, jotka olemme asettaneet. Miten siis aiomme tehdä tämän? Haluamme tehdä sen kutsumalla koolle jäsenvaltioiden välisen konferenssin, jossa tarkastellaan, missä määrin se, mitä haluamme ja se, mitä meillä on, vastaavat toisiaan, ja pohditaan, miten se, mitä haluamme, on jakautunut niiden jäsenvaltioiden kesken, jotka muodostavat Euroopan unionin.
Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa puhemies, haluamme laatia aikataulun sillä tavoin, että voimme saattaa tämän prosessin päätökseen Ranskan puheenjohtajakaudella joulukuussa 2000 pidettävässä laajassa konferenssissa, jossa kartoitetaan kaikkien maiden voimavarat, jotta tarpeet ja voimavarat saadaan vastaamaan toisiaan ja jotta voimme näin ollen sanoa vilpittömästi, että meillä on jo suunnitelma siitä, mitä meidän on tehtävä vuoden 2000 lopusta vuoteen 2003 mennessä, jolloin olemme päättäneet voimavarojen olevan käytössä. Hyvät parlamentin jäsenet, tätä me olemme parhaillaan tekemässä, tämän parissa työskentelemme. Mielestäni olemme tehneet hyvää työtä näiden kuukausien ja näiden viikkojen aikana, ja uskon, että voimme jatkaa tätä työtämme vuoden 2000 loppuun saakka Portugalin puheenjohtajakauden aikana tämä maa tekee todellakin erinomaista, suurenmoista työtä ja myös Ranskan ollessa puheenjohtajamaana, joka varmasti tulee jatkossakin toimimaan yhtä ripeästi ja kyvykkäästi kuin se on tehnyt muissakin yhteyksissä.
Haluaisin sanoa teille, että tänä aikana järjestetään ainakin neljä Eurooppa-neuvoston kokousta, yksi Lissabonissa, yksi Feriassa ja kaksi Eurooppa-konferenssia Ranskan puheenjohtajakaudella. Näiden neljän tapahtuman yhteydessä myös hallitusten päämiehet ovat valmiita jatkamaan näiden aiheiden analysointia, jotta emme menettäisi tätä tilaisuutta ja jotta vuoteen 2003 mennessä olisimme valmiita toteuttamaan sen, mistä olemme sopineet, jos tarve vaatii. Näin ollen, hyvät parlamentin jäsenet ja arvoisa puhemies, uskon, että työskentelemme tämän asian osalta päättäväisesti ja tarmokkaasti ja että kaikki hallitukset ja kaikki hallitusten päämiehet tukevat meitä voimakkaasti tässä työssä.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin sanoa tässä yhteydessä vielä kaksi asiaa. Euroopan unionin velvollisuus on suorittaa kaikki nämä operaatiot olemalla yhteydessä mainitsemieni kolmansien maiden kanssa, eli maiden, jotka maantieteellisesti kuuluvat Eurooppaan, mutta jotka eivät vielä kuulu Euroopan unioniin. Ne ovat maita, joiden kanssa meidän on työskenneltävä ja jotka meidän on myös otettava mukaan näihin toimiin, sillä jos kävisi niin luoja varjelkoon, että niin ei käy , että kriisi puhkeaisi, kaikki voimat ja kaikkien maiden apu on enemmän kuin tervetullutta. Toiseksi, meidän on voitava luoda juohevat ja avoimet suhteet NATOon. Ne operaatiot, joita meidän on tulevaisuudessa suoritettava, jakautuvat kolmeen ryhmään. Ensimmäiseen ryhmään kuuluvat operaatiot, joissa eurooppalaisia joukot osallistuvat operaatioon NATOn puitteissa. Toiseen ryhmään kuuluvat ne operaatiot, joihin osallistuvat eurooppalaiset joukot ja joita myös johdetaan EU:sta käsin, mutta joissa hyödynnetään NATOn voimavaroja ja infrastruktuuria. Kolmanteen ryhmään kuuluvat operaatiot, joissa eurooppalaiset toimivat itsenäisesti. Ensimmäisen ja toisen ryhmän operaatioissa meidän täytyy toimia yhteistyössä NATOn kanssa, ja näin ollen meidän täytyy asianmukaisella tavalla luoda avoimet, myönteiset ja luottamukselliset suhteet NATOon, mikä on hyväksi sekä NATOlle että meille.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen puhunut teille niistä voimavaroista, jotka olemme valmiit ottamaan käyttöön, aikataulusta, jota haluamme noudattaa ja siitä, mitä viime kuukausien aikana on tehty. Haluaisin sanoa teille myös, että meidän on muistettava, että meidän on otettava kriisinhallintaoperaatioissa huomioon myös siviilivoimavarat. Niitä tarvitaan humanitaarisissa ja poliisivoimia koskevissa kriiseissä, joita valitettavasti koetaan parhaillaan Kosovossa ja Balkanilla: kaikkeen tähän etsimme tai pyrimme löytämään ratkaisuja voimavarojemme sallimissa rajoissa. Työskentelemme tämän asian hyväksi yhdessä komission, komission jäsen Pattenin, kanssa. Lauantaiaamuna minulla on kaikkien Euroopan unionin jäsenvaltioiden sisäministerien kanssa kokous, jossa yritän saada heidät näkemään, kuinka tärkeää meidän on mobilisoida myös poliisivoimia, sillä toisinaan kriisi, jonka alkuvaiheessa tarvitaan sotilaallista tukea, kehittyy sillä tavalla, että muutaman kuukauden kuluttua ei tarvita enää niinkään asevoimia, vaan ennemminkin poliisivoimia, ja kriisin loppuvaiheessa poliiseja enemmän tarvitaan ehkä tuomareita tai instituutioita, jotta voidaan luoda ne demokraattiset instituutiot, joita maa tarvitsee. Myös tämän hyväksi työskentelemme läheisessä ja myönteisessä suhteessa komission kanssa.
Hyvät parlamentin jäsenet, minulla ei ole enää paljonkaan sanottavaa näistä aiheista. Näiden viikkojen aikana on ollut paljon enemmänkin tapahtumia, joista haluaisin puhua: Kosovo, Lähi-itä, Tsetsenia; monia asioita, joista haluaisin keskustella teidän kanssanne. Arvoisa puhemies, jos sallitte haluaisin kuitenkin lopettaa tähän ja antaa parlamentin jäsenten esittää kysymyksiä, jotta meille jäisi aikaa vastata niihin.
Ennen sitä haluaisin kuitenkin kertoa teille siitä puhelinkeskustelusta, jonka kävin pari tuntia sitten Euroopan neuvoston Tsetsenian erityislähettilään kanssa. Gil-Robles palasi tänä aamuna Tsetseniasta, hän vieraili Groznyissa, ja hänellä oli tilaisuus soittaa minulle ja kertoa ensivaikutelmistaan, jotka eivät ole hyviä, kuten varmaan arvaattekin, hyvät parlamentin jäsenet. Tilanne Ingusetian pakolaisleireillä on huono ja se pahenee; päivän aikana ei lämmintä ruokaa yleensä ole enää tarjolla: Venäjän viranomaiset eivät enää jaa sitä, joten tällä hetkellä kansalaisjärjestöt huolehtivat siitä. Groznyissa on tällä hetkellä noin 20 000 henkilöä, jotka ovat todella epätoivoisessa tilanteessa, joiden on kuljettava useita kilometrejä löytääkseen sellaisen paikan, josta he saavat jotain syötävää. Eräs asia saattaa kuitenkin merkitä myönteistä kehitystä, ja haluaisin puhua teille myös siitä.Euroopan neuvoston Tsetsenian erityislähettiläs kertoi minulle, että eilen illalla presidentin ja ulkoministerin kanssa käydyssä keskustelussa Venäjän viranomaiset olivat hyväksyneet sen, että Eurooppa-neuvoston jäsenet voivat osallistua Venäjän viranomaisten johtamaan humanitaariseen avustusryhmään, joka jo toimii Groznyissa, ja että he neuvottelivat myös Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön (ETYJ) puheenjohtajan kanssa siitä, että mikäli mahdollista, myös tämän järjestön edustajat voisivat osallistua avustusryhmän toimintaan. Nämä ovat ainoita myönteisiä asioita, jotka voin kertoa tällä hetkellä; toivon, että lähitunteina meillä on enemmän tietoa erityislähettiläs Gil-Roblesilta ja ennen kaikkea parempia uutisia Venäjän liittovaltion federaation taholta.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, lopetan puheenvuoroni tähän. Halusin vain sanoa teille vielä kerran sen, minkä sanoin jo alussa. Olen erittäin tyytyväinen siihen, että voin osallistua parlamentin työskentelyyn, kertoa teille siitä työstä, jota tehdään yhdessä kaikkien maiden ja komission kanssa ja jolla on selkeä päämäärä, joka on se, että Euroopan unionimme voi osallistua kansainvälisellä näyttämöllä mahdollisimman vahvasti sellaisiin operaatioihin, joilla pyritään ylläpitämään rauhaa. Eurooppa ei aio käydä sotaa millään alueilla, vaan se aikoo tehdä yhteistyötä sen hyväksi, että koko maailmassa vallitsisi rauha ja tasapaino.

Puhemies
Osoitan lämpimät kiitokseni korkea edustaja Solanalle ja annan puheenvuoron jäsen Poetteringille, joka käyttää puheenvuoron PPE-DE-ryhmän puolesta.

Poettering
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä on toinen kerta, kun keskustelemme korkea edustaja Javier Solanan kanssa, ja haluaisin heti puheeni aluksi suunnata sanani komission edustajalle, Chris Pattenille. Kun keskustelimme ensimmäisen kerran yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan kanssa, saimme ryhmäni esityksestä, myös minun esityksestäni, kaikkien ryhmien puheenjohtajien tuella, läpi sen ehdotuksen, että komissio puhuu komission jäsen Pattenin suulla. Myönnän auliisti, ettemme ajatelleet sitä, kun laadimme tämän päivän esityslistaa.
Arvoisa puhemies, pyydän teiltä ja ryhmien puheenjohtajilta, että varmistamme kaikki tulevaisuudessa korkean edustajan kanssa keskustellessamme, että komissiolle annetaan virallinen puheenvuoro, koska komissio on osa Euroopan unionin politiikan kehittämistä ...

... ja että me kaikki pidämme tämän mielessä. Sanon itsekriittisesti, että emme ajatelleet sitä. Arvoisa komission jäsen Patten, toivon, että teillä on vielä tilaisuus arvioida keskusteluamme.
Arvoisa korkea edustaja Solana, te puhuitte Sintrasta. 15 puolustusministerin saaminen kokoukseen on suuri menestys. Siellä puhutaan sotaväestä, joukoista, sotilaista. Se on kaikki oikein. Asiat edistyvät oikeaan suuntaan. Haluaisin kuitenkin sanoa painokkaasti, että sotaväki, joukot ja sotilaat eivät ole itsetarkoitus vaan että kaiken toimintamme perustana on ihmisarvo, demokratia, oikeusvaltio, rauha ja konfliktien rauhanomainen säätely. Toivoisin, että Euroopan unionin 15 jäsenvaltiota vastustaisivat paljon voimakkaammin Venäjän hallituksen ja sotaväen Tsetseniassa harjoittamaa murhaamista ja rikollista toimintaa kuin ne ovat viime viikkoina tehneet.
(Suosionosoituksia)
Minusta tuntuu monesti, että arvostelemme pieniä maita usein kohtuuttomasti ja että pysymme hiljaa, kun on kyse suurista maista. Mittapuuna pitää kuitenkin olla, että reagoimme myös sanoin ja mikäli mahdollista myös muin sopivin välinein, kun jossain tapahtuu rikoksia.
(Suosionosoituksia)
Olemme edistyneet viime vuosina hyvin Maastrichtin sopimuksen myötä, sitten Amsterdamin sopimuksen, Saint Malon, Kölnin ja nyt Sintran tulosten myötä. Arvoisa korkea edustaja Solana, suhtaudumme tietysti erittäin myönteisesti siihen, jos nyt muodostetaan 60 000 sotilaan joukot. Niiden on tarkoitus olla toimintavalmiina 60 päivässä. Euroopan unionin valtioiden hallitusten harrastaman kaunopuheisuuden on kuitenkin johdettava myös tekoihin. Useat hallitukset pienentävät talousarvioitaan ja puolustusbudjettejaan. Se on vastoin kaikkia puheita, joita näinä päivinä kuulemme. Rohkaiskaa Euroopan unionin valtioiden hallituksia myös todella toteuttamaan puheensa, jotta tuloksena ei ole vain kauniita puheita ja turvallisuuden heikentyminen vaan lopulta myös turvallisuuden lisääntyminen Euroopassa.
(Suosionosoituksia) Amerikkalaisilla ystävillämme on huolia, ja korostan sanoja amerikkalaisilla ystävillämme, sillä mehän haluamme Pohjois-Atlantin liittoa, joka toimii ystävällismielisesti ja on tasa-arvoinen Yhdysvaltain ja Euroopan kannalta. Heillä on siis huolia, ja siellä puhutaan niin sanotuista kolmesta D:stä. Decoupling tarkoittaa pelkoa siitä, että Eurooppa voisi irtautua Yhdysvalloista, duplication pelkoa, että sotilaalliset välineet sekä toimivaltuudet ja komentorakenteet kaksinkertaistetaan, ja discrimination lopulta pelkoa siitä, että EU:n ulkopuolisia NATOn jäseniä syrjitään. Pyydän teitä teillähän on NATOn entisenä pääsihteerinä kokemusta, ja olen vakuuttunut, että olette kanssani samaa mieltä , lievittämään näitä pelkoja käytännön toimin ja huolehtimaan siitä kuten nykyinen NATOn pääsihteeri asian ilmaisee , että toteutamme kolme I:tä, joita ovat indivisibility, Pohjois-Atlantin turvallisuuden jakamattomuus, improvement, Euroopan suorituskyvyn parantaminen, ja lopuksi inclusion, eli Euroopan unionin ulkopuolisten NATOn jäsenten sitominen prosessiin.
Sotaväki saa aina olla vasta viimeinen keino. Niinhän te kiitettävästi sanoittekin. Parasta turvallisuuspolitiikkaa, jota voimme ei-sotilaallisessa mielessä harjoittaa, on Euroopan unionin laajentaminen itään, jotta saamme sinne vakaammat olot, ja vuoropuhelu arabimaiden ja islamilaisten valtioiden kanssa, jotta saisimme elää rauhassa myös Välimeren alueella.
Viimeinen huomautus: olen havainnut hämmästyksekseni ja kummastuksekseni, että Belgian puolustusministeri Flahaut kertoi Sintrassa, että Belgia haluaa katkaista sotilaspoliittiset suhteensa Itävaltaan. En tosin tiedä, millaisia sotilaspoliittisia suhteita niiden välillä on, mutta minun on sanottava, että tällaisten pohdiskelujen taustalla on kestämätön moraalinen ylimielisyys, joka ei sovi sellaisen valtion hallitukselle, jonka pääkaupungissa sijaitsevat Euroopan unionin toimielimet. Pyydän, että tämä eristäminen lopetetaan ja että samalla lopetetaan valtioiden ja kansojen erottaminen, että voitamme sen sijaan nyt tämän eristämisen ja toimimme yhdistäjänä. Vain silloin, kun Euroopan unioni yhdistää ja osaamme elää rauhassa, olemme myös Euroopan unionin ulkopuolella esimerkki rauhasta ja rauhanomaisesta konfliktien säätelystä. Sen aikaansaamiseksi vetoan 14 valtioon, jotka käyttäytyvät tietyllä tavalla, jota painokkaasti arvostelen Belgian hallituksen osalta. Olkaamme itse rauhantahtoisia ja rauhaan kykeneviä! Sen vuoksi meidän on yhdistettävä emmekä me saa eristää Euroopan unionin sisäpuolella!
(Suosionosoituksia)

Puhemies
Kiitos, jäsen Poettering.
Jäsen Poettering, on itsestään selvää, että komission jäsen Pattenin puheenvuoro sopisi hyvin tähän keskusteluun. Näin ollen olemme sopineet, että hän voi käyttää keskustelussa puheenvuoron milloin tahansa. Komission jäsen, haluatteko käyttää puheenvuoron nyt vai hieman myöhemmin?
(Komission jäsen ilmoitti, että hän käyttää puheenvuoron myöhemmin.) Hyvä on, kiitoksia.

Schori
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Patten, arvoisa korkea edustaja Javier Solana, usted no es una persona loca, todo lo contrario. (Ette ole hullu, päinvastoin.) Olemme iloisia siitä nopeasta edistyksestä, jota Helsingin huippukokouksen jälkeen on tapahtunut. Tiedämme, että teillä on ollut siinä merkittävä osa. Ilahduin myös siitä, että mainitsitte tänään tässä yhteydessä Mosambikin ja sen, että näiden välineiden puitteissa voidaan antaa paljon humanitaarista apua.
Emme voi tietenkään puhua ulkopolitiikasta mainitsematta Tsetseniaa. Ystäväni Jacques Poos puhuu myöhemmin ryhmämme puolesta tästä asiasta. Minä haluan keskittyä Kosovoon. Kosovon tilanne osoittaa aivan selvästi sen, että kriisiin ei ole mahdollista löytää kestävää ratkaisua sotilaallisin keinoin. Kfor-joukkojen panos on ollut, ja on edelleenkin, tärkeä ja mittaamattoman arvokas, mutta pitkällä aikavälillä emme voi ratkaista poliittisia ongelmia ja etnisiä ristiriitoja panssarivaunujen ja ampuma-aseiden avulla. Tilanne on mennyt niin pitkälle, että Pentagon on kieltänyt amerikkalaisia joukkoja palaamasta Mitrovican pohjoisosaan. Heidät on nyt korvattu vahvoilla tanskalaisilla, suomalaisilla ja ruotsalaisilla joukoilla.
Väkivallan ja vihan edessä on helppo menettää toivonsa, mutta Kosovon, Balkanin ja Euroopan kannalta on tärkeää, että emme epäonnistu. Vakaussopimus velvoittaa meitä merkittäviin toimiin. Tämä koettelee sen vuoksi unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan uskottavuutta.
Kosovossa vallitsee juuri tällä hetkellä valtava pula sopivasta henkilöstöstä. Jo syksyllä kuulimme, että Bernard Kouchner vaati siviilipoliisia. Ilahduin kuullessani, että korkea edustaja Javier Solana aikoo viikonloppuna kutsua sisäasiainministerit keskustelemaan poliisikysymyksestä. Toivon, että tämä keskustelu koskee ensi sijassa Kosovoa, jotta tämä epätoivoinen tilanne saataisiin korjatuksi. Kosovon ja Balkanin osalta toivon myös, että neuvosto noudattaisi parlamentin ja ymmärtääkseni myös komission esittämää vaatimusta, joka koskee Kosovon rauhan rakentamiseen suunnattuja monivuotisia määrärahoja.
Arvoisa korkea edustaja Solana, olemme oppineet paljon Kosovon tilanteesta, esimerkiksi sen, että me hankimme sotilaallista voimaa kriisinhallintaa varten, mikä on jo toteutettu käytännön tasolla. Toinen, vähintäänkin yhtä tärkeä opetus on kuitenkin se, että kriisin ennalta ehkäiseminen on parempi vaihtoehto kuin se, että kriisiin täytyy puuttua sen puhkeamisen jälkeen. EU:nkin on sen vuoksi pystyttävä myös itsenäisesti ja uskottavasti ennalta ehkäisemään konflikteja. Komission jäsen Patten on tehnyt komission puolesta useita kiitettäviä tämänsuuntaisia aloitteita. Tarkoitan ehdotusta, joka koskee valmiutta nopeaan reagointiin ja nopean reagoinnin joukkojen perustamista ei-sotilaallisia operaatioita varten, ja päätavoitteiden käyttöönottoa ei-sotilaallisten panosten yhteydessä sekä komission kriisikeskusta. Viimeinen kysymykseni korkea edustaja Javier Solanalle on: millaisia konkreettisia valmisteluja tehdään juuri konfliktien ennalta ehkäisemiseksi? Kuinka ne on järjestetty korkea edustaja Solanan kansliassa ja kuinka toimintaa on koordinoitu komission kanssa?

Haarder
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, liberaaliryhmä tukee teitä ja luottaa teihin täysin, mutta muistuttaisimme teitä kuitenkin siitä valtavasta vastuusta, joka teillä on nyt harteillanne. Ajattelen toisaalta edessä olevia tärkeitä humanitaarisia toimia, rauhanturvatoimia ja rauhan palauttamiseen liittyviä toimia. Ajattelen toisaalta myös sitä, että olette vastuussa siitä, että uusi Euroopan puolustusyhteistyö ei aiheuta minkäänlaisia erimielisyyksiä NATOn ja EU:n, Yhdysvaltojen ja Euroopan välisiin suhteisiin. Tällaisista erimielisyyksistä olisi hyötyä pelkästään sellaisille itsevaltiaille ja roistojen johtamille valtioille, jotka uhkaavat vapautta ja ihmisoikeuksia. Uskon, että kuulitte ne huolet, joita muutamat Yhdysvaltain kongressin jäsenet toivat esiin parlamentissa viime viikolla. Arvoisa korkea edustaja Solana, teidän on häivytettävä pois nämä huolet. Sillä aivan kuten tekin olette sanonut, voimme tehdä asioille jotakin vain, jos EU ja Yhdysvallat pitävät yhtä. Jos meillä on erimielisyyksiä, ne heikentävät meitä, ja se pidentää sorrettujen kärsimyksiä. Sen vuoksi, arvoisa korkea edustaja Solana, pitäkää mahdollisimman tiivisti yhteyttä amerikkalaisiin liittolaisiimme, älkää myöskään unohtako Norjaa, Turkkia ja Kanadaa. Teille lankeaa myös raskas osavastuu siitä, ettemme jää paperitiikeriksi. Kuten George Robertson on useaan otteeseen maininnut, meillä on kaksi miljoonaa sotilasta, mutta emme silti pystyneet lähettämään Kosovoon 40 000:tta sotilasta. Ehkäpä juuri heikkoutemme ja epäuskottavuutemme johti sotaan. Diplomaattinen painostus tehoaa vain, jos sen taustalla on uskottava taloudellinen ja sotilaallinen uhka. Kaikki muu on toiveajattelua. Sen vuoksi jäsenvaltioiden on joko myönnettävä enemmän rahaa tai asetettava etusijalle nykyaikaiset liikkuvat yksiköt, jotta sotilaamme saisivat parhaat mahdolliset varusteet, ja olemme sen vuoksi iloisia niistä päätöksistä, joita Sintrassa tehtiin maanantaina.
Kolmas harteillanne oleva painava taakka koskee parlamentaarisen valvonnan varmistamista. Valvonta kuuluu ensisijaisesti jäsenvaltioille. Yhtäkään sotilasta ei voida komentaa minnekään ilman kansallisen parlamentin hyväksyntää. Sen vuoksi onkin väärin puhua Euroarmeijasta. Kysehän on sellaisesta joukosta, joka on koottu kansallisista yksiköistä. Uutta on se, että nämä joukot ovat erittäin valmiita nopeaan toimintaan ja hyvin valmistautuneita ja että niillä on yhteinen johto ja nykyaikaiset varusteet. Tämänkin parlamentin on tietenkin harjoitettava jonkinlaista parlamentaarista valvontaa. Haluaisimme, että olisitte usein nähty vieras sekä täällä täysistunnossa että ulkoasiainvaliokunnassa ja että olisitte vieras, joka sekä puhuu että kuuntelee. Haluaisin lopuksi todeta, että olen teidän tavoin iloinen siitä, että tähän uuteen yhteistyöhön ryhdytään niin nopeasti ja että sen aloittamisesta ollaan niin uskomattoman yksimielisiä. Muutamat meistä tapasivat eilen Portugalin puolustusministerin. Hän oli yhtä iloinen ja myönteisesti yllättynyt kuin tekin siitä, että niin monista asioista oltiin samaa mieltä. Ottakaa huomioon, että pöydän ympärillä istuu myös puolueettomia valtioita. Yhdymme iloonne, kunhan emme vain etene asioissa niin nopeasti, että Atlantin yli tehtävä yhteistyö alkaa säröillä. Sen merkitystä haluaisin korostaa vielä toistamiseen ja lopuksi haluaisin korostaa sitä, että päämääränä kaikessa on se, että olemme niin uskottavia taloudellista ja sotilaallista painostusta harjoittaessamme, ettei meidän tosiaankaan tarvitse turvautua sotilaallisen voiman käyttöön. Se on tämän kaiken tarkoitus, ja sen vuoksi on myös tärkeää, että teette yhteistyötä komission jäsen Pattenin kanssa, koska sotilaallinen, taloudellinen ja diplomaattinen painostus ovat keinoja, jotka yhdessä estävät lähialueillamme tapahtuvat väkivaltaisuudet.

Cohn-Bendit
Arvoisa puhemies, arvoisa pääsihteeri Solana, olemme kaikki kuin suuria lapsia. Te rakentelette pilvilinnoja, ja vuoteen 2003 mennessä Euroopassa olisi suunnitelmienne mukaan jo 60 000 sotilasta. Teimme Sintrassa poikkeuksellisia päätöksiä vuosiksi 2004, 2005 ja 2006. Mutta mitä me teemme nyt vuonna 2000 Kosovon hyväksi?
Te olette puhunut Gil-Roblesin kanssa, kun taas minä puolestani sain sähköpostiviestin entiseltä kollegaltani, Pierre Pradierilta, joka on tällä hetkellä Pristinassa. Hän kertoi minulle eräästä Pristinassa hiljattain surmatusta serbialaisesta lääkäristä. Tuo lääkäri hoiti romaneja, albaaneja ja serbejä, mikä on anteeksiantamatonta Kosovossa. Näin ollen hänet tapettiin, ja häneltä jäi kolme lasta. Kosovo kaipaa nyt poliiseja! Meidän on lähetettävä sinne uskonnollisesti sitoutumattomia sotilaita. En ole mikään sotahullu, mutta jos meillä ei ole lähettää Kosovoon sotilaita, jotka kykenevät tekemään lopun rikollisten toiminnasta siellä, heistä ei ole mitään hyötyä. Sotilaat joutuvat panemaan henkensä alttiiksi, mutta se on vapauden hinta nykyään. Jos me annamme nykyisen kaltaisen menon - rajalevottomuuksien, serbien ja albaanien harjoittaman provokaation jne. jatkua Kosovossa, joudumme ennen pitkää sotaan.
Komission jäsen Patten, kertokaa minulle, mitä ei-sotilaallinen liikekannallepano tarkoittaa? Kosovoon olisi nyt saatava ei-sotilaalliset kriisinhallintajoukot, joiden tarkoituksena olisi valvoa kaupungin tapahtumia ja neuvoa sitten sotilaille ja poliiseille, mitä näiden pitäisi tehdä, sillä muutoin kaikki se, mitä teimme Bosniassa, kaikki se, mitä teimme Kosovossa, on ollut turhaa maassa, joka vajoaa yhä syvemmälle väkivallan suohon.
(Äärioikeiston edustaja Martinez keskeytti puhujan.) Meillä on iso ongelma, sillä me kyllä teemme kaikenlaista kansojen hyväksi, mutta Tsetsenian kaltaisissa suurissa humanitaarisissa kriisitilanteissa emme kuitenkaan pysty toimimaan. Jäsen Poettering on aivan oikeassa, ja kun hän kerran on oikeassa, on se hänelle myös myönnettävä. Hän ei ole aina oikeassa, mutta tässä tapauksessa hän on. Kannatan kovaa Itävalta-politiikkaa, mutta meidän on otettava vastuu myös Venäjän kysymyksestä. En pidä ollenkaan sellaisista ulkoministereistä, joilla ei ole mitään sanottavaa, olivatpa he sitten omaa puoluettani edustavia saksalaisia, eri vasemmistopuolueita edustavia ranskalaisia tai mitä tahansa puoluetta kannattavia italialaisia! Meidän on nyt tässä tilanteessa sanottava venäläisille, että jos he haluavat rahaa, jos he haluavat, että kevennämme heidän velkojaan, heidän on päästettävä ei-sotilaalliset rauhanturvajoukot Venäjälle. Muutoin emme ryhdy heidän sotansa maksumiehiksi, sillä keventämällä heidän velkojaan ja syytämällä heille rahaa maksamme heidän joukkomurhiin osallistuvien sotilaidensa ylläpidon. Rahan syytäminen Tsetsenian joukkomurhaajille tekee meistä osasyyllisiä julmuuksiin.

Ei riitä, että tyydymme sanomaan: "Hyvät joukkomurhaajat, lopettakaa tappaminen!" He tietävät kyllä itsekin tekevänsä väärin. Luuletteko te, ettei Putin tiedä, että se, mitä Tsetseniassa tapahtuu, ei voi olla oikein? Mutta tämä on hänen strategiansa, hän itse on yllyttänyt tuohon sotaan. Hän on alusta asti toivonut sotaa, jotta hänet valittaisiin maan presidentiksi.
Tällainen on siis maailmamme nykyään. Siksi sanonkin nyt teille, että koko ryhmäni ei ole samaa mieltä tässä asiassa, mutta omasta puolestani kannatan eurooppalaista puolustusta. Euroopan parlamentin ja jäsenvaltioiden parlamenttien on mielestäni vastattava eurooppalaisen puolustuksen valvonnasta. Euroopan parlamentin on ensin näytettävä vihreää valoa asiassa, ja sen jälkeen jäsenvaltioiden parlamentit päättävät, lähettävätkö he Kosovoon sotilaita vai eivät. Jos kerran ei-sotilaalliset joukot voivat sotilaallisten joukkojen rinnalla puuttua ennenaikaisesti konflikteihin ja toimia myös niiden aikana, mutta jos emme kuitenkaan päätä niitä lähettää, olemme vain kuin suuria lapsia, jotka nauttivat siitä, että saavat siirrellä sotilaita, mutta jotka eivät uskalla siirrellä ei-sotilaallisia joukkoja. Niin kauan kuin sotilaallisten ja ei-sotilaallisten joukkojen vahvuudet eivät ole tasapainossa keskenään, emme voi olla uskottavia.

Wurtz
Arvoisa puhemies, tämä on nyt toinen kerta, kun yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja vierailee parlamentissamme, ja minä kuulun niihin, jotka toivovat, että tällaisia tilaisuuksia tarjoutuisi tulevaisuudessa tarpeeksi säännöllisin väliajoin. Ryhmäni on sitä vastoin pahoillaan siitä, arvoisa korkea edustaja Solana, että näyttää siltä, kuin te haluaisitte harjoittaa tärkeää ja vastuullista politiikkaanne liian yksipuolisesti.
Ensinnäkin te käsittelette turvallisuuteen liittyviä haasteita ainoastaan sotilaalliselta kannalta ja suljette lähes kokonaan tien meille olennaisilta näkökohdilta, joita ovat tärkeä, ennaltaehkäisyyn perustuva politiikka - jonka avulla voidaan erinomaisesti ennakoida konfliktin riskejä -, josta jo yksistään kannattaisi laatia yhteinen, unionin laajuinen strategia. Toteaisin myös puolustamastanne riippumattoman puolustuspolitiikan käsitteestä, että vaikka käsityksenne puolustuksen mobilisointivalmiudesta on täysin selkeä - sillä kysehän on puolustusvoimavarojen kaksinkertaistamisesta -, tuo riippumattomuuden käsite onkin sitä vastoin paljon ongelmallisempi, jos sitä tarkastellaan siltä kannalta, kuinka suuressa määrin NATOn, siis Yhdysvaltojen on määrä osallistua eurooppalaiseen puolustuspoliittiseen päätöksentekoon, mitä osa neuvoston jäsenistä vaatii ja nähdäkseni myös te.
Ja ennen kaikkea minun on todettava, ettette ole juurikaan kiinnittänyt huomiota toiseen tehtäväalueeseenne, eli puolustuspolitiikkaan. Ette voi mielestämme tyytyä siihen, että puolustuspolitiikassa "mennään siitä, mistä aita on matalin", kuten juuri tällä hetkellä näyttää tapahtuvan.
Tarkastelkaamme esimerkiksi Tsetsenian tilannetta. Venäjän johtomiehet ovat omassa kurjassa vallanhimossaan johtaneet - ja siten tuoneet oman osansa jokapäiväiseen julmuuteen - Tsetseniassa käytävää halpamaista ja siirtomaasotia muistuttavaa sotaa jo puoli vuotta. Voisitteko te kertoa niiden esittämienne yleisluonteisten ajatusten lisäksi, jotka varmasti vielä toistatte meille, mikä on unionin nykyinen strategia Venäjän kriisissä? Anteeksi nyt vain, että sanon tämän, mutta nyt tuossa strategiassa ei voida nähdä kuin jonkinlaista myötämielistä passiivisuutta, vaikka suuri Venäjä on vajoamassa silmiemme edessä tilanteeseen, jota on yhä vaikeampi hallita ja joka muuttuu yhä vaarallisemmaksi koko maanosamme rauhan ja turvallisuuden kannalta.
Lähi-idän rauhanprosessi puolestaan on juuttunut asemiinsa, ja jännitys alueella on kiristynyt uudelleen hyvin huolestuttavalla tavalla. Voimmekin kysyä, mitä 15 jäsenvaltiota aikoo tehdä, jotta Netanjahun tappion synnyttämä toivon pilkahdus ei vuorostaan pääsisi sammumaan, jolloin voimme pelätä pahinta.
Nyt kun on kulunut vuosi siitä, kun NATO aloitti pommitukset Balkanilla, ja kun otetaan huomioon Mitrovican erittäin merkityksellinen kriisi, kysyisin teiltä, oletteko valmis kriittisesti arvioimaan Balkanin alueella harjoitettua strategiaa, jotta siitä voitaisiin ottaa opiksi?
Seuraavaksi puhuisin Euroopan etelänpuoleisista alueista, erityisesti Afrikasta. Mosambikista meille välittyviä lohduttomia kuvia ei voida selittää pelkästään luonnonkatastrofilla, vaan niiden takana ovat myös kehittymättömyyden säälimättömät seuraukset. Nuo kuvat muistuttavat meitä siitä kunnianhimoisesta tavoitteesta, jonka asetimme itsellemme tuohon maailmankolkkaan nähden, sekä näin ollen myös niistä muutoksista, joiden toteutumista meidän on nykyisessä järjestäytyneessä - tai sekasortoisessa - maailmassa edistettävä.
Lopuksi ottaisin esille Echelon-vakoilujärjestelmän ja kysyn, aiotteko te edes vaatia, että tuo uskomaton tapaus otettaisiin Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisen seuraavan huippukokouksen esityslistalle? Ryhmäni toivoisi, että harjoittaisimme vuoropuheluamme, yhteistyötämme ja tarvittaessa ratkaisisimme myös poliittiset erimielisyytemme ottamalla huomioon edellä mainitut haasteet. Monet ihmiset Euroopassa ja kautta maailman odottavat sitä meiltä. Tällaisia tapaamisia ei mielestäni pidä jättää väliin.

Coûteaux
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, arvoisa korkea edustaja Solana, olemme kovin vaivautuneita joutuessamme vastaamaan teille, sillä teidän vastuullenne on annettu kysymys, jota ei meidän mielestämme ole edes olemassa.
Olemme sitä mieltä, että Eurooppa-raasu kykenee yksituumaisuuteen ainoastaan silloin, kun mitään ei oikeastaan tarvitse sanoa, tai että se kykenee ratkaisemaan diplomaattiset ristiriitansa ainoastaan Yhdysvaltojen politiikan ehdottomassa talutusnuorassa, mikä on kenties vieläkin vakavampaa. Kaikki 15 jäsenvaltiota päättivät Sintrassa suloisen harhan ja vastuunpakoilun hengessä - jota he niin vaalivat - perustaa riippumattomat toimintajoukot, joiksi näitä sotilasjoukkoja mahtipontisesti kutsutaan. Unioni voi kyllä kaikin mokomin nimittää "toimintajoukoiksi" sellaista, joka toistaiseksi tarkoittaa vain vähäisten voimavarojen mobilisointia sekä sotilaiden, aseiden ja huoltojoukkojen ryhmittelyä paperilla. Kokonaan toinen asia onkin sitten se, voidaanko tämä sekasotkun olettaa olevan riippumatonta. Kenen etuja näiden väitettyjen joukkojen oletetaan puolustavan, kun otetaan huomioon, että Euroopan kansakuntien edut eivät mene yksiin?
Pohtikaamme asiaa hetkinen. Millä sotilaallisia toimia voidaan perustella? Voidaanko niitä perustella jonkin alueen puolustamisella, isänmaan - tai yleisemmin, elintärkeinä pidettävien etujen - suojelulla? Mitä tarpeita jokin armeija kykenee tyydyttämään, jos isänmaata tai alueita ei ole olemassa, sillä Eurooppa ei pysty selkeästi määrittämään rajojaan, tai jos ei voida puhua selkeästi määritellyistä ja elintärkeistä eduista, joista 15 jäsenvaltiota ei ole koskaan rohjennut, ja syystäkin, väitellä. Lyhyesti sanottuna, mitä hyötyä aseellisista joukoista on, jos mitään politiikkaa ei ole edes olemassa?
Turvaudumme nyt jonkinasteiseen, humanitaarisia oikeuksia peräävän armeijan korvikkeeseen, armeijaan, joka ruokkii epämääräisiä ajatuksia ja ideologioita, joiden vaarallisuuden historia on kuitenkin lukemattomia kertoja paljastanut. Meillä on oltava selkeä käsitys ulkopolitiikan luonteesta ja tavoitteista. Yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa voidaan kuitenkin aina käyttää tekosyynä sellaisten kansallisten etujen puolustamiselle, jotka jo muutenkin hallitsevat kohta koko järjestelmää. Kuka ei näkisi sitä, että nyt on kyse Lontoon ja Berliinin muodostamasta parivaljakosta, jonka hännillä roikkuvat molempien uskolliset kannattajat, jotka eivät tee minkäänlaista eroa oman diplomatiansa ja Washingtonin diplomatian välillä ja jotka ovat parhaimmassakin tapauksessa pikkutekijöitä.
Teillä itsellänne, arvoisa korkea edustaja Solana, onkin erinomaisen hyvä käsitys tällaisesta, sanokaamme "rakenteellisesta veljeilystä", sillä te panette NATOn ja yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan samalle viivalle aivan kuin kyse olisi samasta asiasta, mutta todellisuudessa kyse on mielestänne samasta asiasta. Kyse on aina jonkin suurvallan etujen ajamisesta. Aika huvittavaa on myös se, että olette vedonnut tuohon oikeastaan aika herkulliseen, melkeinpä ihastuttavaan argumenttiin siinä surkeassa kilpajuoksussa, joka asettaa teidät vastakkain komission jäsen Pattenin kanssa. Tehän nimittäin taisitte tokaista tässä hiljattain eräälle saksalaiselle lehdelle, että amerikkalaiset ottavat yhteyttä juuri teihin. Olisitte voinut lisätä, hyvä Solana, että juuri teille he niitä määräyksiä antavat, sillä siten me asian näemme. Sekä Balkanin maihin että muihin maihin pätee sääntö, jonka mukaan yhtenä päivänä amerikkalaiset vaativat meitä tuhoamaan Balkanin maat, toisena ne vaativat meitä korjaamaan tuhot. Jäsen Jean-Claude Martinez teki aivan oikein, kun hän keskeytti teidät, jäsen Daniel Cohn-Bendit, sillä näissä kaikissa tapauksissa kyse on nöyristelystä.
Te pidätte minua varmasti liioittelijana! Nöyristelymme saa kuitenkin lisävahvistusta päivittäisistä uutisista. Echelon-vakoilujärjestelmä on vain yksi esimerkki muiden joukossa, mutta se antaa kuitenkin Euroopasta aivan toisenlaisen kuvan kuin millaista me haluamme täällä vaalia. Asiantuntijat puhuvat kulttuuriongelmasta, mikä on jo aika hellyttävää.

Gollnisch
Arvoisa ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja, minun on sanottava teille Euroopan oikeistoryhmien puolesta, että te ette nauti luottamustamme. Te väitätte vastustavanne sotaa, mutta NATOn pääsihteerinä te itse olette aloittanut yhden. Aloititte hyökkäyssodan ja toteutitte orjamaisesti Yhdysvaltojen sotilaspolitiikkaa alueella, joka ei edes kuulu NATOn perustamissopimukseen, maassa, joka ei ole koskaan ollut NATOn jäsen ja joka ei ole uhannut yhtäkään kansainvälistä rajaa. Sodan aloittaminen merkitsi paitsi niiden kansainvälistä oikeutta koskevien sääntöjen rikkomista, joihin perustuu periaate olla puuttumatta valtioiden sisäisiin asioihin, myös sodanjulistusta säätelevien sääntöjen rikkomista.
Tänään jopa jäsen Cohn-Bendit on arvioinut tämän katastrofaalisen politiikan - jollaiseksi hän sitä nimittää - seurauksia. Näin ollen haluaisimme esittää teille joitakin kysymyksiä, jotka lievästi sanottuna paljastavat sen, mistä me olemme huolissamme.
Ensinnäkin kysyisin: onko yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteena mielestänne suojella unionin jäsenvaltioiden turvallisuutta, kuten voisi luulla, vai voiko yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan nimissä mielestänne puuttua minkä tahansa maan sisäisiin asioihin?
Toiseksi kysyisin: mitkä ovat ne kansainvälistä oikeutta ja poliittista moraalia koskevat säännöt, joihin te nojaudutte? Voin jo kuvitella vastauksenne: humanitaariset syyt. Serbian koko siviili-infrastruktuuri tuhottiin Kosovossa juuri humanitaaristen syiden nimissä. Kun Yhdysvallat tapattaa 2000 ihmistä Panamalla, se tapahtuu muka huumeiden salakuljetuksen torjunnan nimissä, ei suinkaan Yhdysvaltain politiikan tyrkyttämiseksi sinne. Kun Yhdysvallat hyökkää Somaliaan, josta he joutuvat kuitenkin nolosti poistumaan, se ei johdu tietenkään siitä, että Yhdysvallat haluaisi säilyttää otteensa maan öljyvaroihin, vaan siksi, että se tuo maalle toivoa. "Restore hope", kuten te sanoitte, muistatteko? Lyhyesti sanottuna, ettekö te todellakaan näe, että kakki katalat teot toteutetaan nykyään juuri humanitaarisiin syihin vedoten?
Olette puhunut meille myös mahtavien kriisinhallintakeinojen käytöstä. Niihin ei tietenkään turvauduta sotimistarkoituksessa, vaan rauhan säilyttämiseksi. Näitä perustelujahan on esitetty kautta aikojen, kun on haluttu puolustella kaikkia niitä, jotka ovat aloittaneet "ennalta ehkäiseviä" sotia. Voitteko te taata, ettei ennalta ehkäisevää sotaa aloiteta yhtäkään valtiota vastaan, eikä varsinkaan sellaisia valtioita vastaan, jotka päättävät olla antamatta vahvistusta unionin jäsenvaltioiden sanelemalle politiikalle?
Arvoisa korkea edustaja, nämä kysymykset painavat mieltämme. Te väitätte vastustavanne sotaa, mutta ette ole ensimmäinen voimakeinojen kannattaja, joka niin väittää. Luoja varjelkoon meitä niiden suurellisten periaatteiden turmiollisilta seurauksilta, joita te juuri hetki sitten mainostitte meille.

Belder
Arvoisa puhemies, Euroopan turvallisuus- ja puolustusidentiteetin kehittäminen vaikuttaa varmasti kolmeen uuteen NATOon viime vuonna liittyneeseen jäseneen, siis Puolaan, Tsekin tasavaltaan ja Unkariin. Siksi ne toivovat Euroopan unionin ehdokasvaltioina, että ne olisivat alusta lähtien, siis jo nyt, mukana tässä kiinnostusta herättävässä aloitteessa. Neuvosto ei kuitenkaan kunnioittanut tätä toivetta Helsingin huippukokouksessaan viime vuoden lopulla. Suomen pääkaupungissa kuultiin vain epämääräisiä lupauksia neuvotteluista ja yhteistyöstä.
Siksi haluan kysyä korkea edustaja Solanalta, missä määrin Praha, Varsova ja Budapest ovat tähän saakka olleet mukana Euroopan sotilaallisissa kriisinhallintasuunnitelmissa ja missä määrin ne aiotaan ottaa mukaan.
Tämä kysymys on yhä hankalampi, koska Puolan asenne on melko kriittinen. Hyvin voimakkaasti sanottuna Puola asettaa sellaisen ehdon, että täytyy välttää amerikkalaista eristäytymispolitiikkaa ja eurooppalaista separatismia. On johdonmukaista, että Puolan ulkoministeri Bronislav Geremek ilmaisee tämän huolen diplomaattisemmin: "Euroopan puolustusidentiteetin rakentaminen ei saa tapahtua NATOn yhtenäisyyden kustannuksella. Euroopan puolustusidentiteetti palvelee juuri NATOn vahvistamista." Olemme täysin samaa mieltä tästä kannasta!
Ministeri Geremek ei ole varmasti Keski- ja Itä-Euroopan uusissa NATOn jäsenmaissa ainoa vastuullisessa asemassa oleva, joka tuntee nyt itsensä ulkopuolelle jätetyksi tässä tärkeässä prosessissa. Hän saa tukea esimerkiksi Tsekin tasavallan puolustusministeriltä, joka sanoi viime syksynä seuraavaa: "Euroopan turvallisuus on jakamaton. Se ei voi rajoittua vain muutamaan maahan, jolloin muut vain saavat katsoa sivusta tai toimeenpanna päätöksiä."
Mainitsemani kannat painottavat kysymystäni arvoisalle Solanalle. Puolalaiset sanovat lyhyesti ja ytimekkäästi, että heidän asioistaan ei saa päättää ilman heitä! Mitä nykyiset EU:n jäsenvaltiot tekevät tälle ehdokasvaltioiden oikeutetulle pyynnölle?

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin kiittää korkeaa edustajaa siitä, että hän on paikalla ja valmiina vastaamaan parlamentin jäsenten kysymyksiin tällä toisella parlamenttivierailullaan, sillä hänen marraskuisella vierailullaan tosin ei varmastikaan Solanasta riippuvista syistä se ei ollut mahdollista, vaikka täytyykin myöntää, että hän merkitsi kysymykset muistiin ja lupasi vastata parlamentin jäsenten esittämiin kysymyksiin mahdollisimman pian.
Mielestäni on paikallaan kiittää Solanaa myös siitä, että hän ponnistelee tehokkaamman, näkyvämmän ja yhdenmukaisemman Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan aikaansaamiseksi. Tämän vuoksi yhdyn joidenkin minua ennen puhuneiden kollegojen mielipiteisiin siitä, että tarvitsemme kokonaisvaltaista politiikkaa, jossa yhdistyvät sekä sotilaalliset että ei-sotilaalliset, diplomaattiset, humanitaariset ja myös poliisivoimiin liittyvät osa-alueet, joista Solana puhui.
Puheenjohtajamaa Portugali on todellakin ottanut suuren harppauksen eteenpäin perustamalla useita väliaikaisia elimiä. Ennätysajassa se on järjestänyt tämän epävirallisen puolustusministerien kokouksen ja pystyttänyt useita merkkipaaluja sen pitkän tien varrelle, joka meidän on kuljettava saavuttaaksemme yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan. Yksi niistä oli Sintran Eurooppa-neuvosto, jonka osalta haluaisin esittää korkea edustaja Solanalle muutaman kysymyksen.
Tämä neuvosto perustui kahteen asiakirjaan. Toinen oli brittien laatima yleistavoitteita (headline goals) koskeva asiakirja ja toinen asiakirja koski Euroopan unionin pysyviä sotilaallisia elimiä. Arvoisa korkea edustaja Solana, haluaisin kysyä teiltä, että kun seuraavan kerran vierailette ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa, niin pystyttekö te sekä komission jäsen Patten, jolle esitän saman kysymyksen, ja neuvoston puheenjohtaja, jolle pyydän teitä, arvoisa korkea edustaja Solana, välittämään myös tämän pyynnön selittämään tämän valiokunnan jäsenille perinpohjaisesti näiden huippukokouksessa käsiteltyjen asiakirjojen sisällön.
Toinen kysymys, korkea edustaja Solana, koskee sitä, missä määrin te tuette niitä huomioita ja mielipiteitä, joita Ranskan puolustusministeri esitti ja joiden mukaan jäsenvaltioiden täytyy kohdistaa puolustusmenoihin 0,7 prosenttia BKT:stä. Haluaisin tietää teidän mielipiteenne, eli oletteko samaa mieltä, pidättekö todellakin tarpeellisena sitä, että jäsenvaltioiden osuutta tällä alalla lisätään.
Kolmanneksi, miten arvioitte juuri päättyneitä Crisex 2000 -sotaharjoituksia, joissa Euroopan unioni osallistui ensimmäistä kertaa yhteisiin aloitteisiin Pohjois-Atlantin liiton kanssa?
Neljänneksi ja viimeiseksi, arvoisa korkea edustaja Solana, haluaisin tietää, että jos jäsenvaltiot pyytäisivät, niin olisitteko valmis ryhtymään poliittisten ja turvallisuusasioiden komitean puheenjohtajaksi, ja lisätä näin sitä kokemusta, jota teillä on nyt neuvoston pääsihteerinä, ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkeana edustajana, Länsi-Euroopan unionin pääsihteerinä ja entisenä NATOn pääsihteerinä.

Lalumière
Arvoisa korkea edustaja, turvallisuus- ja puolustuskysymyksistä vastaavana ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan esittelijänä keskityn puheenvuorossani vain seuraaviin kysymyksiin.
Arvoisa korkea edustaja, olette saanut osaksenne voimakasta kritiikkiä niiltä parlamentin jäseniltä, jotka eivät voi hyväksyä Kosovon, Tsetsenian eivätkä minkään muunkaan maan kauhistuttavaa tilannetta. Minä en kuitenkaan halua menettää toivoani. Näin ollen olen valmis tunnustamaan ponnistelunne sellaisen nimensä veroisen eurooppalaisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan rakentamiseksi, jota ei aikaisemmin ole ollut olemassa. Olemme toki vielä kaukana niistä tavoitteista, joiden saavuttaminen olisi toivottavaa, tai joiden saavuttamista ainakin minä toivon. Mielestäni teidän kiihkeän työtahtinne ansiota ovat kokousten määrä ja ponnistelunne nopean toiminnan joukkojen perustamiseksi, konkreettiset ponnistelunne kriisien ennalta ehkäisemiseksi, niiden hoitamiseksi tai lopettamiseksi ei-sotilaallisin keinoin, tai tarvittaessa sotilaallisin keinoin.
Haluan käyttää hyväkseni läsnäoloanne täällä parlamentissa ja esittää teille kaksi, "mitä tehdä" -tyyppistä kysymystä. Ensimmäinen kysymykseni koskee kesä- ja joulukuussa järjestettäviä seuraavia Eurooppa-neuvoston kokouksia, kun Lissabonin ylimääräistä Eurooppa-neuvostoa ei lasketa mukaan. Mitkä ovat tärkeimmät, etusijalle asettamanne edistysaskeleet, joiden toivoisitte toteutuvan seuraavissa huippukokouksissa? Mitä te loppujen lopuksi odotatte eniten noilta huippukokouksilta?
Toinen kysymykseni eroaa hieman ensimmäisestä, vaikka niillä onkin jotakin yhteistä. Se koskee seuraavaa hallitustenvälistä konferenssia. Ettekö olekin sitä mieltä, että HVK:n esityslistalle olisi lisättävä eurooppalaista turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa koskeva kysymys, jotta perussopimuksia voidaan täydentää, jos osoittautuu, ettei niiden nykyinen sisältö anna mahdollisuutta todellisen puolustuspolitiikan kehittämiseen? Neuvoston italialainen puheenjohtaja otti tämän kysymyksen käsittääkseni esille edellisessä keskustelussanne viime helmikuun 24. päivänä. Voisitteko kertoa meille kantanne tässä asiassa?

Van den Bos
Arvoisa puhemies, Bosnia ja Kosovo ovat ravistelleet Euroopan hereille. Euroopan unioni ymmärtää lopultakin, että se ei voi aina jättää poliittista ja sotilaallista aloitetta amerikkalaisille. Päätös omien rauhanturvajoukkojen perustamisesta on loistava. Jos Eurooppa kuitenkin haluaa esiintyä sotilaallisesti ratkaisevilla hetkillä, silloin perustamissopimukseen täytyy saada joustavuuden salliva lauseke.
Solanan rooli voi olla merkittävä. Hän ei ole hullu, ei varmasti! Hän asialleen omistautunut ja pätevä mies. Herää vain kysymys, että eikö tämä tehtävien kasautuminen ylitä jopa hänen kykynsä. Solana on paitsi neuvoston pääsihteeri myös WEU:n pääsihteeri, ja hän on lisäksi yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja. Lisäksi hän on vieläkin yhdenmukaisen politiikan suunnittelun ja ennakkovaroitusjärjestelmän johtaja. Arvoisa puhemies, onko hänellä oikeastaan enää aikaa nukkua?
Demokratian kannalta pidän tätä tehtävien kasaamista mahdottomana hyväksyä erityisesti siksi, että Solana ei ole demokraattisesti valittu poliitikko vaan korkea virkamies, joka ei ole vastuussa millekään parlamentille. Hänen asemansa uhkaa jättää varjoon komission jäsen Pattenin aseman, kuten myös tänään oikeastaan jälleen on mainittu. Vaikuttaa siltä, että mitä enemmän Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikka saa muotoaan, sitä enemmän komissio ja parlamentti jäävät ulkopuolelle. Myös tämä on mielestäni mahdotonta hyväksyä.
Luonnollisesti täytyy tehdä kaikki mahdollinen, jotta eurooppalaisesta politiikasta tulisi tehokkaampaa, mutta se ei saa johtaa ei-toivottuun vallan keskittymiseen. Solanan täytyy pitää Eurooppa hereillä, ilman että hän itse nukahtaa seisaalleen.

Maes
Arvoisa puhemies, Euroopan unioni on perustettu ennen kaikkea rauhan vuoksi. Olen iloinen siitä, että komission jäsen Patten ja korkea edustaja Solana ovat myös jo painottaneet sitä toistuvasti. Olemme samalla valinneet yhteisen kehityksen, jossa kunnioitetaan demokratiaa, kulttuurien monimuotoisuutta ja suvaitsevaisuutta. Seuraamme nyt kuitenkin voimattomina sivusta Tsetsenian kauheuksia ja välinpitämättöminä Afrikan sotia, joita käydään monissa maissa, joihin meillä on kuitenkin siteitä, koska ne ovat entisiä siirtomaita. Osa niistä on AKT-kumppaneitamme. Sota on jatkoa rappeutuneelle alikehittyneisyydelle.
Kosovossa puutuimme tilanteeseen sotilaallisin keinoin sen jälkeen, kun emme kyenneet välttämään sotaa entisessä Jugoslaviassa. Nyt emme kykene huolehtimaan rauhasta. Siksi Eurooppa ei ole unionina uskottava. Arvoisa korkea edustaja Solana, en usko, että pystymme palauttamaan tämän uskottavuuden sotilaallisin keinoin.
Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäseninä me kaikki edustamme kansoja ja alueita, jotka eivät ole koskaan käyneet sotaa ulkomaiden kanssa, mutta jotka ovat aina joutuneet puolustautumaan niitä vastaan, jotka ovat tulleet alistamaan. Suhtaudumme hyvin epäilevästi niihin suunnitelmiin, joita teillä nyt on sotilaallisen mahdin pikaisesta luomisesta. Tämä ei tarkoita sitä, että vastustaisimme eurooppalaista puolustusta, mutta eurooppalainen puolustus voi olla ainoastaan tulosta hyvästä ja demokraattisesti hoidetusta ulkopoliittisesta päätöksentekoprosessista.
Euroopalla ei ole tällä hetkellä näkyvää ulkopolitiikkaa. En juurikaan usko, että onnistumme asiassa joskus hallitusten välisellä tasolla. Mielestäni on aivan liian helppoa istua samaan pöytään sotilaiden kanssa ja kerätä yhteen sotatarvikkeita. Nehän ovat tosiaan niin mukavia leluja. Suhtaudun erityisen epäilevästi siihen, jos komission jäsen Patten ei voi osoittaa meille uskottavalla tavalla, että hänellä on valmis suunnitelma ennaltaehkäisystä, siis edelleen jatkuvan rappeutumisen ja alikehittyneisyyden ennaltaehkäisystä sekä konfliktien ennaltaehkäisystä Euroopassa ja sen ulkopuolella. Meidän rajamme eivät pääty rajoihin Välimeren alueella.

