Ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Malcolm Harbour, Andreas Schwab, Evelyne Gebhardt, Cristian Silviu Buşoi, Heide Rühle, Adam Bielan och Kyriacos Triantaphyllides, för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd, om genomförande av direktiv 2005/36/EG om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer (O-0108/2009/rev.2 - B7-0217/2009).
Malcolm Harbour
författare. - (EN) Herr talman! Om ni tillåter det skulle jag vilja att vi avvaktar med att inleda sammanträdet en liten stund eftersom det här är en fråga till kommissionen, och vi hoppades att Charlie McCreevy skulle vara här, men jag ser att Paweł Samecki ska tala. Jag har inte träffat Paweł Samecki tidigare, så det intresserar mig att han är här för att svara på en fråga som Charlie McCreevy och hans grupp har arbetat med. Tack så mycket.
Jag skulle ha välkomnat Charlie McCreevy hit och tackat honom för hans tidigare arbete, så ni kanske kan framföra våra lyckönskningar till vad som kunde ha blivit hans sista framträdande här. Jag är emellertid särskilt glad över att Michel Barnier har anslutit sig till oss som en mycket aktiv ledamot i mitt utskott för att lyssna på detta, eftersom det är ett ärende som i mycket hög grad kommer att hamna på hans bord, naturligtvis under förutsättning att parlamentet godkänner hans utnämning och att kommissionen godkänns. Det är hur som helst mycket bra att han är här.
Fri rörlighet för yrkesutövare och direktivet om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer hör till de viktigaste frågorna för mitt utskott inom ramen för inrättandet av den gemensamma marknaden. Det är mycket lämpligt att vi diskuterar denna fråga till rådet den här förmiddagen, vilket i grunden innebär att vi begär en uppdatering om vilka framsteg som har gjorts med genomförandet av det reviderade direktiv som mitt utskott arbetade med under 2004-2005, och om medlemsstaternas faktiska genomförande av direktivet. Det är också mycket lägligt eftersom professor Mario Monti besökte vårt utskott i måndags för att tala om sitt uppdrag för kommissionens ordförande om den inre marknadens framtida inriktning. Han betonade mycket tydligt att en del av problemet med den inre marknaden faktiskt inte är bristen på lagstiftning, utan bristen på ett konsekvent genomförande och en konsekvent effektivitet hos de befintliga instrument som vi har infört för att inrätta den inre marknaden.
I fallet med ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer vet vi redan, liksom tydligt framgår av vår fråga, att EU-medborgarna möter ett stort antal problem i fråga om yrkeskvalifikationer. Detta område är en av de frågor som leder till flest klagomål inom Solvit-mekanismen, som vi verkligen stöder på regeringsnivå i medlemsstaterna. Många människor är frustrerade över bristen på tydliga beslut och över bristen på kontakt mellan godkännandeorganen i de olika medlemsstaterna. Något som våra egna undersökningar har lett till, och mitt utskott har beställt undersökningar i denna fråga, är att de har visat att inget är bättre än tillräckligt samordnade åtgärder för att informera personer om deras rättigheter när det gäller ömsesidigt erkännande. Den andra aspekten är att det också framgår tydligt av vårt och andras arbete att man inom för alltför få yrken faktiskt överväger möjligheten att ingå i en europeisk ram för kvalifikationer. Vi måste ställa seriösa frågor om mekanismen, om hur lättillgänglig den är och hur effektiv den är i praktiken. Vi vet av statistiken och informationen - och jag är säker på att kommissionsledamoten kommer att uttala sig om det inom kort - att införlivandet av detta instrument har fördröjts i stort sett i varenda medlemsstat. Det har tagit mycket längre tid än förväntat att genomföra det i praktiken, och det i sig väcker frågor om själva instrumentets komplexitet.
När det gäller alla dessa frågor och med tanke på arbetet i utskottet för den inre marknaden under de kommande fem åren, gläder det mig sammanfattningsvis att alla utskottets samordnare verkar vara här i dag, och jag vill tacka dem för det arbete de utfört tillsammans med mig för att utforma den kommande dagordningen för vårt utskott. Frågan om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer är inte en isolerad fråga. Den ingår i vår uppfattning att vårt utskotts uppgift är att fortsätta att undersöka, främja och göra rekommendationer om den framtida utvecklingen av viktiga rättsakter som utgör de centrala byggstenarna för den gemensamma marknaden.
Vi vet att kommissionen ska se över direktivet om ömsesidigt erkännande under 2011. Vi planerar att hålla ett möte med de nationella parlamenten och deras ledamöter för att diskutera detta förslag. Vi har redan haft en utfrågning om detta och vi har vår undersökningsrapport. Det är dessa instrument som mitt utskott kan använda, och om samordnarna samtycker är jag säker på att vi kommer att lägga fram ett initiativbetänkande någon gång under 2010 för att bidra till den diskussion som kommer att föras i kommissionen.
