Välkomsthälsning
Talmannen.
Jag vill på Europaparlamentets vägnar hälsa delegationen från Nya Zeeland på åhörarläktaren under ledning av parlamentets talman Jonathan Hunt välkommen. Hjärtligt välkommen, herr talman!
(Applåder)
Den nyzeeländska delegationen utgörs av fem parlamentsledamöter. Den tionde interparlamentariska konferensen mellan Europaparlamentet och Nya Zeelands parlament inledde sitt arbete i går och har redan haft flera sammanträden. I dag väntar nya uppgifter. Nya Zeeland och Europeiska unionen står nära varandra genom våra gemensamma värderingar, förtroendet för de demokratiska institutionerna och den avgörande roll den parlamentariska demokratin spelar. Vi gläder oss åt ert besök här vid Europaparlamentet i Strasbourg och önskar er goda samtal under er vistelse, och att de goda, vänskapliga band som finns mellan Europa och Nya Zeeland skall kunna stärkas ytterligare!
(Applåder)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0343/2002) av Robert Goebbels för utskottet för ekonomi och valutafrågor om rådets gemensamma ståndpunkten inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk) (9359/6/2002 - C5-0384/2002 - 2001/0118(COD)).

Goebbels (PSE)
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Direktivet om marknadsmissbruk är viktigt av flera anledningar. Det är det första direktiv som skall antas enligt det så kallade Lamfalussy-förfarandet. Det handlar om en ramlagstiftning som skall kompletteras med föreskrifter för genomförandet. Denna sekundärlagstiftning kommer att fastställas av kommissionen på grundval av förslag från Europeiska värdepapperstillsynskommittén, CESR på engelska. CESR kommer att utarbeta sina förslag på grundval av ett brett offentligt samråd. Kommissionens antagande av bestämmelserna för genomförandet kommer även att ske på ett genomblickbart sätt. Ekofin-rådet och Europaparlamentet kommer att kontrollera kommissionen. Parlamentet kommer att förfoga över en tidsfrist på tre månader för att avge ett yttrande. Om parlamentet antar en resolution inom denna tidsram måste kommissionen åter granska åtgärdsförslaget. Det finns alltså en garanti för en demokratisk kontroll av sekundärlagstiftningen.
För att i framtiden både ge möjlighet att överlåta ytterligare bestämmelser av teknisk karaktär åt sekundärlagstiftningen och att säkerställa rätten till det slutliga beslutsfattandet för de lagstiftande myndigheterna är det nödvändigt att införa ett call-back-förfarande genom att ändra artikel 202 i fördraget.
Direktivet har som mål att utforma samma regler för alla finansiella produkter i hela unionen i syfte att bekämpa alla former av insiderbrott och marknadsmissbruk.
I första behandlingen hade parlamentet antagit 77 ändringar. Rådet har behållit 60 i sin helhet och 10 delvis. Det är en klar framgång för parlamentet.
Jag vill tacka de belgiska, spanska och danska ordförandeskapen samt kommissionens enheter som alltid visat sig vara beredda att hitta godtagbara kompromisser. Jag vill också tacka mina kolleger i utskottet för ekonomi och valutafrågor, framför allt Thomas Mann. Eftersom kommissionen och rådet har samtyckt till de fem ändringsförslag som utskottet för ekonomi och valutafrågor har reserverat för den andra behandlingen kommer direktivet snart att kunna träda i kraft. De nya reglerna kommer säkert att bidra till att återge förtroendet för de finansiella marknadernas integritet.
Alltsedan spekulationsbubblan på börsmarknaderna sprack och alltsedan de finansskandaler som drabbat Förenta staterna och Europa tvekar många investerare. Sedan början av år 2000 har mer än 7 000 miljarder dollar i virtuella börsvinster utplånats. I Europa har också flera tusen miljarder euro gått upp i rök. Detta förhållande gör ekonomierna osäkra, straffar spararna, försvagar investeringsfonderna och utarmar pensionsfonderna.
För att återställa investerarnas och småspararnas förtroende för finansmarknaderna är det nödvändigt att bekämpa varje form av brottsligt samförstånd och kräva en så hög grad av insyn som möjligt. Under de senaste månaderna har vi tagit del av många avslöjanden om insiderhandel mellan företagsledare, revisionsbyråer, affärsbanker och finansanalytiker. Alla dessa, som förutsattes vara hederliga, hade vidtagit åtgärder för att för egen räkning ta för sig av de enorma börsvinsterna.
På grund av bristen på insyn i marknaden har det förekommit intressekonflikter inom revisionsbyråerna. Många finansanalytiker har varit domare och parter i målet. Både revisorer och analytiker har bedragit de marknadsaktörer som haft förtroende för dem. Anledningen var bruket av aktieoptioner och andra personliga bonusförmåner i enlighet med deras respektive arbetsgivares finansiella resultat.
De summor det rör sig om är ibland helt ofattbara. Ett exempel: ledningen för de tjugofem största amerikanska företagen som gått i konkurs under de senaste 18 månaderna hade under de tre åren innan deras företag gick i konkurs beviljat sig ersättningar på sammanlagt 3,3 miljarder dollar. Även om man inte får generalisera har åren med omåttlig uppgång inom finanssektorn likväl resulterat i en sorts financial madcow disease, galna finanssyndromet. Precis som när det gällde saneringen av köttmarknaden, då det var nödvändigt att införa ett strängt kontrollsystem, kommer saneringen av finansmarknaderna att göra det nödvändigt att införa exakta regler för att kämpa mot alla insiderbrott och all otillbörlig marknadspåverkan.
Direktivet har som enda syfte att reglera finansmarknaderna bättre. I direktivet uttrycks ingen önskan att införa regler för journalistyrket. Tyvärr har vissa medier, framför allt de brittiska, inlett en i vissa stycken helt sanslös kampanj mot kommissionens förslag för att inbilla folk att pressfriheten stod på spel. Pressfriheten har inte äventyrats och kommer heller inte att äventyras. Första artikeln föreskriver tydligt och klart att ingen journalist skall kunna hållas ansvarig för spridandet av falska eller lögnaktiga uppgifter, såvida journalisten inte har en fördel av eller tjänar på att sprida dessa uppgifter.
Jag utgår från principen att alla journalister försöker bedriva sitt yrke på rätt sätt och att de kontrollerar sina källor. Om en journalist har blivit förd bakom ljuset skall han eller hon inte hållas ansvarig, såvida journalisten inte har erhållit pengar genom otillbörlig marknadspåverkan. Vissa nyligen inträffade skandaler, från Daily Mirror till Magazine des actionnaires, visar att inget yrke är fullständigt hederligt. Parlamentet vill uppmuntra införandet av koder för gott uppförande och yrkesetiska regler för journalister, framför allt vad gäller eventuella intressekonflikter. Men de bästa yrkesetiska regler i världen kan aldrig befria varje lagstiftare från att förbli vaksam och införa regler om de yrkesetiska reglerna skulle vara otillräckliga eller bristfälliga. Därför uppmanar jag er att förkasta de båda egendomligt lika ändringsförslag som lagts fram i ärendet. Det är helt enkelt inte godtagbart att en yrkesgrupp, även om den är lika aktningsvärd som journalisterna, försöker att definitivt undandra sig ett eventuellt europeiskt regelverk som gäller yrkesgruppen. Jag upprepar att det inte kommer att vara CESR som fastställer reglerna utan kommissionen under demokratisk kontroll av rådet och parlamentet.
Herr talman! Jag kan försäkra er att jag kommer att vara den förste och inte den ende som reser mig mot alla angrepp mot pressfriheten eller mot all form av omöjlig överreglering. Men den europeiska lagen måste vara densamma för alla. Varje demokrat och följaktligen var och en som är värd att kallas journalist borde välkomna denna etiska princip.

Bolkestein
Jag skulle vilja börja med att tacka föredraganden Goebbels för alla hans ansträngningar. Som vi alla vet har han arbetat under hård press. Det här är en väldigt komplicerad och känslig fråga. Jag uppskattar det faktum att han beslutsamt har försvarat direktivets syfte, vilket innebär att öka integriteten på de europeiska finansmarknaderna. Jag skulle även vilja tacka skuggföredraganden och ledamöterna av parlamentet och i synnerhet ledamöterna av utskottet för ekonomi och valutafrågor för deras beredvillighet att gå vidare så snart som möjligt.
Efter alla de diskussioner som vi tidigare har haft angående kommittéförfarandet, skulle jag vilja belysa det framgångsrika samarbetet mellan våra institutioner under utarbetandet av detta direktiv, det första där man till fullo tillämpar Lamfalussy-förfarandet. Jag tror att dagens text kommer att ge en god grund för ett framtida effektivt samarbete mellan Europeiska kommissionen och Europaparlamentet. Som Goebbels känner till är kommissionen för en ändring av artiklarna 202 och 211 i fördraget, för att parlamentets och rådets ståndpunkter skall stämma överens. Jag hoppas att det kommer att framgå ännu tydligare i det bidrag som kommissionen förbereder för konventet, vilket jag hoppas skall vara fullbordat i slutet av november. Goebbels, hans kolleger och kommissionen har likadana ståndpunkter i denna fråga.
Jag försäkrar parlamentet att Europeiska unionen inte vill ha något att göra med giriga ekonomiska bedragare - särskilt inte med något som motsvaras av ?ekonomiskt galna kor? som Goebbels kallade dem. Det är ett mycket livfullt uttryck som kommissionen finner mycket träffande. Vi vill ha stabila, genomblickbara, integrerade och effektiva europeiska marknader för alla konsumenter och investerare.
Direktivet kommer förvisso att förbättra investerarskyddet och hädanefter göra de europeiska finansmarknaderna säkrare och mer attraktiva. Det kommer att skingra den internationella oro som har uttryckts under de senaste åren angående insiderhandel och otillbörlig påverkan inom de europeiska marknaderna.
Som vi alla känner till har nyligen inträffade händelser visat hur viktiga dessa frågor är. Skandaler som Enron och andra kända namn visar tydligt att det finns ett behov av fasta regler för att göra marknaden mer genomblickbar och trygg, för att se till så att den förblir fri från missbruk och bedrägerier. En friktionsfri verksamhet inom finansmarknaden, som har allmänhetens förtroende, är avgörande för en hållbar ekonomisk tillväxt och för skapandet av välfärd. Marknadsmissbruk leder till att företagen betalar mer för den finansiering de är i behov av; investerare uteblir och som en följd därav tar ekonomin skada.
Vi bör göra allt för att få ett slut på detta och för att återupprätta allmänhetens förtroende för våra marknader. Det är just det som man vill uppnå med direktivet.
Eftersom det har pågått en djupgående diskussion om tillämpningen av direktivet när det gäller journalister, vilket Goebbels hänvisade till, skulle jag vilja nämna ett par saker angående detta. För det första skulle jag vilja klargöra att vi inte under några omständigheter vill öka journalisternas börda. Direktivet innebär inte något sådant. Journalistiken är ett svårt yrke; arbetsbelastningen är stor och vi vill inte öka den. Direktivet garanterar yttrandefrihet och pressfrihet. Det uttrycks tydligt i redogörelsen, och själva direktivets text presenterar åtskilliga garantier för journalister, inberäknat möjligheten till självbestämmelse.
Skandaler som nyligen har inträffat i flera medlemsstater har emellertid visat att rekommendationer från journalister att köpa eller sälja en viss aktie kan påverka marknadspriset till deras fördel. Vad vi inte önskar är att den lilla kategori av ytterst specialiserade ekonomijournalister som rekommenderar investeringsstrategier skall undantas från förpliktelserna om genomblickbarhet. Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslagen 6 och 7. Det skulle inte förefalla motiverat att undanta denna tämligen oansenliga kategori individer från de grundläggande villkoren för marknadens integritet som gäller för alla övriga yrkesverksamma på marknaden.
Dessutom, att till fullo eller delvis utesluta journalister från direktivets tillämpningsområde skulle innebära en harmonisering på gemenskapsnivå av begreppet ?journalist?, vilket inte är någon enkel uppgift och inte heller något som vi önskar göra. Ändringsförslag 5 innebär därför en kompromiss som föreslagits av utskottet för ekonomi och valutafrågor inför dagens sammanträde. Det är rättvist både för journalister och för allmänhetens intresse och därför godtagbart. Jag hoppas innerligt att ledamöterna här i parlamentet delar Goebbels och kommissionens syn på den här punkten. När allt kommer omkring borde ekonomijournalister, som uttryckligen rekommenderar en specifik strategi till potentiella investerare, tillkännage sina eventuella intressekonflikter. Jag kan inte se varför det inte skulle kunna vara en nyttig aspekt i det här direktivet.
Sålunda kan kommissionen instämma i ändringsförslagen 1 till 5, men vi kan inte gå med på ändringsförslagen 6 och 7 av de orsaker som jag redan har förklarat.
Om parlamentet skulle godkänna den gemensamma ståndpunkten tillsammans med ändringsförslagen 1 till 5 och förkasta ändringsförslagen 6 och 7, vilket jag har pläderat för, hoppas jag att rådet slutligen kommer att kunna acceptera den här texten under de närmaste veckorna. Ett antagande av direktivet före årsskiftet skulle innebära ett stort steg mot en integrering av finansmarknaderna år 2005, vilket vi alla strävar efter.
Jag rekommenderar parlamentet att anta detta direktiv, och jag hoppas att alla som deltar i debatten kommer att hålla med Goebbels och mig.

Talmannen.
 Mina damer och herrar! Jag har nu nöjet att ge Thomas Mann ordet. Innan ni tar till orda vill jag lyckönska er till att ni i går förlänades det tyska järnkorset, Bundesverdienstkreuz, av den tyska förbundspresidenten. Hjärtliga gratulationer, herr Mann!
(Applåder)
Eftersom han just nu befinner sig i kammaren vill jag ta tillfället i akt, om ni ursäktar mig, att även lyckönska gruppordföranden som sitter framför mig. Förbundspresidenten tilldelade honom i går inget mindre än Förbundsrepubliken Tysklands stora järnkors, Bundesverdienstkreuz. Hjärtliga gratulationer till våra båda kolleger!
(Applåder)

Mann, Thomas (PPE-DE).
Herr talman! Jag känner en särskilt stor ära över att ni innehar ordförandeskapet vid detta viktiga betänkande. Antalet skandaler på de amerikanska och europeiska finansmarknaderna, som inte avslöjas riktigt i samma takt längre, visar tydligt att det finns många svarta får där som inte utövar sitt yrke på ett tillräckligt seriöst sätt. Balansräkningar förfalskas, pengar förskingras, missledande information går ut och presenteras för allmänheten. Hurraropen driver upp värdepapperskurserna, man skålar för deras avkastning och kort därefter faller kurserna snabbt. Marknadsmissbruk och insiderhandel har skadat många mindre aktiesparare. Därför krävs det regler och åtgärder som bygger upp förtroendet.
Jag var som skuggföredragande för PPE-DE-gruppen i utskottet för ekonomi och valutafrågor delaktig i en del förslag. I den första behandlingen lade Europaparlamentet fram 77 ändringsförslag. Rådet ansåg dem vara av god kvalitet genom att överta nästan 60 av dem i dess helhet, och 10 godkändes delvis. Jag lyckönskade föredraganden Robert Goebbels i den första behandlingen och vill även göra det i dag vid den andra behandlingen. Vi har nått enighet på flera punkter.
En kontroversiell fråga är ?front running?. Här handlar det om att handlare för egen räkning handlar utifrån en kundorder, som i sig är så stor att den påverkar marknaden, innan själva kundordern utförs. Det är utnyttjande av insiderinformation och redan i dag förbjudet. Ett förbud borde gälla för alla marknader som faller inom räckvidden för direktivet.
Det finns mycket att diskutera beträffande ekonomijournalister som offentliggör köprekommendationer och på så vis blottlägger sina intressekonflikter. Kommissionär Bolkestein pekade på just detta. Det handlar alltså inte om objektiv finansinformation utan enbart om rekommendationer till allmänheten. Sedan finns det journalister som med framgång genom sina artiklar försöker manipulera aktiekurser för egen vinning. Men det borde ligga i journalisternas eget intresse att skilja de seriösa kollegerna från de oseriösa. Det är ju inte acceptabelt att en liten del av en enda yrkesgrupp tillägnas en undantagsbestämmelse.
Jag har föreslagit som kompromiss - på begäran av min utmärkte kollega Kauppi - att hänsyn tas till journalisternas regler för yrkesetik, även bestämmelser om självreglering när det gäller tekniska tillvägagångssätt. Ett ändringsförslag som lagts fram tillsammans med föredragande Goebbels går ut på att föra in denna tankegång i relevant artikel, artikel 6.10. Det fick vi bred majoritet för i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Jag känner förstås till kritiken mot CESR och det öppna brevet från journalistförbunden om arbetet i denna europeiska värdepapperstillsynskommitté för finansiella tjänster. Men jag vill fästa uppmärksamheten vid att den saknar lagstiftande befogenheter och därför inte heller kan utfärda några bindande föreskrifter för journalisternas arbete. Kommissionen uppmanade kommittén att verka som oberoende rådgivande institution. Därefter kan kommissionen utarbeta lagtexten som läggs fram för Europeiska värdepapperstillsynskommittén, där medlemsstaternas finansministerier finns representerade, men också för oss i Europaparlamentet. Jag kan inte heller tänka mig att kommissionen kommer att sätta sig över principerna om tryckfrihet och journalisternas yttrandefrihet. Dessa är ju förankrade i skälen i detta direktiv.
Som skuggföredragande för PPE-DE-gruppen förordar jag också stöd för de beslut i utskottet för ekonomi och valutafrågor som fattades i början av oktober. De föreligger nu i lätt förändrad form som ändringsförslagen 1 till 5. Herr kommissionär! Där ger jag er mitt uttryckliga stöd. Möjligheterna för ett snabbt antagande från kommissionens och rådets sida är goda under dessa omständigheter. Direktivet kan träda i kraft i början av år 2003. Det skulle innebära ett avgörande steg framåt för mer integritet på de europeiska finansmarknaderna, nytt förtroende och ökade satsningar från investerare. Jag tror att chanserna är goda för att vi skall få ett brett stöd för denna viktiga del av kommittéförfarandet.
(Applåder)

Katiforis (PSE).
Andrabehandlingsrekommendationen om direktivet om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan som vi i dag beaktar är både lägligt och lämpligt. Det är lägligt eftersom förtroendet för marknadsaktörernas integritet allvarligt har skadats under de senaste två åren som ett resultat av åtskilliga fall av marknadsmissbruk, huvudsakligen i Förenta staterna.
Det är lämpligt eftersom den gemensamma ståndpunkten inriktar sig på behovet av behöriga myndigheter som har tillräcklig genomförandeflexibilitet för att kunna påvisa marknadsmissbruk och som utifrån en konsekvent och effektiv utgångspunkt kan straffa dess utövare. Det innefattar dessutom rätten för marknadsaktörerna att åtnjuta en rimlig rättslig säkerhet när det gäller bedömningen av om deras agerande är lämpligt.
Lösningen är att kunna ta itu med marknadsmissbruk på ett konsekvent sätt. De som har intentionerna och kunskaperna för att otillbörligt påverka marknaden - och kunskap omfattar journalister - eller som agerar hänsynslöst, kommer att straffas. De som inte gör sig skyldiga till något i sitt agerande kommer emellertid inte att straffas, även om deras agerande får oavsiktliga konsekvenser.
Det faktum att vi nu för en debatt med så få framlagda ändringsförslag, nära 18 månader efter det att det ursprungliga förslaget presenterades och då sektorn för finansiella tjänster till en början ifrågasatte huruvida det fanns något behov av ett sådant förslag, är till stor del tack vare vår föredragande Goebbels skicklighet och tålamod. Jag skulle vilja gratulera honom.
Vi har fått en lämplig definition för otillbörlig marknadspåverkan och för de finansiella instrument vars användning faller inom direktivets räckvidd. Trots detta bör medlemsstaterna öka tillsynsmyndigheternas resurser så att de på ett effektivt sätt kan utreda och vidta rättsliga åtgärder mot dem som utövar otillbörlig marknadspåverkan.

Huhne (ELDR).
Herr talman! Jag kommer att börja med den kontroversiella frågan i det här direktivet. Den bör tydligen omfatta ekonomijournalisterna, och artikel 1 i direktivet gör just det. Om journalister drar nytta av informationsspridningen faller de inom direktivets räckvidd, och de kan och kommer att bli straffade. 
Den kontroversiella frågan är en annan. Kommer journalister att bli föremål för nya förordningar som kan komma att införas av kommissionen och av tillsynsmyndigheter på finansområdet, vilket för närvarande föreslås i artikel 6.10? I nuläget måste medlemsstaterna garantera att det finns en lämplig lagstiftning så att de som sprider forskningsrön eller annan information, dvs. nyhetsorganisationer, ser till så att informationen är presenterad på ett vederbörligt sätt. Kommissionär Bolkestein vill få oss att tro att direktivet endast omfattar journalister då dessa rekommenderar aktier. Det är inte vad som står i direktivet. Genom direktivet ges i själva verket kommissionen och tillsynsmyndigheterna på finansområdet rollen att fastställa huruvida information är vederbörligt presenterad.
Det krävs inte mycket fantasi för att förstå hur denna bestämmelse skulle kunna underminera pressfriheten. Det är förvånande att man föreslår att tillsynsmyndigheterna på finansområdet, de mest kritiserade offentliga inrättningarna i de flesta av medlemsstaterna - de ges alltid skulden när banker försätts i konkurs - skall bistå med att fastställa huruvida information har presenterats på ett vederbörligt sätt. Det är därför som ELDR-gruppen återigen har lagt fram ett ändringsförslag, som vi tidigare lagt fram i utskottet, att utesluta journalister som handlar i god tro från de reglerande bestämmelserna, inte från direktivets hela räckvidd, och att göra detta utan att skapa ett kryphål som kan möjliggöra för finansanalytiker att framställa sig själva som journalister. 
Vill vi i dag verkligen upprätta ett sådant extraordinärt prejudikat? Vill vi verkligen införa den allra första europeiska pressförordningen? Vill vi ignorera invändningarna från nyhetsorganisationer som Handelsblatt, Reuters, Agence France Press och Financial Times, som alla lever på sitt höga anseende? Vill vi verkligen ta detta första förfärliga steg mot att reglera pressen utan att ha haft en ordentlig diskussion angående de tänkbara konsekvenserna?
Jag uppmanar er att stödja ELDR-gruppens ändringsförslag och att förkasta detta illa genomtänkta försök att via bakvägen införa en medieförordning.

Herzog (GUE/NGL).
Herr talman! Jag anser att vårt parlament har utfört ett mycket gott arbete och att vi bör lyckönska vår föredragande, Robert Goebbels, för hans utmärkta insats.
I synnerhet måste vi glädja oss åt att de påtryckningar som utövats för att införa en föreställning om avsiktlighet i brottsdefinitionen, en föreställning som oftast inte går att påvisa, har förkastats och likaså att vi har skärpt kravet på insyn vad gäller insiderinformation och samarbete mellan de myndigheter som övervakar marknaderna. Vi håller följaktligen på att anpassa Lamfalussy-förfarandet som enligt min mening har inletts med ett gott samarbete mellan våra tre institutioner.
Emellertid beklagar jag att kommissionen klockan sex bad att få påbörja sitt arbete med att genomföra förordningen innan den ens hade antagits av parlamentet och rådet. I varje fall har det bara tjänat som en förevändning att fördubbla de påtryckningar som utövats av affärsjournalisternas lobbygrupper som vill skapa ett allmänt undantag till förmån för dem själva vad gäller kommittéförfarandet. Jag talar om yrkesetiska regler full point. Vi anser att affärsjuristerna måste respektera alla bestämmelser som gäller insyn i och trovärdighet beträffande information, och vad gäller möjliga framsteg inom kommittéförfarandet kommer de längre fram att vara resultatet av en omarbetning av artikel 202.
Därför förkastar vi helt och hållet de två ändringsförslag som lagts fram av liberalerna och PPE-DE-gruppen och stöder ändringsförslag 5 som har antagits av utskottet för ekonomi och valutafrågor och som ytterligare stärker garantierna vad gäller denna yrkesgrupp.
Avslutningsvis vill jag säga att med anledning av de ytterst allvarliga missförhållanden som har avslöjats genom de aktuella affärerna försöker vi bara att ta ett första steg, i synnerhet vad gäller insiderbrott. Det är hela framställningen och användningen av ekonomisk utbildning som står i centrum.
Vad gäller standardisering av bokföringen, förbättring av företagsledningarna, organisering och övervakning av revisionen, finansanalysen och börsnoteringen vädjar vi därför till Europeiska unionen och i synnerhet till kommissionen att snarast förbereda nya initiativ till förordningar och lagstiftning.

Blokland (EDD).
Herr talman! Förtroende är ett centralt begrepp när vi talar om ekonomi. Hela vårt ekonomiska system grundar sig på förtroende. Så länge det förtroendet finns så fungerar det ekonomiska systemet som vi förväntar oss. Förväntningarna på de finansiella marknaderna hänger nära samman med det sätt på vilket sådana lagstiftande institutioner som rådet, kommissionen och parlamentet hanterar oväntade händelser. De finansiella marknaderna förväntar sig åtgärder, men entydiga åtgärder, som inte kan tolkas på flera olika sätt.
Begreppet tolkning spelar nämligen en mycket viktig roll i debatten om förhandskännedom. Vad är insiderhandel och när talar vi om insiderhandel som verkligen kan påverka? I artikel 1 i direktivet talas om ett avsevärt inflytande på kursen för finansiella instrument. Ett begrepp som emellertid måste förklaras på grundval av direktivets praktiska funktion.
Det går inte att här införa en enda regel som gäller för varje situation. I medlemsstaterna har regler utformats med utgångspunkt från praktiska erfarenheter för att förebygga och straffa bedrägeri och insiderhandel. I praktiken ser vi exempel på att det i många fall handlar om en bedömning av fakta på grund av en viss situation.
Just när det gäller praktiken så tycker jag att journalisternas yrkesgrupp har möjlighet att i ett praktiskt fall fastställa om det rör sig om insiderhandel eller inte. De måste ju i sitt dagliga arbete bedöma om något är en ?nyhet? eller inte, eller en insiderinformation. Målet för insamling eller spridning av information ligger till grund för bedömningen av om det handlar om insiderinformation eller inte. På grundval av detta kommer jag inte att stödja ändringsförslagen 6 och 7.
Det räcker inte att de tekniska villkoren inte skall vara tillämpliga när det gäller journalister i deras yrkesutövning. Med tanke på det faktum att en bedömning sker på grundval av fakta och situationer krävs hänvisningar till befintliga regler och självregleringen inom yrkesgruppen. Även här gäller att en appell till yrkesgruppen är en fråga om förtroende.
Även om jag anser att vissa saker borde regleras på medlemsstatsnivå så är argumenten för att få fram en europeisk enhetlighet övertygande. I de finansiella marknadernas internationella sammanhang är nationella regler otillräckliga. Därför stöder jag kollega Goebbels andrabehandlingsrekommendation.

Della Vedova (NI).
Herr talman, herr kommissionär, herr föredragande! Utskottet för ekonomi och valutafrågor har gjort ett utmärkt arbete med detta direktiv. Men jag tror det finns något vi alla måste vara medvetna om. Vi har alla Enronaffären och de andra finansskandalerna i färskt minne, men utgångspunkten måste vara den att vi inte får inbilla oss att det skall komma en ny lag, en ny förordning, en ny myndighet som löser problemet med marknadsmissbruk och insideraffärer. Det är möjligt att vi i små steg närmar oss en bättre situation, men låt oss inte förledas att tro - jag upprepar detta - att en ny lag, ett nytt direktiv, en ny myndighet en gång för alla skall lösa frågan om öppenhet och få bort missbruket på finansmarknaderna. 
Dessutom finns det vissa särskilt allvarliga problem när det gäller hur reglerna skall påverka de mekanismer genom vilka informationen sprids på marknaden, framför allt medierna. Även här har det visat sig att historiskt sett är marknaden det effektivaste instrumentet för att förhindra att informationen manipuleras och missbrukas, oavsett om den är sekretessbelagd eller ej, och när det gäller att se till att medlen för att producera och sprida information är pålitliga och självständiga.
Jag instämmer i det som sagts av Huhne och i det ändringsförslag som lagts fram av kollegerna Huhne och Villiers, och jag tror vi skall avhålla oss från en detaljerad och stelbent lagstiftning som med nödvändighet skulle komma att kräva en kontroll av pressfriheten, friheten att utöva journalistyrket. Vi måste med andra ord komma bort från illusionen att vi genom lagstiftning skall kunna kontrollera och garantera riktigheten i de ekonomiska journalisternas information. Dessutom tar vi en risk som skulle ge väldigt litet eller inget i utbyte, för om någon skulle vilja använda de upplysningar som vederbörande förfogar över på ett otillbörligt vis, så hittar man alltid ett sätt att göra det på, oavsett vilket lagstiftning som reglerar det område det gäller.

Villiers (PPE-DE).
Herr talman! Det är absolut nödvändigt att tillämpa hårda regler för att förhindra insiderhandel och för att straffa dem som missbrukar marknaden, inberäknat journalister och praktiskt verksamma på marknaden. Det är absolut nödvändigt att skydda enskilda investerare från insider som otillbörligt påverkar marknaden. Jag skulle vilja att min tacksamhet till rådet, kommissionen och föredraganden förs till protokollet för att de vid den första behandlingen tagit sig an ett antal frågor angående marknadsmässiga metoder, råvaruderivat och ?kinesiska murar?. Men i detta föreslag till direktiv kvarstår ett antal mycket stora problem. 
Dessa är, som vi har hört, av mycket stor betydelse för en hel rad journalister och medieorganisationer över hela Europeiska unionen - medieorganisationer som lever på sitt rykte om integritet och sin höga nivå i fråga om offentligt uppförande. Jag håller med om att journalister borde underställas regler för marknadsmissbruk. Jag håller med om att journalister borde underställas regler som förhindrar intressekonflikter. Jag håller med om att vi bör ha stränga genomförandemekanismer för att verkställa dessa regler. Jag håller emellertid inte med föredraganden om att den europeiska värdepapperstillsynskommittén är ett lämpligt organ för att göra detta.
När det gäller journalister borde reglerna verkställas av tillsynsmyndigheter på medieområdet, som känner till hur medier fungerar och förstår frågor som är relaterade till journalister. Den europeiska värdepapperstillsynskommittén har inte expertis för att reglera journalister. Den har redan visat att den inte förstår hur medier fungerar. Deras förslag i samrådsdokumentet skulle ha varit opraktiska och ogenomförbara.
Särskilda konstitutionella frågor är tillämpliga på journalister på grund av kraven på och betydelsen av den centrala konstitutionella frågan, yttrandefriheten. Det är avgörande att vi respekterar dessa konstitutionella frågor. Man skulle åtminstone kunna påstå att det i vissa länder skulle vara författningsstridigt och emot principen om yttrandefrihet att ge denna uppgift till den europeiska värdepapperstillsynskommittén.
Ett fritt informationsflöde till marknaden är absolut nödvändigt för att hindra marknadsmissbruk och för att skydda enskilda investerare. Om vi avbryter det fria informationsflödet till marknaden kommer vi att spela marknadsmissbrukarna i händerna. Det skulle bli konsekvenserna av att tillåta den europeiska värdepapperstillsynskommittén reglera journalister, när de inte förstår frågorna som rör media.
Under hela den första behandlingen trodde Europaparlamentets ledamöter att artikel 6.5 inte riktades mot journalister. Trots denna uppfattning har den europeiska värdepapperstillsynskommittén antytt att de kommer att reglera journalisterna. Det här är ett prov. Det är första gången som vi tillämpar Lamfalussy-förfarandet. Vi måste tillämpa våra medbeslutandebefogenheter och sända ett tydligt budskap till den europeiska värdepapperstillsynskommittén att vi kommer att försvara företrädesrätten och befogenheten hos den enda valda EU-institutionen, och stödja ändringsförslag 7.

