Högtidligt möte - Den palestinska myndigheten
Talmannen
Mina damer och herrar! Jag är mycket glad och rörd över att i dag välkomna Mahmud Abbas, president för den palestinska myndigheten. Varmt välkommen till Europaparlamentet, herr president.
(Applåder)
Vi bjöd även in den israeliske presidenten Shimon Peres. Men på grund av Israels firande för att markera 60 år som nation, kunde inte det avtalade mötet hållas. Vi hoppas att president Peres besök kan äga rum snart.
Herr President! Det här är inte första gången som ni besöker Europaparlamentet. När jag nu välkomnar er här i Strasbourg i en tid som är extremt svår för Mellanöstern och särskilt för ert folk, det palestinska folket, minns jag vårt senaste möte i Mellanöstern som ägde rum för nästan två år sedan, i Gaza i slutet av maj 2007. Ni tog emot mig i den palestinska myndighetens officiella huvudkvarter. Jag kommer aldrig att glömma vårt möte eftersom situationen var extremt spänd. Vid den tidpunkten höll ni känsliga förhandlingar som syftade till att rädda den samlingsregering som ni skapat med energi och framsynthet. Tio dagar senare gjorde en skamlig kupp beklagligt nog slut på dessa ansträngningar.
Ni kommer direkt från Kairo i dag, efter en mellanlandning i Paris för att möta Frankrikes president. Under de senaste dagarna har några mycket lovande förhandlingar hållits i Kairo om skapandet av en palestinsk samlingsregering.
Med hänsyn till tragedin på Gazaremsan, så är det inte utan oro som parlamentet har iakttagit det palestinska folkets lidande. Parlamentet har inte tigit. Vi har krävt en omedelbar vapenvila. Vi fördömde den oproportionerliga reaktionen, inte bara från Hamas styrkor, utan också från civila samt internationella människorättsorganisationer. Vi beslutade även att fördöma Hamas provokationer och raketbeskjutning, som beklagligt nog och vilket vi fördömer, fortsatte att riktas mot Israel trots vapenvilan. Detta måste sluta.
(Applåder)
Jag skulle vilja hylla personalen vid FN:s hjälporganisation för palestinska flyktingar (UNRWA), som har utfört sina uppgifter med exemplariskt mod och uppoffring och som fortsätter att göra det. På parlamentets vägnar tackar vi FN:s män och kvinnor innerligt.
(Applåder)
Vi kräver att fredsförhandlingarna återupptas så snart som möjligt eftersom vi är övertygade om att det inte endast finns en militär lösning på konflikten mellan Israel och Palestina. Som politisk aktör har vi nu en skyldighet och ett ansvar att göra allt för att ge folket i Mellanöstern möjlighet att leva tillsammans i fred. En förutsättning för fred mellan Israel och Palestina är inre palestinsk försoning. Parlamentet stödjer oförbehållsamt de pågående förhandlingarna, som leds av Egypten, för att jämna väg för bildandet av en palestinsk samlingsregering. Endast en sådan regering kan garantera den erfordrade sammanhållningen av det palestinska folket.
(Applåder)
Vi uppmanar och förväntar oss av en sådan regering att den efterlever de grundläggande principerna för fredsprocessen, avstår från våld och håller engagerade fredsförhandlingar med Israel. EU är villigt att arbeta tillsammans med en sådan regering.
USA:s nye president Barack Obamas engagemang och utnämningen av George Mitchell som särskilt sändebud i Mellanöstern är positiva signaler. Jag är glad att den kompetenta kommissionsledamoten Benita Ferrero-Waldner finns med oss här tillsammans med sin kollega. EU:s beslutsamhet att placera all sin politiska och ekonomiska tyngd på vågen och även den politiska viljan hos flera arabiska partner, antyder att ett återupptagande och en framgångsrik lösning på fredsprocessen, baserad på FN:s resolutioner och det arabiska fredsinitiativet, bör vara möjlig.
President Abbas! Vi är tacksamma för att ni är här i dag och det säger jag på parlamentets vägnar, men mest för min egen skull. Vi hyser stor respekt för och erkänner det ni gör under ytterst svåra omständigheter. Vi litar på er eftersom ni är en man av medling, försoning och därför också av fred. Vi önskar er framgång.
Jag inbjuder er nu att ta till orda och förmedla ert budskap till parlamentet. Varmt välkommen till Europaparlamentet, president Mahmud Abbas.
