Deteriorarea situaţiei umanitare în Sri Lanka (dezbatere) 
Preşedintele
Următorul punct îl reprezintă dezbaterea privind propunerea de rezoluţie depusă de Comisia pentru afaceri externe referitoare la situaţia umanitară aflată în continuă deteriorare din Sri Lanka.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Domnule preşedinte, doamnă comisar, doamnelor şi domnilor, mai întâi aş dori să mulţumesc preşedintelui Comisiei pentru afaceri externe pentru că a acceptat procedura stabilită la articolul 91 şi pentru că a plasat această rezoluţie de urgenţă pe ordinea de zi de lunea trecută, cu toate că, la ultima noastră şedinţă plenară de aici, de la Strasbourg, am avut deja o rezoluţie de urgenţă referitoare la această problemă din Sri Lanka. De asemenea, aş dori să aduc mulţumiri Parlamentului pentru că a acceptat ca această dezbatere să aibă loc în această seară şi vă mulţumesc, doamnă comisar, că aţi venit la această dezbatere, pentru că ştiu că timpul reprezintă o mare problemă pentru dumneavoastră.
Am dorit această rezoluţie pentru că trebuie să transmitem un semnal politic puternic guvernului şi reprezentanţilor grupării Tamil din Sri Lanka, deoarece situaţia se înrăutăţeşte pe zi ce trece. Avem primele mărturii directe de la familiile Tamil şi de la oamenii care se află în Europa şi care ne trimit mereu mesaje şi mărturii despre ceea ce li se întâmplă lor şi familiilor lor prinse în conflictul dintre Tigrii Tamil şi armata din Sri Lanka. Aceşti oameni îndură suferinţe cumplite.
Nu ştim câţi oameni sunt afectaţi, dar estimăm că între 150 000 şi 200 000 de persoane trebuie evacuate. Totuşi, ce se înţelege prin "evacuate”? Organizaţiile neguvernamentale ne cer să-i evacuăm pe mare, dar şi aici sunt nevoit să întreb: unde să se ducă? Unde se vor duce aceşti oameni?
În această după-amiază, am întâlnit o fetiţă care s-a născut într-un lagăr de refugiaţi din Sri Lanka şi care acum este în Europa. Dacă trebuie ca aceşti oameni să-şi părăsească ţara lor şi să trăiască în lagăre de refugiaţi, atunci nici aceasta nu este soluţia.
Aşadar, prin această rezoluţie cerem încetarea reală a focului. Cu siguranţa, vor fi dezbateri cu Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni legate de o încetare imediată sau temporară a focului. Noi cerem autorităţilor să înceteze focul imediat astfel încât civilii să poată fi îndepărtaţi de pericol, pentru că ştim că sunt oameni care au fost ucişi. Astăzi, prin aceste mărturii, am avut un alt exemplu al acestui fapt. Prin această rezoluţie, cerem guvernului din Sri Lanka să colaboreze cu organizaţiile neguvernamentale şi cu ţările care sunt dispuse să ajute în vederea soluţionării acestui conflict. De asemenea, adresăm Uniunii Europene întrebarea dacă poate să ajute să livreze hrana şi medicamentele extrem de necesare.
În cele din urmă, vă rog să-mi permiteţi să spun, în numele grupului meu - din moment ce la iniţiativa Grupului Verzilor/Alianţa Liberă Europeană am depus această rezoluţie de urgenţă luni în cadrul Comisiei pentru afaceri externe - că cerem ca această problemă să fie luată foarte în serios de către unii dintre colegii noştri membri, care au alte interese în această ţară. V-aş reaminti că, de ceva timp, unele grupuri politice au cerut posibilitatea de a vorbi despre situaţia din Sri Lanka şi că, din motive de ordin intern în unele ţări, nu am reuşit să dezbatem această problemă a tamililor şi a situaţiei lor, care s-a deteriorat începând cu anii '80.
Din moment ce sunteţi aici cu noi, doamnă comisar, probabil ne putem punem o altă întrebare. Uniunea Europeană pare a avea posibilitatea de a ajuta la soluţionarea conflictului. Probabil a sosit timpul să luăm în considerare posibilitatea constituirii în cadrul Uniunii Europene a unei unităţi de soluţionare a conflictelor.
