Răspunsuri care trebuie date pentru relansarea economiei în statele membre ale Uniunii Europene în ţări din Europa Centrală şi de Est
Preşedinte
Următorul punct este declaraţia Comisiei privind răspunsurile pentru relansarea economiei în statele membre ale Uniunii Europene din Europa Centrală şi de Est.
Joaquín Almunia
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, criza economică a afectat toată Europa. S-ar putea spune că a afectat întreaga lume, dar în Uniunea Europeană, aceasta a afectat în special ţările din Europa Centrală şi de Est, noile state membre, dintr-o serie de motive. În primul rând, deoarece acestea sunt, evident, economii mai fragile decât economiile mai mature, industrializate şi consolidate din Europa Occidentală şi, de asemenea, pentru că acestea sunt economii care nu dispun de un sistem financiar în care a fost generată criza, prin urmare fiind dependente într-o mare măsură de investiţiile externe directe pentru a-şi finanţa creşterea economică. În momentul declanşării crizei şi în special când criza s-a agravat, în 2008, aceste investiţii au fost oprite şi au lăsat economiile respective în lipsă de fonduri pentru a-şi finanţa creşterea, fonduri pe care nu au reuşit să le substituie din propriile economii şi din resurse interne.
Acestea fiind spuse, este evident, de asemenea, că nu toate economiile din ţările Europei Centrale şi de Est au fost afectate în egală măsură. Unele economii au fost pregătite mai bine pentru a face faţă loviturilor crizei. Unele economii au avut înţelepciunea, înaintea crizei, să avanseze reforme politice care au oferit o bază mai solidă modelului lor de creştere.
În orice caz, Uniunea Europeană şi Comisia, ca parte a instituţiilor europene în general, au reacţionat la criză, în special cu o serie de măsuri care au răspuns la o preocupare specifică şi care, în termeni relativi, au fost mai benefice pentru ţările din Europa Centrală şi de Est.
Planul european de redresare economică, adoptat la sfârşitul anului 2008, este un plan bazat pe stimulente fiscale care au fost, în mod logic, mai puternice în marile economii ale zonei euro din Europa Occidentală. Totuşi, prin încurajarea activităţii interne de cerere în ţările Europei Occidentale, aceste stimulente au permis pieţei să fie în continuare o sursă de creştere prin cerere externă pentru ţările Europei Centrale şi de Est.
Pe lângă Planul european de redresare economică, deciziile adoptate de instituţiile europene au crescut creditarea de către Banca Europeană de Investiţii. Cifrele pentru 2009 nu sunt, bineînţeles, cele finale, dar pot estima că creditarea din partea Băncii Europene de Investiţii la sfârşitul acestui an va fi probabil cu peste 50 % mai mare faţă de împrumuturile acordate de aceasta în 2007, anul premergător crizei.
Banca Europeană de Investiţii a acordat o importanţă specială operaţiilor sale de finanţare din ţările Europei Centrale şi de Est, într-o serie de direcţii şi de activităţi. Pentru aceasta, a utilizat instrumente pe care Banca le-a iniţiat înainte de criză, precum Jeremie, Jessica şi Jasper, precum şi alte acţiuni. De asemenea, Banca Europeană pentru Reconstrucţie şi Dezvoltare (BERD), având în vedere că nu este o instituţie strict a Uniunii Europene, şi-a intensificat acţiunea sub impulsul ţărilor europene şi al Comisiei Europene, care sunt acţionari ai băncii.
Fondurile structurale au jucat, de asemenea, un rol pozitiv, pe care îl au întotdeauna pentru ţările care trebuie să beneficieze de politica de coeziune, dar când a început criza, au fost luate decizii, de exemplu, de a creşte resursele care puteau fi alocate din fondurile structurale pentru ţările care beneficiază de acestea, în special pentru ţările Europei Centrale şi de Est.
Din păcate, Consiliul nu a sprijinit o iniţiativă a Comisiei pentru ca Fondul Social European să furnizeze 100 % din finanţare în timpul crizei (2009 şi 2010) pentru o serie de activităţi în vederea sprijinirii lucrătorilor şi a politicilor active de pe piaţa muncii.
După cum ştiţi deja, mecanismul de sprijinire a balanţei de plăţi era un instrument care nu mai fusese utilizat din 1993. Acest instrument este utilizat pentru a oferi finanţare pentru ţări care întâmpină dificultăţi în asigurarea finanţării externe, din cauza balanţei lor de plăţi sau pentru ţări care întâmpină dificultăţi în finanţarea propriilor necesităţi bugetare. Plafonul acestuia a crescut de la 12 miliarde de euro la 50 de miliarde de euro, la iniţiativa Comisiei şi cu acordul Consiliului, iar din cele 50 de miliarde de euro, aproximativ 15 miliarde de euro au fost utilizaţi în operaţiuni de asistenţă financiară pentru trei ţări din Europa Centrală şi de Est, care sunt membre ale Uniunii Europene: Ungaria, Letonia şi România.
În cele din urmă, aş dori să menţionez aşa-numita iniţiativă de la Viena, promovată şi încurajată de instituţiile europene, împreună cu instituţiile financiare internaţionale. Aceasta a coordonat acţiunea sistemului financiar privat care, în multe dintre aceste ţări, este organizat de fapt în jurul băncilor din Europa de Vest care au investit şi care au filiale şi birouri în ţările Europei Centrale şi de Est.
Iniţiativa de la Viena a însemnat coordonarea acţiunilor, inclusiv menţinerea poziţiilor şi a riscurilor la care s-au expus băncile private în ţările respective. A fost posibilă menţinerea la nivel maxim a unui sistem financiar care contribuie la finanţarea consecinţelor crizei şi a investiţiilor necesare pentru ieşirea din criză. Aceasta în ciuda anunţurilor referitoare la riscurile excesive la care s-au expus unele bănci din Europa Occidentală stabilite în ţările respective. Adevărul este că până acum, nu a trebuit să deplângem nicio "victimă” printre aceste bănci, ci din contră, acestea au menţinut un nivel rezonabil de capitalizare şi de activitate financiară în contextul condiţiilor dificile în care funcţionează sistemul.
Vedem deja primele semne pozitive. Vedem, de asemenea, provocări semnificative. Aceasta înseamnă că nu am terminat tot ce aveam de făcut. Trebuie să acordăm în continuare o atenţie deosebită modului de utilizare optimă a instrumentelor de care dispun instituţiile europene, pentru a ajuta aceste ţări să pornească pe calea spre redresare şi să iasă din criză.
Dacă îmi permiteţi să vă prezint un exemplu pozitiv, vă voi vorbi despre Polonia, care este singura ţară din Uniunea Europeană care continuă să menţină o creştere pozitivă şi care nu a înregistrat creştere negativă în niciun moment, pe toată durata crizei. Singura din toată Uniunea Europeană este o ţară din Europa Centrală şi de Est şi unul dintre noile state membre.
În final, aş dori să menţionez importanţa monedei euro ca ancoră pentru strategiile vizând contracararea loviturilor crizei şi ieşirea din aceasta. Moneda euro este un punct de referinţă pentru ghidarea strategiilor adecvate în vederea ieşirii din criză. În această regiune este o ţară care s-a alăturat zonei euro în mijlocul crizei, Slovacia, iar ieri, autorităţile slovace au organizat o conferinţă la Bratislava, salutând modul în care moneda euro i-a protejat de cele mai grave consecinţe ale crizei şi în care îi ajută să treacă prin criză în condiţii mult mai bune decât cele cu care ar fi să se confrunte dacă nu ar fi aparţinut zonei euro.
Altă ţară din regiune, Estonia, doreşte să adere la zona euro şi să-şi integreze moneda în euro în 2011. Până acum, indicatorii şi gradul de conformitate cu criteriile Tratatului de la Maastricht, acum Tratatul de la Lisabona, arată că se poate atinge acest obiectiv. Nu putem garanta acest lucru până la publicarea, în primăvară, a raportului de convergenţă corespunzător, dar este posibil ca Estonia să adere la zona euro în 2011.
Pentru ţările din afara Uniunii Europene care fac parte din regiune, ţările candidate sau ţările cu statut de candidat potenţial, aderarea la Uniunea Europeană este, de asemenea, un punct puternic de sprijin pentru a se garanta că aceste ţări adoptă politicile şi strategiile adecvate.
Prin urmare, este adevărat că există o multitudine de dificultăţi. Este adevărat că economiile acestor ţări sunt mai fragile. Este adevărat că consecinţele unei crize precum cea prin care trecem sunt, pentru cetăţenii acestor ţări, mult mai dureroase decât consecinţele pentru cetăţenii ţărilor cu sisteme de protecţie socială şi cu sisteme sociale mult mai organizate, mai puternice şi mai consolidate.
Trebuie menţionat, totuşi, că instrumentele de care dispun instituţiile europene şi simplul fapt că acestea aparţin Uniunii Europene şi că au oportunitatea să facă parte din uniunea economică şi monetară, este un factor pozitiv şi nu un obstacol în ceea ce priveşte confruntarea cu o criză precum cea în care ne aflăm.
Arturs Krišjānis Kariņš
în numele Grupului PPE. - (LV) Dle preşedinte, dle Almunia, pentru a susţine redresarea economiilor statelor membre din Europa Centrală şi de Est, sunt posibile două abordări: să oferim peşte sau să oferim o undiţă. Bineînţeles, cel mai bine este să oferim o undiţă. Dificultatea este să ştim ce tip de undiţă ar trebui să fie. Baza şi indicatorul redresării economice este crearea de noi locuri de muncă. Pentru ca acest lucru să fie posibil, sunt necesare investiţii. Unul dintre principalele obstacole în calea investiţiilor din regiune este lipsa de claritate în ceea ce priveşte stabilitatea cursului de schimb naţional şi introducerea monedei euro. În prezent, introducerea monedei euro în noile state membre este similară unei curse hipice, în care fiecare stat încearcă să se desprindă de grup şi să intre în zona euro.
