A Nemzetközi Nőnap 100. évfordulója
Elnök
Nagy örömömre szolgál, hogy nő képviselőtársaimmal együtt láthatom el Parlamentünk elnöki teendőit. Közülük hatan a Parlament alelnökeként dolgoznak, ketten quaestorok, a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság alelnöke pedig itt ül mellettem. Ezt külön megtiszteltetésnek és kiváltságnak tekintem.
Az ülést folytatom. a következő napirendi pont a Nemzetközi Nőnap 100. évfordulója. Egy rövid filmmel kezdjük, amely összefoglalja ennek az emlékezetes napnak a történetét. Kérem, kezdjék el vetíteni a filmet.
(Filmvetítés)
Kedves vendégek, hölgyeim és uraim, egy két perces film nem képes bemutatni mindent, ami az elmúlt száz év során történt. Ezalatt az idő alatt tényleg megváltozattuk Európát, és mi európaiak büszkék lehetünk, amikor Európát a világ számos részével összehasonlítjuk, ugyanakkor azonban tudjuk, hogy ennek az útnak még nem értünk a végére. Még mindig túl kevés nő jut szerephez a politikában, és itt az Európai Parlamentben a nők a parlamenti képviselők között az összes képviselőnek mindössze 35%-át teszik ki. Ez a szám elismerten valamivel magasabb ugyan, mint a nemzeti parlamentekben, de még mindig nem elegendő. Szerencsére az Európai Parlament fő döntéshozatali testületeiben ez a szám jóval meghaladja a 40%-ot, aminek nagyon örülünk. Ugyanez a helyzet a bizottságok elnöki funkcióinál.
Az Európai Parlament összetétele három év múlva, a következő választásokat követően azonban elsősorban a nemzeti parlamentektől, illetve attól függ, milyen módon választják a képviselőket az Európai Parlamentbe. Nemzeti parlamentjeinknek kell biztosítaniuk, hogy az Európai Parlamentben a nők száma növekedjen. Arra bíztatjuk őket, hogy ennek szellemében cselekedjenek, kollégáinkat a nemzeti parlamentekben pedig arra kérjük, biztosítsák, hogy a megfelelő jogi megoldások segítségével és a megfelelő döntések meghozatalával könnyítsék meg a nők számának növelését az Európai Parlamentben.
A nők foglalkoztatása kapcsán is példát mutathatunk. Az Európai Parlament által foglalkoztatottak 59%-a nő, ugyanakkor ezeknek a nőknek több mint 50%-a lényeges kérdésekkel foglalkozik. Ezen a területen átfogó tapasztalatokkal rendelkezem, és büszkén mondhatom el, hogy saját országomban abban az időszakban, amikor kormányzati munkát végeztem, mintegy 50 nő a legmagasabb minisztériumi beosztásokban dolgozott, illetve a legfontosabb állami hivatalokban igazgatói beosztásban volt. Ezeket a számokat soha nem múlták fölül, sem azt megelőzően, sem pedig az azóta eltelt körülbelül tizenkét évben.
Az Európai Parlament elnökeként én is azt szorgalmaztam, hogy több nő legyen az Európai Bizottságban és az Európai Unió magas beosztásaiban egyaránt. Elégedettek lehetünk, mivel a külügyi és biztonságpolitikai főképviselői megbízatást nő tölti be.
Az európai üzleti vállalkozások vonatkozásában is változott a helyzet, ami nemcsak a nők számára előnyös, hanem elsősorban a vállalatok működése szempontjából. El kell érnünk, hogy a férfiakéval azonos beosztásban lévő, velük azonos képességekkel rendelkező nők bérezése is azonos legyen. Ebben a tekintetben sok még a tennivaló.