Det är bakgrunden till frågan. Vi ser fram emot att få höra kommissionens svar om att fastställa ramen för detta, men det här är bara början av processen och jag är säker på att den nya kommissionsledamoten kommer att kunna föra frågan framåt och samarbeta med oss för att verkligen utveckla denna mycket viktiga rättsakt och få den gemensamma marknaden att fungera bättre.
Paweł Samecki
Herr talman! Jag vill tacka ledamöterna i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd för att de tagit upp dessa viktiga frågor.
Innan jag besvarar de enskilda frågorna vill jag börja med en översikt. Syftet med direktivet om yrkeskvalifikationer är att underlätta medborgarnas fria rörlighet på den inre marknaden. Två år efter slutet av genomförandeperioden har genomförandet avslutats i 22 medlemsstater, och fyra medlemsstater kommer förhoppningsvis att ha genomfört direktivet i slutet av året. I detta skede oroar jag mig dock över Grekland, som ännu inte har anmält några genomförandeåtgärder till oss.
Låt mig nu gå över till den första frågan. Genomförandet har inneburit en utmaning för medlemsstaterna främst eftersom det rör över 800 olika yrken. Dessa yrken har ofta reglerats genom federala eller regionala lagar. Detta kan dock inte användas som ursäkt för eventuella fördröjningar, och EG-domstolen har hittills inte godkänt några sådana fördröjningar i sex domar.
Angående den andra frågan rör de huvudsakliga problemen hälso- och sjukvårdsyrken och arkitekter, där en högre harmoniseringsnivå för utbildningskrav inom EU råder. Problem uppstår också i yrken med högre gränsöverskridande rörlighet för arbetstagare, som exempelvis lärare eller turistguider.
När det gäller den tredje frågan är kommissionens prioritering att garantera ett korrekt och konsekvent genomförande av direktivet. I detta syfte har vi tagit fram en uppförandekod för administrativa förfaranden och en användarvägledning för medborgarna, som också kommer att främja ökad konsekvens.
Beträffande de hinder som Solvit har påtalat är vi fullt medvetna om de faktiska problemen, som exempelvis förseningar vid erkännandeförfarandet, bristande respons från de nationella behöriga myndigheterna, ogrundade beslut, borttappade dokument etc. Ibland lämnas till och med felaktig information till migranter och de uppmanas att följa fel förfaranden. Solvit-nätverket har dock visat sig vara effektivt när det gäller att lösa många av dessa problem.
Men det finns fler resurser än Solvit. Nationella kontaktpunkter har nu inrättats i alla medlemsstater för att informera och hjälpa medborgarna, och kommissionen förväntar sig att de ska bli ännu mer aktiva i framtiden. Dessutom har informationssystemet för den inre marknaden också visat sig vara till nytta för att stödja över 1 200 informationsutbyten för många av de reglerade yrkena i år. Detta har förbättrat det dagliga administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna.
Angående den sista frågan kan kommissionen slutligen inte bedöma om det finns ett behov av en reform för tillfället. En sådan bedömning kommer att göras vid en utvärdering i efterhand i enlighet med direktivet. Vår avsikt är naturligtvis att följa tidsplanen i direktivet. Det blir upp till nästa kommission att besluta hur frågan ska föras vidare.
Kurt Lechner
för PPE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! År 2005 antog vi detta direktiv efter flera års arbete och debatt i parlamentet, och det trädde i kraft. Direktivet genomfördes 2007. Nu är det 2009 och det är svårt att godta att direktivet inte har genomförts överallt, särskilt eftersom det inte var helt nytt och förslag redan hade genomförts. Jag kan bara uppmana kommissionen att utöva mer påtryckningar på medlemsstaterna.
Jag hade förväntat mig att problem skulle uppstå i samband med den praktiska hanteringen av direktivet. Det är det huvudsakliga syftet med de kommande utredningarna: att ta reda på var det finns specifika lokala problem och fastställa vad som faktiskt sker. Det har redan nämnts att 20 procent av klagomålen till Solvit rör denna fråga. Det är mycket allvarligt. Malcolm Harbour framhöll med rätta betydelsen av detta problem för den inre marknaden ur ekonomisk synvinkel, och jag vill inte upprepa vad han sade.
Men bortsett från de ekonomiska frågorna är det också en av medborgarnas grundläggande friheter att kunna utöva sitt yrke och utnyttja sina möjligheter i en annan stat, till exempel när de gifter sig eller flyttar till ett annat land av andra skäl. Detta är ett verkligt problem för EU-medborgarna.
Det är viktigt att vi erkänner att det oundvikligen kommer att uppstå problem. Det här är en komplicerad fråga som tar tid att genomföra och som rör olika kulturer och traditioner, särskilt när det gäller yrken och begreppen kvalitet och kvalifikationer inom dessa yrken. Det går därför inte att utan omsvep erkänna alla kvalifikationer från ett land i ett annat. För mig och oss handlar detta mindre om att ta itu med enskilda problematiska fall som oundvikligen kommer att uppstå, och mer om att utreda - och det är här Solvit kommer in i bilden - om det finns strukturella eller systemiska brister och om och hur förbättringar kan göras.