S-ar putea ca în această situaţie de criză, unele state membre să-şi provoace singure daune; de exemplu, prin reducerea rapidă a cheltuielilor bugetare, acestea ridică şomajul peste nivelul pe care îl pot suporta propriile economii. Se poate întâmpla, de asemenea, ca un stat membru care aderă la zona euro să aducă prejudicii economiei unui stat vecin din afara zonei euro, prin atragerea investiţiilor şi prin creşterea ratei şomajului din ţara vecină. Uniunea Europeană este formată pe baza principiului de solidaritate. Când numărul de state membre ale UE a crescut în 2004, a fost elaborată şi adoptată o strategie comună pentru primirea acestor state membre în Europa. Cred că Comisia Europeană ar trebui să reexamineze procesul de introducere a monedei euro şi ar trebui să pregătească o strategie clară pentru introducerea acesteia, care să nu influenţeze în mod indirect statele membre să aducă prejudicii propriei ţări sau ţărilor vecine. Nu este necesar să se schimbe criteriile de stabilitate, dar trebuie elaborat un plan comun şi un calendar pentru întreaga regiune, astfel încât să putem introduce o monedă unică în Europa utilizând o procedură recunoscută şi clară pentru toţi. Aceasta ar fi undiţa care ar ajuta economiile din regiune să se redreseze, lăsând cale liberă investiţiilor şi creării de noi locuri de muncă.
Sergio Gaetano Cofferati
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, după cum aţi atras atenţia pe bună dreptate, dle comisar Almunia, consecinţele acestei crize financiare şi economice grave s-au resimţit în ţări din toată lumea şi, bineînţeles, în cele din Europa. În UE, ţările care au fost afectate cel mai mult sunt ţările cele mai slabe ale Uniunii, cele despre care discutăm acum.
Acestea sunt ţările care au aderat la Uniune recent şi care sunt în afara zonei euro. Prin urmare, este important să ne gândim la ele şi să identificăm cele mai eficiente acţiuni, astfel încât acestea să poată face parte din Europa, văzută ca un tot unitar, şi să participe, prin urmare, la viaţa Europei, pe picior de egalitate cu celelalte ţări. În consecinţă, trebuie să existe intervenţii de politică monetară, începând cu cele ale Băncii Centrale Europene, deoarece, dacă nu contribuim la creşterea PIB-ului lor şi a investiţiilor în sistemele lor de producţie, acestea nu vor fi capabile să redreseze dezechilibrele care le creează greutăţi în prezent, să satisfacă criteriile de la Maastricht şi să adere la zona euro. Este important, de asemenea, după cum aţi menţionat, să existe alte acţiuni, precum un acces mai uşor la resursele furnizate de fondurile europene şi la finanţarea BEI.
Cred, totuşi, că nu ar trebui să uităm că aceste acţiuni trebuie întreprinse, de asemenea, într-un cadru de acţiuni simultane pentru alte ţări slabe din Europa. Nu este doar o problemă a ţărilor despre care discutăm astăzi, după cum ştim cu toţii, din păcate şi din toate aceste motive, nu mai putem întârzia crearea unui sistem european de finanţare, capabil să sprijine investiţiile cu o viziune cuprinzătoare pentru Europa. Mă refer la instituirea unui fond finanţat prin euroobligaţiuni, care cred că este singura soluţie practică pe care au la dispoziţie statele membre şi Uniunea Europeană.
A sosit timpul, în acest moment, să demonstrăm curaj politic şi viziune cu privire la dorinţa de a depăşi criza şi a crea condiţii pentru dezvoltarea competitivă a Europei, o dezvoltare care ar asigura bunăstarea tuturor europenilor.
Guy Verhofstadt
Dle preşedinte, motivul pentru care noi, împreună cu alţi deputaţi prezenţi aici, am solicitat această dezbatere este faptul că o nouă cortină de fier a apărut odată cu criza economică, dle comisar. Această cortină de fier monetară îi separă pe cei din afara zonei euro de cei din interiorul ei.
Multe probleme care afectează în prezent majoritatea statelor baltice, de exemplu - aţi menţionat Polonia, dar aş putea, bineînţeles, să menţionez Bulgaria, România, Ungaria - sunt cauzate de faptul că acestea nu se află în zona euro. Prin urmare, acestea trebuie să-şi utilizeze în continuare moneda locală şi acest fapt dă naştere în prezent unor consecinţe dăunătoare, devastatoare. Putem vorbi cât dorim de o redresare economică, dar în ţările respective, nu are loc deocamdată nicio redresare economică. În unele dintre aceste ţări, rata şomajului este peste 20 % şi salariile din sectorul public au trebuit reduse cu peste 20 %. Cifrele legate de creşterea lor economică sunt într-adevăr pesimiste.
Este important să le permitem să adere la zona euro cât mai repede posibil. Totuşi, în prezent, acestea suferă de pe urma efectelor nocive ale acestei situaţii. În mod clar, ideea nu este să schimbăm condiţiile Pactului de stabilitate şi creştere - nimeni nu a cerut acest lucru. Acestea nu trebuie modificate deoarece, după cum aţi spus pe drept cuvânt, zona euro a acţionat ca un scut împotriva crizei economice şi financiare. Totuşi, trebuie să ajutăm aceste ţări într-un mod diferit, nu prin schimbarea condiţiilor Pactului de stabilitate şi creştere, ci prin compensarea efectului negativ pe care îl au de suferit acestea din cauză că se află în afara sistemului. Dacă nu facem acest lucru, vor mai trece câţiva ani înainte ca acestea să adere la zona euro.
Am făcut un număr de sugestii, am elaborat un plan în şase puncte şi am solicitat Comisiei Europene să-l ia în considerare. Prin urmare, avem nevoie ca Banca Centrală Europeană, Comisia Europeană şi Banca Europeană de Investiţii să coopereze între ele. Ce măsuri trebuie puse în aplicare în acest context? În primul rând, Banca Centrală trebuie să furnizeze, de asemenea, lichidităţi băncilor locale. Aceasta a oferit lichidităţi băncilor din Europa de Vest; de asemenea, a furnizat indirect resurse băncilor suedeze, de exemplu, dar unele bănci locale nu au primit nimic de la Banca Centrală Europeană.
Aceste şase puncte includ alte propuneri. De exemplu, de ce să nu creştem proporţia finanţării din partea UE şi să reducem proporţia finanţării din partea statelor a fondurilor sociale, regionale şi de coeziune etc.? Într-adevăr, statele membre nu dispun în prezent de resursele bugetare necesare pentru a finanţa anumite proiecte. Prin urmare, am putea trece la o finanţare de 75 % din partea Europei şi 25 % din partea statelor membre, în special, a statelor baltice.
Am menţionat doar două dintre cele şase idei foarte practice pe care le-am prezentat şi asupra cărora poate fi luată o decizie de către Banca Centrală Europeană, de către Comisie sau de către Banca Europeană de Investiţii. De aceste lucruri au nevoie statele respective. În ceea ce mă priveşte, nu consider un progres faptul că Fondul Monetar Internaţional intervine în aceste ţări şi dictează modul în care ar trebui să se comporte. În opinia mea, este rolul Europei să decidă ce trebuie făcut.
Aceasta este solicitarea pe care o formulăm. În orice caz, am fost în aceste ţări şi am fost şocat de faptul că aceşti oameni se simt abandonaţi de Uniunea Europeană în lupta lor de zi cu zi. Solicit insistent Comisiei Europene să revină cu un plan credibil pentru statele din Europa Centrală şi de Est şi, în special, pentru statele baltice.
Tatjana Ždanoka
în numele Grupului Verts/ALE. - Dle preşedinte, provin din Letonia, o ţară afectată puternic de criza financiară. Din cauza politicii iresponsabile a guvernelor de dreapta, Letonia risca falimentul în lipsa asistenţei financiare externe. Acum discutăm despre soluţii financiare şi economice diferite, care ar putea schimba situaţia în mai bine. Bineînţeles, trebuie să discutăm în mod adecvat toate soluţiile, inclusiv introducerea accelerată a monedei euro. În acelaşi timp, mi-e teamă că perspectiva financiară şi economică este doar o faţă a monedei. Trebuie să discutăm, de asemenea, perspectiva socială.
În prezent, instituţiile UE sunt percepute ca personaje negative de mulţi cetăţeni letoni: personajele negative care determină guvernul nostru neajutorat să reducă pensiile şi salariile, personajele negative care trebuie învinovăţite de marginalizarea socială şi de sărăcie. Sunt mulţi politicieni care cultivă această percepţie, în special în cadrul coaliţiei aflate la putere, deoarece, dacă oamenii cred că guvernul este de vină pentru criza socială curentă, guvernul nu va supravieţui apropiatelor alegeri generale.
Cred că Letonia şi alte ţări din regiune au nevoie urgentă de ajutorul UE? Da, aşa cred. Dar cred cu fermitate că avem nevoie de un mecanism puternic de control şi că avem nevoie de condiţii foarte stricte în domeniul politicii sociale. Fondurile UE ar trebui să ajungă, înainte de toate, la oamenii obişnuiţi, nu la bănci sau la birocraţia de stat. Prin urmare, folosindu-mă de această oportunitate, aş dori să le solicit tuturor colegilor mei şi deputaţi în Parlamentul European să semneze declaraţia scrisă 0056/2009, care a fost iniţiată de reprezentanţii grupurilor politice, privind condiţionalitatea socială pentru ajutorul din partea Uniunii Europene.
Roberts Zīle
Dle preşedinte, dle comisar, vă mulţumesc, dle Verhofstadt, pentru prezentarea întrebării. Totuşi, adresarea întrebării în timpul dezbaterii din această seară poate produce confuzie printre cetăţenii Uniunii Europene din Europa de Vest. "Şi noi trebuie să suferim din cauza crizei financiare, pentru că Europa Centrală şi de Est, prin guvernarea sa neglijentă, a creat aceste probleme atât pentru ea însăşi, cât şi pentru noi”. O astfel de viziune depreciază încrederea deja afectată puternic în politica de coeziune a Uniunii Europene. Exemplul statelor baltice, totuşi, ne demonstrează că suntem în aceeaşi situaţie. Interesul sectorului bancar scandinav pentru cota de piaţă şi profitul ridicat a eliminat, în realitate, monedele naţionale din statele baltice de pe piaţa creditelor, în special de pe piaţa creditelor ipotecare. Cu un curs de schimb naţional fix, răspunderea civilă a debitorilor faţă de creditori a fost foarte ridicată: riscul valutar din valoarea unui angajament cu un preţ prea ridicat a fost suportat în întregime de debitori.