Nagyon jól tudjuk, hogy a nők is képesek harcolni a demokráciáért és az emberi jogokért. Szeretnék a tisztelet hangján szólni az Európai Parlament összes nő képviselőjéről, és ezen a ponton megemlékezni azokról az észak-afrikai és közel-keleti nőkről, akik a demokráciáért vívott harcukban igazi bátorságról tesznek tanúbizonyságot. Ne feledkezzünk meg arról sem, hogy a múltban Szaharov-díjat kapottak között olyan csodálatos asszonyok vannak, mint Aung Szan Szú Dzsí, Leyla Zana, valamint a "Nők fehérben” csoport tagjai. Szeretném tehát megismételni, hogy semmilyen jogrendszer, vallás vagy kultúra nevében nem hagyjuk a nőket jogaiktól megfosztani. Nem egyezünk bele, hogy a nőknek - akár Európában, akár a világ más részein - kevesebb jogai legyenek, mint a férfiaknak. Tiltakozni fogunk a nőkkel szembeni igazságtalan bánásmód ellen.
Hölgyeim és uraim, 218 évvel ezelőtt, 1793. november 3-án, Olympia de Gouges-t lefejezték Európában, mert nyilatkozatot fogalmazott meg a nők és a női állampolgárok jogairól. Kivégzésének ez volt az egyetlen oka. Száz esztendővel később, 1906-ban, a nők szavazati jogot kaptak. Az első ország, ahol ez megtörtént, Finnország volt. Emlékezzünk tehát erre. A következő évszázadban a nők és a férfiak közötti egyenlőség terén hatalmas haladást értünk el. Szeretnék hangsúlyozni valamit, ami számomra nagyon fontos, nevezetesen, hogy március 8. ünnepnap a nők számára. Ez így van. Ez ugyanakkor mégiscsak arra jó, hogy eszünkbe juttassa, mi ma Európában a legfontosabb kérdés, nevezetesen a nők és férfiak egymás közti egyenlősége az év többi 364 napján. Azoknak az elveknek, amelyeket március 8-án ismételten hangsúlyozni kívánunk, az év többi 364 napján is érvényesülni kellene. Ez a legnagyobb kihívás, amivel szembe kell néznünk. Nem elég csak megünnepelni március 8-át, az év összes többi napján gondolnunk kell erre a dologra. Köszönöm szépen.
Enikő Győri
Amikor a nemzetközi nőnap útjára indult, a női egyenjogúság vadonatúj, forradalmi eszme volt. Azóta a modern társadalmi berendezkedés egyik alapelvévé vált a nemek közötti egyenlőség. Forrása az ember elidegeníthetetlen méltósága, amelyen férfi és nő egyenlő arányban osztozik. Ám mint minden vívmányt, ezt sem elég deklarálni. Az emberi, s ezen belül a sajátos női méltóságot korról korra, helyről helyre változó sérelmek érik. Figyelmünknek és válaszaink tartalmának is ehhez kell igazodnia.
Sokatmondó, hogy erre a megemlékezésre "A nőket sújtó szegénység megjelenési formái az Európai Unióban” címet viselő jelentés vitája után kerül sor. Szegénység és Európai Unió. Nemrég még valószínűtlen gondolattársítás lett volna. A gazdasági válság a kevésbé védett rétegeket különösen sújtja. A nők felülreprezentáltsága ebben a csoportban önmagában is kijelöl bizonyos feladatokat. És akkor még nem szóltunk azokról a tipikus, tömeges női sorsokról, amelyek Európán kívül globális méretekben ruházzák fel női arcvonásokkal a szegénységet. Mondhatnám úgy is: szegénység úrnőt, ahogy Assisi Szent Ferenc fogalmazott. Háborúk vagy éhség elől menekülő nők kicsi gyerekekkel, csonka, apa nélkül maradt családok a nyomornegyedekben, prostitúcióra kényszerített nők és fiatal lányok, akár még az Európai Unión belül is.
A magyar elnökség prioritásai között több olyan ügy is szerepel, amelyeknek sikeres előmozdítása hatással lehet a női foglalkoztatás növelésének alakulására. Első helyen említendő az Európa 2020 stratégia, a maga foglalkoztatáspolitikai célkitűzéseivel, a gazdasági válságból való kilábalás és a szegénység csökkentése érdekében. A női munkavállalás a nők méltóságát erősíti. Hozzájárul ahhoz, hogy szabadon hozzák meg döntéseiket, alakítsák életüket.