Jag vill påpeka att det aldrig kommer att bli möjligt att slutföra denna fråga. Den är långsiktig eftersom nya yrken och nya arbetsbeskrivningar naturligtvis hela tiden tillkommer. Därför är detta en pågående uppgift för kommissionen och parlamentet, och även för medlemsstaterna, och jag vill passa på att uppmana dem att visa god vilja i den här frågan.
Evelyne Gebhardt
för S&D-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag vill börja med att säga att det är fullkomligt skandalöst att inga kommissionsledamöter är närvarande i parlamentet, eftersom detta är en direkt fråga till Europeiska kommissionen. Det visar på ett förakt för parlamentet. Det är helt enkelt skandalöst och jag tycker att det är helt oacceptabelt.
(Häcklande)
Jaså? Jaha, han tog sig inte hit. Jag är ledsen, men det kan jag inte godta.
Om vi går över till den aktuella frågan, mina damer och herrar, handlar den helt om unionsmedborgarskapet, om att personer har rätt att röra sig fritt inom EU och utöva sitt yrke där de bor och där de väljer att arbeta. Vi måste införa denna lagstiftning så att detta blir lättare och så att processen med att erkänna yrkeskvalifikationer verkligen kan moderniseras. Det är helt enkelt förfärligt att medlemsstaterna i många fall inte har vidtagit de nödvändiga åtgärderna för att genomföra lagstiftningen och se till att medborgarna verkligen har denna fria rörlighet. Kommissionen har fortfarande mycket kvar att göra i det hänseendet.
Jag vill gärna uppmärksamma en fråga som är mycket viktig för mig och som vi flera gånger har tagit upp i parlamentet. Vi måste se till att vårt förslag om det europeiska yrkeskortet införs. Det kommer att vara ett verktyg för att skapa fri rörlighet för medborgarna inom hela EU. Det finns organisationer som försöker genomföra detta. Jag tycker dock att det är viktigt att fråga kommissionen om detta är ett område där den skulle kunna ingripa för att påskynda processen.
Cristian Silviu Buşoi
Fri rörlighet för personer är en av de grundläggande rättigheterna för Europeiska unionens medborgare. Detta omfattar också fri rörlighet för yrkesutövare, vilket är en grundläggande förutsättning för att se till att den inre marknaden fungerar så effektivt som möjligt.
Liksom har nämnts i alla anföranden hittills stöter yrkesutövare som vill utöva sin rätt till fri rörlighet fortfarande på många problem, trots att direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer antogs 2005. Jag har personligen stött på flera sådana fall som rör ett flertal olika yrken, vilka jag har uppmärksammats på inte bara av rumänska medborgare, utan även av EU-medborgare.
Mina kolleger från utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd hedrade mig genom att utnämna mig till föredragande för EU:s Solvit-nätverk. Precis som det har sagts här rör en betydande andel av de fall som Solvit får i uppgift att lösa brister i systemet för ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer.
Jag anser att vi i detalj måste analysera de problem som har lagts fram för Solvit-centrumen så att vi ser vad som kan förbättras.
Bättre kommunikation behövs också mellan kontaktpunkterna för att främja en ömsesidig förståelse mellan medlemsstaterna. De måste förstå hur de andra systemen fungerar inom EU, så att direktivet kan tillämpas så flexibelt som möjligt, och så att man kan undvika de administrativa hindren för yrkesutövare.
Till sist vore det önskvärt att de fem medlemsstater som ännu inte har slutfört genomförandet av direktivet, eller att någon av de 22 stater som har genomfört direktivet men som fortfarande har problem med genomförandet eller vars genomförande är inkorrekt, snabbt åtgärdar denna situation. Det slutgiltiga målet är att underlätta ett smidigt tillhandahållande av tjänster på den inre marknaden, ett område som direkt påverkas av problemen med erkännande av yrkeskvalifikationer.
Heide Rühle
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag tror att vi alla är eniga om syftet här. Vi vill naturligtvis alla att EU-medborgarna ska kunna röra sig fritt och utöva sina yrken. Frågan är varför detta direktiv ännu inte har genomförts ordenligt efter fyra, nu nästan fem år. Jag anser att det vore förnuftigt om utskottet deltog inte bara i att utarbeta och genomföra lagstiftningen, utan om den också utförde en analys i efterhand av skälen till att genomförandet fördröjts på detta sätt.
Direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer är inte det enda direktiv som orsakar problem. Att så många mål dragits inför EG-domstolen, att så många klagomålsförfaranden inletts och att Solvit är så djupt engagerat på området borde vara en väckarklocka för oss. Vi måste titta noggrannare på skälen till detta. Det finns ett antal orsaker. Å ena sidan är det alltid mycket lätt att säga att medlemsstaterna är ansvariga för förseningen. Protektionism är tveklöst en annan anledning. De olika kulturerna och rättssystemen spelar naturligtvis också en roll. Hur påverkar EU-lagstiftningen dessa olika rättssystem? Det är en annan fråga som vi kommer att behöva ta upp.
Dessutom måste vi fundera över om direktivet har haft avsedd verkan eller om det inte kunnat leda till vissa resultat redan från början. Jag anser att det är mycket viktigt att vi ser över denna fråga igen. Denna typ av förhandsanalys är ett av de viktiga ämnen som detta utskott kommer att behöva ta sig an och föra framåt.
Jag har dock även frågor till kommissionen. Det förvånar mig att dessa riktlinjer inte läggs fram förrän efter över fyra år. De hade kunnat läggas fram mycket tidigare. Jag välkomnar dock riktlinjerna. Jag har läst dem och de är till stor hjälp. Det hade dock varit bra om vi hade fått dem för ett tag sedan. Jag vill sälla mig till Evelyne Gebhardt och fråga vad som sker med det europeiska yrkeskortet. Det blir det andra viktiga steget.
Adam Bielan
för ECR-gruppen. - (PL) Herr talman! Den kris som drabbat EU under de senaste månaderna har obestridligen visat hur viktig den inre marknaden är för hela unionens funktionssätt. Vi kommer inte att kunna slutföra byggandet av Europa utan att införa en viss frihet för människor att migrera, vilket bland annat garanteras genom direktivet om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Därför är det tråkigt och oroande att direktivet, fyra år efter antagandet, fortfarande inte har trätt i kraft i fyra länder och att inga av medlemsstaterna antog det före tidsfristen i direktivet, den 20 oktober 2007.
Min första fråga är följande: har kommissionen inte varit alltför passiv under de senaste fyra åren, och exakt vad gjorde kommissionen så att alla länder kunde genomföra direktivet i tid? För det andra vill jag fråga när kommissionen kommer att offentliggöra en rapport med en utvärdering om direktivets genomförande och vad som kommer att utgöra grunden för slutsatserna i rapporten? Tjänstedirektivet borde genomföras i slutet av året. Här i parlamentet vet vi redan i dag att många länder inte kommer att lyckas anta lagstiftning om detta i tid. Jag vill fråga vilket samband kommissionen ser mellan dessa båda dokument?
Slutligen är frågan om sjuksköterskors migration en mycket viktig fråga för det land som jag företräder. I direktivet införs en harmonisering av utbildningskraven för sjuksköterskor. Jag vill gärna veta vilka särskilda åtgärder kommissionen har vidtagit för att hjälpa sjuksköterskor från länderna i Central- och Östeuropa, däribland från Polen?
Andreas Schwab
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot! Först vill jag framföra mitt innerliga tack till kommissionen för att den lagt fram sin ståndpunkt för oss. Jag vill dock också påpeka att efter det interinstitutionella avtalet mellan kommissionen och parlamentet, och jag har sett detta ske med tjänstedirektivet som vi diskuterade i Bryssel för flera månader sedan, har parlamentet rätt att kräva att den ansvariga kommissionsledamoten ska närvara i parlamentet för att besvara komplicerade frågor. Jag tror inte att vi kan lösa denna fråga med den här kommissionen och det finns ingen anledning att försöka göra det.
På parlamentets vägnar vill jag förklara för den närvarande företrädaren för kommissionen att vi anser att denna del av det interinstitutionella avtalet är oerhört viktig. Vad beror det på? Det beror inte på rent formella skäl, utan på att detta är en mycket viktig politisk fråga för EU-medborgarna. Adam Bielan nämnde just tjänstedirektivet, som endast kan fungera om yrkeskvalifikationer erkänns av båda sidor. Det är av stor betydelse, men många människor kopplar också samman detta med en känsla av hjälplöshet, om de uppfattar det som om deras arbetsgivare utnyttjar skillnaderna i det gränsöverskridande ömsesidiga erkännandet av yrkeskvalifikationer enbart för att sänka deras löner.
Dessa personer känner sig övergivna och hjälplösa. Jag har sett detta själv i ett antal fall här vid gränsen mellan Tyskland och Frankrike. Men detta är naturligtvis inte det enda problemområdet. Det stämmer att vi inte kan lösa alla svårigheter över en natt och att denna process kommer att fortsätta i framtiden, precis som föredraganden Kurt Lechner sade. Det är dock vår uppgift att visa medborgarna att vi tar deras farhågor på allvar, och det innebär enligt min åsikt att även kommissionen måste fästa tillräcklig vikt vid denna fråga.
Jag hoppas att vi kan samarbeta med den nya kommissionen angående denna fråga för att göra framsteg. Jag vill be er att ordna detta med det ansvariga generaldirektoratet på detta område.