La sfârşitul anului 2008, în cadrul unor negocieri tensionate între guvernul leton, Fondul Monetar Internaţional, Comisia Europeană şi guvernul suedez, a fost adoptată decizia de a cumpăra în întregime a doua bancă comercială ca mărime, utilizând doar banii contribuabililor letoni şi de a menţine un curs de schimb naţional puternic. Prin urmare, cetăţenii letoni, pierzând-şi veniturile, competitivitatea şi, posibil, calitatea societăţii pentru o perioadă îndelungată, au salvat sectorul bancar al ţărilor scandinave şi al altor investitori, cel puţin în statele baltice, deoarece efectul de domino în cazul căderii băncilor ar depăşi cu mult graniţele Letoniei şi ar ajunge, de exemplu, până la fondurile de pensii scandinave, ca acţionari ai băncilor. Da, Comisia Europeană ne-a ajutat şi Fondul Monetar Internaţional a finanţat această opţiune, dar partea leului din împrumut revine stabilizării sectorului bancar.
Deoarece nu am acceptat intrarea în incapacitate de plată şi am menţinut un curs de schimb puternic, am devalorizat economia noastră cu 20 % din PIB, dar în realitate, i-am ajutat pe vecinii estonieni, al căror avantaj a fost, bineînţeles, că au avut un echilibru bugetar responsabil timp de mai mulţi ani, să introducă euro începând cu 2011. Este şi mai ciudat că pentru uniunea monetară europeană, un exemplu precum cel al Estoniei este chiar foarte necesar. Aceasta, ca să spun aşa, demonstrează că criteriile de la Maastricht pentru introducerea monedei euro funcţionează chiar şi în timp de criză. Nu că nu ne-am bucura pentru estonieni, dar sacrificiul nostru, prin cumpărarea băncii, a fost în mod cert o măsură de solidaritate pentru a nu-i pune pe vecinii noştri şi, de asemenea, pe investitorii agresivi într-o situaţie dificilă. Am dorit doar să vedem o anumită solidaritate din partea responsabililor europeni cu politica financiară, inclusiv în ceea ce priveşte subiectul barierei împotriva intrării de state noi în zona euro.
Politicienii din Letonia au fost nevoiţi să ia măsuri extrem de dure, cu care majoritatea colegilor mei deputaţi din vechile ţări europene nu a trebuit să se confrunte nici măcar în visele lor cele mai urâte. Totuşi, nu ne stă în putere să eliminăm riscul valutar al datoriei private cu care se confruntă cetăţenii noştri şi nu dorim să ne comportăm ca nişte huligani, prin introducerea unilaterală a monedei euro sau permiţând monedei euro să circule în paralel cu moneda noastră naţională. Totuşi, scopul societăţii noastre îmbătrânite demografic nu poate fi acela de a-şi sacrifica mulţi ani schimbând în fiecare secundă latsi în euro pentru a restitui creditele la bănci, iar seara, rugându-se ca latsul să rămână puternic în faţa euro.
Alfreds Rubiks
Vă mulţumesc, dle preşedinte, în opinia mea, privind problema modernizării politicii sociale şi asistenţei pentru statele din Europa Centrală şi de Est, există multă retorică, dar de fapt nu se face mai nimic. O politică socială nouă nu a fost integrată complet în macroeconomia Uniunii Europene. Bugetul este redus şi nu ţine pasul cu extinderea Uniunii Europene. Străduindu-se să-şi extindă zona de influenţă, Uniunea Europeană ajută adesea ţări din afara UE mai mult decât statele noi ale UE. Prin urmare, nu este o întâmplare că în Letonia, de exemplu, majoritatea locuitorilor o duc mai rău în prezent decât înainte de aderarea la Uniunea Europeană. Peste 90 % din pensionari supravieţuiesc dintr-un venit aflat sub pragul de subzistenţă.
Şomajul a atins 20 % în Letonia, produsul intern brut a scăzut cu 19 %, datoria publică depăşeşte bugetul anual şi pensiile au scăzut cu 10 %. Oamenii protestează, părăsind Letonia, anunţând greve ale foamei pe termen nelimitat sau oferindu-şi organele spre vânzare pentru a obţine bani să-şi întreţină familiile. Numărul de sinucideri este în creştere. Politica de securitate socială neoliberală a Uniunii Europene trebuie schimbată. Capitalismul a cauzat criza, dar muncitorii şi pensionarii sunt cei care plătesc pentru a ieşi din ea. Investiţiile din partea companiilor şi băncilor multinaţionale capitaliste majore pentru rezolvarea problemelor cauzate de criză sunt minime. Uniunea Europeană permite claselor superioare şi băncilor să fie salvate cu ajutorul impozitului pe venit de la stat, cu alte cuvinte cu banii cetăţenilor.
Ţările din Europa de Est doresc o alocare egală a subvenţiilor pentru agricultură, din cauză că în prezent, subvenţiile sunt concentrate mai mult către vechile state membre, care, în acelaşi timp, distorsionează piaţa liberă a forţelor de muncă. Trebuie să punem capăt abordării inegale în calculul şi acordarea plăţilor directe şi separării acestor plăţi de fabricarea produselor specifice. Comisia Europeană şi Parlamentul trebuie să adopte, în mod democratic, regulamente pentru a proteja nu doar interesele marilor producător şi bancheri, ci şi pe cei săraci din bogata şi democratica Uniune Europeană.
Jaroslav Paška
Criza economică şi financiară a avut un efect mult mai sever asupra ţărilor care trec prin schimbări din Europa Centrală şi de Est decât asupra democraţiilor stabile din Europa de Vest. Prin urmare, este corect să căutăm moduri de a compensa această evoluţie economică nefavorabilă. Nu trebuie să uităm, totuşi că miracolele se întâmplă doar în basme. Prin urmare, cerinţa principală şi fundamentală în vederea schimbărilor în mai bine este o politică financiară şi economică responsabilă a guvernului şi o legislatură modernă, de dreapta şi funcţională în fiecare ţară afectată. Doar atunci va fi posibil, prin măsuri industriale concrete, să jucăm un rol în asistarea treptată a dezvoltării economice.
Pentru ca o astfel de asistenţă să fie eficientă, resursele financiare nu trebuie cheltuite pe beneficii sociale sau pe consum şi nici nu trebuie cheltuite pe locuri de muncă absurde, create artificial. Nu ar trebui să fie posibil, de exemplu, ca un guvern să utilizeze o astfel de asistenţă pentru a relua funcţionarea unei termocentrale vechi care produce mai multe emisii decât energie electrică doar pentru că se presupune că ar crea câteva locuri de muncă noi.
Dacă dorim să ajutăm cu adevărat ţările afectate, trebuie să sprijinim doar proiectele financiare care au un grad ridicat de inovare şi care protejează în mod consecvent mediul. Să ne asigurăm că fondurile investite în aceste programe de asistenţă contribuie la o restructurare a companiilor şi aduc un efect pe termen lung în ţările afectate şi prin urmare în întreaga Europă, de asemenea.
Zoltán Balczó
(HU) În primul rând, ar trebui să găsim o soluţie pentru a evita crize similare în viitor. Problemele cauzate de sistemul financiar global mătură lumea, având un impact direct asupra economiei reale, deoarece companiile nu au acces la credit, care este factorul indispensabil al economiei. Învăţămintele pe care le tragem sunt evidente. Este clar că trebuie să renunţăm la încrederea acordată autoreglementării şi supremaţiei pieţei şi să acceptăm şi să aplicăm rolul de reglementare al statului.
Vorbim despre redresare economică, dar bineînţeles, obiectivul final pe care dorim să-l realizăm prin aceasta este să protejăm locurile de muncă. Aceasta înseamnă că este acordată prioritate, de asemenea, sprijinului acordat întreprinderilor mici şi mijlocii în Europa, deoarece acestea oferă în prezent majoritatea locurilor de muncă. Condiţiile pentru obţinerea accesului la credit sunt o problemă fundamentală. Cu siguranţă, băncile au acţionat în mod raţional, după cum am auzit de la dl Almunia. Aceasta se aplică şi la Ungaria, de exemplu, unde toate băncile comerciale sunt filiale ale unor bănci cu capital străin. Prin urmare, din cauza prudenţei lor, acestea au încercat să restrângă creditarea astfel încât au paralizat şi economia locală.
Subvenţiile directe, pe care UE le permite, de asemenea, sunt necesare în mod evident, dar nu ar trebui acordate acelor guverne, precum guvernul maghiar curent, care sprijină în principal instalarea companiilor multinaţionale mai degrabă decât a întreprinderilor mici şi mijlocii. Astăzi am discutat problema Fondului european agricol pentru dezvoltare rurală când am tratat modificarea proiectului de lege a finanţelor pe 2009 al Comisiei Europene. În acest proiect, Comisia a adoptat măsura semnificativă şi drastică a blocării acestor fonduri, deşi acestea sunt prevăzute în mod precis pentru menţinerea populaţiei rurale.
De ce discutăm separat despre această regiune? Motivul este că aceasta a devenit mult mai vulnerabilă decât partea de vest a Europei. Trebuie să ne întoarcem în timp în anii '90, când a devenit clar că speranţa noastră - că economia noastră din Ungaria va deveni, de asemenea, independentă în această democraţie - a fost zadarnică. Această regiune a suferit de pe urma poverii tot mai grele a rambursării ratelor care acopereau datoriile moştenite, precum şi al epuizării resurselor naturale şi umane ieftine, în timp ce toate acestea generau venituri financiare foarte importante în ţările occidentale. De aceea mă simt obligat să spun acum, pe bună dreptate, că această regiune ar trebui să primească mai multă asistenţă, deoarece aceasta înseamnă să obţinem o compensaţie parţială.