Kauppi (PPE-DE).
Herr talman! Det finns fortfarande alltför många hinder i vägen för ett smidigt tillhandahållande av finansiella tjänster över nationsgränserna. Förslaget till direktiv om marknadsmissbruk, som vi i dag diskuterar, är ett steg i rätt riktning. Förtroendet från investerare är avgörande för en framgångsrik utveckling av marknaden för finansiella tjänster. De europeiska marknadernas integritet bör skyddas. Gemensamma och effektiva standarder för att bekämpa marknadsmissbruk bör inrättas och grundligt genomföras.
En handling som avsiktligt påverkar finansmarknaden på ett otillbörligt sätt, och där ekonomijournalisterna är inberäknade, bör naturligtvis straffas. Som vissa andra kolleger är jag emellertid bekymrad över vissa förslag vars grundläggande syfte må vara riktigt och respektabelt men vars effekter skulle vara förödande. Jag anser att stränga regler måste införas för att hindra intressekonflikter bland ekonomijournalister. Men dessa regler måste vara känsliga för mediernas omgivning. Yttrandefriheten är en av demokratins hörnstenar. I många länder, till exempel mitt eget hemland och Skandinavien, skulle det rent av vara författningsstridigt att underställa journalister en sådan otymplig förordning som den som den europeiska värdepapperstillsynskommittén lade fram i juli.
Enligt förslagen till riktlinjer skulle ett reportage av en journalist som blott och bart exakt återger en rekommendation som gjorts av en investeringsanalytiker - till exempel, Merrill Lynch skriver upp kreditvärderingen för Nokia - kräva ett offentliggörande av journalistens personliga intresse. Detta skulle vara opraktiskt, onödigt och illa avvägt. Europaparlamentet behandlade inte de frågor som ställts i artikel 6.5 under den första behandlingen eftersom man i stor utsträckning trodde att artikeln riktades mot finansanalytiker med anställning hos investeringsföretag där omskrivna marknadsmissbruk har uppdagats. Då den europeiska värdepapperstillsynskommittén i juli offentliggjorde förslagen till riktlinjer visade det sig att de hade en annan plan. Syftet är att omfatta ett stort urval av rutinmässig ekonomisk journalistik, där den höga standarden består och där de befintliga styrmekanismerna har visat sig vara tillfredsställande.
Som förklarats ovan är det senaste ändringsförslaget till artikel 6.10 från utskottet för ekonomi och valutafrågor otillräckligt, eftersom den europeiska värdepapperstillsynskommittén fortfarande skulle kunna åsidosätta eller ändra dessa mekanismer.
Det gensvar som vi fått från Europeiska ekonomijournalistförbundet är tydligt. Förslagen skulle ha en ogynnsam inverkan på mediernas frihet och på journalistikens oberoende. Ekonomisk journalistik bidrar till en av direktivets huvudmålsättningar, dvs. att garantera en öppenhet på marknaderna. Det är särskilt viktigt för mindre privata investerare. Det är dessa investerare som Europaparlamentet borde försöka skydda.

Karas (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Först vill jag tacka alla från samtliga grupper, i synnerhet dem från min egen grupp som i vårt utskott för ekonomi och valutafrågor arbetat med detta betänkande, för det engagemang, den sakkunskap och det intresse man ägnat denna viktiga fråga. Detta har ju även denna debatt visat. Detta direktiv är viktigt, det är nödvändigt, vi vill ha det och vi vill nå en överenskommelse med rådet, och vi vill att det träder i kraft i början av 2003.
Detta direktiv är det första inom det nya kommittéförfarandet. Det bygger på sju saker, som jag ser det. Till att börja med är insiderhandelsdirektivet som hittills utgjort ramen tretton år gammalt. Mycket har hänt sedan dess. Det bygger på resultaten från mötet i Lissabon och på resultaten av toppmötet i Stockholm. Det är en del av handlingsplanen för finansiella tjänster. Det är ett svar på den 11 september eftersom direktivet motsvarar medlemsstaternas önskemål om att på ett starkare sätt kunna motverka terrorism. Det är även ett svar på Enron, Microsoft och processen EM.TV AG. I dagens informationssamhälle är det lättare att bedriva insiderhandel och utnyttja den stora mängd information som finns av olika slag.
Vi måste stärka förtroendet på de finansiella tjänsternas område, finansmarknaden och ekonomin. Detta direktiv bidrar till detta, eftersom det garanterar integriteten på de europeiska finansmarknaderna, skapar regler för bekämpning av marknadsmissbruk i Europa och stärker investerarnas förtroende för den europeiska finansmarknaden.
Men jag vill säga att vi inte har gjort det lätt för oss. Det framgår ju också av denna debatt. Goebbels betänkande, första behandlingen och vad vi har framför oss här utgör två vitt skilda ståndpunkter. Jag vill dock påpeka att det inte rör sig om ett journalistdirektiv utan ett direktiv om insideraffärer och marknadsmanipulation. Detta direktiv ska inte utesluta någon utan måste adressera de olika särdrag som finns. Vi bör inte försätta oss i en situation där Europaparlamentet beslutar om något som främjar censur och kränker grundläggande fri- och rättigheter.
(Applåder)
Det är grunden för vårt politiska arbete. Eftersom vi vill föra samman båda sidor, argumenten från Huhne, Villiers och Kauppi och från de berörda, så finns det ett kompromissförslag från utskottet för ekonomi och valutafrågor. Jag anser att vi nått en mycket bra och bred kompromiss med tanke på utgångsläget, journalisternas särskilda roll och möjligheten till självreglering.
(Applåder)

Ebner (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Många aktörer inom detta område frågar och frågade sig om man behöver en reglering. Jag tror att denna fråga bör besvaras med ett entydigt ja, även om många aktörer är av motsatt åsikt.
I princip är jag emot att ha en mängd bestämmelser. Jag hoppas att man i framtiden gör en bedömning av politikerna, politiken och även kommissionen efter avskaffandet och efter det att reglerna och direktiven gjorts enhetliga, och inte tvärtom. Här har vi dock att göra med en lite annorlunda situation. Här handlar det om ärlighet och om förtroende, om att förhindra att stöld begås, osäkerhet skapas och i slutändan bedrägeri. Jag är glad att vi får en ökad kontroll och förhoppningsvis fler sanktioner i framtiden.
Vad beträffar frågan om journalister och tryckfriheten kan jag bara ställa mig bakom Karas resonemang om att vi principiellt skall verka för yttrandefrihet och motverka all form av censur. Men jag tycker inte att den åsikt som görs gällande här räcker, nämligen att mediernas och medieföretagens goda rykte skulle vara en garanti för att missbruk förhindras. Jag har själv denna yrkesbakgrund. Jag känner väl till att det finns mänsklighet både hos förlag och journalister men att balansgången mellan ärlighet och anständighet å ena sidan och tvivelaktiga metoder å andra sidan är mycket besvärlig. Av den anledningen tror jag att bara gott rykte är en otillräcklig garanti just nu - det är regler som behövs. Även Arthur Andersen hade gott renommé innan katastrofen var ett faktum för företaget.
(Applåder)
Jag förespråkar att dessa intressen klarläggs. Jag tror att vi har ett ansvar gentemot allmänheten att också på känsliga områden ta upp problem och hitta förslag till lösningar. Framtiden får utvisa om vi gjort det i denna första fas med alla dess aspekter. Då har vi återigen ett ansvar att göra justeringar.
(Applåder)

Bolkestein
Herr talman! Jag har bett att återigen få tala i denna fråga på grund av vissa yttranden från Villiers, Kauppi och Huhne.
Både Villiers och Kauppi sade att yttrandefriheten utsätts för angrepp. Med all vederbörlig respekt för dessa parlamentsledamöter som har talat och som jag just har nämnt, detta är en karikatyr av syftet med detta direktiv. Ekonomijournalister är fria att skriva om vad de än önskar. Det finns inte det minsta tvivel om att de kan skriva vad de behagar. Det enda som står i direktivet är att när de rekommenderar vissa aktier till allmänheten som de själva har investerat i, måste de kunna uppge detta faktum. Med andra ord, om ekonomijournalister råder allmänheten att köpa aktier i ett visst företag som de själva äger aktier i, måste de tillkännage hur många aktier de äger.
Jag förstår inte hur det skulle kunna vara ett angrepp mot pressfriheten, eller som Huhne sade, att man bakvägen reglerar pressen eller medier. Varför skulle regeln om öppenhet gälla för alla och envar som ägnar sig åt affärer på aktiemarknaden, men inte för ekonomijournalister? När allt kommer omkring är det enda vi ber dem om att de skall vara öppna angående sina investeringar i aktier som de rekommenderar allmänheten att köpa.
(Applåder)

Talmannen.
 Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0324/2002) av Ward Beysen för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut 1254/96/EG om en serie riktlinjer för transeuropeiska nät inom energisektorn (KOM(2001) 775 - C5-0111/2002 - 2001/0311(COD)).

De Palacio
Herr talman, ledamöter! Kommissionen föreslår en översyn av riktlinjerna för de transeuropeiska näten för energisektorn i syfte att aktualisera den europeiska politiken inom detta område.
Sedan 1996, då de första riktlinjerna antogs, har betydande händelser inträffat för den europeiska energisektorn. Jag kommer att begränsa mig till att tala om de mest betydande, dvs. den inre marknadens första etapp, den ökande användningen av naturgas - som också speglar vår önskan om ett bättre miljöskydd -, fastställandet av ambitiösare mål för de förnybara energikällorna och slutligen, som bekräftats i dag, utvidgningen av unionen. I kommissionens förslag görs dessa omständigheter till prioriterade områden i vår politik för näten i energisektorn och i övriga bestämmelser i riktlinjerna.
Den viktigaste delen i vårt förslag är att fastställa tolv prioriterade axlar, som är verkligt integrerade på europeisk nivå, för utvecklingen av näten för energisektorn. Axlarna fastställer de huvudsakliga korridorerna för en fungerande konkurrens på energimarknaden och för en förbättring av försörjningstryggheten på energiområdet, när det gäller naturgasen.
Det gläder mig att kunna påminna om att Europeiska rådet i Barcelona gav klartecken till att dessa projekt skulle genomföras snabbt och i övertygande ordalag medgav dess politiska betydelse för hela Europeiska unionen.
Jag skulle vilja påminna er att om kommissionen, förutom förslagen om översyn av riktlinjerna för transport- och energinäten, också har föreslagit en anpassning av vissa bestämmelser i förordningen om det ekonomiska stödet till dessa nät.
Kommissionen har föreslagit att ett högre ekonomiskt stöd, upp till 20 procent för de prioriterade projekten för nät i energisektorn, skall kunna beviljas. Det är uppenbart att man bara kommer att bevilja ett högre stöd till de projekt som verkligen behöver det och i vilka det finns ett tydligt syfte att påskynda utvecklingen, ett effektivt genomförande och ett mervärde för hela unionen.
När det gäller näten i energisektorn görs denna öronmärkning av de ekonomiska medlen inom en konstant begränsad budget, som inte är så hög. Således borde den inte a priori ge upphov till någon oro i fråga om behörighetskonsekvenser eller kostnader. Jag upprepar att det handlar om samma volym och samma kvantitet. 
När det sedan gäller alla konsekvenser av utvidgningen skulle jag vilja be er ha lite tålamod. Ett stort antal projekt av intresse för kandidatländerna finns redan med i detta förslag. Dock anser kommissionen att det är nödvändigt med en första period med mer konkurrens på energimarknaden i dessa länder innan man föreslår att dessa integreras i de prioriterade axlarna. När det blir möjligt kommer kommissionen att lägga fram ett förslag i denna riktning.
Herr talman, ledamöter! Jag har kort lagt fram de mål kommissionen vill nå genom att lägga fram detta förslag, och jag väntar med stort intresse på debatten om denna fråga.

Beysen (ELDR)
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Av kommissionärens inledande förklaring framgår det redan hur ovanligt viktigt det här betänkandet är. Till följd av överbelastning och otillräcklig sammankopplingsverksamhet kan vissa medlemsstater nu endast i begränsad utsträckning dra nytta av de öppna marknadernas fördelar, varigenom konkurrensfördelarna för konsumenterna blir allt mindre. Europeiska kommissionen lägger alltså mycket riktigt fram en omprövning av riktlinjerna för de transeuropeiska näten inom energisektorn. 
Det omprövade förlaget tar hänsyn till avregleringen av energimarknaderna, det ökande externa energiberoendet och de strängare kraven på att öka möjligheterna för hållbara energikällor. Det är mål som också understrukits extra av Europeiska rådet i Stockholm och Barcelona. Koncentrationen på en ny lista över prioriterade projekt utgör själva kärnan i förslaget. Sådana projekt får extra politiskt stöd och uppmärksamhet från medlemsstaternas sida. Maximiandelen för samfinansiering höjs från 10 till 20 procent, och från och med nu får konstruktionsfasen företräde.
Frågan dyker omedelbart upp om huruvida det här är den lämpligaste lösningen. Jag tycker inte att en massiv subsidiering av energisektorn är en bra lösning eftersom jag anser att det strider mot den nuvarande trenden med avreglering och skapande av en konkurrerande inre marknad. Det skall understrykas att energisektorn och näringslivet har huvudansvaret. Åtgärder som vidtas på grundval av den här bestämmelsen får under inga omständigheter leda till konkurrensstörningar på den inre energimarknaden. Dessutom anser jag att gemenskapsstöd endast får gälla utformningsfasen. Bidrag till konstruktionsfasen, som kommissionen föreslår, får då endast ske i undantagsfall. I det sammanhanget är integreringen av förnyelsebara energikällor en viktig faktor. Jag tror att dessa i framtiden kommer att bidra till diversifieringen av energikällorna och alltså som sådana till en kontinuerlig energiförsörjning i Europeiska unionen. Stöd till konkreta projekt såsom off-shore vindkraftverk måste därför uppmuntras.
Det sätt på vilket kommissionen vill förverkliga allt detta ger dock upphov till ett antal frågetecken. Jag tycker inte att det är en bra idé att ge Europaparlamentet endast en droit de regard när det gäller strategiskt viktiga ändringar av så kallade projektspecifikationer. Det är alltså viktigt att söka en jämvikt mellan å ena sidan en snabb reaktion från kommissionens sida på ny utveckling och å andra sidan nödvändigheten av en effektiv kontroll från parlamentets sida. För öppenhetens skull bör därför kommissionen regelbundet lägga fram rapporter.
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Avslutningsvis vill jag understryka att det behövs konkreta åtgärder om vi vill skörda frukterna av den inre marknaden. De nya riktlinjerna kan helt rätt i stor utsträckning bidra till att hantera problemen i samband med kontinuiteten i energiförsörjningen, integreringen av förnybar energi, avlägsna områden och utvidgningen. Jag vill dock med tydlighet understryka att gemenskapsstöd skall användas pragmatiskt och att man i första hand måste överlåta ansvaret på energisektorn själv.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Herr talman! Ett varmt tack till kollega Beysen för hans arbete. Han har på ett föredömligt sätt redan under beredningsskedet tagit hänsyn till skuggföredragandenas åsikter, och samarbetet har burit frukt.
Man måste beakta att det om drygt ett år kommer att finnas tio nya medlemsstater i unionen. Deras bekymmer är även våra bekymmer. Kandidatländerna måste så snabbt som möjligt fås med i program av typen TEN-Energi. Alla kandidatländer har stora problem i samband med överföringssystemen. De baltiska länderna har i praktiken inga överföringssystem. Om och när Ignalina stängs, och vilka lösningar man än kommer till beträffande oljeskiffer, kan de baltiska staternas energistrategier inte enbart förlita sig på Ryssland. Enligt vilken tidtabell tänker kommissionen ta med de nya medlemsstaterna i de transeuropeiska näten?
Jag har betonat frågan huruvida EU skall stödja den privata sektorn. Den grundläggande filosofin inom energisektorn måste vara den att marknadsekonomin fungerar med egen kraft. Endast i undantagsfall kan man bevilja offentligt stöd till den privata sektorn. Kommissionens finansieringsandel, i sista hand de europeiska skattebetalarnas pengar, får inte höjas från tio till tjugo procent. Tidigare fick man stöd för utredningar endast i planeringsskedet. Om kommissionens nya förslag godkänns skulle understöd även beviljas för projektutveckling. Det finns alltid en risk att de som genomför projekten ökar sina kostnader enbart i syfte att erhålla så mycket stöd av kommissionen som möjligt.
Det är bra att kommissionen stöder uppbyggandet av transeuropeiska nät. Det här programmet och den här summan har endast en marginell effekt och löser inte problemen inom den europeiska infrastrukturen. Upplösningen av flaskhalsarna ligger snarare hos medlemsstaterna än i detta EU-program. Byggandet av elledningarna har varit problemfyllt på grund av lokala och regionala förfaranden för beslutsfattande. Invånarna klagar över elektromagnetisk strålning, miljöpåverkan, landskapsförstörelse och så vidare. Av den här anledningen har man inte lyckats lösa den största flaskhalsen i de europeiska elnäten vid gränsen mellan Spanien och Frankrike.
Det här programmet skall inte förknippas med teknik. Vi skall nu besluta om de transeuropeiska näten utan att ta ställning till med vilken teknik eller vid vilken källa energin som strömmar i nätet har producerats. De förnybara energikällorna kompletterar basproduktionen i den europeiska energipaletten. Under vissa förhållanden fungerar de utmärkt som lokala lösningar. I detta betänkande är det fråga om infrastruktur, inte elproduktion. Nät och produktion måste hållas isär.
Ändringsförslag 9 tar jag upp separat. Om man med det menar att de förnybara energikällorna möjliggör billigare konsumentpriser stämmer det inte. Enligt alla undersökningar innebär kärnkraften de allra billigaste priserna för konsumenterna.
Kommissionen föreslår att den europeiska miniminivån för kapaciteten för elsammankoppling skall ligga på minst 10 procent. Vissa medlemsstater har redan uppnått en nivå av elsammankoppling motsvarande 20 procent. Kommissionen bör höja sina målsättningar och kräva 20 procents nivå av alla medlemsstater.

Rapkay (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill först vända mig till min kollega Ward Beysen och tacka honom. Jag tillhör i vanliga fall inte dem som inleder ett inlägg med att lyckönska föredraganden. Jag anser nämligen att det är vårt arbete, och oftast utför vi det också på ett bra sätt.
Men jag tycker att man bör lovorda att Beysen från början försökt ta kontakt med andra grupper för att kunna presentera ett så fullständigt betänkande som möjligt i plenum. Han har lyckats på ett utmärkt sätt. Tack alltså för att vi fick vara med från inledningsfasen. Det har exempelvis lett till att min grupp inte ens tyckte det var nödvändigt att lägga fram egna ändringsförslag. Det som Ward Beysen åstadkommit anser jag nämligen vara bra.
Därför vill jag också bara kort ge uttryck för tre politiska synpunkter. För det första, vilket även kommissionären klargjorde, passar detta beslut in i sammanhanget med ett öppnande av energimarknaden. Det är alltså ett bidrag till vad rådet har att ta ställning till just nu. Vad beträffar paketet om öppnandet av energimarknaden i sin helhet måste man än en gång förtydliga: vi har gjort våra hemuppgifter i tid. Vi avslutade vår första behandling under plenarsessionen den 13 mars efter rådets påtryckningar om att vi skulle agera snabbt. Kommissionen har också gjort sin läxa. Men rådet gör inte sin läxa. Rådet gör det som rådet tycker om att göra, nämligen ingenting alls. Man sitter där, diskuterar och kommer inte fram till något beslut. Det är den institutionaliserade obeslutsamheten. Därför måste vi framhålla även i det här läget att paketet är en helhet och att vi nu vill se resultat så att vi kommer vidare.
En andra kommentar: i samband med detta anser jag det vara riktigt som kommissionen har föreslagit - och låt oss verkligen besluta om det också - att strategiskt viktiga projekt på området transeuropeiska energinät skall lyftas fram särskilt. Det betyder åtgärder som är viktiga med tanke på försörjningstryggheten och just de strategiskt betydelsefulla beslut som är nödvändiga för marknadens öppnande. Det gäller i synnerhet det som är kopplat till det paket jag nyss nämnde, nämligen den förordning som Mombaur är föredragande för. Det är synd att han inte är närvarande i dag, för jag tror att han kunde ha kommit med några tydliga kommentarer.
En tredje kommentar: i motsats till trafiknäten tjänar industrin, energinätsföretagen, i regel verkligen pengar. De tjänar pengar! Det betyder att det främst är industrins uppgift att sköta finansieringen av sådana projekt. Det är vår uppgift som lagstiftare att underlätta genom att skapa ramvillkoren. Återigen bör rådet gå iland med uppgiften. Vi vill ju också vara med och finansiera stödet, men i första hand är det företagen som bör skjuta till en del.

Pohjamo (ELDR).
Herr talman, ärade kommissionär, bästa kolleger! Även jag vill först och främst tacka Beysen för ett bra arbete under beredningen av betänkandet. Han har lyft fram viktiga aspekter, och vår grupp stöder Beysens linje. Kommissionen föreslår att det ekonomiska stödet till de transeuropeiska näten måste stärkas. Detta måste man stödja för att främja den inre marknaden för el och gas. Såsom här har konstaterats är det även viktigt att ansluta de nya medlemsstaterna till den inre energimarknaden. Detta synsätt omfattas även av betänkandet om gränsöverskridande handel med el, vilket parlamentet godkänt.
Här har också redan konstaterats att det huvudsakliga ansvaret för byggandet och upprätthållandet av tillräckliga elnät ligger hos industrin och företagen inom EU. I det här avseendet skiljer sig energinäten från de transeuropeiska trafiknäten som får omfattande offentligt stöd. Att upplösa de flaskhalsar som begränsar tillträdet för de angränsande områdena är dock inte till fördel för nätoperatörerna. Därför är statens ingripande i frågan och EU:s stöd för att främja konkurrensen berättigat. Naturligtvis måste man även övervaka att stödet inte snedvrider konkurrensen och att det går till rätt ändamål.
Genom att koncentrera unionens stöd till prioriterade projekt främjar man elimineringen av flaskhalsarna, ökar konkurrensen och ger konsumenterna valmöjligheter. På så sätt kan man på ett effektivare sätt utnyttja Europas egna energireserver och främja utvecklingen av den europeiska ekonomin.
När man utvecklar de transeuropeiska energinäten måste man även beakta det sociala och ekonomiska närmandet. Man måste även se till att utveckla näten på öarna, i randområdena och de yttre randområdena. Vid behov måste man stödja en anslutning av nät inom dessa områden till övriga nät. I enlighet med unionens beslut måste man även främja en diversifiering av energiformerna och användningen av förnybara energikällor. Man måste se till att förnybar energi som produceras decentraliserat kan anslutas till nätet till rimliga kostnader.
De omfattande skadorna efter den senaste tidens stormar har påmint oss om att man även måste kräva att företagen och industrin har tillräcklig beredskap för att snabbt kunna åtgärda skadorna och reparera näten inom hela unionen.

Caudron (GUE/NGL).
Kära kolleger, fru kommissionär! Jag vill inleda mitt yttrande om de transeuropeiska näten inom energisektorn med att än en gång kraftigt understryka att energi inte är att jämföra med andra handelsvaror och att marknaden inte kan vara den viktigaste platsen när det gäller att reglera den.
En säker energiförsörjning är en förutsättning för våra länders och Europas politiska oberoende. Denna säkerhet kräver diversifiering av energiresurserna och förutsätter tunga investeringar på lång sikt, till och med på mycket lång sikt. Energin är för övrigt en viktig del av regionplaneringen och är en del av den offentliga sektorn i uttryckets bästa bemärkelse. Jag vill tillägga att när man talar om energi och transportnät måste man alltid tänka på att även om det går att åstadkomma nya infrastrukturer finns det också befintliga infrastrukturer som måste omstruktureras för att användas bättre. Slutligen vill jag kraftigt understryka att man måste vara medveten om miljön på alla nivåer: skönhetsaspekten, miljöförstöringen, utarmningen av energiresurserna, avfallsproblemet inte att förglömma.
Vad beträffar vår kollega Beysens utmärkta betänkande vill jag säga att jag helt instämmer i de framlagda förslagen. Det är förvisso nödvändigt att förbättra och utvidga transportnäten för energi och genom studier och investeringar stödja införandet av de minst lönsamma näten där de behövs.
Den inre marknaden för energin är nödvändig, men för att utnyttja den krävs det, snarare än avregleringar, investeringar inom hela unionen, i synnerhet i de minst tillgängliga och de mest glesbefolkade områdena. Ingen förnekar att det är nödvändigt att koppla samman näten. Men vi får inte glömma att det behövs energi för dessa nät, och därför måste ett visst antal villkor uppfyllas.
Slutligen vill jag understryka betydelsen av förnybara energikällor, av forskning på detta område och av att man försöker få de statliga investeringar som krävs för att utveckla dem. Jag erkänner att jag har svårt att förstå den koppling som vissa ser mellan detta utvecklingsmål för förnybara energikällor och ett liberalt tänkesätt som ofta leder till ett sökande efter minsta kortsiktiga kostnad utan hänsyn till följderna på längre sikt.
Samtidigt som jag kritiserar de liberala principerna som förefaller mig vara farliga för Europas oberoende vad gäller energin och för de små konsumenterna, de missgynnade regionerna inte att förglömma, vill jag avslutningsvis framhålla att kommissionens riktlinjer för de transeuropeiska energinäten rör sig i rätt riktning, och därför tackar jag er, fru kommissionär.

Turmes (Verts/ALE).
Herr talman! Europeiska kommissionen hävdar att man kommer att öka konkurrensen genom att avsätta en större del av de offentliga medlen på att anlägga ytterligare elnät i Europa. Det finns inga teoretiska bevis för detta. Vad bör vi göra för att kunna minska tendenserna till oligopol inom den europeiska marknaden? För det första måste vi minska marknadsdominansen. Vi bör införa åtgärder som till exempel att tvinga företag att sälja en del av rörelsen i de länder där det förekommer dominerande operatörer. För det andra bör vi öka den centraliserade elproduktionen, eftersom det är det enda sättet att göra denna sektor mer konkurrenskraftig inom den närmaste framtiden. 
Oberoende forskning visar att det inte finns någon ekonomisk logisk grund för att avsätta miljardbelopp till ett nytt elnät. Jag har med mig några sammanfattningar av dessa undersökningar, och jag kommer att överlämna dem till kommissionären. Så vad bör vi göra med de offentliga medel som finns tillgängliga? Vi bör använda dem för gasrörledningar, eftersom det skulle medföra ökad konkurrens och säkra elförsörjningen. Vi borde avsätta medel för offshoreverksamhet i Nordsjön och Östersjön.
Historiskt sett upprättades denna marknad och det nät som finns i Europa för att främja centraliserade fossila energikällor och kärnkraftsanläggningar. Om vi vill ha en rättvis konkurrens måste vi använda en del av de offentliga medlen för att skapa rättvisa konkurrensförhållanden för offshoreverksamhet. Det finns en oerhörd potential för detta.
Det här skall inte vara någon julklappsbutik. Om ni betraktar betänkandets bilagor blir detta en julklappsbutik med alla tänkbara elnät som varje operatör någonsin önskat bygga i Europa. Det här är ingen bra användning av de europeiska offentliga medlen.

Segni (UEN).
Herr talman! Jag har begärt ordet för att förklara innebörden av ett ändringsförslag som jag har lagt fram, närmare bestämt ändringsförslag 22, för dem av mina kolleger som lyssnar på mig. Förslaget lyfter fram ett par problem som gäller den region som jag företräder, dvs. Sardinien, men som också gäller samtliga öregioner i gemenskapen, och därmed en befolkning på cirka 15 miljoner invånare, utspridda över alla de hav som omger Europa.
I de allmänna kriterier som ligger till grund för det transeuropeiska nätet inom energisektorn och som beskrivs i detta förslag, finns naturligtvis en önskan och en avsikt att hjälpa de underutvecklade regionerna. Det ändringsförslag som jag lagt fram jämställer öarna med de mindre utvecklade regionerna, för energin är ett av de områden inom vilka en öregions nackdelar framkommer tydligast. Det finns inte en enda ö på vår kontinent som inte har problem med sin energiförsörjning när det gäller kostnader, kvantitet, utvecklingspotential och möjligheter till ekonomisk utveckling.
Men något konkret har blivit gjort, för ett arbete som berör två öar inom gemenskapen, Sardinien och Korsika, har tagits upp på listan över projekt av gemensamt intresse, och det gäller gasledningen som skulle transportera en betydande mängd metangas från Algeriet till Italien, Frankrike och södra Tyskland. Det projektet har lagts till bland projekten av gemensamt intresse, men ännu inte bland de prioriterade projekten.
Jag hoppas alltså att om Europaparlamentet godkänner mitt ändringsförslag så kommer det att medföra ytterligare stimulans för detta projekt som en del av Europa väntar på, och kanske även för andra projekt som skulle kunna förverkligas.

Kronberger (NI).
Herr talman! Beysen har lagt fram ett utmärkt och framtidsorienterat betänkande. Det tar hänsyn till viktiga principdokument som vitboken för förnybara energikällor, direktivet om den inre energimarknaden, men även direktivet om främjande av el från förnybara energikällor. Särskilt välkomna är de ändringsförslag där rättvis tillgång till nätet för producenter av el från förnybara energikällor främjas. Vi förväntar oss förstås dessutom en långsiktig internalisering av de externa kostnader för energiproduktion av fossila bränslen och kärnkraft som måste fördelas.
Förmodligen underskattar vi i dag kraftigt de framtida problem som har att göra med försörjningssäkerheten och de kostnadsökningar som vi kommer att få inom primärenergin. I detta sammanhang kan vi i synnerhet välkomna ändringsförslagen från Claude Turmes. Vi kan gratulera Beysen särskilt för att han lyckats inlemma vindkraften i så stor utsträckning.