Korakas
Arvoisa puhemies, aloitan Kosovon tilanteesta. Kahdeksan kuukautta NATOn pommitusten loppumisen jälkeen on selvää, että niiden tarkoitus ei ollut lopettaa mitään etnistä puhdistusta, niitä ei tehty rauhan ja järjestyksen vuoksi, vaan jotta voitaisiin jatkaa Jugoslavian jakamista, muuttaa rajoja ja edistää uutta maailmanjärjestystä.
Nyt osasyyllisten NATOn miehitysjoukkojen silmien alla, sanoisin jopa niiden myötävaikutuksella, on meneillään julma serbeihin ja muihin kuin albaniankielisiin kohdistuva etninen puhdistus. Kaikki osoittaa siihen suuntaan, että ollaan siirtymässä Jugoslavian vastaisen hyökkäyksen toiselle kierrokselle, ja lopullisen varmistuksen tästä antavat UCK:n hyökkäykset serbejä vastaan Mitrovicassa, pyrkimykset liittää kolme eteläisen Serbian kaupunkia Kosovoon, Kosovon itsenäistymisen ajaminen, 2000 miehen lähettäminen Kosovoon Kreikan kautta - kreikkalaisten vastalauseista huolimatta - sekä NATOn ja Euroopan unionin samaan aikaan kiihtyvät pyrkimykset Jugoslavian laillisen hallituksen kaatamiseksi.
Toisaalta, huolimatta julistuksista humaanisuuden ja rauhan puolesta, korkea edustaja Solanan tämänpäiväisestä puheesta käy selväksi, että Helsingin päätelmien mukaan ryhdymme rakentamaan toistaiseksi 60 000 miehen terrorijoukkoja, jotka lyö maahan kaikki, jotka rohkenevat nostaa päätään. Korkea edustaja Solanan sanat varmistavat sen kantamme, että myös militarisoidussa Euroopan unionissa NATOlla on johtoasema. Tämä lienee sitä paitsi se syy, miksi tähän tehtävään nimitettiin korkea edustaja Solana, NATOn pääsihteeri, joka on lisäksi syyllinen Jugoslaviaa vastaan tehtyyn rikokseen, sopivalle paikalle sopiva ihminen, joka on vaarassa joutua tuomituksi sotarikoksesta.

Dupuis
Arvoisa komission jäsen, arvoisa korkea edustaja, on epäilemättä totta, että olette ripeästi, sitkeästi ja suuressa määrin vieneet eteenpäin joitakin kysymyksiä.
Olen pohtinut niitä myönteisiä tulkintoja, joita jotkin lehdistöä edustavat järjestöt ja jotkut kollegat ovat tehneet suunnasta, jonne olemme nykyään menossa, enkä ole niistä aivan samaa mieltä. Olen sitä mieltä, että toisin kuin talous- ja rahaliiton laajamittainen hanke - joka sisällytettiin osaksi yhteisön rakenteita -, yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka kuuluu valitettavasti nykyään yksistään hallitusten väliseen yhteistyöhön.
Arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, ensimmäinen kysymykseni on, oletteko te yhdessä muiden kanssa laatineet strategioita, jotta voidaan edes asteittain luoda sellainen prosessi, jossa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa voidaan kehittää yhteisön sisällä. Meiltä meni 15 vuotta talous- ja rahaliiton luomiseen. Puolustus- ja turvallisuuspolitiikan sekä ulkopolitiikan kehittämiseen voi niin ikään mennä 15 vuotta, mutta prosessin on oltava johdonmukainen.
Lisäksi olen sitä mieltä, ettei meidän pidä vähätellä ulkoministeriöiden muodostamien lobbausryhmien vaikutusvaltaa ja panosta, ja tämä liittyykin toiseen kysymykseeni. Ulkoministeriöt ovat tuoneet merkittävän panoksen yhteisön 40 vuotta kestäneeseen rakentamiseen, kuten tiedämme. Nyt niillä on kuitenkin kaikki menetettävänä, jos ulkopolitiikka yhteisöllistettäisiin, ja luulenkin, että ne toimivat tämänsuuntaisesti.
Lopuksi puhuisin Kosovon kysymyksestä. Jäsen Cohn-Bendit teki aivan oikein, kun hän korosti tätä asiaa, nimittäin meidän on mielestäni saatava Euroopan unioni kiireesti pohtimaan Kosovon lopullista asemaa. Jos Kosovolle ei myönnetä minkäänlaista asemaa, se joutuu Belgradin ailahtelevaisuuden, Belgradista käsin saneltujen murhien sekä provokaation armoille, joten Euroopan unionin on kiireesti ilmaistava kantansa asiassa.
Lopuksi haluaisin kiittää jäsen Poetteringia, sillä Belgian tekemät aloitteet - joiksi niitä näin epämääräisesti kutsutaan - alkavat käsittääkseni tuoda tulosta. Luulen, että myös muista 14 jäsenvaltiosta löytyy niitä, joilla on useampiakin perusteita olla osallistumatta esimerkiksi oikeusasioita koskeviin Euroopan unionin kokouksiin. Vaikka Dutroux'n ja kumppaneiden pidättämisestä on jo neljä vuotta, oikeudenkäyntiä ei ole vieläkään järjestetty, emmekä me tiedä edelleenkään nykytapahtumista.
Yhtä paljon noista 15 jäsenvaltiosta löytyy varmasti niitä, jotka pohtivat sitä, onko mielekästä hillitä vanhempien ja lasten yhteisiä lomamatkoja esimerkiksi Belgiaan. Näin ollen on jo aika, että korkea edustaja Solana ja komission jäsen Patten sanovat - mihin heitä kehotan - komission jäsen Michel Barnierille, että tämä liioittelee ja että hänen ajatuksensa saattavat loppujen lopuksi kääntyä häntä itseään vastaan, mitä itse asiassa toivonkin.

Oostlander
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää sydämellisesti arvoisaa Solanaa tästä maaliskuun 1. päivästä, jolloin on otettu käyttöön tiettyjä rakenteita, jotka liittyvät Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaan. Minua kuitenkin ihmetyttää, kuinka hän itse suhtautuu siihen.
Asiakirjoissa puhutaan hyvästä yhteistyöstä korkean edustajan kanssa. Sanoitte juuri itse, että olette keskustellut uusista rakenteista lounaalla, ja vielä puuttuisi, että ette olisi keskustellut niistä ja että teidän ja uusien rakenteiden välillä ei olisi hyvää yhteistyötä. Ettekö kuitenkin kärsi siitä, että ette johda sitä itse mutta oikeastaan itse muodostatte sen ytimen? Haluaisin, kuten uskoakseni monet muutkin tässä parlamentissa, että te toimisitte tässä asiassa liikkeelle panevana voimana ja että vaarana ei olisi, että teidät jollakin tavalla jätettäisiin syrjään.
Korkea edustaja Solana ja komission jäsen Patten ovat viime kuukausien aikana - muun muassa keskusteluissa NATOn neuvoston kanssa - yrittäneet saada aikaan määritelmän EU:n ja NATOn puolustuspolitiikasta. Tässä saa oikeastaan sellaisen vaikutelman, että heidän molempien mielestä Petersbergin tehtävät soveltuvat sisällytettäväksi EU:n puolustuspolitiikkaan pitkällä aikavälillä. Myös perussopimukset viittaavaa siihen suuntaan, mutta ne jättävät myös vielä enemmän liikkumavaraa. Ne jättävät vielä enemmän liikkumavaraa sellaisen yleisemmän puolustuspolitiikan suuntaan, joka liittyy enemmän vanhoihin puheisiin politiikkamme yhdentämisestä yhteen eurooppalaiseen pilariin. Esiintyisimme tämän NATOn eurooppalaisen pilarin kautta. Kuulen tästä oikeastaan yhä vähemmän.
Minulla on sellainen vaikutelma, että Euroopan unioni on rajoittanut kunnianhimonsa Petersbergin tehtäviin, joiden yhteydessä Patten huolehtii siviiliasioista - mukaan lukien nopeasti käyttöön otettavat poliisi- ja virkamiesyksiköt, joista hän on aivan oikeutetusti puhunut innokkaasti - ja Solana huolehtii sitten sotilaallisista keinoista ja sotilaallisesta panoksesta. He toimivat luonnollisesti yhdessä erinomaisessa yhteistyössä. Tämä vaikuttaa minusta itsestään selvältä.
Eikö tässä sitten ole muuta? Eikö nyt ole oikeastaan käynnissä sellaista, josta sanotaan, että puolustuspolitiikassa painotetaan oikeastaan hyvin vahvasti NATOn roolia yhteisessä puolustuksessa? Eurooppalainen pilari ei toimi oikeastaan enää sellaisenaan, ja Eurooppa rajoittuu Petersbergin tehtäviin. Onko toiveenamme oikeastaan, että tämä asia hoidetaan tällä tavalla?
Lisäksi puhutaan Länsi-Euroopan unionin sulauttamisesta Euroopan unioniin, mutta enää ei puhuta 5 artiklasta, jonka kanssa luonnollisesti joudutaan välittömästi tekemisiin. Silloin on kysymys suuremmista puolustustehtävistä eikä ainoastaan Petersbergin tehtävistä. Poistetaanko kyseinen artikla?
Samalla myös puhutaan yleisessä mielessä puolustusbudjettien korottamisesta. Mielestäni se on hyvä asia, mutta tässä vetoomuksessa ei oikeastaan tehdä tarkkaa eroa Petersbergin tehtävien ja suurien yhteisten puolustustehtävien välillä. Minua ihmetyttää, kuinka asiat kehittyvät. Haluaisin oikeastaan kysyä molemmilta henkilöiltä, millaisena he oikeastaan näkevät tilanteen. Onko tarpeen, että HVK:ssa kiinnitetään tähän lähempää huomiota, vai voiko tämä tapahtua automaattisesti perussopimusten puitteissa?
Olen iloinen siitä, että puolustuspolitiikkaan on tullut liikkumavaraa. Minua ihmetyttää kuitenkin, että jos Turkki tarjoaa prikaatia, täytyykö meidän myös antaa sille oikeus olla mukana päättämässä politiikasta. Turkissa istuu pysyvästi haidereita hallituksessa. Se on minusta outoa. Toiseksi, myös Baltian maat tarjoutuvat mukaan. Osallistuvatko nekin sitten puolustuspolitiikkaamme? Tämä on vähintäänkin hyvin mielenkiintoinen asetelma.

Napoletano
Arvoisa korkea edustaja, te muistutitte tehokkaasti niistä edistysaskeleista, joita olemme saavuttaneet tällä alalla Amsterdamin huippukokouksesta aina Helsingin huippukokoukseen asti, sekä eräistä päätelmistä, jotka yllättäen tehtiin jo Helsingin huippukokouksen jälkeen, kuten kolmen komitean muodostaminen ja päätös 50 000 - 60 000 sotilaan vahvuisista joukoista, ja nämä ovat päätöksiä, jotka tehtiin myös vähän aikaa sitten Sintran epävirallisessa kokouksessa.
Tämä asioiden jouduttaminen aiheuttaa kuitenkin sen, että näiden päätösten ja käynnissä olevan hallitustenvälisen konferenssin välinen matka on yhä selvemmin nähtävissä. Uskon, että meidän pitää saavuttaa tässä asiassa myönteinen sovitteluratkaisu niiden välillä, jotka oikeutetusti jouduttavat tämän politiikan alan yhteisöllistämistä ja niiden välillä, joiden mielestä näiden kehitysten pitää jäädä hallitustenvälisen konferenssin piiriin. Haluaisin sanoa näille viime mainituille seuraavaa: olkaa tarkkoina, sillä tällä politiikan alalla tarvitaan merkittävää demokraattista hyväksyntää. Me tiedämme, mikä on yleisen mielipiteen painoarvo silloin, kun puututaan ulko- ja turvallisuuspolitiikan kysymyksiin. Tästä syystä kysyn teiltä, tietenkin vain yleisluonteisesti, olisiko teidän mielestänne mahdollista käsitellä uudistuksessa seuraavia kysymyksiä: komission ja korkean edustajan välistä kaksinkertaista rakennetta kohti uutta määritelmää; selkeää ja ei-keinotekoista eroa kriisien siviilihallinnan ja sotilashallinnan välille. Tämä voisi toistaiseksi merkitä esimerkiksi komission yhdistymistä poliittiseen komiteaan, yhteisön toimivallan vahvistamista ei-sotilaallisessa hallinnassa, puolustusministerineuvoston luomista, Euroopan unionin perustamissopimuksen, NATOn peruskirjan ja WEU:n välistä yhteensovittamista: Ja Euroopan unionin juridinen rooli on vielä yksi kysymys, vahvistettu yhteistyö myös tällä alalla, parlamentaarinen valvonta; viimeisenä rahoitukset.
Voitaisiinko teidän mielestänne joitakin näistä kysymyksistä ottaa esille ainakin käynnissä olevan konferenssin esityslistalla?

Schroedter
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, arvoisa komission jäsen Patten, hyvät kollegat, unionin ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa käsittelevän neuvoston tuoreimmat vaiheet loukkaavat mielestäni räikeästi sotilaallisten toimien demokraattisen valvonnan periaatetta. Kolme uutta komiteaa ovat jo olemassa tästä päivästä alkaen, mutta parlamentaarinen valvonta on edelleen täysin epäselvä ja ratkaisematta. Puheenjohtajavaltio Portugali myönsi jo sen. Arvoisa korkea edustaja Solana, te ette kuitenkaan maininnut sitä sanallakaan. Sen vuoksi vaadimme hallitustenvälisen konferenssin esityslistan laajentamisen yhteydessä Euroopan parlamentin laajaa osallistumista turvallisuuskysymyksiin.
Sintran kokouksen toiseksi puutteeksi jää se tosiasia, että nyt on tosin olemassa tehokkaat sotilaalliset päätöksentekorakenteet, mutta ei-sotilaallisen kriisinhallinnan käsite jää täysin hämärän peittoon. Meidän mielestämme Euroopan unionin kyky ei-sotilaalliseen kriisinehkäisyyn on kuitenkin etusijalla, mikä merkitsee sitä, että se on järjestyksessä etusijalla, se on etusijalla unionin intervention osalta sekä voimavarojen myöntämisen osalta. Sen vuoksi juuri nyt on keskityttävä lisäämään ei-sotilaallisia voimavaroja. Arvoisa korkea edustaja Solana, te ette maininnut sitäkään ollenkaan. Jos haluatte käyttää 0,7 prosenttia jäsenvaltioiden talousarvioista varustamiseen, kysyn itseltäni, eikö ole paljon järkevämpää käyttää 10 prosenttia EU:n talousarviosta konfliktien ehkäisemiseen. Silloin voisimme nimittäin säästää ne 0,7 prosenttia jäsenvaltioiden talousarvioista, mikä olisi paljon, paljon enemmän.

Alavanos
Arvoisa korkea edustaja Solana, olemme lähekkäin ja näen kasvonne. Minusta näyttää, että olette vanhentunut, kasvonne on täynnä ryppyjä. Tämä tekee minut surulliseksi, ja minut saa epätoivon valtaan se, mitä sanoitte Maesin mainitsemista sotaleikeistä, sekä se, mitä ette sano. Te tulette tänne, ja samanaikaisesti, kun Kosovossa veri vuotaa, te ette sano siitä mitään, te, jolla on asiasta valtava vastuu, koska etnistä puhdistusta tekosyynä käyttäen Kosovossa vuodatetaan verta toisessa etnisessä puhdistuksessa.
Arvoisa korkea edusta Solana, te olette espanjalainen ja kotoisin suuresta maasta. Espanja ei ollut sama asia kuin Franco. Espanja säilytti yhtenäisyyden, ja Baskimaa, Andalusia ja Katalonia pysyivät osana Espanjaa, ja hyvä niin. Eihän kukaan samaistanut Espanjaa Francoon eikä kukaan pelannut Espanjan yhtenäisyydellä fasistisen diktaattorin vuoksi. Nyt te samaistatte Jugoslavian Miloseviæiin ja pelaatte Voivodinalla, Montenegrolla ja Etelä-Serbialla ja aiheutatte koko tämän tilanteen.
Tästä syystä nämä paperilla olevat suunnitelmanne johtavat Balkanilla uuteen verilöylyyn, ellei niihin liity selviä poliittisia ratkaisuja, joissa kunnioitetaan rajoja ja itsemääräämisoikeutta ja kaikkia demokraattisia takuita.

Morillon
Arvoisa korkea edustaja, Kosovon sota ja siellä jatkuva kriisi ovat paljastaneet asioista hyvin perillä oleville Euroopan kansalaisille, että Euroopan unionin syntymisen perustana olevien perusarvojen maailmanlaajuisessa puolustamisessa ei enää pidä tukeutua yksistään Yhdysvaltain presidenttiin ja että nyt on koittanut taakkojen jakamisen aika, "burden sharing", kuten amerikkalaiset ystävämme ovat jatkuvasti hokeneet siitä asti, kun Euroopasta tuli osa maailman talousmahtia.
Näin ollen oli täysin luonnollista, että jäsenvaltiot päättivät viime vuonna sellaisten konkreettisten toimien toteuttamisesta, joiden tarkoituksena olisi jäsenvaltioiden sotilaallisten joukkojen toimintavalmiuden parantaminen. Sintrassa toissa päivänä pidetyssä ulkoministerien tiedotuspainotteisessa huippukokouksessa - johon tekin osallistuitte - vahvistettiin noiden toimien perussuuntaviivat.
Minulla olisikin tästä aiheesta kaksi kysymystä, joihin te asiaan hyvin perehtyneenä voitte varmasti antaa selventävät vastaukset, jotta voimme jatkaa keskusteluamme ja työskentelyämme.
Ensimmäinen kysymykseni koskee 60 000 sotilaasta koostuvien nopean toiminnan joukkojen perustamista. Olette sanonut, että nuo joukot voidaan perustaa suorittamaan rauhan ylläpitoon ja vahvistamiseen tähtääviä tehtäviä ja että niitä on mahdollista pitää tarpeen tullen jatkuvassa toimintavalmiudessa. Kollegoilleni tiedoksi, että sotilaat jaetaan tehtävien mukaan kolmeen luokkaan: yksi ryhmä vastaa tehtävien valmistelusta, toinen toteutuksesta ja kolmas sotilaiden palautumiseen liittyvistä tehtävistä niiden koettelemusten jälkeen, jotka ovat usein raskaita sekä henkilöstön että kaluston kannalta. Sen vuoksi lehdistössä esitetyt alustavat luvut lähes 20 000 miehen sotilasvahvuudesta lienevät lähellä totuutta, mikä onkin ehtinyt jo hämmästyttää maallikoita.
Arvoisa korkea edustaja, ensimmäinen kysymykseni on yksinkertainen ja kollegojeni ennen minua tekemiä kysymyksiä kenties hieman suorempi. Tunnette varmasti ranskalaisen sananlaskun, jolla tarkoitetaan, että "ei anneta eikä tehdä mitään, ellei itse saada mitään". Oletteko te tosiaankin sitä mieltä, että unionin hallitukset olisivat valmiita maksamaan hinnan, joka muodostui silloin, kun monet noista hallituksista päättivät - ainakin ulkonaisesti - jatkaa kymmenisen vuotta sitten nimettyjen "rauhan osinkojen" keräämistä?
Toinen kysymykseni on teknisempi, mutta se on tärkeä Pohjois-Atlantin liiton tai Länsi-Euroopan unionin välisen vastuun entistä tasapuolisemman jaon kannalta, mikä on kyllä mahdollista Euroopan unionissa. Olette kertonut meille kolmen komitean perustamisesta tällä alalla. Niitä ovat poliittinen komitea, tänään toimintansa aloittanut puolustuskomitea sekä sotilaallinen komitea. Olette lisäksi puhunut komitean suhteista NATOon kuuluviin kolmansiin maihin tai Itä-Euroopan assosioituneisiin maihin, jotka eivät kuitenkaan ole Euroopan unionin jäseniä. Arvoisa korkea edustaja, voitteko te kertoa meille, minkä aseman te olisitte valmis myöntämään niille NATO-maille ja WEU:hun assosioituneille Itä-Euroopan valtioille tilapäisten toimielinten - joiden perustamisesta on siis hiljattain päätetty - toiminnassa, jotka, toistan tämän, eivät ole vielä Euroopan unionin jäseniä? Voisivatko ne saada jonkinlaisen aseman, edes tarkkailijan aseman, eri poliittisissa komiteoissa ja turvallisuuskomiteoissa tai sotilaallisessa komiteassa? Tehän tiedätte, että nuo valtiot pelkäävät joutuvansa eristyksiin, ja haluan sanoa, että ymmärrän hyvin niiden toiveen päästä osallistumaan kanssanne näiden turvallisuusrakenteiden luomiseen.

Sakellariou
Arvoisa puhemies, arvoisa YUTP:n korkea edustaja, arvoisa komission jäsen Patten, käsittelen ryhmäni toimeksiannosta ainoastaan yhtä asiaa, joka kuuluu sekä korkean edustajan että komission jäsenen toimivaltaan. Asia on Turkin ehdokkuus Euroopan unionin jäseneksi.
Ryhmäni hyväksyi yksimielisesti Helsingin Eurooppa-neuvoston päätöksen tarjota Turkille jäsenyyttä sillä ehdolla, että maan on muiden ehdokasvaltioiden tapaan täytettävä Kööpenhaminan kriteerit. Ryhmäni panee suuren painon sille, että Turkkia autetaan näiden kriteerien täyttämisessä. Olemme viime aikoina olleet huolestuneita Turkin poliittisesta kehityksestä, esimerkiksi kolmen pormestarin pidätyksestä. Se ei ole kehitystä kriteerien täyttämisen vaan päinvastaiseen suuntaan.
Arvoisa korkea edustaja Solana, tästä johtuvat kysymykseni, jotka on osoitettu yhtä hyvin komission jäsen Pattenille: missä muodossa ja millaisen suunnitelman mukaan Turkkia lähennetään Helsingin päätelmän mukaisesti EU:hun? Onko olemassa tehtäväluettelo ja konkreettinen aikataulu, jonka mukaan Turkin on täytettävä Kööpenhaminan kriteerit, erityisesti poliittiset kriteerit? Millaisia tarkkailu- ja valvontavälineitä neuvostolle ja ennen kaikkea komissiolle on annettu, jotta se voi tarkkailla kriteerien täyttymistä?

Galeote Quecedo
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston pääsihteeri, ymmärrätte varmaan, että olemme kuunnelleet täällä parlamentissa hyvin kiinnostuneina teidän selostustanne Sintrassa järjestetyn puolustusministerien epävirallisen kokouksen tuloksista ja sen merkityksestä Euroopan integroitumisprosessille turvallisuus- ja puolustusasioissa. Minun on myös kiitettävä teitä siitä, että kerroitte meille Álvaro Gil-Roblesin kanssa käymästänne puhelinkeskustelusta.
En ole kuitenkaan varma siitä, etenemmekö me ulkopolitiikassa tarpeiden vaatimalla vauhdilla kuten joku kollegoistani jo tänä iltana sanoi unohtamatta tietysti myöskään niitä vaikeuksia, joita olette kohdanneet. Annan esimerkin: Euroopan parlamentin puhemiehen äskettäin Lähi-itään tekemällä vierailulla, josta mainitsitte, konfliktin eri osapuolet pyysivät yhdessä Euroopan unionilta voimakkaampaa läsnäoloa alueella käynnissä olevassa rauhanprosessissa. Arvoisa pääsihteeri, uskotteko, että yhteisön toimielinten ja jäsenvaltioiden hallitusten edustajat pystyvät toimimaan niin koordinoidusti ja niin tasapuolisesti kuin sellaisilta henkilöiltä vaaditaan kuten meiltä , jotka pyrkivät toimimaan välittäjinä kahden konfliktissa olevan osapuolen välillä? Mielestäni parlamentilla on omat epäilyksensä tämän osalta; en tiedä, miten on teidän laitanne. Näin ollen, kuten varmaan tiedättekin, Euroopan parlamentti valmistelee aloitetta unionin yhteisen diplomaattikunnan muodostamiseksi, haluamatta kuitenkaan korvata jäsenvaltioiden omia diplomaattisia yksiköitä, vaan haluten täydentää niitä ja mahdollisesti parantaa niiden koordinointia. Arvoisa korkea edustaja Solana, pyytäisin teitä kertomaan ensivaikutelmanne tästä aloitteesta, vaikka voittekin esittää siitä yksityiskohtaisemman mielipiteen ulkoasioiden valiokunnassa.

Wiersma
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää muutaman huomautuksen tai oikeastaan esittää kysymyksiä Balkanin tilanteesta ryhmämme tehtävienjaon puitteissa. Ymmärrän, että rasitamme korkeata edustajaa todella monilla kysymyksillä todella monista aiheista. Se osoittaa, kuinka valtavan ongelman kanssa Solana on tekemisissä ja joutuu vielä tekemisiin vastaisuudessakin.
Olemme keskustelleet perusteellisesti Euroopan unionin tulevasta turvallisuusrakenteesta. Olemme keskustelleet perusteellisesti siitä, kuinka välttämätöntä on perustaa 60 000 miehen vahvuiset joukot. Tästä asiasta on hieman tuskallista keskustella, kun vaikuttaa siltä, että emme kykene löytämään riittävästi poliiseja Kosovon tilanteeseen puuttumiseksi. Siksi haluaisin esittää myös pari huomautusta, jotka eivät koske tulevaisuuden turvallisuusrakennetta vaan Balkanin alueen turvallisuutta tällä hetkellä.
Koordinaattori Hombach ja komission jäsen Patten ovat hyvin kiinnostuneita solidaarisuussopimuksesta. Hombach ilmoitti viime viikolla tässä parlamentissa, että suunnitelmia ja hankkeita on nyt olemassa ja että ne odottavat solidaarisuussopimusta, siis Tonavan konferenssia, joka pidetään tässä kuussa. Keskustelimme myös kaksi viikkoa sitten Strasbourgissa komission jäsen Pattenin kanssa laajasti suhteista Makedoniaan. Tämä kaikki on myönteistä kehitystä Balkanin suunnalla.
Millaisen konkreettisen roolin korkea edustaja näkee itselleen annetun? Mikä on hänen panoksensa siihen, että solidaarisuussopimus käynnistetään nopeasti Tonavan konferenssin jälkeen? Tämän parissa täytyy nyt tosiaan ryhtyä toimiin.
Me odotamme Euroopan unionin Balkania koskevaa strategiaa, siis vakaussopimuksen poliittista muotoa. Mitä muita poliittisia aloitteita korkea edustaja olettaa tehtävän EU:n taholta? Sitten myös vielä enemmän käytännön tasolla: kuinka hän luulee voivansa käyttää Kroatian uutta poliittista tilannetta alueen poliittisen kehityksen hyväksi? Ajattelen tässä yhteydessä erityisesti Bosnian tilanteen vakauttamista edelleen. Meidän täytyy päästä sieltä vielä joskus pois. Vastapainoksi Kroatialla on mielestäni oikeus tietää, mitä EU on tekemässä. Mielestäni uusi hallitus voi myös olla avuksi Belgradia koskevassa politiikassa.
Sitten lopuksi vielä huomautus niistä maista, jotka ovat marginaalisessa asemassa politiikassamme. Ne ovat Ukraina, Moldavia ja Valko-Venäjä. Mitä EU voi tehdä torjuakseen kielteisiä suuntauksia näissä maissa? Me kaikki tiedämme, että myöskään pitemmällä aikavälillä emme voi vetäytyä turvallisesti lisää laajentuneen Euroopan unionin rajojen sisälle.

Buttiglione
Arvoisa puhemies, tässä istuntosalissa on useampaan kertaan sanottu, että torjunta on parempi kuin väliintulo. Varmasti niin on parempi, mutta ei ymmärretä sitä, miksi Eurooppa ei voisi hankkia itselleen välineitä, jotka antavat sille mahdollisuuden puuttua asioihin silloin, kun torjuminen ei ole onnistunut.
Minä haluan kuitenkin tänään puhua juuri torjunnasta. Persianlahdella on kehittymässä uusi sodan uhka. Irakin hallitus, kuten tiedätte, on kieltäytynyt hyväksymästä Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmaa nro 1284, ja tämä kieltäytyminen johtaa todennäköisesti seuraavien kuuden - seitsemän viikon kuluessa siihen, että Irak kieltäytyy myöntämästä viisumeita sille valiokunnalle, jonka on määrä valvoa ydin-, biologisten ja kemiallisten aseiden tuhoamista. Yhdysvaltain ja Ison-Britannian hallitus ovat selkeästi antaneet ymmärtää, että siinä tapauksessa niillä on aikomus turvautua sotilaallisiin keinoihin. Vierailu Irakissa, tapaamiset johtajien ja Irakin johtajiston merkkihenkilöiden, erityisesti Tarek Azizin kanssa, saivat minut vakuuttuneeksi siitä, että todellisuudessa on olemassa mahdollisuus taivuttaa Irakin hallitus yhteistyöhön päätöslauselman nro 1284 soveltamiseksi. Länsimaiden vastuussa olevien viranomaisten pitää kuitenkin selkeästi ilmaista se, että kun Yhdistyneiden Kansakuntien valiokunnan tehtävä on suoritettu menestyksekkäästi, kauppasaarto poistetaan, ja normaalit kaupalliset suhteet voidaan jälleen käynnistää.
Haluaisin tietää, mitä Euroopan unioni tällä hetkellä tekee, ja mitä te, arvoisa korkea edustaja Solana, aiotte tehdä lähitulevaisuudessa tämän sodan uhan torjumiseksi, uhan, joka nyt voitaisiin estää: huomenna saattaa olla liian myöhäistä. Haluaisin tietää myös, eikö tässä asiassa ole mahdollista tehdä jotain ja suostutella Irakin hallitus ottamaan humanitaarisen askeleen, eli antamaan tietoja 615:stä Kuwaitissa kadoksissa olevasta henkilöstä tai päästää heidät vapaaksi, mikäli heitä valvotaan.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, Ranskassa käydään juuri mielenkiintoista keskustelua pääministerin lausunnoista, joita hän esitti Israelin vierailullaan. Keskustelu on mielenkiintoinen, koska se käsittelee kysymystä siitä, kuka on terroristi? Keskustelu on mielenkiintoinen myös siksi, että siinä on kyse pääministerin ja presidentin välisestä suhteesta. En kuitenkaan varmasti aio sekaantua tuohon keskusteluun. Arvoisa korkea edustaja Solana, kysyn vain itseltäni, miksi oikeastaan ei kysytä, mikä on Euroopan unionin kanta? Miksi kenellekään ei tule mieleen kysyä, mitä mieltä unioni on tästä asiasta, sillä senhän pitäisi oikeastaan olla pääasia!
Näin tärkeää asiaa, näin lähellä Eurooppaa olevaa kriisipesäkettä koskevan pääministerin ja presidentin välisen kiistan pitäisi kuitenkin olla merkityksetön sen tosiasian kannalta, että Euroopalla pitää olla yhteinen kanta. Sen vuoksi haluaisin kysyä teiltä myös tässä yhteydessä, mitä aiotte tehdä unionin kannan esittämiseksi ja saamiseksi läpi esimerkiksi Lähi-idän kysymyksessä rauha, ennen kaikkea kestävä rauha ei valitettavasti synny niin nopeasti kuin haluamme , jotta Euroopan unionin kanta tulisi näkyviin tällä tärkeällä alueella. Se on osittain komission tehtävä, mutta varmasti myös tehtävä, johon teidän on kiinnitettävä huomiota. Sama pätee erityisesti myös erittäin tärkeään arabimaailman ja islamilaisen maailman kanssa käytävään vuoropuheluun sekä olemassa oleviin erilaisiin konfliktipesäkkeisiin. Esimerkiksi Länsi-Saharan tilannekaan ei ole merkityksetön.
Sen vuoksi olen sitä mieltä, että Euroopan unionilla pitäisi olla selkeä ja yksiselitteinen kanta sotilaallisen tekijän lisäksi, jota haluaisin painottaa, varsinkin tämän ja sen lähialueen rauhan kannalta. Toivon, että kun muut tärkeät asiat on hoidettu, teillä on aikaa huolehtia siitä, että meillä on unionin yhteinen kanta.

Van Orden
Samaan aikaan, kun istumme täällä, sadattuhannet ihmiset ovat suuressa vaarassa Mosambikin tulvien vuoksi. Eikä tämä ole tapahtunut aivan äskettäin. Tulvat ovat jatkuneet viikkoja, ja vasta nyt tarve on arvioitu. Yhteisön ja jäsenvaltioiden toimittama käytännön apu on ollut ala-arvoisen vähäistä.
Monet meistä ovat pitkään varoitelleet siitä, että Euroopan unionissa käytetään liikaa aikaa mahdollisesti vahingolliseen, sotilaallisten päätöksentekorakenteiden täytäntöönpanoa koskevaan hankkeeseen, joka on luonteeltaan ennen kaikkea poliittinen, vaikka unionin olisi sen sijasta pitänyt keskittää ponnistelunsa siviilivälineidensä parantamiseen varsinkin humanitaarisen avun osalta.
Annan tunnustusta komission jäsen Pattenin tämänsuuntaisille ponnisteluille, mutta on vahinko, etteivät jäsenvaltioiden hallitukset ole uhranneet yhtä paljon aikaa katastrofiapua ja humanitaarista apua koskevan kapasiteettinsa selvittämiseen kuin siihen vaaralliseen puuhaan, jolla luodaan NATOn kanssa päällekkäisiä ja sen asemaa horjuttavia sotilaallisia rakenteita.
Tietysti sotilaallisten voimavarojen ja humanitaarisen avun välillä on yhteys, ja monien Euroopan maiden asevoimien varustelussa on valtavia puutteita. Näillä puutteilla on pitkä historia, mutta NATOssa niihin on jo tartuttu.
En ole kuullut vakuuttavaa turvallisuuspoliittista selitystä sille, miksi Euroopan unionin pitäisi perustaa riippumaton, NATOn rakenteiden ulkopuolelle jäävä päätöksentekokapasiteetti asevoimien käyttöön, ellei sen tarkoituksena ole luoda NATOn elimille kilpailevia elimiä. Loppujen lopuksi EU:n jäsenvaltiot ovat joko NATOn täysjäseniä tai ovat mukana Euro-atlanttisessa kumppanuusneuvostossa (Euro-Atlantic Partnership Council). NATO on hyvin eurooppalainen järjestö.
Arvoisa korkea edustaja Solana, lopuksi haluaisin kysyä teiltä, mitä mieltä on paljon puhutussa politiikan suunnittelussa ja neuvoston sihteeristöön kuuluvassa varhaisen varoituksen yksikössä, jos jälleen kerran humanitaarinen katastrofi pääsi yllättämään meidät.

Poos
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, olemme kaikki huomanneet kansainvälisen yhteisön yleensä ja varsinkin Euroopan unionin erityisen pidättyväisen, lähes mukautuvan suhtautumisen Tsetsenian sotaan. Se, mitä Tsetseniassa on tapahtunut ja tapahtuu edelleen, lähentelee kuitenkin jo kansanmurhaa.
Millä muulla nimellä sitten voitaisiin kutsua 400 000 asukkaan aluepääkaupungin lähes täydellistä tuhoamista tai niiden paikkakuntien, kylien ja asuinkorttelien jatkuvia ja kohtuuttomia pommituksia, joissa lähes koko siviiliväestö asui kenties muutamien tsetseenitaistelijoiden lisäksi.
Millä nimellä voidaan kutsua niitä keskitysleirimäisiä ja synkkiä suodatusleirejä, joissa kansat joutuvat mitä kauheimpien nöyryytysten uhreiksi ja joista terveet 15-65-vuotiaat miehet vain harvoin selviävät hengissä?
Millä nimellä sitten kutsutaan näitä Euroopan keskiajan synkimmistä kausista muistuttavia raiskauksia, hävitystä, tahallisesti sytytettyjä tulipaloja sekä karkotuksia, joita puhdistukseksi kutsutaan? Tai mitä me voimme sanoa venäläisten ja kansainvälisten lehtimiesten niskaan putoavasta lyijysateesta tai kaikkien humanitaaristen järjestöjen - kuten kaikkien kansainvälisten tutkintalautakuntienkin - tuomitsemisesta tuhoalueilla? Jos tämä on nyt sitä reaalipolitiikkaa, jos meillä ei todellakaan ole minkäänlaisia keinoja, niin siinä tapauksessa minun on käännyttävä teidän molempien puoleen, arvoisa YUTP:n korkea edustaja ja arvoisa komission jäsen. Hyödyntäkäämme edes niitä keinoja, joita meillä on, eli Venäjälle tarkoitettuja avustusohjelmia.
Tsetsenian sota osoittaa - jos siihen nyt oli tarvetta -, että velvollisuus tai oikeus puuttua jonkin valtion sisäisiin asioihin loppuu suurvaltojen rajalla. Meidän on siis toimittava siten, että kaikki Venäjän federaatiolle syydetyt rahat käytettäisiin tulevaisuudessa sodan uhreiksi joutuneiden kansojen kärsimysten lieventämiseen, jonka on mentävä kaikkien muiden tavoitteiden edelle.

Giannakou-Koutsikou
Arvoisa korkea edustaja, te puhuitte tähänastisesta edistyksestä Helsingin päätelmien osalta. Jotkut meistä täällä kannattavat intohimoisesti puhtaasti eurooppalaisen turvallisuuselimen luomista maailmanrauhaa puolustamaan. Tunnustamme tietenkin turvallisuusneuvoston roolin rauhan ja turvallisuuden säilyttämisessä maailmassa, juuri niin kuin Helsingin päätelmissä sanotaan. Panemme kuitenkin merkille, että te ette sanonut mitään siitä, että lähimenneisyydessä kyseenalaistettiin turvallisuusneuvoston rooli sellaisena kuin se Helsingissä määriteltiin.
Kysymys kuuluu: löytyykö siihen poliittista tahtoa, että tämä mekanismi, joka kattaa Petersbergin tehtävien koko kirjon, saisi todellakin hallinnollisen autonomian? Mitä infrastruktuurille tapahtuu? Onko mitenkään ennakoitu, että koko tälle järjestelmälle annettaisiin hallinnollinen autonomia?
Toiseksi, mitä tapahtuu Euroopan puolustusteollisuudelle, joka lopulta asettuu osaksi järjestelmän laajempaa toimintaa? Jatketaanko nykyisiä ohjelmia? Lopuksi, jos perustamissopimusta pitää muuttaa, miten tämä näkemyksenne mukaan toteutetaan Feirassa jätettävän raportin jälkeen, miten se asettuu perustamissopimuksessa säädettyjen institutionaalisten puitteiden laajemman muutoksen yhteyteen ja kuinka tämä mielestänne yhdistetään määräenemmistöpäätöksiin perustuvan järjestelmän mahdollisuuteen? Onko olemassa tämänkaltaisia ajatuksia? Onko asiasta keskusteltu? Minkä verran teidän ja asianomaisen komission jäsenen keskusteluista on saatu konkreettisia tuloksia ja luotu jokin strategia siitä, kuinka te ja komission jäsen haluaisitte tämän järjestelmän osoittautuvan todella tehokkaaksi?

Titley
Arvoisa puhemies, muistelen Euroopan historian opinnoistani, että vuoden 1809 Sintran sopimus oli kiistanalainen rauhansopimus, joka luultavasti pikemminkin pidensi kuin lyhensi Napoleonin sotia ja jonka vuoksi Wellingtonin herttua joutui melkein työttömäksi. Toivon, ettei tämä ole enteellistä uuden Sintra-sopimuksen osalta.
Tämän sanottuani haluaisin onnitella korkeaa edustajaa tähän asti saavutetusta edistyksestä. Kuitenkin on myönnettävä, että hänen kertomansa asiat kuvaavat pitkälti toimielinasioissa saavutettua kehitystä, ja Euroopan puolustusidentiteetti joutuu todelliselle koetukselle vasta, kun nähdään, pystyykö Eurooppa hienosti rakennettujen toimielinten asemesta tuottamaan todellista pätevyyttä ja kapasiteettia.
Siinä mielessä lisäisin, että minulle ei ole selvää, missä määrin olemme edenneet raskaan kaluston osalta siinä, että saisimme nämä 60 000:n vahvuiset joukot liikkeelle, tai miten olemme edenneet itsenäisen tiedustelupalvelun osalta varsinkin, jos otamme huomioon amerikkalaisten lausunnot siitä, etteivät ne anna tiedustelupalvelun tietoja unionille, ennen kuin se tapahtuu turvallisesti. Olemme kaikki kuulleet Brysselin ministerineuvoston rakennuksesta kantautuvia juttuja.
Missä määrin puolustusmenojen lähentämiseen pyritään, sillä jotkin jäsenvaltiot käyttävät siihen varoja huomattavasti toisia enemmän. Ja lisäksi toteaisin, että joillakin jäsenvaltioilla ei ole valmiuksia liikkuvuuteen. Niiden asevoimat ovat varsin staattiset eivätkä sovellu tällaiseen sodankäyntiin.
Saan varmaan samalla esittää kysymyksen myös komission jäsen Pattenille kysyäkseni häneltä siitä konfliktien ehkäisytoiminnasta, johon aiomme ryhtyä, missä määrin meidän on mahdollista ottaa huomioon pitkällä aikavälillä konflikteja aiheuttavat ympäristön pilaantumisen ja veden puutteen aiheuttamat tilanteet, ja sisällyttää ne unionin poliittisiin päälinjauksiin, varsinkin kehitystyössä, sillä ei ole mitään järkeä yrittää nopeasti reagoida johonkin sellaiseen, jonka kuntoon saattamiseen meillä on ollut vuosikausia aikaa.
Saanen lopuksi yhtyä jäsen Schroedterin käsitykseen siitä, että tarvitsemme todella parlamentin panosta tämän puolustuksen kehittämiseen. Emme saa vain jättää sitä hallitusten hoidettavaksi.

Cushnahan
Kannatan painokkaasti Sintrassa tehtyjä päätöksiä. Ne ovat merkittävä edistysaskel todellisen eurooppalaisen turvallisuus- ja puolustuspolitiikan luomisessa.
Niiden väliaikaisten rakenteiden ja suunnitelmien kehittäminen, joita ollaan nyt panemassa täytäntöön ja joilla pyritään luomaan EU:n poliittisten tavoitteiden saavuttamisen kannalta tarpeellinen sotilaallinen kapasiteetti, merkitsee oikeansuuntaista myönteistä kehitystä. On myös asianmukaista myöntää, että rauhansovittelussa ja rauhanturvaamisessa käytetään 60 000 miehen vahvuisia sotilasjoukkoja.
Vaikka suhtaudunkin myönteisesti kaikkiin näihin hankkeisiin, haluaisin ottaa esiin sellaisen kysymyksen, jonka olen parlamentissa jo aiemmissa yhteyksissä esittänyt. Olen malttamaton tietämään, miten tehokkaaksi EU:n toimintapolitiikan suunnittelu- ja varhaisvaroitusyksikkö on osoittautunut. Koska komission jäsen Pattenin myöhemmin illalla Mosambikin tämänhetkisestä murhenäytelmästä antama julkilausuma osuu otolliseen hetkeen, haluaisin tiedustella, saatiinko politiikkojen suunnittelun ja varhaisen varoituksen yksikön ansiosta asiasta minkäänlaisia ennakkotietoja.
Olisiko korkea edustaja valmis kertomaan, missä määrin tämän yksikön avulla valiokunnassa, jossa minä ja jäsen Titley istumme, tuettiin yksikköä ponnekkaasti saatiin varhaista tietoa, analyysejä ja ohjeita politiikkojen suunnittelua koskevista meille avoimista vaihtoehdoista? Haluaisin myös kannattaa jäsen Titleyn käsityksiä parlamentin todellisesta roolista tällä alalla. Jos haluamme toteuttaa pyrkimyksemme ulkopolitiikan alalla, kaikenlaisten, varsinkin humanitaaristen kriisien, todellinen ennakoiminen ja niihin valmistautuminen on ehdoton edellytys.

De Rossa
Kun korkea edustaja Solana puhui edellisen kerran parlamentille, suhtauduin erittäin kriittisesti siihen, että hän tuskin mainitsi ajatusta konfliktien ehkäisystä; ja tänään hän on täällä meidän keskuudessamme puhumassa kovasti konfliktien ehkäisystä, vaikkei hänellä olekaan minkäänlaisia ehdotuksia sen ottamisesta esille vakavasti.
Olemme kuulleet kehuttavan kovasti sitä, että 60 000 miehen vahvuiset joukot ovat valmiina 60 päivässä ja käytettävissä koko vuoden, mutta meillä on tälläkin hetkellä Euroopassa, Euroopan rajoilla ja muuallakin kriisejä käynnissä, joihin unioni ei onnistu puuttumaan, säälittävää sinänsä. Tarvitsemme oikeastaan 60 000 siviilipoliisia yrittääksemme puuttua näihin tilanteisiin.
Emme ole saaneet korkea edustaja Solanalta mitään tietoa siitä, miten voimakkaisiin keinoihin aiotaan ryhtyä Venäjän ja Tsetsenian osalta. Emme ole kuulleet korkea edustaja Solanalta mitään siitä, millaisin diplomaattisin toimin hän tai Euroopan unioni aikoo vakavasti otettavalla tavalla vakavasti otettavin diplomaattisin toimin lopettaa Tsetseniassa tapahtuvan verilöylyn. Meillä on periaatteellisella tasolla suuria uskottavuusongelmia puhuessamme ihmisoikeuksista. Keräsimme kapasiteettia puuttuaksemme Kosovon tilanteeseen, ja Kosovo on tällä hetkellä luisumassa täysin hallinnastamme, koska olemme epäonnistuneet asianmukaisten voimavarojen, henkilöstön ja ihmisten lähettämisessä sinne tilanteen hoitamiseksi ja osoittaneet huomattavan kyvyttömyytemme konfliktien ehkäisyyn.
Niinpä pyytäisin korkea edustaja Solanaa selittämään parlamentille Euroopan unionin kannan Tsetsenian tilanteesta. Mihin vakaviin toimiin aiomme ryhtyä tämän kauhean tilanteen lopettamiseksi? Meillä on käytettävissämme keinoja Venäjän painostamiseksi, jos vain päätämme niin, mutta näyttää siltä, ettemme halua käyttää niitä.

Pack
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa korkea edustaja Solana, en aio toistaa, mitä täällä on jo sanottu. Aion rajoittua siihen, että te sanoitte, että meidän on esitettävä vielä kysymyksiä. Minusta vakautussopimus on paras asia, mitä olemme milloinkaan keksineet. Siitä on sitten vain todella tehtävä niin toimintakykyinen, ettei se aiheuta vain turhautumista. Sen vuoksi esitän kysymykseni. Ensinnäkin: millä tavalla te vaikutatte neuvoston päätösten ammattimaisuuteen? Voitteko lopultakin saada aikaan muutoksen siihen asiaan? Esitän teille esimerkin: Thessalonikissa on laitos, jota ei ole oikeastaan vielä ollenkaan olemassa, mutta joka perustettiin, nimittäin jälleenrakennustoimisto koko Balkania varten.
Tänne Brysseliin perustettiin samanaikaisesti vakautussopimuksen koordinaattori. Voitteko kertoa minulle, kuinka paljon synergiaa siinä menetetään ja miksi neuvostossa päätetään jotain tällaista? Se on erittäin epäammattimaista! Voitteko estää sen tulevaisuudessa?
Toiseksi: kun puhutte lauantaina sisäministerien kanssa, kyse ei voi olla vain poliisien lähettämistä koskevasta teoreettisesta mahdollisuudesta. Kysyn teiltä aivan konkreettisesti: Kosovossa on nyt vasta vajaa kolmannes siitä määrästä, joka sinne luvattiin ja jonka piti lähteä Kosovoon. Kfor-joukot voisivat olla voimakkaammin läsnä Mitrovicassa ja niitä voitaisiin sijoittaa Kosovon kriisialueille, jos poliisi voisi hoitaa niiden nykyisiä tehtäviä.
Kolmanneksi: voitteko vakuuttaa neuvoston siitä, että sen huippukokouksissa esittämien kauniiden puheiden on lopultakin toteuduttava todellisuudessa, nimittäin että on lisättävä määrärahoja? Tarvitsemme kriisialueita varten erityisrahaston, jotta meidän ei tarvitse joka kerta ottaa varoja jossain muualla hoidettavilta välttämättömiltä tehtäviltä, joille on jo myönnetty varoja, ja jotta meidän ei siis tarvitse ottaa rahaa sieltä saadaksemme toteutettua neuvoston yhtäkkiä antamia lupauksia. Tarvitsemme kriisirahaston, josta voimme sitten maksaa tällaiset asiat.
Lopuksi Tsetseniasta: on kyllä hienoa, että valittelemme kaikki nyt joukkohautoja ja pakolaisia, se riipaisee sydäntä, mutta kysyn itseltäni: mitä me olemme oikeastaan tehneet sen estämiseksi? Miksi emme lähettäneet sinne interventiojoukkoja, kun se kaikki tapahtui?
(Cohn-Benditin välihuuto) Hyvä Daniel, sitä emme voi tehdä. Miksi emme pysäyttäneet rahoja, joilla tuota armeijaa rahoitetaan? Minusta se olisi ollut tehtävämme, ja siihen te voisitte vaikuttaa!

Carlsson
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, minulla on teille kaksi kysymystä, arvoisa korkea edustaja Solana: kuinka pystytte jatkamaan uskottavasti puolustus- ja sotilasyhteistyön syventämistä, jos jäsenvaltiot eivät ole valmiita noudattamaan yhteisiä velvoitteita? Kaikki kunnia kokoukselle, mutta tulos ratkaisee. Haluaisin lisäksi tietää, minkälainen suunnitelma teillä on saadaksenne hallitukset huolehtimaan siitä, että 60 000 miehen osasto toteutuu eikä jää pelkäksi luvuksi paperilla.
Todellisuudessahan YUTP uhkaa jäädä vain pelkäksi puheeksi. Esimerkkinä voisi mainita Saksan puolustusmäärärahoihin kohdistamat säästöt - ne eivät ole pelkästään puolustusministeri Scharpingin huolenaihe, vaan ne koskevat myös koko Eurooppaa. Oman kotimaani Ruotsin tavoitteena ja solidaarisena velvoitteena on asettaa 2 500 miestä EU:n käyttöön. Puolustusmäärärahojen vähentämisen vuoksi puolustusvoimat saisivat kokoon tällä hetkellä vain noin 1 500 miestä. Jos tilanne on vastaava kaikissa EU:n valtioissa, mikä ei ole mahdotonta, jos mitään uudelleen arviointia ei tehdä, meillä ei ole vuonna 2003 koossa 60 000 miestä, vaan parhaimmassa tapauksessa heitä on 35 000 - 40 000.
Toiseksi haluaisin kysyä seuraavaa: muutama viikko sitten teitä lainattiin ilmeisesti väärin saksankielisissä tiedotusvälineissä, minkä lehdistöpalvelunne korjasi. Haluaisin kuitenkin saada tietää tapahtumien taustan, nimittäin sen, oletteko korkean edustajan asemassa ylipäänsä harkinneet sitä, että käsittelisitte tehtävässänne Itävaltaa jotenkin muista poikkeavalla tavalla, ja jos niin on, kenen valtuuttamana ja missä puitteissa te silloin toimisitte?