Putem vedea că în Caucaz, putem observa că peste tot în lume, Uniunea Europeană este luată în serios pentru propunerile pe care le emite. în rezolvarea conflictului de astăzi, nu trebuie să mai fim doar un participant susţinător, ci un real promotor al soluţionării conflictului. Dacă astăzi putem începe să aşezăm temeliile pentru soluţionarea acestui conflict, cu o puternică prezenţă a Uniunii Europene şi cu un mesaj puternic către autorităţi, eu cred că ne-am sporit, de asemenea, şi reputaţia în ceea ce priveşte uniunea politică.
Benita Ferrero-Waldner
membră a Comisiei - Domnule preşedinte, în calitate de copreşedinte al grupului de la Tokyo pentru lansarea procesului de pace în Sri Lanka, Uniunea Europeană şi eu personal urmărim cu atenţie evoluţia situaţiei din această ţară. Suntem profund îngrijoraţi de actuala situaţie şi de consecinţele umanitare tragice ale conflictului, după cum s-a afirmat în concluziile Consiliului Afaceri Generale şi Relaţii Externe din 23 februarie şi în declaraţia făcută local de către copreşedinţi la 3 februarie.
Suntem preocupaţi în special de situaţia miilor de persoane strămutate pe plan intern - aveţi dreptate - şi care sunt prinse în conflictul din nordul Sri Lankăi. Nu ne mai confruntăm cu o criză, ci cu ceea ce eu consider că este deja o catastrofă umanitară. Acest fapt ne-a fost confirmat printr-o gamă largă de surse independente, inclusiv Naţiunile Unite şi Comitetul Internaţional al Crucii Roşii (CICR). Recentul anunţ al guvernului referitor la deschiderea a două drumuri de evacuare în partea de nord şi de sud a zonei de siguranţă reprezintă un pas pozitiv, însă dorim să ştim cum va funcţiona acest lucru în practică.
Am făcut apel la ambele părţi - Tigrii Eliberării Tamilului Eelam (TETE) şi la autorităţile din Sri Lanka - să protejeze populaţia civilă, conform principiilor dreptului umanitar internaţional, şi să permită deplasarea în condiţii de siguranţă şi în mod voluntar a civililor, departe de zona de conflict. Atât TETE, cât şi armata din Sri Lanka sunt responsabile pentru creşterea dramatică din ultimele luni a numărului victimelor din rândul populaţiei civile. Trebuie să se acţioneze imediat şi urgent pentru salvarea vieţilor din Sri Lanka, după cum s-a confirmat chiar şi de către Subsecretarul Naţiunilor Unite, Sir John Holmes, care a atras atenţia asupra numărului mare de victime, şi chiar şi de către CICR.
Comisia este convinsă că rezultatul acestui conflict va avea consecinţe de durată pentru pace, pentru reconciliere şi pentru unitate în Sri Lanka şi, în acest context, sprijină vehement apelul lansat de Sir John Holmes către guvernul din Sri Lanka pentru a întrerupe ostilităţile, astfel încât să se acorde timp populaţiei civile să plece în condiţii de siguranţă, şi către TETE pentru a lăsa civilii să plece şi să cadă de acord asupra încetării paşnice a luptelor.
Copreşedinţii au făcut, de asemenea, apel la TETE să depună armele, însă, din nefericire, acest apel a fost respins, ba chiar ignorat. Considerăm că guvernul de la Sri Lanka are obligaţia de a-şi proteja toţi cetăţenii şi de a fi de acord cu încetarea focului - acest lucru s-a spus şi în concluziile Consiliului de data trecută - să le permită bolnavilor şi răniţilor să părăsească Vanni şi să facă demersuri pentru a permite primirea de hrană şi medicamente. Aceasta este ceea ce a sugerat şi India, la sfârşitul săptămânii trecute.
Continuăm să fim alarmaţi de situaţia nerespectării drepturilor omului în Sri Lanka, pe fondul unor relatări privind crime extrajudiciare, răpiri şi grave intimidări ale mass-media. Este esenţial ca guvernul să investigheze cazurile cele mai grave de acest gen. Nu poate exista impunitate pentru astfel de crime.
La sfârşitul zilei, Comisia Europeană continuă să fie convinsă, după cum aş spune şi eu, că nu poate exista o soluţie militară la conflictul interetnic din Sri Lanka. Este necesar un dialog de fond pentru a se ajunge la un acord politic. Se pot obţine o pace durabilă şi o reconciliere numai prin abordarea chestiunilor care au dus la revoltă, în primul rând, şi prin asigurarea unui spaţiu adecvat tuturor comunităţilor. Ȋn calitate de copreşedinte, am spus întotdeauna că poate exista numai o soluţie politică, cu ajutorul unui pachet de soluţii de descentralizare, care a fost luat în discuţie, a fost abandonat şi acum reluat.