(Applåder)
Mahmoud Abbas
president för den palestinska myndigheten (transkribering av den engelska tolkningen från originalspråket arabiska). - (EN) I Guds, den nådiges och barmhärtiges, namn. Ers excellens, herr Pöttering, Europaparlamentets talman, mina damer och herrar, ledamöter av Europaparlamentet! Till att börja med vill jag framföra mitt tack till hans excellens Hans-Gert Pöttering, Europaparlamentets talman, och till er för att jag får detta tillfälle att tala inför denna vördnadsvärda församling.
Jag har kommit hit från Palestina, vars folk lider under en av de längsta militära ockupationerna i modern historia. Palestina har sårats djupt av det mest våldsamma, förfärliga och fasansfulla militära angrepp, ett angrepp vars måltavla har utgjorts av barn, kvinnor och äldre samt deras hem, levebröd, jordbruk, fabriker och skolor. Angreppet har riktats in på dricksvatten, avloppssystem och elektricitet, samt sjukhus, bekvämligheter, vägar och broar.
Ja, det israeliska kriget har först och främst varit inriktat på mitt folks levebröd, dess infrastruktur och framtid, samt framtiden för detta folks palestinska stat, som vi länge arbetat tillsammans för och som vi fortfarande arbetar för att kunna inrätta.
Ni har tillsammans med resten av världen bevittnat de brända och spridda kvarlevorna av barn. Ni har hört männens skrik och vädjandena från de barn och kvinnor som förlorat de flesta av sina familjemedlemmar. Ja, ni har sett modern som mördats med sina barn i sina armar. Ni har sett den far vars fem barn mist sina liv i raketattackerna, och flickan Balousha som sov intill sina systrar och vaknade av ljudet av explosioner som dödade dem alla, och de hundratals barn vars hem har kollapsat över deras huvuden.
Ni har också sett Al-Fahura-skolan, som folket i Jabalia ansåg vara säker och dit de tog sin tillflykt, och hur granater krävde dessa oskyldiga flyktingars liv med över 40 döda som resultat. Dessa människor hade familjer, namn, ett förflutet, ambitioner och förhoppningar. Dessutom skadades över 100 personer.
Tillsammans med dessa oskyldiga offer raserades det mänskliga samvetets värderingar, FN:s principer och FN:s skyldighet att skydda den internationella freden och säkerheten. Ni kanske också kommer ihåg att FN:s högkvarter, dess skolor, kliniker och lager för livsmedel och läkemedel inte heller skonades i detta vansinniga krig mot vårt fredliga och uthålliga folk i Gaza.
Jag har kommit till er från Palestina med en fråga från en pojke som heter Luay, som miste synen i en bombattack. Han frågade mig vem som kunde återge hans ögon hoppets och livets ljus och vem som kunde återbörda frihetens och fredens ljus till hans folk.
Ja, dessa händelser och scener är förfärliga. Detta är efterdyningarna av detta krig som lett till att över 1 400 martyrer dödats och över 5 000 skadats, varav merparten varit oskyldiga civila och en stor andel barn, kvinnor och äldre. För ungefär 500 av de skadade är tillståndet fortfarande kritiskt och flera personer dör varje dag. Lägg därtill den totala förstörelsen av över 4 000 hem, byggnader och ungefär 20 000 andra hem.
Det innebär att ungefär 90 000 personer blivit hemlösa och fördrivits. Utöver den omfattande förstörelsen av elsystemen, vattensystemen, avloppssystemen, vägar och grundläggande bekvämligheter, offentliga och privata byggnader, har detta israeliska krig krävt vårt palestinska folks blod och svett, dessa hundratusentals palestinier som arbetat hela sitt liv och som nu förlorat resultatet av detta arbete. Kriget har också förstört det som den palestinska nationella myndigheten byggt upp under 15 år.
Mycket av denna infrastruktur och många av dessa bekvämligheter hade skapats tack vare bidrag från era länder och andra vänligt sinnade länder.
Så här ser efterdyningarna av detta krig ut. Utöver detta utsätts vi för ett annat slags dagligt angrepp på vår mark, våra jordbrukare och vår nationella ekonomi på Västbanken.
De israeliska bosättningarna har inte alls upphört. Bosättningspolitiken har lett till att separationsmuren fortsatt att byggas, den har lett till allt fler vägspärrar, kontrollstationer och gränser i städerna, byarna och de små samhällena och flyktinglägren på Västbanken, däribland Jerusalem.
Å andra sidan har anbuden om bosättningsområden blivit 17 gånger så många under det senaste året jämfört med året före Annapolis-förklaringen. Vägspärrarna har ökat från 580 till 660.