Solana
Kysymyksiä onkin esitetty jo varsin pitkään. Olen taipuvainen ajattelemaan, että jäsen Van der Bos saattaa olla oikeassa sanoessaan, että tarvitsisin enkelten voimat vastatakseni näin moniin kysymyksiin näin lyhyessä ajassa, mutta yritän silti. Yritän vastata, ja aion vastata yksi kerrallaan kaikkiin minulle esitettyihin kysymyksiin, vaikkei kysymyksen esittänyt jäsen enää olisi paikalla tai vaikka hän olisi väsynyt pitkään keskusteluun, koska hänellä oli tärkeämpääkin tekemistä kuin vain istua kuuntelemassa. Saanen kuitenkin vastata ensimmäiseen kysymykseen.
Jäsen Poetteringille haluaisin sanoa, että emme pyri luomaan päällekkäisiä rakenteita. Monet parlamentin jäsenet ovat esittäneet tämän kysymyksen. Me emme pyri luomaan päällekkäisiä rakenteita. Yritämme tehdä kaikkemme, jotta Euroopan unioni pystyisi tarvittaessa toimimaan ja jotta samalla säilytettäisiin ja varmistettaisiin yleinen turvallisuus Euroopan unionissa ja liittolaismaissamme. Emme ole puuhaamassa eurooppalaista armeijaa. Jos joku vastasi niin, hän on väärässä. Emme ole puuhaamassa eurooppalaista armeijaa. Olemme luomassa sellaista kapasiteettia, että voimme tarvittaessa koota sen yhteen ja välttää äsken kokemamme kaltaiset murhenäytelmät. On varsin tärkeää puhua jatkuvasti ehkäisystä. Se on varsin tärkeää.
Voin kertoa teille, ja tiedättekin, että unionissa on jo ehkäisyyn tarvittavaa kapasiteettia. Meidän ei tarvitse luoda sitä tyhjästä. Se on jo olemassa. Eikö ECHO (Euroopan humanitäärisen avun toimisto) olekaan ehkäisevä elin? Eikö kykymme toimia diplomaattisesti merkitsekään kykyä ehkäiseviin toimiin? Sen sijaan meillä ei ollut mahdollisuutta toimia lainkaan kriisinhallinnan kirjon päinvastaisella saralla.
Euroopan unioni aikoo päästä siihen, että se on loppujen lopuksi kaikkein tärkein valtioryhmittymä, joka pystyy käsittelemään kriisitilanteisiin liittyviä ongelmia humanitaarisista kriiseistä voimankäyttöön. Mosambikissa, jos se on tarpeen, tai Euroopan maissa, jos se on tarpeen.
Parin päivän päästä Euroopan maiden perustamat Eurocorps-joukot aiotaan lähettää Kosovoon estämään ihmisiä tappamasta toisiaan eikä vain hortoilemaan ympäriinsä. Ja haluaisin kertoa ystävälleni Cohn-Benditille, että juuri tällä hetkellä 45 000 sotilasta meidän maastamme eikä muista maista suurin osa meidän maastamme on lähetetty Kosovoon tekemään mitä? Estämään ihmisiä tappamasta toisiaan. Luuletteko todella, että saamme vuosisatojen ajan kärsimään joutuneiden ihmisten mielet muuttumaan, koska lähetämme sinne sotilaita? Kuvitteletteko tosiaan, että lähettämällä sotilaita ihmisten sielu ja mieli muuttuu?
Kuinka monta vuosisataa kuluu siihen, että moraalisesti, psykologisesti ja jopa fyysisesti toisiaan vastaan vuosia taistelleiden maiden mentaliteetti muuttuu? Luuletteko, että ihmisten mieli muuttuu maajoukkojen lähettämisen myötä?
Sotilaat voivat estää ihmisiä tappamasta toisiaan, mutta ne eivät voi taata sitä, että ihmiset rakastaisivat toinen toisiaan. Sellainen olisi upeaa, ja todellakin minulle kaikkein suurin lahja olisi, jos voisin unionin joukkoja lähettämällä saada ihmiset, siellä missä he tappoivat toisiaan, sen sijaan rakastamaan toisiaan. Valitettavasti siihen on mahdotonta päästä, kaikesta hallussani olevasta kapasiteetista huolimatta, kaikista oletetusti hallussani olevista töistä ja saamastani vähäisestä yöunesta huolimatta.
Saanen kuitenkin kertoa teille jotakin. Vaikka lähettäisimme poliiseja, mitä vaaditte, se ei ratkaisisi ongelmaa täysin. Luuletteko rehellisesti sanottuna, että Mitrovicassa EU-maista lähetetyt poliisit pystyisivät ratkaisemaan ongelman?
Tässä vaiheessa sotilaiden lähettäminen on yhä tarpeen, mutta seuraavaksi tarvitsemme joissakin paikoissa tietysti poliiseja. Onko hallituksilla kuitenkaan mahdollisuuksia lähettää poliiseja niin paljon kuin tarve vaatii? Ponnistelemme ankarasti, mutta siinä onnistuminen on hyvin vaikeaa.
Maidemme sotilashenkilöstö odottaa kriisiä. Poliisit tekevät jäsenvaltioissamme 24 tuntia työtä päivässä, ja hallitusten on joskus vaikeaa löytää asianmukaisia poliisivoimia lähetettäväksi. Emme tarvitse aseettomia poliiseja tai liikennepoliiseja. Tarvitsemme jotakin varsin toisenlaista, jotakin sotilaiden ja poliisien väliltä, ja se on varsin vaikea toimenkuva, eikä sellaisia monissa maissa ole. Ne maat, joista tällaisia poliiseja löytyy, lähettävät niitä, ja mielestäni nämä maat tekevät voitavansa.
Kuten tiedätte, komission jäsen Patten ja minä työskentelemme kovasti lähettääksemme tai saadaksemme maat lähettämään tai oikeastaan saadaksemme maat vakuuttumaan mahdollisimman monien poliisien lähettämisestä.
Nyt siis jäsen Haarder kysyi, onko vaarana, että Euroopan unionin ja NATOn suhde rakoilee. Mielestäni tällaista vaaraa ei ole. Mielestäni voimme tehdä yhteensopivia ja kaikille hyödyllisiä asioita. Meille eurooppalaisina kyse olisi ikään kuin yhdyssiteestä. En ymmärrä, miksi meidän pitäisi etääntyä toisistamme tai pilkkoa tai vahingoittaa hallussamme olevaa kapasiteettia yhteistyötä jatkaessamme. Toistaisin kuitenkin vielä, ettemme yritä luoda unionille armeijaa.
Euroopan unionin koko ulkopolitiikan selittäminen teille niiden 50 minuutin aikana, jotka olette minulle suoneet, on lähes mahdoton tehtävä. Sen asemesta haluaisin kertoa teille viimeisestä toimesta, jolla on mielestäni ollut kolmen viime kuukauden aikana varsin paljon merkitystä, ja mielestäni velvollisuuteni on kertoa teille kaikki siitä.
Onko meidän nyt siis tarpeen lähettää eräänlaisia siviilijoukkoja? Ne ihmiset, jotka jo toimivat siellä valkoisissa univormuissaan, Euroopan unionin valkoisessa univormussa, on lähetetty Bosniaan hyvin useiksi vuosiksi, ja nyt heidät on lähetetty Kosovoon. YK:n asiasta vastaava henkilö, Bernard Kouchner, on Euroopasta, hän on pätevä mies ja hän saa paljon aikaan. Tällä toisellakin tavalla eurooppalaiset ovat sitoutuneet rauhan saavuttamiseen Kosovossa.
En ole puhunut varsinaisesti Lähi-idästä, mutta tiedätte, että voimme puhua siitä tuntikausia. Sallinette minun sanoa aiheesta vain kaksi asiaa. Kolme toimielintä vieraili Lähi-idässä vuoden alussa. Ne vierailivat kaikissa alueen maissa ja sai varsin selvän kuvan siitä, mitä siellä tapahtuu. Valitettavasti juuri tällä hetkellä Syyrian kysymyksen ratkaisemisessa ei ole päästy eteenpäin, vaikka onkin mahdollista, että lähitulevaisuudessa näin tapahtuu. Kuten tiedätte, Palestiinan kysymys on juuri tällä hetkellä vaikeuksissa. Jos hyvin käy, asiat saattavat edistyä, mutta tällä hetkellä minulla ei ole teille kerrottavana mitään hyviä uutisia.
Euroopan unioni, Euroopan maat tekevät parhaansa jatkaakseen yhteistyötä rauhan prosessin hyväksi ja tarjotakseen tarvittaessa apua kaikille osapuolille aikaansaatujen sopimusten täytäntöön panemiseksi. Tälle avulle on tarvetta. Silloin meidän on kokoonnuttava tänne keskustelemaan avun myöntämisestä, sillä luultavaa on, ettei meillä ole nykyisessä Euroopan unionin budjetissa rahaa puuttua niihin ongelmiin, joihin saattaa olla tarpeen puuttua, jos sopimukseen, pelkästään sopimukseen alueella päästään.
On esitetty monia kysymyksiä siitä, mitä ajattelen hallitustenvälisestä konferenssista, turvallisuudesta, puolustuksesta jne. En tiedä, kuinka vastata tähän kysymykseen. Kuten tiedätte, tämän konferenssin rakenteeseen kuuluu asialistan rajallisuus. Vaikutelmani on, että ajan mittaan asialistaa laajennetaan. Luultavasti se on vain minulle syntynyt vaikutelma, johon te luultavasti voitte yhtyä, mutta en ole sellaisessa asemassa, että voisin vakuuttaa tai väittää, että niin on. Saamme seurata, mihin suuntaan konferenssi ajan kuluessa kehittyy.
Voinen vastata niihinkin erityiskysymyksiin, jotka koskivat Ranskan puolustusministerin lausuntoa 0,7 prosentista. Hän ei koskaan maininnut 0,7:ää prosenttia puolustusmenojen osalta. Hänen viittauksensa, jos ymmärsin asian oikein, koski tutkimusta, sotilaallinen tutkimus mukaan luettuna. Mielestäni maiden on itse päätettävä, haluavatko ne pyrkiä tähän tavoitteeseen vai eivät.
Mitä tulee Sintran asiakirjoihin, joita ollaan saattamassa valmiiksi ja joiden parissa poliittinen komitea työskentelee, minun ei ole lupa tässä vaiheessa kertoa niistä teille, mutta siitä ei ole epäilystäkään, etteikö näin vielä tapahdu. Olen erittäin iloinen voidessani tehdä yhteistyötä poliittisen komitean osalta tulevissa kriisitilanteissa.
Vastaan 5 artiklaa koskevaan kysymykseen. Kuten tiedätte, meillä on kaksi 5 artiklaa. Yksi, joka koskee liittolaismaita, ja toinen, joka koskee WEU:hun (Länsi-Euroopan unioni) kuuluvia maita. WEU:n toiminta aiotaan siirtää Euroopan unionille, ainakin osittain. Silti ei ole vieläkään selvää, mitä 5 artiklalle itsessään tapahtuu. Kuten tiedätte, Euroopan unionissa on sellaisia maita, jotka eivät ole valmiita ja jotka eivät aio hyväksyä 5 artiklan, eli Brysselin artiklan, siirtämistä Euroopan unionin kehykseen, ja siksi emme voi tehdä niin. Vaikka puolustus haluttaisiinkin sisällyttää hallitustenvälisen konferenssin asioihin, luultavasti niin pitkälle ei ole mahdollista mennä, että Brysselin sopimuksen 5 artikla sisällytettäisiin hallitustenvälisen konferenssin asialistalle.
Kuinka pitkälle tulevina vuosina ulkopolitiikkaa aiotaan kehittää yhteisön kehyksessä? En tiedä. Esitätte kysymyksen väärälle ihmiselle minä en tiedä. Minulla on asiasta erilaisia ajatuksia, mutta hallitustenvälinen konferenssi eli määritelmänkin mukaan maat ja hallitukset tekevät päätöksen; ja siksi minulla on omat käsitykseni, mutta olen varma, ettei ole teidän kannaltanne kiinnostavaa tietää minun käsityksiäni. On paljon tärkeämpää katsoa, mitä maat ovat tehneet.
Haluaisin vastata muutamiin jäsen Morillonin esittämiin kysymyksiin. Tiedän, että hän on ollut asiantuntija näissä kysymyksissä käsiteltyään niitä monien vuosien ajan. Haluaisin sanoa, että niiden maiden aseman osalta, jotka eivät ole Euroopan unionin jäseniä, mutta kuuluvat NATOon ja aikovat mahdollisesti liittyä Euroopan unioniin, haluaisimme saada nämä maat sitoutumaan. Saada ne sitoutumaan alkuvaiheessa, ennen kuin päätös operaatiosta on tehty, ja loppuvaiheessa, kun päätös on tehty, ja jos ne haluavat osallistua kriisinhallintaoperaatioon, kohtelemme heitä yhdenvertaisesti muiden maiden kanssa ja katsomme, että niillä on samat oikeudet ja velvoitteet kuin muilla mailla.
Jäsen Galeote Quecedo kysyi Euroopan unionin diplomaattikunnasta. No, monet ihmiset pohtivat sitä parhaillaan. En usko, että siitä tulee totta ihan heti. Komission kanssa käymiemme keskustelujen pohjalta sensuuntainen pyrkimys on hyvä asia, mutta varsinaisen diplomaattikunnan luominen on vielä kaukana. Yhteistyö, mahdollisimman kattava auttaminen, on mahdollista, mutta se, että jatkettaisiin tällä tiellä loppuun asti, on valitettavasti tällä hetkellä kaukainen haave.
Vakaussopimuksesta esitettiin useita kysymyksiä. Vakaussopimuksella on näkyvä asema maaliskuussa pidettävän ensimmäisen hankkeita käsittelevän rahoituskonferenssin asialistalla. Työ edistyy hyvin, ja toivon kovasti, että se on suuri menestys alueen maiden sekä Euroopan unionin kannalta. Euroopan unioni ei ole ainoa rahoittaja, mutta siitä ei ole epäilystäkään, etteikö se olisi yksi päärahoittajista.
Taistelin vuosia diktatuuria vastaan, kärsin paljon, olen ollut vankilassa ja olen erittäin ylpeä siitä, että olen täällä puolustamassa Euroopan unionia, demokraattista parlamenttia, ja kertomassa teille, että olemme valmiita lähettämään joukkoja rakentamaan rauhaa eikä käymään sotaa.
Tiedätte oikein hyvin, että Helsingissä tehtiin varsin tärkeä Tsetseniaa koskeva päätös. Pääministerit ja hallituksen päämiehet tekivät tärkeän päätöksen. Olemme ainoa valtioryhmittymä, joka teki vastaavan päätöksen. Emme päättäneet ainoastaan sanoista, vaan myös teoista, ja teimme kaksi tärkeää päätöstä kaupan ja humanitaarisen avun osalta. Niin toimittiin ja niin toimitaan edelleen.
Huomenna ja ylihuomenna Chris Pattenilla ja minulla on tapaaminen Venäjän ulkoministeri Igor Ivanovin ja tietenkin neuvoston puheenjohtajan kanssa Lissabonissa. Sitä seuraavana päivänä meillä on jälleen tapaaminen Yhdysvaltojen kanssa, ja sen jälkeen meillä on kolmen osapuolen, eli Yhdysvaltojen, Euroopan unionin ja Venäjän välinen tapaaminen, jossa asialistan tärkeimpänä asiana on Tsetsenia, kuten voitte kuvitellakin. Teemme kaiken voitavamme. Emme ole lakanneet painostamasta Venäjää täysin, sillä tiedämme varsin hyvin, millainen kriisi siitä seuraisi myös tulevaisuutta eikä ainoastaan nykyhetkeä ajatellen, jos loppujen lopuksi kävisi niin, että Venäjä kehittyisi kaikkien kannalta huonoon suuntaan.
Haluamme, että meillä on vakaa kahdenvälinen suhde Venäjän kanssa. Se on tärkeää Euroopalle, mutta pyrimme siihen niin, että Venäjä ymmärtää, että tiettyjä asioita ei voi tehdä. Tätä olemme toistaneet, tämä on aivan alusta alkaen ohjannut toimiamme, ja uskon, että tarkastellessanne komission jäsen Pattenin ja minun alusta alkaen omaksumaamme kantaa, voitte tutustua asiakirjoihin ja huomata, että totuus on siinä, mitä sanomme ja siinä, mitä minä nyt teille sanon.
Luultavasti esitettyjä kysymyksiä oli muitakin. Sallinette minun päättää sanomalla en halua viedä aikaanne yhtään enempää , että olen valmis tulemaan tänne aina, kun sitä haluatte, mutta minusta olisi parempi, mikäli mahdollista, pitää istuntoja, joissa keskitymme joihinkin aiheisiin ja kehitämme niitä perinpohjaisesti, sillä jos emme toimi näin, meillä on niin paljon aiheita ja kysymyksiä, että on hyvin vaikeaa todella käsitellä niitä perusteellisesti. Olen valmis toimimaan näin kuulette sen minulta itseltäni ja olen todella valmis toimimaan näin aina, kun tarvetta ilmenee.
Juuri nyt halusin kertoa teille yhden tärkeän asian. Helsingin kokouksessa joulukuussa pääministerimme ja valtion päämiehemme pyysivät meitä tekemään ensimmäisen kerran jotakin hyvin tärkeää. Meidän pitäisi hankkia kapasiteettia ja ponnistella kriisinhallinnan hyväksi jopa sotilaiden osalta. Voin ylpeänä kertoa teille, että kahden kuukauden jälkeen olemme saaneet asian vireille ja etenemme oikeaan suuntaan. Mielestäni parlamentin jäsenten olisi kansalaisten edustajina oltava ylpeitä siitä.

Patten
Olen oikein kiitollinen siitä, että minulla oli tilaisuus osallistua tähän korkean edustajan antamasta julkilausumasta käytävään keskusteluun. En aio pidätellä parlamenttia kauan, mutta ehkä voisin käsitellä paria seikkaa ja aloittaa kiinnittämällä huomiota, mikä on joskus melko vaarallista missä parlamentissa tahansa, retoriikan ja todellisuuden väliseen suhteeseen. Jäsen Pack otti asian esiin puheenvuorossaan, ja minne tahansa hän onkin valmis tunkeutumaan, meidän muiden olisi mielestäni oltava niin rohkeita, että uskallamme seurata perässä.
Haluaisin itsekin vain sanoa muutaman sanan tästä nimenomaisesta aiheesta. Puhuin viime viikolla erittäin mielenkiintoisessa istunnossa, jonka NATOn parlamentaarinen neuvosto ja Euroopan parlamentin jäsenet järjestivät. Monet teistä olivat siinä tilaisuudessa mukana, ja mielestäni voidaan aivan reilusti myöntää, että meidän puhuessamme unionin pyrkimyksistä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla NATOn parlamentaarinen neuvoston monien edustajien skeptisyys oli käsin kosketeltavaa. Tämä päti varsinkin eräisiin paikalla olleisiin Yhdysvaltojen edustajiin, mutta myös muutamaan muuhun.
Kuten huomioissani totesin, puhuessani joillekuille heistä minusta tuntui siltä, etteivät he tienneet, itkeäkö vai nauraa, ja se on muistutus meille kaikille niistä koetuksista, joihin olemme itsemme ajaneet ja niistä koetuksista, joista meidän on välttämättä selviydyttävä seuraavien kuukausien ja vuosien aikana, ja siinä mielessä korkean edustajan tämänpäiväiset huomiot olivat erittäin rohkaisevia.
Olemme edenneet huomattavan pitkälle huomattavan lyhyessä ajassa, mutta vielä on varsin paljon matkaa taitettavana, ja seuraavien kuukausien ja vuosien aikana joudumme esimerkiksi etsimään vastauksia voimavaroja koskeviin vaikeisiin kysymyksiin. Monet toteavat siihen, että tietenkään unionin ei tarvitse kuin käyttää tehokkaammin olemassa olevia voimavaroja, mutta luulenpa, että omissa jäsenvaltioissamme käydään jatkossa vilkastuvaa keskustelua siitä, ovatko ne todella riittäviä, ja siitä, aiotaanko niillä varmistaa omaan unioniimme toivomamme vastuullisempi turvallisuuspolitiikka.
Haluaisin puhua hieman turvallisuuspolitiikkaamme, konfliktien ehkäisyyn ja kriisien hallintaan liittyvästä ei-sotilaallisesta puolesta. Tällä hetkellä on oikeutetusti painotettu sotilaallista puolta, mutta emme ole kuitenkaan unohtaneet ei-sotilaallista puolta, ja Mosambikin tilanne muistuttaa meitä siitä, miten tärkeää on pitää sekin näkökohta mielessä. Aiomme esittää neuvostolle ennen Lissabonin kokousta valmiutta nopeaan reagointiin koskevan ehdotuksemme, jotta voimme toimittaa tarvittaessa apua parin päivän tai viikon kuluessa eikä suinkaan kuukausien tai vuosien päästä.
Olemme perustamassa komission kriisikeskusta korkean edustajan yksikön tilannekeskuksen ohessa toimivaksi operatiiviseksi yksiköksi. Lisäksi, ja tämä on minusta kaikkein tärkein ala, sillä tällä alalla toimintamme on uraauurtavaa, aiomme pian sen jälkeen, kun olemme esittäneet valmiutta nopeaan reagointiin koskevan ehdotuksemme, esittää myös ehdotuksia ei-sotilaallisista päätavoitteista.
Toistaisin, että kyseessä on uraauurtava toiminta, mutta on varsin tärkeää, että toimimme niin useistakin syistä, ja poliisivalvonta Kosovossa, poliisivalvonta muualla, on siitä vaikuttavin ja ilmeisin esimerkki. Tämä ei ole sellaista poliisivalvontaa, jonka yhdistämme lähipoliisien toimiin kotikadun kulmassa. Lapsena vartuin toivoen, että minun sallittaisiin valvoa lauantai-iltaisin, jotta voisin katsoa lähipoliisista, Dock Greenin Dixonista, kertovaa televisio-ohjelmaa. Ennen tätä työtä olin juuri laatimassa oman maani poliisitoimea koskevaa raporttia, ja varsin hyvää sellaista, mutta sanon tämän vain vastatakseni arvoisalle ystävälleni.
Muistan puhuneeni lähipoliisitoiminnasta joillekuille amerikkalaisille poliisialan asiantuntijoille ja kysyneeni: "Millainen olisi mielestänne ihanteellinen lähipoliisi?" Vastaus kuului: "Musta isoäiti." Valitettavasti kuitenkaan tällaista poliisitoimintaa Kosovossa ei tarvita. Meillä on aseistetut joukot, meillä on kaikilla kokemusta lähipoliisien koulutuksesta. Kosovon oloissa tarvitaan nimenomaan jotakin aseistettujen joukkojen ja lähipoliisien väliltä. Tarvitsemme sellaisia henkilöitä, jotka pystyvät selvittämään rikoksia, mutta myös niitä, jotka pystyvät myös tavallista paremmin hoitamaan todella vaikeita järjestyshäiriötilanteita. Tällaista toimintaa meidän on kehitettävä Euroopan unionissa, ja meidän on myönnettävä se tosiasia, että toiminta edellyttää voimavaroja. Niinpä jälleen palataan retoriikkaan ja todellisuuteen.
Äsken jäsen Titley viittasi konfliktien ehkäisyyn laajimmassa mahdollisessa mielessä ja kysyi, miten aiomme älyllisellä tasolla edistää tätä keskustelua. Yksi asia, jonka neuvoisin häntä tekemään, olisi Radio 4:n kuunteleminen maaliskuun lopussa, kun Reith-luentosarjan ensimmäisessä osassa ulkosuhteista vastaava komission jäsen pitää erittäin koskettavan ja vakuuttavan luennon tästä koko aiheesta.
Ehkä voisin kuitenkin nyt iltapäivällä sanoa pari seikkaa. Mielestäni ihmisoikeusrikkomukset, yksilönvapauksien laiminlyöminen, kaikkien hyvää hallintoa koskevien tavanomaisten sääntöjen rikkominen sekä tyrannia ja ympäristön pilaantuminen liittyvät elimellisesti toisiinsa. Kaikki nämä asiat ovat yhteydessä toisiinsa. Puhumme oman ekosysteemimme monimutkaisuuksista, mutta on olemassa myös arvojen ja poliittisten instituutioiden ekosysteemi, joka on aivan yhtä tärkeä ja jolla on ratkaisevan tärkeä merkitys pyrittäessä parantamaan ihmisten elämää Mosambikin kaltaisissa maissa ja myös niiden ihmisten kohdalla, jotka ovat meitä paljon lähempänä Balkanilla.
Niinpä tulevina vuosina aiomme antaa esimerkiksi suoraan tähän konfliktien ehkäisyä ja kriisien hallintaa koskeviin kysymyksiin liittyviä komission tiedonantoja. Annamme piakkoin tiedonannon parlamentille varsin rakkaasta aiheesta, eli siitä, kuinka voimme varmistaa, että vaalien tarkkailu tapahtuu mahdollisimman kattavasti ja järkevästi ja ilman että vaalit toimittavien instituutioiden itsenäisyyttä rajoitetaan.
Aiomme julkistaa tiedonannon jalkaväkimiinoista, oikeastaan anturilaitteiston käytöstä, Mosambikissa jalkaväkimiinojen raivauksessa tehty työ on ollut menestys. On onnistuttu raivaamaan teitä kylistä kaivojen luokse sekä kylistä alakouluihin. Mitä luulette, että kaikkien viime päivinä jalkaväkimiinoja liikutelleiden tulvien seurauksena on tapahtunut? Meidän on jälleen käytävä sama raivaustyö läpi.
Meidän on tarkasteltava sitä, miten tällainen asia liittyy politiikkoihimme muualla. Meidän on mietittävä, mitä teemme Ukrainan ja Moldovian jalkaväkimiinavarastoille, mitä ekologisia seurauksia niiden käsittelyllä on, mitä se edellyttää rahoitukselta ja mitkä ovat poliittiset seuraamukset.
Varsinainen tarkoitukseni on osoittaa, että kaikki nämä asiat liittyvät läheisesti yhteen. Meillä on kaikki tarvitsemamme välineet, mutta meidän on kytkettävä ne yhteen paljon tehokkaammin kuin olemme tähän mennessä tehneet ja tämä on korkealle edustajalle ja minulle neljän tai viiden seuraavan vuoden aikana todellinen haaste.
Nyt toivonkin, että näihin haasteisiin vastataksemme meille annetaan tukea, jolla tarkoitan sekä asianmukaisia voimavaroja että mahtavaa retoriikkaa. Me kaikki tiedämme, että on monia syitä kehittää yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, ja mainitsenpa teille kolme niistä Bosnia, Albania ja Kosovo.
Nämä ovat kolme yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittämisen syytä, ja ulko- ja turvallisuuspolitiikkamme onnistuminen mitataan varsinkin sillä, kuinka hoidamme asioita Balkanilla, emmekä saa kadottaa mielestä sitä, että aika monet arvostelijamme, amerikkalaiset poliitikot, senaattorit ja kongressin edustajat sanovat: "Kuinka voimme mitenkään suhtautua vakavasti pyrkimyksiinne kehittää yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, jos ette pysty edes hoitamaan ongelmia omalla takapihallanne?" Niinpä Balkan on meille koetinkivi. Toivon, että kaikki ne valtion päämiehet, jäsenvaltioidemme eturivin poliitikot, jotka lupasivat kuun taivaalta Balkanilla, Marshall-apua ja jotkut antoivat muitakin lupauksia Balkanille, ovat läsnä, kun budjetista vastaavat tahot päättävät, kuinka paljon meidän olisi käytettävä rahaa Balkanilla.
Toivoisin kovasti, että voisimme kaikki asua maailmassa, jossa on tilaa myös Eurooppa-neuvostolle, yleisten asioiden neuvostolle ja Ecofinille. Kaikki samassa poliittisessa maailmassa yhdessä varmistamassa, että jonkinlainen harmonia vallitsee sen välillä, minkä maailmalle lupasimme, ja sen välillä, minkä voimme oikeasti saavuttaa.
Tätä työtä viime kuukausien aikana tehdessäni olen kuullut lupauksia siitä, että tekisimme enemmän Latinalaisessa Amerikassa, olen kuullut lupauksia siitä, että olisimme maksumiehiä, jos Lähi-idässä solmitaan rauhansopimus. Olen kuullut lupauksia siitä, että pyrimme vakaussopimukseen Etelä-Kaukasuksella. Olen kuullut lupauksia siitä, että turvaamme demokratian Indonesiassa toimittamalla sinne lisää apua.
Mikä on ydinkysymys? Enkä tarkoita sillä äskettäisten poliittisten ristiriitojen lisäämistä. Tulevina viikkoina ja kuukausina meidän on minun mielestäni tartuttava yhä uudelleen ja uudelleen tähän kysymykseen. Yksi syy siihen, että olen niin innokas viemään läpi todellisia uudistuksia ulkoisen avun ohjelmiimme, on, etten halua joutua jatkuvasti siihen tilanteeseen, jossa aina, kun esitän esimerkiksi retoriikan ja todellisuuden välistä kuilua koskevan kysymyksen, vastaus on: "Niin, mutta tiedämme, ettette toimi tehokkaasti, tiedämme, ettette ole käyttäneet kaikkia sitoumusrahojanne, tiedämme, että takataskussanne on rahaa". Haluan, että asemamme on sellainen, että voimme sanoa: "Asiat eivät ole enää niin. Hoidamme asioita niin tehokkaasti ja pätevästi kuin voimme." Niinpä, hyvät jäsenvaltioiden edustajat, mielestämme on aika rakentaa silta yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ja toisaalta neuvoston päätelmien, lukuisten tiedonantojen ja sen välille, mitä voimme todella saada kentällä aikaan, ja olen sitä mieltä, että teemme korkean edustajan työn paljon helpommaksi ja saamme eri puolilla maailmaa asuvien tavattoman monien ihmisten elinolot paljon paremmiksi, jos onnistumme siinä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Patten! Kiitoksia myös siitä, että annoitte meille esimerkkejä brittiläisestä huumoristanne myös tämän erittäin vaikean asian yhteydessä. Se tekee keskustelustakin hieman mielenkiintoisemman.

Naiset päätöksentekoprosessissa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat naisten asemasta päätöksentekoprosessissa.

Maria de Belém Roseira
. (PT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kansainvälisen naisten päivän viettäminen on välttämätöntä, se sopii hyvin prosessiin, joka on nostanut naisen hänelle luontaisen arvokkuutensa ansiosta hänelle aina kuuluneelle paikalle. Tuon päivän viettämisessä on siis yhdistettävä toisiinsa kaksi eri suuntiin vaikuttavaa perustekijää: muistelun näkökohta, kykymme suhteuttaa itsemme tämän asian menneisyyteen ja kaikkiin tätä asiaa kannattaneisiin, joiden joukosta tahdon nostaa esiin ihan oikeudenmukaisuuden vuoksi kansalaisjärjestöt, ja toisaalta symbolisen näkökohdan, sen voiman, joka heijastaa miesten ja naisten välisten mahdollisuuksien tasa-arvoisuuden kohti tulevaisuutta.
Juuri näin, menneistä varjoista irtautumalla, tämä juhla edesauttaa miehiä ja naisia tarkastelemaan toisiaan oman arvokkuutensa alkuna ja päämääränä tässä prosessissa, jossa kyseessä ei niinkään ole ajan pyhittäminen kuin sen puhdistaminen ennakkoasenteista. Tuota päivää kannattaa viettää juuri näin, sillä kun palautetaan mieliin mennyttä, vahvistetaan samalla vapautumista siitä stigmasta, joka vuosituhansien ajan on loukannut naista pakottamalla hänet elämään köyhyydessä, väheksymällä hänen koulutusmahdollisuuksiaan, pitämällä häntä luontaisesti hauraana, mikä on tehnyt hänestä helpon väkivallan kohteen, etäännyttämällä hänet väkipakolla vallasta ja päätöksenteon piiristä, vaarantamalla hänen terveyttään pannessaan hänet elämään äitiyden ehdoilla, tai väkivallan tai jopa seksuaalisen hyväksikäytön ehdoilla, sen taakan alla, minkä yhteiskunta on sälyttänyt hänen harteilleen perheen vastuunkantajana, pitämällä häntä taloudellisesti haavoittuvana ja työelämää ajatellen henkilönä, jolla ei ole käytössään omaa aikaa, ja sen lisäksi panemalla hänet elämään mutkikkaassa kohteena olemisen suhteessa tiedotusvälineiden uhrina, laittomien seksuaalisten palvelujen tai seksuaalisen hyväksikäytön uhrina, sanalla sanoen pitämällä häntä osana tätä päättymätöntä luetteloa ihmisoikeuksien loukkauksista, joilla häntä on häväisty.
Selkeänäköinen antiikin Kreikka jätti meille luontaisena perintönä kyvyn erottaa toisistaan tasa-arvoisuus ja oikeudenmukaisuus. Aristoteles oli oikeassa vakuuttaessaan, että oikeudenmukainen ihminen on se, joka toimii lakien mukaan ja noudattaa tasa-arvoisuutta, oikeudenmukainen ihminen saa meidät noudattamaan lakeja ja oikeudenmukaisuutta, mutta epäoikeudenmukainen ihminen vie meitä kohti laittomuutta ja epätasa-arvoisuutta. Voltaire taas varotti ajattelun pinnallistamisesta 2000 vuotta myöhemmin: tasa-arvoisuus on mitä luonnollisin ja samalla mitä epätodellisin asia. Koska ihmiset liioittelevat kaikessa, he voivat halutessaan liioitella myös epätasa-arvoisuuksia. Nykyaika ja demokraattinen hallitusmuoto, joihin hän ajatuksensa pohjaa, perustuu ajatukseen yhteiskuntasopimuksesta, yhteenliittymisen muodosta, joka Rousseaun sanojen mukaan puolustaa ja suojelee kaikin yhteisin voimin ihmistä ja kunkin jäsenensä omaisuutta, minkä vuoksi jokainen yhdessä kaikkien kanssa totteleekin vain itseään, pysyen näin yhtä vapaana kuin ennenkin. Koska kaikki antavat itsensä täydellisesti, tilanne on kaikille sama. Ja koska tilanne on kaikille sama, kenelläkään ei ole halua tehdä sitä toisille vaikeaksi. Silti tiedämme, että tämä yleismaailmallisen tasa-arvoisuuden ehto ei sulkenut piiriinsä naisia. Postmodernissa yhteiskunnassa, jossa Rousseaun yhteiskuntasopimuksen riittämättömyys on ilmiselvää, meidän on ajettava uutta sopimuksen muotoa, joka on monipuolisempi ja rikastavampi siksi, että se noudattaa enemmän miehen ja naisen vastakkaisuuden yhdistävää ihmisluontoa.
Meidän on pyrittävä kohti sukupuolten välistä uutta yhteiskuntasopimusta, joskin tämä ehdotus juontuu oikeastaan ihan demokratiasta itsestään. Elämme aikaa, jona politiikka on menettänyt arvoaan, aikaa, jona demokratiat kärsivät kansalaisten sitoutumishalun puutteesta. Meidän on tarkasteltava tätä seikkaa sanaparin kansalainen-demokratia eri merkityksistä lähtien, nehän ovat käsitteitä ja todellisuuksia, joiden merkitys määräytyy toisistaan käsin. Naisten sulkeminen kansalaisoikeuksien täysivaltaisen harjoittamisen ulkopuolelle on mielestäni yksi demokratian kriisin keskeinen tekijä, ja vain sukupuolten välinen yhteinen tasa-arvopolitiikka voi auttaa kääntämään suunnan toiseksi. Sillä pyritään kohti tasavertaisuutta, joka on tarkemmin sanoen kiireellisesti tarvittavaa tasavertaisuuden demokratiaa; se on uusi malli, joka syntyy sukupuolten välisen uuden yhteiskuntasopimuksen tarkentuessa ja joka on tie tai oikotie kaikki piiriinsä sulkevaan yhteiskuntaan. Yleismaailmallisuudesta koituu useita seuraamuksia demokratialle. Tarvitaan tietysti uudenlaista etiikkaa, koska entisen yksilöiden ja yhteiskunnan etiikan riittämättömyys on jo kyllin selvästi osoitettu. Sujuvuuden, liikkuvuuden ja nopeuden käsitteet asettautuvat lopullisesti ennennäkemättömälle, planeettojen väliselle mitta-asteikolle. Sellaiset käsitteet ja todellisuudet kuin ylikansallisuus, alueellisuus ja heimoedut ovat asettuneet pysyvästi osaksi arkipäiväämme, sitä mutkistaen ja kysymyksiä aiheuttaen, varsin usein ankaralla tavalla. Ja vaikka demokratian peruuttamaton pystyttäminen maailman tasolla näyttäisi olevan jo saavutettu tosiasia, havaitsemmekin samaan aikaan yleismaailmallisuuden vaikutuksesta johtuvan yhteiskunnallisen kärsimyksen laajenevan ihmiskunnan heikoimmissa kansankerroksissa ja näin ollen myös naisten keskuudessa, koska köyhyydellä on yhä sinnikkäästi naisen nimi ja kasvot.
Todellisuudessa vaurauden ja vallan keskittyminen on saanut aikaan syrjäytyneiden määrän kasvun. Teknologian kehityksen myötä työttömyys kasvoi ja työttömien määrä moninkertaistui. Talouselämän ja rahoitusjärjestelmän yleismaailmallisuus on vienyt valtiolta valtuuksia, joita sillä ennen oli, ja valtion merkitys on supistunut rinnakkaisvaltion mittasuhteisiin. Samaan aikaan ja tästä johtuen esiin nousee kansainvaellusten todellisuus, mikä kärjistää yhteiskunnallisen syrjäytymisen ongelmaa ja on uusi ongelmatilanne edellä mainittujen tekijöiden lisäksi. Syrjäytyminen nousee siis esiin tietenkin hyvin monin tavoin, mutta kaikkialla läsnä olevana, häpeäksi hallintokulttuurimme pyrkimyksille; se onkin määriteltävä tyytymättömyytemme demokratiaksi, koska se on jatkuvaa syrjäyttämistä, yhdistymisen vastaisuutta, stigmatisoimista ja yhteiskunnallista hyljeksintää, jonka vertaista ei ole ollut ennen eikä tässä laajuudessa.
Portugalin puheenjohtajakauden aikana, tähänastiset ponnistelut ja useiden jäsenvaltioiden panoksen huomioon ottaen, Lissabonin ylimääräisessä huippukokouksessa, jonka teemana on "innovaatioiden sekä tietojen ja taitojen Euroopan työllisyys, talousuudistukset ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus", pyritään tarjoamaan vastavoimia näille vaaroille, joiden historia on opettanut olevan aina raskaampia naisille, nimenomaan ehdotettuun teemaan erityisen suorasti liittyvillä aloilla.
On siis tarpeen ottaa käyttöön toimenpiteitä, joilla luodaan edellytyksiä päästä käsiksi tietoon, saada elinikäistä koulutusta ja voittaa pakotteita, jotka etäännyttävät ihmisiä teknologian saavutuksista kaikkine seurauksineen. Näin pyritään uudistamaan eurooppalaista yhteiskuntamallia ja vahvistamaan samalla työn ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ulottuvuutta. Pyritään siis omaksumaan asenne, joka kääntäisi päinvastaiseksi naisten perinteisesti omaksuman, vastuiden määrittämän syrjinnän. Se käy päinsä vain, kun tehdään uusi yhteiskuntasopimus, jossa perhe- ja työelämän yhteensovittaminen saa uuden strategisen merkityksen, avainsanana on "keskinäinen jakaminen".
Juuri politiikan alalla naisten syrjintä ilmenee kaikkein selvimmin. Siksi arvioimmekin myönteisesti tälle päivälle valittua aihetta, joka on tulevaisuuden kannalta ratkaiseva, kunhan tasavertaisuus ensin oikeudellisessa mielessä saadaan aikaiseksi. Naisten mukaan ottaminen onkin välttämätöntä, jotta kyettäisiin käsittelemään nykyisen elämän mutkikasta kokonaisuutta. On selvää, että tosiasiallisen tasa-arvon puute heijastaa poliittisten rakenteiden lainmukaisuuden puutetta, rakenteiden edustavuuden puutetta. Kaikki tämä kielii siitä, että pelkkä oikeudellisen tasa-arvon aikaansaaminen ei riitä, koska pyrkiessään takaamaan kahden osapuolen tasa-arvon se ei ole onnistunut takaamaan sitä saavutettuina tuloksina. Nykyaikaisen demokratian perustajien teksteissä olevaan oletettuun yleismaailmallisuuteen ei kuulunut, kuten jo edellä sanoin, aikomus laajentaa kansalaisuutta naisia koskevaksi. Naisten ei ajateltu olevan subjekteja, joilla on oikeuksia. Koska todellinen demokratia tarkoittaa ja saa aikaan kaikkien kansalaisten tasa-arvoista osallistumista, sukupuolierot johtavat tästä näkökulmasta katsoen demokraattisen hallintomuodon käsitteen merkittävään syventämiseen. Ihmiskunta on kaksipuolinen ja se tarvitsee järjestelmää, jossa keskusteluja käyvät ja päätöksiä tekevät sekä miehet että naiset tasapainoisella tavalla.
Tasavertaisuus tarkoittaa miesten ja naisten välistä tasapainoa sosiaalisen ja poliittisen edustuksen rakenteissa. Naisena oleminen on toinen kahdesta keskeisestä tavasta olla ihminen. Naisena tai miehenä oleminen ovat ihmissuvun jakolinjoja, jotka yhtä hyvin erottavat kuin yhdistävätkin ja ovat siksi luovia osapuolia vastakkaisuuksien ikuisessa pelissä. Tästä näkökohdasta lähtien tasavertaisen demokratian käsitteessä vedetäänkin pois näin syntyneen luovuuden suoma etu ja asetetaan se palvelemaan oikeampia, oikeudenmukaisempia ja osuvampia päätöksiä ratkottavana olevissa ongelmissa. Siksi uskon tasavertaisuuteen, sukupuolten tasa-arvon uuteen hahmoon, joka saattaa voimaan universaalisuuden aatteen omassa todellisuudessaan ja poliittisesti järjestäytyneessä yhteiskunnassa.
Pekingin kokous oli historiallinen virstanpylväs sillä pitkällä tiellä, jota tänään muistelemme. Sen vuoksi tämän kokouksen arviointityö, joka on parhaillaan käynnissä, ei saa muodostua verukkeeksi millekään perääntymiselle. Kyseessä ei ole uusi julistus, vaan arviointi siitä, ovatko julkistuksen allekirjoittaneet jäsenvaltiot täyttäneet sitoumuksensa. On pidettävä voimassa sen periaatteet, siinä julistetut arvot, siinä toteutettavaksi otetut tavoitteet. Sitä voidaan syventää, mutta ei koskaan heikentää sen arvoa. Tällainen asenne Euroopan unionin on omaksuttava.
Ne päätelmät, jotka saatiin Euroopassa tehtävän arviointityön tuloksena viime tammikuussa Genevessä pidetyssä kokouksessa, ovat tämänsuuntaisia ja vahvistavat tarvetta panna täysimääräisinä toimeen 12 tunnistetun toiminta-alueen vaatimat toimenpiteet. Nyt on käynnistynyt myös prosessi, joka käynnistää 5 yhteisön toimintaohjelman miesten ja naisten välisen tasa-arvon toteuttamiseksi toimintakaudella 2001-2005. Sen perusteella, mitä tiedämme prosessista, on selvää, että on välttämätöntä jatkaa ja vahvistaa miesten ja naisten välisen tasa-arvon politiikkaa yhteisötasolla, sillä havaitsemistamme edistysaskelista ja tehdystä työstä huolimatta on myös havaittavissa, että hyvin merkittäviä epätasavertaisia tilanteita vallitsee yhä miesten ja naisten välillä taloudellisella, poliittisella, sosiaalisella ja siviilielämän tasolla. Unionin puheenjohtajamaana Portugali ilmaisee tyytyväisyytensä tähän ohjelmaan ja toivottaa sille mitä parhainta menestystä sen rakentaessa Eurooppaa, joka suo kaikille tasa-arvoiset mahdollisuudet.
Vastakkaisuuden pelinsä kautta naiset ja miehet muodostavat ja rakentavat yhteiskuntia, joissa he elävät. Tässä on kyseessä uusi tapa kohdata julkinen ja yksityinen piiri, ehdotus keinoksi torjua poliitikkoja ja heidän toimintatapaansa kohtaan tunnettua epäilyä, vaihtoehtoinen keino ylittää demokraattisten rakenteiden toimintamuotoa ja niiden avoimuutta kohtaan tunnettu epäluuloisuus, ja menettelytapa vähentää mahdollisimman pieneksi tiettyjen kansanosien haluttomuus liittyä perinteisiin poliittisiin puoleisiin ja haluttomuus noudattaa niiden tapaa harjoittaa politiikkaa.
Sukupuolten tasa-arvopolitiikka luo lisäarvon näkökohtia, jotka se antaa yhteiskunnalle kun se hyödyttää sekä miehiä että naisia oman itsensä, oman yhteiskunnallisen ja ammatillisen toteuttamisensa mielessä; kun se edesauttaa päättäväisesti yhteiskunnallista edistystä tunnustaessaan kummankin sukupuolen omat voimavarat ja vahvistaessaan niitä; kun se edesauttaa demokratian syventämistä tuoden päätöksenteon lähemmäs valitsijoita; kun se tuo politiikan näyttämölle uusia, erityisesti naista arvostavia ulottuvuuksia; kun se omalta osaltaan parantaa elämän laatua ja syventää demokratiaa.
Pohtiessaan tasa-arvon tematiikkaa vuonna 1922 eräs portugalilainen ajattelija korosti, että oikeuksien tasa-arvon välttämätön edellytys on valtasuhteiden tasa-arvo. Kukapa voisi kiistää hänen ajatuksensa selvänäköisyyttä ja toisaalta, kukapa kiistäisi sen tunnustaessaan, etteikö juuri siinä olisi demokratian myötäsyntyinen olemus. Rakentakaamme siis sellainen demokratia! Vain näin voimme todella vakuuttaa, että ihmisyys on läpi historian jatkuvaa solidaarisuutta.

Diamantopoulou
. (EL) Arvoisa puhemies, Ranskan vallankumouksen aikana teloitettiin eräs hyvin kuuluisa nainen, Olympe de Gouges. Häntä pidettiin hulluna, koska hän oli kannattanut yhtäläisiä oikeuksia sekä miehille että naisille. Kaksi vuosisataa myöhemmin Euroopassa on saatu paljon aikaan. Viime vuosisata voidaan jakaa kolmeen vaiheeseen. Ensimmäiselle vaiheelle olivat tyypillisiä naisliikkeen kamppailun ja valistuneiden naisten ja miesten aikaansaamat institutionaaliset muutokset, lainsäädännön muuttuminen ja suuret perustuslailliset saavutukset kaikissa jäsenvaltioissa. Sitten siirryttiin toiseen vaiheeseen, jonka aikana naiselliset roolimallit alkoivat saada arvostusta. Naisia on kaikkialla, pääministereinä, parlamentaarikkoina, pankinjohtajina, ministereinä, ammattilaisurheilijoina, lääkäreinä, asianajajina, lentäjinä ja kenraaleina. Nyt olemme kolmannessa vaiheessa: tässä vaiheessa tarvitaan muutosta niiden elimien koostumuksessa, jotka käyttävät poliittista ja taloudellista valtaa. Tämä muutos tuo mukanaan muutoksia myös niihin politiikkoihin, joissa on otettava huomioon molempien sukupuolten arvot ja kokemukset.
Hyvät parlamentin jäsenet, uuden vuosituhannen ensimmäisiin kuukausiin on lyönyt leimansa kaksi merkittävää tapahtumaa: ensimmäinen on Tarja Halosen valinta Suomen presidentiksi. Suomessa oli ensimmäistä kertaa naisehdokkaita enemmän kuin miesehdokkaita. Ja nainen valittiin. Toinen on se, mitä tapahtuu Ranskassa. Huhtikuussa vuonna 1999 pidetyssä konferenssissa "naiset ja miehet vallassa" annetun julistuksen lopputuloksena hyväksyttiin laki naisten ja miesten yhtäläisestä edustuksesta. Tässä konferenssissa asianomaiset ministerit sitoutuivat konkreettisiin toimiin ja konkreettisiin politiikkoihin, jotka muuttavat valtajärjestelmää. Meidän on onniteltava pääministeri Jospinia siitä, että hän vahvisti tämän sitoumuksen kaikkein selkeimmin ja ehdottomimmin.
Jäsenvaltioissa on ollut paljon puhetta ja on harjoitettu monia politiikkoja. Asioiden todellisen tilan kertovat tietenkin numerot, ja ne ovat Euroopassa edelleen ongelmalliset. Hallitusten jäsenistä 24 prosenttia on naisia ja kansanedustuslaitoksissa keskiarvo on 22 prosenttia, jäsenvaltioiden vaihteluväli on 6-40 prosenttia. Naisten lukumäärä valtaa käyttävissä ja politiikkoja laativissa komiteoissa on hyvin pieni. Naisten osuus erilaisissa komiteoissa ei ylitä 18 prosenttia edes sellaisissa maissa kuin Saksa ja Belgia, joissa molempien sukupuolten edustajien lukumäärä on erityisesti lailla sidottu. On siis edistettävä konkreettisia politiikkoja. Tarvitaan yhdistettyä politiikkaa, johon sisältyy pitkän aikavälin poliittisia sitoumuksia, niin kuin on tapahtunut Ruotsissa ja Suomessa, joiden hallituksissa naisten osuudet ovat 56 ja 44 prosenttia. Tarvitaan organisointia ja tilastollista seurantaa. Tarvitaan valvontaa ja kunkin alueen kulttuuriin, mielenlaatuun ja erityisongelmiin soveltuvia rakenteita. Tietenkin nämä politiikat tarvitsevat myös rahoituksellista tukea.
Naisten osuuden lisääminen, tai kuten Ranskan pääministeri Jospin muotoili: "... naisten vaikutusvallan lisääminen päätöksenteon keskuksissa...", on paras tapa uudistaa politiikkaa, muodostaa uusia lähestymistapoja, puskuroida poliittinen ajattelu niillä uusilla ajatuksilla ja uusilla kokemuksilla, joita naiset erilaisella elämänkokemuksellaan tuovat.
Suomi teki puheenjohtajakaudellaan sellaisen hyvin merkittävän aloitteen, että kehitettäisiin indikaattoreita, jotka kuvaavat naisten osallistumista päätöksentekokeskuksiin. Näihin indikaattoreihin sisältyvät kansalliset parlamentit, alueneuvostot ja kunnanvaltuustot, ja ne tarjoavat kattavan kuvan naisten osallistumisesta jokaisessa jäsenvaltiossa. Uskon, että tilastotietojen hankkiminen ja sen tukeminen on poliittisesti hyvin tärkeä asia ja että mahdollisuus asettaa tavoitteita, vertailla tuloksia ja vahvistaa ponnistuksiamme on hyvä poliittinen työkalu. Tällainen aloite järjestelmällisestä seurannasta sisältyy myös omaan ohjelmaani, kun laaditaan viidettä naisia koskevaa ohjelmaa.
On sanottava, että vaikka lainsäädännöllisin toimin ja jäsenvaltioiden institutionaalisin väliintuloin on saatu tuloksia poliittisen vallan päätöksentekokeskuksissa, samoihin tuloksiin ei ole päästy yksityisellä sektorilla. Yhteydenottoni Euroopan suuriin monikansallisiin yrityksiin ovat osoittaneet tilanteen olevan murheellinen. Euroopassa toimii yrityksiä, jotka työllistävät tuhansia työntekijöitä, monesti satojatuhansia koko maailmassa ja joissa yritysjohdon tasolla naisten osuus on alle 2 prosentin! Meidän ei pidä vähätellä naisten osallistumista myös taloudellisen päätöksenteon keskuksiin. Tietenkin myös tällä alueella ryhdytään erityisponnistuksiin, jotka eivät luonnollisestikaan voi olla lainsäädännöllisiä mutta jotka voivat toimia pohjana parempien käytäntöjen vaihdolle, ja joka tapauksessa ensimmäiset yhteydenottoni näiden suurten monikansallisten yritysten johtajiin ovat johtaneet myönteisiin tuloksiin.
Kuten tiedätte, komissio yrittää puuttua tähän ongelmaan komission sisällä. Jo nyt on tehty päätös, että kummankin sukupuolen osuus on 40 prosenttia työryhmissä ja ohjelmissa, jotka koskevat tutkimusta ja teknologista kehitystä. Tätä on kokeiltu myös teidän omassa toimielimessänne vuoden 1999 toukokuussa, jolloin painotettiin naisten osallistumista tutkimukseen ja teknologiaan. Komission velvollisuus on antaa konkreettinen ja selkeä esimerkki, ja teen yhteistyötä kaikkien komission kollegoideni kanssa, jotta naisten osuus nousisi 40 prosenttiin kaikissa komission komiteoissa, mikä näkyy pian komission uudistuksessa.
Hyvät kollegat, usein esiintyy vastustusta, ja tällä vastustuksella on edistyksellisenä suojaverhonaan epäilys siitä, tarvitaanko naisten osallistumisessa vallankäyttöön sitovia velvoitteita. Kukaan ei koskaan kysy liittovaltiolta, pitääkö sen edustaa kaikkia liiton valtiota, ja Euroopan unionin tasolla milloinkaan ei esitettäisi kysymystä, voisiko jokin jäsenvaltio jäädä komiteassa ilman edustusta. Miksi siis on kummallista ja suhtaudutaan varautuneesti, jos tarvitaan sitovaa lainsäädäntöä väestön toisen puolen edustamisessa. Tässä asiassa haluan olla aivan ehdoton. Naisten osuuksia päätöksentekokeskuksissa koskevan sitovan lainsäädännön suhteen ei saa olla mitään varaumia, ei mitään varaumia.
(Suosionosoituksia)
Naiset muodostavat puolet väestöstä, puolet maailman voimavaroista. Naisten sulkeminen vallan ulkopuolelle tarkoittaa ensiksikin demokratiavajetta ja toiseksi inhimillisten voimavarojen vajaakäyttöä. Edessämme on ainutlaatuinen haaste ja aika on kypsä: meidän on sovitettava yhteen taloudelliset ja poliittiset hyötynäkökohdat säilyttämällä demokraattiset periaatteet. Luotan siihen, että onnistumme. Panoksena tässä on aika. Yksikään naissukupolvi ei saa jäädä enää syrjään. Meidän on kaikin tavoin kiirehdittävä tilannetta.
(Suosionosoituksia)

Avilés Perea
Arvoisa puhemies, puheenvuoroni aluksi haluan kiittää ministeriä, arvoisaa neuvoston puheenjohtajaa hänen osallistumisestaan tähän keskusteluun ja hänen mielenkiintoisesta tätä aihetta koskevasta puheenvuorostaan. Haluaisin kiittää myös komission jäsentä, joka oli täällä meidän kanssamme ja hänen lausumistaan sanoista.
Yleensä eri poliittiset ryhmät ovat samaa mieltä siitä helposti todettavissa olevasta asiasta, että naiset ovat aliedustettuina päätöksentekoprosesseissa sekä poliittisilla, taloudellisilla että yhteiskunnallisilla aloilla. Nykyisin kukaan ei ole eri mieltä siitä, että naisten täytyy osallistua poliittiseen elämään, puolueiden ja toimielinten toimintaan, mutta meidän on vaikea päästä yksimielisyyteen siitä, miten tätä osallistumista voidaan lisätä. Se sukupuolten välinen tasa-arvo, jolla on eniten merkitystä naisten omaan elämään ja sen myötä koko yhteiskuntaan, on tasa-arvo työelämässä, sekä työnsaantimahdollisuuksien mikä edellyttää tasavertaisia koulutusmahdollisuuksia että samasta työstä samanlaisen korvauksen maksamisen osalta, jonka puolesta taistellaan kovasti, mutta josta ollaan todellisuudessa vielä hyvin kaukana. Olemme vakuuttuneita siitä, että naisten osallistuminen päätöksentekoprosessiin hyödyttää koko yhteiskuntaa. Naiset tuovat aina uuden näkökulman asioihin, mikä rikastuttaa ja täydentää kokonaiskuvaa arkipäivän ongelmien parhaista mahdollisista ratkaisuista, ja meidän kaltaisemme henkilöt, jotka toimimme aktiivisesti politiikassa, ovat sitoutuneet ratkaisemaan näitä ongelmia. Ongelma on kuitenkin siinä, miten löytää sopiva ratkaisu, jolla lisätään naisten mahdollisuuksia päästä luottamustehtäviin ja näin ollen myös mukaan päätöksentekoon. Joissakin Euroopan unionin maissa on vahvistettu lailla pakollisia kiintiöjärjestelmiä, joilla tasapainotetaan välittömästi naisten osallistumista. Tämä ei kuitenkaan ole yleensä paras ratkaisu, koska aina ei ole riittävästi naisia, jotka haluavat mukaan siihen vaikeaan, kilpailuhenkiseen maailmaan, jota he pitävät vahvasti miehisenä, koska perinteisesti se on ollut vain miehiä varten. Poliittisissa puolueissa naisten osuus ei ole 50 prosenttia, ei myöskään työ- eikä yhteiskunnallisessa elämässä. Se on paljon alhaisempi, ja naisten vaikutusmahdollisuuksien lisäämiseksi olisi naisten osuutta lisättävä juuri tällä perustasolla. Siihen, että useammat naiset olisivat kykeneväisiä ja valmiita ottamaan vastuuta ja tekemään sitoumuksia poliittisessa elämässä eli päätöksenteossa, tarvitaan myös lujaa ja todellista poliittista tahtoa.
Kansanpuolueen ryhmä ei ole täysin yksimielinen siitä, että pakollisten kiintiöiden järjestelmää pitäisi tukea. Jotkut henkilöt jopa vastustavat sitä. Itse en haluaisi tuntea kuuluvani kiintiöön ja ajatella, että olen tietyssä tehtävässä sen takia, että olen syntynyt naiseksi. Tätä tunnetta miehillä ei ole koskaan, ja se on merkittävä ero.

Gröner
Arvoisa puhemies, kiitän arvoisaa komission jäsentä ja arvoisa neuvoston puheenjohtajaa. Ranskan hallitus on järjestänyt tämän vuosisadan aluksi huippuyllätyksen, ehdottoman tasa-arvopoliittisen jymyjutun. Ensimmäistä kertaa vaaliluetteloihin on merkittävä yhdenvertaisesti puolet miehiä ja puolet naisia. Pääministeri Jospin antaa näin esimerkkiä Euroopan unionille. Suomen uusi presidentti Tarja Halonen astuu virkaansa juuri tänään. Suomen naiset antoivat siinä esimerkkiä valitsemalla ensimmäistä kertaa naisen valtionsa päämieheksi. Valitettavasti asiat eivät ole yhtä hyvin kaikkialla. Kreikassa seuraavien vaalien ehdokkaista on naisia valitettavasti alle 7 prosenttia. Sielläkin on varmasti vielä paljon parannettavaa. Siellä ei ole noudatettu neuvoston vuonna 1996 antamaa suositusta naisten tasapainoisesta osallistumisesta ja naisten aliedustuksen poistamisesta.
Vaikka naiset ovat enemmistönä Euroopan väestössä, heidät on edelleen pääasiassa sysätty päätöksenteosta syrjään. Jos heillä on kunnianhimoa päästä korkeimpiin virkoihin, he törmäävät nopeasti lasikattoon. Meidän pitäisi kamppailla tämän lasikaton rikkomisen puolesta. Edeltävästä puhujasta poiketen olen sitä mieltä - ja ryhmäni on siitä yhtä mieltä , että meidän pitäisi ottaa käyttöön kiintiöt, sitovat kiintiöt, sillä naiset ovat työskennelleet kovasti. Naisilla on Euroopan unionissa erinomainen koulutus, me olemme osoittaneet joukkuehenkeä ja saaneet päätöksentekovoimaa ja sosiaalista kompetenssia. Sitovat kiintiöt edellyttävät myös luotettavia tietoja, eikä niitä saa jättää käyttämättä millään yhteiskunnan alalla.
Me tarvitsemme tätä uutta yhteiskuntasopimusta, me tarvitsemme kamppailua vallasta, rahasta ja työn jakamisesta, jonka on koiduttava naisten hyväksi. Katson ympärilleni, miehet olisivat hyvin voineet tukea meitä tässä kamppailussa. Valitettavasti he ovat täälläkin huonosti edustettuna.
Toivon, että jatkamme Pekingin toimintaohjelman toteuttamista ja että onnistumme muuttamaan naisten päivän naisten vuosituhanneksi.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa ja komission jäsentä hyvistä puheista, jotka antavat mielestäni todellista toivoa, erityisesti sen vuoksi, että molemmat naiset suorastaan säteilivät tahtoa ja kiinnostusta tässä asiassa. Komission jäsen antoi mielestäni loistavan esimerkin sanoessaan, että olisi mahdotonta kuvitella, että 15 jäsenvaltiota eivät olisi yhtäläisesti edustettuina, mutta että mitään sellaista ei ole kuitenkaan havaittavissa, kun kyse on naisten edustuksesta. Sen selvemmin sitä tuskin voisi ilmaista. Toivon myös, että komission jäsen - hänhän on nuori ja vahva - on tarpeeksi väsymätön viedäkseen läpi tarvittavat uudistukset komissiossa. Olen vakuuttunut siitä, että kyse on todellakin kovasta työstä. Jos komission jäsen pyytää parlamentin tukea, hän voi joka tapauksessa olla varma liberaaliryhmän tuesta. Mielestämme on erittäin tärkeää, että komissiosta tulee tasa-arvoinen ja että varmistetaan tarvittava päätöksentekoperusta sille, että komission jäsen pystyy toteuttamaan tasa-arvonäkökohtansa.
Haluaisin sanoa Portugalin ministerille, että olen hänen kanssaan täysin samaa mieltä siitä, että tasa-arvo ei toteudu ilman vallan tasajakoa. Se on aivan ratkaisevaa. Samalla meidän on kuitenkin muistettava, että kukaan ei luovu vallasta vapaaehtoisesti, ja se koskee sekä miehiä että naisia. Miehet eivät ole koskaan halunneet luopua omista valta-asemistaan, mutta vain hyvin harvat naisetkaan ovat vapaaehtoisesti luopuneet valta-asemistaan - tässä yhteydessä ajattelen erityisesti lapsiin liittyvää valta-asemaa. Haluaisin lisäksi todeta, että tämä voi olla yksi syy siihen, miksi täällä on tänään paikalla niin vähän miehiä. Samoista valtapoliittisista syistä mekin joudumme tietysti käymään tätä keskustelua enemmän tai vähemmän keskenämme. Tällä haluaisin toisin sanoen korostaa sitä, että kyse on siitä, että molempien osapuolten on luovutettava valtaa.
Komission jäsen korosti sitä, että tarvitsemme eräänlaista useita erilaisten politiikkojen yhdistelmää, ja hän mainitsi erityisesti Suomen ja Ruotsin. Haluaisin ihan vain tiedoksi todeta, että hän olisi voinut mainita myös Tanskan. Sanon tämän tietenkin sen vuoksi, että olen itse Tanskasta. 45 prosenttia Tanskan hallituksen jäsenistä on naisia, mikä on todellisuudessa hieman enemmän kuin Suomessa. Meillä ei kylläkään ole naispresidenttiä, mutta toisaalta meillä on kuningatar, minkä voidaan katsoa tasoittavan tilanteen tietyissä yhteyksissä.
Haluaisin käsitellä muutamia komission jäsenen mainitsemia kohtia, joista ensimmäiseksi taloudellisia varoja koskevaa kysymystä. Meidän on ehdottomasti hyväksyttävä se, että sillä on hintansa, jos naisten tasa-arvo halutaan toteuttaa lyhyellä aikavälillä. Lyhyellä aikavälillä on tietenkin panostettava myös siihen, että lapsista huolehditaan kunnolla ja että heidän koulutuksensa on kunnollista. Haluan käsitellä myös tarkoituksenmukaisiin rakenteisiin liittyvää kysymystä. Jokainen meistä voisi kysyä itseltään, onko perinteinen teollisuuskulttuuri ollut erityisen onnistunut, ja olenkin erittäin tyytyväinen siihen, että Portugalin ministerit aikovat osallistua erittäin aktiivisesti Lissabonin huippukokoukseen, jossa käsitellään muun muassa tietotekniikan kehitystä. Uskon, että naisilla on erityisiä mahdollisuuksia sillä alalla juuri sen vuoksi, että kyse ei ole hierarkkisista vaan horisontaalisista rakenteista. Tanskassa kehitys kuitenkin viittaa siihen, että naisyrittäjien määrä on kasvamassa.
Haluaisin lopuksi ottaa esiin kaksi kohtaa, joita emme ole kunnolla käsitelleet. Toinen niistä koskee kysymystä tiedotusvälineiden vaikutuksesta. Mielestäni on erittäin tärkeää, että tutkimme, minkälaisia stereotypioita tiedotusvälineet luovat. Liittyykö tähän jokin erityisongelma? Minun on todettava, että en ole täysin varma siitä. Epäilen, että niin kuitenkin on, mutta en ole siitä varma. Toinen kohta liittyy laajentumiseen. Mielestäni on erittäin tärkeää, että laajentumista ajatellen korostamme jo nyt sitä, että uusia valtioita vaaditaan käsiteltävänä olevan asian mukaisesti valitsemaan edustajikseen sekä miehiä että naisia, jotta näissä valtioissa tuetaan myös näin naisten asemaa.