Charles Tannock
în numele grupului PPE-DE - Doamnă comisar, conflictul civil brutal din Sri Lanka se apropie în cele din urmă de final. Desigur, este prea devreme pentru a spune dacă aceasta va însemna încetarea activităţii teroriste a grupării Tigrilor Tamil.
Cu siguranţă nu trebuie să sprijinim încetarea permanentă a focului în această etapă în cazul în care acest lucru le permite Tigrilor să se regrupeze. În opinia mea, singura lor opţiune în acest moment este să depună armele sau să fie înfrânţi pe cale militară, ceea ce ar presupune mai multe victime. O încetare a focului pe termen lung ar fi un dezastru, deoarece - după cum ne demonstrează atacul sinucigaş din Sri Lanka de la începutul acestei săptămâni - gruparea TETE este nemiloasă, este însetată de sânge şi este pe bună dreptate identificată drept organizaţie teroristă de către Uniunea Europeană şi de către Statele Unite.
Trebuie să fim fermi în acordarea sprijinului nostru preşedintelui Rajapaksa în eforturile sale de a pune capăt insurgenţei care a adus numai suferinţă umană pentru Sri Lanka şi care a întârziat sever dezvoltarea economică pe acea frumoasă insulă. Cu toate acestea, mii de civili nevinovaţi strămutaţi rămân încă prinşi pe o fâşie îngustă de coastă. Acestor civili trebuie să li se permită să plece, astfel încât armata să îşi poată încheia ofensiva. Este reprobabil, dar în totalitate de aşteptat din partea grupării Tigrilor să exploateze civilii ca scuturi umane. Tigrii nu au ascultat apelurile lansate de comunitatea internaţională de a se preda şi de a constitui un coridor umanitar temporar.
Cu toate acestea, este esenţial să se acorde permisiunea Naţiunilor Unite şi altor organizaţii de a asigura plecarea în siguranţă din zona de conflict a civililor, pentru evitarea băilor de sânge. Sri Lanka apreciază responsabilitatea proprie în această privinţă şi doreşte să evite producerea de victime în rândul civililor, dar, aşa cum este de înţeles, răbdarea armatei are o limită şi există teama că Tigrii vor încerca să scape cu ajutorul procedurii de evacuare pe apă, amestecându-se cu civilii.
Astfel, noi, cei de pe această parte a baricadei, aprobăm constituirea unui coridor umanitar şi o încetare temporară şi imediată a focului sau încetarea ostilităţilor, însă dorim să vedem înfrângerea grupării TETE şi, în locul ei, stabilită o Sri Lanka paşnică, dreaptă şi multietnică, unde să existe autonomie maximă pentru zonele majoritare Tamil şi o împărţire echitabilă a resurselor şi puterii în cadrul unui stat unitar.
Robert Evans
în numele Grupului PSE - Domnule preşedinte, salut această dezbatere care are loc în prezenţa doamnei comisar, căreia îi mulţumesc foarte mult pentru declaraţia sa fermă, puternică şi profundă. În mod evident, este un subiect foarte important, deşi este regretabil că îl discutăm la ora 11 noaptea cu atât de puţini oameni prezenţi. Însă, cred eu, prezenţa nu reflectă interesul faţă de acest subiect şi nici seriozitatea cu care este privit de către numeroşi deputaţi. Pentru a folosi cuvintele doamnei comisar, suntem profund îngrijoraţi de această situaţie. Dezbaterea din această seară recunoaşte şi faptul că situaţia s-a schimbat şi, aşa cum a spus la început dna Isler Béguin, noi trebuie să transmitem un semnal puternic referitor la situaţia aflată în proces de deteriorare, care se înrăutăţeşte de la o zi la alta.
Eu sprijin rezoluţia originală depusă, cu excepţia unui singur termen, "temporar”. Compătimesc profund limbajul pe care dl Tannock tocmai l-a utilizat atunci când a spus că o încetare a focului pe termen lung ar fi un dezastru. În mod sigur - fac apel la dumneavoastră - nu ne interesează doar o încetare temporară a focului. În fiecare caz de conflict de pe întreg mapamondul, acest Parlament, alcătuit din oameni sufletişti, a pledat pentru o încetare permanentă a focului, care să poată pregăti calea pentru reconstrucţie diplomatică, astfel încât să poată începe un dialog - şi, da - astfel încât să obţinem acea societate paşnică, dreaptă şi multietnică despre care a vorbit dl Tannock şi cu care sunt de acord.