Paasilinna (PSE).
Herr talman, ärade kommissionär, bästa kolleger! Jag tackar för detta betänkande. Det är ju fråga om logistiken i Europeiska unionen, vilken vi nu försöker bygga upp. Det ser ut som om elkonsumtionen kommer att fortsätta att öka under de kommande tjugo åren, men att ökningen dämpas eller planar ut. Samtidigt minskar produktionen av el och även annan energi i förhållande till konsumtionen.
Här i Norden har vi öppnat elmarknaden; i mitt eget hemland Finland till exempel har hushållen redan under många år kunnat välja elleverantör. Detta förfarande har fungerat bra i Norden, även Norge som står utanför Europeiska unionen är med här.
I vårt logistiska system spelar förnybara energikällor en större roll, och begränsningen av koldioxidutsläpp har likaså blivit en central fråga. Dessutom ökar naturgasens betydelse.
Vi måste se till att det inte uppstår monopol i elöverföringen och undvika beroende av en enda leverantör, vilket skulle orsaka stora problem. Vi kan bara dra oss till minnes hur det gick för Enron eller hur det håller på att gå för ett visst stort bolag i Storbritannien. Var finns de från unionens synpunkt största och närmaste energiresurserna? De finns ju i Ryssland. Nu, när den behöriga kommissionären lyssnar uppmärksamt, föreslår jag att man vid nästa toppmöte mellan Europeiska unionen och Ryssland strävar efter att åstadkomma ett konkret beslut beträffande energin, såväl gas som elenergi eftersom vi är mycket intresserade av båda, och när det gäller gas kommer vi att vara beroende av Ryssland inom ett tjugotal år.

Sánchez García (ELDR).
Herr talman, fru kommissionär, ledamöter! Vi måste glädja oss till förslag och betänkanden som detta i dag eftersom det innefattar de yttre randområdena då det fastställer riktlinjer för energiområdet. Bristen på energi i nämnda regioner är just en av de största nackdelarna, som man nu försöker rätta till.
Jag tar tillfället i akt att begära en precisering till bilagan som fastställer näten för naturgas i de yttre randområdena. Det föreligger ett stort fel som jag skulle vilja påvisa, även om det naturligtvis bör vara de spanska myndigheterna som förmedlar det.
I avsnitt ?E.07? innefattas två nya terminaler på Kanarieöarna. Enligt texten skall en vara i Santa Cruz de Tenerife och den andra i Las Palmas de Gran Canaria. Vi och sektorn förstår att det handlar om naturgas på ön, inte i huvudstaden, dvs. å ena sidan Teneriffa och å den andra Gran Canaria.

Laguiller (GUE/NGL).
Herr talman! Vem skulle motsätta sig att man inför och underhåller infrastrukturer inom energisektorn och att man integrerar energinäten i de länder som skall ansluta sig till Europeiska unionen? Naturligtvis ingen om det verkligen handlade om att tillfredställa befolkningarnas behov. Men vad det här betänkandet egentligen handlar om är att göra inrättandet och underhållet av infrastrukturer inom energiområdet underkastade marknadslagarna. För att införa en öppnare och mer konkurrenskraftig inre marknad för energi kommer de statliga fondutbetalningarna inom den privata sektorn att övergå från 10 till 20 procent av investeringsbeloppet. Ledamöterna från Lutte ouvrière är emot användningen av offentliga medel för att gynna privata vinstintressen.
Dessutom är syftet med den ökade sammankopplingen av gas- och elektricitetsnäten inte att rationalisera fördelningen av energi på unionsnivå utan snarare att helt utsätta marknaden för gas och elektricitet för konkurrens. Men i Frankrikes fall till exempel betyder det ytterligare ett steg mot privatisering av Électricité et Gaz de France, en utveckling som vi helt förkastar. Vi förkastar den precis som de tiotusentals arbetare som den 3 oktober demonstrerade i Paris för att Électricité et Gaz de France skulle förbli ett statligt företag. Vi protesterar mot alla angrepp mot arbetarnas löner eller pensioner inom denna sektor.
Ja, det är nödvändigt att de olika staterna eller den europeiska gemenskapen kan finansiera ett transportnät inom energisektorerna som når upp till 2000-talets krav, vars förvaltningskriterier inte går ut på att tillfredsställa lönsamheten eller vinstbegäret för några få utan som tillfredsställer alla människors behov av energi och lika tillgång för alla. Men vi tror inte att de europeiska institutionerna lyckas nå detta mål genom att låta sig styras av privata intressen.

Talmannen.
 Mina damer och herrar! Enligt artikel 120.5 får nu kommissionens vice ordförande, de Palacio, avslutningsvis ordet.

De Palacio
Herr talman! Jag vill tacka alla talare för de preciseringar och problem som tagits upp.
Jag vill framhäva det magnifika arbete föredraganden, Beysen, gjort och säga att jag ser att kommissionen och parlamentet generellt sett har samma uppfattning om de transeuropeiska näten som grundläggande del i att underlätta genomförandet av den inre marknaden för gas och elektricitet.
Kommissionen godtar de flesta av de ändringsförslag som lagts fram, med viss anpassning av texten i vissa fall. Nämnda ändringsförslag kompletterar eller förtydligar kommissionens text. Jag kommer att ge er den exakta listan på alla dessa och också tala om vilka vi inte kan godta eftersom de innehåller inriktningar som inte stämmer överens med de mål kommissionen ställt upp.
Jag kommer dock att tala mest om ändringsförslagen 8, 10 och 11, som handlar om bilaga III och användningen av kommittéförfarandet. För en större öppenhet och tydlighet föreslår kommissionen att det skall ingå detaljerade beskrivningar av projekten i bilaga III till riktlinjerna.
Enligt vår uppfattning bör man med denna detaljeringsgrad ha en teknisk bilaga och en ofta förekommande och nödvändig uppdatering av denna bör beslutas i enlighet med kommittéförfarandet.
Ledamöter! Jag påminner om att användningen av kommittéförfarandet sträcker sig längre än vad dessa transeuropeiska nät gör och nu är föremål för analys enligt den interinstitutionella överenskommelsen mellan de tre institutionerna. De problem som parlamentet kan lägga fram bör kunna lösas inom detta område.
Herr talman! Jag vill också säga att kommissionen, hur det än går, årligen kommer att lägga fram en rapport om utvecklingen av de transeuropeiska näten och projektens framsteg och om det är möjligt, ändringar av desamma i bilaga III.
Jag tackar ännu en gång för parlamentets stöd till detta förslag, Beysens arbete, alla talare, och jag hoppas att vi kommer att nå en snabb lösning även i rådet.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Förslag till Europeiska unionens allmänna budget - Budgetåret 2003 
Förslag till ändringar och ändringsförslag som avser avsnitt III i förslaget till allmän budget 2003 angående kommissionen 
Förslag till ändringar till avsnitten I, II, IV, V, VI, VII och VIII i förslaget till allmän budget för budgetåret 2003 om Europaparlamentet, rådet, Domstolen, Revisionsrätten, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén, Europeiska ombudsmannen och Europeiska datatillsynsmannen

Färm (PSE)
Herr talman! Innan vi påbörjar omröstningen om budgeten och om ändringsförslagen avseende budgeten, skulle jag vilja göra ett par yttranden, några rättelser och muntliga ändringsförslag som jag vill ta med i omröstningen.
För det första skulle jag vilja upplysa kollegerna i kammaren att kategori 3, den inre politiken, har en mycket snäv marginal. Den är endast på 2,6 miljoner euro. Om taket överskrids, som ett resultat av omröstningen, blir jag tvungen att föreslå en kompensation och ytterligare minska andra budgetposter. Det säger jag bara som en liten varning.
Sedan har vi några tekniska rättelser. För det första, ändringsförslag 662 angående budgetpost B53004 (ny) bör inte bli föremål för en enskild omröstning eftersom ingen har krävt något sådant. Det har av misstag registrerats som en enskild omröstning. Vi bör i stället rösta om detta som en del av block 4. Jag kommer att gå igenom det med samtliga politiska grupper, men som jag förstår skall det inte vara några problem.
Vi har även en teknisk justering i utgiftskategori 5. De föreslagna ändringarna återger yttrandet från Eurostat från den 15 oktober. Vi har nya parametrar för löner år 2003. Ökningen med 2,6 procent har nu minskats till 2 procent. De härav följande justeringarna som skall svara mot 2002 års extrafinansiering bör genomföras.
För ordningens skull skall jag hastigt läsa upp siffrorna. I ändringsförslag 525 skall det slutliga beloppet vara 1 450 901 000 euro och ingenting annat. I ändringsförslag 556 är det slutliga beloppet 68 890 436 euro. I ändringsförslag 650 angående budgetpost A360 skall det slutliga beloppet vara 38 219 720 euro.
Sedan tillkommer två nya ändringsförslag eftersom vi inte hade några ändringsförslag rörande pensioner. Dessa är budgetpost A1900, där det slutliga beloppet skall vara 412 887 000 euro, och budgetpost A6000, där det slutliga beloppet skall vara 124 456 000 euro. I ändringsförslag 562 angående budgetpost A7000 skall det slutliga beloppet vara 54 916 000 euro.
Slutligen, i ändringsförslag 527 angående budgetpost A200 skall det slutliga beloppet vara 147 529 904 euro.
Vi har även några tekniska rättelser när det gäller decentraliserade organ. Det finns en enskild anmärkning angående utgifter för decentraliserade organ i samband med utvidgningen. De har nu blivit en aning förändrade och skall ersättas med följande: för ändringsförslag 583 angående budgetpost B3-4201 är det korrekta beloppet 7 150 000 euro.
För ändringsförslag 589, budgetpost B5-3111, är det korrekta beloppet 300 000 euro. För ändringsförslag 596, budgetpost B5-8301, är det slutliga beloppet 3 522 711 euro. Slutligen behöver vi inte några uppgifter för ändringsförslag 593 eftersom det har dragits tillbaka. I det fallet förekommer det inte någon kostnad för utvidgningen.
Det finns en punkt som bör gå till omröstning, och det gäller budgetpost A-3014, en av posterna under A-30, angående europeiska magisterkurser i mänskliga rättigheter och demokratisering. Hänvisningen till universitetet i Padua är inte korrekt. Den bör bytas ut mot ?European Inter-University Centre?. Det är i själva verket ett nytt ändringsförslag till budgetförslaget, och det bör gå till omröstning från början.
För att resolutionen skall vara konsekvent skulle jag även vilja upplysa kammaren om att jag kommer att be avdelningarna för plenarsammanträden ersätta den andra delen av det första stycket avseende ändringsförslag 644 om Afghanistan med punkt 26 i resolutionen, så att det inte är någon skillnad mellan ordalydelsen i resolutionen och den i ändringsförslaget. Jag tror inte att det kräver någon omröstning, men jag ville endast poängtera detta för kammaren.
Slutligen, en punkt som är av större politisk vikt eftersom den berör Nordkorea och de diskussioner vi har haft angående Organisationen för energiutveckling på Koreahalvön (KEDO) och kärnvapenfrågor. Till följd av de nya upplysningarna angående den nordkoreanska regeringens tillkännagivande om deras möjligheter att framställa kärnvapen godkände budgetutskottet vid sitt möte i måndags att jag lägger fram ett muntligt ändringsförslag i plenum. Häri föreslås att man skall hålla inne med EU:s totala bidrag till KEDO, som är på 20 miljoner euro, med anledning av att den nordkoreanska regeringen har erkänt att man arbetar på att forska kring och framställa kärnvapen. Detta står naturligtvis i strid med de allmänna målsättningarna för EU:s deltagande i Euratom-KEDO, vilka är att ?bidra till att underbygga och upprätthålla det internationella systemet för icke-spridning av kärnvapen och att hjälpa till att uppnå ett lämpligt samarbete med både Nord- och Sydkorea för att trygga en säker och fredlig användning av kärnenergi?.
Anslagen kommer att frigöras från denna reserv på villkor att, för det första, Nordkorea visar sig villigt att respektera det internationella icke-spridningsavtalet och, för det andra, att Nordkorea visar att man har avbrutit sitt program för framställning av kärnvapen. Det är i själva verket ett nytt ändringsförslag till budgetförslaget, och det bör förslagsvis gå till omröstning i början.
Slutligen, när det gäller kategori 4 skall jag göra ett par kommentarer angående två särskilda aspekter i den kategorin, men det är allt jag har att säga just nu.

Stenmarck (PPE-DE)
Herr talman! Innan vi går vidare med omröstningen ber jag att få fästa ledamöternas uppmärksamhet på följande muntliga ändringsförslag till utgiftskategori 5:
För det första, när nu rådet bidrar till en tidigareläggning av utgifter, och förutsatt att parlamentet kommer att bidra med nära nog 43 miljoner euro i stället för 40 miljoner euro, vilket beslutades av presidiet och budgetutskottet i måndags kväll, föreslår jag att ett belopp på 35 miljoner euro skall föras tillbaka år 2003. Sålunda kommer parlamentets nettobidrag att uppgå till 8 miljoner euro.
För det andra, till följd av de nya siffrorna från Eurostat angående lönejusteringarna, vilka nu har minskat från 2,6 procent till 2 procent, måste även de belopp som förts in i de olika avsnitten för personalutgifter justeras i enlighet därmed.
För att återspegla dessa ändringar föreslår jag därför följande justeringar till följande ändringsförslag. Ändringsförslag 493, avsnitt - parlamentet: en minskning på 1,9 miljoner euro under punkt 1100. Ändringsförslag 715, avsnitt - parlamentet: en minskning på 3,1 miljoner euro under punkt 209. Ändringsförslag 514, angående domstolen: en minskning på 500 000 euro under punkt 1100. Ändringsförslag 516, angående revisionsrätten: en minskning på 36 000 euro under punkt 1100. Ändringsförslag 520, angående Ekonomiska och sociala kommittén: en minskning på 236 000 euro under punkt 1100. Ändringsförslag 522, angående Regionkommittén: en minskning på 102 000 euro under punkt 1100. Slutligen, ändringsförslag 523 angående ombudsmannen: en minskning på 11 000 euro.
Jag är tvungen att göra ytterligare några anmärkningar om resolutionen.

Färm (PSE)
Herr talman! Jag skulle bara vilja tala om att vi nu går in på kategori 4 - Externa åtgärder -, och här har vi en speciell situation eftersom vi har skapat så kallade ?asteriskändringsförslag?. Vi har överskridit taket på 72 miljoner euro. Detta ?asteriskändringsförslag? innebär att om vi gör några fler höjningar efter block 5 kommer anslagen till Afghanistan att reduceras. Jag vill bara i förväg underrätta alla om detta. Förvisso är det här en ståndpunkt från den första behandlingen, men jag ville ändå upplysa er om situationen.

Färm (PSE)
Herr talman! Detta torde förhoppningsvis vara sista gången som jag talar under den här omröstningen.

Förra måndagen diskuterade vi Östtimor i budgetutskottet, och jag skulle bara vilja förklara vad som försiggår. För att bibehålla en enskild budgetpost för Östtimor - vilket är av stor politisk betydelse för den östtimoresiska regeringen och för många andra - har man begärt en delad omröstning för ändringsförslag 674. I syfte att förtydliga omröstningen skulle jag vilja förklara att den delade omröstningen innebär att den första delen kommer att omfatta beloppen. Om vi röstar för den första delen röstar vi för det ökade beloppet, vilket är 25,5 miljoner euro. Så vitt jag vet är det godtagbart för alla.
Den andra delen av omröstningen gäller kontoplanen. Om ni önskar en enskild post för Östtimor - vilket är föredragandens rekommendation, som har godkänts av budgetutskottet - då skall ni förkasta den andra delen av ändringsförslaget från budgetutskottet.
Stenmarck (PPE-DE)
Herr talman! Jag hoppas att detta blir enda jag behöver säga angående resolutionen. Resolutionens första behandling behöver justeras för att återspegla omröstningen. Därför bör punkt 8 ändras enligt följande. Ordet ?avsikt? bör ersättas av ?beslut?. Beloppet 40 miljoner på första raden bör ersättas av ?42 690 000? och beloppet 40 miljoner på rad 8 bör ersättas av ?35 miljoner?.
För det andra, det fordras även en mindre ändring i punkt 19 av verbets tempus. På rad 3 bör orden ?should be? ersättas av ?are?. På rad 4 bör orden ?should be? ersättas av ?are?. På rad 5 bör orden ?should conduct? ersättas av ?conducts?.

Talmannen.
 Tack för dessa förtydliganden.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Kinnock, Neil
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att uttrycka ett beklagande på min kollega Schreyers vägnar för att hon inte kan närvara. Hon är tvungen att vara i Bryssel denna morgon för diskussioner med ordföranden, tydligen angående frågor beträffande finansieringen av utvidgningen, och - lika självklart - före det att Europeiska rådet i Bryssel äger rum. 
Mycket kort, på kommissionens vägnar kan jag med tacksamhet konstatera parlamentets godkännande av dess förhandlingsposition vid den första behandlingen av förslaget till budgeten för 2003.
Föredragandena Färm och Stenmarck har stött en position som ger rimliga förhoppningar om en konstruktiv och välbetänkt budget för 2003 vid den andra behandlingen.
Kommissionen kommer att ge ett snabbt och fullständigt svar på parlamentets åtskilliga önskningar och förfrågningar i syfte att i god tid få till stånd en lösning på de detaljer som återstår före den andra behandlingen.
Det återstår fortfarande för oss att fullborda förberedelserna inför utvidgningen, men vi är tacksamma mot parlamentet för dess erbjudanden för 2002. Det kommer uppenbarligen att minska problemen under 2003.
Jag skall ta upp ytterligare tre kortfattade punkter. För det första, vi bör och kommer att fullfölja de administrativa reformerna på ett kraftfullt sätt. En uttömmande framstegsrapport angående reformerna kommer att genomföras i januari, för att granskas av parlamentet.
För det andra, vi skall uppdatera unionens jordbruksbudget och fiskeavtalens behov för 2003. Ändringsskrivelsen kommer att läggas fram i kammaren nästa vecka.
För det tredje, kommissionen noterar parlamentets oro för att inte någon av våra institutioner är tillräckligt engagerad i förberedelserna av eventuella gemensamma åtgärder inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken eller i beräkningen av de medel som krävs för sådana åtgärder.
Budgeten för externa åtgärder har förvisso ännu inte funnit någon rimlig övergripande jämvikt. Följaktligen ämnar kommissionen föreslå realistiska lösningar under de kommande veckorna för att hjälpa budgetmyndigheten att uppnå tillfredsställande slutsatser.

Oostlander (PPE-DE).
Herr talman! Jag föreslår att man lägger till orden ?Pakistan och Ryssland? till ordet ?Israel?.

Boudjenah (GUE/NGL).
Herr talman! Det gäller bara ett förtydligande eftersom detta normalt sett redan finns med i er omröstningslista. Jag vill bara meddela att min grupp föreslår att man säger ?beklagar? i stället för ?fördömer? i början av ändringsförslag 5.

Hannan (PPE-DE)
Europaparlamentet har överskridit EU-budgeten genom att rösta ned EDD-gruppens ändringsförslag där man efterlyste en återbetalning av de faktiska kostnaderna av Europaparlamentarikernas utgifter. Ändringsförslag med den innebörden har lagts fram vid varje budgetförfarande så länge som jag har varit ledamot av denna kammare, och de har förkastats vid varje tillfälle. Vid en tidpunkt då EU hyllar utvidgningen är det livsviktigt att Europaparlamentet visar att man engagerar sig för ekonomisk redbarhet och tillgängliga räkenskaper. Återigen har man misslyckats med detta.

Malmström och Paulsen (ELDR)
. I budgetomröstningen har vi generellt röstat mot utskottets förslag till ökning av jordbruksutgifterna i kategori 1. Skälet är att vi tycker att EU:s pengar kan användas bättre på andra områden, där de verkligen behövs. Det är inte rimligt att runt hälften av unionens totala budget varje år går till att subventionera produktion och export av jordbruksprodukter. Dagens gemensamma jordbrukspolitik är inte bara kostsam för unionen, utan bidrar även till högre konsumentpriser.
Exportstöden gör att EU:s livsmedelsöverskott dumpas till låga priser på världsmarknaden, så att livsmedelsindustrin exempelvis i många utvecklingsländer får allvarliga konkurrensnackdelar. Att unionen dessutom ger bidrag till tobaksodling är särskilt anmärkningsvärt. EU:s verksamhet och budget bör i stället riktas in på gränsöverskridande problem som inte medlemsstaterna själva kan lösa. EU:s jordbrukspolitik, i form av stöd till export och produktion, bör därför avvecklas och till viss del ersättas av stöd till biologisk mångfald och miljöåtgärder.

Queiró (UEN)
Jag röstade i den första behandlingen för förslaget till unionens budget för år 2003 eftersom jag tyckte att det var ett välavvägt och grundligt dokument som följer riktlinjerna från Berlin, särskilt när det gäller budgetplanen för användandet av strukturfonderna.
Jag vill lyfta fram två punkter i förslaget: den första är att majoriteten av parlamentets ledamöter avvisar en minskning av anslag för stöd till europeiska partier och parlamentariska grupper, vilket jag stödde. Det andra är vidmakthållandet av en särskild budgetpost för ekonomiskt stöd för återhämtning och återuppbyggnad av Östtimor och att detta belopp ökat avsevärt jämfört med föregående år. Europaparlamentet antog detta beslut med överväldigande majoritet som ger innehåll åt det ändringsförslag som lades fram i budgetutskottet, vilket jag också ställde mig bakom.

Sacrédeus och Wijkman (PPE-DE)
. Vi välkomnar att anslaget för bekämpning av hiv/aids i jämförelse med rådets förslag ökar med ca 200 miljoner euro, motsvarande 60 procent. Det visar att parlamentet verkligen vill leva upp till de åtaganden vi gjorde då Global Health Fund inrättades. 
I stort sett delar vi svenska kristdemokrater parlamentets förhandlingsståndpunkt i fråga om budgeten. Det finns dock några punkter av vitt skild karaktär som vi särskilt skulle vilja kommentera.
Vi anser att det är viktigt att kommissionen kan komma med klargörande besked om hur stödet till Israel och Palestina använts, innan vi kan anta hela det föreslagna beloppet. Att i dagsläget därför godkänna endast halva anslaget sätter press i rätt riktning.
Det är positivt att en avveckling inletts av bidragen för transport av levande djur, även om vi hellre hade sett att de helt tagits bort.
Däremot beklagar vi att stödet minskas till Östtimor, då landet fortfarande befinner sig i en konsolideringsfas direkt efter självständighetsförklaringen. Vi anser att det är fel att ge stöd till europeiska partier, omfattande 7 miljoner euro, innan rättslig grund finns, och beklagar att förslaget att ta bort anslaget röstades ned med siffrorna 393-76. Vi stödde även en genomförbarhetsstudie för en civil fredskår, vilket dock avslogs.

Sandbæk (EDD)
. Den gemensamma sektorn i medlemsstaterna har i flera år varit offer för stora nedskärningar. Det är i det sammanhanget beklämmande att se att det i EU:s budget finns otroligt mycket outnyttjade resurser och att ett rent slöseri äger rum i vissa fall.
Det är mycket av EU:s utgiftsbudget som vi helt eller delvis vill slopa såsom jordbruksbidrag, bidrag för export av levande djur till tredje land, större delen av regionalstödet, bidrag till tobaksodling, driften av Ekonomiska och sociala kommittén, bidrag till europeiska politiska partier, bidrag till EU-federalistiska organisationer samt genomförandet av EU/EMU-propaganda. Denna lista över vad vi menar är direkt förkastliga utgifter i EU kan göras ännu längre. En annan detalj som vi vidhållit i alla år är att reseersättningar för Europaparlamentets ledamöter endast skall utbetalas för faktiska kostnader som uppkommit för resor i uppdraget. Det är rent otroligt att denna fråga aldrig kan lösas - trots att så många säger sig ställa upp på denna princip.
De offentliga medel som spenderas av EU kan användas på bättre sätt i medlemsstaterna. Vi anser att medlemsländernas avgifter till Europeiska unionen kan minskas.

Scallon (PPE-DE)
Jag röstade mot budgetpost B7-6312, Arndt 605 och Arndt 361. Dessa stöd till befolkningspolitik och reproduktiv hälsovård kommer att tillgängliggöras för att ombesörja aborter i utvecklingsländerna enligt det kommande betänkandet av Sandbæk.
Europeiska unionen har ingen laglig rättighet att ombesörja eller främja aborter, och det är oacceptabelt att använda offentliga medel för detta syfte, inom medlemsstaterna, kandidatländerna eller i utvecklingsländerna, där det inom vissa samhällen är oacceptabelt.

Andersson, Hedkvist Petersen, Hulthén och Karlsson (PSE)
. Vi svenska socialdemokrater har i dag röstat emot de ändringsförslag som syftar till att öka stöden till jordbruket. Vi anser att jordbruksstöden måste reduceras. Ett första steg i arbetet att reformera jordbruket är att föra över resurser till landsbygdsutveckling. På lite längre sikt räcker det dock inte med att endast omfördela resurser inom jordbrukssektorn, utan jordbruksstöden måste också minskas kraftigt. Detta gäller i synnerhet för tobaksstöden. EU skall inte ge stöd till produktion av grödor som är livsfarliga för oss människor.

Berthu (NI)
 - (FR) Jag har tillsammans med mina kolleger från gruppen Mouvement pour la France undertecknat ändringsförslaget om att slopa krediten på 7 miljoner euro, vilket ingår i förslaget till budget 2003 till förmån för de ?europeiska partierna?.
Nice-fördraget som föreskriver en offentlig finansiering av de politiska partierna ?på europeisk nivå? har nämligen ännu inte trätt i kraft och ännu mindre den oundgängliga tillämpningsföreskriften. Vi är medvetna om att de existerande ?partierna? behöver pengar sedan revisionsdomstolen förklarade att deras finansiering av vissa parlamentariska grupper i vår kammare var olaglig. Men vi anser inte att det är en tillräcklig anledning för att strunta i de grundläggande rättsreglerna.
För övrigt överensstämde tillämpningsföreskriften som hade utarbetats i förväg förra året med de villkor som gäller respekten för de nationella konstitutionella reglerna för neutralitet vad gäller finansieringen av det nationella politiska livet och vad gäller jämlikhet gentemot alla politiska krafter som är företrädda i Europaparlamentet, såsom de var uttryckta i deklaration nr 11 i Nice-fördraget.
Därför kan vi inte på nytt låta bli att ifrågasätta denna form av finansiering som kommer att bli dyr för skattebetalarna för att vidmakthålla europeiska partier som saknar verklig substans.

Eriksson, Frahm, Herman Schmid och Sjöstedt (GUE/NGL)
. Den gemensamma sektorn i medlemsstaterna har i flera år varit offer för stora nedskärningar. Det är i det sammanhanget beklämmande att se att det i EU:s budget finns otroligt mycket outnyttjade resurser och att ett rent slöseri äger rum i vissa fall.
Det är mycket av EU:s utgiftsbudget som vi helt eller delvis vill slopa, såsom jordbruksbidrag, bidrag för export av levande djur till tredje land, större delen av regionalstödet, bidrag till tobaksodling, driften av Ekonomiska och sociala kommittén, bidrag till Europeiska politiska partier, bidrag till EU-federalistiska organisationer samt genomförandet av EU/EMU-propaganda. Denna lista över vad vi menar är direkt förkastliga utgifter i EU kan göras ännu längre.
En annan detalj som vi vidhållit i alla år är att reseersättningar för Europaparlamentets ledamöter endast skall utbetalas för faktiska kostnader som uppkommit i samband med resor i uppdraget. Det är rent otroligt att denna fråga aldrig kan lösas, trots att så många säger sig ställa upp på denna princip.
De offentliga medel som spenderas av EU kan användas på bättre sätt i medlemsstaterna. Vi anser att medlemsländernas avgifter till Europeiska unionen kan minskas.

Pasqua (UEN)
 - (FR) Europaparlamentets vägran att införa en allmän reduktion av marknadsutgifterna för jordbruket som genomförts av ministerrådet och återställandet av dess utgifter till den nivå de hade före budgetförslaget för räkenskapsåret 2003 röner helt naturligt bifall från vår grupp, som också glädjer sig åt att budgetutskottet har antagit vårt ändringsförslag, ett ändringsförslag som syftar till att med 20 miljoner euro öka de krediter som är avsedda att underlätta etableringen av unga jordbrukare i landsbygdsmiljö, en metod som har haft en påtaglig framgång i Frankrike.
Ändå får vi inte bortse från de allvarliga hot som vilar över GJP, den gemensamma jordbrukspolitiken, inför en ny historisk utvidgning av Europeiska unionen i det ögonblick då de femton medlemsstaternas toppmöte inleds i Bryssel. Samförståndet vad gäller den finansiella utvecklingen i Europa som gäller ända till år 2006 och som kostade Frankrike så mycket vid toppmötet i Berlin år 1999 kan omöjligen ifrågasättas på grund av utvidgningen, då sista tillämpningsåret för de nuvarande finansiella planerna också kommer att omfatta revisionen av GJP och då Frankrike hädanefter är nettobetalare till Europeiska unionens budget. Den oundvikliga ökningen av jordbruksutgifterna som hänger samman med utvidgningen skulle inte uthärdas av de franska jordbrukarna och om en ändring av jordbruksstödet skulle komma till stånd år 2006 skulle denna revision naturligtvis också beröra strukturfonderna och varje lands bidrag till Europas budget.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag välkomnar förbehållslöst beslutet att inom ramen för Europeiska unionens allmänna budget bibehålla både en specifik post för stöd till återhämtning och återuppbyggnad av Östtimor och en finansiering i lämplig omfattning. Omröstningen om den speciella funktionen i de två delarna i ändringsförslag 674, vilket omröstningen med namnupprop klargör, för vidare den anda av intensivt samarbete och solidaritet som Europeiska unionen har visat världens yngsta nation. Låt oss inte glömma bort att Europaparlamentet tilldelade den nuvarande presidenten i Östtimor, Xanana Gusmão, Sacharovpriset 1999 och löftet om hjälp att stärka den nya nationen. Detta uttrycktes ju på ett enastående sätt i Europaparlamentets resolution av den 4 oktober 2001. Behandlingen av denna specifika budgetpost i parlamentet belönar uppmärksamheten, ihärdigheten och den utmärkta samordningen mellan de ledamöter som känner till ärendet bäst och som är mest skickade för kontakter med Östtimor, i synnerhet de portugisiska ledamöterna från de olika delarna av parlamentet. Den mycket breda majoritet som uppnåddes under plenarsessionen är också ett tecken på att parlamentet står fast vid sitt politiska och moraliska ansvar och inte bryter de löften man givit timoreserna. Detta är verkligen mycket glädjande.