Evans, Jillian
Haluaisin myös kiittää ministeriä ja komission jäsentä heidän antamistaan julkilausumista, ja yhdyn komission jäsenen antamaan julkilausumaan siitä, että on aika saattaa hienot sanat teoiksi. Tiedämme kaikki, missä määrin naiset ovat aliedustettuina päätöksenteon kaikilla tasoilla, sillä meillä on hallussamme tilastotietoja, jotka puhuvat puolestaan. Olen samaa mieltä siitä, että tarkat tilastotiedot ovat myös olennaisen tärkeitä, sillä vasta, kun näemme lukujen muuttuvan, tiedämme, että ongelmien ratkaisemisessa aletaan olla voiton puolella. Tämä saadaan selville järjestelmällisen seurannan avulla.
Sukupuoleen liittyvien seikkojen huomioon ottaminen kaikessa toiminnassa edellyttää pitkäaikaista sitoutumista ja prosessia. Samalla tarvitsemme myönteisiä toimia, ja tämä tarkoittaa kiintiöiden ja muidenkin toimien käyttöä. Voimme ottaa oppia mainituista onnistumisista, emmekä ainoastaan tarkastelemalla vaaleissa valittujen naisien todellisia määriä, vaan tarkastelemalla myös sitä vaikutusta, joka sillä on ollut hallituksiin osoituksena siitä, että jokainen hyötyy aidosti edustuksellisesta järjestelmästä. Olen tyytyväinen voidessani sanoa, että Walesissa, jota itse edustan, 40 prosenttia kansallisen edustuslaitoksemme edustajista on naisia, mikä on seurausta poliittisten puolueiden myönteisistä toimista, vaikka toisaalta walesilaisista alahuoneen jäsenistä ainoastaan 4 on naisia, mikä on ainoastaan 10 prosenttia paikoista, niinpä periaatteelliset lausumat, tai periaatteessa annettu tuki eivät riitä, sillä ne eivät ole toimineet. Jos uskomme naisten ja miesten yhtäläisen edustuksen periaatteeseen päätöksenteossa, meidän on itse sitouduttava niihin toimiin, jotka ovat sen saavuttamiseksi välttämättömiä.

Eriksson
Arvoisa puhemies, Kööpenhaminassa vuonna 1910 pidetyssä toisessa kansainvälisessä sosialistisessa naiskonferenssissa päätettiin, että silloin päävaatimuksena ollut naisten äänioikeus yhdistettäisiin koko naiskysymykseen ja että naisten päivästä tehtäisiin kansainvälinen ja päivää olisi valmisteltava hyvin, mikä myös kirjattiin päätöslauselmaan. Meidän on lisäksi otettava huomioon se, että naisten päivä kiellettiin myöhemmin kaikissa niissä valtioissa, joissa fasismi ja rasismi nousivat valtaan sotavuosien ja niiden välisenä aikana. Naisten äänioikeus oli esityslistalla vuonna 1910. Tänään keskitymme siihen, kuinka entistä useammat naiset saataisiin osallistumaan päätöksentekoprosessiin.
Naiset eivät muodosta mitään yhtenäistä joukkoa. Naiset kuuluvat eri yhteiskuntaluokkiin. Naisilla on erilaisia yksilöllisiä tarpeita ja intressejä. Tilanne on kuitenkin rakenteellisesti ja poikkeuksetta sellainen, että me olemme sijainnista, luokasta, rodusta, uskonnosta, kodista tai työpaikasta riippumatta koko yhteiskunnassa miehiä alempiarvoisessa asemassa - muutamaa yksittäistä poikkeusta lukuun ottamatta, mikä on ehkä paras lisätä.
Kotimaassani Ruotsissa useat poliittiset puolueet ovat viime vuosien aikana ottaneet vapaaehtoisesti käyttöön sukupuolikiintiöt poliittisissa kokouksissa. Tämä on johtanut siihen, että naisten lukumäärä poliittisessa päätöksenteossa on kasvanut, mikä on omalta osaltaan luonut uusia tutkimusmahdollisuuksia. Mitä tapahtuu, kun entistä useammat naiset osallistuvat aktiivisesti ja tasa-arvoisesti poliittiseen päätöksentekoon? Tähänastiset tapahtumat osoittavat, että asialista on muuttunut - ja kun asialista muuttuu, päätettävät asiat muuttuvat tietenkin myös.
Sukupuolikiintiöistä puhuttaessa mainitaan aina automaattisesti sana pätevyys. Kiinnostavaa tässä on se, että pätevyysvaatimuksia ei juuri koskaan määritellä. Usein vaikuttaakin siltä kuin miehillä olisi nykyään, aivan kuten ennenkin, vaikka minkälaisia pätevyyksiä. Miehenä oleminen merkitsisi siis sitä, että olisi kaikista pätevin. Tämä näkemys todistaa mielestäni sen, että monet nykyiset päättäjät ovat hyvin epäpäteviä.
Olemme aiemmin tänä vuonna esittäneet täällä parlamentissa vaatimuksen siitä, että maaliskuun 8. päivästä tehtäisiin kansainvälinen pyhäpäivä. Sen toteutumista odotellessa haluaisin nyt käyttää tilaisuutta hyväkseni ja toivottaa menestystä kaikille sosialistisille naisille, jotka osallistuvat Women' s World Marches -toimintaan, joka aloitetaan tänä keväänä kansainvälisenä naisten päivänä. Tämä on maailmanlaajuista toimintaa, jossa keskitytään naisiin kohdistuvaan väkivaltaan ja naisten köyhyyteen koko maailmassa.
Haluaisin lopuksi toistaa sen, mitä komission jäsen Patten sanoi edellisen keskustelun lopuksi, nimittäin, että paras poliisi olisi värillinen isoäiti. Sellaista meillä ei ole, mutta heitä on olemassa!

Thomas-Mauro
Arvoisa puhemies, naisten asema politiikassa on tärkeä kysymys, jota kannattaisi käsitellä syvällisemmin kuin me nyt poliittisesti moitteettomien lupausten tasolla olemme tehneet. On epäilemättä totta, että politiikkaan mukaan haluavia naisia on aivan liian vähän. Ei kuitenkaan ole varmaa, että ainoa syy naisten vähäiselle osallistumiselle olisi se, että miehet hallitsevat puoluekoneistoja ylivoimaisesti. Ranskassa 95 prosenttia valituista edustajista on kaupunginvaltuutettuja. Enemmistö heistä ei kuulu mihinkään puolueeseen. Ranskan pääpuoluetta edustaa alueellisissa hallintoelimissä puolue, joka muodostuu oikeistoa tai vasemmistoa edustavista jäsenistä, jotka eivät kuulu mihinkään puolueeseen. Kaupunginvaltuutetuksi valitsemiseen riittää pelkkä haluaminen. Kansallisiin vastuutehtäviin pääsy riippuu kuitenkin usein edellä mainittujen mandaattien tarjoamasta asemasta.
Ryhmämme haluaa edistää miesten ja naisten tasapuolista edustusta Euroopan unionin toimielimissä. Sen vuoksi hylkäämme kiintiöpolitiikan ja positiivisen syrjinnän, jota esiintyy tuossa naisia tai myös yhteiskunnan niin sanottuja vähemmistöjä suosivassa politiikassa.
Vähemmistöjä suosiva politiikka - jossa sivuutetaan perheiden perusyhtenäisyys ihmisten keinotekoisen jaottelun nimissä - uhkaa vaarallisesti yhteiskuntarakenteiden yhteenkuuluvuutta sekä demokratiaan perustuvan yhteiskuntamme tasapainoa.
Jos me kerran laadimme naiskiintiöitä, miksemme saman tien laatisi ikään tai etniseen alkuperään perustuvia kiintiöitä, tai kiintiöitä katolilaisia, työläisiä tai silmälasien käyttäjiä varten. Yhteiskunnallisten kiintiöiden laatiminen vähemmistöryhmille olisi yhtä mieletöntä kuin naiskiintiöiden käyttöönotto. Saman logiikan mukaisesti ei enää tarvitsisi järjestää vaaleja eikä kilpailua viroista. Ministeriöiden ja parlamenttien kokoonpanosta voitaisiin päättää tilastolukujen perusteella. Kiintiöpolitiikalla vain lisätään valitsijoiden tuntemaa vastenmielisyyttä politiikkaa kohtaan, kun he saisivat jälleen kerran huomata, että kaikki tapahtuu heidän selkänsä takana.
Toisaalta tällainen politiikka on merkki syvästä halveksunnasta naisia kohtaan. Naisten ei pidä päästä poliittisiin tai hallinnollisiin tehtäviin ainoastaan jonkin mekaanisen kiintiöpelin vuoksi, vaan siksi, että heidän ansionsa ja pätevyytensä tunnustetaan.
Arvoisat naisjäsenet, voisiko teissä olla todellakin niin vähän ylpeyttä, että olisitte valmiita ottamaan vastaan ministerinsalkun tai pukemaan päällenne valintanne sinetöivän nauhan vain siksi, että matemaattisesti laskettu kiintiö on sattunut suosimaan juuri teitä? Naiset ovat enemmän kuin kiintiön arvoisia. Voimme sekä määrällisesti että laadullisesti lisätä naisten osallistumista päätöksentekoon ainoastaan siten, että sitoudumme periaatteeseen, jonka mukaan yksilön yhteiskunnallinen asema määrittyy hänen omien ansioidensa perusteella.

Raschhofer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tunnette kenties sanonnan: kaikki kirjoitettu ei ole totta. Aivan niin kuin ihmisoikeudet, ne on kirjoitettu ja muotoiltu moneen kertaan, ja siitä huolimatta niitä ei monissa tapauksissa noudateta. Suhtaudun siis erittäin kriittisesti useisiin tällaisiin naisten oikeuksia koskeviin asiakirjoihin. Pääasiaan: naispolitiikassakin saadaan mielestäni aikaan ratkaisuja vain yhteistyössä ja yhteistyötä korostaen. Naispolitiikkaa ei pitäisi muotoilla sellaiseksi, että naiset toimivat näennäisesti miehiä vastaan, vaan siten, että naiset ja miehet etsivät ja löytävät yhdessä yhteiskuntapoliittisia ratkaisuja.
Naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan päätöslauselmaesityksestä: siinä vaaditaan, että EU:n toimielimissä on taattava tasapaino naisten ja miesten välillä. Tarkoittaako se kiintiöjärjestelmän käyttöönottoa? Minä olen kiintiötä vastaan, nimenomaan naisena, sillä en haluaisi olla todistus jostakin vaan haluaisin tulla arvostelluksi tekojeni enkä sukupuoleni mukaan. Kokemuksesta tiedän, että monet naiset ovat yhtä mieltä kanssani.

Lulling
Arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, kaikki se, mitä sanoitte juuri hetki sitten, oli erittäin osuvasti sanottu, vaikka jotkut miespuoliset kollegat - jos heitä on istuntosalissa vielä läsnä - saattoivatkin kiristellä hampaitaan. Tiedän, että myös jotkut naiset eivät halua kuulla puhuttavan kiintiöistä tai edes positiivisista toimista, sillä he ovat sitä mieltä, että tällainen positiivinen syrjintä on nöyryyttävää ja leimaa heidät heidän urallaan koko loppuelämäksi.
Tilastot kuitenkin osoittavat, että positiiviset toimet, jopa kiintiöt - jos niitä ei käytetä sokeasti ja erittelemättä - ovat lisänneet naisten osuutta päätöksenteossa. Siksi on perusteltua sanoa, että kiintiöiden käyttäminen väliaikaisena toimenpiteenä tasapainottaa miesten ja naisten osallistumista ennen kaikkea politiikkaan.
Haluaisin ottaa tilaisuudesta vaarin ja muistuttaa komission jäsentä tietyistä Euroopan parlamentin esittämistä pyynnöistä ja aloitteista, joille hänen edeltäjänsä ei ole vielä esittänyt jatkotoimenpiteitä ja jotka ovat meille kiintiöitä tärkeämpiä.
Kyse on ensinnäkin Strasbourgissa viime vuonna vietetyn kansainvälisen naisten päivän yhteydessä hyväksytystä mietinnöstämme, jossa komissiota pyydetään jättämään meille uusi ehdotus miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteesta vuonna 1976 annetun direktiivin muuttamiseksi. Amsterdamin sopimuksen jälkeen ei ole enää ollut aiheellista säilyttää positiivisia toimia niiden toimien joukossa, joiden osalta on sallittu poikkeaminen sellaisen tasa-arvoisen kohtelun periaatteesta, jossa tunnustetaan ainoastaan yksilöiden oikeus, mutta ei oikeutta, joka kuuluu tuon tasa-arvon demokraattiseen toteutumiseen pyrkivälle yhteiskunnalle.
Näin ollen kenenkään ei enää pitäisi rohjeta kiistää, että oikeus naisten ja miesten tasa-arvoiseen kohteluun on sellaisen demokraattisen yhteiskunnan perusoikeus, jossa edellytetään, että miesten ja naisten tasa-arvo ja yhtäläiset mahdollisuudet toteutetaan aktiivisten toimien - kuten positiivisten toimien - avulla.
Voitte siis ryhtyä toimiin, arvoisa komission jäsen. Teidän ei tarvitse odottaa siihen asti, kunnes perustamissopimusta jälleen muutetaan.
Rohkenen vielä kerran muistuttaa pyynnöstämme muuttaa vuonna 1976 annettua vesitettyä ja huonosti sovellettua direktiiviä riippumattomien työntekijöiden - myös heitä avustavien henkilöiden - tasa-arvoisesta kohtelusta. Mietinnössämme ei esitetty minkäänlaisia jatkotoimenpiteitä tälle direktiiville, ja siinä esitetään yksimielisesti eurooppalaisen aseman myöntämistä työntekijöitä avustaville henkilöille. Arvoisa komission jäsen, pallo on nyt tässäkin asiassa teillä.

Ghilardotti
Haluaisin kiittää arvoisaa ministeriä ja arvoisaa komission jäsentä heidän puheenvuoroistaan ja niistä merkittävistä julkilausumista, jotka he antoivat Euroopan parlamentin edessä siitä ratkaisevan tärkeästä aiheesta, josta tänään keskustelemme.
Kysymys naisten läsnäolosta päätöksentekopaikoissa on ennen kaikkea demokratiaa koskeva ongelma. Kaikkien kansalaisten, naisten ja miesten, pitää voida tunnistaa itsensä valituissa henkilöissä ja vallanpitäjissä ja tuntea, että nämä todellakin edustavat heitä. Kun ottaa huomioon, että yli puolet väestöstä on naisia mutta että heidän läsnäolonsa näissä paikoissa on edelleen huomattavasti vähäisempää kuin miesten, on selvää, että olemme kaukana todellisesta demokratiasta. Kyse on kuitenkin myös poliittisesta agendasta: sen lisäksi, että naiset muodostavat väestön enemmistön, he ovat myös yhteiskunnan dynaamisin osa: juuri he ovat eniten myötävaikuttaneet uusien yritysten luomiseen Euroopassa viime vuosina; suurin osa juuri nuorista naisista löytää työtä niin sanottujen epätyypillisten työsuhteiden piirissä; monet heistä ovat innovaatioon, koulutukseen, ansioihin ja joustavuuteen liittyvän kehitysmallin kantavia hahmoja. Eräässä otannassa 90 prosenttia niistä naisista, jotka työskentelevät Milanon, minun kotikaupunkini, alueella, on ilmoittanut, että heillä ei ole riittävästi aikaa kaikkeen siihen, mitä heidän pitää päivän aikana tehdä. Naiset työskentelevät keskimäärin 60 tuntia viikossa, 20 prosenttia enemmän kuin miehet. Hinta, jonka naiset maksavat voidakseen pitää kiinni toiveistaan ja olla keskeisiä hahmoja kaikilla aloilla, on niukan ajan syndrooma. Mikäli tämä pitää paikkansa ja se pitää paikkansa hyvässä politiikassa pitää lähteä liikkeelle tästä myönteisten ratkaisujen löytämiseksi näihin ongelmiin. On siis välttämätöntä panna toimeen lainsäädäntöön, ohjelmointiin ja osallistumiseen liittyviä hyvin rakennettuja, keskenään yhteen sovitettuja ja uskaliaita välineitä, jotta voitaisiin mahdollistaa uusien hallitsevien luokkien muodostaminen kulttuurin, talouden, yhteiskunnan, instituutioiden ja politiikan piirissä, luokkien, joissa näkyvät merkit uudenaikaistamisen naisellisesta ominaisuudesta.
Euroopassa on tehty paljon monien kysymysten osalta, mutta edustamista koskevassa tasapainossa olemme vielä kaukana. Olen samaa mieltä komission jäsenen kanssa siitä, että Euroopan politiikassa koko Euroopan politiikassa on aika näkyä merkkejä naisista ja miehistä ja että tällä alalla saataisiin siten aikaan ratkaisevia toimia.

Hautala
Arvoisa puhemies, ennen kuin tulin tänne istuntoon katselin Suomen televisiota. Siellä Suomen armeijan kunniakomppania tervehti uutta tasavallan presidenttiä sanoen: " Hyvää päivää, Rouva Tasavallan Presidentti" . Te ehkä tiedätte, että Suomessa presidentti ei ole ainoastaan mielipidejohtaja, vaan hän on myös puolustusvoimien ylipäällikkö, joten tämä oli aika mielenkiintoinen ja historiallinen tilanne.
Suomen puheenjohtajuuskaudella laadittiin kertomus, josta käy ilmi koko päätöksenteon kuva, ja tämän kertomuksen pohjalta toivon, että komission jäsen todellakin ehdottaa oikeudellisesti sitovia keinoja naisten aseman parantamiseksi päätöksenteossa. Kehotan teitä kaikkia, arvoisat oikeiston naiset, kuuntelemaan rouva Lullingia, koska hän kertoi, miksi kiintiöitä tarvitaan, ja hänellä jos kenellä meistä on tarpeeksi kokemusta poliittisesta elämästä. Lopuksi haluaisin sanoa, että nyt on olennaista, että saamme tämän kysymyksen myös hallitustenväliseen konferenssiin. Minä vetoan teihin, rakkaat kollegat, älkää äänestäkö huomenna sen ehdotuksen puolesta, jossa lievennetään kohtaa 4, niin että sukupuolten välistä demokratiaa ei käsiteltäisi hallitustenvälisessä konferenssissa.

Figueiredo
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, lainsäädännössä saavutetuista edistysaskelista ja meidän kaikkien silloin tällöin sukupuoleen perustuvien epätasa-arvoisuuksien ja syrjinnän vuoksi esittämistämme valituksista huolimatta päätöslauselmaan esitetyissä tarkistuksissa ovat yhä jäljellä näiden ongelmien alkuperäiset syyt, minkä vuoksi on välttämätöntä muuttaa useilla toiminta-alueilla noudatettuja politiikkoja, jotta naisille turvattaisiin tasa-arvoinen oikeus osallistua päätöksentekoon.
Tiedämme sen, että juuri tämä alue on osoittautunut vaikeimmaksi, johtuipa se sitten siitä, että naisten harteille lankeaa yhä pääasiallinen perhe-elämän vastuu, tai siitä, että vallalla on yhä ennakkoluuloja ja etukysymyksiä, jotka vaikeuttavat naisten tehokasta osallistumista useille suurempaa vastuuta merkitseville alueille. Totuus on, että naisten vähäinen osallistuminen poliittisiin edustuselimiin ja päätöksentekoon merkitsee todellisen demokratian kanssa yhteensovittamatonta demokratian vajetta. Siksi on oleellisen tärkeää panna täytäntöön erilaiset tasa-arvoa koskevat direktiivit ja siksi neuvoston, komission ja jokaisen jäsenvaltion on päättäväisesti noudatettava etenkin Pekingin konferenssissa omaksumiaan sitoumuksia.

Grossetête
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, edustan oikeistoa, mutta käyn kollegojeni kanssa samaa taistelua, jossa autamme ja tuemme kansalaisiamme heidän pyrkimyksissään päästä vallankahvaan ja päätöksentekokykyä edellyttäviin tehtäviin. Taistelua on käytävä paitsi politiikassa myös kaikilla yhteiskunnan aloilla.
Toteaisin vain, että merkittäviin tehtäviin pääsee monella eri tavalla, ja se, että vastustan erityisesti kiintiöitä - jotka ovat mielestäni erityisen halventavia naisille - johtuu siitä, että tulen maasta, jossa on juuri säädetty tasa-arvolaki. Eli on aivan loogista ja johdonmukaista, että vastustan kiintiöitä! Tuo laki olisi pitänyt säätää jo aikoja sitten, sillä yli puolet yhteiskunnan jäsenistä on naisia, joten minusta on aivan normaalia, että myös vähintään puolet - ellei enemmänkin - naisista toimii päätöksenteon huipulla ja politiikassa muiden rinnalla.
En siis hyväksy syrjiviä toimia, joilla naisia vaaditaan mukaan päätöksentekoon. Naiset osaavat vaatia tarpeeksi itse itseltään, koska heillä on käytännöntajua ja he ovat järkeviä. Kun politiikassa toimiville naisille vaaditaan ammatillista koulutusta, minun tekisi mieli sanoa, että ei, ei sitä ainakaan. Voimme vaatia ammatillista koulutusta politiikkaan pyrkiville mies- ja naisehdokkaille, mutta miksi vaatia sitä erityisesti naisille? Silloinhan me myöntäisimme, että naiset ovat alempiarvoisia kuin miehet. Mutta me emme ole tietääkseni koskaan tunteneet itseämme miehiä huonommiksi, emme ainakaan politiikassa. Me siis käymme näitä taisteluja sen vuoksi, että voisimme auttaa kansalaisiamme saamaan päätöksentekovaltaa sekä pääsemään osallisiksi poliittisista vastuutehtävistä, mutta tämä onnistuu käsittääkseni ainoastaan jyrkän asennemuutoksen avulla. Meidän on yhdessä oltava riittävän vahvoja, jotta voimme taivuttaa poliittiset vastuuhenkilömme siihen, että he omasta aloitteestaan vaatisivat naisia mukaan poliittiseen päätöksentekoon.

Theorin
. (SV) Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, naiset kannattelevat puolta taivaasta, sanoi kerran eräs menestynyt mies. Tärkeitä päätöksiä ja painotuksia tehtäessä naisten äänet eivät kuitenkaan kuulu. Naiset, joita väestöstä on yli puolet, ovat selvästi aliedustettuja poliittisilla, taloudellisilla ja sosiaalisilla aloilla. Sitä on mahdoton hyväksyä demokratiassa!
Tasa-arvoasioissa lain mukaisen kannan ja todellisuuden välinen kuilu ei ole missään syvempi kuin juuri päätöksenteossa. Jotta pääsisimme tasa-painoon, tarvitaan konkreettinen toimintasuunnitelma, jossa on määrätty aikataulu. Tärkeä osa tällaista suunnitelmaa on esikuva-analyysijärjestelmä, jonka avulla varmistetaan, että naisilla on täysi mahdollisuus osallistua valtarakenteisiin ja päätöksentekoon. Olen sen vuoksi iloinen siitä, että komission jäsen suhtautuu myönteisesti tällaiseen järjestelmään.
Ehdotan, että EU:n tavoitteet, jotka koskevat naisten asemaa päätöksenteossa, perustuvat keskiarvoon, joka lasketaan jokaisella alalla kolmen menestyksekkäimmän jäsenvaltion tilanteen perusteella, ja että jäsenvaltiot laativat vuosittain kertomuksia asiasta. Sen jälkeen näitä kertomuksia on arvioitava.
Naiset ovat etupäässä ihmisoikeusloukkauksien, esimerkiksi raiskauksien, seksuaalisen hyväksikäytön, perheväkivallan ja ihmiskaupan uhreja, mutta he ovat aliedustettuja niissä oikeudellisissa ja lainsäädännöllisissä elimissä, jotka antavat tuomion näistä rikoksista. Tästä seuraa, että näitä rikoksia pidetään vähäisinä eikä tekijöitä useinkaan syytetä. Naiset ovat etupäässä aseellisten selkkausten uhreja, mutta he eivät saa ääntään kuuluviin rauhanturvatoimia koskevissa avainpäätöksissä, konfliktien ratkaisussa ja jälleenrakennustyössä. Sen vuoksi kehotamme päätöslauselmassa, että jäsenvaltioissa lisättäisiin naisten osuutta kaikessa konfliktien ratkaisemiseen ja rauhan turvaamiseen liittyvissä toimissa.
Naisten tasa-arvoinen osallistuminen päätöksentekoon ei perustu pelkästään sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja demokratian vaatimukseen, se on myös välttämätöntä, jotta voisimme hyödyntää täysin naisten kokemuksia ja osaamista. Olisi luvatonta tuhlausta jättää naisten voimavarat päätöksenteossa hyödyntämättä. Naisten ei pidä pelkästään kannatella puolta taivaasta, vaan heillä on myös oltava oikeus kantaa vastuunsa koko maailmaa koskevista päätöksistä.

Torres Marques
Arvoisa puhemies, pidän myönteisenä neuvoston puhemiehistön ja komission jäsenen tänään käyttämiä erinomaisia puheenvuoroja. Odotimmekin kovasti toimintaanne.
Olemme juuri aloittamassa vuosituhatta ja vuosisataa, joiden toivomme olevan ratkaisevia naisille ja heidän pääsemiselleen päätöksentekopaikoille. Tahdomme näiden mahdollisuuksien tuovan tullessaan merkittäviä muutoksia yhteiskunnalliseen elämäämme, tahdomme demokratian merkitsevän myös miesten ja naisten välistä tasa-arvoa emmekä tahdo naisia syrjittävän taloudellisessa tai sosiaalisessa mielessä, kuten nyt vielä tapahtuu. Tahdomme myös, että näin naisille kalliit arvot kuten rauha, veljeys, tasa-arvo, oikeudenmukaisuus, turvallisuus ja ympäristönsuojelu ohjaisivat vallitsevina arvoina Euroopan unionin ja, jos mahdollista, koko maailman elämää. Sen vuoksi on välttämätöntä antaa naisille mahdollisuus toimia vastavoimana pysähtyneisyydelle, joka tähän saakka on vaivannut keskeisesti miehisten arvojen täyttämää yhteiskuntaa.
Omasta kokemuksestakin tiedämme, että vapautta ja päätöksentekovaltaa ei anota, vaan se valloitetaan. Jatkamme tätä valloitustyötä, jotta tämä uusi vuosisata toisi meille voiton, ei miehistä eikä kenestäkään erityisesti: se toisi vain miesten ja naisten välisen tasa-arvon voiton. Siksi emme saa enää menettää ainuttakaan tilaisuutta; kaikki eurooppalaiset ylipäätään, mutta naiset erityisesti, joutuvat kohtaamaan suuren haasteen uuden talouden ja tiedonvälitysalan uusien teknologioiden osalta. Tämän kuun lopussa pidettävä Lissabonin huippukokous koskee erityisesti juuri naisia. Euroopassa on lisättävä työllisyyden tasoa, joka on paljon alhaisempi kuin Yhdysvalloissa ja Japanissa. Siksi paljon useampien naisten on käytävä työssä, etenkin uudenlaissa töissä, joita Euroopan unionista puuttuu.
Tästä syystä kysyn neuvostolta ja komissiolta, mitä ehdotuksia niillä on esitettävänään Lissabonin lähestyvässä huippukokouksessa sen edistämiseksi, että uuteen talouselämään ja uuteen Eurooppaan, jota haluamme rakentaa, yhdistyisi lopultakin miesten ja naisten välinen tasa-arvo?

Van Lancker
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, olin niin iloinen puheenvuorostanne siksi, että uskalsitte mainita ne jäsenvaltiot - kuten Suomen, Ranskan ja Ruotsin - , joissa naisten poliittinen edustus on menestys, mutta myös siksi, että uskalsitte mainita ne jäsenvaltiot - kuten minun kotimaani -, joissa ei mene niin hyvin kuten ei myöskään Kreikassa, jonka unohditte mainita. Olen muuten kuullut, että seuraavissa Kreikan vaaleissa on uhkana, että listoille tulee hyvin vähän naisia. Tämä on mielestäni hyvin vakavaa.
Olen tästä hyvin kiitollinen, koska mielestäni on korkea aika, että me täällä yhteisön toimielimissä alamme antaa konkreettisia välineitä, joiden avulla voimme saada naiset paremmin poliittiselle asialistalle. Siksi on mielestäni tärkeää, että parlamentti vaatii edelleen kiintiötä ja että se mainitaan avoimesti päätöslauselmassa. Arvoisa komission jäsen, olen itse kiintiön tuotetta. En usko, että kukaan kollegoistani täällä voisi osoittaa, että olisin siksi vähemmän pätevä. Tunnetusti meritokratia on joissakin Euroopan maistamme niin miehisesti värittynyt, että naiset eivät yksinkertaisesti saa mitään mahdollisuutta.
Euroopan unionissa jotkin maat ovat todellakin ottaneet käyttöön kiintiön, ja te itse, arvoisa komission jäsen, viittasitte Belgiaan, missä se ei ole ollut kovinkaan suuri menestys. Se ei ole myöskään yllättävää, arvoisa Avilés Perea, eikä niinkään siksi, että emme löytäisi tarvittavia ehdokkaita, vaan siksi - kuten hiljattainen komission tieteellinen tutkimus osoittaa -, että kiintiö on itse asiassa järkevä vain siinä tapauksessa, että naisehdokkaita asetetaan vaalilistojen alkupäähän. Tästä syystä meidän täytyy keskustella kiintiöstä järkevästi.
Tavoitteenamme täytyy itse asiassa olla edustuksellinen demokratia uutena sosiaalisena sopimuksena, arvoisa ministeri. Meidän täytyy kuitenkin siksi tehdä johtopäätöksiä. Vaalijärjestelmä, joka vastaa parhaiten tätä mallia, on niin sanottu vetoketjumalli, jota sovelletaan vapaaehtoisesti Ruotsissa. Haluaisin vain sanoa, että täytyy toimia vapaaehtoisesti, jos se on mahdollista, ja seurata, milloin ollaan haluttomia. Arvoisa ministeri ja arvoisa komission jäsen, toivon, että viidennessä toimintaohjelmassa esikuva-analyysin myötä myös kyseisten maiden parhaat käytänteet voidaan saada leviämään, koska mielestäni on aika, että puolueemme ymmärtävät tämän.

Karamanou
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin onnitella komission jäsentä ja neuvoston puheenjohtajaa viimeistellyistä esittelyistä sekä ennen kaikkea hyvistä ehdotuksista.
Koska on sanottu, että tavallisesti miehet eivät osallistu keskusteluihin, jotka koskevat naisten oikeuksia, ajattelin tuoda tähän keskusteluun erään tämän ajan poliittisen osallistujan ja intellektuellin, Francis Fukuyaman, näkemyksen. Artikkelissaan "Jos naiset hallitsisivat maailmaa" hän väittää, että on varmaa, että naisten suurempi osallistuminen politiikkaan johtaisi maailmaan, joka ei olisi niin taipuvainen väkivaltaan. Vaikka Athene, viisauden ja sodan jumalatar, saattoikin olla feminiininen roolimalli antiikin ihmisille, saattaa olla, että naiset voisivat nykyään vaikuttaa katalysaattoreina militarismia vastaan ja rauhan puolesta. Sukupuolten välisen oikeudenmukaisuuden lisäksi on siis muita vakavia syitä, jotka yhdessä johtavat julkisten virkojen sekä poliittisen ja taloudellisen vallan jakoon miesten ja naisten kesken oikeudenmukaisesti ja tasa-arvoisesti.
Läpi naisen koko elämän punoutuvat elämän ja ympäristön antaminen ja suojelu, vuoropuhelu, sovittelu, erilaisten näkemysten ymmärtäminen ja erimielisyyksien ratkominen rauhanomaisin keinoin. Nämä naiselliset arvot voivat tarjota vaihtoehdon nykyiselle väkivallan kulttuurille ja rakentaa uutta poliittista kulttuuria sekä oikeudenmukaisempaa ja hyvinvoivempaa yhteiskuntaa kaikille.
Tästä syystä hallitustenvälisen konferenssin täytyy liittää uuteen perustamissopimukseen periaate naisten ja miesten tasa-arvoisesta osallistumisesta kaikkiin Euroopan unionin toimielimiin, kaikkiin demokraattisiin elimiin ja poliittisiin päätöksentekokeskuksiin kaikissa yhteisön jäsenvaltioissa.

Swiebel
Arvoisa puhemies, miksi naisilla täytyy olla suhteellinen osuus poliittisessa päätöksenteossa? Miten meidän täytyy toteuttaa se? Siitä, että se täytyy toteuttaa ja että miksi se täytyy toteuttaa, voimme päästä hyvin nopeasti yksimielisyyteen. Tämä on yksinkertaisen oikeudenmukaisuuden ja demokratian vaatimus ja siten poliittisen oikeutuksen edellytys. Kun meidän sitten täytyy vastata kysymykseen siitä, miten toteuttaminen hoidetaan, mielipiteemme ovat vahvasti erilaisia. Riittääkö tiedotus, koulutus ja käytännön edellytysten luominen, vai täytyykö meidän soveltaa erityskohtelua, kuten kiintiöitä poliittisten puolueiden ehdokaslistoilla? Onko sitten valtion, siis lainsäädäntövallan käyttäjän, tehtävänä pakottaa poliittiset puolueet tällaisiin toimenpiteisiin? Vai täytyykö meidän jopa ajatella järjestelmää, jossa vaaleilla valittavissa elimissä 50 prosenttia paikoista varataan naisille?
Tämä keskustelu, jota joissakin osissa Eurooppaa ja myös täällä käydään huutamalla ranskalaista iskusanaa parité, koskee oleellisesti demokratian itsenä perustaa ja poliittista merkitystä, jonka haluamme antaa naisille. Mielestäni poliittisen kiistan täytyy olla poliittisten näkemysten välillä eikä sukupuoli-identiteettien välillä. Kannatan vahvasti vapaaehtoisia kiintiöitä ehdokaslistoilla, ja ilman niitä en itsekään olisi täällä. Olen Van Lanckerin lailla tällaisen toimenpiteen tuotos. Mielestäni valtio ei kuitenkaan voi eikä sen pidä puuttua pakottavilla toimenpiteillä poliittisten puolueiden sisäisiin asioihin, sillä vaarana on, että demokratia itse joutuu uhriksi. Toisin sanoen, välineet, joita käytämme sen hyväksi, että naiset ottaisivat poliittisessa demokratiassa oikeudenmukaisen paikkansa, eivät saa johtaa syrjintään sukupuolen perusteella. Siten me vahingoittaisimme demokratiaa.

Maria de Belém Roseira
. (PT) Arvoisa puhemies, olen iloinen tässä parlamentissa kuulluista arvioista, vastahyökkäyksistä ja värikkäistä kannanotoista. Täällä ennemminkin keskusteltiin kuin esitettiin kysymyksiä, täällä tulkittiin keskusteltavana olevaa aihetta. Tunnustamme yksimielisesti sen, että demokratian syventämiseksi naisten on ehdottomasti saatava enemmän valtaa päätöksenteossa. Tämän myönsimme yksimielisesti. Eri mieltä näytimme taas olevan siitä tavasta, jolla tämä tavoite saavutetaan. Kiintiöistä puhuttaessa olin kuulevinani eräiden parlamentin naisjäsenten kannanotoissa näkemyksen, että ne ovat tavoite ja siksi niitä on sellaisinaan vastustettava. Kiintiöt on ymmärtääkseni tarkoitettu välineeksi - ja, kuten täällä vakuutettiin - vain väliaikaiseksi.
Kerronpa teille, mitä Portugalissa tapahtui viime vuonna, kun siellä keskusteltiin vaalilistoilla esiintyviä kiintiöitä koskevasta laista. Tämä hallituksen lakiesitys torjuttiin parlamentissa ja kaikki poliittiset johtajat sanoivat, että kiintiöt eivät olleet tarpeellisia, koska tietenkin naiset ja heidän pätevyytensä olivat ehdoton edellytys demokraattisen menettelyn syventämiseksi, ja sen vuoksi seuraavien vaalien listoilla tulisi ilman muuta kuvastumaan tarve käyttää hyväksi myös naisten pätevyyttä. Listat ilmestyivät, vaalit pidettiin, parlamentti muodostettiin ja vain yksi ryhmä, vihreät, jonka muodostaa vain kaksi naisjäsentä, noudatti jopa ylitarkasti sitä, mihin kaikki muutkin olivat sitoutuneet. Tämä on puolueeton totuus. Uskoakseni kukaan tässä parlamentissa ei pidä kiintiöitä mitenkään myönteisinä, mutta ne ovat kenties tämän prosessin välttämätön vaihe, eivät siksi etteivätkö miehet tunnustaisi naisten pätevyyttä, vaan siksi, että naisille kuuluvilla paikoilla on jo pitkän aikaa istunut miehiä. On vaikeaa pyyhkiä sääntöjenmukaisin muodoin noilta listoilta henkilöitä, joiden välillä on joskus keskinäisiä tunnesiteitä. Tässä on yksi ongelmista.
On toinenkin ongelma: naisia ei tavallisesti kiinnosta politiikkaan osallistuminen. On selvää, että naisten on vaikea kiinnostua politiikkaan osallistumisesta, kun heillä on siihen paljon vähemmän aikaa käytössään kuin miehillä, ja kun poliittisten puolueiden perusteellisen miehinen organisaatio toimii verukkeena sille, että aika on yhä erilainen miehille ja naisille. Jos poliittinen puolue pitää kokouksen illalla eikä mies voi mennä kotiin, koska hänen on puolueen johtaviin elimiin kuuluvana osallistuttava tuohon kokoukseen, meillä on tässä hyvä veruke sille, että hän ei mene kotiin jakamaan tasan sitä, mikä kuuluisi myös hänen velvollisuuksiinsa kotitehtävissä. Siksi on niin, että niin kauan kuin tämä tasan jakamisen käsite ei muutu, vastuukysymysten tasan jakaminen myös oikeudessa olla perheen kanssa, ei ilmeisesti mikään muutu naisten mahdollisuudessa osallistua poliittiseen prosessiin.
Itse asiassa kärsimme siis yhä ongelmista, joiden syihin on löydettävä ratkaisut. Mutta näiden ratkaisujen löytämiseksi tarvitaan myönteisiä toimintatapoja, joilla puhalletaan yhteen hiileen. Eräs parlamentin naisjäsenhän sanoi täällä, että tämä ongelma ei saa merkitä sukupuolten välistä sotaa. Minäkin olen sitä mieltä, että sen ei tarvitse merkitä sukupuolten välistä sotaa, koska ajattelevat ja demokratiaa todella kannattavat miehet ja naiset ovat yhtä mieltä siitä, että järkevästi ja perustellusti ajatellen nykyistä tilannetta ei voi pitää todellisena edustuksellisena demokratiana.
Siksi en oikein ymmärrä, mikä ongelma kiintiöissä on, kun niitä kerran periaatteessa käytetään välineinä niissä maissa, joissa naisten edustus on alhainen, ja kun nämä samat lakiehdotukset kerran hyväksytään parlamenteissa, joissa miehet kuitenkin ovat enemmistönä. Ja ne hyväksyvät nämä lait siksi, että kyseessä on yhteispäätösmenettely eikä pakkomenettely tai sukupuolten välinen sota.
Niinpä kaikesta tästä on tehtävä analyysi ja siitä on keskusteltava. Meidän on saatava tietää, kannattaako meidän jatkaa kymmenien vuosien odottamista, kunnes tämä prosessi ratkeaa luonnollisella tavalla sen kautta, että naiset todella yhä enemmän saavat osakseen korkeakouluopetusta, yliopisto-opetusta, ja he pääsevät osoittamaan pätevyyttään talous- ja yhteiskuntaelämässä, jolloin tämä kaikki lopulta tapahtuu luonnollisella tavalla joskus kolmannella vuosituhannella, vai onko meillä päinvastoin jo tänään käytössämme elementtejä, joiden avulla voimme sellaisten menetelmien kuin esikuva-analyysin ja tilastotietojen ansiosta arvioida hyvien käytäntöjen kautta saavutettavien tulosten myönteisyyttä ja voimme osaltamme rakentaa sitä, mihin kaikki olemme sanoneet uskovamme: demokraattista ja moniarvoista yhteiskuntaa, jossa vaaditaan miesten ja naisten tasapainoista osallistumista. Useilla toimialoilla on ryhdyttävä kaikkiin mahdollisiin myönteisiin ja tasapainoisiin, ihmisarvoa kunnioittaviin toimenpiteisiin. Tällä hetkellä naisten ihmisarvo, heidän hyödyllisyytensä, heidän pätevyytensä, heidän maailmankatsomuksensa, heidän tietämyksensä, heidän olemisentapansa sekä heidän tapansa tietää ja tehdä asioita eivät yhdisty, vaan ne heitetään täysin hukkaan kaikissa yhteiskunnallisissa, institutionaalisissa, taloudellisissa ja poliittisissa prosesseissa.
Siksi puhemiehistöä kiinnostaa kovasti tukea aloitteita, joilla on tarkoitus muuttaa radikaalisti tätä tilannetta, silloinkin kun sen on käytettävä väliaikaisia välineitä, joiden on jo osoitettu olevan ainoa keino tasapainoisen edustuksen saavuttamiseksi päätöksentekomenettelyissä. Puhemiehistö on kiinnostunut ja se pyrkii kaikin voimin tukemaan näitä menetelmiä, ei tavoitteina vaan välineinä. Meillä on tänään käytössämme numerotietoja, joissa kiinnitetään huomiota nykyiseen tilanteeseen, meillä on numerotietoja jotka paljastavat tässä asiassa suunnattomia epätasasuhtaisuuden tilanteita Euroopan unioniin kuuluvien maiden välillä ja meillä on näin ollen hallussamme kaikki tilannetta koskeva asiantuntemus. Näköjään on myös yksimielisesti tunnustettu, että naisten nykyistä laajempi osallistuminen on välttämätöntä. Ulottuvillamme on välineitä, joilla voidaan tarjota tasapainoisempaa tehtävien jakoa miesten ja naisten kesken heidän yksityiselämänsä ja työelämänsä yhteensovittamiseksi. Meidän on siis käytettävä kaikkia tarpeellisia myönteisen toiminnan välineitä nykyisen asiantilan muuttamiseksi.

Diamantopoulou
. (EL) Arvoisa puhemies, tämänpäiväinen keskustelu koskee valtaelinten koostumusta, Euroopan valtajärjestelmän muutosta. Olemme uudessa vaiheessa, lainsäädännöllinen pohja on varsin hyvä, ja naiset ovat mukana kaikilla aloilla, koulutuksessa, työssä ja kulttuurin saralla. Meidän pitää puuttua siihen ongelmaan, kuinka muuttaa vallan koostumusta. Keskustelu on syvästi poliittinen.
On olemassa kaksi lähestymistapaa. Ensimmäinen on poliittinen vakuuttaminen. Vähitellen kaikki vakuuttuvat, että naiset voivat osallistua. Minulla on tähän kolme huomiota: ensimmäinen perustuu siihen, että naiset ovat kykeneviä. Minä kykenen, joten kaikki naiset kykenevät. Miten siis vastaamme siihen, että naisia jätetään ulkopuolelle? Mekö olemme kykeneviä ja kaikki muut naiset kyvyttömiä? Politiikassa naisilla on vaarana syyllistyä ylimielisyyteen, sillä naiset kohtaavat erilaisia todellisuuksia, heillä on vähemmän mahdollisuuksia, heillä on toinen koulutustaso, heillä on sosiaalisia esteitä, heillä ei ole koskaan riittävästi aikaa yhteisten asioiden hoitamiseen.
Toinen huomio on, että poliittiset johtajat on saatava vakuuttuneiksi. Ei tarvitse! He ovat kaikki jo vakuuttuneet! Politiikassa ei toimi yhtäkään miestä, joka ei kannattaisi naisten osallistumista. Ei ole olemassa yhtään puoluetta äärivasemmistosta äärioikeistoon, joka ei korostaisi naisten osallistumisen tarpeellisuutta. Ainakin puheissa!
Kolmanneksi meidän pitäisi odottaa, että asiat muuttuvat pikkuhiljaa. Pekingin naisten tapaamisessa esille nousi eräs mielenkiintoinen seikka. Siinä tahdissa, kun naisten osallistuminen maailmassa kehittyy, menee 2 300 vuotta ennen kuin naisten ja miesten osallistuminen on tasapainossa. Euroopassa ja Euroopan parlamentissa, jossa naisten osallistuminen on taattu kiintiöillä, tasapainoiseen osallistumiseen menee 25 vuotta.
Toinen lähestymistapa on pakollinen ja sitova lainsäädäntö naisten osallistumisesta. Pelkät kiintiöt eivät sinänsä riitä. Kunpa olisikin niin, että yhdellä lainsäädännön määräyksellä voisimme muuttaa vuosisatojen historian. Tämän olemme tehneet selväksi. Kiintiöt ovat vain yksi seikka, yksi muutoksen edellyttämistä politiikoista.
Lopuksi vastauksena kysymykseen, voimmeko olla ylpeitä, jos olemme saaneet asemamme kiintiöiden avulla, sanon ehdottomasti, että olisin hyvin ylpeä, jos olisin valittu kiintiössä, koska se tarkoittaisi sitä, että olisin onnistunut saamaan aikaan kiintiöt omassa maassani, jossa naisten osallistumisaste on 5 prosenttia.

Puhemies
Paljon kiitoksia, parlamentin jäsen Diamantopoulou.
Olen vastaanottanut työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenaamulla.

Tulvat Mosambikissa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Mosambikin tulvista.
Komission jäsen Pattenilla on puheenvuoro komission puolesta.

Patten
Komissio seuraa erittäin huolestuneena Mosambikin hätätilannetta, kuten tiedän myös kaikkien arvoisien jäsenten tekevän. Koko eteläisen Afrikan alueella jatkuneet rankkasateet ja pyörremyrsky Elinen aiheuttama tilanteen kärjistyminen ovat ajaneet lukuisia ihmisiä kodittomiksi ja samalla sekä asunnot että infrastruktuuri ovat kärsineet huomattavia vahinkoja. Noin 800 000 ihmistä on joutunut kärsimään tulvien vuoksi, ja heistä noin 300 000 on kiireellisen elintarvikeavun ja muun humanitaarisen avun tarpeessa. Lukuisat ihmiset ovat menehtyneet, monet ovat kadonneet ja monet ovat loukkaantuneet.
Mosambikin hallitus on vedonnut kolmansiin maihin humanitaarisen avun toimittamiseksi. Kansainvälisen yhteisön muun muassa Amerikan yhdysvaltojen, Sveitsin, Etelä-Afrikan, Irlannin, Norjan, Tanskan, Italian, Ruotsin ja Alankomaiden on huolehdittava sovitun huomattavan suuruisen avun toimittamista koskevasta aikataulusta. Kollegani Poul Nielson on nyt iltapäivällä ja illalla kirjaimellisesti matkalla Mosambikiin yhdessä Portugalin ulkoministerin kanssa arvioimaan tilannetta kentällä. Komission jäsen Nielson raportoi mielellään parlamentille matkalla tekemistään havainnoista.
Ennen kuin sanon sanaakaan ECHOn toistaiseksi myöntämästä avusta, saan ehkä luvan esittää kolme melko henkilökohtaista huomiota. Ensiksikin 19861989 välisenä aikana olin merentakaisista alueista vastaava kehitysyhteistyöministeri, ja minulle syntyi erityisen läheinen suhde Mosambikin kansaan. He ponnistelivat urheasti valtavien ympäristöongelmien, poliittisten ongelmien ja köyhyysongelmien sekä verisen sisällissodan seurausten kanssa. Mosambik, jos mikään maa milloinkaan, ansaitsi avun antajien tuen.
Toiseksi Mosambikin viime vuosien todelliset ponnistelut vahvan ja kukoistavan talouden sekä vakaan yhteiskunnan rakentamiseksi ovat vain vahvistaneet tätä käsitystä. Kolmanneksi käytimme tänään iltapäivällä paljon aikaa keskustellaksemme konfliktien ehkäisystä, kriisien puhkeamisen estämisestä tai siitä, miten niihin voitaisiin reagoida tehokkaammin. Keskustelimme siitä, miten tärkeää on, että komissio kehittää joukon päätavoitteita kriiseihin liittyviä ei-sotilaallisia toimia varten, ja jos se minulle sallitaan, sanoisin, että jos tämä ikinä pätee johonkin tapaukseen, Mosambikia koetellut katastrofi on juuri sellainen.
Saanen seuraavaksi käsitellä toistaiseksi antamaamme apua. Viime viikolla Euroopan yhteisön humanitaarisen avun toimisto (ECHO) päätti osoittaa miljoona euroa tulva-apua, joista 600 000 jaetaan Espanjan Punaisen Ristin kautta ja 150 000 Luxemburgin MSF:n kautta Mosambikissa tehtäviä avustustoimia varten ja 250 000 euroa Saksan Punaisen Ristin kautta Botswanaan. Nämä kansalaisjärjestöt ryhtyvät kaikkein kiireellisimpiin toimiin, eli siirtämään vaarassa olevia ihmisiä turvallisemmille alueille sekä toimittamaan terveydenhoitopalveluja, vettä ja vastaamaan puhtaanapidosta.
ECHO on parhaillaan valmistelemassa toista päätöstä 2 miljoonan euron lisäavusta. Tämän päätöksen täytäntöönpanosta vastaavat UNICEF, Action Contre La Faim, COSV, Nuova Frontera ja Vireaid, mikä edellyttää tietenkin sitä, että niiden lopulliset ehdotukset toimitetaan meille ja ne todetaan käsittelyssä hyviksi. Nämä kansalaisjärjestöt aikovat keskittyä vesihuollon, puhtaanapidon ja majoituksen järjestämiseen, sekä muovipäällysteiden, kanistereiden ja huopien toimittamiseen ja muuhun sellaiseen. Ne aikovat keskittyä myös kodittomiksi jääneiden ihmisten kotiuttamiseen, ehkäiseviin lisätoimiin malarian, koleran ja muiden tarttuvien tautien puhkeamisen estämiseksi, lisäruoan toimittamiseen aliravitsemuksesta kärsiville ja niille lapsille, joita se uhkaa, siementen ja työkalujen toimittamiseen, elintarviketurvallisuuteen, eläinten hyvinvoinnin takaavien oleellisen tärkeiden rakenteiden palauttamiseen ennalleen sekä kylien karjatiedottajien koulutukseen.
Kolmatta päätöstä on tarkasteltava komission jäsen Nielsonin matkan näkökulmasta. Komissio on myös parhaillaan laatimassa keskipitkän aikavälin yhteisöhanketta, jossa yhdistettäisiin kansalaisjärjestöjen osarahoitus Euroopan kehitysrahaston toimiin Mosambikin auttamiseksi, jotta se selviytyisi kriisitilanteesta ja saisi taloudellisen kasvun jälleen nopeaan nousuun, minkä hyväksi Mosambik oli tehnyt kovasti työtä. On kaavailtu, että tämä hanke muuttuisi nykyisen hätävaiheen jälkeen jälleenrakennusavuksi. Aikataulu olisi kolmesta neljään vuotta.
Tällaisina aikoina tiedämme kaikki, kuinka paljon enemmän on tehtävä työtä, jotta pystyisimme ehkäisemään katastrofeja ja toimimaan nopeasti niiden katastrofien sattuessa, joita emme pysty estämään. En ole varma, että minusta on tässä vaiheessa mitään hyötyä analysoitaessa sitä, mikä meni pieleen ja mitä voisimme tehdä paremmin, mutta selvää on, että meidän on otettava kaikki oppi irti tästä hirveästä onnettomuudesta. Toistan vielä, että komission jäsen Nielson on tyytyväinen voidessaan Mosambikista ja onnettomuuspaikalta palattuaan raportoida parlamentille.

Cunha
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Mosambik on nuori Afrikan maa, joka on ponnistellut kykloopin tavoin toipuakseen kaksi vuosikymmentä kestäneen sisällissodan aiheuttamasta takapajuisuudesta ja mukautuakseen demokratiaan.
Mosambikin menestystarina johtuu ponnistuksista, joista kunnia on jaettava tasan sen hallituksen, sen opposition ja erityisesti Mosambikin kansan kesken. Mutta kaikkien viime vuosina tehtyjen ponnistelujen tulokset ovat vaarassa meidän kaikkien tuntemien rauhansopimuksen tiellä olleiden vaikeuksien jälkeen hukkua luonnon raivoon, joka on iskenyt Mosambikin kimppuun viime viikkoina. Katastrofin mittasuhteista meille saapuneet tuoreet numerotiedot ovat hätkähdyttäviä, kuten arvoisa komission jäsen jo sanoikin: lähes miljoona ihmistä on jäänyt kodittomaksi, yli satatuhatta ihmistä on talojensa katoilla tai puihin kiivenneinä odottamassa helikopterin tulevan heitä pelastamaan. Kuolleita on jo nyt muutama sata.
Euroopan unioni ja useat sen jäsenmaat, niiden joukossa oma maani, ovat jo tarjonneet rahallista hätäapua, kenties hiukan myöhässä, mutta silti ne ovat sen tehneet, kuten myös Yhdysvallat ja useat alueen omat maat, etenkin Etelä-Afrikka.
Tällä hetkellä on ilmeistä, että ensi hätään tärkeimpiä ovat pelastushelikopterit ja heti sen jälkeen elintarvikeavustukset ja muu humanitaarinen hätäapu. Nämä tulvat alkoivat jo kolme viikkoa sitten ja vihdoinkin koko maailma on alkanut herätä huomaamaan Mosambikin huutavan hätätilanteen: tuhansien ihmisten henki on langan varassa ja he kuolevat pian, ellemme järjestä heille kuljetusvälineitä, ennen kaikkea ilmakuljetusvälineitä, heidän saamisekseen pois ahdingosta, jossa he ovat. Tämä on eittämättä kaikkein tärkein asia tässä vaiheessa: pelastuskuljetukset ja humanitaarinen hätäapu, elintarvikeavustukset mukaan lukien.
Tahtoisin kuitenkin korostaa, että Euroopan unioni ja muu maailma eivät saa rajoittaa apuaan Mosambikille vain tähän hätäapuun, josta nyt puhumme. On tiedostettava ne vahingot, joita tulvista aiheutuu. Sen vuoksi on jo kiire alkaa ajatella, kuinka löydämme rahallista tukea tällä hetkellä tuhoutuneiden perusrakenteiden jälleenrakentamiseksi, joita ilman Mosambik ei kykene jatkamaan kulkuaan kohti kehitystä, joka alkoi niin lupaavasti muutama vuosi sitten. Tämä perusrakenteiden jälleenrakentaminen on keskeinen kysymys, jota ilman kehitystä ei ole, ja samalla joidenkin Mosambikin velkojamaiden on aika miettiä velkojensa anteeksiantamista tai niiden alentamista. Jos nyt ei tehdä mitään, menetetään kaikki Mosambikille kehitysapuna tehtyjen ponnistusten tulokset. Sen vuoksi toivon, että arvoisan komission jäsen Nielsonin ja Euroopan unionin puheenjohtajamaana toimivan Portugalin edustajien tällä viikolla tehtäväksi suunniteltu käynti Mosambikissa tekisi mahdolliseksi asianmukaisen ratkaisun löytämisen tähän kovin tärkeään ongelmaan.