Enikő Győri
(HU) Doamnelor şi domnilor, criza a demonstrat că ţările din Europa Centrală şi de Est din afara zonei euro sunt mult mai vulnerabile decât cele în care este utilizată moneda unică. Ca urmare a dependenţei lor de exporturi puternice şi de capitalul străin, precum şi a nivelului ridicat de îndatorare în valută a populaţiei, viteza de redresare este, de asemenea, mai redusă decât în acele ţări care beneficiază de securitatea zonei euro. Dacă solidaritatea dintre statele membre nu funcţionează în realitate, nu doar ca slogan, coeziunea internă a Uniunii Europene se va reduce, împiedicând astfel întreaga performanţă a UE.
Totuşi, nu avem nevoie de instrumente noi ale UE pentru a realiza această solidaritate, mai ales nu donaţii. Oportunităţile şi resursele existente trebuie utilizate în mod raţional. În acest scop, Banca Centrală Europeană poate ajuta la menţinerea constantă a lichidităţilor băncilor din regiune. Banca Europeană de Investiţii poate ajuta, de asemenea, prin furnizarea de credite specifice întreprinderilor mici şi mijlocii din regiune, în timp ce instituţiile UE pot ajuta prin adaptarea regulilor pentru utilizarea banilor din fondurile de coeziune şi fondurile structurale potrivit situaţiei extreme. Aş dori, în special, să vă atrag atenţia asupra faptului că mulţi preferă să trateze ţările Europei Centrale şi de Est la un loc, deşi aceste ţări sunt foarte diverse, cu strategii diferite de ieşire din criză.
De exemplu, după aproape opt ani de administrare socialistă incompetentă, Ungaria şi-a epuizat toate resursele. În prezent, aceasta este nevoită să dea dovadă de moderaţie, care este în contrast deplin cu acţiunile practice adoptate în alte ţări europene pentru gestionarea crizei, bazate pe redresarea economică. În timp ce guvernele Europei de Vest se gândesc deja la elaborarea strategiilor de ieşire din criză, unele ţări din Europa Centrală şi de Est, care au fost afectate cel mai grav de criză, se confruntă în continuare cu recesiune majoră şi în 2010. Prin urmare, când vine vorba despre elaborarea strategiilor de ieşire din criză, este foarte important să existe un mod de diferenţiere între ţări.
Liderii UE nu ar trebui să elaboreze reguli standard care nu ar face decât să exacerbeze mai mult situaţia unor ţări şi pe cea a populaţiei acestora. La elaborarea regulamentelor noi ale sistemului financiar, trebuie acordată atenţie asigurării că înăsprirea cerinţelor de capital nu generează concurenţă neloială între bănci. Băncile din Europa Centrală şi de Est care s-au dovedit a fi sănătoase nu au primit nicio injecţie de capital de la nimeni. Aceasta înseamnă că ar fi mult mai dificil pentru ele să facă faţă regulamentelor mai stricte privind cerinţele de capital decât omologii lor din Europa de Vest, care au beneficiat de asistenţă. Aceasta ar cauza o scădere a dorinţei de creditare, care nu era prea mare oricum, întreprinderile mici şi mijlocii ajungând în cele din urmă victime ale acestei situaţii. Trebuie să evităm acest scenariu cu orice preţ.
Ivari Padar
(ET) Dle preşedinte, în primul rând, aş dori să-i adresez sincere felicitări dlui Almunia pentru activitatea sa foarte eficientă de până acum. Pentru toate statele membre ale Uniunii Europene, există multe probleme comune şi, în acelaşi timp, fiecare ţară are propria politică economică şi propriile probleme specifice şi trebuie să fim în mod categoric autocritici. Argumentul că doar noile state membre ale Uniunii Europene au fost îndeosebi grav afectate de criză nu este adevărat. Îndreptaţi-vă atenţia spre ţările în care băncile au avut nevoie de sprijin economic - acestea sunt, în principal, vechile state membre, nu cele noi. În mod similar, problemele fiscale sunt mai mari în zona euro decât în afara ei.
În acelaşi timp, este clar că băncile care operează multinaţional nu au creat un risc suplimentar. Situaţia a fost exact opusă. Băncile care operau în mai multe ţări au fost cele mai sigure şi au reuşit să-şi stabilizeze situaţia în multe state partenere beneficiare. Băncile care au avut probleme sunt băncile care au luat pur şi simplu decizii comerciale greşite, după cum a fost cazul, de exemplu, cu Royal Bank of Scotland.
Kristiina Ojuland
Dle preşedinte, aş dori să mă alătur vorbitorului anterior şi să-i mulţumesc comisarului Almunia. Acesta are o imagine clară asupra diferenţelor din diferitele ţări din Europa Centrală şi de Est şi asupra stării curente a situaţiei lor economice şi financiare.
Comisarul a menţionat Estonia. Provin din Estonia şi nu a fost uşor să ne îndeplinim aspiraţiile de aderare la zona euro, dar lucrul pe care cred că l-am putea împărtăşi cu celelalte ţări din jur este autoresponsabilitatea. Nu am auzit cuvântul "autoresponsabilitate” până acum în timpul dezbaterii din această Cameră; există doar cuvântul "solidaritate”. Cum să ne aşteptăm la solidaritate dacă avem concurenţi mondiali importanţi, precum China şi India, care ne depăşesc rapid? Cred că ar trebui să fim mult mai pragmatici în Uniunea Europeană şi să ne gândim pentru ce sunt responsabile guvernele noastre naţionale.
Este dificil să faci reduceri în aceste vremuri. În Estonia, a fost foarte dificil să reducem cheltuielile guvernului şi totuşi facem acest lucru de ani de zile. În anii buni - în anii de prosperitate - am reuşit să creăm rezerve şi nimeni altcineva - doar guvernele statelor membre - nu este responsabil pentru aceasta.
Ryszard Czarnecki
(PL) Dle preşedinte, reprezint Polonia - o ţară care poate nu trebuie să fie îngrijorată de criză în modul în care, de exemplu, sunt Ungaria sau Letonia, dar în ţara mea, în ciuda propagandei guvernamentale, şomajul creşte, de asemenea, în mod clar şi astăzi a avut loc o demonstraţie în Varşovia, la care au participant muncitorii protestatari de pe şantierele navale, care tocmai şi-au primit ultima parte din salariile compensatorii în urma concedierilor colective.
Conform unei analize efectuate de Banca Naţională a Poloniei, dinamica recesiunii în nouă ţări din Europa Centrală şi de Est a fost în mod cert mai puternică decât în ţările Europei de Vest. Ceea ce este şi mai rău, diferenţele dintre ţările individuale din regiunea noastră sunt mai mari decât cele din "vechea” Uniune Europeană. Acesta este parţial rezultatul nu doar al stabilităţii mai mari a economiilor vechilor 15 state, ci şi, haideţi să spunem clar, al abilităţii lor superioare de a utiliza sau de a manipula anumite instrumente financiare care, teoretic, au fost interzise de Uniunea Europeană.
Comisia Europeană şi dna Kroes au trecut cu vederea ajutorul pe care Berlinul l-a acordat şantierelor navale germane, dar a condamnat Polonia pentru acelaşi lucru şi a dispus restituirea ajutorului UE oferit şantierelor navale poloneze. În realitate, se pare că unii sunt mai egali decât alţii şi că sunt utilizate standarde diferenţiate. Industria franceză a autovehiculelor poate primi ajutor guvernamental mai mare decât industria autovehiculelor din ţările "noii” Uniuni Europene. Aceasta nu face decât să mărească disproporţiile.
Comisarul a vorbit despre rolul salutar al monedei euro, dar cu siguranţă că a fost o glumă. Polonia nu a adoptat euro şi criza ne-a afectat într-o mai mică măsură decât pe Slovacia, care a adoptat euro şi unde consecinţele crizei sunt mai grave decât în Polonia. Fac apel la solidaritate, despre care a vorbit reprezentantul Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat), dar am impresia că acesta este, în această privinţă, un ipocrit. În acest context, ipocrizia nu este un omagiu adus virtuţii.
Joe Higgins
Dle preşedinte, m-am aşteptat ca dl comisar Almunia şi dl Verhofstadt să ne ofere o explicaţie şi o analiză pentru motivele din spatele dezastrului care a afectat majoritatea ţărilor din Europa Centrală şi de Est în sfera economică. Acum 20 de ani, a avut loc o acţiune eroică a clasei muncitoare din ţările respective, care a răsturnat monolitul stalinist. Din păcate, în loc să înlocuiască monolitul respectiv trecând la un socialism democratic autentic, a urmat reinstaurarea capitalismului. Dar toate instituţiile politice capitaliste europene a recomandat acest lucru: UE, mediul marelui capital au promis cu toţii că prin capitalism se anunţă o nouă eră luminoasă pentru popoarele din Europa Centrală şi de Est.
Piaţa avea să fie Dumnezeu; competiţia avea să fie rege. Prin urmare avem parte de impunerea agendei neoliberale atât de îndrăgite de comisarul european: privatizarea completă a proprietăţii publice - furtul proprietăţii publice, de fapt - şi punerea economiilor acestor ţări la discreţia rechinilor de pe pieţele financiare internaţionale. Am înfiinţat şi o bancă specială pentru a supraveghea acest proces şi acesta a fost un dezastru absolut. Statele baltice sunt în cădere liberă: Letonia a scăzut cu 18 % în trimestrul trei, şomajul a ajuns la 20 %.
Ce oferă Comisia Europeană şi dl Verhofstadt? Reţeta Fondului Monetar Internaţional şi a băncilor europene occidentale. Reducerea standardelor de viaţă ale oamenilor muncii; reducerea serviciilor publice. Prin urmare, în Letonia există pericolul ca jumătate din spitale să se închidă până la sfârşitul acestui an.