Aşadar, aplaud Verzii pentru primul lor amendament, amendamentul 1, şi sunt convinsă că o vor face şi toţi cei de bună credinţă prezenţi aici şi care sunt preocupaţi de soarta civililor din Sri Lanka. O încetare temporară a focului, prin natura sa, implică o întoarcere ulterioară la arme, pe care nimeni nu o doreşte. O întoarcere la arme va însemna mai multă moarte, mai multă suferinţă, o tragedie umanitară mai mare şi nu pot să cred că cineva din această Cameră îşi doreşte cu adevărat aşa ceva.
În mod asemănător, amendamentul 2: Eu sprijin acest amendament deoarece condamnă toate actele de violenţă indiferent de cine le comite şi indiferent de partea frontului pe care s-ar afla. Nu putem trece cu vederea niciun fel de act de violenţă, nici recentul atac sinucigaş despre care s-a vorbit.
Îmi îndrept apoi atenţia spre amendamentele 3, 4 şi 5. Aş dori să citesc un fragment scurt pe care l-am primit de la un deputat în Parlamentul din Sri Lanka, districtul Jaffna, dl Selvarajah Kajendren, din 10 martie. Acesta spune: "Doresc să supun atenţiei dumneavoastră urgente faptul ca în Sri Lanka mor civili. Săptămâna aceasta, marţi, 10 martie 2009, armata a tras cu muniţii cu dispersie de la ora 2 a.m până la ora 10 a.m. Forţele guvernului din Sri Lanka au atacat, fără să facă deosebire, toate părţile "zonei sigure”, utilizând toate tipurile de obuze letale, unele dintre ele fiind interzise în numeroase ţări. În acest bombardament au fost ucişi, fără discriminare, peste 130 de civili, inclusiv copii, şi mai bine de 200 de persoane au fost grav rănite”.
Mă îndoiesc că cineva ar putea insinua că acestea sunt trucaje. Mai mult, aş vrea să spun că noi toţi dorim să facem tot ce ne stă în putinţă pentru a ajuta la încheierea acestui tip de violenţă. El se mai referă şi la colegul său, dl S. Kanakaratnam, care locuieşte chiar în mijlocul "zonei sigure”. Menţionează că de la 1 ianuarie şi până la 6 martie anul acesta, 2544 de civili au fost ucişi în aceste "zone sigure” prin bombardamente şi mai mult de 5828 de civili au fost grav răniţi. Armata din Sri Lanka, spune acesta, efectuează bombardamente aeriene şi trage focuri de artilerie, ucigând în medie 30 până la 40 de civili pe zi.
Nu cred că ar inventa astfel de fapte. Din ceea ce a spus dna comisar, din toate dovezile pe care le avem de la toate ONG-urile care au ajuns în apropierea acelor zone, toate acestea par să reflecte ceea ce se întâmplă.
Amendamentul 6: fac referire aici la raportul întocmit de Sir John Holmes, care mi-a fost transmis de către Excelenţa Sa, Ambasadorul Sri Lankăi la Bruxelles. în raport, acesta susţine că există o suprapopulare gravă în unele din zonele de tranzit. Spusele dumnealui se reflectă în amendamentul meu şi este drept că ar trebui să fim îngrijoraţi de soarta acestor tabere. Am câteva fotografii cu taberele. Vă invit să priviţi aceste fotografii care mi-au fost transmise. Din nou spun că ele sunt reale şi nu trucate. Ştiu că biroul comisarului de la Colombo urmăreşte îndeaproape această situaţie şi are contacte strânse în interiorul adevăratei zone de pericol.
Amendamentele 7 şi 8 întăresc referirea iniţială la zona de război, astfel încât nevoile civililor să poată fi pe deplin rezolvate. Solicităm accesul fără obstacole, nu numai în zona de conflict, dar şi în taberele de refugiaţi, astfel încât agenţiilor umanitare, pe care toţi membrii acestei Camere le sprijină, să li se permită accesul deplin. Toţi deputaţii din această Cameră ar sprijini munca depusă de organizaţiile umanitare.