Bernadette Vergnaud
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Vi har redan diskuterat farhågorna i samband med genomförandet av tjänstedirektivet. I det sammanhanget är exemplet med direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer symboliskt. Vissa stater har underlåtit att respektera genomförandetidsfristen och har problem på grund av luckorna i texten. Även om detta direktiv utgör en stabil grund för ömsesidigt erkännande har de specifika särdragen hos vissa yrken inte beaktats. Faktum är att erkännande av kvalifikationer utan fastställande av faktiska gemensamma nivåer för kvalifikationer och utbildning, däribland högre utbildning, endast kan orsaka komplikationer och skapa bristande förtroende hos medlemsstaterna, yrkesutövarna och medborgarna.
Det tydligaste exemplet rör sjukvårdsyrken. Franska barnmorskor har till exempel tillstånd att skriva ut recept och har utbildning för det, vilket inte är fallet i de övriga länderna. Vad händer när en barnmorska utan ett sådant tillstånd kommer till Frankrike utan vidareutbildning och måste skriva ut ett läkemedelsrecept? På samma sätt finns vissa specialiseringar inte i alla medlemsstater.
Detta direktiv är avgörande för arbetstagarnas fria rörlighet, som utgör grunden för EU-projektet, men det måste förbättras och stärkas, och de svårigheter som uppstår måste analyseras för att fastställa för vilka yrken språkutbildning och harmoniserad utbildning krävs.
Jag vill nämna det anmärkningsvärda initiativet att inrätta ett EU-kort, som stöds av alla verksamma inom hälso- och sjukvården. Detta är en verklig garanti för såväl innehavaren som för kunden eller patienten, och jag uppmanar kommissionen att utvidga detta till att även omfatta andra yrken, eftersom det kommer att göra det möjligt att förbättra det ömsesidiga erkännandet och vinna medborgarnas förtroende.
Antonyia Parvanova
(EN) Herr talman! När vi diskuterar ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer och ett bra funktionssätt för den inre marknaden måste vi titta på den nuvarande situationen inom hälsovårdssektorn, för vilken direktivet och dess tillämpning kan behöva diskuteras vidare.
Utöver det fullständiga genomförandet av detta direktiv är det mycket viktigt att införa ytterligare åtgärder för ömsesidigt erkännande, inte bara av diplom, utan även av kvalifikationer för yrkesverksamma inom hälso- och sjukvården. Tillhandahållandet av hälsovårdstjänster kräver lämpliga språkkunskaper, registrering hos nationella tillsynsmyndigheter och framför allt en förmåga att tillhandahålla en säker och högkvalitativ vård.
Jag anser att det behövs ett bättre informationsutbyte mellan medlemsstaterna när det gäller registrering av sjukvårdspersonal, till exempel genom en gemensam EU-databas. Ett system för kompetenssäkring är också en viktig del av tillhandahållandet av säkra hälso- och sjukvårdstjänster, och vi borde överväga att införa gemensamma standarder för bedömning av kompetens och kunskaper.
Sjukvårdspersonalens rörlighet är också en fråga om folkhälsa och allmän säkerhet. På dessa grunder har EG-domstolen redan godkänt kompletterande nationella garantier för rörlighet för varor. Det är också berättigat att anta sådana åtgärder för tillhandahållande av hälso- och sjukvårdstjänster, särskilt eftersom den nya kommunikationstekniken möjliggör kontroversiella förfaranden som e-läkarkonsultationer. Vi måste möta utmaningen med en åldrande befolkning, som kommer att innebära ett ännu större tryck på hälso- och sjukvårdspersonalen inom EU.
Samtidigt som vi garanterar rörligheten för hälso- och sjukvårdspersonal måste vi också kunna garantera att alla EU-medborgare har tillgång till hälso- och sjukvårdstjänster som utförs i rätt tid enligt standarder av högsta kvalitet. Det är allas vårt ansvar. Jag hoppas att EU-institutionerna och medlemsstaterna allvarligt kommer att överväga detta, med tanke på att vissa nationella hälso- och sjukvårdssystem har en mycket begränsad tillgång till personal, vilket kommer att göra det oerhört svårt för oss att tillhandahålla grundläggande hälso- och sjukvårdstjänster.
Małgorzata Handzlik
(PL) Herr talman! Om vi vill att våra medborgare ska vara rörliga - och det är vad EU:s ekonomi behöver - måste de vara säkra på att de när de får sina kvalifikationer, i Polen till exempel, inte kommer att få problem med erkännandet av dessa kvalifikationer i någon medlemsstat. Jag förstår precis hur omfattande problemet är. De 800 reglerade yrken som Paweł Samecki talade om, tillsammans med flera regleringar av dessa yrken på nationell och regional nivå, utgör en avsevärd utmaning för medlemsstaternas förvaltningar. Utmaningen för våra medborgare som har problem med att få sina kvalifikationer erkända är dock i grunden hur de ska finna sig till rätta i hela systemets komplexitet. Detta bekräftas genom uppgifter från Solvit, och det är därför som problemet med att genomföra direktivet i tid endast är en aspekt av vår diskussion.