Politicile instituţiilor Uniunii Europene înseamnă un coşmar pentru oamenii obişnuiţi din aceste ţări - ameninţarea unor condiţiilor primitive pentru oamenii obişnuiţi. Prin urmare, aş recomanda cetăţenilor din Europa Centrală şi de Est să refuze această reţetă fatală din partea instituţiilor Uniunii Europene, să-şi naţionalizeze băncile, să le pună sub control democratic, astfel încât acestea să investească pentru oameni şi pentru locuri de muncă, să naţionalizeze sau să renaţionalizeze sectoarele principale ale economiei, dar de această dată sub controlul oamenilor muncii, astfel încât să-şi planifice economia pentru cetăţeni şi să nu fie la dispoziţia rechinilor, a Europei corporatiste şi a Europei financiare, care au adus acest dezastru îngrozitor asupra popoarelor din această regiune. Poate vă vine să râdeţi, dle comisar, dar aştept răspunsul dumneavoastră.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Dle preşedinte, vă mulţumesc foarte mult pentru că mi-aţi acordat cuvântul şi mulţumesc, de asemenea, comisarului Almunia pentru raportul foarte detaliat pe care l-a prezentat Parlamentului. Am fost încântat, în special, de acordul Comisiei privind relaxarea Pactului de Stabilitate, recunoscând, bineînţeles, faptul că criteriile stricte de la Maastricht, precum deficitul bugetar sub 3 %, sunt foarte dificil de realizat în vremuri de criză economică gravă, precum cele pe care le trăim în prezent.
Aş dori, în primul rând, să subliniez faptul că, în zilele şi săptămânile trecute, ţara din care provin, Grecia, a fost atacată de o agenţie de rating al creditelor, o firmă de consultanţă, în ce priveşte solvabilitatea sa. Aceasta conduce la întrebarea dacă ar trebui să analizăm, în mod serios, crearea unei agenţii comunitare pentru a desfăşura această activitate, astfel încât aceasta să nu poată fi făcută de oricine şi să nu aibă nicio legătură cu intenţii comerciale sau competitive ascunse.
Aş dori să-mi exprim dezaprobarea cu privire la faptul că Uniunea Europeană ajută multe ţări terţe mai mult decât pe membrii proprii. De asemenea, doresc să fac apel la solidaritatea de care are nevoie ţara mea, Grecia, pentru a face faţă problemelor sale.
Iliana Ivanova
(BG) Vă mulţumesc, dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, cred că politica raţională pentru combaterea crizei din ţările Europei Centrale şi de Est trebuie să se bazeze pe principiul economiei de piaţă sociale, spre deosebire de sugestiile propuse de antevorbitor. Iată de ce doar o economie puternică, care respectă libertatea proprietăţii private, statul de drept şi responsabilitatea personală poate garanta costul politicii sociale durabile pe care o merită societatea noastră.
Cred cu fermitate că eforturile şi responsabilitatea noastră trebuie să se concentreze pe un număr de piloni de bază. În primul rând, finanţe publice stabile. Un număr alarmant de state membre au niveluri ridicate ale datoriei naţionale. Trebuie să fim foarte vigilenţi şi disciplinaţi. Trebuie să ţintim nu doar deficite bugetare care să se încadreze în limita de 3 % din PIB, ci să depunem toate eforturile pentru a obţine bugete echilibrate.
Ca parte a Pactului de stabilitate şi creştere, Comisia Europeană şi Consiliul trebuie să monitorizeze îndeaproape statele membre în ceea ce priveşte dezechilibrele macroeconomice.
În al doilea rând, trebuie să sprijinim întreprinderile mici şi mijlocii. Motivul nu este doar că acestea furnizează peste 65 % din locurile de muncă în Europa, ci şi faptul că acestea oferă cea mai mare flexibilitate şi cel mai ridicat potenţial de creştere dinamică, în special în timpul unei crize.
În al treilea rând, este important pentru noi să sprijinim şomerii şi grupurile cele mai vulnerabile din societatea noastră, precum şi să oferim investiţii suficiente în educaţie, obţinerea de calificare şi cercetare. Ultimul punct şi prioritatea pentru statele membre care au aderat recent, este extinderea zonei euro.
Doresc să solicit sprijinul dumneavoastră, să mulţumesc colegilor deputaţi şi, de asemenea, să solicit insistent Comisiei Europene şi statelor membre să-şi revizuiască poziţia cu privire la extinderea zonei. Avem nevoie de înţelegerea şi de solidaritatea dumneavoastră, în special în ţări precum Bulgaria, de unde provin, care a depus eforturi enorme pentru a se conforma criteriilor de la Maastricht şi care are, de asemenea, unul dintre cele mai reduse deficite bugetare din Uniunea Europeană, împreună cu o politică fiscală extrem de disciplinată.
Colegi deputaţi, cred că este important ca noi să continuăm cu eforturile noastre comune, coordonate pentru a ajuta economiile noastre să se redreseze şi să iasă din criză mai puternice decât înainte.
Edit Herczog
(HU) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, permiteţi-mi să încep intervenţia mea de un minut mulţumind colegilor deputaţi din ţările zonei euro pentru că au considerat că este important să participe la această dezbatere. Prezenţa acestora la dezbatere reprezintă punctul din care începe solidaritatea.
Fără a uita propria responsabilitate a statelor membre, după cum a precizat colegul meu deputat, noile state membre se confruntă cu dificultăţi generale care, cu siguranţă, par a fi dificultăţi obiective pentru noi. O astfel de dificultate este procedura obligatorie pentru procesul de aderare de 20 de ani, care a cauzat probleme economice grave pentru ţările respective şi care necesita solidaritate socială reală din partea cetăţenilor lor. Alta este lipsa mecanismului de apărare al acestor ţări, oferit de zona euro, ceea ce a însemnat că ele s-au aflat într-o poziţie mult mai vulnerabilă atunci când au fost lovite de criză. În cele din urmă, este vorba despre proporţia de întreprinderi mici şi mijlocii şi de angajaţi ai acestora din ţările respective, în comparaţie cu cifrele pentru Uniunea Europeană.
În general, cred cu fermitate că, pentru a realiza redresarea economică în ţările Uniunii Europene şi ale Europei Centrale şi de Est, trebuie să ne unim forţele şi să abordăm un obiectiv triplu care implică ocuparea forţei de muncă, echilibrul financiar şi creşterea economică. Cred că pachetul privind întreprinderile mici şi mijlocii conţinea unele dintre aceste elemente. În orice caz, ar trebui să depăşim într-un fel dificultăţile financiare ale sectorului întreprinderilor mici şi mijlocii. Am avea nevoie categoric de mecanismele de asistenţă ale Băncii Centrale Europene pentru a realiza acest lucru. Cu cât este mai mică o întreprindere, cu atât este mai dificil ca UE să aibă acces la ea.
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Vilja Savisaar
(ET) Dle preşedinte, mai presus de toate, aş dori să vă atrag atenţia asupra celor trei state baltice, a căror situaţie este probabil cea mai gravă dintre toate în această regiune. Iată câteva exemple. Producţia economică a Estoniei a scăzut cu peste 15 %, în timp ce media Uniunii Europene este de -4,1 %. În nicio altă ţară europeană, cu excepţia celor trei state baltice, nu a existat o scădere a producţiei economice de peste 10 %. În toate cele trei state baltice, şomajul a crescut până acum la peste 15 %.
Sper foarte mult ca propunerile Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa de a revitaliza economia şi de a îmbunătăţi situaţia financiară vor primi o atenţie deosebită şi un răspuns din partea Comisiei. Anul trecut, Estonia a trebuit să reducă bugetul de trei ori şi să scadă cheltuielile în sectorul public, iar noi reduceri vor agrava situaţia socială deja critică. Sper din tot sufletul că Estonia se va alătura zonei euro la 1 ianuarie 2011, pentru a crea o zonă de creştere economică şi pentru rezolvarea dificultăţilor financiare.
Paul Rübig
(DE) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, suntem în prezent în mijlocul unei crize economice şi financiare şi cred că lichidităţile sunt cel mai important factor într-o criză, nu doar pentru bănci şi întreprinderi, ci mai ales pentru angajaţi. Solvabilitatea este, bineînţeles, întotdeauna o premisă a lichidităţilor şi, prin urmare, discuţia despre solvabilitatea companiilor, băncilor şi angajaţilor este foarte importantă.
Bineînţeles, solvabilitatea este bazată pe venituri, indiferent dacă eşti un angajat, o companie sau o bancă. Dacă nu câştigi nimic, nu ai, bineînţeles, nicio solvabilitate şi nicio lichiditate şi aici începe spirala negativă.
Din acest motiv, este foarte important să ne asigurăm că în viitor nu va fi impusă nicio taxă suplimentară asupra comerţului cu produse de bază. În schimb, ar trebui să analizăm cum putem crea un impozit pe tranzacţiile financiare doar asupra tranzacţiilor financiare care nu sunt bazate pe un serviciu sau pe comerţul cu produse de bază. Acest impozit ar putea fi utilizat pentru a refinanţa băncile şi bugetele naţionale şi ar putea forma, prin urmare, baza pentru crearea de noi locuri de muncă.
În realitate, şomajul este complet inacceptabil. În cele din urmă, acesta este principalul factor din spatele apariţiei crizei economice şi financiare.
Silvia-Adriana Ţicău
Conform Tratatului de la Lisabona, economia Uniunii Europene este o economie socială de piaţă. Principala noastră preocupare trebuie să fie crearea de noi locuri de muncă, reducerea şomajului şi ieşirea din criza economică. Statele membre din sud-estul Europei se confruntă cu deficite excesive. Acestea trebuie să stimuleze crearea de noi locuri de muncă şi, în acelaşi timp, să păstreze o politică fiscală sustenabilă pe termen lung. Educaţia, sănătatea, agricultura şi dezvoltarea infrastructurii de transport şi energie rămân priorităţile principale ale acestor state membre. Este important ca nivelul subvenţiilor agricole să fie în aceste state membre la nivelul celor din statele membre mai vechi. Asistenţa europeană oferită pe o durată de 5 ani pentru balanţa de plăţi poate fi acordată dacă statele membre beneficiare se angajează să îşi reformeze sistemul de taxe şi impozite sau dacă adoptă măsuri pentru a creşte capacitatea administrativă, pentru a-şi mări, maximiza absorbţia fondurilor europene. De asemenea, aceste state membre trebuie sprijinite pentru modernizarea sectoarelor industriale intens poluante, astfel încât să fie reduse emisiile, dar să păstrăm locurile de muncă şi să asigurăm dezvoltarea economică. Un ultim lucru aş vrea să adaug, consider că pentru a sprijini aceste state membre trebuie ca politica de coeziune pe perioada 2014-2020 să continue să favorizeze regiunile mai slab dezvoltate economic din Europa.