În cele din urmă, în amendamentul 9 se propune să transmitem această rezoluţie Secretarului General al Organizaţiei Naţiunilor Unite, deoarece consider că aceasta este o criza umanitară internaţională, după cum îi o spune şi titlul, şi ca atare trebuie să ajutăm cu tot ceea ce putem. De aceea le mulţumesc Verzilor pentru inserarea acestui punct pe ordinea de zi şi îi rog pe toţi colegii să sprijine amendamentele depuse de către toate grupurile politice.
Marie Anne Isler Béguin
Domnule preşedinte, doresc să-i mulţumesc dnei Ferrero-Waldner pentru discursul său şi pentru răspunsul acesteia la apelul venit din partea ONG-urilor şi a oamenilor care sunt prinşi acolo.
Ne temem că ne aflăm într-o situaţie oarecum similară celei din Birmania de după tsunami-ul din 2006, când junta a împiedicat accesul ajutoarelor umanitare. Aşadar, acum trebuie să facem tot ce este posibil pentru ca ajutoarele umanitare şi sprijinul nostru să ajungă la oamenii care au nevoie de ele.
Totuşi, aş dori, de asemenea, să le vorbesc colegilor mei deputaţi din Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni şi din Grupul Socialist din Parlamentul European, deoarece consider, doamnelor şi domnilor, că trebuie să facem apel la înţelepciune. Într-adevăr, am depus această propunere de rezoluţie de urgenţă pentru a permite Parlamentului să-şi exprime părerea şi să adopte o poziţie în cursul zilei de mâine.
Ceea ce nu aş dori, în niciun caz, este ca una dintre părţi să nu voteze pentru această rezoluţie din cauza diferenţelor de opinie legate de o încetare imediată sau temporară a focului, pe care o înţelegem, căci dezbaterea deja a avut loc. Drept urmare, fac apel la dvs. şi vă rog să acţionaţi în mod înţelept.
Pe de altă parte, aş dori să spun, în special dlui Tannock, că, şi aici reiau cuvintele dnei Ferrero-Waldner, conflictul armat nu a soluţionat niciodată niciun fel de problemă. Ştim acest lucru. Războiul nu rezolvă niciodată nimic.
După părere mea, o încetare temporară a focului reprezintă un gest iresponsabil în ceea ce-i priveşte pe oamenii implicaţi. Acest lucru ar însemna, de fapt, întoarcerea lor înapoi la luptă la un moment dat în viitor - şi ce viitor ar mai fi - de îndată ce oamenii au fost evacuaţi. Ne putem permite să lăsăm ca oamenii să fie evacuaţi? Populaţia Tamil este alcătuită din proprietari de pământ. Aşadar, ei vor să se întoarcă la pământul lor. Ei aparţin Sri Lankăi.
Drept urmare, eu consider că trebuie să acordăm mare atenţie acestei probleme, însă sunt dispus să fac concesii şi să retrag amendamente, cu condiţia ca, împreună, să adoptăm o poziţie comună, astfel încât să transmitem acest puternic semnal politic întregii lumi.
Geoffrey Van Orden
Domnule Preşedinte, nu ar trebui să ne facem iluzii despre impactul groaznic al războiului asupra civililor nevinovaţi şi este datoria noastră morală să facem tot ce putem pentru a le reduce vulnerabilitatea şi pentru a ajuta la acordarea de asistenţă umanitară. Acesta este motivul pentru care Parlamentul, cu mai puţin de trei săptămâni în urmă, a adoptat această rezoluţie de urgenţă referitoare la situaţia din Sri Lanka.
De zeci de ani, Sri Lanka suferă de pe urma campaniei teroriste conduse de gruparea TETE, condamnată la nivel internaţional. Nu există nicio echivalenţă între terorişti şi forţele legitime ale unui guvern democratic. Să ne aducem aminte că gruparea TETE a fost cea care a pus la punct atacul sinucigaş cu bombă ca tactică, că a iniţiat folosirea femeilor în atacurile sinucigaşe şi că foloseşte nestânjenit copii soldaţi şi scuturile umane. În ultimii 26 de ani, aceasta a organizat sistematic mii de crime deliberate pe întreg teritoriul Sri Lanka şi, cu doar două zile în urmă, 14 persoane au fost ucise într-un atac sinucigaş în timpul unui festival islamic din districtul Matara.