Sauquillo Pérez del Arco
Arvoisa puhemies, on jo sanottu, että maan kurjuuteen suistaneen sodan jälkeen Mosambikissa kärsitään nyt kauhistuttavan laajamittaisesta luonnonkatastrofista. Vaikka tällä hetkellä ei voidakaan laskea kuolleiden lukumäärää, niin tiedämme, että noin 80 000 ihmistä on välittömässä vaarassa hukkua ja että 300 000 ihmistä on menettänyt kotinsa ja viljelyksensä. He tarvitsevat kiireellistä apua selviytyäkseen hengissä, ruokaa, vettä ja suojaa. Tämän lisäksi he tarvitsevat lääkkeitä epidemioiden ehkäisemiseksi, joita näyttää jo puhjenneen, ja rakennustarvikkeita.
Hätäapu saapuu kuitenkin paikalle hitaasti kansalaisjärjestöjen ponnistuksista huolimatta, sillä maantiet, sillat ja rautatiet ovat poikki. Tarvitaan helikoptereita. Ilmeisesti on vain viisi helikopteria, joilla näitä 80 000:tta ihmistä pelastetaan puista. Avustustoimintaa pyörittävä koneisto on kuitenkin liian raskas.
Parlamentin sosialistipuolue on tukenut luonnonkatastrofien ennaltaehkäisyä myös konfliktien ehkäisyä on tuettu parhaana keinona sellaisten tilanteiden välttämiseksi, jossa Mosambikin kansa tällä hetkellä on. Haluan muistuttaa erityisesti parlamentin jäsen Michel Rocardin ponnistuksista asian hyväksi edellisellä toimikaudella.
Euroopan komission vastaus on ollut se, että se käynnisti jo vuonna 1994 katastrofien ennaltaehkäisyä koskevan ohjelman DIPECHO jonka oli tarkoitus olla ennakoiva ohjelma, ja alueellisen lähestymistavan avulla sillä pyrittiin välttämään katastrofeja tai ainakin minimoimaan niiden väestölle aiheuttamia vahinkoja. Yllättävää kyllä, Afrikka ei kuitenkaan sisälly DIPECHOn suunnitelmiin. Niihin ei sisälly Mosambik, joka on joutunut sellaisen katastrofin uhriksi, joka oli ennakoitavissa, yhtä lailla ennakoitavissa kuin se nälänhätä, jonka ennustetaan jo puhkeavan Etiopiassa. DIPECHOn asialistaan sisältyvät Kaakkois-Aasia, Keski-Amerikka ja Karibian alue. Tämä on järkevää, ja kannatamme sitä, mutta Afrikka ei sisälly siihen, ja ihmettelemmekin ja kysymme sitä komission jäseneltä miksi.
Sosialistiryhmä on aina kannattanut komission humanitaarisen avun politiikkaa. Olemme aina kannattaneet ECHOa, sen politiikkoja ja toimia, myös sellaisia, joita tietyt tahot ovat vastustaneet, sillä uskomme siihen, että solidaarisuuden on oltava tunnusmerkkinä Euroopan unionin ulkoiselle toiminnalle.
Tämän kiistämättömän lähtökohdan pohjalta olemme myös sitä mieltä, että niiden puolesta, jotka ovat vaarassa hukkua Mosambikissa, on nyt vaadittava komissiolta ja jäsenvaltioilta kaksinkertaisia ponnistuksia. Myönnetty miljoonan euron summa on aivan liian pieni siihen tarpeeseen nähden, jonka Mosambikin hallitus on arvioinut olevan 65 miljoonaa dollaria.
On myös tullut aika pyytää tehokkaampia toimia. Toivomme, että tänä iltana ensimmäiseksi käymämme keskustelu, komission jäsenen tietämys Mosambikin tilanteesta ja komission jäsen Nielsonin vierailu merkitsevät sitä, että kaikki ponnistelevat enemmän auttaakseen Mosambikia.

Van den Bos
Arvoisa puhemies, Mosambikin tilanne on todella kiireellinen. Jokainen päivä ja tunti, kun asiaa lykätään, vaatii hyvin monta ihmishenkeä. Kymmenientuhansien uhrien pelastamiseksi saatavilla on vain vähän helikoptereita. Vesi nousee edelleen. Nälänhätä ja kulkutaudit uhkaavat. Näyttää siltä, että koko maailma vain seuraa voimattomana syrjästä. Herää kysymys, reagoiko komissio riittävän valppaasti. Minulla on siitä rehellisesti sanottuna kyllä epäilyksiä. Komission jäsen Nielson on tänään lähtenyt sinne, Euroopan näkökulmasta ehkä nopeasti mutta Mosambikin hädän kannalta ehkä kuitenkin aivan liian myöhään.
Toisin kuin jotkin jäsenvaltiot Euroopan unioni on tähän asti luvannut vain hyvin vähän apua. Mitä mahdollisuuksia komissio näkee tarjota nopeasti tehokasta apua? Millaista hätäapua ja tukea jälleenrakentamiseen voitaisiin antaa? Mitä komission jäsen Patten voi kertoa tähänastisesta kansainvälisestä koordinoinnista? Miksi aikaisemmin ei ollut mahdollista tarjota enempää helikoptereita pelastustyöhön?
Kansainvälinen yhteisö voisi myös varmasti auttaa Mosambikia antamalla avokätisesti velkoja anteeksi, eikä pelkästään siksi, että maata johdetaan suhteellisen hyvin vaan ennen kaikkea siksi, että inhimillisten kärsimysten määrä tekee sen ehdottoman välttämättömäksi.

Miranda
Arvoisa puhemies, kaikki Mosambikista meille saapuvat kertomukset ja kuvat ovat todiste siitä, kuinka suuri tragedia maata on kohdannut. Kodittomia on tuhansittain, kuolleita melkoinen määrä, elintarvikkeista ja juomavedestä on pulaa, taloja ja viljelmiä on tuhoutunut. Ja kaikki tämä on tapahtunut maassa, jolla juuri yhtenä koko maapallomme köyhimmistä maista ei ole vähäisimpiäkään tarvittavia varoja hätää kärsivien kansanjoukkojen riittävän nopeaksi auttamiseksi. Siksi Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden on pakostakin puututtava asioihin tavalla, joka mahdollistaa nopean ylimääräisen avun tälle maalle ja sen kansalle.
Tiedämme, että portugalilainen puheenjohtajisto ja arvoisa komission jäsen Nielson lähtevät juuri tänään Mosambikiin maan tilanteen dramaattisuuden vuoksi. Olemme siitä iloisia, mutta heidän läsnäoloaan enemmän on nyt välttämätöntä turvata se, että hetimiten hyväksytään ja pannaan täytäntöön lyhyen ja keskipitkän aikavälin toimintasuunnitelma, jonka sisältö tarkennetaan yhteistyössä Mosambikin viranomaisten kanssa ja jonka avulla voidaan turvata tilanteen vaatima avunanto.
Juuri tässä mielessä, vakuuttuneena siitä, että keskeisesti tärkein asia on nyt kiireellinen ja poikkeuksellinen hätäapu, minä juuri tänään - ennen heidän lähtöään - kehitys- ja yhteistyövaliokunnan puheenjohtajana käännyin arvoisan komission jäsen Nielsonin puoleen ja pyysin häntä hänen paluunsa jälkeen tulemaan kokoukseemme selostamaan tilanteen kehittymistä ja aivan erityisesti Euroopan unionin hyväksymiä ja sen hyväksyttäväksi tulevia hätäaputoimenpiteitä. Tuhannet ihmishenget ovat tällä hetkellä vaarassa ja vain kansainvälinen solidaarisuus voi ne pelastaa. Haluan uskoa siihen, että Euroopan unioni kykenee vastaamaan mosambikilaisten odotuksiin.

Queiró
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi ennen kaikkea korostaa sitä, kuinka ajankohtainen ja asianmukainen tämä Mosambikissa sattuneista tuhoisista tulvista käytävä keskustelu on. Itse asiassa nämä tulvat ja kurja sää ovat vieneet kodin tuhansilta ihmisiltä, jotka ovat menettäneet kaiken omaisuutensa. He ovat ihmisiä, jotka eivät voi myrskyjen jälkeen palata koteihinsa vain siitä yksinkertaisesta syystä, että heidän kotejaan ja omaisuuttaan ei enää ole olemassa entisessä paikassa, vaan ne ovat kadonneet tulvavirtoihin.
Arvoisa puhemies ja arvoisat parlamentin jäsenet, meillä on kuitenkin jäljellä heti ratkaistava ongelma: tarvittavan avun antaminen kaikille ahdingossa oleville mosambikilaisille, joista monet ovat jopa hengenvaarassa tulvien valtaamissa kylissään odottamassa noutamista. Useimmissa tapauksissa nämä ihmiset voi noutaa turvaan vain ilmakuljetusvälineillä, etenkin helikoptereilla, joiden määrä maassa itsessään on selvästi riittämätön.
Kuten tuon tasavallan presidentti Joaquim Chissano huomautti dramaattisessa vetoomuksessaan, jokainen kuluva päivä saattaa merkitä loppua monille mosambikilaisille. Euroopan unionin liikkeelle panemien avustuskeinojen on siis oltava välittömiä ja tehokkaita sekä määrällisessä että laadullisessa mielessä ja niissä on käytettävä nopeimpia ja tarkoitukseen sopivimpia välineitä.
Meidän on tehtävä se muustakin syystä kuin vain humanitaarisuuden ja solidaarisuuden alkeissääntöjen täyttämiseksi. Meidän on tehtävä se myös - ja kiireesti - siksi, että tiedämme Mosambikin kuuluvan maailman köyhimpiin maihin, mikä tarkoittaa sitä, että sen keinot rientää avuksi tässä murhenäytelmässä ja sen jälkeen käydä käsiksi jälleenrakentamiseen ovat käytännössä olemattomat. Meidän velvollisuutemme johtuu myös eräästä toisesta seikasta, siitä, että Mosambik on yksi niistä harvoista Afrikan maista, joka demokraattisin keinoin lopetti oman maan kansalaisia surmanneen, maata itsenäisyyden saavuttamisen jälkeen vuosikausia kuluttaneen sisällissodan. Tietenkin heidän demokraattinen elämänsä on vielä hyvin epätäydellistä, minkä osoittaa viimeaikaisten presidentinvaalien tuloksista aiheutunut vastarinta ja niistä esitetyt epäilyt. Silti emme voi tässä maan kansalle niin traagisessa tilanteessa olla vastaamatta tehokkaasti ja asianmukaisesti maan vastuunalaisten henkilöiden esittämään vetoomukseen, tuli se sitten Mosambikin hallitukselta tai oppositiolta, koska maa on osannut vastuuntuntoisesti vastustaa paluuta väkivaltaan keinona ongelmiensa ratkaisemiseksi.

Soares
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat parlamentin jäsenet, tahdon yhtyä kaikkiin niihin, jotka ovat täällä jo käyttäneet puheenvuoron kiinnittääkseen tämän edustuslaitoksen huomion - mikä ei ollut välttämätöntä, mutta piti silti tehdä - Mosambikissa meneillään olevaan julmaan murhenäytelmään. Minulla on tässä joitakin uskoakseni aivan tuoreimpia numerotietoja: kuolleita on jo yli 300, kodittomia 605 000, eristyksissä olevia 2 400 000, 85 000 ihmistä tarvitsee evakuointia, heistä jotkut ovat kiivenneet puihin ja toiset katoille.
Kuten sanottu, tärkeimpiä ovat helikopterit, tärkeintä on se, että tämän humanitaarisen avun saaminen ei viivy pitkään, tai muuten syntyy tulvien luoman murhenäytelmän rinnalle sitä seuraava murhenäytelmä: kansanjoukot eivät saa apua, vaan kuolevat nälkään, sairauksiin ja tulviin. Tämä on todella traagista ja painaa meidän kaikkien omaatuntoa.
Arvoisa komission jäsen sanoi jokin aika sitten, että hänellä on tunnesiteitä Mosambikiin kuten minulla itsellänikin, ja siksi käsitän hyvin mistä tässä on kysymys, käsitän koko meneillään oleva traagisen tilanteen. Toivottavasti komission jäsen Nielsonin ja Portugalin pääministerin matkalta saadaan tuomisina tietoja, joita tältä parlamentilta puuttuu koko tilanteen tuntemiseksi, kaikkein kiireellisimpien tarpeiden tuntemiseksi, jotta voisimme auttaa tuon maan kansaa, joka sen hyvin ansaitsee taistelussaan kehityksen puolesta.

Kinnock,Glenys
Voinen kiittää komission jäsen Pattenia siitä, että hän saapui tänne lyhyen varoitusajan kuluessa osallistuakseen toivomaamme tästä varsin kriittisestä aiheesta käytävään keskusteluun, ja kuten toiset ovat todenneet, näkemämme televisiovälähdykset Mosambikissa sijaitsevasta onnettomuuden koettelemasta Limpopon laaksosta ovat todella riipaisevia. Lapset ovat menettäneet vanhempansa, perheet ovat tyhjän päällä, ne ovat toivottomia, avuttomia ja ne ovat menettäneet aivan kaiken.
Tietenkin tämä tapahtuma ennakoitiin ja oli ennakoitavissa, minkä monet mainitsivat, ja hitaan ja varsin riittämättömän, siis valitettavan hitaan ja valitettavan riittämättömän reagoinnin pakottamana meidän olisi nyt todella sijoitettava vakavasti onnettomuusvalmiuden parantamiseen. Kuten komission jäsen mainitsi, sekä valmius nopeisiin toimiin että nopean reagoinnin joukot olisi tarpeen panna täytäntöön näitä tilanteita varten, joissa meidän on selviydyttävä Mosambikin kaltaisista kriiseistä, sillä siellä meillä ei yksinkertaisesti vain ollut toimivia strategioita tai logistisia valmiuksia.
Tänä aamuna käytössä oli 7 helikopteria, ja nämä helikopterit ovat tietysti ainoat, jotka ovat Gazan alueella toimintakunnossa. Myös Save-joella on valtavia tulvaongelmia, mutta kukaan ei ole vielä käynyt siellä. Työstä 85 prosenttia tehdään tunnin matkan päässä Maputusta, niinpä meillä ei todellakaan ole käsitystä, miten laajasta ongelmasta on kyse. Haluaisin myös sanoa komission jäsenelle, että Euroopan kansalaiset haluavat tietää tarkalleen, mitä ECHO tekee. Monet meistä täällä olevista eivät ylpeile 3 miljoonalla eurolla. Tarvitsemme paljon enemmän, ja toivon, että komission jäsenen palatessa tänne hänellä on nämä lupaukset lunastettavinaan sekä myös aloite, jolla koordinoida joitakin siellä tehtävistä ponnisteluista.
On selvää, että tarvitsemme myös mittavia ilmakuljetuksia. Kuten sanoitte, tarvitsemme tonneittain ruokaa, vedenpuhdistuslaitteita, telttoja ja huopia. Olemmeko todella valmiita mainitsemaanne seuraavaa avustus- ja kunnostusvaihetta varten, sillä sekin edellyttää jälleen mittavaa voimavarojen irrottamista. Olemmeko valmiita maksamaan siitä? On tietysti totta, että Mosambik on yksi maailman köyhimmistä maista, mutta se on kuitenkin yksi niistä Afrikan maista, joissa menestys on ollut suurinta taloudellisen kasvun edistämisen, köyhyyden vähentämisen ja demokratiaponnistelujen onnistumisella mitattuna, vaikka velkataakka onkin siellä epäilemättä valtava.
Mosambik on loistava esimerkki, mutta nyt on todennäköistä, että se joutuu todella koville kärsimänsä katastrofin vuoksi. Meidän olisi nyt arvioitava, kuinka paha takaisku onnettomuus Mosambikille on, ja se taas riippuu pelkästään tälle kovia kokeneelle maalle annetun kansainvälisen avun laadusta ja määrästä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, parlamentin jäsen Kinnock.
Parlamentin jäsen Nogueira, minun on sanottava teille, että merkitsemme muistiin, että olette kiinnostunut ja huolestunut tästä aiheesta, mutta ryhmäänne ei ole merkitty puhujalistalle, ja aion noudattaa työjärjestystä.
Keskustelu on päättynyt.

EU:n talouskatsaus (1999)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Katiforisin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0041/2000) komission asiakirjasta "EU:n talous: vuoden 1999 katsaus" (C5-0081/2000 - 2000/2046(COS)).

Katiforis
Komission asiakirjassa esitetään arvio Euroopan talouden nykytilanteesta, joka on komission mukaan lupaava, varsinkin viimeaikaisen taloudellisen kasvun elpymisen osalta, jonka odotetaan johtavan työttömyyden alenemiseen 8 prosenttiin vuoteen 2001 mennessä. Tätä tilannetta arvioitaessa olisi esittelijän mielestä otettava huomioon verkkaisuus ja koko 90-luvun vallinnut ainoastaan 1,9 prosentin suuruinen vuosittainen kasvu, vaikka tämän vuosikymmenen kuluessa olikin hetkellisiä nopeamman kasvun vaiheita, jotka eivät kuitenkaan jääneet pysyviksi.
Tästä seuraa se, että meidän on käytettävä nykyistä taloudellista kasvusuuntausta saavuttaaksemme uuden siirtymäkausipolitiikan avulla taloutemme osalta itseänsä ylläpitävä korkeamman kasvun taso, jos emme halua menneisyydestä tuttujen virheiden toistuvan. Tämä on varsinainen haasteemme.
Vastauksena tähän haasteeseen komissio suositteli ennen kaikkea sitä, että talouspolitiikassamme olisi jatkettava vanhalta pohjalta, mikä tarkoittaa sitä, että asetetaan ainoastaan talouden raha- ja veroperusta oikein, ja muutoin luotetaan markkinoiden ihmeitä tekevään voimaan tiedostavien yhteiskunnallisten toimijoiden puuttumatta asiaan yhtään enempää.
Esittelijän mielestä tämä on ollut Euroopassa juuri se asenne, josta on ollut meille haittaa menneinä vuosina toistuvasti eikä vain kerran. Tällaiseen asenteeseen liittyy riskejä tilanteen huononemisesta, joista Ecofin-neuvostossa ymmärtääkseni käydään parhaillaan keskustelua. Näitä riskejä ovat muutokset USA:n taloudellisessa tilanteessa, öljyn hinnan tuleva kehitys ja EU:n pitkän aikavälin korkotaso. Jos yksikin näistä riskeistä toteutuisi kielteisessä mielessä, miten aikoisimme reagoida annammeko asioiden mennä yhä enemmän omalla painollaan, vai olisiko meidän valmistauduttava paremmin kuin edellisen laskusuuntauksen aikana?
Ehdotukseni oli, että parlamentin on suositeltava aktivistista talouspolitiikkaa, jossa on kaksi pääosa-aluetta. Ensimmäinen tarkoittaa komission oman erinomaisen ja huomattavan onnistuneen ekonometrisen analyysin soveltamista, ja sitä, että neuvostoa pyydetään laatimaan sen pohjalta toimintaohjelma, jossa käytetään tiettyjä toisistaan riippuvaisia sijoitusten kasvua ja työllisyyttä koskevia määrällisiä tavoitteita, minkä ansiosta sitoutumisemme täystyöllisyyspolitiikan ajamiseen olisi toimivaa ja uskottavaa.
Tällaisen ohjelman keskeisenä kohtana pitäisi olla pääomanmuodostukseen tehtävien investointien lisääminen 19 prosentista, johon se on pudonnut vuosikymmenen aikana, ainakin 2324 prosenttiin BKT:stä sekä yksityisellä että julkisella sektorilla. Jotta julkisen sektorin olisi mahdollista päästä tarpeelliseen ja merkittävään johtoasemaan sijoituspolitiikan alalla, neuvoston olisikin luovuttava joistakin sen tinkimättä ajamista kannoista. Neuvoston olisi tarkistettava kielteinen kantansa Euroopan laajuisia verkkoja koskeviin suuriin infrastruktuuriohjelmiin, jotka ovat pölyttyneet liian kauan aikaa pöytälaatikoissa, jotta ne voitaisiin rahoittaa Euroopan yhteisön obligaatioilla sopivassa määrin ja jotta voitaisiin hyväksyä sellainen tulkinta budjettivajeiden osalta, jonka mukaan hallitusten sallittaisiin ottaa lainaa investointitarkoituksiin, ilman että se olisi vakaussopimuksessa annettujen rajoitusten vastaista. Tämä oli suositukseni ensimmäinen pilari.
Toinen pilari tarkoittaa sitä, että toteutetaan lukuisia rakenteellisia uudistuksia sekä yksityistämisestä ja säännöstelyn purkamisesta annettuja ehdotuksia ja sellaisia ehdotuksia, joilla helpotetaan siirtymistä tietoon pohjautuvaan talouteen, minkä tiedämme olevan neuvoston puheenjohtajan Lissabonin kokousta varten esittämien ehdotusten runkona. Asiantuntijamielipiteissä on toistuvasti tuotu esiin se, että yhdistämällä rakenteellisia uudistuksia koskeva ohjelma sijoituksia ja kasvua koskevaan ekspansiiviseen ohjelmaan on mahdollista päästä eroon Euroopan taloutta vaivaavasta jähmeydestä, sillä yksipuoliset politiikat ovat tuomittuja epäonnistumaan.
Valitettavasti kollegani kansanpuolueesta pitivät talous- ja raha-asioiden valiokunnassa istuvien liberaalien myötävaikutuksella näkemystäni mahdottomana hyväksyä. Olen iloinen ainakin siitä, että viiden vuoden hokemisen jälkeen nämä ryhmät katsoivat täystyöllisyyden olevan tavoitteena hyväksyttävä, mutta minun on sanottava, että se, että vain viitataan täystyöllisyyteen ehdottamatta konkreettista ohjelmaa tavoitteiden saavuttamiseksi, haiskahtaa liikaa leipäpappiudelta ja on liian epäuskottavaa, jotta sen avulla voitaisiin ihmisille välittää heidän meiltä odottamansa optimistinen poliittinen viesti, jota he ovat saaneet meiltä odottaa aivan liian kauan. Ei ole tietenkään minun tehtäväni arvostella toisten muodostamia liittoja, mutta jos kansanpuolue ja liberaalit yrittävät näin epätoivoisesti pitää kiinni liittolaisuudestaan, ne voisivat ainakin ehdottaa jotakin myönteistä, jotakin sellaista, joka saattaisi toimia, eivätkä vain toistelisi samoja väsyttäviä vanhoja latteuksia, ajatuksia, jotka osoittautuivat menneisyydessä meidän kannaltamme niin ainutlaatuisen epäonnistuneiksi, ja etteivät ne vastustaisi toisten konkreettisia ponnisteluja vain vastustamisen vuoksi.
Käsitykseni on, että parlamentin poliittisen viestin olisi oltava sisällöllisesti omaperäisempi eikä vain pelkkää uusklassisen taloudellisen mantran uudelleenlämmittelyä. Sen olisi oltava vakaammalla pohjalla, eikä se saisi olla vain antautumiskutsu markkinatalouden ailahteluille, ja sen olisi oltava jotakin tarpeellisten tavoitteiden vastustamista kunnollisempaa eikä niiden toteuttamiseen tarvittavien keinojen kieltämistä. Talous- ja raha-asioiden valiokunnasta teille toimitetussa mietinnössä syyllistytään kaikkiin näihin virheisiin. Jollei parlamentti palauta mietintöä alkuperäiseen asuun hyväksymällä sosiaalidemokraattien ryhmän uudelleen esittämät tarkistukset, minun on tehtävä epätavallinen, mutta väistämätön liike ja pyydettävä sosiaalidemokraattisia kollegojani ja itse asiassa kaikkia niitä, jotka uskovat, että parlamentin olisi käytettävä ymmärrettävää kieltä, äänestämään minun nimeäni kantavaa mietintöä vastaan, joka ei enää heijasta ajattelutapaani eikä ole omantuntoni mukainen.

Von Wogau
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, aluksi haluaisin sanoa, että olen iloinen siitä vimmasta, jolla ystäväni Giorgos Katiforis tuo esiin tämän tärkeän aiheen näin myöhään illalla. Noudattaisin mielelläni hänen kehotustaan, mutta aloitan kuitenkin analyysilla.
Aluksi meidän on kyllä kysyttävä itseltämme, millaista talouspolitiikkaa Euroopan unioni harjoittaa tällä hetkellä tai millaista talouspolitiikkaa 11 jäsenvaltiota harjoittavat, sillä siitähän on ensi sijassa kyse. Olemme kysyneet sitä asiantuntijoilta, ja heidän tarjoama tietonsa oli erittäin mielenkiintoista. Minun mielestäni sen, harjoittaako joku hyvää vai huonoa talouspolitiikkaa, ratkaisevat tällä hetkellä parhaiten kansainväliset rahoitusmarkkinat ja se, mikä heijastuu sitten vaihtokursseista. Me toteamme, että euro on heikko dollariin verrattuna, mikä tarkoittaa sitä, että kansainväliset rahoitusmarkkinat arvioivat huonoksi Euroopan unionin niiden 11 jäsenvaltion talouspolitiikan, joiden valuuttana on euro.
Miksi? Onko syynä Euroopan keskuspankki? Siihen on vastattava yksiselitteisesti ei. Euroopan unionin talouden kunto on hyvä. Euroopan keskuspankilla on kaikki ne välineet, jotka keskuspankilla voi olla käytettävissään. Euroopan keskuspankin johdossa on vakuuttavia henkilöitä. He ovat myös hoitaneet tehtävänsä hintojen vakauden vartijana, ja heidän harjoittamansa korkopolitiikka on noudattanut tarkasti tätä tavoitetta. Syynä ei siis voi olla Euroopan keskuspankki.
Ovatko syynä tulevien vuosien kasvu- ja työllisyysennusteet? Ennusteet ovat oikein hyviä. Talouden kasvunopeudeksi ennustetaan 3 prosenttia 1990-luvun 1,9 prosentin sijasta. Työttömyyden vahvistetaan alenevan vaikkakin hitaammin. Hintojen vakaus on Euroopan unionin 11 jäsenvaltiossa parempi kuin Yhdysvalloissa. Hintamme ovat vakaita, inflaatio on alle 2 prosenttia. Myös pitkät korot ovat alempana kuin Yhdysvalloissa.
Varsinainen syy Euroopan maiden huonolle arvosanalle on se, että on käyty liian hitaasti käsiksi rakenneuudistuksiin, joita Euroopan unionissa on pakko tehdä. Otetaan esimerkiksi työmarkkinoiden joustavuus. Näemme, että työmarkkinoitaan joustavammaksi muuttaneiden maiden työttömyys on laskenut nopeammin kuin muiden maiden, myös Euroopan unionissa. Joissakin maissa työttömyys on jo alle 5 prosenttia.
Suuri tehtävä on sosiaaliturvajärjestelmän uudistaminen ja sopeuttaminen eurooppalaisten kotimarkkinoiden tarjoamiin oloihin siinäkin meillä on paljon tekemistä Euroopassa. Sitten on tutkimuksen ja kehitystyön edellytysten parantaminen Euroopan unionissa suhtaudutaan ensinnäkin vihamielisesti tekniikkaan, mikä haittaa varmasti unionissa harjoitettavaa tutkimusta ja kehitystyötä. Henkisen omaisuuden suoja tulee meillä Euroopassa liian kalliiksi, erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille - ja ne ovat erityisen luovia eikä toimi riittävän hyvin.
Olen myös sitä mieltä, että olemme nyt juuri menettämässä sähköisen rahan alalla mahdollisuuksia, joita muissa maissa samanaikaisesti jo hyödynnetään, koska mukautamme olot liian hitaasti. Lisäksi koulutusjärjestelmäämme ei sopeuteta oikeaan aikaan. Kun esimerkiksi Saksassa vaaditaan nyt, että muista maista houkuteltaisiin Euroopan unioniin elektroniikka-alan ihmisiä, tämä osoittaa, että koulutusjärjestelmämme ovat epäonnistuneet ja että niitä ei ole ajoissa mukautettu tietoyhteiskunnan oloihin. Toisin sanoen, olemme liian hitaita.
Sopeutuminen kestää liian kauan myös monopolien purkamisen yhteydessä. Tietoliikenteessä olemme suhteellisen pitkällä. Postin kohdalla on vielä suuria puutteita, ja energian kohdallakin on paljon tehtävää monopolien purkamisessa. Ennen kaikkea on syytä pelätä, että joillakin aloilla voi syntyä yksityisiä monopoleja vanhojen julkisten monopolien tilalle, mikä merkitsisi sitä, että joutuisimme ojasta allikkoon kilpailun kannalta, kansalaisten todellisen hyödyn kannalta.
Nyt kuitenkin kenties muutama sana meidän ja esittelijän käsitysten perustavasta erosta. Esittelijä uskoo kasvuun ja kysynnän tukemiseen. Hän pitää sitä yleislääkkeenä. Se oli niiden monien asioiden lisäksi, joista emme ole kovinkaan eri mieltä esittelijän huomattavin ehdotus. En usko, että on aivan väärin kutsua hänen kantaansa tässä asiassa eräänlaiseksi vanhanaikaiseksi keynesiläisyydeksi.
Me puolestamme olemme sitä mieltä, että tällainen talouspolitiikka olisi yksipuolista. Meidän ei pitäisi kiinnittää huomiota pelkästään kysynnän elvyttämiseen vaan samanaikaisesti myös tarjonnan edellytyksiin sekä rakenneuudistuksiin, jotka juuri mainitsin. Niihin meidän on nyt tartuttava, sillä vain silloin menestymme maailmanlaajuisessa kilpailussa.

Randzio-Plath
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää esittelijää PSE-ryhmän puolesta hänen laajasta, erittäin tärkeästä ja asiat hyvin huomioon ottavasta mietinnöstään. Haluaisin korostaa vielä kerran sitä, kuinka tärkeitä olivat valiokunnassa käydyt perusteelliset keskustelut niiden asiantuntijoiden kanssa, jotka onneksi olivat parlamentin käytettävissä. Nämä asiantuntijat korostivat voimakkaasti myös sitä, kuinka tärkeää on myös investoida, käyttää myös kysynnän huomioon ottavia välineitä. Jäsen von Wogau, en usko sen tarkoittavan sitä, mitä te kutsuitte vanhanaikaiseksi keynesiläisyydeksi, sillä kukaan ei halua luopua vakaudesta eikä kukaan halua luopua luotettavuudesta, vaan meidän on lopultakin löydettävä Euroopan unionissa oikea politiikkojen sekoitus, policy mix. Siihen kuuluvat sekä tarjonnan että kysynnän huomioon ottavat toimet. Mehän näemme sen maailman muissa maissa, jotka menestyvät paremmin kuin esimerkiksi teidän kotimaanne ja joissa tällaista politiikkaa on toteutettu menestyksellisesti jo vuosia.
En ole myöskään kovin pessimistinen Euroopan unionin näkymien suhteen. Mehän voimme kuitenkin havaita, että Euroopan unionin talous on elpynyt selvästi talous- ja rahaliiton ensimmäisen vuoden aikana. Komission vuotuinen talouskatsaus panostaakin oikeutetusti myönteiseen jatkokehitykseen. Maailmantalouden ja talouspoliittiset olothan ovat edulliset. Niitä on hyödynnettävä. Meidän on lopultakin tehtävä päätös sellaisesta yhteistyöstä, että saamme aikaan synergiavaikutuksia, jotka mahdollistavat todella kestävän kasvun korkealla tasolla pitkäksi ajaksi.
Minun täytyy sanoa, että en ole huolestunut euron ja dollarin kurssien suhteista, ei vain siksi, että näen euron arvonnousumahdollisuudet vaan koska euron ja dollarin kurssit tarjoavat Euroopan vientiteollisuudelle lisämahdollisuuksia ja korostavat siksi sen merkitystä talouden moottorina Euroopan unionin taloudellisen kehityksen tärkeässä vaiheessa. Sanoin jo, että Euroopan unionilta puuttuu edelleen yhteisöllinen kasvustrategia, joka vaikuttaa siihen, että EU:n kansantalouksien keskinäinen riippuvuus pääsee todella oikeuksiinsa ja sisämarkkinat pääsevät laajentamaan optimaalista toimintatapaansa.
Se ei johdu pelkästään siitä, että rakenneuudistuksia ei vieläkään ole toteutettu. Rakenneuudistukset ovat tietysti tärkeitä meille. Onko kukaan kuitenkaan koskaan arvioinut näiden rakenteellisten uudistusten taloudellista merkitystä siten, että tiedämme, miten ne todella voivat vaikuttaa kasvuun, investointeihin ja työllisyyteen? Sen vuoksi emme voi luopua kasvun tukemisesta.
Minusta on vahinko, että kaikki makrotaloudellisen vuoropuhelun toimijat eivät vieläkään ymmärrä koordinoimisen tärkeyttä. Meidän on nimittäin ymmärrettävä, ettemme ole edelleenkään riippumattomia EU:n kasvua, Euroopan kasvua uhkaavista ulkoisista riskeistä emmekä myöskään sisäisistä riskeistä. Indikaattorit osoittavat esimerkiksi täällä Euroopan unionissa, että kasvu ja kasvunäkymät eivät ole läheskään niin vakaita kuin 1980-luvulla. Siihen vaikuttaa myös luottamus. En tarkoita sitä, että meidän on annettava arviointi rahoitusmarkkinoiden huoleksi, mutta meidän on huolehdittava siitä, että sekä kuluttaja- että tuottajapuolen luottamus Euroopan unionin kehitykseen lisääntyy.
Yleiseurooppalaisia näköaloja kaivataan myös - sitä en halua kieltää - palkkapolitiikkojen kehittämisessä, jossa otetaan mielestäni EU:ssa muutenkin esikuvallisesti huomioon tuottavuustavoite ja EKP:n hintatavoite. Inflaation vastainen kamppailu ei saa siirtyä takaisin jäsenvaltioihin ja kansalliselle tasolle, kuten öljyn ja raaka-aineiden nousun vaikutuksesta tapahtuu.
Euroopan unionin ja kasvun tukemisen kannalta on tärkeää eurooppalaisen talouspolitiikan riippumaton arviointi. Meillä yksinkertaisesti pitää olla vuosikertomus unionin taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta, niin että EU:ssa voidaan harjoittaa politiikkaa, jossa käytetään vertailua ja investointien ja kasvun konkreettisia, määriä ja laatua koskevia lukuja ja tavoitteita. Ne on liitettävä talouspolitiikan perusteisiin. Olen sitä mieltä, että niistä poikkeamisen on johdettava sitten lopulta kunkin kansantalouden yksityiskohtaiseen analysointiin.
Edullista talouskehitystä on nyt luonnollisesti hyödynnettävä myös siten, että rakenteellisia vajeita poistetaan entistä nopeammin kasvun synnyttämän jaettavan avulla. Jaettavaa pitäisi tosin käyttää myös tietoyhteiskuntaan investoimiseen, tutkimukseen ja kehittämiseen, ihmisen muodostamaan kallisarvoiseen raaka-aineeseen. Jokaiseen kouluun sijoitettavan Internet-yhteyden tai elinikäisen koulutuksen kaltaiset toimet ovat järkeviä lähestymistapoja, jotka myös valtioiden meno-ohjelmien vastustajien on hyväksyttävä, jotta unioni on elinkelpoinen ja sinne voidaan luoda täystyöllisyys.

Gasòliba I Böhm
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kollegamme Giorgos Katiforis oli niin innokas ja vakuuttunut omasta asiastaan, että se esti häntä tekemästä sitä, mitä esittelijä tavallisesti puheenvuorossaan tekee, eli puolustaa täysistunnossa esiteltävää mietintöä. Hän ei tätä tehnyt. Hän puolusti omaa kantaansa, joka ei ole sama, jonka valiokunta hyväksyi. Meidän näkemyksemme eroavat selvästi toisistaan. Yksi näistä näkemyksistä on se, että meidän mielestämme voimme suhtautua unionin talouskehitykseen luottavaisesti. Komission jäsen Solbes totesi eilen talousasioiden valiokunnassa, että erityisesti tämän ja tulevan vuoden osalta näkymät ovat erinomaiset. Lisäksi mainittiin joitakin jäsenvaltioita, joiden ongelmana on jo se, mitä julkistalouden ylijäämälle pitäisi tehdä. Ongelmana on esimerkiksi se, että meidän on valittava joko verovähennykset tai julkistalouden alijäämän vähentäminen, vältettävä tietenkin hintojen nousua, tai tarkemmin sanottuna , Euroopan unionin väestökehitystä silmällä pitäen, muodostaa erityisvaranto sellaisten mahdollisten tilanteiden varalle, joissa voidaan tarvita sosiaaliapua.
Olemme taipuvaisia uskomaan, että tämä unionin talouskasvu perustuu vankalle pohjalle nyt ja tulevina vuosina, ja että meidän on otettava huomioon se, että kyse on avoimesta ja erittäin kilpailukykyisestä maailmantaloudesta. Jos haluamme saavuttaa johtoasemassa olevan Yhdysvallat ja jopa ottaa sen paikan, meidän on vältettävä sitä julkisen tahonpuuttumista markkinoiden toimintaan, jota Katiforis alun perin ehdotti, meidän on vältettävä julkisten viranomaisten liiallista puuttumista joidenkin infrastruktuurien rakentamiseen. Toisaalta Agenda 2000:sta käydyn keskustelun yhteydessä jäsenvaltiot kieltäytyivät tarjoamasta lisää varoja, toisin sanoen meillä on tulevina vuosina vähän varoja käytettävissämme Euroopan unionin tasolla.
Sen sijaan painotamme sitä, että meidän on syvennettävä yhteisön sisämarkkinoiden rakentamisprosessia, sillä näillä markkinoilla on vielä vakavia puutteita. Joillakin aloilla, kuten ilmakuljetus-, energia- ja tietoliikennealalla, yrityksemme kärsivät vielä hyvin korkeista kustannuksista, jos vertaamme yksikkökustannuksia Yhdysvaltojen tai muiden yhtä kilpailukykyisten maiden kesken.
Tässä mietinnössä olevan tiedon mukaan yrityksen perustamisen byrokratiasta aiheutuvat kustannukset ovat Yhdysvalloissa 500 euroa ja Euroopan unionissa ne ovat keskimäärin 1 600 euroa. Näin ollen yrityksen perustaminen on vielä liian byrokraattista ja julkiset viranomaiset puuttuvat siihen vielä liikaa. Uskomme, että jos noudatamme vakaussopimuksen mukaisissa ohjelmissa vahvistettuja kurinalaisuutta koskevia sopimuksia ja jos keskitymme enemmän sellaisten markkinoiden luomiseen, joilla on kaikilla tasoilla vähemmän esteitä, niin sitten voimme saavuttaa sen kilpailukyvyn tason, jota Euroopan unioni tarvitsee.

Lipietz
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jäsen Katiforisin osoittaman innostuksen - jonka edelliset puhujat ovat huomanneet - tarkoituksena oli nähdäkseni vain kehottaa Euroopan parlamenttia vastaamaan kymmenien miljoonien työttömien, syrjäytyneiden ja epävarmassa tilanteessa elävien ihmisten toiveisiin Euroopan unionissa. Katiforis patistikin Euroopan parlamenttia toteuttamaan juuri tuon tavoitteen, eli antamaan toivoa Euroopan kansoille. On totta, että Euroopan talous on elpymään päin, mutta sen vaikutus Euroopan työttömyyden vähenemiseen on vain marginaalinen. PPE-DE:n ja liberaalien näkökannat ovat heikentäneet Katiforisin sanoman sisältöä huomattavasti, jopa kääntäneet sen ylösalaisin. Sen vuoksi emme ponnisteluistamme huolimatta hyväksyneet mietintöä PPE-DE:n ja liberaalien muuttamassa muodossa, emmekä hyväksy sitä myöskään sen nykyisessä muodossa.
Mitkä ovat ne vähimmäisehdot, joiden täyttyessä hyväksymme mietinnön? Ensinnäkin väitteen, jonka mukaan talouskasvulle on tilaa Euroopassa, pitäisi toteutua, mutta tuon kasvun on oltava kestävää, ja siinä on otettava huomioon erityisesti Euroopan unionin Kiotossa ja Buenos Airesissa tekemät sitoumukset. Meidän on toteutettava vielä monia tärkeitä tehtäviä, jos haluamme täyttää sitoumuksemme, jotka olemme tehneet tuohon kohtalokkaaseen vuoteen 2008 asti, jolloin kasvihuonepäästöjen olisi oltava vuoden 1990 tasolla. Paljon tehtävää on vielä myös liikenteen ja energiansäästön alalla, myös siinä, että voisimme vähentää liikkumista Internet-viestinnän avulla.
Toiseksi on todettava, ettei edes 3 tai 4 prosentin talouskasvu, joka on käsittääksemme täysin mahdollinen, riitä vähentämään työttömyyttä, jos emme paranna talouskasvun synnyttämän työn sisältöä. Tämä taas on mahdollista - sanottakoon se erittäin selkeästi - siten, että kasvatamme palvelutaloutta, lisäämme kolmannen sektorin järjestelmiä ja vähennämme edelleen keskimääräistä työaikaa, tapahtuipa se sitten millä keinoin hyvänsä.
Kolmanneksi on todettava, että olemme täysin samaa mieltä siitä, että työelämän suhteiden uudistaminen Euroopassa on välttämätöntä, mutta tämä tarkoittaa mielestämme selvästikin sitä, että meidän on pyrittävä inhimillisen pääoman säilyttämiseen ja lisäämiseen. Euroopasta saadut kokemukset osoittavat, että eniten työttömyyttä on kaikkein matalapalkkaisimmilla aloilla sekä aloilla, joilla palkkahaitari on suuri, kun taas pienimmät työttömyysluvut löytyvät kaikkein korkeapalkkaisimmilta aloilta, joilla sosiaalisia suhteita säädellään parhaiten.

Theonas
Arvoisa puhemies, mielestäni tämä ei herätä Euroopan työväestössä toiveita, vaan syvän pettymyksen. Tällä valiokuntamme hyväksymällä päätöslauselmalla komission, Ecofinin ja keskuspankin lisäksi myös Euroopan parlamentti osoittaa olevansa vahvasti uusliberalistisen talous- ja sosiaalipolitiikan puolestapuhuja ja edustaja, politiikan, joka on vaikuttanut huomattavan kielteisesti Euroopan unionin jäsenvaltioiden työntekijöiden ja muiden laajojen kansankerrosten elin- ja työehtoihin.
Valiokuntamme hylkäsi siekailematta kaikki esittelijän yritykset antaa mietinnöllään toinen ulottuvuus keskustelulle Euroopan unionin taloudellisesta tilanteesta ja lähettää joitakin viestejä komissiolle ja neuvostolle niistä kannoista, joita Euroopan parlamentin pitäisi ottaa Euroopan kansojen vaaleilla valittuna parlamentaarisena elimenä. Jopa pohdintojaan ja ajatuksiaan tarjonneiden kansainvälisten taloudellisten instituutioiden ja korkean tason asiantuntijoiden myönteinen panos sai kurjan vastaanoton.
Tällä päätöslauselmalla parlamentti kantaa raskaan vastuun niiden kansojen edessä, jotka sen valitsivat, koska se tukee jyrkän uusliberalistista talous- ja sosiaalipolitiikkaa; politiikkaa, joka ajaa kaiken yksityistämistä, vastustaa kiivaasti kaikkea julkista, kumoaa työntekijöiden työoloihin, palkkaan ja sosiaaliturvaan liittyviä oikeuksia, pakottaa ankaraan talouspolitiikkaan, on tyypillisesti hyvin kansanvastaista ja antisosiaalista ja toimiessaan työnantajien edustajana vaatii työntekijöitä olemaan joustavampia ja helpommin työllistettäviä, jos he haluavat löytää työpaikan.
Ryhmämme tuomitsee jyrkästi tämän näkemyksen eikä täten aio hyväksyä sitä, vaan äänestää sitä vastaan.

Berthu
Arvoisa puhemies, komission esittelemä vuoden 1999 EU:n talouskatsaus on mielestämme enimmäkseen pelkkää kapulakieltä, sillä siitä ei juurikaan käy ilmi, minkä vuoksi taloudellinen toimintakykymme on toivottoman paljon alle niiden todellisten mahdollisuuksien, joita Euroopan valtavat inhimilliset voimavarat voisivat tarjota. On tietenkin mieluisaa todeta, että ennusteella, jonka mukaan Euroopan talous kasvaisi 3 prosentilla vuoteen 2000 mennessä ja joka olisi saattanut osoittautua uskaliaaksi siksi, että komissio laati sen marraskuussa 1999, on nykyään todelliset mahdollisuudet toteutua, jopa niin, että inflaatio pysyy ennallaan, sillä tammikuussa todettu 2 prosentin kasvuhuippu euroalueella on kuitenkin vielä alhainen edellisiin vuosiin verrattuna.
Kasvua - jota ruokkivat ensinnäkin Yhdysvaltojen taloudelliset saavutukset ja toiseksi uuden talouden tuottavuuden tuomat voitot sekä uudet tieto- ja viestintätekniikat - näyttäisivät jopa tietyistä kaupan esteistämme huolimatta vievän eteenpäin yleiset maailmanmarkkinat.
Me tunnistamme kyllä nämä esteet, jotka on kiireesti poistettava. Niitä ovat rakenteellinen joustamattomuus sekä liian korkeat pakolliset verot ja sosiaaliturvamaksut. Mutta meidän on muistettava, että yhtenäisvaluutta on tuonut mukanaan myös uuden esteen. Valuuttapolitiikkojen tasapäistäminen ja muiden politiikkojen asteittainen yhdenmukaistaminen lisäävät rakenteellista joustamattomuutta euroalueen eri maissa ja pakottavat nämä toimimaan tavalla, joka ei välttämättä sovellu niiden omiin rakenteisiin tai suhdanteisiin.
Yhdenmukaistamista pidetään komission talouskatsauksessa myönteisenä asiana. Todellisuudessa emme kuitenkaan voi sulkea pois sitä mahdollisuutta, että yhdenmukaistaminen johtaa epäedulliseen tilanteeseen maailmanlaajuisesti. Kun tähän lisätään vielä se omalaatuinen piirre, että yhtenäisvaluutta ei nojaudu mihinkään valtioon, joka puolestaan nojautuu kansaansa, on helppo ymmärtää markkinoiden vieroksunta euroa kohtaan, mitä ei vieläkään ymmärretä Brysselissä. Vuonna 1999 heikko yhtenäisvaluutta saatettiin aluksi hyväksyä, sillä se edisti yllättäen talouskasvua, mutta emme voi kuitenkaan ikuisesti peitellä sitä tosiasiaa, että yhtenäisvaluutta on itse asiassa oire huonosta politiikasta ja huonoista toimintaolosuhteista.

Blokland
Arvoisa puhemies, edessämme oleva päätöslauselmaluonnos on ristiriitainen, mikä ei ole juurikaan yllättävää, kun ajatellaan sen aihetta. Taloustieteilijät eivät ole kovinkaan yksimielisiä varsinkaan silloin, kun on kysymys tulevaisuudesta.
Esittelijän huoleton nopeamman talouskasvun puolesta puhuminen tuntuu olevan houkutteleva tapa torjua korkeaa työttömyyttä. Se on kuitenkin itse asiassa lyhyen aikavälin politiikkaa. Hän puhuu myös kestävän kasvun puolesta, mutta sillä ei ole mitään tekemistä kestävyyden kanssa. Kun ajatellaan ekologista kehitystä ja väestökehitystä, meidän pitäisi kannustaa jäsenvaltioita juuri valikoivaan talouskasvuun. Investointien, tuotannon ja kulutuksen lisäys tuo mukanaan vain lyhytaikaista hyvinvointia. Niukkojen raaka-aineiden ja energian käyttöä täytyy vähentää merkittävästi.
Muita prioriteetteja ovat suurten valtionvelkojen lyhentäminen sekä eläkejärjestelmien uudistaminen. Jos jäsenvaltiot eivät tee näille asioille mitään, tulevaisuudessa on käytössä vielä vähemmän varoja hoitotyöhön, opetukseen ja muihin tärkeisiin julkisiin palveluihin.
Vetoomus aktiivisemman julkisen sektorin politiikan puolesta on hyvin kummallinen. Siinä ei oteta huomioon Eurostatin uusimpia tietoja kiihtyvästä inflaatiosta, joka nousee jo kahteen prosenttiin eli korkeimmalle sallitulle tasolle. Jos joku kuitenkin haluaa korkeampia julkisen sektorin menoja, hänen ei tarvitse sitä toteutettaessa odottaa pitkään Euroopan keskuspankin seuraava koronnostoa. Se, mitä julkinen sektori voi tehdä luomalla työpaikkoja, menettää merkityksensä sen myötä, että kehitys on epäsuotuisaa erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille.
Korkea työttömyys Euroopan unionissa aiheuttaa meille kaikille huolta erityisesti nyt, kun laskeva suuntaus ei tunnu jatkuvan. Työllisyyden edistäminen on kuitenkin pitkän aikavälin ja rakennepolitiikan asia. Erityistesti jäsenvaltioiden tehtävänä on toteuttaa hyvää politiikkaa. Sitä varten niiden täytyy saada paljon liikkumavaraa. Sosiaalisten lähentymiskriteerien ja muiden yhteisön suuntaviivojen mukanaan tuoma jäykkyys ei varmasti tuota toivottua työpaikkojen lisääntymistä. Verotuksen painopisteen siirtäminen työn verotuksesta raaka-aineiden ja mineraalien käytön verotukseen luo juuri kestävyyttä.

Ilgenfritz
Arvoisa puhemies, esitän Katiforisin mietintöä koskevan kantani loukkaantuneena siitä, että 14 jäsenvaltiota on tuominnut Itävallan ennakkoon. Euroopasta puuttuu edelleen optimismi ja usko, jotta voisimme todella ajatella myönteistä talouskehitystä. Mielestäni siihen on monia syitä. Euroopassa sovelletaan työntekoa estäviä verojärjestelmiä. Tulovero on Euroopassa keskimäärin yli 50 prosenttia. Reaganin hallitus todisti 1980-luvulla erittäin rohkealla muutoksella, että erittäin voimakas verojen alentaminen, nimittäin 70 prosentista 28 prosenttiin, tervehdytti Yhdysvaltain talousarvion pysyvästi. Huipputuloja nauttivilta saatava verokertymä ei myöskään pienentynyt tämän alennuksen yhteydessä vaan päinvastoin. Huipputulojen verokertymä nousi todellisuudessa vuoden 1980 17,6 prosentista vuonna 1984 25,6 prosenttiin. Meilläkin pitäisi Euroopassa olla rohkeutta ottaa käyttöön alhaisten tuloverojen järjestelmä.
Tämän syyn lisäksi on vielä muitakin aloja, jotka vaikuttavat tällä hetkellä ei vielä kovin myönteiseen talouskehitykseemme. Lakitulva Euroopassa, liian monimutkaiset lait, ovat johtaneet byrokratiaan, joka merkitsee lopulta sitä, että yrityksen perustaminen kestää meillä 11 viikkoa ja Yhdysvalloissa puolitoista viikkoa. Eurooppalaisissa yliopistoissa suoritetut mielipidetiedustelut ovat tuottaneet sellaisen tuloksen, että 60 prosenttia opiskelijoista haluaa töihin julkiselle sektorille ja vain 40 prosenttia yksityiselle sektorille. Meidän on saatava Eurooppaan lisää kilpailua, ennen kaikkea uuden teknologian alalla, jotta täystyöllisyyden ja kasvun kaltaiset tavoitteet toteutuvat pysyvästi.

Mann, Thomas
Arvoisa puhemies, epäilemättä talous- ja rahapolitiikan koordinoimisessa edistytään. Euroopan talouden kannalta ratkaisevia ovat joustavammat työmarkkinat, uudet teknologiat, markkinarakojen valtaaminen ja innovatiivisten ja luovien yritysten perustamisolosuhteiden parantaminen. Rahapolitiikassa tärkeitä ovat tasapainoiset talousarviot, matala inflaatioaste ja vakauden kulttuurin kehittyminen. Työnantajien ja -tekijöiden edut ovat näissä asioissa samat.
Talous- ja rahapolitiikan synkronisointi sosiaalipolitiikan kanssa ja yhteisten tavoitteiden laatiminen eivät ole kuitenkaan tällä hetkellä mahdollisia. Me työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan PPE-ryhmän jäsenet olemme useasti tehneet selväksi, että jäsenvaltioiden vuosittaiset toimintakertomukset ilmestyvät ainakin ajallisesti lähekkäin, vaikka ne ovat edelleen erillisiä. Ensimmäinen, tosin ratkaiseva askel olisi lähentymisen aikaansaaminen sosiaalipolitiikassa. Siihen liittyy vertailumenettely ja vertailtavissa olevien tietojen vaihto sekä toimintasuunnitelmien voimakkaampi keskittyminen sosiaalisen syrjäytymisen ja köyhyyden vastustamiseen. Cardiffissa, Luxemburgissa ja Kölnissä päätettyjen menettelyjen lähentäminen on myös paikallaan. Toivon vain, että enää ei synny neljättä, nimittäin niin sanottua Lissabonin menettelyä. Nimilappuja meillä on riittävästi, sisältöä sen sijaan liian vähän. Nyt kaivataan yksinkertaistamista monimutkaistamisen sijasta.
Sosiaalisten olojen parantamiseen kuuluvat laadulliset ponnistelut, kuten koulutus- ja jatkokoulutusmahdollisuuksien lisääminen työllistettävyyden parantamiseksi, riittävä sosiaaliturva ja työntekijöiden osallisuus voittoon ja pääomaan. On arvioitava ja ohjattava jäsenvaltioiden vuosittaista edistymistä tai takaiskuja työttömyyden vastustamisessa. Euroopan parlamentin on oltava paremmin osallisena tässä prosessissa. Alku on saatu aikaan, marraskuun työllisyysviikosta ja työmarkkinaosapuolten ja kansalaisjärjestöjen ottamisesta mukaan päätöksentekoon aina täysistunnoissa käymiimme julkisiin keskusteluihin.

Torres Marques
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi ilmaista tyytyväisyyteni kollegani Giorgos Katiforisin meille esittelemästä mietinnöstä. En tarkoita täällä tänään esiteltyä vaan talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevässä valiokunnassa esiteltyä mietintöä, sillä kyseessä on kaksi poliittisesta näkökulmasta katsoen kaksi täysin erilaista mietintöä. Hyvin yleisesti luonnehtien voisimme sanoa, että ensimmäinen mietintö on vasemmistolainen mietintö, jossa talousongelmien lisäksi esiintyy huolenpitoa sosiaalisista asioista; nyt saamamme mietintö, jota kollegani Giorgos Katiforis ei puolustanutkaan - missä hän mielestäni teki aivan oikein - taas on risteytetty mietintö, jossa yhteiskunnallisen huolenpidon rakenteesta liikkeelle lähtien onkin poistettu keskeiset päätelmät.
Mitä arvoisa parlamentin jäsen Giorgos Katiforis meille ehdotti ja mitä mietinnöstä on poistettu? Hän ehdotti kunnianhimoista mietintöä optimistisesta Euroopasta, joka pyrki asettamaan määrällisiä tavoitteita saadakseen tavoittelemiaan tuloksia. Eurooppahan on edistynyt juuri käyttämällä määrällisten tavoitteiden menetelmiä. Miksi poistettiin esimerkiksi ehdotus siitä, että Euroopan aktiiviväestön osuuden olisi noustava 75 prosenttiin väestöstä, kun vastaavat tasot ovat nyt noin 60 prosentin luokkaa? Aktiiviväestön 60 prosentin osuus on hyvin alhainen verrattuna vastaavaan tasoon Japanissa tai Yhdysvalloissa emmekä me kykene samaan määrään kuin nämä maat niin alhaisella työllisyystasolla.
Meidän on siis lisättävä työllisyysastetta kilpailukykyisten työpaikkojen avulla. Kuten Lissabonin huippukokousta varten esitettiin, meidän on luotava työvoimaa, jolla on tieteellinen koulutus uusien teknologioiden hyödyntämiseksi. Myös sijoitusten on meillä kasvettava nopeammassa tahdissa.
Kollega von Wogaun puolustama ajatus siitä, että tarvitaan työvoiman joustavuutta, on meille hyvinkin tuttu väittämä. Haluaisin esittää hänelle vastakkaisen esimerkin Portugalista, jossa työlait eivät ole joustavia, mutta jossa työttömyysaste on alle viisi prosenttia - ja on viime vuosina jatkuvasti vähentynyt - koska sijoitukset kasvavat (yhteisön avulla tietenkin) yhteisön keskiarvolukuja paljon nopeammassa tahdissa. Siksi haluamme kasvavan talouden Euroopan, joka silti huolehtii sosiaalisesta puolesta.