De militära angreppen har inte upphört, och inte heller de dagliga arresteringarna av och ibland morden på medborgare, bosättarnas trakasserier och deras väpnade angrepp och nedbränning av hem, vilket skett i Hebron, Nablus och på andra ställen. Bosättarnas terroristattacker på jordbrukare har heller inte upphört under olivsäsongen, som av vårt folk betraktas som symbolen för fred och liv, och inte bara som ett levebröd för tiotusentals palestinska familjer.
Denna tragiska scen med israeliska anfall och angrepp på Västbanken, däribland östra Jerusalem, bekräftar för oss och för världen att vad som sker är ett angrepp på hela det palestinska folket, dess framtid och dess legitima nationella rättigheter. Det är ett angrepp och ett krig mot fredens framtid och de målmedvetna internationella ansträngningarna för att skapa fred.
Detta orättvisa embargo mot vårt folk i Gaza och kriget mot detta folk har endast varit ett inslag i raden av en kontinuerlig rad åtgärder som syftat till att avskilja Gaza från resten av det ockuperade palestinska området och till att marginalisera Gaza och hela vårt folk, och hindra dem från att nå sitt slutliga mål, nämligen att få ett slut på ockupationen, att vinna sin frihet och få rätt till självbestämmande och kunna inrätta en oberoende palestinsk stat på den mark som ockuperades 1967, med östra Jerusalem som huvudstad.
Detta bekräftas av den allt mer intensiva bosättningspolitiken, trots alla ansträngningar och alla överenskommelser, däribland George Mitchells rapport år 2001, varav den senaste är Annapolis-förklaringen, i vilken det palestinska folket utlovades en stat i slutet av 2008. Annapolis-förklaringen ledde dock till ett destruktivt krig i Gaza och till ett bosättningskrig på Västbanken, inklusive Jerusalem.
I Annapolis-förklaringen konstaterade världen att unilaterala och militära lösningar inte fungerat. Vi sa också att Israel borde förbinda sig att stoppa bosättningarna för att förbereda för en politisk process som kan sätta stopp för ockupationen och infria rätten till en tvåstatslösning - en palestinsk stat och en israelisk stat. Verkligheten visar dock att Israel fortfarande styrs av en militär bosättningsmentalitet, även om ledarna talar om en tvåstatslösning.
Vi får inte behandla Israel som om det vore en stat som är befriad från ansvar och som står över internationell rätt. Vi måste sätta stopp för dessa metoder och vi måste hålla Israels ledare ansvariga för deras kränkningar av den internationella och humanitära rätten.
(Applåder)
Samtidigt vill vi betona att om vi ska lyckas med nödhjälps- och biståndsoperationerna, samt med återbosättningen av de familjer vars hem förstörts, måste embargona avskaffas, vägspärrarna och gränsövergångarna öppnas och Israel måste uppfylla sitt åtagande i avtalet om rörlighet och tillträde från 2005, vilket skulle leda till ett flöde av det bistånd, den utrustning och det material som krävs för återuppbyggnad och till att varor och personer kan förflyttas normalt. Detta gäller alla gränsövergångar i Gaza - inte bara den i Rafah - och också den fria rörligheten på Västbanken och säkerhetskorridorerna mellan Västbanken och Gaza, för att betona sambandet mellan det palestinska landområdet och dess ekonomi.
I detta sammanhang vill jag hylla UNRWA:s ansträngningar för att ständigt arbeta vidare med att hjälpa vårt folk, trots alla spärrar och hinder. Jag uppmanar er institution och andra organisationer att stödja dess insatser på alla områden.
Nationell försoning och inrättandet av en nationell försoningsregering är en av våra prioriteringar. Vi har öppnat för denna försoning som kommer att sätta stopp för splittringen och kaoset, liksom kraven på att Gaza och Västbanken ska skiljas åt. Vi har varnat för denna fälla som Israel vill att vi ska gå i.
Därför krävde vi i början av juni en ovillkorlig dialog. Vi accepterade arbetsdokumentet från Egypten. Våra dörrar står fortfarande öppna. Vi kommer inte att tillåta att vårt folk och dess geografiska enighet splittras. Vi ska fortsätta våra beslutsamma ansträngningar för att hindra alla försök till en splittring.
Vi känner till avsikterna och planerna hos de regionala krafter och strömningar som stöder och förespråkar en splittring. Dessa krafter hindrar den egyptiska lösning som skulle sätta stopp för de interna dispyterna och den interna splittringen. Denna lösning får stöd på arabisk nivå av Arabförbundet och i säkerhetsrådets resolution 1860, i vars utarbetande jag personligen deltog tillsammans med arabiska och europeiska ministrar.