Marques (PPE-DE)
. (PT) Jag vill lyckönska Asensio till det betänkande han utarbetat om parlamentets och rådets förslag om att fastslå gemensamma normer för sammanställande av gemenskapsstatistik om transporter av gods och passagerare på järnväg samt information om säkerhet, vilket jag stöder fullt ut.
Eftersom detta förslag nått stor enighet bland de olika berörda aktörerna vill jag bara framhäva att ett antagande av detta lagstiftningsinstrument kommer att underlätta utvärderingen av den gemensamma järnvägssektorn inom ramen för den gemensamma transportpolitiken. Det gör det möjligt att fatta beslut grundade på information, särskilt för att skapa ökade incitament i framtiden för snabb, bekväm och säker järnvägstrafik inom och mellan medlemsstater och mellan medlemsstater och tredje länder. Detta som ett alternativ till dagens trafikstockningar och dåliga luft till gagn för användarna och utan tvekan också själva miljön.

Ribeiro e Castro (UEN)
Att främja transporten på järnväg - på samma sätt som närsjöfart eller cabotage - som ett säkrare och mer ekologiskt alternativ till köbildningar vid trafikknutpunkter har under lång tid varit en extremt viktig, grundläggande riktlinje. Men för att se till att detta förslag bygger på en fruktbar och objektiv debatt är det avgörande att vi har en omfattande och riktig förståelse för villkoren i sektorn. Det gäller både för att avgöra hur brådskande de strategiska besluten är, i synnerhet prioriterade slutdestinationer och resor, och åtgärder för att uppnå en önskad minskning av vägtransporter. Det är betydelsen av detta förslag till förordning som syftar till att aktualisera och tillämpa transportstatistik för en bättre övervakning och noggrannare analys av utvecklingen i sektorn. Hänsyn tas också till de åtgärder som skall antas inom järnvägspaketet. Nu när vi har nått denna fas välkomnar jag att man nått en gemensam ståndpunkt och även antagit några av parlamentets ändringsförslag. Det visar att det är en fråga som förenar mer än splittrar och som kan få en enormt positiv effekt för livskvaliteten i framtidens europeiska städer. Det är skälen till att jag helt ställt mig bakom detta betänkande.

Inglewood (PPE-DE)
Jag är styrelseordförande för C.N. Group, som äger åtskilliga tidningar. Av den anledningen, för att undvika eventuella antydningar om intressekonflikter, kommer jag inte att delta i omröstningen om detta betänkande.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR)
. I Sverige är yttrandefriheten grundlagsskyddad sedan 1766. Direktivet om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan har skapat debatt och till viss del oro, då man fortsättningsvis önskar skydda journalisternas rätt till yttrandefrihet, även efter det att direktivet har trätt i kraft.
Vi anser dock att vi har fått tillräckliga förklaringar till varför direktivet är av stor vikt, att man bl.a. önskar undvika finansiella spekulationer som skadar den enskilde individen, och försäkringar om att direktivet inte kommer att få någon effekt på svensk grundlag. Direktivet i sin helhet är en viktig del för att skapa en fri och bättre fungerande finansiell marknad med krav på ett bra konsument- och investeringsskydd. Med ELDR:s ändringsförslag skulle finansiell journalistik falla inom direktivets tillämpningsområde men lämna ansvaret för genomförandet till existerande självreglerande organ. Därför har vi i dag röstat för direktivet om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan.

Marques (PPE-DE)
Förslaget vi röstar om beträffande insiderhandel och marknadsmanipulation (marknadsmissbruk) är avgörande i fråga om principer, som vår kollega föredragande Goebbels nämnt. 
Betydelsen av detta direktiv och att det måste godkännas snabbt motiverar mig att utnyttja rätten att avge en skriftlig röstförklaring, trots att jag inte är medlem av utskottet för ekonomi och valutafrågor och därför inte varit direkt involverad i frågan. Därför använder jag mig av detta verktyg för att åter bekräfta behovet av att rekommendationen i fråga stöds.
Beteende av sådant slag som har lett till ett antal skandaler på de amerikanska finansmarknaderna, och även vissa former av marknadsmanipulation som omfattas av direktivet, måste bestraffas effektivt och ändamålsenligt. Det är fundamentalt, inte bara som princip, som jag sa i början av mitt inlägg, men också som en hjälp att återskapa förtroendet för finansmarknaderna. Det förklarar den anda av samsyn som uppnåddes vid första behandlingen. Jag välkomnar detta.

Ribeiro e Castro (UEN)
Serien av skandaler som påverkar USA:s finansmarknader har belyst bristen på yrkesmässig integritet hos vissa mäklare på finansmarknaderna. Som föredraganden sagt äventyrar detta själva förtroendet från de offentliga och privata investerarnas sida. Det sprider samtidigt tvivel, misstanke och osäkerhet över alla ekonomiska aktörer och skapar stor oro i världsekonomin. Jag har ställt mig bakom betänkandets ändringsförslag eftersom de utgör ett mer verkningsfullt bidrag till den kamp som envetet måste föras mot globaliseringens skuggsida. Det har också främjat en ny typ av ekonomisk brottslighet jämte snedvridning, mörkläggning och manipulation. Jag tror att det är denna strategi vi bör följa om förtroendet ska återskapas för de ekonomiska aktörerna. Det är en förutsättning för att vi verkligen skall kunna få ett äkta område av frihet, säkerhet och rättvisa och den efterlängtade ?konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomin som förmår att upprätthålla en hållbar ekonomisk tillväxt, skapa nya och bättre arbetsplatser samt förstärka den sociala delaktigheten?, enligt vad som fastställdes i Lissabonstrategin. Föredragandens ändringsförslag är särskilt relevant. Det går ut på att investerare snabbt skall få tillgång till utdrag från transaktioner utförda av personer som fullgör sitt chefsansvar inom ett företag som ger ut finansiella instrument.

Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
 - (FR) Det är skrämmande att bevittna att föredraganden föreslår en minskning av de skadestånd som kommissionen föreslagit och att han intresserar sig mer för företagens hälsotillstånd än att värna om de passagerare som har blivit offer för deras affärsmetoder. Det är samma förutfattade mening som får honom att prisa avregleringen av flygsektorn genom att, trots det felaktiga i saken, påstå att den är bra för resenärerna, när dess enda syfte var att tillåta flygbolagen att öka sina vinster och när det också resulterade i att slöseriet ökade inom denna sektor, vars främsta offer är arbetarna och flygpassagerarna.
Om vi inte röstar emot detta betänkande och om vi avstår är det bara därför att det trots sina begränsningar kanske kommer att tillåta att flygpassagerarna får lite bättre ersättning om flyget är överbokat, inställt eller kraftigt försenat.

Andersson, Färm, Hulthén, Hedkvist Petersen, Karlsson (PSE)
. Vi anser av rättviseskäl att två kompensationsnivåer till passagerare vore den bästa lösningen, i praktiken en inom EU och en utom EU. I brist på alternativ röstar vi dock med PSE-gruppen, det vill säga tre kompensationsnivåer.

Piscarreta (PPE-DE)
Jag vill uttrycka mitt stöd för ändringsförslagen som lagts fram av föredragande Giorgio Lisi om initiativet från Europeiska kommissionen om införande av regler om kompensation och assistans till flygpassagerare vid ?överbokning? och inställda eller försenade flygningar. Vi känner alla till eller har drabbats av sådana metoder som bringar oreda i researrangemangen. Inom detta initiativ söker flygoperatörer efter ?frivilliga? som genom att avstå från sin plats skall erbjudas att välja mellan att få biljetten återbetald eller att flyga en annan rutt för att nå sin slutdestination. Resenärer som nekas stiga ombord utan att de har gått med på det skall få ekonomisk ersättning i förhållande till hur långt de skulle flugit. 
Dessa regler skall gälla vid såväl överbokning som inställningar och förseningar i flygningar som reguljära flygbolag och charterbolag utför.

Queiró (UEN)
Avregleringen av flygtransporterna har medfört uppenbara fördelar för flygpassagerare. Tänk bara på de mycket lägre biljettpriserna och den kraftiga ökningen av antalet flygpassagerare som en följd av detta. Klimatet för konsumenten är i stort ganska gynnsamt, men det finns fortfarande förutom säkerhetsproblemen vissa aspekter som behöver uppmärksammas. Det gäller sådant som lett till motiverade klagomål från dessa användare, särskilt på störningar p.g.a. försenade eller inställda flygningar. 
Därför har jag röstat för alla de ändringsförslag som syftar till att fastslå lämpliga ersättningsnivåer för störningar som passagerare drabbas av till följd av att flygbolag överbokat som en del av en policy som lägger ett klart definierat ansvar på dessa flygbolag.

Ribeiro e Castro (UEN)
Avregleringen av flygtransporterna har medfört uppenbara fördelar för flygpassagerarna. Tänk bara på de mycket lägre biljettpriserna och den kraftiga ökningen av antalet flygpassagerare som en följd av detta. Dessutom underbyggs den inre marknaden av den fria rörligheten. Men från passagerarens/konsumentens synpunkt finns det vissa aspekter som behöver ses över igen. Det gäller särskilt flygbolagens alltför vanliga metod som brukar kallas ?överbokning? och de fall (som inte täcks in av den senaste raden av bestämmelser) där passagerare leds om till andra flighter som tar dem till deras slutdestinationer, om än med viss försening. Den nuvarande situationen har resulterat i att passagerare - med all rätt - klagat, särskilt över de problem som uppstår på grund av försenade eller inställda flygningar. Många flygbolag har förbundit sig att bättre motsvara flygpassagerarnas förväntningar. Men vad som verkligen behövs är en ram av bestämmelser för att skydda passagerarnas rättigheter. Det är syftet med kommissionsförslaget och även Lisi-betänkandet. Jag har röstat för betänkandet, särskilt för att det är en avvägning mellan de olika intressen som finns på området och för att det innehåller ett antal rimliga kompromisser. Just därför nåddes stor enighet i utskottet för regionalpolitik, transport och turism.

Vermeer (ELDR)
. (EN) ELDR-gruppen gav sitt stöd till Lisi-betänkandet. Vi står emellertid fast vid våra bestämda reservationer när det gäller kommissionens förslag om kompensation till flygpassagerare, av följande skäl:
1) Kommissionens förslag har inte undergått någon ekonomisk konsekvensbedömning för att de möjliga effekterna på biljettpriser och konsumentval skall kunna fastställas. En sådan bedömning är fundamental för att se till att det föreslagna systemet är hållbart i praktiken.
2) Både i förslaget och i parlamentets kompromiss har man misslyckas med att erkänna den grundläggande skillnaden mellan normala förhållanden som leder till nekad ombordstigning och de som leder till inställda flygningar. Medan nekad ombordstigning vanligtvis är en följd av avsiktlig överbokning beror däremot inställda flygningar väldigt ofta på omständigheter som lufttrafikföretaget inte kan råda över - till exempel flygtrafikledningen. Parlamentets begrepp force majeure är en otillräcklig garanti i detta hänseende. Även om man kan hävda att flygbolagen borde kräva en återbetalning från dem som i själva verket är skyldiga, så skulle något sådant vara väldigt komplicerat i praktiken.
3) Till sist, i synnerhet när det gäller lågprisflygbolag skulle det vara att föredra att flygbolagen åläggs att erbjuda konsumenterna valmöjligheten att betala en separat försäkringspremie utöver själva biljettpriset, och på så sätt garanteras en kompensation vid inställda eller försenade flygningar som lufttrafikföretaget inte kan råda över.

Figueiredo (GUE/NGL)
Detta betänkande är i linje med framstegen i avregleringen på el- och naturgasmarknaderna och tar fasta på besluten från Stockholm- och Barcelona-toppmötena som förordar de nya riktlinjerna för dessa sektorer till följd av beslutet att avreglera. Därför sägs det att som regel skall konstruktion och underhåll av infrastruktur i energisektorn omfattas av marknadsprinciperna. Detta utsätter privatiseringen i sektorn inklusive dess infrastruktur för ett tryck som vi inte kan acceptera. 
Föredraganden gör gällande att syftet med konkurrens och fulländande av den inre energimarknaden skall genomföras så att det möjliggör allomfattande serviceåtaganden. Men de alternativ som förordas för att stödja finansieringen av prioriterade projekt, även i besvärliga områden, kan inte överskrida 20 procent och då bara i undantagsfall. Inte desto mindre går det längre än kommissionens förslag på endast 10 procent men som bara nämner konstruktionsfasen. Där får inte heller i fortsättningen konkurrenssnedvridning ske mellan företag. Det innebär att avreglering förordas även på det här området som då omfattas av kriterier som är mer av ekonomisk än social natur.

Marques (PPE-DE)
Det förslag vi debatterar och röstar om i dag innebär en revidering av riktlinjerna för de transeuropeiska energinäten. Det omdefinierar prioriteringarna för de transeuropeiska näten (TEN) och identifierar inte bara projekt av allmänt intresse utan även prioriterade projekt av europeiskt intresse. De projekten skall prioriteras så snart beslut om finansieringen fattats inom ramen för förordningen om ekonomiskt stöd till TEN. Kategorin prioriterade projekt omfattar en mängd energinätsprojekt med avsevärda effekter för fullbordandet av den inre marknaden och som är avsedda att förbättra säkerheten i utbudet. 
Men jag skulle vilja belysa den strategiska betydelse som TEN har som ett nödvändigt verktyg för att komma till rätta med de hinder som finns i geografiskt avlägsna länder, t.ex. Portugal. Detta är synnerligen relevant i fallet med de mest perifera regionerna som de autonoma regionerna Madeira och Azorerna. Det är förklaringen till varför jag förordat en differentierad behandling av dessa regioner eftersom de inte kan ansluta sig till de europeiska el- och gasnäten. Därför anser jag att det är helt nödvändigt att vi stöder energiproduktionsprojekt som baseras på förnybara energikällor och tar fasta på det lokala utbudet i var och en av dessa regioner och på var de befinner sig i prioritetsskalan.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Det är mycket viktigt att förordningen om de transeuropeiska näten inte bara omfattas av kriterierna för ett säkert energiutbud och icke-snedvridning av konkurrensen, men också av kriterierna för en hållbar miljö. Därför föreslår jag att frågan måste betingas av produktion av energi från förnybara energikällor, eftersom det är denna sektor som medför minst miljömässiga externa effekter. Det är också nödvändigt att fokusera på forskning dels om nya energiformer för att garantera att produktionskostnaderna sänks och dels om decentraliserade källor.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag har givit betänkandet mitt stöd eftersom jag anser att den ansats som kommissionen antagit om att i större utsträckning använda sig av instrumentet ekonomiskt stöd för TEN (transeuropeiska nät) i syfte att fullborda den inre marknaden för elektricitet och gas i stora drag är rätt ansats. Den överensstämmer i själva verket med Europaparlamentets betänkande som antogs den 13 mars 2002 i första behandlingen, förslaget till förordning om främjande av gränsöverskridande elhandel. Enligt kommissionen har endast tre av 14 specifika projekt genomförts. Eftersom det har gått så långsamt framåt de senaste åren är föredragandens förslag om att bestämma en ny typ av projekt helt på sin plats. Inom projekt av allmänt intresse finns det mycket riktigt ett förslag om att identifiera en ny kategori prioriterade projekt av europeiskt intresse. Denna kategori kommer att omfatta ett begränsat antal energinätsprojekt som får mycket stora följder mot bakgrund av de nödvändiga kriterierna för energipolitiken. Det innebär med andra ord att fullborda den inre marknaden och förbättra säkerheten i utbudet. Jag ställer mig också bakom den rekommenderade riktlinjen om att bättre avpassa produktionen av förnybara energiformer till sammankopplade energinätverk. Det leder till en önskvärd ökning av produktionen och konsumtionen av dessa typer av energi.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Jag anser att de ändringsförslag som Europaparlamentet framlagt avseende när och hur ofta exportrapportering skall ske, mängden information som krävs, tekniskt bistånd och utbildning är nödvändiga för att bättre kunna uppfylla målen i Rotterdamkonventionen. Därför hoppas vi att rådet och kommissionen skall godkänna dessa ändringsförslag. Jag vill gratulera föredraganden till hans utmärkta arbete.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Denna resolution kommer vid en kritisk tidpunkt för världsfreden med tanke på det förestående anfallet mot Irak. Europaparlamentet anser det vara nödvändigt att åter inta en ståndpunkt i frågan där man fullt ut stöder EU:s militära politik i det att ?kampen mot terrorismen? utpekas som det huvudsakliga målet för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Det innebär en uppmaning att fullständigt och skyndsamt genomföra den europeiska terroristlagstiftningen och andra åtgärder från medlemsstaternas sida. Parlamentet stöder helt den amerikanska synen på händelserna den 11 september, bekräftar uttalandena om terrorismen som ett globalt hot och sätter tilltro till propagerandet för attacker i Irak eller på andra platser.
Rent konkret säger resolutionen att Nato är ett bidrag till den euro-atlantiska stabiliteten och stöder uttryckligen den nya Nato-doktrinen i dess inriktning på kampen mot ?terrorism?. Detta jämställer förstås EU med USA i rollen som världspolis och anklagar USA för unilateralism.
Mot denna bakgrund låter uttalanden om att respektera rättssamhället, frihet och demokrati väldigt ihåliga. Vi tycker att hänvisningen till FN-stadgan både är extremt farlig och avslöjande när det, som här, åtföljs av åsikten att det som skedde den 11 september var en väpnad attack.
Det är anledningen till att medlemmarna av kommunistpartiet i Grekland röstade mot resolutionen.

Berthu (NI)
 - (FR) Jag har stött Europaparlamentets resolution vad gäller kampen mot terrorismen för att visa mitt engagemang i denna kamp, men egentligen förefaller mig flera delar av denna text mycket motbjudande.
I punkt 6 tycks Europaparlamentet vara av den meningen att en anfallen stats rätt till legitimt försvar endast skulle kunna utövas med tillstånd av FN:s säkerhetsråd, vilket förefaller mig vara helt felaktigt. Om en stat angrips bör säkerhetsrådet endast besluta om gemensam användning av vapenmakt och inte om den angripna statens rätt till självförsvar.
I punkt 36 antyder Europaparlamentet att de europeiska institutionernas så kallade ?pelarkonstruktion? skulle hindra kampen mot terrorismen, vilket knappast äger någon riktighet. Den allmänna ?nedrustning? som unionen har företagit genom att avskaffa de inre gränskontrollerna och genom att under åberopande av de mänskliga rättigheternas blunda för tillströmningen av människor utan nödvändiga identitetshandlingar är mycket skadligare för unionen.
Slutligen vad gäller skäl P, även om man måste undvika att jämställa terrorismen och den muslimska världen måste man också vara klarsynt nog att peka på de olika innebörderna i begreppet jihad, som utgör en ytterst farlig grogrund för terrorism.

Coelho (PPE-DE)
Terroristhotet sägs ha världsomspännande dimensioner vilket kräver en global reaktion för att man skall kunna bekämpa detta hot mot demokratin och det fria utövandet av mänskliga rättigheter på ett effektivt sätt. EU är stolt över att kontinuerligt verka för att dessa grundläggande värderingar respekteras i hela världen och på gemenskapens territorium. EU:s snabba och effektiva agerande för att definiera sin globala strategi mot terrorism (den europeiska handlingsplanen mot terrorism) förtjänar beröm. Syftena med den globala strategin från EU:s och medlemsstaternas sida måste vara
1 - att förstärka rättsstatsprincipen,
2 - att stärka den demokratiska kontrollen - det är beklagansvärt att både Europaparlamentet och nationella parlament bara delvis informerats om de åtgärder som rådet fattat beslut om,
3 - förbättra möjligheterna att förebygga och slå ned terrorbrott. Medlemsstaterna måste ha en effektiv brottsbalk som fungerar och anta åtgärder för polisiärt och rättsligt samarbete. Det område av frihet, säkerhet och rättvisa som vi stegvis bygger upp fyller bara en funktion om det råder balans mellan dessa tre delar utan att en av dem råkar i konflikt med de andra. De tragiska händelserna den 11 september 2001 får inte utnyttjas för att motivera missbruk som leder till att säkerheten kväver friheten och rättvisan.

Figueiredo (GUE/NGL)
Resolutionen om en ?utvärdering av och framtiden för EU:s strategi beträffande terrorism ett år efter den 11 september 2001? innehåller flera motsägelser. Jag skulle vilja lyfta fram några av de mest negativa aspekterna: 
Försvar av en militär ?kamp mot terrorismen?, exempel på hur dagens begrepp försvar förändras till något som kallas ?ett vidare begrepp av säkerhet?. Detta omfattar ?förebyggande tillslag? som vi nu ser tillämpas av George W. Bush som blandar ihop medlemsstaternas inre säkerhetsuppdrag med försvarspolitik.
Bekräftande av Nato och av partnerskap med USA som en allmän referens för EU i ?kampen mot terrorismen?.
Stödet för reformen av Nato (dess politiska och militära strukturer) för att förändra dess försvarsalliansuppdrag till en offensivallians.
Dess beredvillighet att kriminalisera verksamhet i organisationer och rörelser som bekämpar, ibland i väpnad form, det förtryck deras folk utsätts för, och sammanblanda det med ?terrorism?.
Användande av kriget mot terrorismen för att komma framåt när det gäller att göra rättsliga och inrikes frågor i EU till en gemenskapsangelägenhet.
Därför röstar vi mot betänkandet.

Lang (NI)
. (FR) Terrorismen sprider och inger fasa. Inget land i världen är i dag skyddat från terroristhandlingar. I de demokratiska länderna finns det inget skäl, vare sig religiöst, politiskt eller ekonomiskt, som kan försvara tillgripandet av terroristhandlingar. Den globala terrorismen måste bekämpas aktivt, och på denna punkt skriver vi naturligtvis under detta förslag till gemensam resolution.
Attentaten den 11 september 2001 och de som nyligen ägde rum på Bali har tyvärr visat på de globala bristerna i kampen mot terrorismen. Det femtiotal europeiska texter, resolutioner av Europaparlamentet, rambeslut, fördrag, förordningar, direktiv som nu gäller har inte på något sätt fått terrorismen att minska.
Ändå lyckönskade sig alla de politiska grupperna i går i tur och ordning till den snabbhet med vilken Europa reagerade dagen efter den 11. Man lyckades förvisso snabbt (med viss svårighet) hitta en gemensam definition för terrorismen; likaså fick Europol nya befogenheter inom detta område, och en förteckning över instabila stater som hyser fundamentalistiska centrum upprättades. Men ett år senare finns terroristnäten fortfarande kvar och terroristdåden blir allt fler.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Paniken från den 11 september 2001 är inte över än. Rädsla för terrorism leder till beslut som under normala förhållanden endast skulle fått stöd från en minoritet i parlamentet. EU-medlemsstaterna är visserligen mer återhållsamma än Amerika när det gäller att förbereda förebyggande krig och är villigare att betala till tredje världen, men ändå släpas vi till stor del med av Bush juniors kortsiktiga politik. Under förberedandet av den här resolutionen har utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik vunnit över utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Dessutom har kristdemokrater och liberaler till största delen kunnat påtvinga socialdemokrater och De gröna sin vilja. Det betyder att mer vikt läggs vid Nato än vid Förenta nationerna och att det anses viktigare att inskränka fri- och rättigheter än att få bort de orsaker som gör förnedrade människor till terrorister. Det är exakt vad som behövs för en långvarig och ökande indignation hos offren för de nuvarande makts-, ägande- och inkomstförhållandena i världen. Det är fint att den liberala gruppen vill förse den här dåliga ståndpunkten med en människovänlig utsmyckning, men det ändrar inte inriktningen. Jag är besviken över stödet från socialdemokrater och De gröna, vilka visar att de till varje pris vill höra till den parlamentsmajoritet som nu avtecknar sig.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag motsatte mig två verkligt bedrövliga stycken i den gemensamma resolutionen, men i slutändan röstade jag för den. Jag tror nämligen att det är mycket viktigt att bekämpa terrorismen, det största världsomspännande hotet i vår tid. Jag vill inte heller på något sätt bidra till att vi sänder ut ett försvagat budskap på detta område. Dramat så sent som i går där hundratals oskyldiga medborgare togs som gisslan på en teater i Moskva är ännu ett drama där utgången fortfarande är fullkomligt oviss. Det besannar våra allra värsta farhågor efter attackerna den 11 september 2001, dådet på Bali och andra handlingar runt om i världen. Detta brutala och allt mer skräckinjagande klimat blottlägger det moderna samhällets sårbarhet. Just därför bör detta mana oss till att motverka de tvetydigheter och fällor i form av påhittade rättfärdiganden som resolutionstexten tyvärr är full av. På grund av att kompromisser ständigt behövde göras är texten för lång och liknar mest en långtråkig vals eller tröttande tango, där steg tas till vänster och till höger, framåt och bakåt, så till den grad att vi till sist glömmer vart den är på väg. Som en följd kommer vi inte särskilt långt, och terrorister i alla skepnader kommer med ett leende på läpparna att kunna attackera oskyldiga och försvarslösa civila och sprida sitt hat, sin brutalitet och förstörelse. En beslutsam kamp mot terrorismen är en av de grundläggande politiska kamper vi har att utkämpa i begynnelsen av detta århundrade om vi inte vill befinna oss i en värre situation vid slutet av det. Vi får inte ge efter för något politiskt eller moraliskt övervältrande av ansvar. Kampen måste föras med hjälp av alla politiska, diplomatiska, militära, polisiära och rättsliga instrument som står till förfogande, vilket dagens situation och avstyrkandets eller förtryckets genomslagskraft kräver. Vi måste förkasta velande som lägger skulden på offren och låter angriparna gå fria.

Tannock (PPE-DE)
. (EN) Liksom många av mina brittiska konservativa kolleger lade jag ned min röst vid den slutliga omröstningen om terroristresolutionen, eftersom ett antal punkter som antagits direkt syftade på att underminera den naturliga rättigheten till självförsvar, som inbegrips i artikel 51 i FN:s stadga, samt rättigheten att enligt samma laga makt agera föregripande då det förekommer ett tydligt och överhängande hot från en skurkstat eller terroristorganisation mot ett lands eller en regions säkerhet. Man hänvisar dessutom till olika politiska koncept, såsom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP), den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken och Echelonprojektet. Beträffande dessa har vi en annorlunda politisk hållning, vilken är väl känd och som skiljer sig från majoriteten i det här parlamentet. Det är överflödigt att nämna att vi som parti fördömer all slags terroristverksamhet var än den utövas, och att vi som land lidit under IRA:s brutalitet och andra paramilitära enheter under en väldigt lång tid, så vår röstnedläggelse speglar också resolutionens relativt kraftlösa karaktär. Till viss del verkar man i resolutionen vara mer angelägen om att skydda terroristernas medborgerliga rättigheter än att fördöma dem för mordlystet uppträdande gentemot oskyldiga civila.

Cauquil och Laguiller (GUE/NGL)
 - (FR) När föredraganden erinrar om den katastrofala situationen för ?de 1,2 miljarder människor som lever på mindre än 1 USD om dagen [och som] lever [till] 75 procent i landsbygdsområden? har han ingenting annat att föreslå för att råda bot på den otillräckliga livsmedelsförsörjningen i de fattiga länderna än ?ökat marknadstillträde för utvecklingsländerna, i syfte att de ska kunna dra nytta av det allmänna välståndet och uppnå ekonomisk tillväxt?, som exempel på några välgörenhetsåtgärder.
Men det är just marknadsekonomin som har drivit dessa länder att överge odlingen av livsmedelsgrödor till förmån för monokulturer med sikte på den globala marknaden, och det är just marknadsekonomin som gör att till och med den globala ekonomiska tillväxten för mer än en miljard tar sig uttryck i ökad fattigdom och hungersnöd.
För övrigt vet föredraganden mycket väl att stormakterna har skurit ned biståndsanslagen till de fattiga länderna och att de i verkligheten endast gynnar ett litet skikt av lokalbefolkningen, när de inte omvandlas till beställningar för de rika ländernas storföretag.
Vad de fattiga länderna behöver är hur som helst inte någon nedlåtande välgörenhet utan att inte längre bli plundrade och utnyttjade som de alltid har blivit av just dessa stora industriella grupper och stormakter.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Fruteau (PSE)
 - (FR) De diskussioner som förs om den framtida gemensamma jordbrukspolitiken delar Europa djupt. I stora drag kan man å ena sidan tala om anhängarna av ett multifunktionellt jordbruk, till vilka jag hör, och som anser det vara oacceptabelt att 80 procent av gemenskapsbiståndet hamnar i fickan på 20 procent av jordbrukarna och å andra sidan om försvararna av status quo.
I detta sammanhang ger mig vår kollega Bashir Kanbhais betänkande tillfälle att angripa en tyvärr alltför vanlig uppfattning som dock förefaller mig vara felaktig: Europeiska unionen skulle vara stängd för export från jordens fattigaste länder. Man underförstår sålunda att vi skulle försumma vår plikt att visa solidaritet mot utvecklingsländerna genom att föra en protektionistisk jordbrukspolitik som endast inriktar sig på de europeiska jordbrukarna.
Hur kan man utveckla en sådan tes när man vet att Europeiska unionen importerar mer jordbruksprodukter från utvecklingsländerna än Förenta staterna, Kanada, Japan, Australien och Nya Zeeland tillsammans? Utan tvekan beror det på en missuppfattning.
Måste man ändå härav dra slutsatsen att större handelsutbyte och avreglering av jordbruket är A och O i utvecklingspolitiken?
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Återigen visar sig Khanbhai vara en bra förespråkare för länderna i tredje världen. Han erkänner varje lands rätt att skydda sina produkter genom att införa tullbarriärer och uppmanar de rika länderna att trots det öppna sina marknader för exportprodukter från de fattigaste länderna. Han uppmanar även de rika länderna att anslå minst 0,7 procent av sin bruttonationalprodukt för utvecklingsbistånd och han erkänner nödvändigheten av att ägandet av jordbruksmark omfördelas. Jag hoppas att hans åsikter delas av hans kristdemokratiska och konservativa partigruppskamrater. Hos dem har jag tyvärr den senaste tiden sett en annan prioritering: företräde för frihandel, alltså stöd för fel sorts globalisering i den form som främjas av Världshandelsorganisationen. Om frihandeln genomförs gäller endast den starkastes rätt. Företagen med de lägsta kostnaderna för arbete och miljö kan då erövra marknaden från sina konkurrenter, de rikaste länderna berikar sig då ytterligare på bekostnad av de fattigaste och gruppen av uteslutna växer på nationell och global nivå. Därför är det glädjande om det nu framträder en majoritet för en ståndpunkt som inte grundar sig på ?tjänster och gentjänster? utan på solidaritet. För övrigt inser jag att det här handlar om ett icke-lagstiftande initiativförslag med få direkta praktiska konsekvenser.