Acum gruparea TETE, într-un joc final disperat şi obişnuit în astfel de situaţii, apelează la susţinători internaţionali pentru a scăpa. O mică minoritate a deputaţilor din această Cameră s-au arătat nemulţumiţi de rezoluţia adoptată de majoritatea acestui Parlament şi, în mod ruşinos şi nepotrivit, au dorit să condamne guvernul de la Sri Lanka. Nu putem sprijini amendamentele bazate pe nişte afirmaţii ce nu pot fi susţinute - şi de cele mai multe ori absurde - aşa cum am auzit din partea dlui Evans, sau în baza unor citate selective din cadrul raportului unei organizaţii neguvernamentale. Nu avem niciun motiv întemeiat de a contesta afirmaţia fermă a guvernului conform căreia trupele sale nu au tras asupra zonelor sigure şi nici nu o vor face.
Acum şase zile, Secretarul General al Organizaţiei Naţiunilor Unite a făcut apel la gruparea TETE să înlăture armele şi luptătorii din zonele ocupate de civili şi să colaboreze la toate eforturile umanitare menite să uşureze suferinţa civililor. Uniunea Europeană a condamnat acţiunea TETE de a nu le permite civililor să părăsească zona de conflict.
Cel mai mare serviciu pe care toţi cei din cadrul acestei Camere îl pot face este să lanseze un apel către gruparea TETE cerându-i să depună armele şi să elibereze populaţia civilă de sub controlul său. După aceasta, ajutorul umanitar mult aşteptat poate fi asigurat, oamenii pot începe să privească înainte spre o viaţă mai bună şi întreaga Sri Lanka se poate întoarce pe calea politicii democratice şi îşi poate construi o societate corectă şi mai prosperă pentru toţi cetăţenii săi, fără opresiuni teroriste.
Jo Leinen
(DE) Domnule preşedinte, doamnă comisar, sunt în totalitate de acord cu dumneavoastră că ne trebuie o soluţie politică în Sri Lanka, şi nu una militară. În calitate de membru al delegaţiei în Asia de Sud, am efectuat vizite de multe ori în aceasta ţară. Ştiu cât de mult îşi doresc pacea oamenii de acolo, după 25 de ani de violenţă.
Cu toate acestea, trebuie să spun că, în acest tip de război, gruparea TETE trebuie să facă o mişcare, iar, din păcate, acest lucru nu se întâmplă. Chiar şi dumneavoastră aţi menţionat că miniştrii de externe au făcut un apel urgent, la 23 februarie, la această organizaţie pentru a depune armele şi pentru a pune capăt terorii. Imaginaţi-vă numai un stat membru al Uniunii Europene în care teroarea continuă de 25 de ani. Este uşor de imaginat că acolo există mult haos şi tulburări. Sprijin cauza Tamililor, dar resping cu aceeaşi hotărâre metodele organizaţiei TETE. Am auzit că în acest district mic, în câteva săptămâni, peste 100 000 de persoane au fost pur şi simplu capturate. Reuters relata chiar ieri, conform declaraţiilor martorilor oculari, că oamenii sunt împuşcaţi dacă încearcă să părăsească această zonă. Aşadar, trebuie să facem apel la TETE şi la forţele care se află în spatele grupării TETE să pună capăt acestor fapte. Jocul s-a terminat; nu mai poate continua astfel.
În mod clar, civilii din această zonă de război sunt expuşi focurilor din ambele părţi. Trebuie, de asemenea, să facem apel şi la guvern să respecte principiile dreptului internaţional şi să permită acţiunile umanitare. Fundamentalismul de ambele părţi este cel care cauzează atâtea victime. Cred că ar trebui să ne pregătim pentru ordinea de după război. Aşa cum aţi spus, trebuie pus în aplicare articolul 13 din constituţia din Sri Lanka, care prevede descentralizarea în sensul administrării regionale de către oamenii care trăiesc acolo, iar Uniunea Europeană poate asigura aici un sprijin valoros. Sunt sigur că dumneavoastră, în cadrul Comisiei, şi noi, în cadrul Uniunii Europene, suntem pregătiţi să facem aceasta.
Paul Rübig
- (DE) Domnule preşedinte, doamnă comisar Ferrero-Waldner, doamnelor şi domnilor, eu cred că ceea ce a spus doamna comisar, şi anume că o soluţie militară nu este posibilă, trebuie să fie relatat pe primele pagini ale ziarelor din Sri Lanka. Adică, în ceea ce priveşte tensiunile din această ţară şi problemele care s-au acumulat de-a lungul anilor, guvernul, de fapt, continuă să încerce să facă o ofertă. Pur şi simplu se împiedică în strategia de comunicare.