Schmidt, Olle
Arvoisa puhemies, ymmärrän, että esittelijä Katiforisin on vaikea esittää perusteluja, mutta käsitykseni mukaan tämä on hyvä mietintö ja sen analyysi on järkevä. Sanotaan, että Euroopalla menee paremmin, mutta kun tämä on sanottu, meidän on kuitenkin oltava selvillä siitä, että yksittäisten jäsenvaltioiden tilanteet vaikuttavat edelleen hyvin erilaisilta.
Työttömyys on edelleenkin Euroopan suuri ongelma. Käsitykseni mukaan ei voida sanoa, että Euroopalla menee hyvin, kun 16 - 17 miljoonaa eurooppalaista on työttömänä. Miksi Euroopan talous ei kasva tarpeeksi? Miksi euro on niin paljon dollaria heikompi? Meidän ei mielestäni pidä matkia kaikessa Yhdysvaltoja, mutta, esittelijä Katiforis, olen vakuuttunut siitä, että voimme todellakin oppia Yhdysvalloilta jotakin, esimerkiksi työmarkkinoiden pienemmästä säännöstelystä, alhaisemmista työvoimakustannuksista, matalammista veroista tai yritysten perustamismahdollisuuksista. Yhdysvaltojen ja Euroopan yrittäjyyttä koskevat ilmapiirit eroavat toisistaan. Olemme kuulleet kustannuksista ja byrokratiasta siitä, että yrityksen perustamiskustannukset Euroopassa ovat 1600 euroa ja Yhdysvalloissa vastaavasti vain 500 euroa, että siihen kuluu Euroopassa 11 viikkoa, kun taas Yhdysvalloissa vastaava aika on puolitoista viikkoa. Näin ei voi jatkua! Uskon, että esittelijä Katiforiskin ymmärtää tämän. Euroopasta on tehtävä kilpailukykyisempi.
Tässä mietinnössä on erittäin kiinnostava liite, jossa Richard Layard mainitsee esimerkkinä muutamia valtioita, nimittäin Ison-Britannian, Alankomaat ja Tanskan, joissa riippuvuus tuista on vähentynyt ja työttömyys on laskenut. Layard tuo esiin erityisesti pitkäaikaistyöttömiä koskevat vaikeudet. Juuri siinä tilanteemme eroaa Yhdysvaltojen tilanteesta. Euroopassa maksetaan siitä, että ihmiset eivät tee mitään - niin ei tehdä Yhdysvalloissa. Sen vuoksi tarvitaan toisenlaista politiikkaa, joka ei kaikessa ole amerikkalaisen politiikan kaltaista, Eurooppa tarvitsee kuitenkin politiikkaa, joka vie meidät pois tukiriippuvuudesta, politiikkaa, joka merkitsee sitä, että ihmisille annetaan mahdollisuus hyvään, uusiin työpaikkoihin sopivaan koulutukseen, että yrityksen perustaminen muuttuu helpommaksi, että yritysilmapiiri paranee ja että uusia tekniikoita ja ideoita voidaan hyödyntää täysin. Me eurooppalaiset osaamme, jos me eurooppalaiset vain saamme mahdollisuuden. Mielestäni tämä mietintö antaa meille sellaisen mahdollisuuden!

Schmid, Herman
Arvoisa puhemies, haluaisin monien muiden tavoin kiittää esittelijä Katiforisia kiinnostavasta mietinnöstä. Lukiessani mietintöä huomaan sen antaman kuvan EU:n taloudesta, ja kuva on mielestäni melko huolestuttava. Investointien taso on liian alhainen, työttömiä on edelleen aivan liian paljon ja kasvu on riittämätön. Sen vuoksi on tuskin mikään ihme, että euro heikkenee edelleenkin suhteessa muihin valuuttoihin siitä huolimatta, että levitetäänkin sellaista huhua, että Euroopan keskuspankki ostaa salaa euroa sitä tukeakseen.
Esittelijä toteaa, että vakaus ei itsessään ole tavoite, mistä olen samaa mieltä. Vakaudesta, lähentämisestä ja koordinoinnista puhutaan aivan liikaa mutta innovaatiota ja kehitystä luovista tekijöistä aivan liian vähän. Minusta EMU-yhteistyö on kuin hidasliikkeinen jättiläinen, jonka on vaikea pysyä erittäin muuttuvan talouden tahdissa. Tästä tekemäni johtopäätökset eroavat kuitenkin täysin edellisen puhujan johtopäätöksistä. Mielestäni on panostettava inhimillisiin voimavaroihin, toisaalta makropolitiikan kautta, jonka avulla luodaan kysyntää ja uusia työmahdollisuuksia, toisaalta - ehkä ennen kaikkea - panostamalla työelämään liittyviin toimiin kuten koulutukseen, yritysten demokratisointiin ja hyviin sosiaalisiin suhteisiin. Pidän niitä nimittäin EMU-projektin suurimpana heikkoutena. Emme voi parantaa Euroopan talouden tilaa antamalla määräyksiä ylhäältä käsin ikään kuin olisimme joku paroni von Münchhausen. Meidän on sen sijaan saatava liikkeelle jäsenvaltioiden työssä käyvät ihmiset ja väestöt.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, minulla on hieman sellainen vaikutelma, että monet edeltävistä puhujista eivät ole lukeneet kokonaan vuoden 1999 katsausta EU:n taloudesta eivätkä tietoisesti halunneet kuunnella kunnolla ryhmäni puhujaa, Karl von Wogauta, sillä asiakirja, josta keskustelemme tänään ja josta laadittiin mietintö, viittaa euron käyttöönoton menestyksellisyyteen. Siinä viitataan vuoden 1999 ongelmiin, jolloin ongelmista huolimatta säilytettiin rahan ja hintojen vakaus, parannettiin työllisyyttä, alkoi talouden elpymisvaihe ja työttömyys alkoi aleta. Se viittaa alkavaan noususuhdanteeseen, ja se viittaa näköaloihin ja välttämättömiin toimiin, joita Karl von Wogau sitten vielä täydensi.
Olen iloinen täällä käytävän väittelyn kovuudesta, koska samalla käy selväksi, että talouspolitiikkaa voi lähestyä eri tavoin. Haluamme jatkaa, kiihdyttää ja täydentää tarvittavin toimin eurooppalaista kasvuun ja työllisyyteen perustuvaa menestystä sekä toimivia sisämarkkinoita. Parlamentin vasemmisto ei halua jatkaa tällä tiellä vaan dramatisoi asioita väittämällä, että tarvitsemme valtion interventiota, emme markkinatalouden jatkamista ja vahvistamista. Valtion interventio on johtanut tähän mennessä aina velkaantumisen kasvamiseen, ja velkaantumisen kasvaminen on aina haitannut kasvua ja työllisyyttä sekä sosiaalista oikeudenmukaisuutta.
Tällainen väittely meillä on täällä käynnissä. Haluaisin sanoa teille jo tässä yhteydessä: haluamme lisää vapautta ja valtion vaikutuksen vähentämistä. Kasvu ja työllisyys luodaan yrityksissä, joilla on hyvät toimintaedellytykset, mutta ei valtion väliintuloilla!

Weiler
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Karas, haluaisin vastata teille heti. Myös parlamentin sosialistit haluavat sisämarkkinoita. Mekin kamppailemme ja puhumme euron puolesta, mutta me haluamme sosiaalista markkinataloutta, emmekä me halua markkinataloutta, jollaista Yhdysvalloissa harjoitetaan. Ainakin tähän asti parlamentissa on oltu muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta yksimielisiä siitä, että Yhdysvallat ei ole esikuvamme vaan että täällä Euroopassa halutaan edetä toisella tavalla. Tästä syystä pahoittelen sitä, että emme todennäköisesti pääse yksimielisyyteen. Jäsen Mann, on käynyt ilmi, ettei kauniiden vetoomusten ja vaatimusten esittäminen riitä vaan että tarvitsemme määrällisesti määritettävissä olevia tavoitteita. Tämä menettelytapa on havaittu hyväksi euron yhteydessä, ja se on käyttökelpoinen nyt nuorisotyöttömyyden alentamiseen tähtäävien toimien yhteydessä. Kaikki 15 maata ovat ponnistelleet erityisten toimien luomiseksi sen hyväksi, ja se lienee tarpeen myös yleisesti.
Samoin odotamme, että tulevaisuudessa käydään perusteellisempi keskustelu jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikasta työmarkkinaosapuolten, alueellisten kumppaneiden ja paikallisten vastuunkantajien kanssa niin ei nimittäin vielä tehdä , ja odotamme tietysti tästä olemme taas yksimielisiä - sosiaalipoliittista lähentymistä, luonnollisesti sosiaalijärjestelmien nykyaikaistamisen näkökulmasta. Kun jäsen von Wogau sanoo, että Eurooppa on jälkijunassa uudistuksen osalta, kysyn kuitenkin itseltäni: mihin hän oikein meitä vertaa? Ei kai vain Japaniin? Yhdysvaltain järjestelmää hän ei kai voi vakavissaan tarkoittaa? Tarkastelkaa vaikka sen terveydenhoitojärjestelmää. Euroopassa ei ole missään niin kallista ja kurjaa järjestelmää kuin Yhdysvalloissa. Me haluamme lisäksi tietysti antaa myös naisille mahdollisuuden työmarkkinoilla. Sitäkään ei ole kirjattu riittävästi työllisyyspoliittisiin mahdollisuuksiin.
Lopuksi myönnän teidän olevan oikeassa yhdessä asiassa, nimittäin ammatillisen pätevyyden osalta: todellinen epäkohta on se, että Saksan pitää tuottaa asiantuntijoita Aasiasta ja Intiasta. Tämä ammatillinen pätevyys, nämä koulutuksen suomat mahdollisuudet olisi pitänyt hyödyntää jo vuosia sitten! Saksassa on kuitenkin valitettavasti nukuttu tässä asiassa viimeiset 16 vuotta!

Bordes
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin talouskatsaus merkitsee työntekijöiden kannalta sitä, että työttömiä on 18 miljoonaa ja että epävarmuus, matalapalkkaisuus ja huonontuneet työolot ovat yleistyviä ilmiöitä. Komissio paljastaa kyynisyytensä, kun se pitää maltillista palkkakehitystä myönteisenä asiana, vaikka yli kolme miljoonaa työntekijää yksistään Ranskassa saa köyhyysrajaa lähentelevää palkkaa ja tulee hädin tuskin paremmin toimeen kuin ne kolme miljoonaa muuta, joita hiipuva talous pitää työttömyydessä. Ette kuitenkaan koskaan puhu osakkeenomistajien jo alusta pitäen huomattavasti suurempien tulojen kohtuullistamisesta, vaikka nuo tulot jopa kasvavat pöyristyttävällä tavalla joka vuosi.
Teidän taloudelliset tuloksenne ovat sitä, että kaikki nuo mahtavat trustit vähentävät kasvavista voitoistaan huolimatta työpaikkoja ja irtisanovat työntekijöitään usein vain voidakseen nostaa pörssiosakkeidensa kurssia. Hoechstilla ja Rhone-Poulencilla on vähennetty 11 miljoonaa työpaikkaa, Unileverillä 22 miljoonaa ja ABB/Alstom Powerilla 10 miljoonaa monista muista nyt puhumattakaan. Talouskasvusta, josta te niin ylpeilette, hyötyy vain pieni onnekkaiden vähemmistö, eli suurten teollisuus- ja pankkikonsernien omistajat ja osakkeenomistajat. Mutta varokaa niiden työntekijöiden ja työttömien vastareaktioita, joille on toitotettu tilanteen jatkuvasta paranemisesta, vaikka he itse voivat todeta elinolojensa vain pahenevan paranemisen asemasta.

Villiers
Tähän voidaan kiteyttää se Eurooppaa koskettava ideologinen kamppailu, jonka edessä olemme. Tämä keskustelu on osoittanut sen selvästi. Tärkeä poliittinen jako on tullut tänä iltana varsin näkyvästi ilmi, eikä ole yllättävää, että tämä aihe on johtanut parlamentissa käydyn keskustelun polarisoitumiseen, vaikka parlamentti on tunnettu yhteisymmärryksestään ja omaleimaisista politiikoistaan, ja olen iloinen huomatessani tämän mielipide-eron tulevan niin selvästi esiin, sillä tämä mietintö on radikaali lajissaan.
Tässä mietinnössä Euroopalle huudetaan "herätkää". Tässä mietinnössä suositellaan radikaaleja toimia, joiden olennainen tarkoitus on helpottaa ihmisten työllistämistä. Kyse on niin yksinkertaisesta asiasta. Syy siihen, että meillä on Euroopassa niin lamaannuttavan korkeat työttömyysluvut, on, että monissa tapauksissa ihmisten työllistäminen on liian vaikeaa byrokratian, työmarkkinalainsäädännön ja työmarkkinoiden joustamattomuuden vuoksi. Tämä on ainoa tie eteenpäin, sillä todellinen keino päästä Euroopassa sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen ja loppujen lopuksi me kaikki täällä pyrimme siihen on vaurauden, mahdollisuuksien ja työpaikkojen tarjoamisessa. Tässä mietinnössä osoitetaan varsin selvästi, miten siihen tehokkaimmin päästään, sillä Euroopan on herättävä todellisuuteen.
Euroopassa ei voida luoda työpaikkoja vain hallitusten rahoituksen turvin. Eikä työpaikkoja voida luoda säätämällä työajan lyhennyksiä ikään kuin työpaikat olisivat kakku, joka voidaan paloitella ja jakaa ihmisten kesken. Todellisuudessa maailma yksinkertaisesti ei toimi niin. Ja jos eurooppalaiset haluavat jäädä jälkeen, vaipua nollakasvun tilaan, työttömyyteen, valtiojohtoisuuteen ja ammattiyhdistysvaltaisuuteen, äänestäkää vaan huomenna tätä mietintöä vastaan. Jos kuitenkin haluatte, että Eurooppa menee eteenpäin ja alkaa palvella Euroopan ihmisiä, kehottaisin teitä kaikkia antamaan tukenne tälle mietinnölle, sillä sen myötä näitä työpaikkoja ja mahdollisuuksia syntyy, ja tämä on ainoa tapa sen tekemiseksi.

Trentin
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Giorgos Katiforisin mietinnön alkuperäisversiossa oli se erittäin myönteinen ominaisuus, että siinä oli onnistuttu hyödyntämään komission Euroopan taloudellista tilannetta koskevan kertomuksen täsmällisiä huomioita ja muodostamaan niistä voimakkaita suuntaviivoja sellaista Euroopan unionin strategiaa varten, joka kykenee antamaan jatkuvuutta ja vakautta niille kestävän kehityksen näkymille, jotka muotoutuvat vuonna 2000 kaikille maanosamme maille. Nämä suuntaviivat koskivat unionin talouspolitiikkojen todellista yhteensovittaminen tarvetta, pääsemistä irti talouspolitiikkojen ja sosiaalipolitiikkojen erillisestä hallinnosta, joka on tähän asti ollut työttömyyttä koskevan, kohti täydellistä työllistymistä suuntautuvan johdonmukaisen strategian määrittelemisen vakava ongelma. Kollega von Wogau, juuri tämä hallinnollinen tyhjiö Euroopan taloudessa määrittää ainakin osittain euron heikentymisen.
Kertomuksen suuntaviivat koskivat lisäksi eurooppalaisen tiede- ja kehitysyhteisön luomista kaikissa unionin jäsenvaltioissa, lähentyvien toimenpiteiden luomista tutkimuksen alalla, pysyvän koulutuksen ja työllistettävyyden voittaen siten kaikki valtioiden väliset epärehellisen kilpailun muodot verotusalalla. Lopuksi niissä tartuttiinkin puheenjohtaja Delorsin valkoisen kirjan ehdotuksiin nykyhetkeen mukautetussa muodossa, ehdotuksiin, jotka koskivat eurooppalaista projektia, jonka päämääränä oli yhtenäisen infrastruktuurien ja palveluiden verkoston toteuttaminen.
Nämä suuntaviivat, jotka ovat suuressa määrin yhtäpitäviä niiden Portugalin puheenjohtajakauden ohjelma-asiakirjan suuntauksien kanssa, joista siis keskustellaan Lissabonin huippukokouksessa, joko torjuttiin tai niitä vääristeltiin parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnassa sellaisen enemmistön toimesta, joka kykeni löytämään epävarmaa yhteneväisyyttä ainoastaan tuntemassaan ideologisessa vastenmielisyydessä sellaista Euroopan unionia kohtaan, joka pohjautuu kansallisten politiikkojen lähentymiseen, eikä pelkästään markkinoiden yhteen kokoamiseen.
Arvoisa puhemies, parlamentin, joka on useaan kertaan kyennyt tuomaan esille vahvan Euroopan myönteisen kutsumuksen, pitää näissä olosuhteissa näyttää kykynsä ilmaista yksimielisyytensä sellaisen Euroopan unionin politiikan puolesta, jossa kyetään kohtaamaan markkinoiden heikkoudet ja epäonnistumiset.

Bullmann
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, en ole enää ollenkaan varma, olemmeko kaikki lukeneet saman mietinnön. Minun mielestäni kollega Katiforisin mietintöluonnoksesta on poistettu lähes kaikki ennakoivan talous- ja työllisyyspolitiikan ajan tasalla olevat toimet. Siinä on tosin vielä hänen nimensä, mutta arvoisan kollegamme laatumerkkiä mietinnössä ei enää ole. Tarkoitan sitä, että tällaista sallikaa minun kutsua sitä harha-askeleeksi onnetonta koalitiota vastaan talous- ja raha-asioiden valiokunnassa, että tällaista harha-askelta vastaan puhuvat objektiiviset tosiseikatkin, joita komissio itse on esittänyt.
Meillä on Euroopan unionissa niin sanottu työvoimareservi, ei 15 miljoonan vaan 30 miljoonan ihmisen reservi, joka osallistuisi mielellään, tulisi mielellään mukaan. Komission mukaan tämä niin sanottu aukko työllisyydessä maksaa Euroopan unionille joka vuosi 12 - 20 prosenttia sen bruttokansantuotteesta. Tällaisessa tilanteessa ei ole kyse ideologisista kysymyksistä, kuten valtion vaikutuksen lisäämisestä tai vähentämisestä. Tällaisessa tilanteessa on kyse kaikkien yhteisestä ponnistuksesta tällaisen epäkohdan poistamiseksi ja ennakoivien suunnitelmien toteuttamiseksi.
Tämän väitteen paikkansapitävyydestä on olemassa hyvä todiste. Ne kollegat, jotka äänestivät talous- ja raha-asioiden valiokunnassa Katiforisin alkuperäistä mietintöä vastaan, katsokoot, minkälaisia ehdotuksia komissio teki itse viime maanantaina Lissabonin huippukokousta varten! Mitä niin sanotusta Prodin asiakirjasta löytyy? Jos luette nämä ehdotukset - jäsen Karas, minäkin olen lukenut ne , jos katsotte tarkkaan, jäsen von Wogau - jäsen Gasoliba i Böhm ei ole valitettavasti enää paikalla , löydätte sieltä saman asian, jota vastaan äänestitte, nimittäin konkreettiset tavoitteet työssäkäyvien osuuden lisäämiseksi 70 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä. Se ei ole mitään muuta kuin Katiforisin ajattelua. Löydätte konkreettiset tavoitteet työttömyysasteen alentamiseksi 4 prosenttiin. Juuri sitä Giorgos Katiforis halusi alkuperäisessä mietinnössään. Löydätte selkeän lausunnon siitä, että täystyöllisyys ei ole vain tavoite muiden joukossa vaan Euroopan unionin talouspolitiikan keskeinen tavoite. Juuri sitä haluamme tarkistuksillamme. Sen vuoksi toivomme niille parlamentin laajaa tukea, koska parlamentin ei pitäisi tavoitella vähempää kuin komissio on jo katsonut hyväksi tavoitella Portugalissa.

Färm
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, parlamentin jäsen Katiforisin laatima mietintö on jännittävä. Alkuperäisessä muodossaan se viitoittaa tietä kohti uudistettua talouspolitiikkaa, joka ei tähtää vain tiukentamiseen ja tasapainoon. EU:n tilanne on tällä hetkellä sellainen, että voimme saavuttaa korkean kasvun ja ryhtyä vakavissamme taistelemaan työttömyyttä vastaan vaarantamatta vakauden ja tasapainoisen talousarvion tavoitetta. Sen vuoksi on ikävää, että PPE-DE- ja ELDR-ryhmät vastustivat valiokunnassa niitä ehdotuksia, joissa suhtauduttiin vakavasti työttömyyden vastaiseen taisteluun. Tilanne on korjattava täällä täysistunnossa käytävässä keskustelussa ja äänestyksessä.
On kuitenkin ilahduttavaa, että pääsimme yksimielisyyteen muutamista strategisesti tärkeistä ehdotuksista, nimittäin siitä, että investoinnit on asetettava etusijalle unionin talouspolitiikassa, jotta muun muassa kaikki unionin kansalaiset saataisiin integroitua tietoyhteiskuntaan, millä voi olla myös suurta taloudellista merkitystä. Mielestäni on myös tärkeää, että Euroopan laajuisten verkkojen yhteyksiä jäsenvaltioihin vahvistetaan sekä fyysisten kuljetusten että tietotekniikkainfrastruktuurinkin osalta. Se on tärkeää kasvun kannalta, mutta myös sen vuoksi, että pystyisimme välttämään kansalaisten välisten kuilujen syntymisen sekä EU:n kansalaisten että EU:n ja ehdokasvaltioiden kansalaisten välille.
Ehdokasvaltiot eivät saa jäädä meistä jälkeen, vaan niidenkin on kuuluttava sen tavoitteen piiriin, jonka mukaan EU:lla on oltava johtava asema viestinnän alalla. Yhteiskunnan on silloin otettava vastuu nykyaikaisen tietotekniikkainfrastruktuurin nopeasta ja voimakkaasta laajentamisesta, joka ulotetaan koskemaan myös pienyrityksiä, köyhiä alueita ja tavallisia kansalaisia. Meillä on nyt mahdollisuus siihen, joten käyttäkäämme tilaisuutta hyväksemme!

Van den Burg
Arvoisa puhemies, etuna siinä, että saa puheenvuoron tällaisen keskustelun loppupuolella, on se, että voi reagoida siihen, mitä aikaisemmin on sanottu. Haluaisin sanoa, että en ole lainkaan samaa mieltä Villiersin kanssa siitä, että tämä olisi niin kiinnostava keskustelu. Mielestäni Euroopan parlamentti ei tee ollenkaan hyvää palvelusta ajattelemalla vain vanhanaikaisen kategorisesti ja esittämällä vanhoja poliittisia suuntauksia ja näkemyksiä. Olisi ollut paljon parempi, jos olisimme yrittäneet päästä kompromisseihin ja kehittää yhteistä näkemystä.
Mielestäni Euroopan parlamentti pelaa tällä tavalla itsensä ulos keskusteluista juuri sillä hetkellä, kun Euroopan unionissa on käynnissä hyvin kiinnostava kehitysvaihe ja kun laaditaan paljon selkeämmin yhteiskunnallista asialistaa ja hyvin laajaa asialistaa.
Puheenjohtajana toimiva Portugali on esittänyt tällaista laajaa asialistaa Lissabonin ylimääräiseen huippukokoukseen. Komissio on tehnyt sen viisivuotissuunnitelmissaan mainitsemalla myös yhden neljästä prioriteetista. Myös komission asiakirja, joka on nyt laadittu Lissabonin huippukokousta varten, sisältää juuri tällaisen laajan lähestymistavan monilla osa-alueilla. Olen sitä mieltä, että juuri tämä on hyvää kehitystä ja että Euroopan unionissa - myös koska tässä on kysymys taloudellisesta kokonaisuudesta, josta tehdään politiikka - luodaan tämä laaja yhteiskunnallinen lähestymistapa.
Mielestäni Euroopan parlamentilla voi olla Lissabonissa vain vähäinen rooli, kuten myös kesäkuussa järjestettävällä foorumilla, jonne meidät on kyllä kutsuttu, mutta millaisia kantoja meidän pitää siellä esittää? Täytyykö meidän vain kertoa, että olemme yhä juuttuneet vanhoihin yhä olemassa oleviin ristiriitoihin?

Solbes Mira
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet. Ensinnäkin haluan kiittää parlamenttia sen tekemästä työstä. Se on työskennellyt mielestäni vastuuntuntoisesti ja huolellisesti. On totta, että asiantuntijoiden kuuleminen ja valiokunnassa käydyt keskustelut ovat auttaneet meitä saamaan korkealaatuisia lisätietoja. Myös se on totta, että tämäniltaisen keskustelun aikana olemme voineet havaita huomattavia erimielisyyksiä mahdollisten politiikkojen osalta. Kaikesta huolimatta on mielestäni kuitenkin havaittavissa myös joitakin seikkoja, joista ollaan yksimielisiä. Me kaikki lienemme samaa mieltä siitä, että tämänhetkinen suhdanne on hyvä. Olemme samaa mieltä siitä, että yritämme edistyä ja hyödyntää tätä tilannetta olosuhteiden parantamiseksi, ja siitä, että pyrimme parantamaan työllisyyttä selvästi. Nämä ovat ne aiheet, joita halusin kommentoida, ja haluaisin nyt keskittyä viimeksi mainitsemaani kohtaan, joka on mielestäni keskeisin asia tässä keskustelussa.
Eilen jotkut teistä kommentoivatkin sitä talousasioiden valiokunnassa viitattiin Euroopan taloustilanteen parantumiseen. Tällä hetkellä voimme ajatella, että tämä parantuminen, jota painotimme jo marraskuussa esitetyissä ennusteissa, voi johtaa jopa parempiin tuloksiin kuin olimme alun perin arvioineet. Työllisyys kasvaa hyvää vauhtia. On totta, että eilisistä luvuista huolimatta inflaatio on mielestämme suuntaus, jota on jatkettava viimeisten joulukuulta olevien lukujen mukaan olemme päässeet noin kahteen prosenttiin , mutta aivan yhtä totta on se, että aikaisemmassa inflaatiossa korostuu se, että inflaatiopaineet johtuvat joistakin hyvin yksittäisistä tekijöistä, kuten öljyn hinnan noususta ja tietenkin vaihtokurssien kehityksestä.
Jo katsausta esitellessämme viittasimme niihin riskeihin, joita kasvu voi aiheuttaa. Korostimme erityisesti sitä mahdollisuutta, että Amerikassa ja näin ollen myös muissa maanosissa kasvu voi olla vaikeaa ja että inflaatio voi jonkin verran kasvaa. Tämä inflaation kasvu voi olla erityisen merkittävä, jos se johtaa lopulta kustannusten alenemiseen, ja sen vuoksi korostamme aina sellaisen palkkapolitiikan tarvetta, joka voidaan sovittaa yhteen sellaisen inflaatiotyyppien kanssa, joita haluamme soveltaa.
Parlamentti on korostanut analyysissaan toista asiaa: riskin kehitys pörssimarkkinoilla. Komission mielestä se on merkittävä asia, vaikka emme uskokaan tämän olevan keskeisin ongelma. Haluan kuitenkin tuoda esille, että nyt meillä on erinomaiset mahdollisuudet saada aikaan enemmän. Lienemme kaikki samaa mieltä siitä, että sellaisen vuosikymmenen jälkeen, jota leimasivat hyvin heikko kehitys ja sietämätön työttömyys, meillä on vielä tehtävää. Tarvitaan julkisia ja yksityisiä investointeja. Tutkimuksemme ja kehityksemme taso on liian alhainen kilpailijoihimme verrattuna, ja meillä on alhainen työllisyysaste, joka heijastaa muiden tekijöiden ohella työmarkkinoittemme epätasapainoa. Tavoitteenamme on näin ollen oltava se, että tämä talouden elpyminen johtaa pysyvään, voimakkaan kasvun ja työllisyyden lisäämisen kauteen. Työllisyyden lisääminen on edelleenkin komission keskeinen tavoite, kuten toimme esille Prodin asiakirjassa, joka toimitettiin keskustelun aineistoksi Lissabonin huippukokoukseen, joten kannatamme pyrkimystä täystyöllisyyteen keskipitkällä aikavälillä.
Millaisia politiikkoja meidän on toteutettava saavuttaaksemme nämä tavoitteet? Mielestämme unioni elää nyt taloustoiminnan elpymisen kautta, mutta hyödyntämätöntä tuotantokapasiteettia on edelleenkin. En tarkoita ainoastaan pääomaa, vaan ennen kaikkea uusia työllistämismahdollisuuksia. Sen talouspoliittisten toimien yhdistelmän (policy mix), jonka otamme käyttöön, on mahdollistettava tämän kapasiteetin täysimääräinen hyödyntäminen. Meidän on määriteltävä sellainen makrotalouspolitiikka, joka tukee kasvua. On totta, että kyse ei ole ekspansiivisesta politiikasta siinä mielessä, että haluamme kasvua vain kasvun vuoksi; kyse on yksinkertaisesti sellaisesta budjettipolitiikasta, jolla voidaan varmistaa hintojen vakaus, mutta joka mahdollistaisi myös tarkoituksenmukaisen ja kasvua edistävän rahapolitiikan harjoittamisen. Tällainen talouspoliittisten toimien yhdistelmä on varmasti sopiva investointien kannalta ja se edistää myös kasvua. Unionin kasvumahdollisuuksien osalta on mielestämme kiinnitettävä erityisesti huomiota eräisiin tekijöihin. Enimmäkseen olemme niistä samaa mieltä kuin parlamenttikin sen tekemässä analyysissa. Ensinnäkin on ehdottomasti edistettävä yksityisiä investointeja. Unionin on kannustettava yrityshenkisyyteen ja luotava tällä tavoin uusia työpaikkoja, mutta sen ei pidä kuitenkaan unohtaa julkisia investointeja. Julkiset investoinnit ovat jääneet viime vuosina lapsipuolen asemaan ja julkisen talouden vahvistumisen on annettava meille mahdollisuus lisätä selvästi julkisia sijoituksia. Tässä meidän on kuitenkin noudatettava julkisen talouden vakauttamista koskevia sitoumuksia. Tulevaisuudessa meidän on panostettava vahvasti tutkimukseen ja työvoimaan. Nämä kaksi suurta haastetta meillä on Lissabonissa. Pidämme erittäin tärkeänä sitä, että näiden haasteiden osalta edetään asettamalla määrällisiä tavoitteita ja laatimalla tarkkoja määritelmiä, jotka auttavat meitä pääsemään kaikkien haluamaan päämäärään: tuottavuuden selvään paranemiseen, joka mahdollistaa suuremman kasvun yhteiskunnassamme lisäämällä työpaikkoja, minkä avulla voimme kuroa osittain kiinni sitä välimatkaa, joka on kasvanut viime vuosien aikana. Tämä on sellaista politiikkaa, jota me olemme komissiossa puolustaneet ja jonka puolustamista jatkamme myös Lissabonissa.

Yhteinen kalastuspolitiikka (YKP)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Attwoollin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0038/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi yhteisön kehyksestä kalavaroja koskevien yhteisen kalastuspolitiikan toteuttamisen kannalta olennaisten tietojen keruuta ja hallintoa varten (KOM(1999) 541 - C5-0302/1999 - 1999/0218(CNS)),
Atwoollin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0037/2000) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi yhteisön osallistumisesta tietojen keruusta jäsenvaltioille aiheutuneiden menojen rahoitukseen sekä yhteistä kalastuspolitiikkaa tukevien tutkimusten ja pilottihankkeiden rahoittamisesta (KOM(1999) 551 - C5-0303/1999 - 1999/0224(CNS)).

Attwooll
Ehdotus neuvoston asetukseksi kalavaroja koskevien tietojen keruuta ja hallintoa varten sekä ehdotus neuvoston päätökseksi sen edellyttämästä rahoituksesta ovat kummatkin varsin myönteisiä asioita. Samoin on tämän yhteiskeskustelun järjestäminen, sillä kumpaakin voidaan täysin ymmärtää vain toisen kautta. Ymmärrän, että niiden synnyttämiseen on kulunut viitisen vuotta. Koska yhteistä kalastuspolitiikkaa tarkastetaan vuonna 2002, on tärkeää, että edistyminen on nyt nopeaa.
Käsittelen ensin ehdotusta neuvoston asetukseksi, jossa säädetään, että jäsenvaltiot voivat kerätä kalastuspolitiikkaan liittyviä tietoja laajemmin kuin aiemmat asetukset edellyttivät. Sekä biologiset että taloudelliset tiedot on sisällytetty. Ehdotuksessa on myös jäsenvaltioita koskevia määräyksiä tällaisten tietojen esittämisestä yhdisteltyinä. Toimeenpanevassa säädöksessä tarkennetaan täsmällisesti, mitä uusia tietoja näistä sekä olemassa olevista tiedoista kerätään ja mitä niistä yhdistellään.
Toimeenpanevassa säädöksessä asetetaan yhteisön vähimmäisohjelma ja laajennettu yhteisön ohjelma. Näyttää siltä, että näihin ohjelmiin ei voida sisällyttää kaikkea mahdollista tietoa, vaan niissä käytetään sitä valikoivasti esimerkiksi kalakannan mukaan.
Ehdotuksella neuvoston päätökseksi mahdollistetaan se, että yhteisö voi avustaa rahallisesti niitä jäsenmaita, jotka ovat sitoutuneet tietojen keruuseen ja hallintoon. Asetusehdotuksen myötä komissio pystyy myös itse rahoittamaan tutkimuksia ja pilottihankkeita. Ainoa ilmeinen rangaistus jäsenvaltioille, jotka eivät täytä täysin asetuksessa säädettyjä vähimmäisohjelmien vaatimuksia, on, etteivät ne ole oikeutettuja saamaan laajennettuun ohjelmaan kuuluvaa rahallista tukea.
Valiokunnassa käsiteltiin kahta ehdotukseen liittyvää tärkeää osa-aluetta. Ensimmäinen liittyy siihen, missä määrin komissio puuttuu asiaan. Alkuperäisen ehdotuksen mukaan tieto vain kerättäisiin ja sen jälkeen siirrettäisiin kansainvälisten järjestöjen haltuun. Komissio saisi halutessaan vain kopion näiden siirtojen tositteesta.
Koska yhteisö kuitenkin rahoittaa toimintaa, katsottiin asianmukaiseksi, että se näkisi sijoitustensa tulokset. Niinpä tarkistuksessa 6 vaaditaan, vaikka siinä säilytetäänkin jäsenvaltioiden vapaus siirtää tietoja kansainvälisille järjestöille, että vuosittain tiedot myös lähetetään komissiolle. Tämä muutos tehdään yhdessä tarkistusten 1, 4 ja 7 kanssa. Tarkistuksessa 1 selvennetään sitä, että tietoja kerätään laajempia päätöksentekotarkoituksia varten, vaikka tiedoilla onkin oltava tieteellinen perusta.
Tarkistuksessa 4 tehdään selväksi, että toiminnan tarkoituksena on kalavarojen yleisarviointi. Tarkistuksessa 7 komissiota kehotetaan raportoimaan vuosittain siitä, mihin se on käyttänyt asetuksen nojalla kerätyt tiedot. Sillä pyritään myös lujittamaan prosessia niin, että komissio raportoi varhaisemmassa vaiheessa ja useammin tiedonkeruuohjelman kehityksestä kokonaisuudessaan.
Toinen huolenaihe liittyi asetuksen nojalla kerättävien tietojen laajuuteen. Ensinnä, taloudellisten tietojen osalta tarkistuksessa 2 esitetään kaksi muutosta. Toisella pyritään varmistamaan, että etsityt tiedot ovat vain niin yksityiskohtaisia, kun halutut tavoitteet edellyttävät. Toisella korvataan viittaukset myynnistä saatuun tuottoon, muihin tuloihin, tukiin ja korkotuloihin jne., vain myynnin määrää koskevalla viittauksella. Katsomme, että ilman näitä muutoksia jäsenvaltioiden tiedonkeruukustannukset saattavat nousta epämiellyttävän korkeiksi ja lisäksi saattaisi ilmetä vakavia luottamuksellisuuteen liittyviä ongelmia. Näihin muutoksiin liittyy myös tarkistus 5, jossa tähän liittyen poistetaan viittaus kirjanpidon alamomentteihin.
Toiseksi ympäristötietojen osalta alkuperäisessä ehdotuksessa puhutaan vain biologisesta ja taloudellisesta tiedosta. Komissio on kuitenkin tehnyt selväksi, että se aikoo käynnistää ympäristöä laajemmin käsitteleviä tutkimuksia ja pilottihankkeita. Komissio on myös tehnyt selväksi, että myöhemmässä vaiheessa se saattaisi pyrkiä laajentamaan jäsenvaltioiden keräämien tietojen luonnetta.
Tarkistuksessa 3 tuodaan nykyisen lainsäädännön piiriin sellaisia tietoja, joita tarvitaan vesiekosysteemissä tapahtuvien muutosten seurannassa. Tällä helpotetaan erityisesti uuden ympäristötietoja koskevan asetuksen käyttöönottoa, ja sen myötä asia voidaan tehdä jopa tarpeettomaksi. Olisi korostettava sitä, että tarkistus ei missään nimessä merkitse sitä, että komissiolta edellytettäisiin tällaisten tietojen keräämisen sisällyttämistä laatimansa vähimmäisohjelman eikä laajennetun ohjelman nojalla. Sillä mahdollistetaan vain se, että komissio voi toimia näin halutessaan.
Kuten on jo otettu esiin, ehdotus neuvoston päätökseksi on huono kahdella tavalla. Ensimmäinen koskee osallistumista jäsenvaltioiden kustannuksiin yhteisön ohjelmien täytäntöönpanon rahoituksessa. Toinen koskee komission omia mahdollisuuksia rahoittaa pilottitutkimuksia ja -hankkeita. On esitetty muutamia vähemmän tärkeitä tarkistuksia: tarkistuksella 2 pyritään varmistamaan, että jäsenvaltioille annettava rahoitus kattaa tietojen keruuseen liittyvät hallinto-, kokoonpano- ja yhdistelykustannukset jne., eikä ainoastaan niiden keruukustannuksia. Tarkistuksilla 3 ja 6 pyritään tekemään aikataulusta toimivampi, sillä jäsenvaltioiden on odotettava, että toimeenpaneva säädös pannaan täytäntöön, ennen kuin ne voivat tietää, mitä ohjelmat todella sisältävät; aikataulu pyritään myös sovittamaan yhteen päivämäärien ja asetuksen kanssa. Tarkistuksilla 4 ja 5 pyritään varmistamaan, että taloudellista tietoa toimitetaan jatkuvasti talousarviosta vastaaville tahoille.
Paljon tärkeämpää on, että tarkistuksen 1 nojalla kalatalousvaliokunta hyväksyy budjettivaliokunnan suosituksen siitä, että rahoitus olisi sijoitettava rahoitusnäkymissä pikemminkin otsakkeen B1 alle kuin otsakkeen 3 alle. Vaikka komissio alustavassa talousarvioesityksessään asetti määrärahat otsakkeen 3 "sisäiset politiikat" alle, parlamentti loi uuden budjettikohdan B1-500 äsken käsiteltyjen toimien rahoittamiseksi. Tällä taataan se, että tarpeelliset voimavarat ovat jatkossakin käytettävissä.

Fraga Estévez
Arvoisa puhemies, mielestäni meidän on yhdyttävä täysin siihen esittelijä Attwoollin toteamukseen, jonka hän esittää erinomaisen mietintönsä alussa, että nämä kaksi komission ehdotusta, joiden tarkoituksena on syventää tietoja kalastusalan tieteellisestä ja taloudellisesta tilanteesta, tulevat ratkaisevalla hetkellä.
Ehdotettu perusteellisten tietojen keruu ja niiden tarkoituksenmukainen käsittely ovat hyvin tärkeitä tekijöitä, kun ryhdytään toden teolla tarkistamaan yhteistä kalastuspolitiikkaa. Edellyttäen tietenkin , että nämä tiedot lopulta saadaan. Kuten esittelijämme hyvin osuvasti huomauttaa, komission ehdotuksessa ei aseteta jäsenvaltioille minkäänlaisia velvoitteita. Tietojen toimittaminen tai siitä kieltäytyminen on täysin vapaaehtoista, ja tietojen puuttuminen merkitsee vain sitä, että määrätty taloudellinen korvaus, joka ei muuten myöskään olen kovin suuri, jää saamatta.
Sen kokemuksen perusteella, joka meillä on tietojen antamisesta kalastusalalla viittaan monivuotisten ohjausohjelmien toteuttamista koskeviin kertomuksiin , luulen, että meillä ei loppujen lopuksi tule olemaan alan tilanteesta täydellistä selvitystä, vaan sekava yleiskuva, joka johtuu siitä, että esimerkiksi jotkin jäsenvaltiot antavat tieteellisiä tietoja, mutta eivät työllisyyttä koskevia tietoja, kun taas toiset antavat työllisyyttä koskevia, mutta eivät kalavaroja koskevia tietoja sen mukaan, miten ne voivat tai haluavat hankkia näitä tietoja ja toimittaa niitä komissiolle.
Pelkään tietenkin kovasti myös sitä, että jotkut jäsenvaltiot jäävät mieluummin ilman tukea, jos ne voivat sillä verukkeella peitellä kalastustoimintansa huonoa hallintoa, kuten olemme jo nähneet käyvän myös sellaisissa tapauksissa, joissa tietojen toimittaminen on ollut pakollista, kuten näiden monivuotisten ohjelmien kohdalla.
Tämän mielestäni merkittävimmän puutteen osalta kalatalousvaliokunnan mietinnössä on joitakin mielenkiintoisia kohtia, joissa komission ehdotusta parannetaan, erityisesti ne, joissa esittelijä ehdottaa kohtuullisempia määräaikoja ja pyytää komissiota osallistumaan seurantaan.
Ryhmäni puolesta olemme lisänneet kaksi mielestäni kohtuullista pyyntöä. Ensimmäinen liittyy siihen, että tietosarjojen kokoamisessa, johon voi joissakin tapauksissa mennä loputtomasti aikaa, hyödynnettäisiin tutkimuksiin ja riittävään otantaan perustuvia tietoja; toinen pyyntö on se, että komission ehdotuksesta poistettaisiin suoraan yritysten verotukseen liittyvät tiedot, ottaen huomioon, että tällaiset tiedot eivät edes kuulu yhteisön toimivaltaan.
Kaiken tämän perusteella tämä mietintö on mielestäni oikein onnistunut ja pyydän ryhmäni puolesta, että se hyväksytään.

Fiebiger
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kalastusalan ensimmäiset yhteiset määräykset säädettiin jo vuonna 1970. Vuosien kuluessa komissio on antanut neuvostolle ja Euroopan parlamentille lukuisia tiedonantoja kalastustuotteiden markkinoiden tilasta. Niiden tavoitteena on ollut keskustella unionin kestävän kalastuspolitiikan elinkelpoisuudesta tuotannon, kaupan, markkinoinnin ja muilla erilaisilla aloilla tai määritellä sisältöjä sitten uudelleen. Voin vain lyhyesti mainita kilpailun, tuotantovarmuuden, laadun ja muut senkaltaiset iskusanat. Mietinnöstä, jota kannatan, voi päätellä myös, että komissio on vielä hyvin kaukana aikomuksestaan eli kestävän kalastuspolitiikan kehittämisestä.
Muutamat artiklat ja tarkistukset viittaavat ongelmiin, joita ei ole vielä ratkaistu. Toimeenpaneva säädös selvittää joitakin asioita. Olen myös yhtä mieltä kaikkien niiden arvioiden kanssa, jotka viittaavat siihen, että EY:ssä työskentelevät 265 000 kalastajaa, jotka asuvat usein syrjäisillä rannikkoseuduilla ja toimivat ja varmistavat elantonsa tavoitteen 1 alueen alarajalla, eivät ole vielä varustautuneet riittävän hyvin yhtenäisten sisämarkkinoiden perustamiseen ja maailmanmarkkinoiden avautumiseen.
Tässä yhteydessä haluaisin kiinnittää huomiota myös lammikkokasvatuksen rakenteellisiin ongelmiin ja sen liittymiseen maatalouteen. Voimatta puuttua lähemmin nykyiseen harmaaseen vyöhykkeeseen ehdottaisin, että uudessa kalastuspolitiikassa tehtäisiin selkeitä päätöksiä myös siitä.

Gallagher
Haluaisin heti alkajaisiksi onnitella esittelijä Attwoollia siitä, että hän on laatinut ja esitellyt mietintönsä. Suhtaudun myönteisesti yhteisön kehyksen asettamiseen kalavaroja koskevien tietojen keruuta ja hallintoa varten, mitä pidän olennaisen tärkeänä, jos aiomme asianmukaisesti arvioida eri kalalajikantojen suuruutta.
On tietenkin tärkeää, että tiedot ovat luonteeltaan sekä biologisia että taloudellisia, ja eri jäsenvaltioista toimitetun tiedon on oltava koko yhteisössä standardoitu, ja kuten esittelijä mietinnössään sanoi, sen on noudatettava kansainvälisiä määräyksiä. Kannatan lämpimästi sitä, että kansallisia ohjelmia varten on mahdollista saada rahoitusta, vaikka vähimmäisohjelmien osalta noudatettavat määräykset otettaisiinkin huomioon.
Kannatan ehdotuksia siitä, että kansainvälisille järjestöille toimitetun tiedon pitäisi olla komission saatavilla. Muutoin tietojen keräämistä ja yhdistelyä koskeva tavoite vesitettäisiin, ja jos tieto ei ole saatavilla, varovainen lähestymistapa jatkuisi. Varma asiatieto on eniten kalatalousalan etujen mukaista. Uskon, että virtaviivaistetun tiedon saatavuudesta on erinomaisen paljon hyötyä ja että se on erinomaisen tärkeää päätöksentekijöille ja heidän neuvonantajilleen ja että sillä edistetään jossain määrin kestävämpää kalastuspolitiikkaa, jolla taataan jatkossakin työpaikkoja niihin unionin osiin, joilla ei ole vaihtoehtoisia työllistämislähteitä.
Olen tyytyväinen voidessani kertoa, että kotimaassani tehdään työtä sen takaamiseksi, että käytännön pikkuseikkoja, logistiikkaa ja tiedon hyödyntämistä kehitetään yksityiskohtaisesti kalavarojen, teollisuuden ja päätöksentekijöiden parasta ajatellen, eikä ryhmälläni ole vaikeuksia antaa tukeaan näille mietinnöille.

Martinez
Arvoisa puhemies, jäsen Attwooll käsittelee moitteettomassa mietinnössään - jonka aiomme hyväksyä - eurooppalaista kalastuspolitiikkaa, jonka hoito ei ole helppoa, sillä onhan selvää, ettei ole helppoa kontrolloida kaloja, jotka liikkuvat vapaassa, valtavassa ja rajattomassa meressä. Me pyrimme pyyntitalouden kiristämiseen, mutta synnytämme samalla epäoikeudenmukaisuutta. On tietenkin hyvä asia, että pyrimme estämään vaikutuksille alttiiden kalavarojen ehtymisen, mutta mitä hyötyä sitten on siitä, että Eurooppa rajoittaa pyyntiään, jos maailmanlaajuinen pyynti kasvaa? Mitä hyötyä on kieltää ajoverkkojen käyttö Yeun saarella tai muualla, jos Japani, Korea tai Tunisia käyttävät niitä ja tuovat meille kalaa, jonka pyynti on Euroopassa kielletty? Mitä järkeä on hävittää Ranskan kalastuslaivasto esimerkiksi Sèten rannikolla tai muualla, jos Ranskan täytyy tuoda maahan joka vuosi kahden miljardin euron arvosta kalaa, jota omilla kalastajillamme ei ole lupa pyytää? Lisäksi Euroopan rajat eivät rajoita kalojen - kuten eivät hiilidioksidin tai pääomankaan - liikkumista, joka on maailmanlaajuista. Näin ollen Bryssel, joka on halunnut tuhota kansoja näiden sopeutumiskyvyn puutteeseen vedoten, onkin nyt itse tilanteessa, jossa se ei kykene hallitsemaan maailmanlaajuisiksi muuttuneita luonnonvarojaan.
Kannatan esittelijä Attwoollin tavoin tieteellisten tietojen keruuta sekä oikeudenmukaista ja tasa-arvoista valvontaa sillä edellytyksellä, ettei hallintojen ankaruus tai hölläkätisyys tietojen keruun sekä valvonnan toteuttamisessa vaihtele liiaksi. Kannatan sellaista kalakantojen hoitoa, jota meriasiantuntijat, kuten esimerkiksi professori Aubert tai jotkut muut, voisivat tiedoillaan vahvistaa ja jonka avulla olisi mahdollista ymmärtää, etteivät perusongelmat johdu niinkään teollisesta kalastuksesta - jolla on kuitenkin edelleen vakavia ja kielteisiä seurauksia -, vaan pikemminkin planktonista sekä suurista merenalaisista kuumista tai kylmistä virtauksista, joilla on ihmisten toimintaa paljon suurempi vaikutus. Päättäjille tiedoksi, että meidän on kuitenkin harjoitettava tiedettä rehellisin keinoin, ilman että taka-ajatuksena olisi kalastuslaivastojen tuhoamiselle löytyvien tekosyiden maksattaminen Euroopan unionilla. Sillä jos meiltä vaaditaan kalaparvien säilyttämistä, meidän on säilytettävä myös satamat ja kalastajat.
Sen asemasta, että Brysselistä käsin johdettava Eurooppa kulkisi Seattlessa, Kosovossa tai Irakissa jatkuvasti Yhdysvaltojen talutusnuorassa, sen olisi kenties syytä ehdottaa Euroopalle, että tämä tekisi Pohjois-Atlantin ja Tyynen valtameren nykyisten kansainvälisten kalastusjärjestöjen sekä tonnikaloja, turskia tai muita kaloja koskevan sääntelyn ohella aloitteen sellaisen maailmanlaajuisen kalastuskonferenssin järjestämiseksi, joka toimisi jonkinlaisena kalavaroja koskevana Montego Bayn yleissopimuksena, jolloin ihmiskunnan yhteiseen perintöön kuuluvia kalavaroja olisi tieteellisin keinoin mahdollista hoitaa perulaisten, japanilaisten, kanadalaisten, venäläisten ja eurooppalaisten kesken. Tämä edustaisi oikeanlaista kansainvälistä yhteistyötä, ei sellaista väärää yhteistyötä, jota harjoitetaan vapaakauppa-alueilla ja OECD:hen kuuluvien epärehellisten ystävien kanssa.

Van Dam
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, jotta voitaisiin toteuttaa uskottavaa kalastuspolitiikkaa, komissiolla täytyy olla käytössään mahdollisimman täydelliset ja luotettavat tiedot kalakannoista ja kalastuslaivastoista. Komissio on näiden tietojen keräämisessä riippuvainen jäsenvaltioista. Näiden tietojen keräämisen yhteisölliset puitteet tuovat mukanaan jonkinlaisen rakenteen ja parantavat mahdollisuuksia tieteelliseen arviointiin.
Herää kuitenkin kysymys, ovatko jäsenvaltiot tässä uudessa järjestelyssä valmiita toimittamaan välttämättömät tiedot toivottuun ajankohtaan mennessä. Komission ehdotuksesta puuttuvat tehokkaat seuraamukset tai kannustimet, jotta jäsenvaltiot saataisiin toimimaan vakavammin. Voimmeko lisäksi luottaa riittävästi tietoihin? Kuinka luotettavia ovat saalistiedot, kun kalaa tuodaan maihin laittomasti vieläkin suuria määriä, kuten Britannian kalastajien puheenjohtaja David Cox hiljattain tunnusti Fishing News -lehdessä.
Mitä sitten ajatella laivaston kapasiteettia koskevista tiedoista? Tilintarkastustuomioistuimen esittämän kritiikin johdosta tämä parlamentti hyväksyi tammikuussa suurella enemmistöllä Cunhan mietintöön esittämäni tarkistuksen. Kyseisessä tarkistuksessa vaadittiin laivaston kapasiteettia koskevien tietojen riippumatonta tarkistamista. Haluaisin kuulla komissiolta, mitä se on tehnyt tälle suositukselle, jota myös neuvoa-antava komitea on tukenut.
Sitten lopuksi, joskus tärkeät päätökset perustuvat ennen kaikkea biologien lausuntoihin. Siksi on myös hyvin tärkeää, että biologisten ennusteiden tarkkuutta parannetaan. Tässä yhteydessä ajattelen lausuntojen laatimisen sertifiointia. Lisäksi komission täytyy järjestää riittävästi rahoitusta kalakantojen tutkimiseen. Lisäksi suosituksessa tulee mainita, että kalastajien tietoja ja kokemuksia käytetään paremmin hyväksi laadittaessa biologisia lausuntoja.

Paisley
Pohjois-Irlannin kalatalousala on kokenut usein kovia unionin taholta. Siellä on nähty muiden ryöstökalastavan Pohjois-Irlannin vesiä samalla, kun paikallisten kalastajien on pitänyt pitää veneensä maissa ja pidättyä kalastamasta. Äskeiset päätökset Irlanninmeren turskakiintiöistä ovat jälleen kova isku, joka saattaa hyvinkin osoittautua kuoliniskuksi Pohjois-Irlannin kalatalousalalle. Huomaan komission jäsenen hymyilevän, mutta puhun Pohjois-Irlannin kaikkien poliittisten puolueiden suomalla arvovallalla. Niiden kesken on eroavaisuuksia, mutta kaikki ovat samaa mieltä tästä asiasta.
Euroopan unionin on myönnettävä, että tehtäessä näin rajuja päätöksiä vastoin kalastajien itsensä jotka on täysin sysätty syrjään toimittamaa poikkeavaa tieteellistä todistusaineistoa heidän omien kalakantojensa säilyttämisestä, siitä, että näitä miehiä ei kuunnella, voi aiheutua ainoastaan vakavia ongelmia. Näiden kalastajien täysivaltaiset edustajat lähtivät äskettäin Pohjois-Irlannista vierailulle Brysseliin, jossa heidät uhattiin ajaa ulos kokouksesta heidän yrittäessään esittää asiansa, jonka he olivat valmistelleet hyvin. Tämä on skandaali, sillä heitä pitäisi kuunnella. Asia pitäisi panna muistiin, ja haluan, että se pannaankin tänään muistiin.
Olin mukana kokouksessa, jossa tiedemiehet kertoivat meille, että Irlanninmerellä kolja kuolisi kohta sukupuuttoon, ja juuri silloin Irlanninmeren koljien lisääntymisessä tapahtui erityisen merkittävä, jopa häikäisevä nousu, näin ollen tiedemiehet voivat olla väärässä. Kuten sanoin, kaikki Pohjois-Irlannin puolueet ovat tässä asiassa yksituumaisia, ja tästä turskakiintiöitä koskevasta asetuksesta vastuussa olevien olisi harkittava tätä päätöstä uudelleen, sillä se ei merkitse kalakantojen säilymistä, vaan Pohjois-Irlannin kalatalouden tuhoa, millä on koko unionin kalatalouteen ulottuvat vaikutukset.

Varela Suanzes-Carpegna
Arvoisa puhemies, kollegamme Attwoollin laatimat mietinnöt ovat hyvin merkittäviä, ja erittäin tärkeää on myös se, että meillä on käytettävissä mahdollisimman paljon tietoa jäsenvaltioiden kalastusalan toiminnasta, varsinkin, kun komission on pian, vuonna 2002, laadittava kertomus yhteisen kalastuspolitiikan tarkistamisesta. Kuitenkin se, että näiden tietojen ajan tasalle saattaminen ja niiden toimittaminen on pelkästään vapaaehtoista ja kyse on keskenään hyvin erilaisista tiedoista ja aloista, saattaa vääristää komission ehdotuksen lopullista päämäärää. Näin kävi kuten täällä jo todettiin monivuotisten ohjausohjelmien yhteydessä, ja se aiheutti suuria haittoja niille maille, jotka toteuttivat tarkasti näitä ohjelmia ja toimittivat asiaankuuluvat tiedot komissiolle, verrattuna muihin maihin, jotka eivät toteuttaneet näitä ohjelmia tai jotka eivät vain toimittaneet tietoja.
Lisäksi on todettava, että kaikki jäsenvaltiot eivät voi antaa samaa määrää tietoja. Joillakin mailla on useampia sektoreita ja ottaen huomioon sen tietomäärän, joka niiden pitäisi toimittaa, niille voisi koitua hankaluuksia siitä, että niillä on saman verran aikaa käytettävissään kuin niillä mailla, joiden ei tarvitse toimittaa yhtä paljon tietoja. Näin ollen meidän mielestämme näitä tiedon toimittamista koskevia määräaikoja on muutettava.
Monet näistä tiedoista ovat myös luottamuksellisia, kuten täälläkin on painotettu, koska ne liittyvät suoraan kyseisten alojen ja niillä toimivien yritysten kilpailukykyyn. Näin ollen tässä asiassa on toimittava hyvin varovaisesti ja taattava näiden tietojen luottamuksellisuus. Osa näistä tiedoista on asiaankuulumatonta tietoa, kuten myös todettiin, esimerkiksi ne, jotka koskevat yritysten verotusta.
Arvoisa puhemies, joka tapauksessa, ja koska en halua puhua liian pitkään, koska tiedän ajan vähyyteen liittyvät ongelmat, haluan onnitella esittelijä Attwoollia siitä tärkeästä työstä, jota hän on tehnyt valiokunnassamme.

McCartin
Myös minä haluan onnitella esittelijä Attwoollia ja sanoa, että olen samaa mieltä lähes kaikesta, mitä hän sanoi. Pidän ehdotuksen heikkoutena sitä, ettei raportointi ole pakollista kaikissa jäsenvaltioissa. En voi ymmärtää ehdotusta sellaisesta asetuksesta, jota joidenkin jäsenvaltioiden olisi mahdollista olla noudattamatta rangaistuksetta, enkä voi ymmärtää myöskään sitä, että Euroopan unionissa, jossa olemme kalan kotimarkkinakysynnän osalta vain 50-prosenttisesti omavaraisia, ottaen huomioon kaikenlaisen erittäin arkaluonteisen tiedon olemassaolon, että tarpeellisten selvitysten laatimisella aiotaan joidenkin valtioiden tai kalastuspaikkakuntien kansalliset tai alueelliset edut vaarantaa. Mielestäni olisi tärkeää vuonna 2002 tapahtuvaa, tulevaa politiikan tarkistamista silmällä pitäen, että meillä on kaikki mahdollinen sekä taloudellinen että biologinen tieto.
Menneinä vuosina joku sanoi minulle, että olen puolustanut komission tekemiä päätöksiä. Ei ole kovinkaan helppoa missä päin tahansa unionin rannikkoalueita puolustaa Euroopan unionia kalatalouden alalla, mutta olen puolustanut komissiota, jos päätöksiä tehdään asianmukaisen tieteellisen tiedon pohjalta. Tutkiessani tietoja tarkemmin huomaan, että ne ovat itse asiassa melkoisen sekavia, osaset tulevat yksi sieltä toinen täältä, eikä niistä synny selvää, kunnollista taloudellista ja biologista kuvaa. Jos emme saa kokonaiskuvaa, on mahdotonta tehdä kahden vuoden kuluessa järkeviä päätöksiä politiikan tulevaisuudesta.
Se ei ole helppoa, voisin tosiaankin puhua vaalipiirissäni jokaisen rannikkoalueella myös asuvan puolesta, ja sanoa, että he ovat kaikki samaa mieltä yhdestä asiasta, eli siitä että Euroopan unioni on syypää kaikkiin heidän ongelmiinsa ja vaikeuksiinsa. No, en ole samaa mieltä heidän kanssaan, mutta olen sitä mieltä, että teemme huonoja päätöksiä, jos tietomme ja päätöksemme eivät perustu hyvään tieteelliseen tietoon ja jos kaikilla ei ole yhtäläistä velvollisuutta toimittaa sitä.