Jag vill betona att vi kommer att fortsätta att inrikta våra ansträngningar på att nå vår mycket ädla målsättning, nämligen att hitta en lösning på den arabisk-palestinska frågan, eftersom en oförändrad situation lämnar framtiden oviss och utsätter våra folk för krig, aggressioner och extremism.
När vi väl har lyckats inrätta en nationell försoningsregering, utifrån ett program med stöd hos både de arabiska och internationella parterna, kommer vi att kunna övervaka gränsövergångarna och vidta återuppbyggnadsåtgärder, till förmån för vårt folk och förberedelserna inför president- och parlamentsvalen.
Jag hoppas att detta kommer att vinna ert stöd, och jag hoppas också att ni kommer att hjälpa oss att organisera dessa val och övervaka dem, såsom skedde 1996 och 2006. Vi hoppas också kunna räkna med ert stöd för att frige ordföranden för det palestinska lagstiftande rådet och alla parlamentsledamöter som arresterats och fortfarande hålls fångna av Israel.
(Applåder)
Grunden för konflikten i vår region är den israeliska ockupationen. Det är en konflikt mellan vårt folks förhoppningar och strävan att bli kvitt denna ockupation och Israels försök att ödelägga denna strävan och att hindra de internationella ansträngningarna för att inrätta en palestinsk stat på fredlig väg.
Vårt folk ser till er och till alla freds- och rättviseälskande nationer och har en uppmaning till er: tiden är inne för det internationella samfundet att fullgöra sina rättsliga, politiska och moraliska skyldigheter för att ge vårt folk ett lämpligt internationellt skydd och hjälpa det att bli kvitt denna ockupation och att leva i fred och frihet. I detta sammanhang vill jag återigen betona vår och er begäran om att internationella styrkor bör sändas för att skydda vårt folk.
Det har talats om de internationella och arabiska insatserna för att återuppbygga Gaza. Det är sant att dessa insatser bör göras snarast möjligt för att återge vårt folk dess förhoppningar och tillit, men vi undrar hur länge Israel kommer att få fria händer att förstöra det arabiska folkets tillgångar och infrastruktur.
Det internationella samfundet måste därför förhindra att dessa händelser upprepas, och det bör också uppmana Israel att upphöra med sin destruktiva politik. Jag vill återigen tacka Europeiska kommissionen för dess hjälp med att återuppbygga den palestinska myndighetens inrättningar och institutioner. Jag vill betona att seriösa och omfattande förhandlingar inte kan fortsätta att föras utan att bosättningspolitiken stoppas helt och hållet - däribland det som kallas naturlig utvidgning - och att alla de större bosättningarna stoppas och alla typer av embargon hävs.
Jag vill betona att den palestinska regeringens bedrifter när det gäller att stärka freden, den allmänna ordningen och stabiliteten inte kan ignoreras av någon part. Israel borde respektera sina tidsfrister och borde också upphöra med att undergräva den palestinska regeringens ansträngningar genom angrepp och arresteringar. Israel borde också respektera den palestinska myndighetens rättsliga och säkerhetsmässiga status, och göra det möjligt för regeringen att genomföra sina grundläggande ekonomiska projekt, utan att använda sig av förbehåll som G-områden och annat.
Vi kan inte längre förhandla om ockupationens upphörande. Vad vi behöver är ett fullständigt upphörande av ockupationen - dvs. av den mark som ockuperats sedan den 5 juni 1967, liksom angavs i färdplanen. Vi kan inte gå tillbaka till att förhandla om delfrågor och underordnade frågor när vi inte har någon lösning på den viktigaste frågan - ett slut på ockupationen - samtidigt som bosättningarna blir allt fler i syfte att stärka och fördjupa denna ockupation och när 11 00 palestinier har arresterats. Då, och bara då, kan fredsprocessen återfå sin trovärdighet för vårt folk och folket i området som helhet.
Gaza måste återuppbyggas, och detsamma gäller fredsprocessen. Det är vårt gemensamma ansvar. Europa, som tidigare stått för - och som fortfarande står för - principerna om säkerhet och rättvisa i vår region och i världen, måste i dag mer än någonsin tidigare betona sin roll i ett omfattande och tydligt partnerskap med president Obamas regering, med kvartetten och med det internationella samfundet. Valet av president Obama och hans ståndpunkter, utöver hans initiativ med att utnämna George Mitchell till sitt särskilda sändebud, är uppmuntrande initiativ som kommer att bereda vägen för förhandlingarna och hela den politiska processen.
Jag vill helt uppriktigt säga att vårt arabiska beslut är att genomföra det arabiska fredsinitiativet - det arabiska fredsinitiativet som ingår i färdplanen, och som har blivit ett islamiskt fredsinitiativ med 57 muslimska länder. Detta initiativ bör få vårt fulla stöd.