Bineînţeles, trebuie să înţelegeţi şi că poziţia strategică adoptată de Sri Lanka face loc şi factorilor externi, punând în mişcare factori externi care sunt foarte greu de controlat în interiorul ţării singure. De aceea, trebuie avut grijă ca situaţia economică să se îmbunătăţească şi ca, de asemenea, infrastructura din aceste zone să se îmbunătăţească, astfel încât să fie posibilă comunicarea între părţile conflictului. Probabil că aici ar putea fi folosit unul dintre mediatori.
Erik Meijer
- (NL) Domnule preşedinte, ceea ce se întâmplă acum în Sri Lanka durează de câţiva ani buni. Nu este pur şi simplu numai o problemă umanitară, ci în principal un grav eşec politic. După ani de lupte violente pentru separarea zonei de nord-est a ţării, o administraţie anterioară a Norvegiei a oferit o mediere între guvernul majoritar Sinhalese şi mişcarea rebelă Tamil. Negociatorul norvegian, care a lucrat îndelung pentru a găsi soluţii de pace, este acum ministru în cadrul noului guvern. Din nefericire, această opţiune pentru o soluţie paşnică a fost abandonată încă de atunci.
În vara anului 2006, guvernul din Sri Lanka a pus capăt încercărilor de pace şi a optat din nou pentru o soluţie militară impusă în mod unilateral. Acest guvern probabil lucrează acum cu iluzia că a reuşit să obţină un succes major, pe când, în realitate, o coexistenţă paşnică şi armonioasă a celor două popoare, ca parteneri egali va fi şi mai dificilă pe viitor. În lipsa unui compromis cu privire la o soluţie paşnică, viitorul pare înspăimântător de violent. Trebuie să ne întoarcem la procesul de mediere a păcii, fără învingători sau învinşi.
Michael Gahler
(DE) Domnule preşedinte, vă mulţumesc doamnă comisar pentru discursul atât de clar. Cred că acum trebuie să ne concentrăm atenţia asupra sorţii populaţiei civile şi singurul lucru care s-ar putea aplica, de fapt, aici este ceea ce s-a spus în cadrul Consiliului de Miniştri din 23 februarie, şi anume că Uniunea Europeană trebuie să ceară încetarea imediată a focului. Sunt împotriva adăugării cuvântului "temporar”, căci altfel dezastrul umanitar la care v-aţi referit va continua.
De asemenea, cred că, în această situaţie, în care oamenii sunt prinşi în această zonă, trebuie să ne opunem tuturor actelor de violenţă care îi împiedică pe aceştia să părăsească zona de conflict. În acest caz, pentru mine nu contează dacă violenţele sunt săvârşite de către organizaţia TETE sau de către trupele guvernamentale. Atenţia noastră trebuie să fie îndreptată asupra populaţiei înseşi.
Probabil aş putea să fac un comentariu la adresa stimabililor mei prieteni din fosta putere colonială, care se pregătesc să părăsească grupul nostru. Sper că impresia care mi-a fost lăsată, şi anume că există o anumită stimulare internă de a critica aspru unilateral numai organizaţia TETE, este greşită. Sper, de asemenea, că aceştia nu ţintesc către un anume segment electoral.
Robert Evans
Domnule preşedinte, aceasta nu este o solicitare de respectare a Regulamentului de procedură. Îi arătam colegului dumneavoastră că doresc să vorbesc în conformitate cu procedura "catch the eye”, lucru care îmi este permis şi care cred că am şi făcut.
Doresc să-i mulţumesc domnului Meijer pentru observaţiile sale. Dumnealui a făcut, de asemenea, referire la munca valoroasă depusă de dl Erik Soldheim, din Norvegia, pe care l-am întâlnit acum 10 zile la Oslo.
Sunt în totalitate de acord cu dl Gahler, care a vorbit cu multă raţiune: pe noi ne îngrijorează soarta civililor. Consider că, dintre toate amendamentele, cel mai important este amendamentul 1, prin care se solicită încetarea imediată şi totală a focului şi care trebuie să fie în interesul tuturor cetăţenilor din Sri Lanka.
Există numeroase dovezi. Nu sunt circumstanţiale. Unele dintre ele provin de la biroul directorului regional al serviciilor de sănătate din cadrul guvernului din Sri Lanka, unde se vorbeşte despre o catastrofă umanitară şi despre condiţiile subliminale în care trăiesc oamenii. Acest fapt are ecouri puternice la Comisia Europeană, la CICR, Organizaţia Naţiunilor Unite, Grupul Internaţional de Criză şi Îngrijirea refugiaţilor Olanda. Titlul dezbaterii din această seară este deteriorarea situaţiei umanitare din Sri Lanka şi noi avem datoria de a face tot ce este posibil pentru a preveni aceasta, iar eu cred că putem, dacă găsim calea corectă.