Diogo Feio
(PT) Dle preşedinte, aş dori mai întâi să-i felicit pe iniţiatorii acestei dezbateri, deoarece este foarte important să discutăm situaţia statelor mai slabe din punct de vedere economic şi a statelor din afara zonei euro. Acest lucru este adevărat mai ales într-un moment în care discutăm strategiile pentru ieşirea din criză, când va trebui să ţinem seama de situaţiile diferite cu care se confruntă diferitele ţări. Situaţia este dificilă în multe economii din Europa Centrală şi de Est, dar acum situaţia începe să se agraveze în multe economii din partea occidentală, care se află în zona euro. Ţara mea, Portugalia, este un exemplu. Strategia trebuie să ţină seama de diferitele situaţii, care variază de la o ţară la alta.
Pot fi urmate mai multe căi diferite. Este foarte important să avem o politică monetară şi bugetară adecvată, dacă este posibil, una care este determinată din ce în ce mai mult de criteriile politice care iau în calcul nevoia de lichidităţi pentru companii şi pentru întreprinderile mici şi mijlocii, care nu creează sau perpetuează obstacole care sunt foarte dificil de depăşit pentru ţările din afara zonei euro şi care exercită presiune asupra guvernelor naţionale pentru a continua reformele necesare pe termen mediu şi lung. Pentru a încheia, trebuie să trecem de la vorbe la fapte. Coeziunea trebuie să fie eficientă.
Elena Băsescu
Datorită implementării cu succes a planului european pentru redresare economică, în următorul an, 2010, vom simţi o uşoară ameliorare pentru statele membre din Uniunea Europeană.
Ţările din centrul şi estul Uniunii Europene au fost afectate de criza economică în mod diferit: în timp ce în Polonia s-a înregistrat o uşoară creştere economică, această ţară evitând criza, România şi Ungaria au fost foarte afectate de criza economică.
România a trecut anul acesta printr-o criză economică fără precedent, amplificată şi de o gravă instabilitate politică generată de socialişti, care au dorit să iasă de la guvernare în scop electoral datorită următoarelor alegeri prezidenţiale. Alegerile prezidenţiale se apropiau în două luni de zile. Ieşirea socialiştilor de la guvernare şi introducerea în Parlament a unei moţiuni de cenzură, au lăsat România timp de două luni de zile cu un guvern interimar cu atribuţii reduse, care nu a putut finaliza şi adopta în Parlament un proiect de buget.
Astfel, Fondul Monetar Internaţional ne-a amânat cea de-a treia tranşă de împrumut în valoare de 1,5 miliarde de euro. Guvernul elveţian, însă, a hotărât să ne acorde un împrumut nerambursabil în valoare de aproximativ 120 de miliarde de euro. Ţara mea a avut o descreştere economică de 8 % şi un nivel al şomajului cu două puncte sub media Uniunii Europene. În viitor, UE are nevoie de o strategie concentrată pentru retragerea guvernelor din sprijinirea economiilor naţionale. În România, însă, acest lucru nu va fi posibil până în 2010, deoarece nu ne lasă acordul încheiat cu FMI.
Petru Constantin Luhan
Susţin proverbul că dacă vii de la pescuit şi întâlneşti pe cineva pe drum, să-l înveţi să pescuiască în loc să îi dai un peşte. Însă trebuie să ştim că trebuie să-i învăţăm să pescuiască. Şi aici mă refer la statele noi aderate care trebuie încă să înveţe, dar nu pot de la sine, adică trebuie să alocăm şi resursele financiare. Personal, consider că o economie sănătoasă se compune în primul rând din întreprinderi mijlocii; ca, prin urmare, politicile de coeziune economică, socială şi teritorială trebuie să vizeze în primul rând alocarea fondurilor europene de coeziune pentru această clasă economică. Vreau să adaug că faptul că politica UE pentru coeziune economică, socială şi teritorială în ultima vreme a fost neglijată în ceea ce priveşte stabilirea priorităţilor Uniunii Europene.
(Preşedintele întrerupe vorbitorul)
Victor Boştinaru
Ascultând-o pe colega mea Băsescu, nu pot să declar decât "O, les pauvres! Sancta simplicitas în Parlamentul European”.
Revenind la lucrurile serioase, comprimarea economică în ţările Europei centrale a atins dimensiuni dramatice. Decalajele dintre aceste ţări şi ţările bogate din Europa de Vest se adâncesc; mai mult decât atât, capacitatea acestor ţări de a produce stimulente economici şi financiari rămâne atât de scăzută, încât aproape că nu contează. Vreau să atrag atenţia Comisiei Europene că, urmare a costurilor sociale, urmare a creşterilor considerabile a şomajului, a amputărilor bugetare teribile, capacitatea de co-finanţare a acestor ţări pentru proiectele cu finanţare europeană este, de asemenea, scăzută. Toate acestea pot condamna ţările Europei centrale...
(Preşedintele întrerupe vorbitorul)
Lajos Bokros
(ES) Aş dori să adresez câteva întrebări foarte simple dlui Almunia, fără dificultăţile de traducere. Ce părere aveţi despre modificarea criteriilor prevăzute în Tratatul de la Maastricht, pentru a include un criteriu nou referitor la balanţa de plăţi, o limită maximă a deficitului de cont curent şi a datoriei externe?
Ce credeţi despre politica referitoare la cursul de schimb? Este mai bine să menţinem un curs de schimb fix sau flexibil în timpul unei recesiuni?
De asemenea, cu privire la ţările care au adoptat moneda euro fără a fi membre ale Uniunii Europene, este un avantaj sau un dezavantaj pentru ele în negocierile pentru acceptarea responsabilităţilor zonei euro în viitor?
Csaba Sógor
(HU) Dle preşedinte, gripa îi doboară pe cei care au o constituţie fragilă. Prin urmare, ţările din Europa Centrală şi de Est nu au nevoie doar de un "vaccin”, ci şi de ceva care să le fortifice constituţia. Ştiţi la ce mă refer aici. Schimbarea de regim trebuie sprijinită, nu doar economia, deşi ar trebui, bineînţeles, sprijinită şi aceasta. Motivul este că, într-un număr mare de ţări din Europa Centrală şi de Est, economia, presa şi politica se află în continuare în mâinile celor care au ruinat această regiune în mod sistematic în ultimii 40 de ani.
Prin urmare, ar trebui să sprijinim ceea ce numim valori europene, astfel încât o ţară să nu dezbată - într-o Europă a multilingvismului - necesitatea unei legi privind limba şi ca alta să nu încerce să strecoare culpabilitatea colectivă ca notă de subsol în tratat, în locul valorilor europene. Prin urmare, ţările Europei Centrale şi de Est au nevoie...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Zigmantas Balčytis
(LT) Vă mulţumesc, dle preşedinte, dle comisar, la un moment dat în 2006, noi, lituanienii, am încercat să adoptăm moneda euro dar, din păcate, am ratat criteriile cu o sutime. Cu toate acestea, doresc să vă mulţumesc, dle comisar, pentru perioada anterioară, pentru activitatea depusă şi pentru cooperarea excelentă.
În ceea ce priveşte problema de astăzi, cred cu fermitate că s-au schimbat condiţiile şi că au existat cu adevărat câteva propuneri bune pentru revizuirea anumitor aspecte. În niciun caz nu propun criteriile de la Maastricht, ci aspecte foarte elementare care vor oferi fiecărui stat oportunitatea de a reglementa preţurile. Acestea sunt diferitele mecanisme ale ratei de schimb şi multe alte lucruri.
Aş dori ca Comisia Europeană să ţină cont de această propunere şi mulţumesc dlui Verhofstadt care a sugerat că, în viitor, am putea să discutăm cu calm modul în care putem ajuta statele Europei de Est, statele baltice, deoarece şomajul...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Joaquín Almunia
Dle preşedinte, mulţumesc foarte mult dlui Verhofstadt, care a iniţiat această dezbatere şi tuturor celor care au luat cuvântul. Vă sunt foarte recunoscător pentru contribuţiile şi ideile dumneavoastră.
Permiteţi-mi să încep cu o frază utilizată de dl Verhofstadt. Acesta a afirmat că faptul că există ţări în Europa Centrală şi de Est care nu fac parte din zona euro înseamnă că există o cortină de fier 'rideau de fer'. Nu sunt de acord, deoarece unele dintre ţările Europei Centrale şi de Est care nu se află încă în zona euro sunt în situaţii economice extraordinar de dificile, dar sunt altele ale căror situaţii economice nu sunt mai dificile decât cele ale economiilor mai mature şi mai avansate. Cele din urmă fac parte din Uniunea Europeană de mai mult timp, primesc finanţări de la Banca Europeană de Investiţii şi de la fondurile structurale de o perioadă mai îndelungată şi sunt în zona euro şi se confruntă şi ele cu probleme la fel de grave sau uneori mai grave decât multe dintre economiile Europei Centrale şi de Est.
Prin urmare, problema nu este o cortină de fier, care nu mai există de 20 de ani, şi nici faptul că instrumentele de care dispune Uniunea Europeană nu sunt utilizate în regiunea respectivă, deoarece acestea sunt utilizate, după cum am precizat în intervenţia mea iniţială. Unii dintre dumneavoastră au făcut aluzie la acest aspect în timp ce alţii par a nu şti că instrumentele sunt utilizate într-o măsură mult mai mare decât ne-am fi imaginat la începutul acestei crize, în 2007.
Cu cel mai mare respect, problema nu este modul de interpretare a criteriilor pentru aderarea la zona euro şi am dezbătut acest aspect de multe ori în această Cameră. Nu aceasta este problema. Au existat critici în această Cameră pentru cei care, la vremea respectivă, au decis să permită unor ţări care se află în prezent în zona euro să adere la aceasta, când nu era foarte clar dacă erau îndeplinite sau nu condiţiile. În prezent, observăm că economiile care nu sunt bine pregătite să facă faţă unei crize precum aceasta suferă cel mai mult, atât în interiorul, cât şi în afara zonei euro. Aceasta este problema care ar trebui să ne preocupe.