Som jag sagt tidigare ingår detta initiativ i den färdplan som antogs av säkerhetsrådet, i enlighet med resolution 1515. Vi kan inte välja och vraka och förhandla om dess grunder, som bygger på internationell rätt. Detta är vår sista chans att skapa en verklig och rättvis fred i vår region. Alla parter, särskilt Israel, och kvartetten borde säga detta rakt ut och uppriktigt.
Vi måste påpeka att det arabiska fredsinitiativet också har blivit ett islamiskt initiativ. Det är ett initiativ som kräver mark för fred. Så snart som Israel drar sig tillbaka från alla ockuperade territorier kommer 57 arabiska och muslimska länder att vara villiga att normalisera sina förbindelser med Israel. Detta är ett historiskt tillfälle som vi måste ta vara på.
Dessa scener med död och förstörelse har djupt berört miljontals människors samvete och känslor världen över, däribland i de europeiska vänligt sinnade länderna. Vårt folk uppskattar detta livfulla mänskliga samvete, men vi måste i detta sammanhang betona att Palestinas folk inte kommer att förlora sin vilja till frihet och liv. De ser fram emot ert stöd i sin kamp för att vinna sin rätt till frihet och oberoende, för att kunna bygga sin framtid och kunna ge sina barn rätt till ett säkert liv, en utvecklad skola och en lysande framtid i sitt hemland - detta hemland som förtjänar liv och säkerhet.
Vår stora palestinska poet, Mahmoud Darwish, brukade alltid säga: ”Detta land är värt att leva för”. I detta sammanhang vill jag framföra mitt djupa tack och min tacksamhet till er från denna stora poets folk, för att ni stått värd för evenemangen till hans minne. Denna poet är symbolen för den palestinska patriotismen. Han är mänsklighetens poet.
Till Mahmoud Darwish säger jag: ”Er dikt, som ännu inte har skrivits, om barnen i Gaza, deras lidande och deras förhoppningar, kommer att skrivas av en poet bland Gazas barn som fört er anda vidare, precis som ni stöttat deras kamp och deras små drömmar”. Tack för er uppmärksamhet.
(Ihållande applåder)
Talmannen
President Abbas! På Europaparlamentets vägnar vill jag tacka er varmt för att ni kommit hit till Strasbourg och talat inför oss. Vi har nu det gemensamma uppdraget att arbeta för fred. Vi i Europeiska unionen och i Europaparlamentet vill vara ärliga fredsmäklare. Vi vill att Israels folk ska leva inom säkra gränser och vi vill att Palestinas folk ska leva inom säkra gränser. Vår utgångspunkt är mänsklig värdighet. Palestinska flickor arbetar precis lika hårt i skolan som israeliska flickor. Israeliska pojkar älskar att spela fotboll precis lika mycket som palestinska pojkar. Det är tid för fredlig samexistens av den sort som vi har i Europa. Det är vår önskan för Mellanöstern.
President Abbas! Vi önskar er all framgång i era ansträngningar att åstadkomma fred. En säker palestinsk stat och även en säker israelisk stat, och den här kommentaren är riktad till Israel, behöver inte förbli en framtidsvision. Det måste bli verklighet och det måste hända under vår livstid. Om vi verkligen vill att det ska ske, så kan vi uppnå det.
(Applåder)
Herr President! Jag vill tacka er. Om omständigheterna tillåter så träffas vi igen den 23 och 24 februari. Presidiet för den parlamentariska församlingen för Europa-Medelhavsområdet har bett mig att besöka Palestina och Israel. Jag kommer att leda en delegation som ska resa till Gaza och även besöka områden i södra Israel. Om er planering tillåter, och jag hoppas att det är möjligt, så möts vi i Ramallah. Jag kommer givetvis även att besöka Jerusalem.
Vi vill hjälpa till att göra fred möjligt mellan Israel och Palestina, mellan Palestina och Israel i Mellanöstern, och det säger vi med båda hjärna och hjärta.
President Abbas! Vi vill tacka er för ert hårda arbete och uppmuntra er att fortsätta på försoningens, kompromissens och fredens väg. Vi vill tacka er för ert besök i Europaparlamentet.
(Applåder)
Urszula Gacek
(EN) Fru talman! För fyra månader sedan kidnappades en polsk ingenjör i Pakistan. Han hålls fången av talibaner som hotar att avrätta honom i dag om deras krav inte tillmötesgås. Jag vädjar till Europaparlamentet att stödja Polens och Pakistans regeringar i deras insatser för att se till att min landsman friges.