Vi får dock inte glömma att många problem uppstår på grund av ett bristande förtroende hos medlemsstaterna för utbildningssystemen i andra medlemsstater. Det finns slutligen brister i fråga om samarbete, resurser och de nationella förvaltningarnas åtaganden. Införandet av ett europeiskt yrkeskort är en bra idé som vi diskuterat under Europaparlamentets förra mandatperiod. Ett sådant kort måste dock underlätta flödet av personer och inte försvåra det. Införandet av detta kort, och det vill jag verkligen betona, får inte bli ytterligare ett hinder på den inre marknaden.
Tidsfristen för genomförandet av tjänstedirektivet löper ut om knappt tio dagar. Jag nämner detta eftersom det också är viktigt i sammanhanget med dagens debatt. Dessa båda direktiv kompletterar varandra i vissa hänseenden. Genomförandet av direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer kan inte kallas en framgång, och därför kommer jag återigen att ta mig friheten att här i parlamentet vädja om mer intensiva åtgärder i fråga om båda direktiven, för utan dessa direktiv kan vi inte göra framsteg med den inre marknaden.
António Fernando Correia De Campos
(PT) Herr talman! Som vi alla känner till konsoliderades 15 direktiv i en enda rättsakt om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Detta har orsakat ett antal praktiska problem med genomförandet i de olika medlemsstaterna. Svårigheterna är välkända och kommissionen borde redogöra för hindren och analysera problemområdena för genomförandet av denna viktiga bestämmelse för den inre marknaden.
Den protektionism som visar sig på olika nivåer är inte bara ett hinder för den fria rörligheten för personer, utan även för den inre marknaden. Vi måste försöka identifiera de oklara områdena, så att direktivet inte blir mindre effektivt på grund av bristande förtroende. Vi begär inte att unionen ska göra medlemsstaternas arbete, men det krävs en insats för att underlätta saker och ting genom att hjälpa till att rasera den yrkesmässiga korporatismen.
För att förbättra genomförandet av detta direktiv krävs att erkännandet av kvalifikationer sprids genom Solvit- och Eures-nätverken, att man främjar gemensamma plattformar, att effektiva kontaktpunkter inrättas och inte minst att detta direktiv kopplas till tjänstedirektivet.
Louis Grech
(MT) Den viktigaste fråga som påverkar det korrekta genomförandet av detta direktiv är medlemsstaternas bristande förtroende för de andra ländernas system. Medlemsstaternas bristande intresse för att samarbeta med varandra återspeglas också i deras osammanhängande syn på informationssystemet för den inre marknaden. Alla medlemsstater säger sig använda systemet, men användningstätheten varierar beroende på syftet för användningen. Det är omöjligt att få ett informationsutbytessystem att fungera ordentligt om medlemsstaterna inte använder det på samma sätt. Det är nödvändigt att göra en fullständig uppgiftssammanställning som uppdateras regelbundet och det är också nödvändigt att skapa en referenspunkt för alla medlemsstater, till vilken alla medlemsstater lämnar alla nödvändiga uppgifter som kan möjliggöra en konkret tillämpning av direktivet.
Jag vill be kommissionen att informera oss om de handlingsplaner som den har för avsikt att anta för det korrekta genomförandet av detta direktiv, om vi verkligen vill genomföra konceptet med den gemensamma marknaden och inte bara tolka det som det passar oss.
Catherine Stihler
(EN) Herr talman! Innan jag tar upp min fråga har det talats en hel del om Solvit här under förmiddagen. Vid det senaste sammanträdet i utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd informerades vi om underfinansieringen av Solvit-centrumen. Ni kanske vill notera före er utfrågning, herr Barnier, att i en stor medlemsstat drivs organisationen av en praktikant. Vi kan inte låta detta fortgå, eftersom Solvit tillhandahåller en utmärkt tjänst för oss.
Min fråga till kommissionen handlar om sjukvårdspersonal. En inkompetent yrkesutövare riskerar att äventyra patienternas hälsa, och i de mest extrema fallen, orsaka dödsfall.
Överväger kommissionen en rättslig skyldighet för de behöriga myndigheterna att aktivt och effektivt dela med sig av information om yrkesutövare utan legitimation för att se till att rörligheten för sjukvårdspersonal inte äventyrar patientsäkerheten?
Det nuvarande informationssystemet för den inre marknaden möjliggör informationsutbyte, men endast då en behörig tillsynsmyndighet har en fråga om en person som ansöker om registrering. Därför behöver vi ett bättre informationsutbyte för att informera myndigheterna om att en person har förlorat sin legitimation på grund av inkompetens.