Trebuie să cooperăm mai mult? Desigur. Trebuie să consolidăm instrumentele europene? Desigur. Comisia solicită Consiliului şi Parlamentului să realizeze acest demers. Parlamentul solicită, de asemenea, Comisiei să realizeze acest demers, iar eu solicit Parlamentului să solicite Consiliului să realizeze acest demers, deoarece propunerea Comisiei pentru ca acţiunile Fondului Social European să fie finanţate în 2009 şi 2010 în proporţie de 100 % din resurse europene în acele ţările care beneficiază de Fondul Social European nu a fost acceptată de Consiliu. Aş fi foarte recunoscător dacă aţi putea spune acest lucru Consiliului.
membru al Comisiei.- (FR) Aceasta este ultima dată când sunt prezent aici în calitate de comisar pentru afaceri economice şi monetare şi doresc să transmit poziţia dumneavoastră, care este şi a mea, Consiliului ECOFIN. Într-adevăr, cred că este important, în astfel de vremuri, să utilizăm fondurile structurale şi fondul de coeziune într-un mod diferit de cel planificat în condiţii normale. Voi continua în limba mea maternă.
membru al Comisiei. (ES) Sunt de acord. Sunt de acord cu multe dintre ideile din cele şase puncte pe care le-a menţionat dl Verhofstadt, pe care le-a inclus într-o scrisoare adresată preşedintelui Comisiei Europene şi preşedintelui Băncii Europene de Investiţii. Suntem de acord în multe privinţe. În multe privinţe, acţionăm deja în direcţia opiniilor pe care le-a exprimat acesta. Am citat aceste aspecte imediat, în prima mea intervenţie.
Totuşi, opinia conform căreia prin utilizarea instrumentelor europene, este posibil să evităm realizarea unor modificări dificile pentru a face faţă consecinţelor unei recesiuni precum cea actuală, denotă o lipsă de cunoaştere a gravităţii recesiunii de pe urma căreia suferim, atât în interiorul, cât şi în afara zonei euro, în Europa Centrală şi de Est, precum şi în Europa de Vest. Aceasta este atât de profundă încât ne putem imagina cum, de exemplu, Irlanda a făcut modificări atât de dificile, nu din cauză că aşa spune Fondul Monetar Internaţional sau din cauză că i s-a impus de cineva de la Bruxelles, ci deoarece autorităţile irlandeze consideră că acesta este cel mai bun mod de a regla economia cât mai curând posibil şi de a avansa cu acelaşi avânt pe care îl avea înaintea crizei.
Consecinţele sociale ale acestor modificări ne privesc pe noi şi mă privesc pe mine personal, la fel de mult sau chiar mai mult decât privesc Parlamentul. Vă pot spune, deoarece este cunoscut public, că prin utilizarea mecanismului de sprijinire a balanţei de plăţi, Comisia a redus multe dintre modificările propuse de guvernele ţărilor care beneficiază de aceste resurse. Vom continua să facem acest demers. Am încercat, de asemenea, cât mai mult posibil, să păstrăm sumele din bugetele naţionale pentru putea finanţa în comun fondurile europene, deoarece, altfel, reducerile cheltuielilor cu investiţiile care ar fi trebuit utilizate pentru finanţarea în comun a fondurilor europene ar fi avut consecinţe negative în ţările respective.
Observăm, totuşi, semne pozitive, ceea ce este important de precizat, de asemenea, într-o astfel de dezbatere. Nu am fi putut să spunem acest lucru într-o dezbatere similară din octombrie 2008. În decembrie 2009, trebuie spus că există semne pozitive, că începem să vedem lumina de la capătul tunelului, inclusiv în ţările care suferă cel mai mult din cauza acestei crize, precum Letonia, Lituania, Estonia şi Irlanda.
Ne confruntăm în continuare cu multă nesiguranţă şi obstacolele pe care trebuie să le depăşim sunt foarte mari, dar există lumină la capătul tunelului.
Aşadar, odată ce recesiunea va fi depăşită, vom face aceleaşi lucruri pe care le făceam înainte? Sper că nu! Deoarece aceasta este ultima mea intervenţie în Parlament asupra economiei, în calitate de comisar pentru afaceri economice şi monetare, permiteţi-mi să vă prezint cinci puncte care nu se numără printre cele şase puncte ale dlui Verhofstadt, pe care ar trebui să le dezbatem cu toţii.
În primul rând, ţinând cont de experienţa noastră privind criza actuală, ţările din Europa Centrală şi de Est au nevoie de un model de creştere mult mai echilibrat. Acestea nu pot să depindă doar de finanţarea prin investiţii străine. Mulţi dintre dumneavoastră au vorbit despre întreprinderile mici şi mijlocii şi sunt de acord cu dumneavoastră. Nici acestea nu pot depinde exclusiv, sau aproape exclusiv, de băncile străine, deoarece când este vorba despre supravegherea acţiunilor sistemului financiar, este foarte dificil să dispunem de autorităţi de supraveghere şi de o politică financiară care să servească interesele fiecărei ţări, dacă practic toate băncile nu sunt din ţara respectivă şi iau decizii strategice bazate pe interesele ţării lor de origine. Cu toate acestea, trebuie spus că băncile străine din ţările respective se comportă extraordinar de bine, după cum am precizat deja.
Trebuie să creştem rata de absorbţie a fondurilor structurale. În actualele perspective financiare, am propus un volum foarte mare de resurse spre aprobarea dumneavoastră, care pot fi direcţionate prin fondurile structurale în timpul perioadei corespunzătoare acestei perspective financiare. În multe cazuri, ţările nu reuşesc să utilizeze aceste resurse şi mai există sfere de acţiune, în unele ţări ajungând la 4 % din PIB-ul anual. 4 % din PIB şi aceşti bani nu sunt utilizaţi în mod adecvat.
Trebuie să furnizăm asistenţă mult mai mare pentru integrarea infrastructurilor şi trebuie să dezbatem în continuare modalităţile de a face acest lucru. Există obstacole în unele părţi din regiune, care nu au fost încă depăşite prin infrastructuri care să integreze spaţiului lor economic şi reţeaua lor de producţie în mod suficient în cadrul Europei de Vest.
În cele din urmă, consecinţele crizei se simt mai mult, din punct de vedere social, în ţările care nu au un sistem de protecţie socială sau un stat social suficient de bine dezvoltat. Acest lucru este, în parte, determinat de faptul că aceste ţări nu au un nivel suficient de creştere, de venit sau de bogăţie, dar şi de faptul că, trebuie spus, în timpul anilor dinaintea crizei, în unele dintre aceste ţări, a existat o politică fiscală "mai puţin înseamnă mai mult” şi când sunt necesare fonduri pentru finanţarea acţiunilor publice acestea nu există, deoarece nu există venituri. Acesta este, de asemenea, un aspect de analizat pentru viitor.
Preşedinte
Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Elena Oana Antonescu  
în scris. - În condiţiile în care criza economică mondială continuă să afecteze Europa, statele din Europa centrală şi de est resimt efectele într-o măsură mai accentuată, din cauza decalajelor de dezvoltare economică existente între vechile state membre şi statele din ultimele valuri de aderare. Criza economică amplifică decalajele, punând presiuni suplimentare pe guvernele acestor ţări care trebuie să facă faţă stringenţelor de ordin macroeconomic, efectelor sociale ale crizei, dar şi să rezolve probleme care ţin de vulnerabilitatea sistemului financiar şi de sustenabilitatea sistemelor publice de sănătate şi de asigurări sociale. Având în vedere aceste constrângeri de politică economică şi socială, sper că Comisia va adopta un plan integrat, care să vizeze problemele specifice acestei zone, plan prin care să fie susţinute eforturile statelor de a menţine echilibrele economice şi sociale. Ţările din Europa centrală şi de est au apelat la împrumuturi acordate de FMI, Banca Mondială şi Uniunea Europeană în încercarea de a contracara dificultăţile de pe plan naţional, însă resursele financiare nu ajung în ritmul în care este necesar pentru a sprijini măsurile guvernelor. De aceea fac apel să se grăbească disponibilizarea acestor resurse, precum şi adoptarea unui plan care să susţină economiile din această zonă.
Sebastian Valentin Bodu  
în scris. - România şi Bulgaria resimt din plin recesiunea economică globală, venită în cele două ţări, ultimele aderate la Uniunea Europeană, pe un fond de decalaj faţă de economiile dezvoltate ale celorlalte state membre. Ultimul Eurobarometru indică faptul că populaţiile celor două state se declară îngrijorate într-o foarte mare măsură de parcursul economic al ţărilor lor şi de modul în care criza afectează, la nivel personal, fiecare cetăţean. Dincolo de concluziile Eurobarometrului, efectele crizei, în plină iarnă, se vor acutiza. Este de datoria guvernelor naţionale să ia cele mai bune măsuri pentru a reuşi să treacă iarna fără urmări sociale dramatice. Fondul Monetar Internaţional şi Comisia Europeană s-au implicat în ajutorarea României şi Bulgariei, atât financiar, cât şi la nivel de expertiză, prin impunerea unor indicatori macroeconomici. O implicare mai mare a Comisiei Europene în stabilizarea economiilor României şi Bulgariei va produce efecte benefice la nivelul întregii Uniuni Europene, care nu îşi permite dezechilibre majore în acest moment. Toate statele Uniunii Europene resimt dimensiunile crizei, însă este clar că noile state membre trec prin momente mai grele decât economiile rodate ale vechilor membri. Uniunea Europeană are ca valoare fundamentală solidaritatea, iar recesiunea economică este un bun moment pentru a arăta acest lucru.