Lisi
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kalastusalaan liittyvien tietojen käyttöönoton tuomasta hyödystä, sekä määrällisessä että laadullisessa mielessä, ei voida olla samaa mieltä, etenkään kun otetaan huomioon YKP:n vuonna 2002 toteutettava uudistus. Myös me olemme samaa mieltä yhteisön tuen tarjoamisesta näiden toimintojen rahoittamiseksi. Yhteisessä kalastuspolitiikassa pitää mahdollisimman hyvin osata sovittaa yhteen lajien säilyttämistä ja varojen hallintaa koskevat vaatimukset talouden ja markkinoiden tuomien vaatimusten kanssa. Tätä varten tarvitaan laaja-alaisempia, yhteensopivia ja yhtenäisiä tietoja, joiden pohjalta odotamme saavamme mikäli ne kerätään ja niitä tulkitaan oikein laajempia yleistietoja unionin kalastusalasta. Odotamme kuitenkin myös, että kalastuksen erityisominaisuudet, erot, sitä koskevat eri tilanteet ja perinteet tulevat tutummiksi ja niitä arvostetaan eikä syrjäytetä, laiminlyödä tai jopa eliminoida kuten on useasti käynyt sen tähden, että kalastuspolitiikkojen yhtenäistämisestä on vallalla erheellinen käsitys. Otan esimerkkinä Välimeren ja sitä koskevan kalastuksen kotimaassani. Vuosien kuluttua siitä, kun Välimerta koskevan YKP:n toimet rajoittuivat kaupallistamista ja yritysten avustamista koskeviin asetuksiin, asetuksella nro 1626 pantiin vihdoinkin alkuun vastuullinen kalastuspolitiikka, johon liittyi kalastusvarojen uhanalaisuutta suojelevia toimenpiteitä varojen kestävän käytön varmistamiseksi.
Tämä on tavoite, josta voidaan olla samaa mieltä mutta joka on kuitenkin toimeenpanonsa aikana joskus saanut aikaan sen, että Välimeren kalalajien elollisia erityisominaisuuksia on kieltäydytty tunnistamasta. Seuraava asetus, nro 1448 jota ei annettu sattumalta vuonna 1999 mahdollisti eräitä poikkeuksia, erityisesti niin sanottujen erikoisten kalojen osalta. Tämä lykkäys menee pian umpeen, tarkalleen ottaen 31. toukokuuta, ja komission pitää esittää uusi ehdotus. Me toivomme, että esitettävässä ehdotuksessa otetaan huomioon se, että tämä kalastusjärjestelmä on elintärkeä laajoille merialueille Italiassa ja että tähän mennessä kerättyjen tieteellisten tietojen mukaan ympäristövaikutusten osalta on olemassa tietynlaista kestävyyttä.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin haluaisin aluksi kiittää sydämellisesti parlamentin jäsen Attwoollia hänen mietinnöstään, mutta haluaisin kiittää myös teitä kaikkia, hyvät parlamentin jäsenet, suuresta mielenkiinnostanne ja tuesta, jota olette antaneet komission molemmille ehdotuksille. Yksi asia on varma: yhteistä kalastuspolitiikkaa ei ole olemassa, jos meillä ei ole sille yhteistä tietoperustaa. Luotettavat ja täydelliset tiedot ovat uskottavan kalastushallinnon perusedellytys ja vielä enemmän sen yhtäläisen toimintakentän luomiseksi, josta käytämme nimitystä level playing field.
Aluksi muutama huomautus ensimmäisestä mietinnöstä. Ymmärrän täysin tarkistuksesta ilmenevän ajatuksenne myös ekologisten tietojen ottamisesta mukaan. Voin tukea sellaisten tietojen keräämistä vain siinä tapauksessa, että ensin luodaan selkeä tietoympäristö ja ennen kaikkea, kun siihen tarvittavat lisävarat talousarviossa ovat käytettävissä. Tarkistuksen 2 osalta haluaisin viitata siihen, että pidämme taloudellisten tietojen keräämistä erittäin tärkeänä. Jos hyväksyisimme tarkistuksenne ja jos emme keräisi tietoja saaliiden tuottamista tuloista vaan ainoastaan niiden koosta, se heikentäisi oikeastaan ehdotusta, sillä me tarvitsemme tietoja tuloista, jotta voimme arvioida ennen kaikkea kalastajien taloudellista tilannetta.
Toisaalta kannatamme kuitenkin ehdotustanne, että työllisyystilanteesta pitäisi hankkia tarkempia lukuja. Tarkistuksesta 6, nimittäin kaikkien kerättyjen tietojen toimittamisesta automaattisesti komissiolle, haluaisin sanoa, että komissio saa joka tapauksessa pyynnöstänne kaikki tarpeelliset tiedot. Ei ole järkeä perustaa Brysseliin keskustietokantaa, jos monia näistä tiedoista tarvitaan kaukana Brysselistä pidettävissä kansainvälisissä istunnoissa. Hyväksi havaitut ja luotettavat menettelytavat tieteellisten ja teknisten tietojen siirtämiseksi pitäisi säilyttää, koska ne toimivat hyvin.
Ensimmäistä mietintöä koskevan tarkistuksenne 7 ja toista mietintöä koskevan tarkistuksenne 6 voin hyväksyä osittain. Pidän oikein hyvänä ajatuksena, että esitämme kertomuksessamme parlamentille ja neuvostolle myös kerättyjen tietojen käyttöä koskevat kokemuksemme. Olen myös kanssanne yhtä mieltä siitä, että esitämme ensimmäisen kertomuksemme ajoissa ennen yhteisen kalastuspolitiikan muutosta vuonna 2002.
Nyt jäsen Attwoollin toiseen mietintöön. Ehdotatte tarkistuksessa 1, että rahoitus tapahtuisi yhteisön talousarvion otsakkeesta 1b eikä otsakkeesta 3. Otsakkeeseen 3 sisältyvät kuitenkin myös kalastukseen liittyvät valvonta- ja tiedotusmenot. Sen vuoksi olen sitä mieltä, että tiedonkeruu, joka on lopulta myös valvontaa, kuuluu myös tähän otsakkeeseen. Tätä kysymystä ei ole kuitenkaan ratkaistu vielä lopullisesti. Sitä käsitellään vielä huhtikuussa vuoden 2001 alustavan talousarvioesityksen käsittelyn yhteydessä.
Tarkistukset 4 ja 5, joiden mukaan komission pitää välittää kaikki jäsenvaltioiden rahoitus- ja tilannekertomukset eteenpäin, ovat mielestäni turhia, sillä mehän olemme sitoutuneet laatimaan kertomuksen jäsenvaltioiden toimien arvioimiseksi, ja tämä kertomus sisältää koko tiedonkeruujärjestelmän arvioinnin.
Muutamat muut tarkistukset koskevat esittämäämme aikataulua. Voin vain kannattaa näitä tarkistuksia. Määräajat, jotka alun perin esitimme ehdotuksessamme, perustuivat oletukseen, että ehdotukset hyväksytään aikaisemmin, eivätkä ne ole enää realistisia. Komissio huolehtii yhdessä neuvoston kanssa siitä, että aikataulusta tulee realistinen. Minun on kuitenkin viitattava selvästi siihen, että meidän on pidettävä kiinni tiukoista määräajoista ja että on mahdotonta esimerkiksi sallia kuuden kuukauden määräaikoja tiedonkeruuohjelmien esittämisessä. Muut tarkistukset puolestaan selventävät sanamuotoja, ja komissio voi hyväksyä ne täysin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Fischler.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Tiettyjen kalatautien torjuminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Hudghtonin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0036/2000) ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi yhteisistä vähimmäistoimenpiteistä tiettyjen kalatautien torjumiseksi annetun neuvoston direktiivin 93/53/ETY muuttamisesta.

Hudghton
Lohen tarttuva anemia (ISA) on tarttuva virustauti, joka todettiin ensin Norjassa 1984, sen jälkeen Kanadassa 1986, ja ensimmäisen kerran se todettiin Euroopan unionin alueella toukokuussa 1998 Skotlannissa. Vaikka virus on löydetty muistakin kalalajeissa, tauti itsessään on ilmennyt vain lohissa. Viruksen tiedetään tuhoutuvan yli 25 celsiusasteen lämpötilassa, ja tiedemiesten keskuudessa vallitsee siksi yksimielisyys siitä, ettei viruksesta ole vaaraa ihmiselle, se ei yksinkertaisesti pysty säilymään hengissä tasalämpöisissä olennoissa.
Euroopan unionissa juuri Skotlannissa on eniten lohenviljelyteollisuutta ja se on levinnyt Euroopan kaikkein syrjäisimmille alueille. Siitä riippuu 6 500 työpaikkaa, ja se tuottaa noin 800 miljoonaa euroa vuosittain. Siksi on ilmeistä, että tämä aihe on erittäin tärkeä Skotlannille, mutta on koko Euroopan kannalta elintärkeää, että tauti saadaan hallintaan ja hävitettyä, mikäli mahdollista.
Nykyinen direktiivi estää rokotteiden käytön ja edellyttää kaikkien kalojen teurastamista niillä kasvattamoilla, joilla tautia esiintyy, olivat kalat sairastuneet tai eivät. Ottaessa nykyinen määräys käyttöön pyrkimyksenä oli ISA:n kitkeminen ja sen tekeminen mahdollisimman nopeasti. Tosiasiassa pakollisella teurastuspolitiikalla on epäonnistuttu ISA:n lisääntymisen estämisessä taudin kitkemisestä puhumattakaan, ja lisäksi nykyisellä säännöksellä on ollut tuhoisia taloudellisia vaikutuksia kalatalousalaan, koska korvauksia ei ole maksettu eikä kaupallista vakuutusta ole mahdollista saada.
Ehdotetut muutokset ovat kaksijakoisia: ensimmäisen muutoksen myötä on mahdollista käyttää rokottamista aseena tässä taistelussa. Tämä on tarpeellinen muutos, ja sen lisäksi koko Euroopassa olisi sitouduttava kannustamaan ja rahoittamaan tutkimusta tehokkaan rokotteen kehittämiseksi. Toinen ehdotettu muutos sallisi kalojen asteittaisen poistamisen niiltä kasvattamoilta, joilla tautia on esiintynyt, sellaisen suunnitelman mukaisesti, joka perustuu kullakin kasvattamolla havaitun ongelman vaikeusasteeseen. Tätä lähestymistapaa on toteutettu varsin tehokkaasti Norjassa, missä uudet uudet ISA-tapaukset ovat supistuneet vain muutamaan tapaukseen vuodessa, kun 1990-luvun alkuvuosina todettiin pahimmillaan 8090 tapausta vuosittain.
Siksi kannatan komission ehdottamia muutoksia, ja vetoan niiden kiireellisen käyttöönoton ja täytäntöönpanon puolesta. Painotan myös korvauskysymystä, ja vetoan sen puolesta, että neuvoston päätöstä 90/424/ETY tarkistettaisiin niin, että erityisesti ISA sisällytetään päätöksen liitteenä olevaan sairausluetteloon, jonka myötä komissio maksaa korvauksista puolet ja jäsenvaltio toisen puolen. Kiitän kalatalousvaliokunnassa istuvia kollegoja siitä, että he äänestivät ylivoimaisesti mietintöni puolesta, ja kiitän erityisesti valiokunnassa istuvia skottikollegojani heidän koko tämän prosessin hyväksi antamastaan panoksestaan.
Vastustan tarkistuksia 7 ja 13, jotka torjuttiin kalatalousvaliokunnassa päättäväisesti. Niiden sisältö on pääosin joko tarpeeton tai siihen on jo tekstissäni viitattu. Olen erityisesti kiinnittänyt huomiota tarpeeseen tutkia sitä, kuinka ja miten paljon kasvatetut ja luonnonvaraiset lohet vaikuttavat toisiinsa, miten ISA syntyy ja tarpeeseen etsiä virusta laajemmin luonnonvaraisista lohikannoista. Näiden Verts/ALE-ryhmän vihreiden esittämillä tarkistuksilla pyritään perustelemaan tarkistus 13. Tätä tarkistusta on täysin mahdoton hyväksyä, ja se on epäasianmukainen, koska sillä ei pyritä ainoastaan pitämään kiinni kaikkien kalojen välitöntä, pakollista teurastusta koskevasta vaatimuksesta, vaan sillä pyritään myös siihen, että estettäisiin kaikkien sairastuneiden kalojen, olivat ne sairaita tai eivät, myyminen niiltä kasvattamoilta, joilla tautia esiintyy, ja minun on painotettava sitä, että nykypolitiikan vallitessa sairastuneita kaloja ei myydä. Ehdotuksia tilanteen muuttamiseksi ei ole, eikä ehdotetun uudenkaan säännön nojalla sairastuneiden kalojen myyminen tule kysymykseen. Tarkistuksissa 7 ja 13 yksinkertaisesti vain ollaan välittämättä siitä todellisuudesta, joka paljastuu verrattaessa toisiinsa Skotlannin ja Norjan hätkähdyttävän erilaisia tautitilastoja. Olemme Skotlannissa joutuneet kärsimään äärimmäisen ankarista määräyksistä, joilla ei ole päästy haluttuun tavoitteeseen. Norjassa, jossa on kokemusta paljon pitemmältä ajalta, luovuttiin pakollisesta, sataprosenttisesta eliminoinnista pari vuotta sitten, ja uusien toimien ansiosta tilanne on siellä huomattavasti parempi. On meidän kaikkien edun mukaista varmistaa, että myös Skotlannissa ISA:n leviäminen saadaan hallintaan ja sen leviäminen laajemmalle saadaan estetyksi.
Viime viikolla huomasin, että Skotlannissa julkistettiin hallituksen ja kalatalousalan perustaman työryhmän yhteistyönä laatima raportti ISA:sta. Tässä perusteellisessa asiakirjassa käydään läpi laajasti monenlaisia mahdollisia riskejä ja suositellaan toimia niiden torjumiseksi sellaisilla aloilla kuin paikasta toiseen siirtyminen, turvatoimet karkaamisten estämiseksi, jätteiden ja päästöjen käsittely, jäljitys- ja diagnostisointimenetelmät, poikiminen ja vuoroviljely, välineistön desinfiointi jne. Paikalliset viranomaiset voivat ja panevatkin jotkin niistä täytäntöön välittömästi käyttämällä olemassa olevia mahdollisuuksia hyväksi, ja toiset sisällytetään käytännön sääntöihin. Kaikista niistä on hyötyä, koska niillä saavutetaan paremmat standardit vesiviljelyssä yleensä ja siellä, missä niitä tarvitaan, eikä ainoastaan ISA:n osalta. Teidän äänillänne, hyvät kollegat, joilla tuette kalatalousvaliokunnan tavoin mietintöäni täysin, on varsin tärkeä merkitys laajemmassa ISA:n hillitsemispaketissa, joka perustuu Skotlannin todelliseen tilanteeseen sekä toisten menestyksestä saatuihin oppeihin.

Stevenson
Onnittelen esittelijä Hudghtonia, kannatan täysin hänen mietintöään ja kehottaisin arvoisia parlamentin jäseniä tekemään samoin. Kuten hän sanoi, kalanviljely on ratkaisevan tärkeä työllistäjä maatalousvaltaisen Skotlannin syrjäisillä alueilla, ja samaan aikaan, kun Skotlannin maatalousalueet kärsivät pahimmasta taantumasta satoihin vuosiin, vesiviljelyala toimii olennaisen tärkeänä maataloustalouden moottorina ja siitä riippuvat myös monet tuhannet työpaikat joko suoraan tai epäsuorasti.
Kuten Hudghton sanoi, tällä hetkellä skotlantilaisilla kalankasvattamoilla tuotetaan yli 85 000 tonnia lohta ja tämä teollisuus tuottaa yli 800 miljoonaa euroa vuosittain. Vaikka ISA todettiin ensimmäisen kerran Skotlannissa vasta kaksi vuotta sitten, se on valitettavasti tällä hetkellä levinnyt suoraan 29 kasvattamolle ja noin 240 muuta kasvattamoa ovat joutuneet kärsimään siitä tavalla tai toisella. Luonnonvaraisten lohien, taimenien ja ankeriaiden on todettu kantavan virusta, joka vaikuttaa tällä hetkellä esiintyvän jopa meriympäristössä laajemminkin. Minun on kuitenkin sanottava vihreiden pelon lietsomisesta huolimatta, että on korostettava sitä, ettei ISA voi missään oloissa siirtyä ihmisiin, ja minun on toistettava se, mitä esittelijä Hudghton kertoi siitä, ettei virus pysy hengissä yli 25 celsiusasteen lämpötilassa mikä on ihmisen ruumiin lämpötila , se on kylmien vesien lajeille ominainen virus.
Se voi kuitenkin sairastuneissa kaloissa johtaa ankaraan painon menetykseen ja loppuvaiheessa ennenaikaiseen kuolemaan, ja siksi sillä on ollut vakavia taloudellisia vaikutuksia koko Skotlannin vesiviljelysektorilla, ja se on aiheuttanut teollisuudelle noin 6070 miljoonan euron menetykset pakollisen, ennenaikaisen eliminoinnin ja muiden poistomenetelmien vuoksi. Arvoisa puhemies, näin ollen tässä mietinnössä esitetään rohkaisevassa määrin ehdotuksia, joilla parannetaan sitä, miten viranomaisten Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja muualla olisi reagoitava tähän sairauteen. Suosittelemalla taudin tukahduttamismenetelmän ja asteittaisen eliminoinnin käyttöönottamista, joka on järjestelmänä Norjassa menestyksekkäästi sovelletun menetelmän kaltainen, esittelijä pyrkii omaksumaan joustavamman lähestymistavan tautiin, mikä lisää luottamusta, eikä vähiten vakuutussektorilla, jolla on toistaiseksi varottu tarjoamasta minkäänlaista vakuutusturvaa siksi, että pakollisen teurastamisen politiikasta ei ole tingitty. Suosittelemalla tutkimuksen kehittämistä ja viime kädessä rokottamisen käyttöä ISA:n hillitsemiseksi ja kitkemiseksi esittelijä myös kannustaa lääketeollisuutta, jolla ei ole toistaiseksi ollut kimmoketta sijoittaa rokotteen kehittämiseen. Niinpä suosittelen kaikin puolin ja toivon, että parlamentti antaa tukensa tälle erinomaiselle mietinnölle.

Taylor
Haluaisin kiittää myös esittelijä Hudghtonia hänen mietinnöstään. Skotlannissa on lohenviljelyä eniten koko Euroopan unionissa, ja se kattaa 90 prosenttia Britannian vesiviljelyalasta. Toiminta on sijoittunut sellaisille alueille, jotka ovat Euroopan syrjäisimpiä, ja se on taloudellinen selviytymiskeino näillä alueilla. Tuoreissa tutkimuksissa on arvioitu, että ala tuottaa 800 miljoonaa euroa vuosittain ja 6 500 työpaikkaa riippuu sen olemassaolosta.
Uskon, että tässä mietinnössä annetaan selkeä menetelmä sovellettavaksi lohen tarttuvan anemian torjuntaan, joka on sekä käytännöllinen, realistinen että saavutettavissa. Norjan esimerkki osoittaa tämän lähestymistavan tehokkuuden. Mitä tulee tarkistuksiin, vastustan esittelijä Hudghtonin vihreiden kollegojen esittämiä tarkistuksia, eli tarkistuksia 7 ja 13, en siksi, etten välittäisi ihmisten terveyteen kohdistuvista riskeistä, vaan siksi, että tieteellisen näytön perusteella virus ei säily hengissä yli 25 celsiusasteen lämpötilassa ja tieteellisen näytön perusteella ihmiset ovat tässä lämpötilassa kuolleet. On sanonta, että kuolleet eivät puhu, ja olen varma, etteivät ne syö kalaa, mutta minä syön ja samalla odotan innokkaasti tämän mietinnön täytäntöönpanoa.

Attwooll
Myös minä haluaisin onnitella esittelijä Hudghtonia hänen mietinnöstään ja tukea hänen alkuperäiseen ehdotukseen tekemiään lisäyksiä, jotka liittyvät sekä korvauksiin että siihen, että kannustetaan rokotteen kehittämistä. Myös minä olen sitä mieltä, että tarkistukset 7 ja 13 ovat epäonnistuneita, tarkistuksella 13 ei nimittäin ainoastaan estettäisi niiden vaikutusten toteutuminen, joihin ehdotuksella pyritään, vaan tehtäisiin oikeastaan tilanteesta vielä vaikeampi kuin se nykyisten sääntöjen vallitessa on.
En sano tätä kieltääkseni ympäristönäkökohtien merkityksen kalanviljelyssä. Esittelijä Hudghton on jo viitannut Yhdistyneessä kuningaskunnassa hallituksen ja teollisuuden yhteistyössä perustaman työryhmän ISA:ta koskevaan loppuraporttiin, ja siinä esitetyt toimet kannattaa ottaa huomioon kalanviljelyssä kaikkialla, eikä ainoastaan niillä kasvattamoilla, joilla ISA:ta esiintyy. Toiseksi odottaessamme innokkaasti myöhemmin tänään annettavaksi päätöslauselmaesitystä Katiforisin mietinnöstä, sanoisin, että 28 kohta on erityisen tärkeä. Siinä komissiota ja jäsenvaltioita kehotetaan jouduttamaan niiden toimien käyttöönottoa, joilla torjutaan vesiviljelyn meriympäristölle mahdollisesti aiheuttamia kielteisiä vaikutuksia. Kolmanneksi toivon kovasti, että viittaamalla aikaisempaan kalavaroja koskevien tietojen keruusta käytyyn keskusteluun komissio ryhtyy hankkeisiin ja tutkimuksiin, joissa vesiviljelyä tarkastellaan ympäristön näkökulmasta, ja uskon, että tämä tie vie eteenpäin ympäristön osalta, eikä se tie, jota ehdotettiin tarkistuksissa 7 ja 13, ja toivon, että arvoisat jäsenet hylkäävät ne.

Piétrasanta
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, en yhdy niiden kollegojeni ilmaisemiin tyytyväisyyden osoituksiin, jotka iloitsevat sellaisen direktiivin säännösten lieventämisestä, jossa noudatetaan varovaisuusperiaatetta ja johon sisältyy kuluttajien terveyden suojeluun tähtääviä säännöksiä.
Lohen tarttuvan anemian aiheuttaa ortomiksomikrovirus, joka hajottaa lohen veren ja tappaa kalan. Tauti leviää hyvin helposti esimerkiksi pilaantuneen veden välityksellä. Vuonna 1993 annettu direktiivi mahdollistaa sekä sairaiden kalojen että viruksen saaneiden kalaviljelysten hävittämisen samalla tavoin kuin varovaisuusperiaatteen perusteella tapetaan koko karja, jos yksi sen naudoista on sairastunut. Nyt meille kuitenkin esitetään tuon direktiivin säännösten lieventämistä siten, ettei koko kalaviljelystä pitäisikään hävittää, vaan ainoastaan sairaaksi todetut yksilöt. Silloinhan meille jäisi aikaa seurata, miten muille kaloille sitten saattaisi paikallisissa oloissa käydä.
Mielestäni tällaisella toiminnalla olisi vakavat seuraukset. Kiinnittäisin kollegojeni huomion tähän kysymykseen, sillä emme voi tyytyä vain sanomaan, että 27 asteen lämpötila on paras mahdollinen ihmisiä ajatellen ja että miehille siitä ei ole mitään vaaraa. Entäpä naisille sitten? Ihmiskudoksilla ei ole tehty kokeita tämän osoittamiseksi. Vaara kohdistuu myös ympäristöön, sillä mehän tiedämme, että taudilla on lohissa tietty itämisaika ja että näin ollen ne voivat olla terveitä viruksenkantajia ja aiheuttaa vaaran joutuessaan kuluttajien ruokapöytiin. Ne aiheuttavat myös ympäristövaaran, sillä tauti voi levitä luonnonvaraisiin kaloihin, kuten olemme nähneet.
Sen vuoksi olemme yhdessä kollegani Patricia McKennan kanssa jättäneet tarkistuksia, joissa vastustamme komission ehdotuksia.

Langenhagen
Arvoisa komission jäsen Fischler, aluksi muutama sana vastauksistanne: meidän pitäisi puhua Attwoollin mietinnöstä vielä kalatalousvaliokunnassa. Luulen, että tässä on nyt väärinkäsityksiä, esimerkiksi tietokannan osalta.
Arvoisa puhemies, Hudghtonin mietintö käsittelee aihetta, joka on minun mielestäni erittäin arkaluonteinen, sillä kyse on terveydellisistä asioista. Aiheella on samanaikaisesti eksistentiaalista merkitystä sanan todellisimmassa merkityksessä, sillä kuten kuulimme, sairaudet voivat yhtäkkiä vaarantaa monien vesiviljely-yritysten olemassaolon. Tämä asia ei ole vielä lähimainkaan hallinnassa. Käsiteltävänä olevassa mietinnössä on kyse niin sanotusta lohen tarttuvasta anemiasta. Kuten kuulimme, ihminen ei tosin ole suoranaisessa vaarassa, mutta me tiedämme, että kuluttaja reagoi tällaisessa tapauksessa nopeasti ja erittäin voimakkaasti, varsinkin minun kotimaassani. Loppujen lopuksi siitä seuraa työpaikkojen menetyksiä. Siitä voivat kertoa surullisen tarinan muutkin kuin skottilaiset kollegat.
Tällaisen kalataudin puhkeamisen seuraukset ovat valtavat. Taudin aiheuttama kalojen ennenaikainen hyödyntäminen romahduttaa yhteisön lohimarkkinat, millä on vastaavat seuraukset koko unionissa. Tällaisten tautien torjuminen on siis yhteisön edun mukaista. Käsiteltävänä oleva ehdotus on oikeansuuntainen. Kannatan erityisesti asteittaista etenemistä koskevia joustavia menettelytapoja ja yritysten toiminnan lopettamista vain silloin, kun se on todella perusteltua. Emme saa heittää lasta pesuveden mukana!
Samanaikaisesti minun on korostettava, että tämä on vasta askel oikeaan suuntaan. Paljon jää vielä tehtäväksi, ja pyydän neuvostoa ja komissiota ryhtymään kiireesti muihin toimiin ja ennen kaikkea luomaan kannustimia rokotteen tutkimiseksi ja vielä mieluummin tällaisten kalatautien lähteiden ja syiden tutkimiseksi.

McKenna
Jäsen Pietrasanta selitti, miksi kannatamme joitakin asioita komission ehdotuksessa, varsinkin rokotteen kehittelyä ja korvauksia niille kasvattajille, joiden on teurastettava kalansa, mutta miksi emme olleet tyytyväisiä siihen, että teurastuspolitiikkaa muutettaisiin.
Nyt täällä on sanottu, että Norja on pystynyt saamaan ISA-epidemian paremmin hallintaan ja että ehdotetut muutokset vievät meidät lähelle Norjan mallia, mutta on sanottava, että Norjan ja yhteisön politiikoissa on eroa useamman kuin yhden seikan osalta. Kyseessä on yhteisön politiikka, jolla on vaikutuksia myös Irlannin minun kotimaani kannalta, jos vastaavia valitettavia tapauksia sattuu jatkossa.
Politiikoissa on muitakin eroja taudin tarkastusten, lepoaikojen, sairaiden kalojen liikkumista koskevien rajoitusten, materiaalien ja muiden osalta. Ennen kuin säntäämme matkimaan norjalaisten teurastuspolitiikkaa, meidän olisi kokeiltava näitä muita keinoja ensin, jotta näemme, voimmeko saada katastrofin aisoihin. Ja menneisyydessä on puhuttu BSE:stä. Monta vuotta vihreät puhuivat sen puolesta, että BSE-kysymykseen puututtaisiin. Jos niin olisi tehty, valtavan monta maanviljelijää olisi voitu pelastaa ja valtava määrä EU:n rahoja voitu säästää. Myös ympäristön suojelu on otettava huomioon. Samoin maanviljelijät ja kansanterveyden turvaaminen.

Byrne
Haluaisin kiittää esittelijä Hudghtonia hänen erinomaisesta ISA:ta käsittelevästä mietinnöstään ja siitä, että hän kannattaa laajasti komission ehdottamia toimia, sekä myös kutakin puhujaa heidän tämäniltaisista puheenvuoroistaan.
Komission ehdotuksella pyritään käytännöllisempään lähestymistapaan merkittäviä tappioita lohikasvattamoille mahdollisesti aiheuttavan taudin hillitsemisessä. Kuitenkaan ei voida sallia, että sen vuoksi tavoitteemme ISA:n vähentämisestä ja mahdollisesti hävittämisestä vaarantuu. Eikä näin voida myöskään tehdä, jos ehdotus merkitsee uhkaa kansanterveydelle. Myös ympäristövaikutuksiin on suhtauduttava varsin vakavasti.
Minulle on kerrottu, että ISA ei aiheuta tautia ihmisessä ja nisäkkäässä. Tauti on ollut olemassa vuodesta 1984 lähtien, eikä ole osoitettu, että sillä olisi vaikutuksia ihmisten tai nisäkkäiden terveyteen. Virus vahingoittaa vaihtolämpöisiä eläimiä. Se ei lisäänny yli 25 celsiusasteen lämpötilassa, ja siksi se menettää tehonsa ihmisten ravinnokseen nauttimassaan kalassa. Kuitenkaan sairastuneita kaloja ei saa missään nimessä käyttää ihmisravinnoksi. Olen painottanut tieteelliselle komitealle tätä seikkaa ylimääräisenä varotoimena.
Keskustelun aikana on otettu esiin joukko tautientorjuntaa koskevaan strategiaamme liittyviä merkittäviä seikkoja, muun muassa korvaukset. Olen syvästi pahoillani Skotlannin lohiteollisuuden kärsimistä tappioista. Tietänette sen, että 15. tammikuuta 2000 voimaan tulevien säännösten myötä jäsenvaltiot voivat kannustaa vesiviljelyä vaivaavien tautien kitkemiseen kalataloutta ohjaavan uuden rahoitusvälineen nojalla. Komission yksiköt ovat laatimassa toimeenpanevia säännöksiä tämän välineen käytännön soveltamisen varmistamiseksi.
Tautien puhjetessa neuvoston päätös 90/424 on toinen yhteisön taloudellisen tuen väline. Minun on kuitenkin painotettava sitä, että asiaan liittyy vakavia rajoitteita. Talousarvioon sisältyvät resurssit ovat varsin rajalliset, ja prioriteetteja on asetettava muihin tauteihin nähden. Niinpä tarvitaan lisää pohdintaa. Olen näin ollen pahoillani siitä, etten tällä hetkellä ole siinä asemassa, että voisin hyväksyä ne tarkistukset, joissa viitataan korvauksiin päätöksen 90/424 nojalla. Tämä koskee erityisesti tarkistuksia 3 ja 5.
Olen kuitenkin yhtä mieltä siitä, mitä tarkistuksessa 2 sanotaan siitä, ettei lohenkasvattajille ole osoitettu mitään korvauksia. Kaupallisen vakuutuksen saatavuudesta en pysty sanomaan mitään.
Komissio sisällytti ehdotukseensa mahdollisuuden lohien rokottamisesta. Tällä ehdotuksella pyritään ottamaan käyttöön väline taudin torjumiseksi hätätilanteissa. Mielestäni rokottamista ei pitäisi käyttää ennalta ehkäisevässä mielessä, mitä tarkistuksessa 4 ehdotettiin. Toisilla aloilla hankittu kokemus on osoittanut, että ennalta ehkäisevällä rokottamisella on haittavaikutuksena terveiden virusten kantajien kehittyminen, mikä voi tehdä infektiosta pysyvän. Siksi en voi hyväksyä tarkistusta 4.
Viittasitte myös taudin luonnetta selvittävän tieteellisen lisätutkimuksen tarpeellisuuteen. Olen samaa mieltä siitä, että tällaista tutkimusta tarvitaan, ja ymmärtääkseni sitä ollaan parhaillaan järjestämässä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Aion ottaa tarkasti selvää tämän tutkimuksen tuloksista ja ottaa ne täysimääräisinä huomioon tulevissa lainsäädännöllisissä ehdotuksissa. On vielä tutkittava paremmin, olisiko muualla päin yhteisöä tehtävä tieteellistä tutkimusta, ja jos olisi, niin millaista. Tässä mielessä olen tyytyväinen voidessani hyväksyä tarkistuksen 1 osittain, vaikka otankin huomioon sen, ettei komissio tee tieteellistä tutkimusta, vaan se luottaa jäsenvaltioissa tehtyjen tutkimusten tuloksiin. Voin myös osittain hyväksyä tarkistuksen 6, siltä osin, kun siinä todetaan, että direktiiviä 93/53 olisi tarkistettava tieteellisen ja teknisen näytön perusteella.
Kuten aiemmin tähdensin, käytettävissä olevan tieteellisen näytön perusteella ISA ei ole uhka terveydelle. Siksi voin yhtyä tarkistukseen 10 sillä varauksella, että sanat "of the highest possible standard" (korkeimmat mahdolliset normit) korvataan sanoilla"are safe" (turvalliset normit).
Ympäristövaikutusten osalta on varsin tuttu ilmiö, että kalakantojen vähentyessä viime vuosikymmeninä selitykseksi on esitetty useita syitä: saastumista, liikakalastusta, ilmastomuutoksia jne. Tällä hetkellä ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että ISA:lla saattaisi olla vaikutuksia luonnonvaraisiin kantoihin. Aiempina vuosina on raportoitu kalojen päässeen karkuun vesiviljelylaitoksilta, ja virus on löydetty luonnonvaraisista kannoista. Tässä mielessä avoimeksi jää joukko sellaisia tieteellisiä kysymyksiä, jotka voidaan ratkaista ainoastaan lisätutkimuksella. Tästä syystä tarvitaan varovaista lähestymistapaa ISA:n hillitsemiseksi. Kuolleet kalat eivät saisi jäädä kasvattamoille, ja olen valmis hoitamaan asian niin, että vältetään viruksen tarpeeton leviäminen ympäristöön. Tämän päämäärän vuoksi ehdotan, että alustavaa ehdotustamme tarkistetaan niin, että toimivaltaisten viranomaisten käynnistämille maatalousohjelmille on hankittava komission hyväksyntä. Tällä pyritään välttämään liialliset vetäytymisjaksot. Ehdotan myös siitä huolehtimista, että ne kalat poistetaan välittömästi, jotka osoittavat kliinisiä oireita sairastumisesta.
Menettelyjä, joilla asetetaan yhteisön lainsäädännössä jo olevia lisävalvontatoimia, aiotaan käyttää mahdollisten ympäristövaikutusten minimoimiseksi sellaisten poistamissuunnitelmien laatimisessa, jotka perustuvat kalojen terveydentilaan. Jos pidämme tämän mielessä, voin hyväksyä tarkistukset 7 ja 8 jälkimmäiseen tehtävän pienen muutoksen jälkeen. Suhtaudun myös tarkistukseen 9 varsin myönteisesti, mutta uskon, että se voisi olla paremmin muotoiltu, jos siinä yhdistyisivät samanaikaisesti ympäristökysymykset, tautien valvonta ja niiden kitkemisstrategiat.
En katso olevani sellaisessa asemessa, että voisin hyväksyä tarkistukset 12 ja 13. Käsitykseni on, että näillä tarkistuksilla pyritään nollariskiin. Mielestäni tähän tavoitteeseen on varsin vaikea päästä, ellei kyseessä olevaa kalanviljelysektoria lopeteta.
Ottaisin mielelläni vastaan parlamentin oman näkemyksen näistä tarkistuksista ja aion miettiä niitä huolellisesti, mikäli uskotte, että tällainen lähestymistapa olisi paras tie eteenpäin. Voin hyväksyä osittain tarkistuksen 11.
Lopuksi haluaisin korostaa sitä, että jatkamme ponnisteluja korkeatasoisen terveyden suojelun ylläpitämiseksi perustamissopimuksen nojalla meille kuuluvien velvoitteidemme mukaisesti. Mielestäni tämän tavoitteen kanssa yhteensopivat toimet ovat tie eteenpäin. Olemme yhä sitoutuneet taudin kitkemiseen, joka on tavoitteena sekä ympäristön että lohenviljelysektorin kannalta hyödyllinen. Toivon, että hyväksyessään ehdotuksemme Euroopan parlamentti antaa tunnustusta sitoutumisellemme, ja olisin siitä varsin kiitollinen.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Byrne.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Nuorten meren eliöiden suojelu
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Gallagherin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0035/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi tietyistä Välimeren kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä annetun asetuksen (EY) N:o 1626/94 muuttamisesta neljännen kerran ja kalavarojen säilyttämisestä nuorten meren eliöiden suojelemiseksi toteutettavien teknisten toimenpiteiden avulla annetun asetuksen (EY) N:o 850/98 muuttamisesta neljännen kerran (KOM(1999) 552 - C5-0040/2000 - 1999/0222(CNS)).

Gallagher
. (EN) Käsittelemämme ehdotus siinä muodossa, kun se johdannossa esiteltiin, on sangen tärkeä. Tähän mennessä kollegani kalatalousvaliokunnassa ja myös parlamentissa lienevät tulleet tietoisiksi sitoutumisestamme äänitekniikan pohjalta tehtäviin teknisiin suojelutoimenpiteisiin. Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomission (ICCAT) tehtävänä oli luotettavaan tieteelliseen tietoon perustuvan lausunnon antaminen.
Tämä hallitustenvälinen kalastusjärjestö, jonka jäsen Euroopan unioni on, vastaa tonnikalan ja sensukuisten lajien suojelusta Atlantilla sekä läheisillä merialueilla Välimeri mukaan luettuna.
Tämä elin perustettiin maaliskuussa 1969, ja muodollisesti se määrättiin kokoontuvaksi kaksi kertaa vuodessa, kuitenkin säännöksi on muotoutunut, että se kokoontuu kerran vuodessa ja tekee päätökset tieteellisen tiedon perusteella. Sen jälkeen järjestö antaa suosituksia kalakantojen säilymistä silmällä pitäen. Tähän järjestöön kuuluu myös neljä kansallisten asiantuntijoiden muodostamaa pysyvää komiteaa, joiden käsittelemiä aiheita ovat tutkimus ja tilastointi, rahoitus ja hallinto, säännösten noudattaminen ja suojelu sekä hallintotoimet. Järjestöön kuuluu myös neljä paneeliryhmää, joissa käsitellään trooppista tonnikalaa, lauhkean vyöhykkeen tonnikalaa, pohjoisen tonnikalaa ja eteläisen lauhkean vyöhykkeen tonnikalaa ja muita lajeja. Näiden paneelien toimivaltaan kuuluu ryhtyä säännöstelytoimiin yleissopimukseen kuuluvien lajien osalta. Sen jälkeen paneelien esittämät ehdotukset esitellään komissiolle, ja komissio antaa vuorostaan suosituksia sopimusosapuolille. Nämä ehdot ovat sitovia, kuitenkin sopimusosapuolet voivat jättää vastalauseen kuuden kuukauden sisällä. Euroopan unioni on sopimusosapuoli ja sen velvollisuutena on sisällyttää nämä suositukset yhteisön lainsäädäntöön.
ICCAT:n marraskuussa 1998 Santiago de Compostelassa pitämässä kokouksessa suositeltiin muutoksia määräyksiin, jotka koskevat aluksesta purettavien tonnikalojen vähimmäiskokoa. ICCAT antoi suosituksia myös vuosina 1974, 1994 ja 1996. Tällä hetkellä on laitonta purkaa aluksesta tai myydä alle vuoden ikäisiä tonnikaloja, ja se tarkoittaa tietenkin painosta puhuttaessa alle 1,8 kilon painoisia kaloja. Marraskuussa 1998 pidetyssä edellisessä kokouksessa ICCAT:n pysyvää tutkimuksesta ja tilastoinnista vastaavaa komiteaa (SCRS) pyydettiin laatimaan uusi arvio Länsi-Atlantin, Itä-Atlantin ja Välimeren tonnikalakannoista. Tämän tiedon pohjalta järjestö harkitsee, kehittää ja parantaa kantojen toipumissuunnitelmia.
ICCAT päätti, että SCRS esittää tutkimuksen vuoden 1998 vuosikokouksessa, että se esittelee erilaiset toipumisskenaariot, suurimman kestävän pyyntitason ja että sen on tässä yhteydessä otettava huomioon mahdollisten sekä täydentävien kantojen että kantojen sekoittumisen vaihtoehdot. Pyrkimyksenä oli, että tutkimuksessa määrättäisiin, mihin aikaan vuodesta nuottakalastus kiellettäisiin, jotta pyyntikielto olisi tonnikalakantojen suojelun kannalta tehokkainta.
Näiden tutkimusten valmistuttua ICCAT päätti kokouksessaan soveltaa selektiivisempää menettelyä, eikä tonnikalan nuottapyynnin kieltämistä Välimerellä kokonaan ajalla 1.-31. elokuuta.
Tonnikalakalastuksen turvaaminen tuleville sukupolville on tärkeää. Tonnikala on myyntihinnaltaan maailman kallein kala, josta on Tokion kalamarkkinoilla maksettu jopa 90 000 euroa tonnilta ja Välimeren tonnikalan tärkeyttä kuvaa tietenkin se, että se muodostaa 70 prosenttia aluksesta puretusta kokonaissaaliista ja on noin 30 000 tonnin luokkaa, josta 80 prosenttia pyydetään nuotalla. Välimeri on tärkeä tonnikalan lisääntymisalue, niinpä on tärkeää, että ryhdytään tarpeellisiin toimiin poikasten suojelun lisäämiseksi. Vähimmäisrajaa on noudatettava ja teknisiä toimia on pantava täytäntöön, jos aiomme eliminoida alle vuoden ikäisten tonnikalojen pyynnin.
Toimet, joista marraskuussa 1998 sovittiin, ovat olleet sitovia 21. kesäkuuta lähtien, toistan 21. kesäkuuta 1999 lähtien, kuukausia ennen tiedon toimittamista parlamentin kalatalousvaliokuntaan ja melkein 9 kuukautta sitten tästä päivästä laskien. Arvoisa komission jäsen, mielestäni nyt on niin, ettei tämä käy laatuun ja että tulevaisuudessa meidän on saatava tietoa ja kertomukset pitää toimittaa parlamentin kalatalousvaliokuntaan ennen päätösten tekemistä, muuten meillä ei ole muuta virkaa kuin toimia kumileimasimena, ja tiedän, ettei se ole komission tai komission jäsenen tarkoitus, mutta oppikaamme menneisyyden virheistä.

Fraga Estévez
Arvoisa puhemies, kyseessä on ehdotus, jolla yhteisön säännöstöön yritetään sisällyttää ICCAT:n suositus vuodelta 1998, kuten sanottiin , jonka olisi pitänyt olla voimassa kesäkuusta 1999 lähtien ja joka annettiin parlamentin käsiteltäväksi vasta viime vuoden lopussa.
Komission hidastelu joitakin asioita koskevissa lainsäädäntötoimissa ei ole meille yllätys, mutta nyt on kyseessä suositus, jonka on antanut yksi niistä maailman tärkeimmistä kansainvälisistä kalastusjärjestöistä, jotka suojelevat uhanalaista tonnikalaa. Välimeri ja varsinkin sen eräät alueet muodostavat erittäin tärkeän lisääntymisalueen taloudellisesti erittäin arvokkaalle tonnikalalle. Tämän vuoksi ICCAT suositteli pyyntialueeksi Adrianmerta ja tiukensi myös alle vuoden ikäisten yksilöiden pyyntiehtoja.
Kuten esittelijä osuvasti sanoi, molemmat toimet ovat täysin perusteltuja, minkä vuoksi emme voi muuta kuin pyytää hyväksymään ne. Gallagherin tavoin minunkin on kuitenkin pakko sanoa olevani turhautunut siihen, että komissio on vitkastellut koneistonsa käynnistämisessä ja että se ei ole sisällyttänyt suosituksia yhteisön säännöstöön. Odotamme esimerkiksi vieläkin päätöslauselmaesitystä tonnikalan tuonnin kieltämiseksi Hondurasista ja Belizestä, josta on annettu suositus jo vuonna 1996. Sen perusteella, mitä olen kuullut, näyttää siltä, että kalastuksesta vastaava pääosasto antoi tammikuussa kauppapolitiikasta vastaavalle pääosastolle muistutuksen, ja tämä on jo tekemässä asianmukaisia valmisteluja. Arvoisa komissaari, neljä vuotta sellaisen kiellon voimaan saattamiseksi, joka koskee tonnikalan tuontia sellaisista maista, joiden tiedetään tukevan mukavuuslipun alla toimivia aluksia, on sietämättömän pitkä aika, arvoisa komission jäsen.
Olemme kuulleet komission selityksiä siitä, kuinka pitkää sisäistä prosessia vaaditaan suosituksen sisällyttämiseksi yhteisön lainsäädäntöön, ja meille on jäänyt sellainen vaikutelma, että byrokratia on tässä asiassa raivostuttavaa. Sen ainoan ehdotuksen osalta, jolla pyritään jouduttamaan käsiteltävänä olevaa asiaa, minulla on tiettyjä epäilyksiä, koska siinä neuvosto ja parlamentti jätetään menettelyn ulkopuolelle. On kuitenkin selvää, että meidän on viimein löydettävä ratkaisu tähän ongelmaan joko komission alueellisia kalastusjärjestöjä koskevan kertomuksen yhteydessä tai, sikäli kuin mahdollista, mahdollisimman pian.

Farage
En oleta kenenkään parlamentissa vastustavan periaatetta merellisten organismien poikasten suojelusta. Onkin usein sanottu, että yksi yhteisen kalastuspolitiikan yleistavoitteista on suojella ja säilyttää eläviä merellisiä vesivoimavaroja. Kaikki on sinällään kiitettävää. Myöskään siitä ei voi olla epäilystä, että tonnikalalla on valtavasti merkitystä ympäristön ja talouden kannalta.
Koska olen itse innokas urheilukalastaja, minusta olisi mukava kokea uudelleen ne ajat 1930-luvulla, jolloin onkijat Scarboroughin satamasta Yorkshiressä pyydystivät 830 naulan painoisen tonnikalan. En tiedä, kuinka suuri se on metrijärjestelmän mukaan. Niinpä kannatan ICCAT:n näkemyksiä ja kannatan periaatetta hallitusten välisestä yhteistyöstä ympäristöasioissa.
Tässä keskustelussa olen kuitenkin huolestunut sitä, että puuhailemme samalla, kun Rooma palaa. Yhteinen kalastuspolitiikka ei toimi. Kaikista ylevistä suojelupuheista huolimatta kiintiöjärjestelmä on itse asiassa viemässä suoraan kohti ympäristökatastrofia. Monilajikalastuksessa ei voida olla liian tarkkoja. Pelkästään kuolleena mereen heitettyjen kalojen suuri määrä merkitsee sitä, että kaikki parannukset kalavaroja koskevissa tiedoissa ovat hyödyttömiä. Yhdistyneiden kuningaskuntien näkökulmasta yhteisen kalastuspolitiikan vastustamisella on myös juuret varsin syvällä. Tällä hetkellä monet ihmiset ajattelevat, että saatte pitää federalisminne, jos se on tällaista.
Voinen havainnollistaa tätä ajankohtaisella esimerkillä. Helmikuussa annettiin komission asetus 394/2000, jolla pyrittiin suojelemaan Irlanninmeren turskakantoja. Tämä tarkoittaa sitä, että Fleetwoodissa 30 rannikkokalastusalusta pysyy maissa huhtikuun loppuun saakka. Sekä tiedemiehet että kalastajat ovat samaa mieltä siitä, että jotakin on tehtävä. Kuitenkin on yli tusina suurta belgialaista puomitroolaria, joille on myönnetty lupa poiketa asetuksesta, joten varsinaisen ongelman ensisijaisesti aiheuttaneet alukset jatkavat kalastamista, vaikka Yhdistyneiden kansakuntien aluksille siihen ryhtyminen olisi rikollinen teko. Yhteisellä kalastuspolitiikalla ei edistetä suojelua, ja se on suututtanut britit siinä määrin, että vaadimme omien aluevesiemme palauttamista takaisin Britannian hallintaan.

Varela Suanzes-Carpegna
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, valiokuntamme ei ole esittänyt tarkistuksia kollegamme Gallagherin laatimaan mietintöön, joka koskee teknisiä toimia koskevan asetuksen muuttamista neljännen kerran, vaan se hyväksyttiin yksimielisesti, ja onnittelen esittelijä Gallagheria sen johdosta. Tämä osoittaa lisäksi myös sitä, että meidän valiokunnassamme vallitsee vahva yksimielisyys silloin, kun kyse on lajien, kuten tässä tapauksessa tonnikalojen, suojeluun tarkoitettujen teknisten toimenpiteiden tukemisesta. Näitä päätöksiä komission on tosiaankin puolustettava ICCAT:ssä, ja sitä varten valiokuntamme on pyytänyt tulla kuulluksi ennakkoon, samoin kuin olemme pyytäneet mahdollisuutta osallistua kokouksiin tarkkailijana, parantaaksemme ja tehostaaksemme valvontaa ja vahvistaaksemme Euroopan parlamentin asemaa.
Arvoisa komission jäsen Fischler, olen hyvin iloinen siitä, että komissio on vastannut myöntävästi meidän pyyntöömme viimeksi tästä aiheesta käydyssä rakentavassa keskustelussa ja että hän pyysi saada osallistua seuraavaan tässä kuussa järjestettävään kokoukseemme voidakseen kertoa meille tulevasta ICCAT:n valmistelevasta kokouksesta. Näin ollen myös esittelijämme esittämä kritiikki tullaan ottamaan huomioon.
Haluan kiinnittää huomiota siihen mietinnössä esille tuotuun mielipiteeseen siitä, että vuonna 1975 annettiin suositus, että pyydettävän tonnikalan vähimmäispaino olisi 6,4 kiloa 15 prosentin poikkeamisvaralla koko Atlantilla pyydettävästä määrästä. SCRS:n tekemän tutkimuksen mukaan 6,4 kilon vähimmäisrajaa on noudatettu huonosti itäisellä Atlantilla ja Välimeren alueella tapahtuvassa kalastuksessa. WWF:n tietojen mukaan Italian, Ranskan ja Espanjan tulliviranomaiset ovat todenneet tonnikalan laittoman pyynnin ja pienten kalojen aluksista purkamisen olevan lisääntymässä.
En voi enkä halua sanoa enempää. Me kaikki juoksemme kilpaa kellon kanssa. Arvoisa puhemies, haluan onnitella vielä kerran esittelijäämme Gallagheria.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin kiittää sydämellisesti kalatalousvaliokuntaa ja ennen kaikkea teitä, jäsen Gallagher, mietinnöstänne ja neuvotteluista, joita kävimme valiokunnassa. Voin todeta, että ehdotukseen ei liity oikeastaan ongelmia, ja toivon, että yhteisö kykenee parlamentin hyväksyttyä ehdotuksen pian täyttämään tonnikalaa koskevat kansainväliset sitoumuksensa.
Sen kritiikin osalta, jota täällä esitettiin ehdotuksiin, joihin ei ole saatu vielä vastausta, haluaisin muistuttaa siitä, että komissio on suhteellisen uusi jäsen kansainvälisessä Atlantin tonnikalojen suojelukomissiossa ICCAT:ssä, nimittäin täysjäsen vasta vuodesta 1998. Mikäli komission kuitenkin on vielä tehtävä ehdotuksia, ponnistelemme täällä kovasti keskustellaksemme niistä ja välittääksemme ne parlamentille sekä nopeuttaaksemme lisäksi prosessia päätöksenteon ja jäsenvaltioiden kanssa käytävän keskustelun osalta.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Fischler.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Kalastus ja ympäristö (Bergen, 13. - 14. maaliskuuta 1997): toinen kertomus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Varela Suanzes-Carpegnan laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0016/2000) toisesta komission kertomuksesta Bergenissä 13 ja 14 päivänä maaliskuuta 1997 pidetyn kalastusalueiden yhdentämistä ja ympäristökysymyksiä käsittelevän ministerikokouksen päätelmiä koskevan lausunnon täytäntöönpanosta (KOM(1999) 270 - C5-0156/1999 - 1999/2150 (COS)).

Varela Suanzes-Carpegna
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Fischler, hyvät parlamentin jäsenet, tämä mietintö, jonka esittelijä olen, koskee niiden kahden tärkeän asian, ympäristö- ja kalastuspolitiikan yhdentämistä, jota käsiteltiin myös Bergenin ministerikokouksessa. Itse olen aina kantanut huolta tästä yhdentämisestä, sillä olisi erittäin vahingollista tulevaisuuden kalastusalalle ja kalastajille, jos emme osaisi korostaa tarvetta kalavarojen suojeluun, todelliseen vastuulliseen kalastukseen. Tämän laiminlyöminen merkitsisi sitä, että paitsi meidän kalastajillamme ja Euroopan kansalaisilla, niin myös koko ihmiskunnalla mikä olisi vieläkin pahempaa jokapäiväinen leipä olisi nyt turvattu, mutta ei enää tulevaisuudessa.
Yhteinen kalastuspolitiikka on tämän osalta teoriassa hyvin vaativa ja hyvin kurinalainen, ehkä paljon kurinalaisempi kuin monet monet eurooppalaiset ja myös monet muut kuin eurooppalaiset uskovatkaan. Tämän vuoksi olen pyytänyt Euroopan komissiota laatimaan julkaisun, jossa kartoitetaan kaikki yhteisen kalastuspolitiikan piiriin kuuluvat kalavarojen säilyttämiseen ja suojeluun tähtäävät toimet ja jota voitaisiin hyödyntää suojelutoimiamme koskevan tiedon levittämisessä. Olemme pyytäneet myös parlamentin pääosastoa 4 laatimaan meille kalatalousvaliokunnan jäsenille järjestelmällisen selvityksen näistä toimista.
Yhteisen kalastuspolitiikan tarkistaminen vuonna 2002 on tällä hetkellä tärkein tavoitteemme, jonka tarkoituksena on tarkistaa perusteellisesti, uudistaa tai saattaa ajan tasalle yhteinen kalastuspolitiikkaa kokonaisuudessaan. Korostan uudistuksen kokonaisvaltaisuutta ja näin ollen myös sitä, että yhteisessä kalastuspolitiikassa on otettava huomioon kalavarojen suojelu. Tätä olen pyytänyt Euroopan komissiolta ja parlamenttimme yksiköiltä. Mielestäni nykyinen kalavarojen tila ja törkeä kalojen takaisin mereen heittäminen eivät osoita tämän järjestelmän toimivuutta, jota on siis mielestäni parannettava huomattavasti.
Arvoisa puhemies, en voi enkä halua puhua liian pitkään, me kaikki tiedämme, että aikaa ei ole paljon ja että tulkeillakin on omat aikataulunsa. Tämän vuoksi muistutan, että Bergen on todella hyvä esimerkki siitä, miten todellista meripolitiikkaa täytyy luoda. Kuten neuvoston puheenjohtaja totesi valiokunnassamme kertoessaan, että nykyinen puheenjohtajamaa Portugali pyrkii siihen, että kalastuspolitiikalla pyrittäisiin säilyttämään kalavarat kestävällä tasolla, tämän on oltava tavoitteenamme Euroopassa ja koko maailmassa. Tämän osalta Bergenissä tehtiin tärkeitä yhteisön aloitteita joita valiokuntamme on aina tukenut , joilla pyritään uudistamaan kutevaa kantaa, vähentämään kalastusponnistuksia ja mukauttamaan niitä kalavaroihin, suojelemaan nuoria kaloja, lajeja ja niiden elinympäristöjä sekä ottamaan käyttöön valikoivan ja vastuullisen kalastuksen mahdollistavia pyyntitekniikoita.
Nämä näkökohdat, samoin kuin tehokkaat valvontajärjestelmät, ovat erittäin tärkeitä kalastuksen tulevaisuutta silmällä pitäen. Tässä asiassa ei kuitenkaan kannata mennä äärimmäisyyksiin, kuten Katiforis oli alun perin ehdottanut mietintöluonnoksessaan. Puhun tästä nyt, koska myöhemmin minulla ei ole enää aikaa esittää puheenvuoroa. Haluan siis todeta, että useiden valiokunnassamme esitettyjen ja hyväksyttyjen tarkistusten ja Katiforisin osoittaman joustavuuden ansiosta saatoimme hyväksyä hänen mietintönsä valiokunnassamme. Sattuman ja kohtalon myötävaikutuksella tässä samassa istunnossa käsitellään minun ja Katiforisin kalastus- ja ympäristöasioista koskevaa mietintöä ja samaan aikaan käsitellään myös valiokuntamme esittämää suullista kysymystä jota käsittelemme huomenna Erika-aluksen onnettomuuden aiheuttamista erittäin vakavista seurauksista kalastusalalle. Merenkulku sekä teollisuuden ja kaupunkien tuottamat saasteet ja jätteet vaikuttavat kielteisellä tavalla kalastusalaan. Alan ongelmat eivät johdu ainoastaan liikakalastuksesta.