Tack herr talman, för att ni tog upp denna viktiga fråga för utskottet.
Philippe Juvin
(FR) Herr talman! Mycket har sagts om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Frågan är: varför är detta direktiv, som är så viktigt och så efterlängtat av alla, svårt att tillämpa? Jo, helt enkelt för att det är svårt och komplext att tillämpa i den dagliga verksamheten.
Jag ser tre huvudsakliga problem: det första är uppenbarligen språket, vilket har påpekats. Det andra är komplexiteten hos de förfaranden som ska följas för att en persons kvalifikationer ska erkännas som giltiga - ibland måste människor bokstavligen talat utsättas för prov för att deras ursprungliga diplom ska erkännas. Det tredje är kanske de olika typerna av grundutbildning.
I detta hänseende vore det en bra idé om kommissionen bad medlemsstaterna att för varje yrke utse ett enda behörigt yrkesorgan som får ansvar för vidareutbildning, eftersom vidareutbildning är en av lösningarna. Dessa behöriga organ borde ombes att fungera som en styrelse på EU-nivå för att fastställa en gemensam europeisk typ av certifiering. På så vis skulle vi gradvis få se yrkesutövare gå från en ursprungligen heterogen nivå till en gemensam nivå med vidareutbildning.
Marc Tarabella
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Belgien är en av fem medlemsstater som ännu inte fullt ut har genomfört direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer. Enligt den information jag har är dock det enda som Belgien ännu inte har gjort för att följa EU-lagstiftningen att lösa problemet med yrkesutövare inom resebranschen.
Om man bortser från problemen med genomförandet av de olika EU-direktiven inom det belgiska institutionella systemet, tycks det direktiv som vi nu diskuterar vara särskilt komplext. Det har redan nämnts. Belgien är inte det enda land där direktiv inte har genomförts eller där direktiv har genomförts bristfälligt eller delvis. Därför uppmanar jag kommissionen att hjälpa de medlemsstater som har problem, vilket skulle gynna yrkesutövarna. Yrkesutövarna skulle kunna gynnas av den fria rörligheten för personer och av etableringsfriheten som, vilket jag vill påpeka, är det främsta syftet med detta direktiv.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Paweł Samecki för hans goda arbete. Jag tror att vi alla instämmer i den princip som vi diskuterar här i förmiddag, men den borde inte bara tillämpas inom EU utan över hela världen.
Detta är något som vi nyligen diskuterade med den kanadensiska delegationen, vilket är ett steg i rätt riktning. Om vi vill ha en sådan utopisk situation måste vi dock se till att yrkeskvalifikationer följer samma standard inom hela EU och helst inom hela världen.
Det finns anekdotiska bevis som, åtminstone i vissa länder, tyder på att när studerande inte har nått den utbildningsstandard som krävs för att vara kvalificerade för en kurs, kan de betala för att delta i kursen i ett annat land.
Så det behövs oberoende verifierbara bevis som styrker att standarderna är likvärdiga, och om de är likvärdiga finns det inga ursäkter för att inte införa denna princip inom hela EU och förhoppningsvis i sinom tid i hela världen, för att nå vårt mål - nämligen fri arbetskraftsrörlighet för yrkesutövare.
Alan Kelly
(EN) Herr talman! Låt oss komma till saken utan omsvep. Medlemsstaternas misslyckande att göra sitt arbete när det gäller erkännande av kvalifikationer kostar oss arbetstillfällen. Medlemsstaternas misslyckande att faktiskt ta detta på tillräckligt stort allvar är en allvarlig fråga. Den gränsöverskridande handeln på vad som är tänkt att vara en gemensam marknad är inte tillnärmelsevis så omfattande som den borde vara. Vi håller på att återuppbygga EU:s ekonomi, och denna insats måste innefatta sätt att stärka den gränsöverskridande handeln och göra arbetskraften mer rörlig än nu.
Vi måste skapa ett nytt område med entreprenörsinnovationer, där vi inom EU arbetar tillsammans för att tillverka de främsta spjutspetsprodukterna i världen. Med tanke på att vår tillverkningsbas har uttömts, och det är Irland ett bra exempel på, är export av våra tjänster ett nytt sätt att stärka handeln inom EU. Om vi ska kunna göra det måste EU dock ha standarder för kvalifikationer.
Än så länge begränsar medlemsstaternas misslyckande med att enas om regler i denna fråga vår förmåga att sälja dessa tjänster över gränserna. För de personer som berörs begränsas den fria arbetskraftsrörligheten.