András Gyürk
La începutul anului, am fost încântaţi să observăm că peste 3 miliarde de euro au fost destinate îmbunătăţirilor energetice, ca parte a pachetului de stimulare economică introdus în momentul respectiv. Comisia Europeană a recunoscut că era necesară asistenţă atât pentru crearea de rute de aprovizionare alternative, cât şi pentru interconectarea reţelelor energetice. Totuşi, încântarea noastră este amestecată cu o oarecare dezamăgire. Dacă privim la sumele de asistenţă specifice, putem observa că pachetul de sprijin neglijează Europa Centrală şi de Est, chiar regiunea cea mai vulnerabilă în ceea ce priveşte aprovizionarea cu energie. Interconectarea franco-belgiană în ceea ce priveşte gazele primeşte mai multă asistenţă decât interconectările din Europa Centrală şi de Est. În timp ce interconectarea franco-belgiană va fi a şaptea la număr, alăturându-se celor şase deja existente, acest tip de infrastructură lipseşte adesea din noile state membre. Pe lângă acest aspect, am fost foarte nemulţumiţi de faptul că îmbunătăţirile legate de eficienţa energetică au fost complet omise din pachetul de asistenţă. Totuşi, acesta era exact domeniul în care obiectivul principal al pachetului ar fi fost mai uşor de atins, şi anume crearea de locuri de muncă. Din cauza neajunsurilor menţionate, credem că două aspecte sunt de importanţă majoră. În primul rând, viitoarele planuri de asistenţă trebuie să se concentreze pe acele regiuni în care investiţiile în domeniul energiei au cea mai mare valoare adăugată. În al doilea rând, eficienţa energetică, menţionată frecvent în cercurile UE, nu poate fi omisă pe viitor în momentul luării deciziilor privind bugetul, în special dacă ştim că o utilizare mai eficientă a energiei poate să producă deja rezultate spectaculoase pe termen scurt.
Tunne Kelam  
în scris. - Felicit Comisia pentru eforturile depuse în vederea sprijinirii economiilor europene. Faptul de a şti că UE adoptă măsuri pentru cei care au nevoie cel mai mult de acestea reafirmă şi garantează faptul că vom ieşi cu toţii din această criză economică, mai puternici decât înainte. Aş dori să subliniez importanţa eliminării tuturor barierelor existente în prezent în calea economiei, comerţului şi circulaţiei libere pe piaţa muncii. Finalizarea integrării pieţei unice europene trebuie să fie ţinta principală pe termen scurt. Doar astfel putem rezista eficient la orice criză ulterioară. Una dintre cele mai puternice măsuri de stimulare de care dispune UE este aderarea la zona euro. Moneda euro este un stimulent important pentru investiţii şi creştere economică, reducând vulnerabilitatea. Sper sincer că ţara mea, Estonia, va reuşi să îndeplinească criteriile necesare pentru aderarea la zona euro. Estonia are una dintre cele mai scăzute datorii externe din Europa şi a reuşit să economisească rezerve suficiente în timpul creşterii economice pentru a putea face faţă acum crizei cu propriile mijloace. În plus, sunt convins că resursele curente din fondurile europene, precum şi perspectiva aderării în curând la zona euro, ne vor permite să reducem şomajul în mod eficient anul viitor.
Wojciech Michał Olejniczak  
Doamnelor şi domnilor, la peste un an după cel mai mare şoc pentru societatea americană de după 9/11, declararea falimentului de către Banca Lehman Brothers, suntem mai înţelepţi ca urmare a experienţei acumulate. Ceea ce s-a întâmplat în ultimele 12 luni este o dovadă clară a ipotezelor greşite ale politicii neoliberale şi, la fel ca în cazul 9/11, ne-a convins să privim lumea într-un mod diferit. Criza economică a afectat practic orice parte a lumii, dar, cel mai important pentru mine, aceasta a afectat multe milioane de europeni. Raportul publicat de Banca Mondială acum câteva zile nu lasă nicio îndoială asupra faptului că statele membre ale UE din Europa de Est au nevoie de ajutor şi nu doar în domeniul afacerilor interne. Dacă această criză poate aduce 11 milioane de locuitori ai Europei de Est şi ai Asiei Centrale în pragul sărăciei, cu alte 23 de milioane care le vor împărtăşi soarta până la sfârşitul anului 2010, nu putem fi, sub nicio formă, mulţumiţi de noi înşine. Asistenţa financiară este esenţială, dar la fel este şi asistenţa intelectuală, pentru a institui programe sociale adecvate pentru ţările care resimt cel mai mult efectele crizei. În timpul crizelor anterioare, familiile au reuşit să se salveze prin emigrare sau prin asumarea mai multor locuri de muncă. Criza actuală are o dimensiune mondială, ceea ce face ca acest tip de soluţie să fie imposibil. Dacă nu dorim să observăm mai multe efecte ale evenimentelor din urmă cu un an, trebuie să mobilizăm fonduri europene într-o măsură semnificativ mai mare, să avem ca scop promovarea ocupării forţei de muncă şi consolidarea cooperării internaţionale. Toate aceste acţiuni ar trebui să se concentreze pe un singur aspect - politica socială.
Czesław Adam Siekierski  
Ţările Europei Centrale şi de Est au resimţit profund efectele crizei economice. Indicatorii economici în scădere au fost o realitate a anului trecut în multe ţări, nu doar în regiunea noastră. Totuşi, trebuie subliniat faptul că diferite ţări au făcut faţă crizei cu diferite grade de succes. Liderul clar al ţărilor din regiune cu rezultate favorabile este Polonia. După cum a admis dl Almunia în timpul dezbaterii, Polonia este singura ţară care a evitat o recesiune, menţinând o dinamică a creşterii pozitive pe toată durata crizei. În ciuda faptului că situaţia economică din regiune se stabilizează încet, merită să ne gândim la măsurile care trebuie adoptate pentru a redresa creşterea economică şi a evita o instabilitate similară în viitor. Pe termen scurt, guvernele ţărilor vizate trebuie să adopte strategii mai ferme pentru ieşirea din criză. Acestea trebuie să-şi echilibreze cheltuielile bugetare, să contracareze în mod activ şomajul şi marginalizarea socială şi să creeze condiţii pentru dezvoltarea întreprinderilor, pe de o parte şi condiţii pentru o creştere a cererii, pe de altă parte. La fel de important ca acţiunile la nivel naţional este ajutorul extern. Instituţiile financiare europene şi internaţionale trebuie să înfiinţeze linii speciale de credit pentru întreprinderile mici şi mijlocii şi pentru susţinerea proiectelor de infrastructură. Aceste măsuri ar aduce cu siguranţă o creştere a ocupării forţei de muncă şi o îmbunătăţire a situaţiei sociale. Pe termen lung, cea mai bună soluţie pare să fie aderarea la zona euro şi crearea de condiţii pentru o creştere echilibrată şi stabilă.
Csaba Sándor Tabajdi  
Anul trecut, lupta împotriva crizei a fost purtată în principal la nivelul fiecărui stat membru, utilizându-se instrumentele statului membru respectiv. Statele membre ale UE au avut în vedere adoptarea de acţiuni mai degrabă la nivel naţional decât la nivel comunitar în ceea ce priveşte redresarea economică, oferirea de asistenţă companiilor şi menţinerea locurilor de muncă. În unele cazuri, a lipsit chiar şi nivelul minim aşteptat de coordonare, acord şi cooperare. Vechile state membre, cu economiile lor mai puternice şi cu mai multă marjă de manevră în termeni bugetari, au elaborat pachete care s-au concentrat în principal pe pieţele interne şi, în multe cazuri, au fost utilizate instrumente protecţioniste care distorsionează concurenţa. Un exemplu evident a fost sprijinul oferit de preşedintele Franţei, Nicolas Sarkozy, companiei Peugeot, stipulând ca o condiţie păstrarea locurilor de muncă în Franţa, în timp ce concedierile au trebuit efectuate la uzina mai eficientă a companiei din Slovenia.
O discriminare similară poate fi întâlnită în legătură cu sectorul financiar din Europa Centrală şi regiunea baltică, deoarece companiile-mamă occidentale continuă până în prezent să redirecţioneze profiturile generate la filialele lor care operează în regiune. Criza creditelor are un impact grav în special asupra sectorului întreprinderilor mici şi mijlocii, care furnizează majoritatea locurilor de muncă şi care concediază angajaţi în număr mare ca urmare a reducerii pieţelor de export şi scăderii oportunităţilor de dezvoltare. Aceasta înseamnă că criza economică se transformă inevitabil într-o criză a ocupării forţei de muncă şi o criză socială. Din această cauză, solicit încă o dată guvernelor vechilor 15 state membre ale UE să facă tot ce le stă în putere pentru a bloca măsurile protecţioniste şi a adopta o poziţie împotriva comportamentului băncilor locale, care încalcă principiile pieţei interne.
Iuliu Winkler
în scris. - (HU) Criza economică globală a avut un efect diferit asupra diverselor state membre ale Uniunii Europene. Noile state membre din Europa Centrală şi de Est s-au dovedit a fi cele mai vulnerabile. Realitatea situaţiei a arătat că statele membre au avut un acces inegal la instrumentele cuprinse în Planul european de redresare economică. Am remarcat, de asemenea, că statele membre din zona euro s-au bucurat de cea mai bună protecţie împotriva crizei. Nu este o coincidenţă că urmările crizei au fost simţite mai puternic în acele ţări care nu au beneficiat de instrumente de redresare şi care nu sunt membre ale zonei euro. Intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona a marcat sfârşitul perioadei de reformă instituţională în Uniunea Europeană.
Acum este necesar un efort comun pentru a consolida coeziunea Uniunii Europene. Aceasta este o condiţie vitală pentru ca UE să iasă din criză revitalizată, ca actor global major. Impactul crizei sociale şi a ocupării forţei de muncă se va simţi cel mai puternic în 2010. Noile state membre vor fi cu siguranţă principalele victime. Avem nevoie de un plan de redresare economică accesibil, în mod real, în egală măsură tuturor statelor membre. În plus, condiţiile de aderare la zona euro trebuie să fie mai flexibile. Aceste măsuri evidente vor contribui la crearea unei Europe puternice, transformând-o într-o comunitate de jumătate de miliard de cetăţeni care susţin aceleaşi valori şi care sunt animaţi de aceleaşi idei.