Langenhagen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Fischler, minua miellyttää kovasti tällainen yhteistoiminnan muoto, se, että avustajanne kävi juuri pikaisesti puhumassa kanssani Attwoollin mietintöön liittyvästä tietokannasta. Olen kasvanut Pohjanmeren rannikolla. Rannikkoseudun kasvattina olen sen vuoksi siitä lähtien seurannut Pohjanmeren tapahtumia lapsenomaisen kiinnostuneesti. Sallikaa minun sanoa, että merellinen ympäristömme on ainutlaatuinen. Vedessä ja maalla elää vielä laaja lajivalikoima. Biologinen runsaus on kuitenkin vaarassa. Ryöstökalastus, teollisuuden puhdistamattomat jätevedet, säiliölaivaonnettomuudet, laaja-alainen laivaliikenne ja lisääntyvä turismi uhkaavat vakavasti meren kasviston ja eläimistön tasapainoa. Mutta sehän ei ole teille mitään uutta.
Bergenin konferenssissa saatiin aikaan edistystä. Siellä oli jännittävää se, että ympäristö- ja kalatalousministerit käsittelivät ensimmäistä kertaa yhdessä merien ja rannikoiden tulevaisuutta käsittelevää ohjelmaa. Kaikkien toimien perustana on olemassa olevien eurooppalaisten ja kansainvälisten määräysten täytäntöönpano, tieteellisten tulosten huomioon ottaminen ja ennalta varautumisen periaate. Niihin liittyy myös yhteisön suojelualueverkon Natura 2000 luominen Pohjanmeren ekosysteemin tervehdyttämiseksi sekä - tämä on minun ehdotukseni - yhdistetty rannikkovyöhykehallinto. Ne kuulostavat hyvältä, paperilla on helppo valehdella, ja kaikki olisikin kunnossa, jos olisimme enkeleitä. Kuten juuri kuulimme, erittäin tärkeitä kalastustietoja ei kuitenkaan edelleenkään ole käytettävissä, ja joiltakin jäsenvaltioilta puuttuu samoin edelleen valmius vaadittavaan ja sovittuun kapasiteetin vähentämiseen.
Seurauksena pitää siis olla aukoton toimielinten välinen yhteistyö pyynnistä kuluttajalle. Se onnistuu vain tehokkaan valvonnan, tiukan säädösten noudattamisen, saastuttaja maksaa -periaatteen lopulta soveltamisen ja tehokkaiden pakotteiden avulla. Tavoitteena pitää olla kalastus- ja ympäristöpolitiikan täydellinen yhdentäminen EU:n politiikkaan, ja pyydän, ettei se tapahdu vasta seuraavalla vuosituhannella!

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvä esittelijä Varela Suanzes-Carpegna, minäkin suhtaudun myönteisesti mietintöönne, sillä mielestäni olemme yhtä mieltä Pohjanmeren kalavarojen ja ekosysteemien suojelun edistymisestä. Olen myös sitä mieltä, että komission onnistuminen valvontatoimissa puhuu puolestaan. Voin vakuuttaa teille, että jatkan edelleen viitoittamallamme tiellä. Haluaisin viitata ennen kaikkea siihen, että Norjan kanssa viime vuoden lopussa käytyjen kahdenvälisten neuvottelujen lopuksi sovittiin ja määritettiin turskan, koljan, punakampelan, merilohen ja makrillin keskipitkän aikavälin hoitotoimet.
Haluaisin muistuttaa myös siitä, että yhteistyössä Norjan kanssa otettiin jo aiemmin käyttöön vastaavat toimet Pohjanmeren sillin osalta. Nämä keskipitkän aikavälin toimet vastaavat täysin ennalta varautuvaa lähestymistapaa kalavarojen hoidossa, aivan kuten kansainvälisessä merentutkimusneuvostossa hiljattain ehdotettiin. Komission tarkoituksena on laajentaa keskipitkän aikavälin toimet myös Pohjanmeren ulkopuolisiin kalakantoihin. Itämeren joidenkin tärkeiden kantojen, kuten sillin ja kilohailin osalta, näin on jo tapahtunutkin.
Oletan, että uuden asetuksen kalavarojen säilyttämisestä suojelemalla nuoria meren eliöitä teknisin toimenpitein soveltaminen tämän vuoden 1. tammikuuta alkaen parantaa nuorten kalojen suojelua huomattavasti, ei pelkästään Pohjanmeressä vaan myös muilla yhteisön vesillä Pohjois-Atlantilla.
Tässä asetuksessa esitetään aluksesta purettavien simpukoiden ja äyriäisten vähimmäiskokoja koskevia sääntöjä entisten aluksesta purettavien kalojen vähimmäiskokoja koskevien sääntöjen rinnalle. Englannin koillisrannikolla ja Skotlannin itärannikolla on otettu käyttöön tuulenkalojen pyyntikielto, ja hinaajat saavat pyytää katkarapuja vain erottelevilla trooleilla ja verkoilla, joissa on lajitteluristikko.
Niiden lisäksi ovat tietysti edelleen voimassa vanhan teknisiä toimenpiteitä koskevan asetuksen määräykset, joita yksinkertaistetaan. Esitän niistäkin joitakin esimerkkejä: verkkojen silmäkoot on koottu sillä tavalla, että pienille, keskikokoisille ja suurille lajeille on voimassa aina tietty silmäkoko. Pohjoisilla vesillä on suurille lajeille voimassa yhtenäinen 100 mm:n silmäkoko. Eteläisillä vesillä on voimassa 77 mm:n silmäkoko kummeliturskaa ja muita lajeja varten. Jotta nuoret kalat eivät jää kiinni, pohjoisilla vesillä on käytettävä keisarihummeria ja taskurapuja pyydettäessä verkkoja, joissa on neliön muotoiset silmät, jotka on järjestetty siten, että silmät eivät voi sulkeutua. Keisarihummeria pyydettäessähän - kuten tiedätte - saadaan saaliiksi usein suuret määrät muiden lajien nuoria kaloja. Nämä olivat vain muutamia esimerkkejä.
Kuten näette, näiden toimien on tarkoitus huolehtia paremmasta valikoivuudesta. Seuraamme tietysti edelleen tarkasti, miten tilanne kehittyy näiden uusien toimien täytäntöönpanon jälkeen. Toivon, että se kehittyy hyvään suuntaan.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Fischler.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Kalavarojen hoito ja meriympäristön luonnonsuojelu
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Katiforisin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0017/2000) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille: Kalavarojen hoito ja meriympäristön luonnonsuojelu (KOM(1999) 363 - C5-0176/1999 - 1999/2155 (COS)).

Katiforis
Parlamentti on käsitellyt monta kertaa aiemminkin kalatalousalaan liittyviä kalavarojen hoitoa ja ympäristön suojelua koskevia ongelmia. Tämä erityinen komission tiedonanto on osa komission kokonaisstrategiaa, jolla pyritään sisällyttämään ympäristönäkökohdat yhteisön politiikkoihin. Komission kokonaisstrategiana on suunnata kalastusta taloudellisesti ja ympäristön kannalta kestävämpään suuntaan, jotta niukkoja kalavaroja hoidetaan niin, että estetään varojen ehtyminen ylikalastuksen ja/tai ympäristön pilaantumisen vuoksi.
Toinen vaihtoehto onnistuneelle hoidolle on kalatalousalan taloudellinen alasajo, kun kalakannat hupenevat ja kun yhä useammin tuonnilla vastataan kalatuotteiden kysyntään. Minua on ymmärtääkseni espanjalaisissa sanomalehdissä kuvattu kalatalousalan viholliseksi, koska olen sanonut tällaista. Tietenkin olen kalatalousalan vihollinen siinä mielessä, että suositukseni on, ettei sitä oksaa pitäisi sahata poikki, jolla istutaan. Sellainen ei ole viisasta politiikkaa.
Tiedonannossa vaaditaan erityisesti kalastuspaineiden hillitsemistä kaupallisten kantojen ja merellisten vesijärjestelmien hyväksi sekä parempia toimia luonnon suojelemiseksi meriympäristössä, rannikkoalueiden asteittaista hallinnointia, parempaa koulutusta, tiedon avoimuutta ja tieteellisen tutkimuksen merkittävämpää sisällyttämistä kalavarojen hoitoon. Kaikkiin edellä mainittuihin painopisteisiin pyritään yhtäläisesti sekä yhteisön tasolla että niillä eri kansainvälisillä foorumeilla, joilla yhteisö on mukana. Niihin olisi myös pyrittävä yhteisön neuvottelemissa kahdenkeskisissä ja monenkeskisissä sopimuksissa.
Vaikka komission kunniakkaat pyrkimykset tällä alalla käyvätkin tiedonannosta ilmi, siitä paljastuvat myös toiminnassa ilmenevät puutteet ja se, millä saralla hallinnointia ja valvontaa voidaan parantaa. Myös tiedonantoa voidaan lainata. Liikakalastus on yhteisön kalataloudessa niin ankaraa, että tieteelliset asiantuntijat ovat suositelleet pyyntimäärien nopeaa vähentämistä 40 prosentilla. Näin sanottiin viime kesäkuussa julkistetussa tiedonannossa. Sen jälkeen kalastusneuvoston kokouksessa 16. joulukuuta päätettiin rajuista supistuksista sallittuihin pyyntimääriin eräiden lajien, kuten turskan ja sardellin kohdalla. Supistukset olivat vuodelle 2000 turskan osalta 25 prosentin luokkaa ja sardellin kohdalla 43 prosentin luokkaa. Lisäksi komissio hyväksyi hätäasetuksen Irlanninmeren turskan elvyttämissuunnitelmaa varten, ja käytännössä lopetti turskan kalastuksen Irlanninmerellä helmikuun 14. ja huhtikuun 13. välisenä aikana lajia kohdanneen kriisin vuoksi. Nämä ovat esimerkkejä siitä, että kalatalousalalla on vakavia liikakalastuksesta johtuvia ongelmia.
Mitä kalastuspaikkakunnille aiheutettujen vahinkojen lievittämiseksi voidaan tehdä? Ensimmäinen näkökohta on sen tunnustaminen, että yhteisön lainsäädäntöä on vahvistettava ja valvontamekanismeja lisättävä. Toiseksi tällaisen yhteisön lainsäädännön periaatteet pitäisi olla ulotettavissa koskemaan niitä kansainvälisiä sopimuksia, joissa yhteisö on yhtenä osapuolena. Kolmanneksi Euroopan unionin olisi ryhdyttävä tehostamaan yhteisön vesialueilla vallinneen laajamittaisen saastumisen seurantaa ja ehkäisyä, sillä saastuminen vahingoittaa meren elämää, joihin myös kalavarat kuuluvat. Tarvitaan enemmän valvontaa esimerkiksi Erika-aluksen Biskajanlahdelle aiheuttamien öljyvuotojen sekä jäteöljyjen tahallisen meriin laskemisen estämiseksi.
Olisi myös tunnustettava ne paineet, jotka kohdistuvat haavoittuvaan merialueiden vesijärjestelmään rannikkoalueiden kaupungistumisen vuoksi. Tällaiset paineet ovat suurimmat Euroopassa. Tässä yhteydessä voitaisiin mainita myös ei-toivotun saaliin hylkäämiseen, merenpohjaa tuhoavaan kalastusvälineistöön ja intensiivisen vesiviljelyn aiheuttaman luonnollisen elinympäristön tuhoutumiseen liittyvät ongelmat.
Uudessa-Seelannissa 1986 käyttöön otetun järjestelmän kaltainen järjestelmä on yksi mahdollinen vaihtoehto. Tässä järjestelmässä suurimman sallitun lajikohtaisen pyyntimäärän pohjalta on luotu yksittäisten kiintiöiden markkinat kalastusoikeuksien antamiseksi tietylle alueelle, ja näitä oikeuksia niiden haltijat voivat myydä keskenään, käyttää itse tai vuokrata toisille kalastajille joksikin aikaa. Tässä järjestelmässä luotu omistusoikeus merkitsee oikeutta kalastaa eikä koske kalaa sinällään. Tällaisella markkinajärjestelyllä voidaan saavuttaa paremmat pitkän aikavälin näkymät kalatalousalalle.
Hyvät kollegat, tällä hetkellä emme pysty koskaan saamaan kaikkea tietoa meren kaltaisesta laajasta ekosysteemistä, emmekä niistä monista seikoista, jotka vaikuttavat kalakantoihin tässä vesijärjestelmässä. Emme saisi kuitenkaan koskaan suhtautua tieteelliseen tutkimukseen sokeasti, emme saisi koskaan lakata keräämästä tietoa, emme saisi koskaan lakata etsimästä parannuksia olemassa oleviin järjestelmiin ja tarpeen vaatiessa meidän olisi ainakin harkittava politiikan muuttamista. Euroopan kalatalousalalla on vakavia ongelmia, ja olen itse suuri kalatalousalan tukija. Siksi vetoan komissioon ja neuvostoon, jotta saataisiin tietoa ja poliittista tahtoa oikeiden pitkän aikavälin ratkaisujen löytämiseksi kalastuspaikkakunnille, jotka eivät siis olisi lyhyen aikavälin ratkaisuja. Suosittelen mietintöä parlamentille.

McKenna
Ympäristövaliokunta on yleisesti ottaen tyytyväinen komission tiedonantoon, ja olemme myös tyytyväisiä siihen, että kalatalousvaliokunta hyväksyi kaikki tarkistuksemme. Nykyäänhän myönnetään yleisesti, että kalastuksella on meriympäristön kannalta paljon laaja-alaisempia ja syvällisempiä vaikutuksia eikä se rajoitu pelkästään kohdekalojen pyydystämiseen ja siihen, että ohessa saadaan jonkin verran sivusaalista.
Suhtaudumme myönteisesti komission pyrkimykseen ympäristön suojelun sisällyttämisestä muihin EU:n politiikkoihin muun muassa yhteiseen kalastuspolitiikkaan. Ja onhan sopimuksiinkin ollut vuodesta 1992 lähtien kirjattuna, että ennalta varautumisen periaate ja ympäristön suojelu pitäisi sisällyttää yhteisön politiikkoihin. Tiukan määritelmän omaksuminen ennalta varautumisen periaatteesta on kuitenkin ratkaisevan tärkeää, mitä onkin painotettu. Näin siksi, että on aivan liian helppoa kannattaa ajatusta puheissa ja jatkaa toimia totutulla tavalla. Yhdistyneiden kuningaskuntien kalavaroja koskeva sopimus vuodelta 1995 on tässä mielessä sangen hyvä esikuva. Eräs tiedonannosta puuttuva osa-alue koskeekin seurantaa ja valvontaa.
Maailmassa ei kaikilla hyvillä politiikoilla eikä asetuksillakaan taata luonnon suojelua ilman tehokasta järjestelmää sääntöjen noudattamisen varmistamiseksi. Valvonta kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, ja neuvosto hyväksyi äskettäin luettelon vakavista rikkomuksista, millä pyritään lähentämään jossain määrin sitä, miten ankarasti samoihin rikkomuksiin suhtaudutaan eri maissa. Tämä on oikeansuuntainen askel, mutta kaikkien jäsenvaltioiden valvontapolitiikkoihin tarvitaan paljon parannuksia, mitä komissio ja kalatalousvaliokunta ovat jatkuvasti tähdentäneet.
Haluaisin onnitella esittelijää hänen erinomaisesta mietinnöstään.

Fraga Estévez
Arvoisa puhemies, kalastus on ensisijaisen tärkeä taloudellisen toiminnan muoto, jota tuetaan suurilla investoinneilla ja joissakin yhteisön osissa se on koko alueen tärkein työnantaja, työn, jota muuten tehdään melko rankoissa oloissa. Joidenkin henkilöiden käsitykset kalastusalasta ovat yleensä kuitenkin erittäin rajoittuneita ja ne voivat vaihdella puhtaasti kansanperinteeseen liittyvistä mielikuvista loukkaaviin mielipiteisiin siitä, että kalastajat ovat tunteettomia merirosvoja ja ryöväreitä. Valitettavasti minun on sanottava, että koska tämä mietintö liittyy ympäristöasioihin, näyttää siltä, että tällä tavoin ajattelevat henkilöt ovat käyttäneet tilaisuutta hyväkseen ja jokainen heistä on esittänyt oman järjettömän näkemyksensä. Jos Katiforisin mietintö olisi hyväksytty alkuperäisessä muodossaan, kukaan meistä kalatalousvaliokunnan jäsenistä ei olisi voinut enää astua kalastusta harjoittavalle alueelle ilman todellista lynkkausvaaraa.
Kalastuksen ja meren ekosysteemien välinen yhteys on selvä. Tämä suhde on kuitenkin paljon moniulotteisempi ja siihen sisältyy monia tekijöitä, kuten saastuminen tai merenkulku. Yksinomaan kalastajien syyttäminen ympäristön tilan huonontumisesta on sekä epäoikeudenmukaista että perusteetonta. Valiokuntamme välttyi noloon tilanteeseen joutumiselta tekemällä useita tarkistuksia, joista itse esitin 14, ja näistä esittelijä hyväksyi aika monta, mistä kiitän häntä vilpittömästi.
Juuri kun luulimme asian olevan loppuun käsitelty, parlamentti esittää hyvin monenlaisia tarkistuksia, jotka pyydän hylkäämään suoralta kädeltä. Niiden mukaan esimerkiksi kalastusalan niukalla budjetilla pitäisi rahoittaa taiteellisen perinnön suojelemista tai tukemaan merimatkailua. Toiset tarkistukset, kuten esimerkiksi tarkistus 4, joissa pyydetään rahoittamaan biologisia lepoaikoja, osoittavat myös kalastusalaa koskevien sääntöjen erittäin heikkoa tuntemusta, koska niissä pyydetään toimia, jotka ovat jo voimassa, vaikka kaikkea voidaankin parantaa.
Näin ollen pyydän, että kaikki neljä esitettyä tarkistusta hylätään ja että päätämme tämän kalastusta ja ympäristökysymyksiä koskevan keskustelun valiokunnassa esiin tulleeseen toteamukseen: on totta, että nämä asiat ovat läheisessä yhteydessä toisiinsa ja että samat ympäristöolot aiheuttavat niille haittaa. Kuten olen monesti sanonut, kalastus on ennemminkin meriympäristön huononemisen uhri kuin sen aiheuttaja, ja huomenna meillä on mahdollisuus vahvistaa tämä Erikaa koskevassa keskustelussa.

Miguélez Ramos
Arvoisa puhemies, Katiforisin mietintö on onnistunut herättämään eloon, virittämään keskustelua ja löytämään ristiriitaisuuksia tiedonannosta, jossa Euroopan komissio vain luettelee muutamia hartaita toivomuksia ja jopa myöntää olevansa kykenemätön toteuttamaan niitä. Katiforisilla on kuitenkin ollut ennen kaikkea rohkeutta esittää sellaisia toimia, joilla hänen mielestään voitaisiin parantaa merien luonnonvarojen säilyttämistä. Sanon näin, koska olen eri mieltä monesta hänen ehdotuksestaan, sillä minä kuulun niihin, joiden mielestä kalastusalalla ei ole merkitystä ainoastaan kalavaroilla vaikka ne ovatkin tärkeitä , vaan myös ihmisillä, jotka ovat harjoittaneet tätä toimintaa jo vuosisatojen ajan.
Olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että Euroopan kalastus- ja ympäristöpolitiikassa tarvitaan parempaa koordinointia. Mutta se, mitä meiltä todellisuudessa puuttuu, on rohkeus ja päättäväisyys, jota komissiolla ja jäsenvaltioilla pitäisi olla päätösten tekemiseen ja jo voimassa olevien sääntöjen soveltamiseen. Ympäristönsuojelun lisäksi kalastuspolitiikkaan pitäisi yhdistää myös merenkulku-, työllisyys- ja energia-asiat. Voisin mainita tässä joitakin esimerkkejä rakennerahastojen osalta, mutta jätän sen toiseen kertaan.
Euroopan parlamentti on tietoinen kalavarojen vähenemisestä ja tarpeesta harjoittaa vastuullista kalastusta. Se vaatii komissiota ja jäsenvaltioita noudattamaan tarkasti TAC-kiintiötä sekä objektiivisin tieteellisin perustein määrättyjä kiintiöitä ja pyytää soveltamaan samoja sääntöjä kaikkien kohdalla. Kalojen heittäminen takaisin mereen, kuten Katiforis sanoo, johtaa kalavarojen tuhoutumiseen, jota ei voida hyväksyä. Käyttökelvotonta saalista heitetään takaisin mereen 20 miljoonaa tonnia. Kalastuslaivastojen on otettava käyttöön yhä valikoivampia pyyntivälineitä. Parlamentti on jo vastustanut ajoverkkojen käyttöä, mutta siitä huolimatta olemme todenneet tiettyjen jäsenvaltioiden paitsi laiminlyövän sitoumusta poistaa nämä välineet käytöstä, jopa lisänneen näitä välineitä käyttävien laivojen määrää, tai sitten ne vain eivät toimita asianmukaisia tietoja, koska kansalliset ja yhteisön viranomaiset eivät aktiivisesti niitä vaadi.
Me sosialistit olemme sitä mieltä, että puolustamalla yhteistä kalastuspolitiikkaa puolustamme säänneltyä ja valvottua kalastustoimintaa. On välttämätöntä, että komissio käynnistää YKP:tä koskevan tiedotuskampanjan, jossa välitetään tätä sanomaa. Ilman YKP:tä ei ole valvontaa, ei suojeltua ympäristöä eikä kestävää taloudellista toimintaa.

Piétrasanta
Arvoisa puhemies, arvostan kovasti esittelijä Katiforisin mietintöä kalavarojen hoidosta ja meriympäristön luonnonsuojelusta. Meidän ei nimittäin pidä unohtaa, että kalat kuuluvat ravintoketjumme alkupäähän ja että ensimmäinen ympäristölle vahingolliseksi luokiteltu sairaus oli elohopean saastuttamista kaloista lähtöisin ollut Minamatan sairaus, joka puhkesi Japanissa vuonna 1958. Näin ollen sekä teollisuudesta että kotitalouksista peräisin olevien saasteiden valvonta on suoritettava erittäin huolellisesti. Kun puhdistuslaitoksia halutaan saneerata, niin oikeanlaista vesien puhdistamista ei mielestäni ole se, että päästöjä lasketaan meriin, ei ainakaan Välimeren kaltaiseen suljettuun meriympäristöön. Meidän on kiinnitettävä huomiota maaperän saastumiseen, maankäyttöön, rannikkoalueiden kaupungistumiseen ja niin edelleen. Lisäksi meidän on kiinnitettävä huomiota ympäristön korjaamiseen ja ratkaistava esimerkiksi caulerpa taxifolia -levään ja häviämässä oleviin, meriajokasta muistuttavien kasvien (posidonia) muodostamiin vedenalaisiin niittyihin liittyviä ongelmia, jolloin meidän on myös suojeltava noita niittyjä.
Koska oma apu on aina paras apu, merestä elantonsa saavien, eli kalastajien, on oltava valppaina. Kalastusta on varmasti vähennettävä, joten komissio on esittänyt, että ylimääräistä kalastuskapasiteettia olisi vähennettävä 30-40 prosenttia, kun taas neuvoston esitys on paljon lievempi, eli 5 prosentista 10 prosenttiin. Lisäksi olisi harjoitettava valikoivaa kalastusta, joten minä ja kollegani Noël Mamère - joka on muuten Euroopan parlamentin entinen jäsen - toivoisimme lykkäystä avomeritroolareiden käytölle yhteisön eteläisillä aluevesillä, Biskajanlahdella 47 astetta pohjoista leveyttä, sillä olemme saaneet tarpeeksemme siitä, että delfiinejä ajautuu rannoillemme kuolemaan, mitä on tapahtunut varsinkin tänä ajanjaksona. Meidän on siis harjoitettava valikoivaa kalastusta.
Myös vesiviljelyä on valvottava. Lukekaahan uudelleen Katiforisin mietintö, jossa hän toteaa, että esimerkiksi Skotlannista on löytynyt 17 000 tartunnan saanutta lohta, jotka on saastuttanut hetki sitten mainitsemani tauti ja jotka ovat siis vaaraksi ympäristölle. Näin ollen meidän on oltava tarkkoja siinä, miten me toimimme suljetulla merialueella. Euroopan neuvosto vierailee 22. maaliskuuta teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa keskustellakseen erityisesti meriympäristön hyväksi tehtävistä tutkimusponnisteluista ja juuri meren hyödyntämiseen liittyvistä tieteellisistä ja taloudellisista haasteista. Kehotan teitä, hyvät kollegat, osallistumaan tuohon keskusteluun.

Musumeci
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, mielestäni jäsen Katiforisin mietintöön on tullut parannuksia alkuperäiseen versioon verrattuna, mikä on seurausta eräistä Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän varta vasten tekemistä muutoksista, jotka hyväksyttiin kalatalousvaliokunnassa.
Haluaisin nopeasti käydä läpi näitä muutoksia. Kalastusaluksia koskevan satelliittivalvontajärjestelmän käyttöönotosta olemme sitä mieltä, että on tärkeää ottaa se käyttöön mahdollisimman monissa aluksissa määräämättä sitä pieniin aluksiin, joille sijoitus- ja toimintakustannukset olisivat liian korkeat kalasaaliin arvoon nähden, ja on joka tapauksessa pidettävä mielessä, että satelliittivalvontajärjestelmä ei ole toimiva eikä tehokas rannikkokalastusalusten osalta.
Olemme tyytyväisiä siihen, että mietinnössä on torjuttu esittelijän alun perin esittämä ajatus verotus- tai verosäätelyjärjestelmästä, jota olisi mahdotonta toteuttaa ja saattaa pakolliseksi kaikille jäsenvaltioille.
Tämän lisäksi rannikkoalueiden suojelun osalta, rannikkoalueiden, jotka muodostavat monien kalalajien pääasialliset lisääntymisalueet ja uusien kalakantojen istuttamisalueet, toivomme laajempaa valvontaa, joka pitäisi mielestämme yhdistää sanktioihin, joilla rangaistaan tahattomasti pyydettyjen saaliiden heittämisestä takaisin mereen. Tämä toden totta aiheuttaa korkean kuolleisuuden ja on turmiollista kalastusvarojen hyvälle hallinnalle. Mennäkseni syvemmälle, Välimeren kalastuksen hallinnasta me kaikki tiedämme, että tällä merellä harjoitettua kalastusta ei säännellä määräyksin, jotka rajat suurimmalle sallitulle kalastusmäärälle. Kaikeksi onneksi, sanon minä! Kuten kaikki ehkä tietävät, verrattuna pohjoisen kylmiin meriin Välimeri on pieni ja lämmin meri, jossa tietyn lajin kalakantojen syntyminen on harvinaista, ellei jopa mahdotonta. Tämän seurauksena mielestämme ei voida harkita ajatusta TAC-kiintiöiden määrittelemistä Välimerelle, kuten puheena olevan mietinnön perusteluissa esitettiin.
Lopuksi yhtyneen vasemmistoryhmän esittämistä tarkistuksista, me äänestämme niiden puolesta. Mielestämme on tosiaankin hyvin tärkeää antaa taloudellista tukea perinteiselle ja pienimuotoiselle kalastukselle, samoin kuin on tärkeää tukea kalastajien tulonsaantia niinä ajanjaksoina, kun sovelletaan niin sanottua biologista lepoaikaa: kaiken kaikkiaan on tärkeää sovittaa yhteen merkittävä ja vastuullinen taloudellinen toiminta ja ympäristön asianmukaisen kunnioittamisen kanssa.

Langenhagen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kalatalousvaliokunta on työskennellyt todella kovasti, jotta se saisi aikaan tasapainoisen mietintötekstin. Jotkut väittävät vakavissaan, että vähentyvien kalavarojen syynä olisi pelkästään kalastus. Se ei tietenkään pidä paikkaansa, ja se kääntää lisäksi ajatukset pois objektiivisista selityksistä. Sen vuoksi pyydän kaikkia toimijoita pohtimaan myös muita syitä kalavarojen vähentymiseen, olkoot niitä sitten saastuminen, ilmastonmuutos, teollinen toiminta ja meriliikenne tai jokin muu.
Euroopan rannikolla tapahtui taas ympäristötragedia, nimittäin Erikan uppoaminen Bretagnen edustalla. Euroopan huonontuneen meriympäristön pääasiallisen syyn muodostaa edellä mainittujen tekijöiden ja riittämättömien valvontatoimien yhdistelmä. Kalastus on taloudellista toimintaa. Jos haluamme voimakkaan kalastusalan, tarvitsemme kalavaroja pyydettäväksi ja täydellisen ympäristön, jossa kalavarat voivat uusiutua. EU:n on luotava olosuhteet, joissa ympäristön etu ja muut edut saatetaan tasapainoon. Sen vuoksi olemme voimakkaasti sellaisia yksipuolisia toimia vastaan, joissa vastustetaan ja heikennetään kalastusalaa.
Teknisten ja ympäristötekijöiden jättäminen huomiotta on väärin. Onko todellakaan mitään järkeä varustaa alle 12 metrin veneitä satelliittivalvontalaitteilla? Onko järkevää puhua yksipuolisesti rannikkokalastuksen puolesta, vaikka se ei ole erityisen ympäristöystävällistä eikä sitä voida valvoa riittävän hyvin? Nämä ovat joitakin kalatalousvaliokunnassa käsitellyistä monista kysymyksistä.
Nämä esimerkit osoittavat, että kalastuksesta ja ympäristöstä on helppo puhua teoreettisesti. On kuitenkin paljon vaikeampaa esittää rakentavia toimia, jotka perustuvat kalavarojen kestävän hoidon periaatteeseen. Sen osalta tarvitsemme vielä lisää tuulta purjeisiin!

Lavarra
Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi olen mielissäni siitä, että Katiforisin mietinnössä otetaan huomioon ne lukuisat tekijät, jotka ovat vastuussa meriympäristön rappeutumisesta: saastuminen, valvomaton kalastustoiminta, louhinta-alusten olemassaolo ja ihmisten toiminnan aiheuttama kuormitus rannikkoalueilla ovat potentiaalisten ympäristövahinkojen aiheuttajia suuressa mittakaavassa sekä rannikkoalueilla että avomerellä, ja kalastus on yksi tällaisten tilanteiden uhreista.
On siis oikein syventää ja analysoida kalastuksen ja ympäristön välisiä keskinäisiä suhteita. Sellaisten valikoivien välineiden käyttö, jotka vähentävät sivusaaliita ja rajoittavat kalojen poisheittoja, on varmasti seikka, josta ei voida luopua, kuten ei muuten myöskään kalastuksen määrän vähentämisestä muuallakin kuin ainoastaan rannikkovesillä. Kalastuskapasiteetin ja kalastuksen määrän vähentäminen ei välttämättä sovi yhteen vanhanaikaisen laivaston ylläpidon ja nykyaikaistamisen rajoittamisen kanssa. Sen lisäksi, että nykyaikaiset alukset mahdollistavat asianmukaiset turvallisuus- ja hygieniaolot, ne saattavat myös edistää eräiden ympäristöön vaikuttavien tekijöiden vähentämistä. Tämän lisäksi on tärkeää vahvistaa käsitystä siitä, että kokonaista kalastuksen osaa ei ole mahdollista suoralta kädeltä luokitella parhaiten ympäristön kanssa yhteensopivaksi: eräissä tapauksissa on ilmeistä, että pienimuotoisella kalastuksella on vähäisemmät vaikutukset ympäristöön ja sen varoihin.
Lisäksi olen tyytyväinen siitä, että mietinnössä on otettu huomioon mahdollisuus toteuttaa kalastajille ja kuluttajille suunnattu tiedotuskampanja, jolla valistetaan kalavarojen harkitsemattomaan hyödyntämiseen liittyvistä vaaroista, samoin kuin olen tyytyväinen komission tekemään pyyntöön, että perustetaan sellainen eurooppalainen palkinto, joka jaettaisiin alan eri ryhmille ja kaikille niille, jotka tarjoavat palveluita ja neuvoja vastuullisesta käyttäytymisestä kalakantojen ja merien luonnon kestävän hoidon hyväksi.

Nogueira Román
Arvoisa puhemies, Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jäsenenä, mutta myös Galiciasta tulevana parlamentin jäsenenä tarkoitukseni on tässä puheenvuorossa punoa yhteen kaksi näkökohtaa, tietenkin lyhyesti.
Ensiksi: kalatuotanto ja elämän sekä meren kalavarojen säilyttäminen ovat saman kysymyksen kaksi näkökohtaa. Suurinta kalastusta harjoittavien maiden laivanvarustajia ja merimiehiä kiinnostaa eniten meren elinympäristö, koska ilman sitä ei voida taata tämän taloustoiminnan tulevaisuutta.
Toiseksi: on varmaa, että meren luonnonympäristön säilyttävää toimintaa on harjoitettava sekä yhteisön merillä että kolmansien maiden tai kansainvälisillä vesillä. Mutta erityisesti sitä on harjoitettava omilla rannikkovesillämme. Tässä mielessä saanen kertoa kokemukseni muutaman päivän takaa. Totesin juuri vähän aikaa sitten, että Euroopan unioni rahoittaa EAKR:n varoilla Galician Vilagarciaan rakennettavaa kemiallisten tuotteiden ja hiilivetytuotteiden varastointiin tarkoitettua laituria, laitokselle joka työllistää vain kolme työntekijää, vastoin ympäristövaikutusten arvioinnista annetun EY:n direktiivin säännöksiä, sellaiseen jokisuistoon kuin Arousa, missä 26 000 ihmistä elää äyriäisistä.

Nicholson
Ensiksi saanen onnitella esittelijää hänen erinomaisesta mietinnöstään. Luonnon suojelusta kuulee puhuttavan useissa yhteyksissä, ja monet puhuvat sanojen tasolla sen puolesta. Monet siis kannattavat sitä, kunnes se koskettaa heitä itseään. On oikein hyvä asia puhua luonnon suojelusta, ja yhdyn siihen täysin. Loppujen lopuksi on kuitenkin löydettävä tasapaino niiden, joiden elämä ja elinkeino on merten varassa ja niiden välille, jotka säätävät lakeja siitä, kenellä on oikeus kalastaa ja kenellä ei sekä siitä missä, milloin ja kuinka voidaan kalastaa tietyillä Euroopan unionin vesialueilla.
Komission jäsen Fischler on tietenkin tuntenut minut kauan aikaa, ja olen kirjoittanut hänelle BSE:stä ja monista muista maatalouskysymyksistä, mutta nyt, kun hän on vastuussa kalataloudesta, minun on pakko moittia häntä kalatalousasioiden hoidosta samoin kuin hänen ahneita kollegojaan, sillä yksi eniten kärsimään joutuneista alueista on kotimaakuntani ja Pohjois-Irlannin kalastajat. Tosiasia on, että heille on määrätty kalastuskielto ilman korvauksia ja ilman todellisia neuvotteluja tai keskustelua. On määrätty, etteivät he voi kalastaa 1112 viikon aikana. Nyt siis kaikki myönnämme, että luonnonsuojelun ja kalakantojen osalta on ongelmia, mutta nimenomaan tämän haluan sanoa teille, arvoisa komission jäsen, ja olen sanonut tämän teille kalatalousvaliokunnassa ja aion sanoa sen teille uudelleen: Bryssel ja työtään tekevät kalastajat ovat todella kaukana toisistaan.
Sillä ei ole väliä, kuka tulee Galiciasta, eikä sillä kuka tulee Pohjois-Irlannista tai Skotlannista. Tämä kuilu on olemassa, ja me Brysselissä emme ole päässeet tämän kuilun yli. Ja meidän on annettava tilaa kalastajien näkemyksille. Meidän on annettava arvoa kalastajien huolenaiheille ja meidän on tehtävä läheistä yhteistyötä heidän kanssaan, ja toivon, että te kalatalousasioista vastaavana komission jäsenenä puututte tähän lähtökohtaeroon sekä mahdollisimman hyvin yritätte varmistaa, ja työskentelette varmistaaksenne, että kaikki osapuolet saatetaan yhteen ja heidän näkemyksensä otetaan huomioon.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, yhden asian on mielestäni oltava selvä: yhteisen kalastuspolitiikkamme tehtävänä on taata kestävä kalavarojen hoito. Meren ekosysteemin säilyttäminen on sekä kalataloushallinnon että ympäristönsuojelun etu. Jäsen Nicholson, meidän on yksinkertaisesti onnistuttava rakentamaan silta sen välille, mitä täällä Brysselissä pidetään välttämättömänä ja päätetään, ja sen välille, mitkä ovat kalastajien tunteet ja oikeutetut edut yhteisön eri osissa.
Kestävyys on kuitenkin mielestäni periaate, jossa ei noudateta pelkästään ympäristönäkökohtia vaan kestävyydelle on yhtä tärkeää, että käsitteeseen sisällytetään myös taloudelliset ja sosiaaliset näkökohdat. Jos haluamme varmistaa eurooppalaisen kalastuksen kestävyyden taloudellisessa ja ekologisessa mielessä, meillä on varmasti vielä myös paljon tehtävää. Jotain oikeansuuntaista on tosin jo tapahtunut.
Muistutan teitä pyyntilaitteiden valikoivuuden parannustoimista, jotka astuivat voimaan tänä vuonna. Muistutan teitä pyyntikiintiöitä määritettäessä tekemistämme päätöksistä uhanalaisten kalavarojen pyynnin vähentämiseksi 40 prosentilla. Muistutan teitä sellaisten suoja-alueiden käyttöönotosta, jotka auttavat myös esimerkiksi merilintuja, ja lopuksi haluaisin mainita vielä pitkän aikavälin hallintastrategiat, jotka perustuvat ennalta varautumisen periaatteeseen yhteisön vesialueiden kymmenen tärkeimmän kaupallisesti hyödynnettävän kalavaran osalta.
Kuten sanottu, paljon on kuitenkin vielä tehtävää. Meidän pitäisi harkita varsinkin monivuotisten kiintiöiden käyttämistä ja siirtyä siihen suuntaan. Se auttaisi pitkällä aikavälillä kestävän kalastuksen turvaamista ja tarjoaisi kalastajillekin enemmän etukäteistietoa ja lisäisi suunnitteluvarmuutta. Vain lyhytaikaisin toimin emme auta kalavaroja emmekä kalastajia. Uuteen asenteeseen tässä asiassa tarvitaan kuitenkin myös hieman poliittista rohkeutta, kaikilta osallisilta, työskentelevät he sitten kansallisella tai yhteisön tasolla.
Tarkistuksissa, joista nyt myös keskustellaan, pyydetään muun muassa komissiolta lisää varoja kalastuspolitiikalle. Siitä asiasta minun on muistutettava teitä, että olosuhteet ovat muuttuneet. Berliinissä tehdyt päätökset ovat johtaneet siihen, että meillä ei ole pelivaraa uusia, tuoreita ajatuksia sisältäviä talousarvioita eikä uutta, tuoretta rahaa varten. Meidän on toimittava käytettävissä olevien taloudellisten varojen rajoissa.
Ehdotatte myös rannikkovesien laajentamista 12:sta 24:ään meripeninkulmaan. Minusta tästä asiasta on keskusteltava vielä perusteellisesti, sillä emme saa jättää huomiotta sitä, että laajentamisesta ei ole pelkästään hyötyä vaan että se voi aiheuttaa myös vaikeita ongelmia, erityisesti siksi, että se olisi oikeastaan askel kalastuspolitiikan osittaisen takaisin kansalliselle tasolle siirtämiseen suuntaan.
Kaiken kaikkiaan tämä mietintö osoittaa kuitenkin ponnistelumme mainittujen tavoitteiden saavuttamiseksi, ja sen vuoksi olemme myös tyytyväisiä tukeen, jota tälle esittelijä Katiforisin mietinnölle on annettu.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Fischler.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Maksukyvyttömyysmenettelyt
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Lechnerin laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0039/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi maksukyvyttömyysmenettelystä (9178/1999 - C5-0069/1999 - 1999/0806(CNS)).

Lechner
 - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jotka olette vielä niin runsaslukuisesti paikalla hieman ennen puoltayötä, yritykset eivät ainoastaan harrasta EU:n sisämarkkinoilla rajat ylittävää liiketoimintaa vaan niillä on myös yhä enemmän omaisuutta, asemapaikkoja useissa maissa. Sisämarkkinoilla ei ole vain voittajia vaan myös häviäjiä. Valitettavaa mutta varmaankin väistämätöntä. Konkurssitapauksessa, maksukyvyttömyystapauksessa syntyneitä ongelmia ei ole tähän asti juurikaan säädelty. Miten esimerkiksi vaikuttaa yhdessä jäsenvaltiossa vararikkotilaan hakeminen toisessa jäsenvaltiossa sijaitsevaan omaisuuteen?
Mikä on velallisen määräämisvalta? Voiko hän siirtää omaisuutta vielä myös vararikkotilaan hakemisen jälkeen saadakseen eräänlaisen edullisemman oikeusaseman (forum shopping)? Mainittavia kansainväliseen oikeuteen perustuvia sopimuksia tai eurooppalaisia säädöksiä ei ole olemassa. Vuonna 1995 saatiin tosin aikaan sopimus, mutta se ei ole astunut voimaan. Käsiteltävänä olevalla asetuksella säädellään nyt nämä ongelmat laajasti, lopullisesti ja ennen kaikkea myös suoraan sitovasti eurooppalaisen oikeussäännön avulla.
Minun mielestäni asetusta voidaan pitää hyvänä ehdotuksena ja tärkeänä askeleena kohti yhtenäisen eurooppalaisen ristiriitatilanteiden sääntelyn suuntaan konkurssiasioissa. Tämän asetuksen mukaan toimivaltainen tuomioistuin ja sovellettava lainsäädäntö määräytyvät sen valtion mukaan, jossa velallisen pääasiallinen asemapaikka sijaitsee. Tämän konkurssilain, lex concursus, mukaan tapahtuvat periaatteessa vararikkotilaan hakeminen, koko omaisuuden, myös ulkomaisen omaisuuden käsittely, myös ulkomaisten velkojien osallisuus, menettelyjen toimeenpano ja päättäminen. Menettelyn aloittaminen vaikuttaa välittömästi Euroopan laajuisesti, mutta myös muiden päätöksien vaikutus on suora, eikä niille tarvitse hakea erikseen tunnustusta muissa jäsenvaltioissa.
Asetuksen lähtökohtana on menettelyn yleispätevyys ja yhtenäisyys. Periaatteessa velallisen koko omaisuutta käsitellään yhtenä kokonaisuutena yhdessä ainoassa maksukyvyttömyysmenettelyssä, johon osallistuvat tasapuolisesti kaikki kotimaiset ja ulkomaiset velkojat, joita myös kohdellaan tasapuolisesti, siis rajat ylittävästi. Kansallisten oikeusjärjestelmien erojen vuoksi, esimerkiksi vakuusoikeuksien tai työsopimusten osalta, tätä yleispätevyyden periaatetta ei voida kuitenkaan toteuttaa aukottomasti. Se loukkaisi kolmansien osapuolten oikeuksia tavalla, jota ei voi sallia.
Siksi yksittäisiä merkittäviä oikeussuhteita säätelevin erityissäännöksin järjestetään paikallisen kansallisen lainsäädännön ottaminen huomioon. Tämä pätee erityisesti esineoikeuteen, kiinteistöihin, julkisiin rekistereihin kirjattuihin oikeuksiin, omistuksen pidätysoikeuden kaltaisiin säännöstöihin, kuittausoikeuksiin, velkojien oikeuteen vedota oikeustoimen mitättömyyteen tai pätemättömyyteen tai peräyttää oikeustoimi ja varsinkin työsopimuksiin. Vaikka nämä erityissäännökset ovat välttämättömiä, asetus sallii kuitenkin lisäksi sen, että jos toisessa jäsenvaltiossa on asemapaikka, siellä voidaan aloittaa tuota asemapaikkaa koskeva toinen menettely tai muita maksukyvyttömyysmenettelyjä, joita käydään sitten sekundäärimenettelyinä paikallisina menettelyinä , joiden vaikutus rajoittuu tosin sitten kyseisen maan alueelle.
Minun näkökulmastani ja mietinnön sekä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan näkökulmasta tämä on arveluttavaa. Yleispätevyyden periaate, joka ihannetilanteessa on sisämarkkinoiden ja yhtenäisen eurooppalaisen oikeusperustan logiikan mukaista, vesittyy näin kuitenkin tavalla, joka ei ole ylläkuvattujen erityissäännösten kohdalla kuvattuun tapaan asiallisesti välttämätöntä. Tämä koskee kuitenkin vain sellaisia sekundäärimenettelyjä, jotka on tarkoitus aloittaa päämenettelyn jälkeen tämä on erittäin tärkeää. Pääasiallisen asemapaikan vararikkotilaan hakeminen on jo saanut aikaan vararikkovaikutuksen muissa asemapaikoissa. Tästä syystä mietinnössäni ehdotetaan, että näissä tapauksissa, joissa on jo aloitettu päämenettely, sallittaisiin sekundäärimenettely vain, jos päämenettelyn selvittäjä antaa siihen suostumuksensa.
Tämä rajoitus korostaisi edelleen yhtenäistä eurooppalaista oikeuskehitystä. Samansuuntaisia olivat muuten myös talous- ja sosiaalikomitean lausunnot, ja muissakin lausunnoissa vastustettiin useita menettelyjä. Ne merkitsevät lisävaikeuksia ja rajoitusongelmia. Ehdotuksen luonne ei johdu niinkään itse asiasta kuin vaatimuksista, joita yksimielisen kompromissin saavuttaminen asettaa. Tarkoitan sitä, että parlamentin pitäisi korostaa hieman eri asioita, ja sen vuoksi haluaisin pyytää myös niitä kollegoita harkitsemaan tätä asiaa vielä kerran, jotka ovat vielä esittäneet tarkistuksia.
Muut ehdotukset koskevat selvennyksiä, esimerkiksi juridisten henkilöiden itsenäisyyden säilyttämistä ja muuta sellaista. Lopuksi haluaisin kiittää Suomea ja Saksaa, joiden ansiokkaasta aloitteesta ehdotus esitettiin. Tämä asetus säätelee eurooppalaisena oikeussääntönä maksukyvyttömyyslainsäädännön kaikkia ristiriitatilanteita sääteleviä normeja tiiviisti, lopullisesti ja sitovasti sekä kansalliset oikeussäädökset säilyttäen. Tämä on läpimurto, jota voidaan mielestäni pitää esikuvana. Tästä syystä pyydän neuvostoa säätämään asetuksen mahdollisimman nopeasti, ja pyydän sitä ottamaan huomioon parlamentin ehdotukset.

Zimeray
Arvoisa puhemies, olemme käsittääkseni kaikki yhtä mieltä eurooppalaisen oikeusalueen luomisesta. Olemme kaikki samaa mieltä myös siitä, että meidän on pyrittävä yhdenmukaistamaan alaa, jota leimaavat hyvin erilaiset oikeusjärjestelmät sekä vieläkin vaihtelevammat oikeuskäsitykset. Jo pelkkä sana "maksukyvyttömyys", eli maksukyvyttömyyden oikeudellinen käsite ymmärretään eri tavoin unionin eri jäsenvaltioissa. Olemme siis yksimielisiä tästä tosiasiasta, joten asetusluonnos ja mietintö ovat oikeansuuntaisia.
Jos sallitte, esittäisin kuitenkin joitakin huomioita itse maksukyvyttömyysmenettelystä. Kun kerran olemme nyt todenneet - emmehän voi muullakaan tavoin toimia -, että oikeusjärjestelmät ja -käsitykset vaihtelevat jäsenvaltioittain ja että haluamme parantaa niiden yhteensovittamista, meillä on käsittääkseni kolme erilaista tapaa toimia. Ensimmäinen on se, että muutamme järjestelmiä vastaamaan toisiaan, jolloin pääsisimme siihen, että käsitykset maksukyvyttömyydestä vastaisivat lopultakin toisiaan sekä Ranskassa, Englannissa että Saksassa. Toinen toimintatapa on se, että otamme uudelleen käyttöön ex nihilo -periaatteen mukaisen oikeuden, toisin sanoen yhdenmukaistamme oikeusjärjestelmiä sekä muotoilemme uudelleen kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmät ja -käsitykset.
Tuohon edellä mainittuun emme ole ryhtyneet. Kolmas tapa toimia - jota olemmekin soveltaneet - on se, että nykyisten järjestelmien, joita emme aio muuttaa, lisäksi pannaan vihdoinkin "itämään" todellinen yhteisön lainsäädäntö yhteisiä menettelyjä ja vaikeuksissa olevia yrityksiä varten. Tämä olisi sitä paitsi myönteinen asia, ja sen tulokset ovat jopa ylittää odotukset. Toivoisin kuitenkin, että voisin tässä vaiheessa tehdä erään huomion, joka ei ole tekninen, vaan pikemminkin filosofinen ja käytännönläheinen. Suurin osa Euroopan unionin jäsenvaltioista pitää maksukyvyttömyyttä hyvin lopullisena asiana niille, joka joutuvat sen kokemaan. Meidän vastuunamme onkin mielestäni antaa mahdollisuus kaupallisten yritysten perustamiseen useammankin kerran, jos tarve vaatii.
Tämä ei ole nykyään mahdollista monessakaan jäsenvaltiossa. Eurooppalaisen alueen ja esimerkiksi Yhdysvaltojen kilpailukyvyn erot selittyvätkin eräältä osin juuri joustovalmiudella, jota löytyy valtameren toiselta puolen, mutta jota meillä eurooppalaisilla ei ole. Koska olemme menneet näinkin pitkälle, ja jos jatkamme valitsemallamme tiellä - jonka olisi määrä johtaa tämäntyyppisten kiistojen yhteisten ja yhdenmukaisten ratkaisumenettelyjen luomiseen Euroopan unionissa -, meidän on mielestäni pyrittävä siihen, ettei tuosta menettelystä tule giljotiinin vertauskuvallista toisintoa.

Thors
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät ystävät, luulen todellakin, että pikemminkin onni kuin taito on säästänyt meidät toistaiseksi katastrofeilta, vaikka meiltä puuttuvakin sellaiset säännöt, jotka aikaisemmat puhujat ovat maininneet. Kun käymme käsiksi sisämarkkinoiden hyviin puoliin, toisin sanoen tällaisten sisämarkkinoiden luomiseen, meidän on käytävä käsiksi myös huonoihin puoliin, nimittäin konkursseihin.
Elämme mielestäni historiallisia hetkiä. Onnittelen esittelijää siitä, että hän on tehnyt niin ripeää työtä mietinnön parissa. Olen lisäksi ylpeä siitä, että kotimaani on ollut mukana laatimassa tätä asetusta, jonka toivomme neuvoston pian hyväksyvän. Pidän tätä tärkeänä askeleena, vaikka se ei juurikaan vaikuta kansalliseen järjestelmään.
Esittelijän harmiksi minun on valitettavasti ilmoitettava, että ryhmämme ei voi tukea tarkistusta 3. Olemme nimittäin sitä mieltä, että se rajoittaa kansalaisten oikeudellista asemaa ja oikeussuojaa. Tarkistuksesta 6 voin todeta, että laadimme samanlaisen tarkistuksen valiokuntakäsittelyssä. Olen hieman hämmästynyt siitä, että te PSE-ryhmässä ette tukenut sitä silloin. Tuemme nyt laatimaanne tarkistusta 6, mutta kuten sanottu, minua hämmästyttää kuitenkin, miksi te ette valiokunnassa tue meidän tarkistustamme.
Toivon myös, että tätä asiaa koskeva avoimuus toteutuu ja että saamme vertailun siitä, mitkä menettelyt ovat nopeimpia ja parhaita eri valtioissa.

Vitorino
. (PT) Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, ensiksikin komissio haluaisi korostaa sitä, että tänä iltana keskusteltavana oleva asetusehdotus on vain ja ennen muuta vuoden 1995 maksukyvyttömyysmenettelyä koskevan yleissopimuksen uudelleenmuotoilua. Kaikki tietävät, että tuo yleissopimus syntyi monien vuosien usein hyvinkin vaikeiden ja työläiden väittelyjen tuloksena ja että se juuri tästä syystä on kompromissi ainutkertaisuuden ja alueellisuuden periaatteiden kesken, toisin sanoen kussakin jäsenvaltiossa vallitsevien erilaisten konkurssioikeusjärjestelmien rakenneperiaatteiden kesken.
Tietoisuus siitä, että maailmantalouden ja etenkin sisämarkkinoiden tilanteen kehitys saattaa vaatia entistä useammin turvautumista maksukyvyttömyysmenettelyihin, jotka usein verhoutuvat luonteeltaan rajatylittäviksi menettelyiksi, oikeuttaa täysin sen, että unionilla on valtioliittona käytettävissään kaksi tarvittavaa toisiinsa kytkeytyvää oikeusvälinettä sen takaamiseksi, että maksukyvyttömyysmenettely pannaan täytäntöön yhteisten rakenneperiaatteiden kokonaisuuden mukaan ja annetaan takeet nopeasta täytäntöönpanosta.
Onneksemme tai epäonneksemme se seikka, että yritykset panevat vireille konkurssikanteen, on oleva kerta kerralta yhä tavallisempi seikka arkipäivän talouselämässämme. Sitä paitsi siitä tulee yrityskudosta uudistava tekijä, jota ei pidä estää siksi, että on olemassa hitaita byrokraattisia menetelmiä tai esteitä, jotka pitkittävät yritysten ahdinkoa, kun muutakaan keinoa ei enää ole. Tämän vuoksi on tärkeää yrittää löytää oikeudellinen viitekehys, joka mukautuu maailmantalouden uusiin vaatimuksiin.
Tätä asetusehdotusta ei esittänyt komissio, vaan sen esittivät yhteisenä aloitteenaan kaksi jäsenvaltiota - Saksa ja Suomi - näissä asioissa yhdessä komission kanssa jakamansa aloiteoikeuden nojalla. Komission mielestä tämä asetus ei tuo mitään oleellista muutosta sopimuksen tekstiin. Jo vuonna 1981 komissio oli ilmaissut asennoituvansa myönteisesti siihen, että omaksutaan selkeä konkurssien ainutkertaisuuden periaate. Ja tämä näkökulma oli otettu mukaan komission tekemissä ehdotuksissa yritysten rinnakkaiseksi likvidaatiomenettelyksi.
Vuoden 1995 yleissopimuksessa sitä vastoin päädytään tekemään luvalliseksi sekundäärimenettelyn vireillepano ja luodaan näin poikkeustilanteita siihen yleissääntöön, jonka komissio haluaisi valita. Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen komissio olisi siksi mieluummin hyväksynyt uuden tekstin, joka olisi vahvistanut nimenomaan ainutkertaisuuden teesin. En kuitenkaan usko, että tämä olisi oikea hetki asettaa kyseenalaiseksi vuoden 1995 yleissopimuksen myötä saavutettu sovinto, joka sitä paitsi pohjautuu lähes kolmekymmentä vuotta kestäneisiin neuvotteluihin.
Näin ollen komissio kieltäytyi esittämästä omaa ehdotusta ja rajoittui esittämään keskitetysti näkemyksensä institutionaalisista kysymyksistä. Myös tästä syystä komissio katsoi, että sen ei tule esittää ehdotusta asetuksen muuttamisesta, vaikkakaan se ei haluaisi jättää ilmaisematta arvoisille parlamentin jäsenille näkemyksiään käsiteltävinä olevista korjauksista.
Niinpä komissio on samaa mieltä esittelijä Lechnerin esittämistä tarkistuksista 1, 2, 3 ja 5. Sitä vastoin se ei ole samaa mieltä tarkistuksesta 4. Itse asiassa komissio on sitä mieltä, että pikemminkin parlamentin tulisi tukea komission tarkistusta 4 kansalaisvapauksista ja -oikeuksista, jotta komissio näin voisi muuttaa asetuksen liitteitä, apunaan sääntelykomitea päätöksessä (EY) N:o 1999/468 olevassa 5 artiklassa ilmaistun menettelyn mukaan. Niinpä komissio on samaa mieltä tarkistuksista 3 ja 4 - ja näin ollen myös kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan ehdottamista tarkistuksista. Sitä vastoin se ei ole samaa mieltä tarkistuksista 1 ja 2, jotka koskevat käsitettä "velallisen pääintressien keskus". Oikeastaan käsite on täydellisesti määritelty äskeisen päätöksen 3 artiklassa yhdistyksen tai kollektiivisen henkilön pääintressien keskuksen osalta. Kaikkiin muihin tapauksiin, joita ei ole suoranaisesti pohdittu, pitäisi käsittääksemme johdanto-osan 13 kappaleessa todetun viitteen riittää.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Vitorino.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 00.05)