Jag håller med min kollega Louis Grech om att medlemsstaterna inte visar tillräcklig respekt, särskilt inte för det informationssystem som de använder och om att någon måste få ansvaret i varje medlemsstat för detta system. Jag uppmanar kommissionen att identifiera och ta itu med hindren för genomförandet av den gemensamma marknaden i detta avseende.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Herr talman! Jag vill betona en aspekt av denna debatt. Det tycks finnas en stor brist på specialiserade yrken, vilket har lett till en handel med dessa kvalifikationer och till att verkliga kvalifikationer inte beaktas. Detta kan medföra stora risker, såväl inom t.ex. säkerhetssektorn som vid storskaliga anläggningar som kemiföretag och oljeraffinaderier. Den nationella tillsynen i detta hänseende tycks vara otillräcklig.
Jag vill ställa tre frågor till kommissionsledamoten. För det första, om han känner till detta, för det andra, om kommissionen kan ge oss en rapport om detta och för det tredje, vad vi kan göra åt det.
Detta är ett fullständigt absurt och oönskat fenomen som jag anser måste undanröjas.
Milan Zver
(SL) Mina damer och herrar! Denna diskussion rör verkligen en mycket viktig fråga, nämligen frågan om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer inom EU. Detta är ett stort problem eftersom kvalifikationer beviljas genom EU-medlemsstaternas utbildningssystem, som är minst 27 till antalet.
Vissa av er minns kanske att vi i mars förra året inrättade en europeisk ram för kvalifikationer, som är en mekanism som möjliggör jämförelser mellan utbildningssystemen. Ett problem med denna ram för kvalifikationer är dock att den inte har tillämpats av medlemsstaterna. Vissa av dem har inte tillämpat den fullt ut och vissa har endast använt den som ett behändigt omvandlingsverktyg för olika kvalifikationer, yrken, kunskaper och utbildningsnivåer.
Enligt min åsikt har medlemsstaterna en stor uppgift framför sig på detta särskilda område, och om de verkligen genomför den europeiska ramen för kvalifikationer, som tidigare antagits på EU-nivå, skulle de i hög grad underlätta jämförelsen mellan och det verkliga ömsesidiga erkännandet av utbildningskvalifikationer.
Paweł Samecki
Herr talman, ärade ledamöter! Jag ber om ursäkt för att jag inte ställde mig upp under mitt första anförande. Det beror på bristande erfarenhet och på att det är så tidigt.
Jag vill rent allmänt ta upp ett antal utvalda frågor. Till att börja med vill vi betona att kommissionen har gett medlemsstaterna sitt stöd i förberedelserna inför genomförandet av direktivet. Eftersom genomförandeperioden har löpt ut har vi också vidtagit kraftfulla åtgärder för att driva igenom ett genomförande. Under 2007 publicerade vi genomföranderiktlinjer. Sedan tog vi fram informationssystemet för den inre marknaden, som nu används tämligen intensivt av alla medlemsstater, och vi publicerade också en uppförandekod om administrativa förfaranden i juni i år.
För ett år sedan drog kommissionen de medlemsstater som inte genomfört direktivet inför EG-domstolen, och domstolen utfärdade sex positiva yttranden där de fördömde de berörda medlemsstaternas bristande genomförande. Mycket nyligen publicerade vi en resultattavla över läget för genomförandet i medlemsstaterna, liksom en användarvägledning för medborgarna och näringslivet.
Avslutningsvis vill jag tacka för alla era frågor och kommentarer, och särskilt ordföranden Malcolm Harbour för hans värdefulla bidrag. Vi anser att det nu är upp till medlemsstaterna att leverera. Kommissionen ser fram emot att få utveckla särskilda förbindelser med parlamentet också i detta ärende. Vi är i synnerhet redo att aktivt diskutera hur direktivet fungerar i praktiken, och hur man på bästa sätt kan beakta den snabbt föränderliga miljön under kommande år.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Christa Klaß  
Ett angivet mål i detta direktiv är att fullt ut genomföra de nuvarande rättsliga bestämmelserna om fri rörlighet för yrkesutövare inom EU. Den fria rörligheten för yrkesutövare har redan antagits i direktiv 2005/36/EG. Problem uppstår dock regelbundet, särskilt i regionerna nära de nationella gränserna. Många människor i den region som jag kommer ifrån arbetar i Luxemburg, Belgien eller Frankrike. Jag får många frågor från medborgare som åker till grannländer för att arbeta. Dessa frågor handlar ofta om erkännande av yrkeskvalifikationer. Denna situation måste ändras. Överenskommelser har nåtts av yrkesorganisationer för specifika yrken, men det hjälper inte alltid och alltför ofta måste medborgarna kämpa för att få sina kvalifikationer erkända. Det blir särskilt svårt när ett visst land inte har ett särskilt yrke eller när detta yrke organiseras på ett annat sätt, som till exempel sjukgymnaster eller personer med en doktorsexamen i företagsadministration. Samtidigt råder personalbrist inom många områden. Sjuksköterskor eller verktygsmakare till exempel, måste i framtiden få bättre möjligheter på våra arbetsmarknader och framför allt måste den inre marknaden fungera effektivt när det gäller arbete. Vi behöver ett öppet, enkelt och tydligt erkännandeförfarande.