Preşedintele
Doamnelor şi domnilor, eu am aplicat strict Regulamentul de procedură. Deoarece am acordat cuvântul pentru cinci vorbitori şi fiindcă, de fapt, numai trei au vorbit, am hotărât să-i dau cuvântul şi domnului Evans.
Benita Ferrero-Waldner
membră a Comisiei - Domnule preşedinte, aş dori să mulţumesc onorabililor membri pentru această dezbatere extrem de importantă, chiar dacă a fost succintă şi s-a desfăşurat la o ora târzie in noapte.
Încă de la începutul mandatului acestei Comisii, în calitate de copreşedintă, am fost foarte preocupată de situaţia din Sri Lanka. Au existat momente când am avut ceva speranţe - mai degrabă la început - însă acum speranţele se sting. Am dorit să particip la Procesul de la Geneva, dar se pare că acest lucru a fost dificil pentru guvernul din Sri Lanka. În orice caz, din nefericire acest proces a fost oprit. De asemenea, am fost pregătită să merg în zona de nord pentru a începe o mediere, asemenea predecesorului meu, Chris Patten. Însă, zona de nord nu era pregătită - oficial, dl Prabhakaran suferea de pojar sau varicelă. În orice caz, sunt în totalitate de acord cu dl Gahler, care a spus - şi aceasta este şi îngrijorarea mea proprie - că trebuie să punem pe primul loc oamenii şi interesele umanitare.
Aşa cum se întâmplă adesea, noi am fost cei mai mari donatori de ajutoare umanitare în Sri Lanka. În perioada 2008-2009, am alocat 19 milioane de euro pentru asistenţă umanitară, care au fost direcţionaţi atunci prin parteneri precum CICR, Organizaţia Naţiunile Unite şi câteva organizaţii neguvernamentale internaţionale. Aceste organizaţii sunt pregătite să acorde ajutor populaţiei afectate, însă - din câte ne spun - se confruntă cu mari probleme în obţinerea accesului în zona de conflict. Din luna septembrie 2008, CICR a fost singura agenţie căreia i s-a permis să acţioneze în zonele controlate de gruparea TETE din Vanni. Programului Mondial pentru Alimente i s-a permis să trimită câteva convoaie cu alimente, însă acestea au acoperit doar 50% din necesităţi. Din anul 2008, am asigurat alte 7 milioane de euro ca asistenţă umanitară celor două organizaţii. De asemenea, am făcut presiuni neîncetate, atât la Colombo, cât şi la Bruxelles, pentru ca organizaţiile umanitare să poată ajunge mai uşor la această populaţie.
Ca urmare, nu pot decât să spun - împreună cu ceilalţi copreşedinţi şi, mai ales, împreună cu Norvegia - că ne-am folosit de orice ocazie pentru a face presiuni asupra părţilor implicate în conflict pentru aplicarea acordului din 2002 cu privire la încetarea focului şi soluţionarea conflictului utilizând mijloace paşnice, însă nimic nu a funcţionat. Nenumăratele apeluri pentru întoarcerea la negocieri au fost total ignorate şi, din nefericire, calea militară a învins. Domeniul de intervenţie al comunităţii internaţionale s-a redus din ce în ce mai mult pe parcursul ultimilor trei ani, însă niciunul dintre copreşedinţi nu a abandonat misiunea. Toţi am rămas devotaţi ideii de a contribui la găsirea unei soluţii paşnice în acest conflict, după cum se poate vedea din declaraţia de presă a ultimilor copreşedinţi, acordată în data de 3 februarie, despre care sunt convinsă că ştiţi cu toţii.
Ca urmare, ceea ce trebuie să facem acum este să insistăm pentru obţinerea accesului umanitar, să evacuăm populaţia civilă şi umanitară şi apoi să încercăm, la momentul potrivit, să căutăm să iniţiem un dialog politic cu părţile implicate în conflict şi să încercăm să le convingem că singura soluţie este una politică. În caz contrar, va izbucni un război de gherilă, care nu va duce la niciun rezultat pentru această frumoasă insulă. A fost cândva un paradis şi ar putea redeveni un paradis.
Preşedintele
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc mâine, 12 martie 2009.