Bernié (EDD)
 - (FR) Vi vänder oss mot innehållet i resolutionen om 12:e partskonferensen om konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av djur och växter (CITES) som skall äga rum i Santiago de Chile 3-15 november 2002.
Att överföra hela populationer av afrikanska elefanter från bilaga II (tillstånd till handel) till bilaga I är detsamma som att förbjuda exporten av hudar och elfenben i begränsad mängd under övervakning av konventssekretariatet. På grund av den ansenliga ökningen av elefantpopulationerna i många länder i södra Afrika har denna export på nytt blivit möjlig.
Ökningen av populationerna i dessa länder orsakar stora obehag som innebär förstörda skördar, försämrad lokal boendemiljö och stora inkomstförluster för de lokala jordbrukarna.
I syfte att väl vårda elefantpopulationerna i södra Afrika (Botswana, Namibia, Zimbabwe och Sydafrika) har vi stött ändringsförslagen från vår grupp som ber om uppskov vad gäller överföringen till bilaga I.
Vår röst och ståndpunkt ingår i ett stöd för de ömsesidiga intressena hos lokalbefolkningarna och för de utrotningshotade vilda djuren.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B5-0492/02) till kommissionen från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens strategi inför konferensen om klimatförändringar i New Delhi.

Jackson (PPE-DE).
Herr talman! Det här är en fråga angående den åttonde partskonferensen om Kyotoprotokollet för en minskning av koldioxidutsläpp. Det är ett brådskande ärende eftersom konferensen i New Delhi, som frågan refererar till, just håller på att inledas. 
Europaparlamentet, och i synnerhet utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, är mycket angeläget om att drivkraften för Kyotoprotokollet skall hållas uppe. Allt står sannerligen inte väl till inom Europeiska unionen, eftersom vissa av de medlemsstater som har ratificerat Kyotoprotokollet för närvarande håller på att öka sina koldioxidutsläpp, i synnerhet Spanien.
Vi har antagit ett antal direktiv som syftar till att minska koldioxidutsläppen, och kommissionen har lagt fram en mycket nyttig plan som visar vad som har gjorts och vad man ämnar göra. Vi är särskilt intresserade av förslagen om övervakningsmekanismer, som sannolikt kommer att läggas fram inom kort.
Jag skulle vilja ställa tre frågor. För det första, hur pass viktig är konferensen i New Delhi? Kommissionären skulle säga att den är mycket viktig. Om det är så, då är min nästa fråga varför hon är här och om hon planerar att åka? Om hon inte planerar att åka så är jag säker på att det inte är ett tecken på konferensens degraderade status. Vi skulle endast vilja veta vad som kan förväntas hända i New Delhi. Vi har hört rykten om konflikter.
För det andra, det skulle vara intressant att höra hur kommissionen tror att andra länder skall kunna uppmuntras att delta i Kyotoprocessen. Till exempel mötte jag nyligen Australiens ambassadör för Europeiska unionen. Australien deltar inte i Kyotoprocessen, och det planerar man uppenbarligen inte heller att göra. Kanhända har inte Australien några betydande koldioxidutsläpp, men det skulle kunna leda vägen till Sydostasien - ett mycket viktigt område där en ökad industrialisering förhöjer dessa utsläpp.
För det tredje, vi borde reda ut vilken roll ledamöterna av Europaparlamentet skall ha när de närvarar vid sådana konferenser. Tidigare har mina kolleger haft allt mer besvärande erfarenheter från att ha deltagit vid sådana konferenser, till exempel konferensen i Johannesburg om hållbar utveckling. Kommissionen är alltid ytterst hjälpsam och upplyser parlamentsledamöterna så mycket som möjligt, men våra delegationer deltar inte i de sammanträden som hålls av EU-delegationerna i sig. Vi förstår inte varför vi inte kan vara observatörer till denna process. Det är absurt att representanter för Europas folk skall resa halvvägs runt jordklotet för att endast vara åskådare under en konferens där de personer som förhandlar på deras vägnar inte är direktvalda på europeiskt mandat. Vi skulle vilja se detta ändras så att vi åtminstone ges observatörsstatus under EU-sammanträden vid sådana konferenser.

Wallström
Herr talman! Tack för dessa mycket välgrundade frågor om COP 8 [den åttonde konferensen mellan parterna i FN:s ramkonvention om klimatförändringar], som det kallas, vilka jag skall försöka svara på så tydligt som möjligt.
För det första, efter Bonn och Marrakech utgör COP 8 ett tillfälle att förstärka de utvecklade ländernas åtaganden att minska utsläppen av växthusgaser och att återigen uppmana de länder som ännu inte har ratificerat Kyotoprotokollet att göra det inom den närmaste framtiden. Vid diskussionerna under COP 8 i Indien kommer man först och främst att gå igenom framstegen beträffande genomförandet. Det innebär att fastställa läget. Utvecklingsländernas delaktighet relateras till anpassningen till klimatförändringen och inledningen av en process för ytterligare åtgärder som skall vidtas efter 2012, under en andra åtagandeperiod.
Konferensens förlopp kommer att specificeras i ett dagligt uttalande. Hur som helst, om ni frågar hur viktig denna konferens är i förhållande till andra kan jag tala om att man inte har förutsett några förhandlingar angående betydande sakfrågor. Så det finns en skillnad mellan tidigare COP-möten och det här. Det innebär inte att mötet inte är viktigt, men än så länge är det inte på någon egentlig förhandlingsnivå.
Under klimatkonventionen kan vi förvänta oss att utvecklingsländerna kommer att påminna den industrialiserade världen om våra skyldigheter när det gäller att bistå dem i deras kapacitetsuppbyggnad och anpassning till klimatförändringen. Europeiska unionen vill tillsammans med andra utvecklade länder ha en inledande diskussion om beslutsförfarandet inför ytterligare åtgärder för den andra åtagandeperioden och att denna process skall påbörjas i New Delhi. Förra veckan uppmanade rådet (miljö) även andra länder att engagera sig i en dialog kring denna fråga.
Jag kan ana att Europeiska unionens roll kommer att bli att försöka bygga broar mellan Japan, Förenta staterna och andra länder som skulle vilja driva på utvecklingsländerna mot omfattande åtaganden under den andra åtagandeperioden från och med nu. Utvecklingsländerna motsätter sig detta och påstår, naturligtvis, utifrån en politisk ståndpunkt att det är vår roll att gå i spetsen och visa att vi menar allvar med att minska våra utsläpp av växthusgaser, innan de kan godkänna något som skulle kunna hämma deras utveckling. Så denna debatt kommer antagligen att sätta i gång, men vi från Europeiska unionen har sagt att vi bör koncentrera oss på att fastställa ett förfarande, eftersom vår första målsättning är att Kyotoprotokollet skall träda i kraft. Vi bör inte låta någonting hindra oss från att nå det målet.
Kommissionen tillsammans med medlemsstaterna kommer att nyttja COP 8 för att betona nödvändigheten av att genomföra Kyotoprotokollet och överenskommelserna som uppnåtts i Bonn och Marrakech. Vi välkomnar de åtskilliga frågor som tagits upp i Europaparlamentets resolution av den 2 oktober, och vi kommer i största möjliga utsträckning att ta oss an dessa.
En fråga som vi kommer att driva vid COP 8 är också en uppföljning av den frivilliga koalition för förnybar energi som Europeiska unionen startade i Johannesburg. Vi kommer att diskutera vägen framåt med likasinnade länder och uppmuntra andra att delta.
Som ni vet kommer Kyotoprotokollet att träda i kraft när 55 parter, som representerar minst 55 procent av utsläppen i bilaga 1, har ratificerat protokollet. Hittills har 95 länder, som står för 37,1 procent av utsläppen, ratificerat Kyotoprotokollet, vilket utgör omkring två tredjedelar av världsbefolkningen. Ratificeringens framgång, och det här gäller er andra fråga fru Jackson, ökade före och efter världstoppmötet i Johannesburg. Sådana händelser brukar ofta väcka den här typen av reaktioner. Det är bra, men den viktiga frågan är att få länder att ratificera protokollet och att nå framgång med att genomföra det. Kanada och Ryssland sade under världstoppmötet att de har för avsikt att ratificera protokollet, medan större länder såsom Kina, Indien och Brasilien redan har gjort det.
Jag skulle säga att det som är viktigast just nu är att fortsätta att utöva påtryckningar mot Ryssland, eftersom vi vet att en ratificering av Ryssland, som står för 17,4 procent av utsläppen, är avgörande för att nå upp till tröskelvärdet 55 procent, vilket behövs för att Kyotoprotokollet skall träda i kraft. Vi står naturligtvis i kontakt med de ryska myndigheterna, och vi följer ratificeringsprocessen i Ryssland på nära håll. Min kollega och jag har uppmanat andra parter, med vilka vi har bilaterala möten, att ratificera Kyotoprotokollet, och det kommer vi att fortsätta med. Vi har gjort allt vi har kunnat, rest runt i världen och talat med Australien och andra länder i ett vardagligt bilateralt sammanhang, fäst uppmärksamheten vid denna fråga och vid betydelsen av en ratificering av Kyotoprotokollet. Så vi fortsätter att uppmana Förenta staterna och Australien att återvända till Kyotoprocessen.
Det europeiska klimatförändringsprogrammet som Jackson hänvisade till startades den 8 mars 2000, och genom detta har man fastställt viktiga faktorer för en kostnadseffektiv EU-omfattande strategi för att bekämpa klimatförändringen. I vårt meddelande från förra året angavs ett första paket med tio åtgärder för en kostnadseffektiv reduceringspotential på mellan 122 och 178 miljoner ton koldioxidekvivalenter. Det är nästan halvvägs till vårt Kyoto-mål på - 8 procent.
Kommissionen har redan lagt fram förslag till ett antal av dessa åtgärder, inberäknat ett system för utsläppshandel, byggnaders energiprestanda, kraftvärme och en strategi för att öka användningen av biobränslen under vägtransporter. Andra, såsom lagstiftning om minimieffektivitetskrav för slutanvändarutrustningar eller för främjandet av energitjänster, och om fluorerade gaser, är under utarbetande. Men det är sant att vissa av våra medlemsstater är tvungna att vidta allvarliga åtgärder för att ta itu med den aktuella utvecklingen när det gäller utsläpp av växthusgaser. Vi har inte råd att vara släpphänta inom det området.
Det har konstaterats att transportsektorn är en av de mer svårbearbetade sektorerna, med de snabbast växande koldioxidutsläppen från transporter, trots de framgångar som gjorts genom vårt avtal med den europeiska biltillverkarorganisationen. Kommissionen har angett att förändringar inom nuvarande mobilitetsmönster bör ges hög prioritet.
För att övergå till parlamentsledamöternas roll; de parlamentsledamöter som jag träffade i går och som kommer att ingå i delegationen till Indien, ansåg det vara frustrerande att de ofta placeras i samma grupp som de icke-statliga organisationerna. Som observatörer kommer de inte att ha tillträde till förhandlingarna eller till rundabordsdiskussionerna i New Delhi.
Vi har haft ledamöter från Europaparlamentet i Europeiska gemenskapernas delegationer vid tidigare COP-möten i Bonn och Marrakech. Vid båda tillfällena uppskattade jag och trivdes med det enastående samarbetet med Europaparlamentets delegation. Det har varit till stor hjälp att ha ledamöter från Europaparlamentet närvarande och verksamma vid dessa tillfällen och vid bilaterala sammanträden med andra parlamentsledamöter.
I ett brev till talman Cox bekräftade nyligen kommissionens ordförande Prodi att enligt ramavtalet om förbindelserna mellan parlamentet och kommissionen kan kommissionen godkänna att åtta ledamöter från Europaparlamentet ingår som observatörer i gemenskapens delegation till COP 8. Medräknandet av parlamentsledamöterna i COP-delegationen följer de etablerade reglerna om närvaro av parlamentsledamöter i delegationer till internationella konferenser.
Vi beslöt, efter våra diskussioner i går, att vi från kommissionens sida skall göra allt som står i vår makt för att undersöka huruvida delar av rundabordsdiskussionerna kan offentliggöras och bli tillgängliga för ledamöterna av Europaparlamentet, men vi är i händerna på en FN-organisation, så allt vi kan göra är att fråga. Därefter måste ni fråga rådet och medlemsstaterna huruvida det skulle kunna vara möjligt att delta i samordningsmöten.
Den här frågan bör ställas i ett mer allmänt sammanhang, eftersom det inte bara gäller parlamentsledamöters deltagande i detta och andra klimatförändringsmöten, utan även i andra internationella forum. Det är nödvändigt att för framtiden reda ut de olika rollerna och ansvarsområdena för kommissionen, medlemsstaterna och ledamöterna av Europaparlamentet. Nu är det sannolikt inte rätt tid att ändra samtliga regler i det befintliga avtalet, men vid ett senare tillfälle bör det föras till en mer allmän nivå, och man bör fastställa tydliga regler för framtiden.
Jag har uppskattat samarbetet med ledamöterna av Europaparlamentet väldigt mycket. Jag hoppas att det kommer att fortsätta vid COP 8 i Indien.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Det är inte längre fråga om att förhandla, utan om att göra något. Med tanke på EU:s nya politiska dagordning är det tre olika typer av mål som måste uppnås på kort sikt. 
För det första måste man se till att protokollet träder i kraft. Det kräver att Ryssland ratificerar protokollet. Men problemet är att Ryssland redan vid ett flertal tillfällen lovat att man ska ratificera protokollet, men det har ännu inte skett. Jag frågar kommissionären vilken typ av konkreta politiska och diplomatiska initiativ som antas och kommer att antas tillsammans med den ryska regeringen för att se till att protokollet snabbt förs vidare för ratificering i duman?
För det andra är det viktigt att inte ge upp - vi kan faktiskt inte ge upp - i att försöka övertala USA:s regering att underteckna Kyotoprotokollet. Direktivet om utsläppshandel kommer att vara en hjälp i de europeiska strävandena att få amerikanerna att skriva under Kyotoprotokollet. Vi kan argumentera att med utsläppshandeln kan vi visa att det är möjligt att efterleva protokollet till en lägre kostnad. Men inte heller i det här ärendet räcker det med en charmoffensiv. Vi måste föra Kyoto till nästa runda i Världshandelsorganisationen. Jag vill förhöra mig hos kommissionen om man är redo att utarbeta ett initiativ till nästa WTO-runda som kan garantera att de amerikanska produkterna inte får de konkurrensmässiga och lagliga fördelar som blir resultatet av att deras ekonomi inte omfattas av Kyotoprotokollet?
För det tredje, herr talman, anser jag att det är av vikt för Europeiska unionen att stärka sitt internationella ledarskap som bygger på handling snarare än ord. I detta sammanhang vill jag lyckönska kommissionär Wallström till det utmärkta arbete hon utför på området. Kommissionen har demonstrerat sin förmåga att ta initiativ, inte minst i sitt direktiv om handel med utsläppsrätter och det europeiska programmet om klimatförändring. Men jag tror att detta är ett allvarligt politiskt problem: vi konstaterar en förlamning i medlemsstaterna. För att vårt ledarskap skall vara trovärdigt tror jag det är nödvändigt att även medlemsstaterna börjar handla. Beträffande rollen för den parlamentariska delegationen i New Delhi vill jag understryka de ord som yttrades av delegationsordföranden Caroline Jackson: Den parlamentariska delegationen måste tillåtas närvara vid de dagliga möten som hålls av EU:s företrädare.

Hulthén (PSE)
. Herr talman! Jag vill börja med att understryka vad Moreira Da Silva och Jackson precis har sagt. Det politiska ledarskapet i denna fråga är oerhört viktigt. Jag tycker också att EU har skött detta på ett utmärkt sätt via kommissionen. Det gäller dock att fortsätta att hålla fanan högt när det gäller dessa frågor även i framtiden. Det går inte an att det finns vissa medlemsstater som inte riktigt tar frågan på allvar och som i stället för att reducera utsläppen snarare har en utveckling i motsatt riktning. Nästan samma situation gäller också för de kandidatländer som önskar komma in i EU, men som fortfarande inte har ratificerat. Vi måste fortsätta att trycka på och säga att vi förutsätter en ratificering om ett medlemskap skall bli möjligt. Under mötet i New Dehli förväntar vi oss först och främst ett politiskt ledarskap och ett fortsatt starkt politiskt budskap från EU.
Den viktigaste frågan, även om vi nu börjar förstå att man nog inte kommer att kunna koncentrera sig på den, gäller vad som händer under nästa åtagandeperiod. Vad kommer alltså att hända efter 2012? Vad skall vi göra? Vilka är målsättningarna? Dessa frågor skulle jag också vilja ställa till Wallström. Vad har man tänkt sig skall hända under nästkommande period? Har kommissionen redan nu planer på hur detta skall gå till? Vilka krav skall ställas, och hur skall vi gå vidare för att lösa problemet med klimatförändringarna?
Detsamma gäller vår roll gentemot utvecklingsländerna. Vi påpekar ganska ofta att vi skall se till att hjälpa utvecklingsländerna att uppfylla sina krav enligt Kyoto-protokollet. Hur skall vi göra det rent konkret?
Vi har i dag röstat om EU:s budget i en första behandling. Det kommer förstås en andra behandling, men det är svårt att se var just klimatfrågorna kommer in i det sammanhanget.
För att sedan upprepa parlamentets gamla krav, borde det väl snart vara dags att få in sjö- och luftfarten i dessa förhandlingar. Det har fortfarande inte skett, men det skulle vara önskvärt. Även om dessa frågor kanske inte kan komma med i New Dehli är det ändå viktigt att vi ställer dessa krav.
Avslutningsvis vill jag upprepa den princip som jag tycker att denna diskussion borde utgå från, och som faktiskt för en gång skull orsakade litet diskussion på miljöutskottets senaste sammanträde. Vi måste nämligen sträva efter lika rättigheter för alla världsmedborgare. Utskottet lägger visserligen till den lilla brasklappen att det skall ske på lång sikt, men förutsättningen måste ändå vara alla medborgares rätt att få tillgång till bra, förnybar energi på lika villkor.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! För det första vill jag tacka Jackson som accepterade fyra av de fem ändringsförslag som vi lade fram, trots att jag inte var här den veckan då resolutionen diskuterades.
För det andra måste vi ändra skäl C i den resolution vi lägger fram eftersom det i detta skäl sägs att 83 länder har ratificerat Kyotoprotokollet men, - precis som kommissionären sagt - 95 länder hade ratificerat det i början av oktober. Det innebär 37,1 procent av koldioxidutsläppen.
Jag tror att vi kommer att upprepa oss. Jag tror att vi alla är överens om att det finns ett antal prioriterade frågor - kommissionären sade det. Att uppnå att Ryssland, med alla diplomatiska medel och påtryckningar, skall underteckna protokollet skulle innebära att nå över gränsen 55 procent av utsläppen, vilket skulle innebära att Kyotoprotokollet satts i gång.
Jag måste tyvärr säga att mitt land inte är ett exempel på en minskning av utsläppen, utan precis det motsatta. Det är nödvändigt att utöva påtryckningar i de olika länderna för att de skall fortsätta att uppfylla de förpliktelser vi alla åtagit oss. Det råder inget tvivel om att de förnybara energikällorna, förutom transporterna, kommer att spela en mycket viktig roll för denna väg som vi slagit in på, trots det dåliga resultatet i Johannesburg om förnybara energislag.
Behovet att starta en debatt i New Delhi om målen efter 2012, om former och mekanismer för sanktioner och om mekanismer för konfliktlösning kan vara en viktig satsning för New Delhi.
Herr talman! Jag avslutar med en hänvisning till parlamentsledamöternas roll vid dessa toppmöten som - som kommissionären så väl uttryckte - borde vara betydande. Inte för att vi vill vara med överallt utan för att jag tror att vi kan vara till hjälp för kommissionen och för dem som verkligen vill att Kyotoprotokollet skall förverkligas.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Samtidigt som det verkligen finns all anledning att välkomna denna fråga och den resolution som Caroline Jackson har lagt fram vad gäller unionens ståndpunkt vid konferensen i New Delhi om klimatförändringarna inger oss hennes sent framlagda resolution tvivel på hennes ambitioner.
Kära kolleger! Hur skall vi kunna tolka denna debatt som följer efter konferensens öppnande annat än som ett tecken på politisk och psykologisk omognad inför de reella globala utmaningar som finns samlade i fenomenen med de klimatologiska omvälvningarna? Man kan fråga sig om den sista rapporten från UNEP (Förenta nationernas miljöprogram), som avslöjar miljöskador av ett skrämmande belopp på 150 miljarder dollar om året har undgått vissa europeiska visionärer. Kära kolleger i denna kammare! Ni kan vara säkra på att ni inte är utpekade på något sätt.
Fru kommissionär! Hur skall ni kunna övertyga era kolleger om vikten av att vidta konkreta åtgärder? I New Delhi måste den internationella mobiliseringen inför klimatfaran förstärkas ytterligare. Den dynamiska kraft som Europeiska unionen har kunnat uppbåda för att på bästa sätt utveckla slutsatserna från det sista miljötoppmötet måste vidmakthållas med tanke på tillämpningen av Kyotoprotokollet som fastställdes i Bonn och i Marrakech.
Europeiska unionen måste fortsätta att spela en ledande roll i kampen mot klimatförändringarna. I New Delhi är det, som ni har framhävt, också nödvändigt att inleda den andra perioden, det vill säga införa strängare krav på grund av situationens allvar. Vi vet att det är bråttom.
Jag påminner om tre grundläggande argument som måste försvaras i New Delhi. För det första kolsänkorna som förvanskar miljöräkenskaperna: den vetenskapliga exaktheten och objektiviteten avfärdar en sådan enkel lösning, en sådan utväg. För det andra måste den kraftigt ökade lufttrafiken och dess inverkan på ökningen av utsläppen av växthusgaser absolut inlemmas i processen. Vad anser kommissionen om detta i dag? För det tredje slutligen får den åttonde partskonferensen inte underlåta att kritisera atomkraften som skulle förekomma bland de förnybara energikällorna, trots att atomkraften är begränsad och till och med föråldrad. Till exempel måste ändringsförslag 15 i vår resolution, som talar om att återupprätta den, utgå.
Ingenting kan vara viktigare för oss och för våra diskussioner än problemen med klimatförändringarna. Ingenting är mer grundläggande i politiken än själva förutsättningen för all politik: vår planets fortlevnad och livsduglighet. Låt oss därför i dag se till att vi får en chans i morgon.

Blokland (EDD)
Herr talman! Sedan klimatkonferensen i Kyoto har flera andra konferenser hållits. Nu när vi gör oss klara för New Delhi har Kyotoprotokollet dock ännu inte trätt i kraft. Tydligen kan vi inte så enkelt få världen att dansa efter vår pipa. Särskilt inte om vi tänker på att människan har ett begränsat inflytande på utsläppen av koldioxid. Tekniskt sett handlar det naturligtvis om stora källor och stora brunnar av koldioxid. Därför är det inte konstigt att de utsläpp som människan orsakar har ett begränsat inflytande totalt sett. Det är dock vår skyldighet att begränsa utsläppen av koldioxid så mycket som möjligt.
När jag ser programmet för konferensen ser jag att det tas upp konkreta frågor angående genomförandet. Uppmärksamheten för vindenergi, samarbetet med tredje länder och handeln med utsläpp tycker jag är positivt. Jag tror att Europeiska unionen på ett avgörande sätt kan bidra till projekt för en ren utveckling i utvecklingsländer.
EU har redan en föregångsroll när det gäller handel med utsläppsrätter. Parlamentet har valt ett entydigt och tydligt system som träder i kraft år 2005. Det går att på ett billigt sätt uppnå att företag slösar mindre med energi. Kopplingen till den övergripande energipolitiken är naturligtvis mycket viktig.
När det gäller koldioxid-brunnarna vill jag peka på risken att vi kommer att räkna oss rika genom att registrera koldioxid-brunnar i havet till exempel. Om havsvattnet värms upp sjunker dock kapaciteten för upptagning av koldioxid igen.
Herr talman! Europeiska unionen ratificerade protokollet redan för ett halvår sedan. Låt oss hoppas att klimatkonferensen i New Delhi leder till att även den ryska och den kanadensiska regeringen ratificerar det.

Liese (PPE-DE)
Herr talman, kära kolleger! Jag vill tacka Jackson för hennes viktiga fråga och Wallström för det uppriktiga svaret. Men det är synd att det inte är realistiskt att förvänta sig några stora politiska framsteg i New Delhi, för människor förväntar sig någonting annat. Efter de fruktansvärda översvämningarna i Tyskland och grannländerna fanns det förväntningar om att klimatproblemet till sist skulle lösas i Johannesburg, men där sade man att det är en annan dagordning som är avsedd för det. Det ser likadant ut i New Delhi. Men vi måste envist förhandla vidare, även om vi inte alltid kan nå snabba resultat.
Vi måste också komma ihåg att Kyoto självklart enbart är ett första steg. Därför upprepar vi i vår resolution klart och tydligt att i slutändan måste samma regler gälla för alla medborgare. Det innebär i princip att utsläppen per capita bör vara samma i hela världen. Det innebär dock mycket mer för utvecklingsländerna än vad vi enades om i Kyoto. Med tanke på diskussionerna som vi förde i Tyskland om utsläppshandeln får man inte glömma bort att alla tyska partier egentligen var överens om att vi på lång sikt fram till år 2050 måste minska utsläppen med 80 procent, jag upprepar, 80 procent. När vi nu så energiskt argumenterar om när ett första steg skall tas, så tror jag inte längre på detta långsiktiga mål. Vi måste ändå ha detta mål för ögonen, och det bekräftar vi i resolutionen.
Rysslands, Japans och USA:s ratificering är fortfarande av yttersta vikt. Man har sagt oss vid ett flertal tillfällen, men vi kan inte ständigt kräva det, att det egentligen inte får hållas några toppmöten oavsett nivå mellan företrädare från Europeiska unionen - från kommissionens, ministerrådets eller från Europaparlamentets sida - mellan EU och USA, mellan EU och Ryssland, där denna fråga inte behandlas. Detta måste vara den högsta prioriteringen i förbindelserna mellan dessa länder. Vi får inte slappna av, och jag ställer mig bakom det som Moreira Da Silva sade i frågan om WTO. Vi måste genomdriva i WTO att vi kan hålla vissa produkter borta från den europeiska marknaden om dessa framställts med metoder som förstör klimatet ytterligare.
Det som är avgörande är naturligtvis Europeiska unionens trovärdighet. Vi måste agera på hemmaplan. Europaparlamentet har med stor majoritet intagit en tydlig ståndpunkt gentemot utsläppshandeln. Jag beklagar att ministerrådet till att börja med skjutit upp beslutet. Sedan beklagar jag det som framkommit av de första reaktionerna som tyder på att viktiga ändringsförslag som vi antagit, t.ex. om GJP eller år 1990 som basår, inte omedelbart accepterats. Rådet måste snabbt anta ett klart koncept, och jag tror att vi från Europaparlamentets sida behöver förhandla med stor envishet. Nu har min tid gått ut, tror jag. Man kan inte behandla hela denna frågeställning på tre minuter, men jag tror att det verkligen är viktigt att vi från Europaparlaments sida gång på gång klargör vår ståndpunkt.
(Applåder)

Linkohr (PSE)
Herr talman, mina damer och herrar! Klimatpolitiken är en process som kommer att följa oss under 2000-talet. Jag hoppas att Europa fortsättningsvis kommer att inneha en ledande ställning. Jag skulle vilja säga något till ledamöterna av Europaparlamentet. Vi har ju att göra med allt fler globala processer som egentligen enbart avgörs av den verkställande makten, det gäller inte bara Kyoto. Jag tänker då på Internationella valutafonden, finanspolitiken, den globala kreditpolitiken, miljöpolitiken och handelspolitiken. Parlamenten bara nickar och håller med, vad annat kan de göra. Frågan är: kan man inte integrera parlamentsledamöterna mer i opinionsbildningen i en värld som globaliseras allt mer? Det är en fråga riktad även till oss ledamöter av Europaparlamentet, till våra parlament. Vi måste finna nya former av samarbete och kan inte bara angripa den verkställande makten, i det här fallet kommissionen.
En andra synpunkt: Kyoto måste ratificeras, och det kommer att bli vår huvuduppgift i New Delhi. Vi behöver övertyga våra kolleger om att det är meningsfullt att göra det, särskilt våra ryska kolleger.
En tredje synpunkt: i politiken för att minska koldioxid - utsläpp av andra växthusgaser också för övrigt, men särskilt koldioxid - nämns ständigt den förnybara energin. Så bör det också vara; jag vill inte påstå något annat. Men när vi beger oss till New Delhi kommer vi till ett land som till långt mer än 50 procent utvinner sin energi från kol. Om vi skulle lyckas att få ett sådant land att hamna på en kolenerginivå som vi har i Europa i dag skulle vi globalt minska koldioxiden med mycket mer än vi gör med alla andra mycket kostsamma sparåtgärder. Det är ett faktum vi inte får blunda för. Det betyder att vi behöver en aktiv kolpolitik om vi vill ha en klimatpolitik. Det borde man nämna i samband med den förnybara energin, för globalt sett kommer fortsättningsvis 80 procent av vår energi från fossila bränslen.
En sista synpunkt: jag tror att klimatpolitiken via handeln med utsläppsrätter ger oss en möjlighet att bygga upp ett nytt förhållande till utvecklingsländerna. Det var kommissionen själv som genomförde en mycket intressant studie vid sitt observatorium i Sevilla, även med tanke på år 2030. Där står det: år 2030 kommer handeln med utsläppsrätter med Asien att uppgå till ungefär 80 miljarder euro. Det innebär ett kapitalflöde på ca 80 miljarder euro till dessa länder. Kunskap förs till dessa länder, och vi har den fördelen att även utsläppsminskningarna sker för vår räkning. Det betyder att det sker en kompensation som gagnar båda parter. Man bör fundera mer i dessa banor.

de Roo (Verts/ALE)
Herr talman! Ryssland ratificerar inom kort, och då träder Kyotoprotokollet i kraft. Omedelbart kommer en diskussion att inledas över hela världen: 1) Hur och när kommer USA att gå med? 2) Hur och när kommer utvecklingsländerna att gå med? Europa måste återigen ta initiativet i den diskussionen. Efter år 2012 måste det komma mycket kraftigare sänkningar i Europa, till exempel minus trettio procent till år 2020 som den tyska regeringen föreslår. Vad anser kommissionären om det? Men även - det har redan sagts - lika rättigheter att släppa ut koldioxid per världsmedborgare på en hållbar nivå, det står också i parlamentets resolution. Vad anser kommissionären om den tanken? Det kommer att betyda att Indien får släppa ut dubbelt så mycket, att Kina måste stabilisera, att Europa måste minska med åttio procent och att Förenta staterna måste minska med nittio procent. Det behövs en världsomspännande burden sharing om vi verkligen vill göra framsteg i kampen mot klimatförändringen.

Scheele (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Det har sagts förut: en av de viktigaste frågorna för den åttonde konferensen mellan parterna i FN:s ramkonvention om klimatförändringar i New Delhi i Indien består i att nå fram till en tidtabell för när Kyotoprotokollet skall träda i kraft. Här har speciellt behovet av att Ryssland ratificerar protokollet understrukits. Jag skulle även vilja poängtera vad min kollega Annelie Hulthén sade, nämligen att vi sänder en klar och tydlig signal till de blivande medlemsstaterna om att detta är en prioritet för oss.
En annan viktig fråga kommer att bli hur vi i framtiden kan övertyga ett antal utvecklingsländer att delta i kampen mot klimatförändringen. Det har när konferensen äger rum - som ju ändå inte kommer att göra det - förmodligen inte så mycket med konkreta förhandlingar utan mer med strategiskt tänkande och strategiska prioriteringar att göra. Detta kommer naturligtvis också att bero på vår egen trovärdighet på klimatförändringens område. Med andra ord måste Europa och Europeiska unionen uppvisa resultat. Men fru kommissionär, det kommer nog att bli svårt för er. Det hänger ju inte bara på miljöpolitiken utan också på vår enhetliga politik inom andra fält, t.ex. den europeiska jordbrukspolitiken, om vi kommer att bli så trovärdiga för våra partner i utvecklingsländerna.
En sak som inte nämnts ännu i dag, men som jag tycker verkar vara mycket betydelsefull, är frågan om övervakning. Jag tror att om vi vill att Kyotoprotokollet skall bli en framgång och även leda till påtagliga resultat behöver vi ett vettigt, tillförlitligt övervakningssystem. Det måste alltså finnas garantier för att staterna lämnar tillförlitliga siffror om sina utsläpp och om de flexibla mekanismerna.
Men det måste också finnas tillförlitliga uppgifter om det som bedöms som mycket negativt i Europa, nämligen frågan om den sjunkande havsnivån, dvs. om plantering av skog osv.
Det sista jag vill säga, och som redan nämnts flera gånger av mina kolleger, är förstås frågan vad som händer efter 2012, dvs. den första perioden. Om man inte förlorar sig i detaljer och förhandlingar tror jag att man kan utnyttja COP 8 till att fundera just över denna problematik och redan nu göra sig föreställningar om vad som komma skall efter 2012.

Wallström
Herr talman! Tack för dessa värdefulla bidrag till denna debatt. Jag skulle vilja kommentera några punkter som har tagits upp.
För det första, vad kan vi göra för att påverka Ryssland och för att yrka på en ratificering från den ryska sidan? Det är svårt att tala med ryssarna. Vi har under en tid planerat ett trojkabesök till Ryssland, och planerna för ett sådant besök fortsätter eftersom vi vill träffa de rätta personerna. Vi vill att mötet skall hållas på en hög politisk nivå för att vi skall kunna ha en meningsfull diskussion. I alla bilaterala samtal, inberäknat dem mellan kommissionär Prodi och premiärminister Putin, har klimatförändringen och Kyotoprotokollet funnits med på dagordningen. Naturligtvis tar vi upp denna fråga i alla våra bilaterala kontakter.
Vi är även medvetna om att den ryska regeringen alldeles nyligen publicerade en undersökning angående ratificeringen av Kyotoprotokollet. Vi håller för närvarande på att analysera resultaten - förhoppningsvis kommer vi att kunna nyttja några av dem i vår pågående debatt. Vi håller noggrann uppsikt över vad som sker i Ryssland för att kunna tillgodogöra oss de positiva krafterna som finns i Ryssland. Jag antar att det i slutändan är premiärminister Putin som kommer att fatta beslut.
Hur är det då med WTO-initiativet? Det har ännu inte alls omfattats av våra planer. Kanske är det en god idé. Jag har inte reflekterat över det tillräckligt mycket för att kunna ge er ett väl övervägt svar i dag, men jag oroas över eventualiteter som skulle kunna komplicera eller hindra genomförandet av Kyotoprotokollet. Vi bör vara mycket försiktiga så att vi inte ställer denna fråga på ett sådant sätta att vi skapar fler stötestenar i debatten om Kyotoprotokollets ikraftträdande. Jag skulle gärna vilja återkomma till debatten om WTO och sambanden mellan dessa frågor.
Vad händer då under den andra åtagandeperioden? För det första är vi intresserade av att etablera förfarandet i Delhi under COP 8. Det är alltför tidigt, och med tanke på risken att komplicera hela debatten om Kyotoprotokollets ikraftträdande vill vi först och främst etablera förfarandet och besluta hur vi skall sätta i gång den andra åtagandeperioden. Det förefaller litet meningslöst att gå in på detaljerna om detta innan Kyotoprotokollet ens har trätt i kraft. Så låt oss ta sakerna i tur och ordning. Vi bör hålla oss till denna strategi även under COP 8.
Det ställdes en fråga om flygtrafiken. Kommissionen och Europeiska unionen är naturligtvis verksamma inom Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO), eftersom detta onekligen är en internationell fråga. Jag är säker på att vi alla är överens om att ICAO:s arbete inte har varit tillfredsställande när det gäller hastigheten och åtagandena, men ICAO har också ett mandat enligt FN:s klimatförändringskonvention att verka för klimatförändringsfrågan. Det här är ett område där vi förhoppningsvis kan göra mer, men vi måste fortsätta att arbeta utifrån ett internationellt perspektiv.
Slutligen, hur är det med lika rättigheter för varje världsmedborgare? Slutmålet är att stabilisera koncentrationerna i atmosfären på en oskadlig nivå. Lägg detta på minnet. Vi måste minska utsläppen till följd av detta. Jag tror att det kommer att leda till en konvergens av utsläpp per capita internationellt. Huruvida lika rättigheter är den rätta målsättningen kan jag inte svara på. Jag vill inte säga till Europaparlamentet att det är en absurd idé, men min personliga åsikt är att det kanske inte är det förnuftigaste tillvägagångssättet. Det är mer av ett moraliskt koncept än en miljömässig åtgärd.
Vårt huvudmål är att skydda miljön. Jag tror att det är så som vi bör formulera oss. I genomsnitt släpper vi ut åtta gånger mer än en indisk medborgare. Hur skall vi skapa lika rättigheter för medborgare över hela världen? Jag skulle vilja närma mig frågan utifrån en miljömässig synvinkel, så att vi förvissar oss om att koncentrationerna i atmosfären stabiliseras på en oskadlig nivå. Jag hoppas att ni förstår mitt resonemang. Kanske fordrar det här ytterligare debatt. Vi har en betydelsefull roll att spela i New Delhi, i COP 8-diskussionerna, för vi kan definitivt arbeta med utvecklingsländerna. Vi kommer troligtvis att utgöra länken mellan G77, Kina och de utvecklade länderna i debatten om hur vi skall hantera klimatförändringen.

Talmannen.
 Som avslutning på denna debatt har jag i enlighet med artikel 42 i arbetsordningen mottagit förslaget till resolution B5-0531/2002, för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentpolitik.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (B5-0497/2002) till kommissionen från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om tillfällig förekomst av genetiskt modifierade organismer i utsäde.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! När vi behandlade utsädesdirektivet i mitten av nittiotalet här i Europaparlamentet var jag föredragande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Då begärde vi och fick vi den slutgiltiga omröstningen uppskjuten om genetiskt modifierade organismer. Då hade jag underhandlat för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling i två år. Den gången gällde det inte om genteknik skulle få användas eller inte, utan frågan om märkning och om detta utsädesdirektiv och dess tillvägagångssätt skulle omfattas av utsättningsdirektivet eller inte, som då hette 90/220.
Det uppnådde vi då. Vetenskapen gjorde klart för oss att det skulle kunna bli så att genmodifierade växter odlas tillsammans med icke genmodifierade växter, och kontaminering var utesluten. Denna åsikt är förlegad, dels genom praxis men dels också genom nya rön. Vi ställs nu inför problemet att det sker kontaminering som inte önskas av dem som vill odla utan genteknik - kalla det konventionellt eller ekologiskt - eller av dem som måste göra det enligt förordningen om biologiska livsmedel.
Nu önskar kommissionen fastställa ett tröskelvärde under vilket ingen märkning krävs. Här talas det om lite olika siffror. Först talade man om 1 procents kontaminering, och nu ligger vi på 0,3 och 0,5 procent. Men som vanligt befinner vi oss i situationen där vi i avsevärd omfattning får genetiskt modifierade organismer genom oavsiktlig utsättning. Om vi tänker oss detta på en yta av sju och en halv till åtta miljoner hektar med raps och majs kommer det att motsvara sju miljoner plantor för utsäde årligen. Detta skall nu inte förhandlas med Europaparlamentet och inte heller i den ständiga kommittén för utsättningsdirektivet som just fått förnyat mandat, utan beslut om detta ska fattas i den Ständiga kommittén för utsäde. Här skall genom kommittéförfarandet en bestämmelse komma till stånd som strider mot det som Europaparlamentet förordar i direktivet om märkning av livsmedel, nämligen 0,5 procent.
Om vi godkänner att utsäde i den här storleksordningen inte behöver märkas kan vi räkna med att andra värden kommer att överskridas vid sådd. Dessutom kommer alla de som egentligen inte använder några genetiskt modifierade organismer att tvingas till märkning eller efterkontroller. Här måste vi få till stånd regler som en gång för alla klargör - och det är åsikten i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som vi nu åter röstat om - att det måste finnas samexistens. Alla som vill använda genetiskt modifierade organismer måste alltså garantera att de som inte vill det inte kommer i kontakt med organismerna. Det gäller både för de 70 procent av de tyska lantbrukarna som inte vill det och för den andel av konsumenterna som inte vill det.
Det tjänar alltså ingenting till att vi utgår från ett bestämt tröskelvärde. Både risken för att värdet överskrids och kostnaderna som skall justeras individuellt genom ersättningsbestämmelser är nämligen knappast acceptabla. Därför måste det till bestämmelser så att de som utgör orsaken får bära ansvaret enligt principen om att förorenaren betalar. Denna process - och fastställandet är ingen lätt uppgift, fru kommissionär - kan inte bestämmas genom kommittéförfarandet och den ständiga kommittén i en teknisk bilaga. Frågan kräver en ny debatt och ett beslut genom Europaparlamentets medbeslutande. Även forskningen måste ta sitt ansvar och klargöra i utfrågningar hur en samexistens värd namnet skall genomföras. Allt detta tar tid, och vi får under inga omständigheter förhasta oss. Till dess måste det vara så att de som inte vill använda genmodifierade organismer kan garanteras utsäde utan minsta spår av kontaminering.
(Applåder)

Wallström
Herr talman! Frågorna är väldigt betydelsefulla i samband med den aktuella debatten om genetiskt modifierade organismer (GMO) i Europa. Vi har fortfarande inte något entydigt svar på vissa av Graefe zu Baringdorfs frågor. Jag ber er godta att mina svar i viss mån är preliminära, vilket kommer att kräva ytterligare granskning och övervägande både inom kommissionen och i våra pågående diskussioner med medlemsstaterna och de olika parterna.
Jag skulle vilja börja med en kort beskrivning av det problem vi står inför när vi behandlar den oavsiktliga förekomsten av genetiskt modifierat utsäde i konventionella produkter. Det är även viktigt för alla de som har följt den här debatten.
Globalt sett har odling av genetiskt modifierade organismer ökat dramatiskt under de senaste åren. År 2001 producerade 5,5 miljoner jordbrukare i 13 länder uppskattningsvis 21,3 miljoner hektar genetiskt modifierade grödor. Mellan år 2000 och 2001 ökade antalet odlade hektar av genetiskt modifierade grödor med nästan 20 procent. För vissa grödor var ökningen särskilt stor. I Förenta staterna ökade den totala mängden odlade hektar av genetiskt modifierad majs från 4,4 procent år 1996 till 32 procent år 2002. Genetiskt modifierade sojabönor ökade från 7,4 procent år 1996 till 74 procent år 2002.
Hittills har odlingen av genetiskt modifierade organismer varit geografiskt koncentrerad, med 99 procent av alla genetiskt modifierade grödor producerade av fyra länder: Förenta staterna, Argentina, Kanada och Kina. Det är dock troligt att genetiskt modifierad odling kommer att sprida sig till andra länder under de närmaste åren. Hittills har Europa spelat en mycket marginell roll, med mindre än 8 000 hektar genetiskt modifierade grödor, huvudsakligen i Spanien och Frankrike. Det utgör ungefär 0,03 procent av världens yta.
Europa har stora handelsvolymer med större GM-producenter - även om handel av genetiskt modifierade produkter huvudsakligen har avsett djurfoderprodukter. Import av genetiskt modifierade produkter avsedda för livsmedel, såsom majs, har i stort sett upphört på grund av exportörernas bristande förmåga att garantera sortäktheten för varje individuell genetiskt modifierad organism i partierna.
Under de senaste åren har det visat sig att den oavsiktliga förekomsten av spår av genetiskt modifierade organismer i konventionella produkter har blivit oundviklig. Korspollinering av växter är ett naturligt fenomen - det sker även mellan andra utsäden. Vi kan helt enkelt inte till fullo kontrollera dess mekanismer, vilka inbegriper faktorer som blåst och insekters förflyttningar. Det är därför till stor del oundvikligt att små spår av genetiskt modifierade organismer kan överföras till konventionella grödor och deras skördade produkter.
Lager- och transportmetoder kan också göra det svårt eller oerhört kostsamt att garantera en fullständig uppdelning. Följaktligen kommer konventionella utsädespartier att innehålla spår av genetiskt modifierat utsäde.
I det här speciella fallet är ett upprättande av toleranströsklar för föroreningar från genetiskt modifierat utsäde det enda sättet att bemöta problemet. Att fullständigt stänga vår marknad utgör inte något praktiskt alternativ.
Mot denna bakgrund håller kommissionen för närvarande på att förbereda ett förslag till kommissionsdirektiv om ändring av bilagorna till utsädesdirektiven. Detta förslag inbegriper nya villkor och krav angående den oavsiktliga förekomsten av genetiskt modifierat utsäde i partier med icke genetiskt modifierat utsäde.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har informerats två gånger om status för detta förslag. Kommissionär Byrne har skrivit och informerat Jackson om att den här texten formellt kommer att presenteras för Europaparlamentet, som då kommer att ha möjlighet att gå igenom den i detalj.
I artikel 21.2 i direktiv 18/2001/EG anges möjligheten att införa trösklar, och där är de spår av tillåtna genetiskt modifierade organismer som underskrider dessa trösklar undantagna från märkningskraven. Följaktligen behöver inte de konventionella produkterna märkas som innehåller oavsiktliga spår under tröskelvärdet av sådant genetiskt modifierat utsäde.
Låt mig nu svara på några av de frågor som har ställts av Graefe zu Baringdorf. I fråga om behörigt organ för att införa trösklar är den föreskrivande kommittén, som anges i direktiv 18/2001/EG, behörig när det gäller beslut angående trösklar enligt artikel 21.2 i direktivet avseende undantag från märkningskraven. Den är emellertid inte behörig när det gäller beslut som tagits enligt de sektorsvisa utsädesdirektiven, där trösklarna är direkt knutna till saluföringskriterierna för utsäde. Ständiga kommittén för utsäde har rätteligen den kompetens som krävs i det här fallet. Överensstämmelse mellan de olika delarna ur lagstiftningen behöver inte upprätthållas.
Med risk för att en betydande andel genetiskt modifierat utsäde okontrollerat skall släppas ut i miljön skulle jag först och främst säga att det är ytterst viktigt att man för varje tröskel skall beakta skyddet för människors hälsa, och, beträffande utsäde, i första hand miljön. Ni kommer att inse att detta inbegriper en omfattande utvärdering av de potentiella riskerna inom den fria marknaden.
För det andra, trösklarna måste vara lätthanterliga och verkställbara. De föreslagna trösklarna härrör direkt från ett uttalande från Vetenskapliga kommittén för växter, och de är vetenskapligt grundade med hänsyn till egenskaperna hos denna grödas art.
För det tredje, när det gäller registreringen av odling av genetiskt modifierade organismer skall medlemsstaterna, enligt bestämmelserna i artikel 31.3 b, upprätta register med förteckningar över områdenas lokalisering där genetiskt modifierade organismer odlas för kommersiella syften. Såsom det anges i artikeln är avsikten med detta att möjliggöra en kontroll av de eventuella effekterna som dessa genetiskt modifierade organismer får för miljön.
Tillämpningsområdet för direktiv 18/2001/EG är tydligt relaterat till odling av själva den genetiskt modifierade utsädesprodukten, och inte till en konventionell utsädesprodukt som innehåller spår av genetiskt modifierat utsäde.
Själva den genetiskt modifierade utsädesprodukten måste märkas som sådan och även som spårad, så att odlarna vet vad de sår. Det kommer därför att vara möjligt för medlemsstaterna att registrera de resulterande grödornas lokalisering.
Tröskelvärdena, som är baserade på en tillförlitlig vetenskaplig analys, torde bistå med att se till så att odlingen av konventionellt utsäde på det hela taget upprätthåller egenskaperna för icke-genetiskt modifierad odling.
Samexistens är en huvudfråga i kommissionens meddelande om Biovetenskap och bioteknik - En strategi för framtiden. Kommissionen har förordnat ett antal undersökningar angående denna fråga. Det huvudsakliga syftet är att, inom ramen för samexistens, utvärdera konsekvenserna av odling av genetiskt modifierade grödor inom Europeiska unionen. Så här långt har vi endast preliminära uppgifter som är baserade på hypotetiska scenarier, och för att få en exaktare beskrivning krävs ytterligare erfarenhetsmässig information.
Kommissionen fortsätter att aktivt arbeta med detta innan man beaktar möjliga alternativ för att säkerställa bärkraft åt konventionell och ekologisk produktion och deras hållbara samexistens med de genetiskt modifierade grödorna.
Som ett ytterligare steg i denna process har kommissionen inlett diskussioner under medverkan av medlemsstaterna, jordbrukare och andra privata operatörer för att finna de lämpligaste lösningarna. Det är viktigt att påpeka att frågan om samexistens inte är en risk i sig. Den belyser emellertid ett eventuellt behov av att införa regelrätta agrikulturella förvaltningssystem och metoder för de olika typerna av grödor för att garantera deras samexistens och ett konsumentval.
Det här är mitt inledande svar till era frågor, och jag hoppas kunna ge ytterligare kommentarer i slutet av denna debatt.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Herr talman! Tillåt mig be om ett kort klargörande. Kommissionären talade om att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling underrättades i ärendet. Det stämmer. Ni talade om att Europaparlamentet skall informeras. Det har vi också blivit utlovade. Men vi vill inte bli underrättade först när ni har fattat beslut, fru kommissionär, utan vi vill involveras i beslutsprocessen. Vi är kritiska till att detta skall regleras i en teknisk bilaga. Vi anser att det är en grundläggande ändring av direktivet, och vi vill involveras i beslutsprocessen! Jag skulle vilja att ni uttalade er eller åtminstone underrättar hela kommissionen om detta.

Wallström
Herr talman! Det här är en återkommande institutionell debatt. Bör medbeslutandeförfarandet eller kommittéförfarandet tillämpas? I direktiven om utsäde föreskrivs renhetskriterierna i bilagorna, och de kan anpassas till vetenskapliga och tekniska framsteg genom kommittéförfarandet vilket föreskrivs i utsädesdirektivet. Det är sålunda möjligt att upprätta trösklar för förekomst av genetisk modifiering i icke-genetiskt modifierade sorter genom ett kommittéförfarande.
Tröskeln på 1 procent för livsmedelsmärkning, som föreskrivs i en förordning från rådet, har fastställts genom kommittéförfarandet enligt lagstiftningen om livsmedelsmärkning. Även i artikel 21.2 i direktiv 2001/18/EG har man fastslagit att trösklar för märkning kan fastställas i det kommittéförfarande som föreskrivs i direktivet. Valet av tidpunkt och möjligheten till ett praktiskt genomförande är också inverkande faktorer.

Sommer (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag har också inom ramen för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor vid flera tillfällen kritiserat att utsädesbestämmelserna drivits på så kraftigt i kommittéförfarandet. Jag har sagt att jag tycker det vore bättre om kommissionen väntar med bestämmelsen om GMO i utsäde i detta kommittéförfarande tills Europaparlamentet avslutat det förfarande som just nu pågår. De nya utsädesbestämmelserna och förordningarna om GMO i livsmedel och foder liksom spårbarhet och märkning av GMO behöver nämligen stämma överens.
Så sent som i somras fördes livliga diskussioner i första behandlingen av ärendet. Beslutet nåddes ytterst knappt på vissa punkter, särskilt när det gällde tröskelvärdena. Nu väntar vi på ministerrådets avgörande som förra veckan återigen sköts upp till december. Det är nog inte troligt att rådet och Europaparlamentet fattar ett definitivt beslut före mitten av nästa år. Jag anser att det vore mycket bättre om kommissionen behöll sitt dokument i skrivbordslådan ett år till, så att man då kan anpassa tröskelvärdena efter de förordningar som ligger på bordet då. Det var vad jag hade att säga om förfarandet.
Nu kommer jag till en kort kommentar som beträffar innehållet. Egentligen hör inte frågan om GMO är bra eller dåligt hemma i dagens debatt, men eftersom Graefe zu Baringdorf vidrör frågan om GMO i sina frågor vill jag göra det också. Det framgår tydligt av alla kollegernas frågor att det är någonting som vi inte har förstått eller inte vill erkänna. Det finns en skillnad dels mellan att GMO utsätts enligt direktiv 2001/18 och dels fastställande av ett tekniskt gränsvärde för GMO som råkat hamna i konventionellt utsäde inom ramen för en ändring av bilagorna i direktivet om saluföring av utsäde.
Dessa direktiv innehåller en mängd tekniska bestämmelser och föreskrifter om kvalitet och försäljning av utsäde i EU. Som Graefe zu Baringdorf sade godkändes direktiven som vanligt efter det att Europaparlamentet hörts. I detta sammanhang fastslogs även att vissa tekniska detaljer skall avhandlas inom ramen för tillsynskommittéförfarandet. Där beslutas det naturligtvis inte om utsättande av GMO utan om definitionen av en vidare kvalitetsstandard för konventionellt utsäde, och detta enligt behörigheter i enlighet med gällande EU-rätt. Även detta uttalades av kommissionären.
Vetenskapliga kommittén bekräftar återigen, i likhet med ett otal andra vetenskapliga arbeten, att statistiskt halvsäkra uppgifter inte tillåter ett gränsvärde på mindre än 0,1 procent. Här ligger analysgränsen. Det finns inget nollprocentsvärde, det finns ingenting som är GMO-fritt. Kommissionens förslag föreslår gränsvärden för sådana GMO som inte utgör en risk för miljö och konsumenter och därför får odlas kommersiellt i EU. Registreringskraven i direktiv 2001/18 har ingenting att göra med konventionellt utsäde som släpps ut på marknaden.
Det som i vissa hänseenden är besvärligare är utsäde för eftersådd, som jordbrukare själva producerar. Det underkastas nämligen inga som helst krav på kvalitetskontroll och genomgår därför inga prover för att påvisa GMO. Graefe zu Baringdorf förordar ju själv en avreglering av dessa eftersåddsbestämmelser.
En sak till. Ju lägre tröskelvärdet sätts för sporadisk förekomst av GMO, desto snabbare kommer det krav på märkning av konventionella och ekologiska produkter. Därför förordar kommissionen, några medlemsstater och en stor del av Europaparlamentet det realistiska gränsvärdet på 1 procent i de kommande GMO-förordningarna.
Avslutningsvis vill jag påpeka att den praktiskt lagde jordbrukaren inte helt bör sakna kunskap om vissa grundläggande biologiska fakta som har att göra med att utsäde av slag A av misstag kan blandas med utsäde av slag B, något som också vore tekniskt omöjligt att undvika. Min kollega Graefe zu Baringdorf är en praktiskt lagd jordbrukare. Saker och ting kan hända. GMO finns överallt.

Scheele (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Efter så mycket kritik mot Graefe zu Baringdorfs utläggningar vill jag hjärtligt tacka för hans muntliga fråga till kommissionen. Det är inte bara i min grupps anda, utan naturligtvis även i Sommers. Vi har ju just, som Sommer precis sa, samarbetat på bred front i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor eftersom vi har en känsla av att medbeslutanderätten begränsas oavsett det rättsliga läget. Det tror jag vi alla känner till, fru Sommer. Vi har flera gånger bett kommissionen och olika företrädare som arbetar med detta direktiv om att det skall skjutas upp, eftersom vi ständigt får indikationer om att man försöker tvinga fram dessa rättsliga föreskrifter i år. Den lagstiftning som just nu behandlas av rådet men som behandlades av Europaparlamentet i den första behandlingen fram till juli sänder signaler om att man tar det på allvar.
Jag skall nu försöka att inte åter ta upp den diskussion vi förde fram till juli. Men jag vill gärna ta upp en punkt som förstås också behandlas inom lagstiftningen och som jag i egenskap av föredragande har blivit anförtrodd, nämligen förordningen om genetiskt modifierat livsmedel och foder. Då handlar det om frågan om vad som görs för att förhindra tekniskt oundviklig, oönskad kontaminering. Vilka förslag har kommissionen för att undersöka denna fråga? Uppfattningen sprider sig att man visserligen skapar regler och bestämmelser. Man stadgar om gränsvärden, tröskelvärden för tekniskt sett oundviklig, oavsiktlig kontaminering. Alla är ense om att vi behöver dessa gränsvärden och att det inte finns något som heter GMO-fritt. Men samtidigt säger man att det kommer lagstiftning och rekommendationer om hur det kan undvikas i framtiden.
Om målet är - och där håller vi också med kommissionen - att vi skall motsätta oss denna kontaminering, och om målet är att de olika typerna av jordbruk skall kunna existera sida vid sida - traditionellt och ekologiskt jordbruk med andra ord - är det den frågan vi verkligen måste ställa. Om kommissionären av förståeliga skäl säger att man inte har några raka svar förstår jag ännu mindre varför man försöker pressa fram ärendet i kommittéförfarandet.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Jag talar å min kollega Ilda Figueiredos räkning som varit tvungen att avlägsna sig. Jag har under tiden här gjort en översättning av hennes anteckningar på portugisiska. Jag hoppas att det skall låta sammanhängande.
Efter kommissionens antagande av direktiv 2001/18/EG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön föreligger det allvarlig oro för hälsan, miljön och jordbrukarnas intressen. Som alla vet är utsättningen av GMO, utöver de etiska frågorna om saluföring och patentering av liv och naturarvet, oåterkalleligt och föga kontrollerbart. Det kan få direkta konsekvenser genom kontaminering av det konventionella jordbruket och en minskning av den biologiska mångfalden.
I praktiken tvingas också de jordbrukare som inte odlar genetiskt modifierade organismer att märka sina produkter på grund av korspollinering eller liknande fenomen. Det kan innebära att de konventionella eller ekologiska odlarna inte har någon valmöjlighet.
Tycker inte kommissionen att försiktighetsprincipen, i brist på rigorösa studier, borde vara förhärskande och att ett moratorium skall bibehållas? Hur skall man lösa märkningen av produkter som innehåller GMO på grund av omständigheter som är slumpmässiga eller tekniskt svåra att förhindra?

Breyer (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Egentligen är jag upprörd över ert svar, för ni kom inte med en enda mening in på den centrala frågeställningen om hur vi vill uppnå valfrihet för konsumenten och hur vi skall kunna garantera den. Ni har inte med ett enda ord nämnt hur vi skall hantera Europaparlamentets beslut i första behandlingen om ett märkningsgränsvärde på 0,5 procent. Det är precis vad rådet just nu förhandlar om! Med ert planerade gränsvärde för utsäde går det inte att uppnå detta värde! Det vet ni, och därför vill jag be er berätta för oss hur ni tänker ta konsekvenserna av denna omröstning i Europaparlamentet. Betyder det att ni tänker forcera processen, skapa ett fait accompli, att ni så att säga planerar en julklapp till utsädesindustrin? Jag anser att ni bör inta en ståndpunkt här i dag till hur ni tänker handskas med beslutet från Europaparlamentets första behandling. 
Ni har också talat om för oss att kontaminering är oundviklig. Det är lika felaktigt som det är oacceptabelt! Därmed gör ni er till språkrör för genteknikindustrin. Lobbyn vill nämligen hävda just detta, men det stämmer inte. Prover i Europa har visat att det inte sker någon nämnvärd kontaminering av utsäde. I Österrike finns det rentav en renhetsföreskrift för utsäde. Jag tror att det är precis vad vi behöver. Vi behöver valfrihet för konsumenterna, och för att garantera den behöver vi denna föreskrift. Vi får inte kapitulera inför kontaminering som kan förhindras bara politiken motverkade den. Annars får vi inte sätta ut några produkter eller utsäde som förorsakar så stora kontamineringar. Konsumenternas valfrihet behövs alltså, och ge helst inte utsädesindustrin några julklappar, utan ge oss en tidtabell i dag. Vi vill veta vad kommissionen planerar och om den verkligen är redo att acceptera parlamentets demokratiska beslut och att vänta tills vi godkänt denna resolution i Scheeles betänkande.

Trakatellis (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag håller med er om att alla direktiv och förordningar om genetiskt modifierade organismer borde ingå inom en och samma ram och att de inte borde stå i konflikt med varandra. För det andra, jag förstår att kommissionen väljer kvantitativa spårbarhetsmetoder i syfte att bestämma den oavsiktliga förekomsten av genetiskt modifierade organismer. Det kan jag gott och väl förstå. I själva verket ignorerar ni till och med ibland den 1-procentiga oavsiktliga förekomsten av genetiskt modifierade organismer, eftersom - och jag håller med er i detta - tillåtelsen för att sprida en bestämd genetiskt modifierad organism lyder under ett annat direktiv, där man har tagit hänsyn till riskerna för människors hälsa och för miljön. Om det inte finns någon risk för människors hälsa eller för miljön är tillåtelsen given.
När det gäller direktiven om spårbarhet följer ni emellertid inte, av någon underlig anledning, principen om möjligheten att spåra som ni följer i alla de andra. Detta kommer även att skapa problem för Världshandelsorganisationen, för om ni godtar att en 1-procentig förekomst inte medför någon risk för hälsan osv., varför godtar ni då inte att möjligheten att spåra skall finnas med i alla direktiv om spårbarhet? Om det finns en förekomst av genetiskt modifierade organismer, vare sig den är oavsiktlig eller inte, borde detta faktum anges.
Ni insisterar på att inte inkludera möjligheten att spåra i direktiven om spårbarhet. Ni bör stå fast vid vad ni har sagt, nämligen att alla direktiv borde ingå inom en och samma ram. Jag emotser att få höra vad ni har att säga om spårbarhetsfrågan, som är av stor betydelse, även inom handeln.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina kära kolleger! Mot bakgrund av Graefe zu Baringdorfs fråga är det viktigt att understryka att vi här talar om slumpmässig förekomst av sådana GMO som är tillåtna i Europeiska unionen. Det handlar alltså inte om utsättning av GMO utan om definitionen av en vidare kvalitetsstandard för marknadsföring av konventionellt utsäde.
Parlamentet antog i juni i första behandlingen förslaget till förordning till spårning och märkning av GMO eller genmodifierat livsmedel och foder och krävde därmed ett tröskelvärde på 0,5 procent. Jag instämmer med kommissionen att detta värde satts för lågt och inte är genomförbart i praktiken. En toleransgräns på 1 procent för slumpartad förekomst av GMO i icke GMO-produkter vore realistisk.
När man fastställer tröskelvärden på utsädesområdet som vi talar om här, måste kommissionen ta hänsyn till förslagen från Europaparlamentet och rådet om tröskelvärden i det nämnda förfarandet. Tröskelvärdena för slumpartad förekomst av GMO bör överensstämma i de båda dokumenten.
Jag vill också betona att det finns en möjlig ytterligare källa till förekomst av GMO i livsmedel och foder, framför allt i okontrollerad eftersådd. Utsäde för eftersådd behöver inte kvalitetskontrolleras, och förekomst av GMO undersöks därför inte heller. Det måste man ha klart för sig i det här sammanhanget.
Kommissionens bioteknologistrategi lyfter fram olika odlingsformers samexistens som en viktig prioritet. Samexistens kan bara säkras med vettiga tröskelvärden eftersom det aldrig går att utesluta att pollen sprids med vinden. En renhetsgrad på 100 procent har aldrig varit möjlig och kommer aldrig att vara möjlig av biologiska skäl. På väldigt många områden är det vanligt och nödvändigt med gränsvärden för produkternas renhet. Inom ekologiskt jordbruk finns det exempelvis ett gränsvärde på 5 procent. Det innebär att produkter märkta som biologiska får innehålla upp till 5 procent av vissa icke biologiska ämnen. Detta säger jag även till Gruppen De gröna i Europaparlamentet.
Ett viktigt kriterium måste vara att de rättsliga ramvillkoren går att omsätta i praktiken. De måste särskilt stå i samklang med WTO-reglerna och inte belasta bioteknikens utveckling i Europa med onödig byråkrati.

Purvis (PPE-DE).
Herr talman! Frågorna och statistiken från våra gröna kolleger är naturligtvis tillspetsade och selektiva. Kan jag därför få fråga om kommissionen håller med om att en Eurobarometer-undersökning har visat att 75 procent av den grundforskning som européer mest efterfrågar är inriktad på ny teknik som främjar kunskapsutveckling? Är det sant att 48 procent av européerna, enligt Eurobarometer-undersökningar, instämmer eller instämmer helt i att genetisk modifiering är användbar i livsmedelsproduktionen för att förbättra livsmedelsförsörjningen och för att förbättra hållbarheten eller smaken, trots De grönas känsloladdade kampanj för att övertyga dem om motsatsen?
Dessa kampanjer är inte bara känslomässigt laddade, de uppbådar dessutom en snedvriden och vilseledande information i syfte att stödja deras ytterst ohållbara och irrationella motstånd mot den nya tekniken för genetiskt modifierade grödor. Jag önskar att de vore så pass ärliga att de kunde erkänna att det åtminstone förekommer vissa fördelar.
Jag anser att dessa befintliga fördelar, för att inte nämna de potentiella fördelarna, i allt väsentligt uppväger alla eventuella risker. Ja, det finns alltid potentiella risker inom den nya teknikens alla produkter och processer. Vi utmanar kunskapens gränser, men skyddsmekanismerna finns där. Vi kräver ingående prover och experiment i laboratoriet och på fältet. Men motståndarna vill inte ha några bevis. De överser med att dessa experiment obstrueras och förstörs. Kommer de att förneka att genetiskt modifierade grödor har betydande miljömässiga fördelar? De minskar inte bara produktionskostnaderna, de skär dessutom ned på användningen av energi, bekämpningsmedel och växtgifter och minskar koldioxidutsläppen. Även om motståndarna fortfarande griper efter halmstrån står det klart, genom erfarenhet i Förenta staterna och på andra håll, att det gagnar miljön. 
I Europa kanske vi har råd med lyxen att neka oss själva fördelarna från den livsmedelsproduktivitet som de genetiskt modifierade grödorna erbjuder, men beaktar inte våra gröna kolleger behoven hos deras medmänniskor i Afrika söder om Sahara eller i Östasien, för vilka de genetiskt modifierade grödorna kommer att medföra fördelar när det gäller livsmedelsförsörjningen och hälsan, och som kanske till och med kan hjälpa dem att överleva? Beaktar de följderna för vår vetenskapliga bas och för forskarna, för våra jordbrukare och för jordbruksarbetarnas arbeten om vi skulle blunda för detta framsteg? Beaktar de följderna för de tusentals arbeten inom livsmedelsindustrin eller för livsmedelspriserna såväl som för kvaliteten och den mångfald som står till konsumenternas förfogande?
Ja, de europeiska konsumenterna har rätt till möjligheten att välja vilka livsmedel de skall köpa och äta. Vi måste skydda vår miljö på bästa möjliga sätt, men vi är också skyldiga våra väljare att vara öppna och ärliga om riskerna och fördelarna. Det är allmänt erkänt att en ekologisk märkning indikerar att en produkt är 95 procent ekologisk, dvs. upp till 5 procent icke-ekologisk. Varför då göra så att märkningen av icke-genetiskt modifierade organismer blir nära nog oåtkomlig genom att ange ouppnåeliga sortrenhetsnivåer? Jag skulle kunna godta den förutsättningen med en illasinnad avsikt att göra icke-genetiskt modifierade organismer så sällsynta att inte någon skulle ha råd med dem. Då kommer man att tvingas finna sig i den verkliga världen, där det alltid kommer att finnas en eventualitet av ett visst oavsiktligt genetiskt modifierat innehåll.

Wallström
Herr talman, herr Purvis! Jag vet en sak, och det är att frågan om genetiskt modifierade organismer kommer att ge mig gråa hår. Vi vet från Eurobarometer-undersökningar att de flesta människor är oroade över genetiskt modifierade organismer. På samma gång säger de att de inte vet tillräckligt mycket om dem. Kanhända att det finns ett samband här.
Jag skulle vilja säga till Breyer att vi mycket noggrant har beaktat denna oro för att se till så att vi inför en tydlig lagstiftning - en tydlig ram - för att hantera såväl de potentiella fördelarna som riskerna med genetiskt modifierade organismer. Det är därför vi har reviderat direktiv 18/2001/EG, för att det skall innefatta en bättre riskbedömning och bättre upplysningar så att konsumenterna kan göra ett upplyst val. Det är därför vi har föreslagit ytterligare lagstiftning om spårbarhet och märkning. Det vore emellertid inte ärligt att säga att om vi fortsätter att importera t.ex. utsäde så kan vi garantera en fullständig sortrenhet utan någon oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer.
Vi vet att allting i naturen sprider sig - genom t.ex. korspollinering - så att stänga gränserna skulle inte utgöra någon livskraftig lösning. Vi måste vara pragmatiska och införa nivåer och trösklar för att handskas med naturliga fenomen. Vi måste se på situationen som den verkligen är och på produkterna som vi importerar.
Det leder mig till Trakatellis fråga om spårbarhet. Förslagen om spårbarhet och märkning, såväl som förslagen om livsmedel och foder, är inte uteslutande baserade på att kunna spåra de genetiskt modifierade organismerna. Även om de inte kan spåras har konsumenterna rätten att få vetskap om dem. Den nuvarande förordningen om nya livsmedel kommer att ersättas av dessa förslag, och även om inte de genetiskt modifierade organismerna kan spåras, kommer räckvidden att breddas för att ge konsumenterna ett val. Konsumenter har rätt att bli upplysta om förekomsten av genetiskt modifierade organismer i produkterna de köper, även om inte de genetiskt modifierade organismerna kan spåras.
Jag skall kommentera ytterligare två frågor som har tagits upp. För det första när det gäller trösklarna kan kommissionen endast ta hänsyn till rådande lagstiftning, och för närvarande gäller 1-procentströskeln för livsmedel. Denna 1-procentiga tröskel föreskrivs enligt rådets förordning, ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 49/2000. Ovan denna 1-procentiga tröskel är det obligatoriskt att ange förekomsten av genetisk modifiering i ett livsmedel. Såsom det anges i ingressen till förordningen är 1 procent det värde som på bästa sätt tjänar syftet att införa en toleransnivå. Denna förblir samtidigt låg, och man tar hänsyn till den nödvändiga genomförbarheten längs hela produktionskedjan. Alla dessa faktorer längs produktionskedjan är involverade. Utsädeströsklarna är baserade på den här 1-procentiga tröskeln. Man måste räkna baklänges för att nå den 1-procentiga tröskeln.
I en ingress till förslaget till kommissionens direktiv om utsäde föreskrivs att om livsmedelströskeln skulle ändras så bör tröskeln för utsäde omprövas i enlighet därefter.
När det gäller frågan om samexistens genomför man inom Institutet för tekniska framtidsstudier en studie under benämningen ?Scenarios for Coexistence of Genetically Modified, Conventional and Organic Crops in European Agriculture? [Scenarier för samexistens av genetiskt modifierade, konventionella och ekologiska grödor inom det europeiska jordbruket] på uppdrag av Generaldirektoratet för jordbruk, och samordnat av Gemensamma forskningscentret. Studiens huvudsakliga syfte är att, inom ramen för samexistens, utvärdera konsekvenserna av en ökad odling av genetiskt modifierade grödor inom Europeiska unionen. Studien syftar till att, på jordbruksnivå, identifiera källan till och de uppskattade nivåerna av oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade grödor i icke-genetiskt modifierade grödor, att identifiera och utvärdera förändrade jordbruksmetoder som skulle kunna reducera den oavsiktliga förekomsten så att den understiger de politiskt relevanta trösklarna, att uppskatta kostnaden för de relevanta förändrade jordbruksmetoderna, att beakta övervakningssystem och potentiella försäkringssystem. Studien fastställer att korspollinering och samexistens är frågor som behöver beaktas i förhållande till jordbruksproduktionen i allmänhet.
Studiens resultat bör tolkas med försiktighet. Endast tre grödor har analyserats: oljeväxten raps för utsädesproduktion, majs för foderanvändning och potatis avsedd för mänsklig konsumtion. Resultaten härrör från förebilder och har inte bekräftats genom verkliga fältuppgifter. Sålunda tillhandahåller denna studie preliminära slutsatser, men de hypotetiska resultaten bör bekräftas och ytterligare forskning kommer att göras.
Kommissionen diskuterar detta och samordnar med de olika generaldirektoraten. Denna debatt kommer helt säkert att fortsätta.
Det här är en väldigt komplicerad och känslig fråga, både lagligt, tekniskt och politiskt sett. Som jag tidigare nämnde så erkänner vi villigt att vi inte har alla svaren. Vad vi emellertid kan göra - som vi har gjort med andra tekniker - är att inrätta ett rättsligt ramverk för att hantera de potentiella fördelarna såväl som riskerna. Det är vad vi har försökt göra med det reviderade direktivet 18/2001/EG om spårbarhet och märkning. Följaktligen kommer till exempel trösklarna beträffande utsädesdirektiven att påverkas.
Jag tackar er för den här debatten, och jag är säker på att den kommer att fortsätta vid ett senare tillfälle.

Talmannen.
 Tack, fru kommissionär.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är debatter om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt av demokratiska och rättsstatliga principer.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande fem resolutionsförslag om internationella brottmålsdomstolen:
B5-0546/2002 av Sakellariou m.fl. för PSE-gruppen om allmänna rådets ställning vad gäller den internationella brottmålsdomstolen,
B5-0549/2002 av Wurtz m.fl. för GUE/NGL-gruppen om internationella brottmålsdomstolen,
B5-0553/2002 av Oostlander för PPE-DE-gruppen om internationella brottmålsdomstolen,
B5-0557/2002 av Van den Bos för ELDR-gruppen om internationella brottmålsdomstolen,
B5-0561/2002 av Frassoni och Wuori för Verts/ALE-gruppen om internationella brottmålsdomstolen.

Napoletano (PSE).
Herr talman! Syftet med denna resolution är att uppmana rådet att hålla de löften man gett när det gäller att ratificera beslutet om den internationella brottmålsdomstolen och verkligen se till att den förverkligas.
Det danska ordförandeskapet skall ha en eloge för att man gjort allt man kunnat för att bevara unionens enhetliga ståndpunkt. Rådet (allmänna frågor) har trots detta intagit en ståndpunkt som är mycket oklar när det gäller möjligheten att ingå bilaterala avtal. Detta är en följd av den offensiv som den nuvarande administrationen i Förenta staterna inlett för att uppnå allmän immunitet för de egna medborgarna, och den beredvillighet som vissa europeiska länder visat, bland annat - något som smärtar mig särskilt djupt - Italien som, förutom att vara mitt hemland, var den första medlemsstat som ratificerade Romfördraget.
Vi vill därför understryka att det är förkastligt att Förenta staterna till och med har använt sig av hot om sanktioner mot de länder som har ratificerat eller som har för avsikt att ratificera den internationella brottmålsdomstolens stadgar. Inget avtal skall kunna göra det möjligt för den som har smutsat sina händer med brott mot mänskligheten eller folkmord att klara sig undan sitt straff. Eftersom Romfördraget inte medger undantag från detta kriterium måste alla avtal med denna innebörd betraktas som oförenliga med fördraget. Detta gäller för de femton medlemsstaterna, men även för de länder som står i tur att bli medlemmar av unionen och för de övriga länder med vilka unionen har förbindelser. Rådet borde göra allt som står i dess makt för att få till stånd en uppriktig dialog med den amerikanska administrationen och lägga fram en rapport inför parlamentet som klart uttalar sig om eventuella bilaterala avtals förenlighet med Romfördraget före Europeiska rådet i Köpenhamn.

Cauquil (GUE/NGL).
Herr talman! Förenta staternas förkastande av internationella brottmålsdomstolen är betecknande för deras nedlåtande attityd, men också för den löjeväckande och hycklande karaktär som kännetecknar denna domstol. Den är ämnad att befästa uppfattningen om en internationell och inneboende rättvisa som kan straffa, även om den inte kan förhindra folkmord och brott mot mänskligheten.
Men även om en internationell brottmålsdomstol leder rättegången mot några skurkar som bär ett stort ansvar för massakrerna i före detta Jugoslavien, om en annan gör likadant vad gäller folkmordet i Rwanda, hur vågar man försäkra att alla de som bär ett minst lika stort ansvar kommer att åtalas? Vem kan tro att man kommer att åtala de politiskt ansvariga och de ekonomiska profithajarna från den före detta belgiska kolonialmakten som avsiktligt fick tutsierna och hutuerna att resa sig mot varandra? Kommer man att åtala de franska ledare vars beväpnade trupper i Rwanda var behjälpliga vid de massakrer som regeringen utlöste på ort och ställe, när de inte bidrog med vapenleveranser?
Kommer Storbritannien att åtalas för sin roll i det politiska agerande som i så hög grad bidrog till de etniska massakrerna i Sierra Leone? Kan man föreställa sig att George Bush, som förbereder sig att i allas åsyn förgöra tiotusentals civila irakier med bomber under förevändning att straffa deras diktator kommer att åtalas inför domstolen för brott mot mänskligheten? Kan man föreställa sig att åtala de industrikoncerner som i skuggan av den politiska krigshetsen tjänar grovt på tillverkning och försäljning av massförstörelsevapen?
Därför kan internationella brottmålsdomstolen endast skänka ett drag av hyckleri åt den imperialistiska världen där det bara är styrkeförhållandena som räknas.

Andreasen (ELDR).
Herr talman! Vi skall respektera Romstadgans integritet och aktivt medverka till att internationella brottmålsdomstolen snarast kommer i gång med sitt arbete, och därför är det inte acceptabelt att den amerikanska regeringen undergräver domstolen genom att försöka ingå bilaterala avtal med EU-länder eller kandidatländer. 
Jag uppskattar att det danska ordförandeskapet har arbetat hårt för att hålla fast vid en gemensam EU-ståndpunkt. Jag måste beklaga att det inte har lyckats. Rådet har i alltför stor utsträckning givit efter för de amerikanska påtryckningarna, och på den liberala gruppens vägnar vill jag uppmana de nationella parlamenten i EU och i kandidatländerna att noga ge akt på vad deras regeringar företar sig, så att Romstadgan inte försvagas.
USA hade som bekant undertecknat stadgan, men har återtagit sin underskrift. Jag hoppas att rådet kommer att inleda en ny dialog med den amerikanska regeringen om ett erkännande av internationella brottmålsdomstolen, som nu har ratificerats av samtliga medlemsstater och de flesta kandidatländerna.
EU och USA delar samma grundläggande värderingar. Båda parter bekänner sig till frihet och demokrati, försvar för de mänskliga rättigheterna och rättsstatsprinciperna. Därför bör USA finnas med bland deltagarna i Romstadgan, och USA kommer att kunna bidra på ett synnerligen positivt sätt till domstolen och dess arbete. Sedan 1998 har EU försökt tillmötesgå de amerikanska farhågorna i fråga om vissa bestämmelser i stadgan, men ansträngningarna har tyvärr varit förgäves.
Och det är beklagligt att USA nu inte har för avsikt att medverka i den stadga som USA, som sagt, faktiskt undertecknade under Clinton-administrationen. USA:s beslut är felaktigt, och vi måste alla beklaga det amerikanska agerandet. Sedan får vi hoppas att USA kan övertygas om att inta en mera positiv hållning när brottmålsdomstolen i praktiken har haft möjlighet att visa att den fungerar i överensstämmelse med de högsta rättssäkerhetsnormer och inte missbrukas för politiska syften.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! I den här debatten om brottmålsdomstolen finns det olika ytterligheter. En av dem hörde vi nyss, det var Cauquils anförande. Fru Cauquil! Ärligt talat vill vi inte ha en global revolutionstribunal. Att företräda sådana åsikter som ni gör är det säkraste sättet att se till att tanken om en brottmålsdomstol går om intet. Men vi vill inte heller, som ni så riktigt säger, ha en brottmålsdomstol som bara är ett alibi för stormakterna. Jag beklagar djupt att de krafter som vill degradera den till ett alibi växer sig allt starkare i såväl USA som Kina och Ryssland - om de inte försöker stoppa den helt och hållet.
Från Europeiska unionens sida går vi en tydlig väg åt höger. Jag tror att denna väg är en del av en god och betydelsefull tradition. Här i Strasbourg uppstod Europarådet för 50 år sedan som en gemenskap för mänskliga rättigheter. Här i Strasbourg antogs Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och skapades Europadomstolen för mänskliga rättigheter. Sedan 50 år tillbaka finner vi här vårt Europaparlament som det europeiska folkets röst, som en röst för den europeiska rättsgemenskapen. Eftersom vi vill att denna rättsgemenskap skall omfatta hela kontinenten har vi medvetet etablerat tanken bakom Köpenhamnskriterierna - demokrati och rättsstatsprincipen - i främsta ledet under denna historiska utvidgningsprocess som inom kort når sin kulmen.
Det är en konsekvens av vår historia som tyvärr i alltför hög grad har kännetecknats av folkmord, fördrivning, rättighetsberövande, förtryck av minoriteter och brott mot mänskligheten. Vi har ingen rätt att mästra resten av världen som vi gör ibland om vi inte själva tar vår egen rättsgemenskap på allvar. Med det menas inte bara en inre rättsgemenskap, utan att vi också utåt måste uppträda som en stark partner för andra när det handlar om en global rättsgemenskap. Brottmålsdomstolen kom till i Rom i likhet med fördraget om upprättandet av vår gemenskap. Begreppet Rom är ju på ett särskilt sätt kopplat till rättsbegreppet. Denna Romstadga som ligger till grund för brottmålsdomstolen får inte urgröpas, försvagas eller urvattnas. Om vi inte vill att de domstolar, som vi behöver mot folkmord och brott mot mänskligheten som begås om och om igen, skall smutskastas - även om det inte alltid är obefogat för att de tillämpar segrarens rättvisa eller bara gäller i vissa avseenden -, då behöver vi en permanent brottmålsdomstol. Den skall gälla för alla oavsett om det handlar om stora eller små stater och oavsett vilken nationalitet en gärningsman eller förbrytare har.
Av det skälet vill vi hålla fast vid denna stadga i oförändrad form. Vi kritiserar å det starkaste Europeiska unionens råd för att det brister i klarhet och värdighet, för att det smusslar och för att det viker sig för de mäktiga. Om detta Europa vill ta sig självt på allvar måste det kämpa för denna brottmålsdomstol. Europa måste också tala om för USA att landet förvisso är vår viktigaste bundsförvant, men att just en sådan bundsförvant har en skyldighet i den fria världen att respektera lagen, även om den kan vara obekväm.
Vi behöver inte mer unilateralism utan snarare att den globala rättsgemenskapen stärks som ett svar på den 11 september. Därför kräver vi en snabb och ej urvattnad ratificering av Romstadgan.
(Applåder)

Titley (PSE).
Herr talman! När vi senast förde denna debatt bekräftade den tjänstgörande ordföranden, som svar på min fråga, att avtalen enligt artikel 98.2 är förenliga med Romstadgan och att de förvisso är fastställda i Romstadgan. Jag är därför något överraskad över den negativa resolutionstext som vi har framför oss och över vissa av bidragen till debatten, eftersom rådet (allmänna frågor) verkligen har åstadkommit ett mycket bra resultat - europeisk solidaritet har bekräftats.
Det var ett bra exempel på hur man inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken arbetar för att medlemsstaterna skall närma sig varandra, och man har bevarat internationella brottmålsdomstolens integritet. Så vi borde verkligen välkomna detta avtal, i synnerhet eftersom man härigenom har fastställt allmänna principer för att reglera varje avtal som skall undertecknas, inberäknat den punkt som togs upp av några kolleger om att inget avtal borde undertecknas om det innebär att människor kommer att åtnjuta straffrihet. Det är uttryckligen uteslutet.
Vi måste erkänna verkligheten: vi bör varsamt få med oss amerikanerna och övertyga dem om att detta inte är en häxjakt mot de amerikanska styrkorna, utan ett sätt att få internationell rätt att styra hela den globala politiken.

Kinnock, Neil
Herr talman! Som svar på denna intressanta, om än korta, debatt skulle jag på kommissionens vägnar vilja säga att Europeiska unionen är, som vi redan har hört, fast förpliktigad gentemot internationella brottmålsdomstolen, vilken man anser vara en livsviktig utveckling i strävan efter internationellt skydd och mänskliga rättigheter. Romstadgans principer, såväl som de principer som styr domstolens funktion, ligger uppenbarligen i linje med unionens principer och målsättningar.
Vårt åtagande framgår tydligt, som Titley just erinrade oss, i de gemensamma ståndpunkterna angående internationella brottmålsdomstolen som antogs i juni 2001 och som omarbetades i juni 2002. Detta återspeglas i handlingsplanen för internationella brottmålsdomstolen, som antogs i maj i år, och i slutsatserna och de vägledande riktlinjerna, som antogs av rådet så sent som den 20 september. Alla dessa beslut ger tydliga bevis på Europeiska unionens fortsatta stöd för Romstadgan och för en effektiv internationell brottmålsdomstol.
Detta är förenligt med det faktum att Europeiska unionen är aktivt engagerad för att garantera att undertecknandet, ratificeringen och genomförandet av Romstadgan sker på så bred front som möjligt. För detta ändamål ställde kommissionen, genom sitt europeiska initiativ för demokrati och mänskliga rättigheter, 7 miljoner till förfogande för projekt för detta syfte i olika delar av världen mellan 1995 och 2001. Ytterligare 6 miljoner euro är öronmärkta för projekt under perioden 2002/2003.
Samtidigt som vi fortsätter att uppmuntra alla stater som ännu inte har undertecknat, ratificerat och antagit en genomförandelagstiftning för Romstadgan att de skall göra det så snart som möjligt, så uppmuntrar vi även alla stater att bemöta önskemålet från Washington om immunitetsavtal på ett sätt som är förenligt med Romstadgan.
De slutsatser och vägledande riktlinjer som antogs av rådet den 30 september anger rättesnören för metoder i syfte att se till att sådana responser bevarar internationella brottmålsdomstolens integritet, vilket är absolut fundamentalt och avgörande.
Europeiska unionen vill också att de stater som har ratificerat Romstadgan aktivt skall delta i arbetet med att nominera och utse chefsåklagare och domare för internationella brottmålsdomstolen. Detta bör göras på ett sätt som är förenligt med det förfarande och de kriterier som införts genom Romstadgan och resolutionen från den första församlingen av avtalsslutande stater.
Jag är tacksam för det här tillfället att framföra kommissionens och Europeiska unionens ståndpunkt.

Casaca (PSE).
Herr talman! I enlighet med artikel 142 skulle jag vilja fråga presidiet hur vi inom ramen för artikel 50 i vår arbetsordning kan diskutera en fråga som dialogen med Iran på området mänskliga rättigheter? Vad har det med och brådskande ärenden beträffande kränkning av mänskliga rättigheter att göra? Det har ingenting att göra med bestämmelserna i artikel 50.1. Förslaget från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp gällande stening av kvinnor, en ofta förekommande metod i Iran och som rentav nioåriga flickor utsätts för, var mycket meningsfullt. Det här kan jag inte förstå, herr talman.
Men jag vill fråga presidiet en sak till: om vi skall se på dialogen om mänskliga rättigheter mellan Iran och Europeiska unionen skulle jag vilja att presidiet preciserar den exakta betydelsen av och räckvidden för denna debatt. Enligt de iranska myndigheterna och vad man kan läsa om dialogen på Internet äger förföljelse av islam rum i Europa, särskilt i Förenade kungariket. Det står så, svart på vitt. Jag skulle vilja ha ett klargörande i frågan.

Talmannen.
Herr Casaca! Jag vill påminna er om att det är talmanskonferensen som fastställer vår föredragningslista, varefter den godkänns av plenarförsamlingen. Det är i det ögonblicket, och bara i det ögonblicket, som kollegerna kan komma med invändningar. Ni kommer tyvärr en aning för sent. Jag uppmanar er att göra det tidigare nästa gång.
Debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum omedelbart efter debatterna omkring kl. 17.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande sex resolutionsförslag om dialogen om mänskliga rättigheter med Iran:
B5-0548/2002 av Ford m.fl. för PSE-gruppen om stening till döds,
B5-0551/2002 av Frahm m.fl. för GUE/NGL-gruppen om dialogen om mänskliga rättigheter med Iran,
B5-0552/2002 av Belder för EDD-gruppen om dialogen om mänskiga rättigheter med Iran,
B5-0554/2002 av Maij-Weggen och Gahler för PPE-DE-gruppen om dialogen om mänskliga rättigheter med Iran,
B5-0556/2002 av Van den Bos för ELDR-gruppen om Iran,
B5-0559/2002 av Boumediene-Thiery m.fl. för Verts/ALE-gruppen om avrättningarna och stening till döds i Iran.
Kära kolleger! Innan jag lämnar ordet till våra författare vill jag framhålla att vi är mycket försenade vad gäller föredragningslistan. Om ni vill att kollegerna skall kunna rösta om era förträffliga yttranden ber jag er att verkligen respektera er talartid.

Ford (PSE).
Herr talman! Jag talar på socialistgruppens vägnar i denna debatt om en resolution som har lagts fram av fem grupper gemensamt. Detta ger tydligt uttryck för vår gemensamma oro när det gäller avrättningar av kvinnor och, mer sällan, män, genom det grymma och barbariska utövandet av stening, och när det gäller den markanta ökningen av dödsstraff i Iran under de senaste två åren.
Under år 2000 dog 75 personer, 139 under år 2001 och 250 hittills under innevarande år. Vi har beaktat brevet av den 23 oktober från den iranska EU-ambassadören som försäkrar att det under de senaste månaderna inte har förekommit något fall av stening, och att föreskrifter har utfärdats av de behöriga myndigheterna om att detta förfarande skall upphöra, vilket även har hörsammats. Vi är trots allt inte helt och hållet lugnade så länge dödsstraff genom stening fortfarande utfärdas och så länge ett mer allmänt bruk av dödsstraff fortsätter att öka.
Europaparlamentet och EU protesterar i allmänhet mot bruket av dödsstraff över hela världen, vare sig det är i Förenta staterna, Kina, Japan eller någon annanstans, och Iran är inget undantag. Vi känner ändå till att grupper inom det iranska samhället försöker gå vidare. Det är framstegsvänliga grupper som vill se en mildare form av ett islamiskt samhälle existera, och de växer i antal.
Denna resolution innebär inte något hot för samtalen mellan EU och Iran beträffande framtida handels- och samarbetsavtal, även om det är givet att den kommer att inbegripa en klausul om mänskliga rättigheter. Europaparlamentet, som måste godkänna dylika avtal, kommer med stor uppmärksamhet att övervaka detta.

Markov (GUE/NGL).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi talar om en regering som låtit avrätta över 250 människor sedan januari 2002. 27 av dem har avrättats efter den 30 september 2002 - dagen för förhandlingarna mellan EU och Iran. Vidare tillhör en kvinna denna regering, en kvinna som är rådgivare åt president Khatami och som förklarat att stening är ett legitimt och försvarbart sätt att skydda familjen. Dessutom dömer den människorättsaktivister som Nasser Zarafshan till fleråriga fängelsestraff. En sådan regering förtjänar att kallas en ?inhuman regim? och att dömas mycket strängt.
I sak anser naturligtvis även jag att man behöver föra samtal mellan Europeiska unionen och Iran. Däremot har jag ingen som helst förståelse för att man tänker börja förhandla om ett samarbets- och handelsavtal mellan EU och Iran den 29 oktober. Europaparlamentet har vid upprepade tillfällen krävt att samarbetsavtal eller ekonomiskt bistånd skall ställas in eller frysas om brott mot mänskliga rättigheter begås. Varför mäter vi med så olika måttstockar?
Rådet beslutade för två dagar sedan, den 22 oktober, att inte ta upp en resolution om mänskliga rättigheter mot Iran vid nästa sammanträde för FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. För mig är det fullständigt oacceptabelt. Den fråga jag ställer mig är om man inte vill blottställa den iranska regeringen just nu för att det inte går ihop med Irakpolitiken? Vi i Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster stöder denna gemensamma begäran. Det gäller även om den förstås innebär att vi går ifrån den egentliga resolution som vi önskade, och i stället för mänskliga rättigheter får en blandad resolution om ?Mänskliga rättigheter plus EU:s samarbete med Irak?. Men vi anser av nämnda orsaker att delar av punkterna 4 och 5 är felaktiga och har därför även begärt en delad omröstning.
Det skulle verkligen glädja mig om vår förhoppning - som också avspeglas i denna gemensamma begäran - kunde infrias, nämligen att brotten mot mänskliga rättigheter upphör i Iran och att vi har anledning att vara optimistiska. Men med tanke på dagens situation gör jag mig inga som helst illusioner om det. Därför måste vi åtminstone i parlamentet höja vår röst.
(Applåder)

Belder (EDD).
Herr talman! Allra först lite parlamentarisk självkritik. Det aktuella resolutionsförslaget brister så vitt jag kan se i redaktionellt avseende på en punkt. De fyra iranska kvinnor som dömts till att stenas nämns inte precis med för- och efternamn. Se slutet av punkt 3. Av de fyra namn som används gäller minst två av dem som allmänt förekommande förnamn. Kort sagt föreslår jag att texten ändras för de dömda kvinnornas skull.
Herr talman! Dialogen med den islamiska republiken Iran om mänskliga rättigheter är, för att tala i bildspråk, en mycket brant och mycket svår stig att bevandra. Ur europeisk synvinkel bör vi akta oss för att själva blockera den stigen. Varje utsträckt iransk hand är alltså välkommen. Mycket välkommen och väldigt brukbar är den gest som den iranska utrikesministern, minister Kharrazi, den 20 juli gjorde till en besökande ad hoc-delegation från parlamentet för att upprätta kontakter mellan representanter för det iranska rättssystemet och jurister från EU-sidan. Jag skulle gärna vilja att rådet och kommissionen så snabbt som möjligt grep det erbjudandet med båda händerna. På det sättet kan ju de iranska domar som helt riktigt kritiseras i de aktuella resolutionsförslagen behandlas på rätt och avgörande nivå. Sådana kontakter skulle även kunna användas för att på grundval av sharian motarbeta det hemska straffet stening. Det får nämligen inte finnas några missförstånd från europeisk sida gentemot iranierna. Stening av medmänniskor är något som vi varken kan eller vill leva med, var i världen det än sker.

Gahler (PPE-DE).
Herr talman! Som föredragande för Iran stöder jag den gruppövergripande resolutionen. Dialogen med Iran är viktig. Från parlamentets sida betonar vi dock i synnerhet också dialogen om de mänskliga rättigheterna. Som ledamöter behöver vi inte ta diplomatiska hänsyn när det handlar om att dessa universala principer måste följas. Därför anför vi uttryckligen gentemot varje land som detta berör att vi generellt förkastar dödsstraff.
Vad gäller det ökande antalet verkställda dödsdomar i Iran jämfört med tidigare år måste även jag ge uttryck för min bedömning. De konservativa krafterna inom de formella och informella strukturerna utnyttjar verkställda dödsstraff eller kroppsstraff offentligt för att skrämma både befolkningen och de liberala krafterna i parlamentet och andra samhällsinstitutioner. Det har ingenting med islam eller koranen att göra. Allteftersom trycket ökar inifrån ökar förtrycket.
Därför bör vi i vår kritik alltid hålla oss till fakta som går att bevisa och kontrollera alla påståenden, oavsett vilken källa de kommer ifrån. Därför är jag emot att överlasta resolutionen med uttalanden som vi inte kan underbygga när allt kommer omkring. Det skulle vara att undergräva vår egen trovärdighet.
Det har avkunnats domar om stening. Vi har bevis på att domarna verkställts i två fall under första hälften av 2001, däremot inte den 25 september 2002. Låt oss utnyttja Irans beredvillighet att förbehållslöst diskutera samtliga frågor om mänskliga rättigheter, inklusive enskilda fall, som man förklarade i samtalen med Human Rights Exploratory Experts mission EU-Iran i början av denna månad.
Jag hyser dock farhågor om att rådet inte tagit vara på situationen genom att officiellt avstå från att ta upp den återkommande människorättsresolutionen i fallet Iran i FN. Ordförandeskapet kan inte klandras för detta, däremot de som i vanlig ordning är misstänkta och som känner sig störda i sina förehavanden.
Vi menar att beredvilligheten till dialog är bra, så låt oss föra den på bred front. Om vi konstaterar förbättringar bör vi när så är lämpligt avstå från att komma med nya resolutioner. Vi kan inte göra några eftergifter på bekostnad av de mänskliga rättigheterna. Med tanke på situationen är det särskilt en sak vi bör påminna de berörda delarna av systemet i Iran om, och enligt min uppfattning även rådet och kommissionen. En överenskommelse förhandlas fram först när parlamentet givit sitt samtycke. De aspekter som vi fäster särskilt stor uppmärksamhet vid har jag nyss nämnt.

Van den Bos (ELDR).
Den aktuella moderniseringen av Iran betyder inte att människorättssituationen blivit bättre. Hemska straff utdelas fortfarande. Den gammalmodiga medeltida steningen ingår fortfarande i straffrätten. Människor hängs offentligt, händer huggs av för ringa brott och ögon sticks till och med ut utan bedövning. Framför allt kvinnor utsätts för den omänskliga rättsskipningen. Om Iran menar allvar med sin vilja till en öppning mot väst, om Iran menar allvar med en dialog med Europeiska unionen så måste landet först av allt sluta att kränka de mänskliga rättigheterna. Sharian i dess extrema form utgör ett oöverkomligt hinder för en normalisering av förbindelserna. Det kan inte bli tal om något handels- och samarbetsavtal med Europa så länge människorättssituationen inte har åtgärdats. De som förhandlar för Europeiska unionens räkning måste göra det mycket tydligt redan från början. Håller kommissionär Kinnock med mig om det?
Vi kan naturligtvis inte låta bli att ställa oss bakom en fördömande FN-resolution om Iran fortsätter på den ödesdigra vägen av angrepp mot de universella principerna. Här handlar det inte om en framgångsrik dialog om mänskliga rättigheter med EU som det suggereras utan om ett framgångsrikt avskaffande av barbariska metoder. Europeiska unionen får inte isolera Iran. Det är mycket viktigt att reformisterna får stöd i sin kamp för ett demokratiskt och mänskligare Iran. Den yngre generationen vill ha förändring och är hoppingivande. De iranska myndigheterna kan tyvärr inte hantera det. Det finns dock inget alternativ för öppenhet och demokratisering. Moderniseringens ljus kan endast skina om det blir ett slut på de barbariska metoderna ur den dunkla historien.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Det som Van den Bos säger står tyvärr inte helt tydligt och klart i det här gemensamma resolutionsförslaget, och därför har vi inte heller undertecknat det. Så länge Khatamis adviser on women affairs anser att stening är ett stöd för familjen så tycker vi egentligen att det är förskräckligt, förskräckligt! 
Sedan vår resolution av den 13 december 2001 har 250 personer avrättats i Iran, och förra året var det 75. Tala om framsteg! Det verkar inte som om människorättssituationen förbättras. Därför tycker jag att det resolutionsförslag som lagts fram för omröstning inte är tillräckligt tydligt. Trots att landet fick besök av en europeisk delegation för mänskliga rättigheter verkställdes den 30 september fem offentliga avrättningar. Vi fördömer därför också att Europeiska rådet beslöt att inte lägga fram någon resolution om de mänskliga rättigheterna i Iran till nästa sammanträde med kommissionen för de mänskliga rättigheterna i Genève. Vi vill klart och tydligt tala om att en sådan resolution måste läggas fram till nästa sammanträde. Vi vill i all tydlighet säga att Europaparlamentet inte kan acceptera att det talas om samarbetsavtal utan att det skett verkliga förbättringar med avseende på människorättssituationen i Iran, och därför har vi inte undertecknat.
(Applåder)

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Iran är ett stort och betydande land med en forntida tradition av kultur och lärande som går tillbaka till den för-islamiska zoroastriska perioden. Det är också ett land med vilket man från väst har haft besvärliga förbindelser under ett antal år. Genom att förkasta västs uppfattning om att hög konsumtion är grunden till en god samhällsekonomi har Iran radikaliserats och gett sitt stöd åt radikala islamiska grupper i Libanon, såsom Hizbullah. Omständigheterna har ytterligare försvårats eftersom konflikterna med väst länge har varit förbundna med interna motsättningar inom själva Iran. Under de senaste åren har medvetenheten ökat i Iran om att denna isolering är skadlig för iranska intressen och att den inte leder någonvart. Resultatet har inneburit upptinade förbindelser, vilket vi inom EU bör välkomna.
Våra förbindelser kommer att vara beroende av grundläggande framsteg inom områden som mänskliga rättigheter och olaglig immigration, massförstörelsevapen, och i synnerhet landets kärnvapenprogram, narkotika, Mellanöstern, Afghanistan och kampen mot terrorismen.
Med avseende på narkotikahandeln bör iranierna, som själva har ett väldigt allvarligt narkotikaproblem, berömmas för deras ansträngningar och samarbete. De har även motstått frestelsen att destabilisera Afghanistan, och de har angett att de inte kommer att försöka underblåsa en instabilitet i Irak i händelse av att Saddam Hussein försvinner ur bilden. Iran behöver regional stabilitet, och detta har erkänts av det iranska ledarskapet.
När det gäller Mellanöstern har Iran förenat sig med Saudiarabien i att godta principen om ?land i utbyte mot fred?, om det är vad palestinierna vill ha. Alla dessa utvecklingsskeden är viktiga och mycket välkomna. Iran måste förstå att Europa sträcker ut en vänskapens hand, och att metoder står att finna för att kunna leva tillsammans, utan att Iran behöver förlora vare sig sin identitet eller sitt motstånd mot de sämsta av västliga värderingar. Det skulle vara fel av Europeiska unionen att överbetona frågan om dödsstraff i sig, vilket fortfarande är lagligt enligt internationell rätt, om det tillämpas på tillbörligt sätt. Dödsstraffet tillämpas i världens största demokratier, såsom Förenta staterna, Japan och Indien, och det stöds av några tiotal miljoner medborgare i mitt eget hemland, Förenade kungariket.
Irans ledare bör emellertid inte vara ovissa angående den universella fasa som vi känner inför det barbariska och medeltida sharia-straffet, stening till döds. Jag uppmanar det iranska ledarskapet att överväga detta och att finna lösningar som står i proportion till Irans värdighet och historia.

Paciotti (PSE).
Herr talman! Det är dessvärre ett obestridligt faktum att det har skett en ökning utan motstycke i antalet avrättningar i Iran under det senaste året. Bruket att stena män, men framför allt kvinnor, inte bara fortgår, utan det tillämpas ofta, vilket visas av det stora antalet domar som redan avkunnats och som väntar på att verkställas. Vi vet att ytterligare fyra kvinnor kommer att stenas under de närmaste månaderna som en följd av att man tillämpar en ramlagstiftning som bygger på ett system som förtrycker och diskriminerar kvinnor.
Den försämrade situationen i Iran när det gäller respekten för de grundläggande rättigheterna har understrukits och påvisats av diverse olika organisationer, men även av en resolution från Förenta nationernas generalförsamling och i den senaste rapporten från det särskilda sändebudet för Iran från Förenta nationernas kommission för de mänskliga rättigheterna.
Inom ramen för den dialog som pågår mellan Europeiska unionen och Iran har unionens undersökningsgrupp kunnat konstatera att det faktiskt finns en viss beredvillighet från den iranska regeringens sida att diskutera frågor som hänger samman med de mänskliga rättigheterna, även enskilda fall, men denna verbala disponibilitet har inte åtföljts av några konkreta handlingar. Tvärtom verkar situationen ha förvärrats. Om det å ena sidan är sant att vi måste uppmärksamma de positiva signalerna från den iranska regeringen, så är det å andra sidan nödvändigt att konstatera att antalet avrättningar ökar, att unionen upplever de fortsatta steningarna som en negativ signal, något som inte kan accepteras enligt unionens egen stadga om de grundläggande rättigheterna och internationella konventioner. Det är med andra ord nödvändigt att Europeiska unionen, i samtliga faser av den dialog som pågår, håller fast vid det icke förhandlingsbara kravet att Iran garanterar de grundläggande rättigheterna, framför allt kvinnornas rättigheter, och understryker kravet att avskaffa dödsstraffet, bruket att avrätta genom stening och alla former av omänsklig eller förnedrande behandling.

Malmström (ELDR).
Vi var många, inte bara här i Europa utan i hela världen, som satte vår tilltro till president Khatami. Det gällde förstås framför allt det iranska folket. Vi hoppades alla att han skulle kunna föra in Iran på en mer demokratiskt öppen och tolerant väg. Tyvärr har vi alla gång, på gång, på gång, blivit besvikna. De senaste rapporterna är skrämmande. Journalister, intellektuella och regimkritiker försvinner, torteras, fängslas och ställs inför oseriösa rättegångar. Dödsstraffet tillämpas flitigt. I det avseendet är Iran en av de värsta syndarna i världen.
De senaste rapporterna om kvinnor som stenats ihjäl enligt gamla Sharia-lagar är fullkomligt hårresande. Att detta förekommer år 2002 är helt oacceptabelt. En hel värld vänder sig i avsky mot Iran.
EU och Iran har vissa försiktiga relationer, vilket är bra. Om de skall kunna bli meningsfulla, måste emellertid frågan om de mänskliga rättigheterna alltid finnas med på första plats på agendan. Jag vill också påminna om att parlamentet har sitt veto när det gäller att godkänna eventuella avtal, och det kommer vi att använda om inte situationen förbättras.

Cauquil (GUE/NGL).
Herr talman! Vi ansluter oss till alla dessa protester mot de straff som drabbar så många iranska kvinnor, mot det skändliga dödstraffet med stening och det dubbla förtryck som mullornas diktatur utövar mot kvinnorna.
Vi kommer att rösta för den resolution som lagts fram i hopp om att på detta sätt utöva påtryckning på ledarna i detta land och få dem att se till att dessa barbariska sedvänjor får ett slut. Men grymheten mot kvinnorna är inte bara ett utslag av mullornas diktatur. Den praktiseras också av många regimer som stormakterna betraktar som sina allierade och mot vilka de har möjlighet att utöva effektiva påtryckningar, först och främst Saudiarabien och några av oljeemiraten i regionen.
Jag vänder mig också mot det grymma dödsstraffet och mot obskurantismen, även när den inte utövas av otidsenliga trosbröder utan av de ledande i världens största stormakt som vågar utge sig för att vara civilisationens försvarare.

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Det är riktigt att president Khatami väckte ett hopp om mänskliga rättigheter i Iran. Men detta hopp har han för länge sedan själv kvävt. Nu visar han så god vilja i ljuset av handelsavtalet med EU. Men vi har inget behov av god vilja, vi behöver resultat. Jag håller med alla de kolleger som har talat om att vi inte kan inleda något handelsavtal med Iran. Det skulle ju vara fullständigt schizofrent att å ena sidan säga att vi vill ha en starkt kritisk resolution i FN och å andra sidan ingå ett handelsavtal med samma land. Låt oss nu se. Naturligtvis skall vi inleda den kritiska dialogen med Iran, och om den kritiska dialogen bär god frukt, om vi ser att det inte längre förekommer steningar, barbariska dödsstraff och domar i Iran, ja då kan vi börja förbereda handelsavtalen. Inte en sekund tidigare.

?ratsa-?sagaropoulou (PPE-DE).
Herr talman! Jag hoppas att diskussionerna om Iran snart kommer att äga rum i form av en dialog mellan interparlamentariska kommittéer och att det resulterar i ett associationsavtal som kommer att undertecknas och genomföras.
Båda sidor måste göra en ansträngning om vi skall nå denna målsättning. Vi å vår sida behöver visa att vi är redo att erkänna detta vidsträckta lands historia och dess nuvarande belägenhet och de naturliga och socioekonomiska faktorer som formar landet inifrån och utifrån. Vi behöver statuera exempel och visa vårt förtroende för Irans ledare och folk, detta charmfulla, värdiga och begåvade iranska folk som ser fram emot demokrati och reformer. Vi måste se att de fortfarande sätter sin tilltro till president Khatami som verkligen kämpar för att få förändring till stånd i deras teokratiska regim.
Irans ledare å sin sida måste inse att västvärlden och i synnerhet Europeiska unionen bara kan öppnas för och samarbeta med tredje världen om mänskliga rättigheter respekteras. Det här är inte värderingar som Europa vill påtvinga någon. Det är värderingar som gäller oavsett religion, och de omfattar rättigheter för kvinnor, som särskilt ofta utsätts för övergrepp.
Här kommer kommunikation och dialog att vara en hjälp. Så låt oss börja att stärka denna dialog och återigen genom denna resolution visa att vi inte gör avsteg från våra principer och värderingar. Detta kommer att återspeglas i förberedelserna och den slutgiltiga texten för associationsavtalet.
Låt mig som samordnare för Gruppen för europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor säga att vi ägnar denna fråga stor uppmärksamhet. Vi planerar en undersökningsresa med våra kolleger och företrädare för det civila samhället och kommer att verka för att den slutgiltiga texten i avtalet - om vi kommer så långt - skall innehålla en klar och tydlig bestämmelse om kvinnors rättigheter.

Kinnock, Neil
Herr talman! Jag skulle vilja uttrycka min tacksamhet till de ärade ledamöterna för att ha lagt fram detta resolutionsförslag. Begripligt nog fortsätter kommissionen att bekymra sig för situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran, och i synnerhet för att de utvecklingshämmande åtgärderna gentemot demokratiska institutioner, det civila samhället och medier fortsätter. 
Den allmänna förekomsten av godtyckliga arresteringar, tortyr, diskriminering av minoriteter och en tydlig brist på rättssäkerhet är samtliga djupt upprörande. De alltmer talrika bevisen på att grymma, omänskliga och förnedrande straff tillämpas, inberäknat den förfärliga steningen av barn, kvinnor och män, fortsätter att uppvisa en brist på civiliserade normer.
Det mest effektiva sättet att ta upp dessa angelägenheter är genom de vittomfattande politiska dialogmötena, de bilaterala samtalen på ministernivå och liknande sammanhängande aktiviteter som sker varje halvår. Dessutom har trojkan nyligen utforskat andra vägar för mer direkta och specifika dialoger, som några av ledamöterna nämnde.
Den 21 oktober godkände rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) en strategi för att inleda en dialog med Iran angående de mänskliga rättigheterna på basis av rekommendationerna från den undersökande trojkadelegation som besökte Teheran mellan den 30 september och den 1 oktober förra året. Under dessa orienteringssamtal uttalade den iranska regeringen en politisk vilja att ingå en dialog om de mänskliga rättigheterna och att denna huvudsakligen skulle föras på EU:s villkor. Man krävde inte några restriktioner beträffande förteckningen över frågor att diskutera gällande de mänskliga rättigheterna, och dialogen kommer regelbundet att utvärderas med hjälp av specifika och realistiska riktmärken såsom rapporter från de besök som gjorts av FN:s tematiska rapportörer.
Dialogen skulle inledningsvis anta formen av ett experimentellt rundabordssamtal, i Teheran, i december i år. Formen kommer att utvärderas direkt efter det första sammanträdet, och den kan komma att förändras, om så skulle vara nödvändigt, under våren 2003.
Inledningen till förhandlingarna med Iran angående handels- och samarbetsavtal, vilka oupplösligen är förbundna med instrument för politisk dialog och antiterrorism, ger Europeiska unionen ett avsevärt inflytande, eftersom framsteg i förhandlingarna kommer att vara direkt förbundna med parallella framsteg bland annat när det gäller de mänskliga rättigheterna. Denna förbindelse är hjärtpunkten i det politiska paket som definierades vid rådets möte i juni och som formellt antogs den 12 juli.
Inrättandet av en strukturerad dialog mellan EU och Iran om de mänskliga rättigheterna är naturligtvis inte ett fullständigt medel mot mångfalden av djupa och allvarliga bekymmer. Vid denna avgörande tidpunkt verkar detta emellertid utgöra det mest effektiva tillgängliga medlet för att underbygga våra försök att åstadkomma påtagliga förbättringar i den svåra situationen beträffande de mänskliga rättigheterna i Iran.
Jag betonar att vår oro i det stora hela står i relation till människors grundläggande rättigheter och välbefinnande, oberoende av deras tro och sedvänjor. Det är detta fundamentala värde som vägleder oss och som motiverar Europeiska unionen. Vi kommer att fortsätta att verka för dessa grundprinciper.

Gahler (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! En undran bara: är kommissionen beredd att involvera Europaparlamentet i detta arrangemang i Teheran i december, denna round table?

Kinnock, Neil
Herr talman! Jag kan förvisso höra mig för med mina kolleger vars ansvarsområden direkt berör denna fråga. Jag är säker på att kommissionen, vare sig parlamentet deltar eller inte, kommer att välkomna varje förstärkning av dess konsekventa och ihärdiga ansträngningar att uppnå de målsättningar som vi vet att kammaren till fullo delar.

Talmannen.
 Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum kl. 17.30, åtminstone om de kolleger som ämnar yttra sig om den sista punkten på föredragningslistan anstränger sig att uttrycka sig kort och koncist.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande sex resolutionsförslag om läget i Nepal:
B5-0545/2002 av Collins för UEN-gruppen om läget i Nepal,
B5-0547/2002 av Carrilho m.fl. för PSE-gruppen om läget i Nepal,
B5-0550/2002 av Vinci för GUE/NGL-gruppen om läget i Nepal,
B5-0555/2002 av Thomas Mann för PPE-DE-gruppen om läget i Nepal,
B5-0558/2002 av Van den Bos för ELDR-gruppen om det politiska läget i Nepal,
B5-0560/2002 av Messner och övriga för Verts/ALE-gruppen om Nepal.

Fruteau (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Först skulle jag vilja uttrycka vår solidaritet med det nepalesiska folket som sedan några år upplever ett av de svåraste ögonblicken i sin historia. Den unga demokratin vacklar, rättsstaten ger allt mer vika för godtycke och våld. På mindre än ett år sörjer man mer än 3 000 döda till följd av häftiga sammandrabbningar mellan armén och den maoistiska gerillan, som förklarat sig vilja störta monarkin, till synes mot befolkningens vilja.
Trots den internationella gemenskapens nästan fullständiga likgiltighet befinner sig detta folk i själva verket sedan mer än sex år i ett veritabelt inbördeskrig. Denna svåra situation har nyligen brutalt försvårats genom de händelser som inträffade i början av denna månad. Genom att tillkännage entledigandet av premiärministern och genom att tills vidare tilldela sig själv den verkställande makten, en händelse som saknar motstycke sedan den enväldiga monarkin avskaffades år 1990, har kung Gyanendra framkallat en allvarlig politisk kris; även om han senare såg till att utnämna en premiärminister har denne ingen representativitet och i själva verket tycks kungen vara mycket frestad att utnyttja kampen mot den maoistiska gerillan för att upphäva rättsstaten och stoppa utövandet av den parlamentariska demokratin som har gällt i tolv år.
Samtidigt som dessa händelser destabiliserar Nepal förstärker de oron och instabiliteten i hela området. Europeiska unionen kan inte längre nöja sig med några fromma önskningar inför en sådan situation. Vi måste med kraft och skärpa uppmana den nye premiärministern att villkorslöst återta dialogen med de maoistiska rebellerna; i detta perspektiv vore det önskvärt att rådet skyndsamt förbereder utnämningen av en särskild representant för Nepal, som eventuellt skulle kunna tjänstgöra som medlare mellan de stridande parterna.
Eftersom vi vet att denna konflikt till stor del har sin grund i ekonomiska och sociala svårigheter vill jag slutligen betona att vi måste bidra med ett ansenligt ekonomiskt bistånd för att i framtiden kunna uppleva en återgång till fred och demokrati i detta lilla kungarike.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Herr talman! Upptrappningen av våldet i Nepal utgör ett oacceptabelt hot mot stabiliteten i hela Himalaya-regionen. Den maoistiska gerillan fortsätter sin förstörelse med oförminskad styrka. I många delar av Nepal finns det inga skolor eller sjukhus längre, infrastrukturen har ödelagts för många år framåt. Vi får varje vecka höra talas om fler mord på poliser och civilbefolkningen. Nu senast kulminerade det i sprängningen av den berömda statyn av kung Mahendra mitt i Patan. Det är ett område som jag känner särskilt väl till. En förbipasserande miste livet och nio människor skadades.
Gerillagrupperna vill ha ett slut på den konstitutionella monarkin, tvärtemot vad majoriteten av befolkningen vill. Över 5 000 människor har fallit offer för våldet sedan 1996. Vi samtalade med ministerpresident Deuba i Europaparlamentet i Bryssel så sent som i maj. Nu har han avsatts av kungen, som i motsats till de avsikter han förkunnat förordade en uppskjutning av valet med ett år. Den efterföljare som kungen utsett, Bahadur Chand, som redan varit ministerpresident två gånger, är chef för övergångsregeringen. Han gjorde utfästelser om att säkra stabiliteten i landet och att inleda förhandlingar med rebellerna.
Europeiska folkpartiets grupp intar en entydig ståndpunkt. Nepal behöver rättsstaten, pluralism och fortsatt parlamentarisk demokrati. Kampen mot korruption och nepotism måste föras vidare energiskt, och det uppskjutna valet måste åtföljas av effektiva säkerhetsåtgärder så att valet kan genomföras så snart som möjligt.
Grupperna uppmanar samfällt Europeiska unionen att erbjuda sig att medla. Rådet bör utse en särskild representant för Nepal. Jag hoppas att kommissionen delar denna åsikt. Jag har under många år varit vice ordförande för SAARC-delegationen, och eftersom jag haft regelbundna kontakter med och i Nepal vet jag att européer åtnjuter stort anseende. Vi kan i bästa fall medla på ett rättvist sätt, för att medverka till att skapa den fred som den nepalesiska befolkningen så länge förtjänat.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman! Det verkar som om den spirande demokratin i Nepal också mördades med kung Birendra. All makt centraliserades av den nuvarande regenten till hans egna händer. Nödläget ersattes av ett permanent fullmaktstillstånd, och nu finns det inget hopp om förbättring. Rebellrörelsen växer eftersom hopplösheten på landsbygden hela tiden ökar, och ungdomar ansluter sig till rebellerna. De motsätter sig en korrumperad regim som har 95 procent av landets rikedomar i sina händer. Och till ett sådant land levererar vissa av våra medlemsstater, bland annat Belgien, mitt eget land, vapen! 
Europaparlamentet uppmanade helt riktigt i sina tidigare resolutioner till att Europa skulle anstränga sig att inte bara stödja demokratin utan även se till att en politisk lösning uppnås och att förhandlingar inleds, men inte att - till och med i strid med den europeiska uppförandekoden - vapen levereras som är kraftigare och som tillåter ännu starkare förtryck. Bara under de senaste sex åren har 5 000 människor dött i Nepal. I går stupade återigen 25 personer i diverse massakrer. För mig gäller det inte vilken sida som offren faller på; det gäller att vi måste sträva mot en fredlig lösning, att endast utveckling av det här landet med möjligheter för dess befolkning är det enda hopp som vi kan ge det här landet. Jag hoppas därför att ni vill stödja våra ändringsförslag, vilka handlar om det. Det håller ju inte att vi bara har ett enda svar: skjut bara, döda dem bara! Vi anser att det inte får vara så, och vi ber också om ert stöd, för annars kan vi inte heller skriva under den här resolutionen, inte vad mig anbelangar i alla fall.

Staes (Verts/ALE).
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Hela världen vet att de mänskliga rättigheterna kränks i Nepal. I den aktuella resolutionen fördöms helt riktigt alla våldsdåd, såväl de som begås av säkerhetsstyrkorna som de som begås av de maoistiska rebellerna. Det uppmanas helt riktigt till medling, till politiska förhandlingar. Det begärs helt riktigt att de underliggande orsakerna till konflikten åtgärdas: extrem fattigdom, sociala orättvisor, marginaliserade befolkningsgrupper. Europeiska kommissionen anslog i augusti 615 000 euro för en fredlig lösning på konflikten. Mot den bakgrunden, kolleger, är det oklokt att leverera mordvapen till Nepal. Det är dessutom en tydlig kränkning av uppförandekoden för vapenexport. De gröna i Flandern säger här klart och tydligt att villkoren för en leverans inte har uppfyllts och att vår partigrupp i det belgiska parlamentet kommer att fortsätta konfrontera utrikesministern med möjligheten att fortfarande stoppa den planerade leveransen. I det avseendet är den här resolutionen, kolleger, en övertydlig vink till Michel i ett besvärligt ärende med flera hakar. Inga vapen utan plogbillar, herr Michel, det är vad nepaleserna behöver.
(Applåder)

Kinnock, Neil
Herr talman! Tillsammans med de ärade ledamöterna beklagar kommissionen djupt det ökade antalet offer till följd av sammandrabbningarna mellan maoister och regeringsstyrkor i Nepal. Man är i synnerhet bekymrad över kränkningarna av de mänskliga rättigheterna både från rebellernas och från kontrarebellernas sidor, inom och runt om i landet. 
Observatörer anser att en långvarig militär lösning på krisen inte är möjlig, och att det är ytterst brådskande att få ett slut på perioden av politisk instabilitet, vilken har orsakats av den inhemska rivaliteten bland de olika ledarna för de åtskilliga politiska partierna. Kommissionen hoppas att kungens utnämning av den nya premiärministern Chand, som ledare för en provisorisk övergångsregering, kommer att ge den nödvändiga drivkraften för att återupprätta ett nationellt samförstånd, inberäknat ansträngningar för att förbättra statsmakten, att snarast möjligt tillåta fria och rättvisa val och att återigen inleda en dialog med de maoistiska rebellerna.
Fortgående överläggningar med politiska partier borde hjälpa till att fullborda utformningen av den nya regeringen. Vi förväntar oss att denna regering tar konkreta initiativ till att stödja en flerpartidialog och att genomföra brådskande åtgärder för att bekämpa de underliggande socioekonomiska orsakerna till konflikten, vilket Staes och andra ledamöter med rätta hänvisade till.
Kommissionen är beredd att, inom ramen för dess samarbetsaktiviteter, ge stöd åt långsiktiga utvecklingsinitiativ, särskilt för minskad fattigdom i kritiska områden i de mellanvästra delarna av Nepal och att ge stöd åt lokala institutioner som försöker förstärka rättssäkerheten och skyddet för de mänskliga rättigheterna.
Kommissionen uppmanar myndigheterna att skapa förutsättningar för att hålla fredliga och demokratiska val, och att tillkännage nya datum för att inom kort hålla lokala och parlamentariska val. Under tiden bekräftar kommissionen att de medel som avsatts för EU:s planerade valobservatörsinsats kommer att förbli uppbundna till december 2003. Vid denna avgörande tidpunkt är detta de genomförbara och praktiska åtaganden som vi kan bistå med för att försöka lösa denna förfärliga och långvariga blodiga situation.

Talmannen.
Hjärtligt tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Vi övergår omedelbart till omröstningen.

Förslag till resolution (B5-0531/2002) av Caroline Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om EU:s strategi inför konferensen om klimatförändring i New Delhi (COP-8)

(Parlamentet antog resolutionen.)

Talmannen.
 Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 17.40.)