A szegénység elleni platform zászlóshajó-kezdeményezés kiemeli, hogy a szegénység csökkentése érdekében tett lépések során a nők és a férfiak helyzetének különbözőségeit is figyelembe kell venni.
A magyar elnökség fontos eredményének tekintjük az EPSCO tanács tegnap elfogadott döntését, a nők és férfiak közötti esélyegyenlőségről szóló paktum 2020-ig tartó megújításáról. A gazdaságpolitikai intézkedések mellett nem szabad megfeledkeznünk a nők különleges társadalmi szerepéről sem. Biztosítani kell a nők számára a munka és a családi élet összhangjának, a választásnak a lehetőségét. Ennek érdekében dolgozunk a várandós, gyermekágyas, vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságát és egészségvédelmét ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló irányelv felülvizsgálatán, amelyről a júniusi EPSCO-ra előrehaladási jelentés készül.
A magyar elnökség prioritásai között szerepel a családok szerepének tudatosítása a társadalmi, gazdasági és demográfiai problémákra adandó válaszok kapcsán. Ennek érdekében demográfiai hetet szervezünk NGO-k bevonásával, és a családügyi miniszterek informális ülésével. A cél annak megvitatása, hogy milyen eszközökkel lehetne biztosítani a születések számának emelkedését. Mindebben természetesen kiemelkedő szerepük van a nőknek, a női döntéseknek.
Különös figyelmet kell fordítani a hátrányos helyzetű csoportokhoz tartozó nők helyzetére. A tagállami roma stratégiák európai keretében, amelynek jóváhagyását a júniusi Európai Tanácstól várjuk, és amelyhez az Európai Parlamentben Járóka Lívia képviselő asszony és mások, a rapporteurök és segítők, nagyon fontos inputot adtak. Azt várjuk, hogy mi is mondjuk ki a Tanács berkeiben, hogy ki szeretnénk emelni a roma nők családösszetartó szerepét, amire a roma népesség problémáira adandó válaszok során is érdemes építeni.
Végezetül, tisztelt képviselő hölgyek és urak, engedjenek meg egy rövid kitérőt. Történelmi tapasztalat, hogy a nők aktív társadalmi szerepvállalása nélkül nincs erős civil társadalom. Elnök úr is utalt rá, a kairói Tahrir téren szabadságot követelők között voltak női tüntetők is. Ők is alakítói kívánnak lenni a változásoknak. Törekvéseiket az Európai Uniónak bátorítania kell. Nagylelkűen, ideológiai sztereotípiáktól mentesen, nyitottan és rokonszenvvel.
José Manuel Barroso
Elnök úr, Győri asszony, tisztelt képviselők, ma emlékezünk azoknak a nőknek a hangjára, akik 1911. március 19-én elindultak Németországból, Ausztriából, Dániából és Svájcból, útközben egyre többen lettek, és a nők jogainak védelmében eljutottak egészen az általános választójogig és a jobb munkakörülményekig.
Ma egy évszázadnyi, mindnyájunk számára hasznos küzdelemre és sikerre emlékezünk. A nők teljes értékű közéleti szerepvállalása nélkül hol lennének demokráciáink, különösen az európai demokrácia, amelyet itt az Európai Parlamentben képviselünk? Hol lennének társadalmaink és gazdaságaink a nők tehetsége nélkül?
Az európai nők a világ többi térsége számára sokféleképpen szolgálnak követendő példaként. Az európai nők társadalmainkban elfoglalt helye a világ minden részén inspiráló hatást gyakorol a nőkre. Ebben a vonatkozásban megemlíteném az észak-afrikai nők bátor harcát, akik a férfiakkal vállvetve minden erejükkel harcolnak a diktatúra ellen a demokrácia létrehozásáért. Az európai nők Európai Unióban játszott aktív gazdasági és politikai szerepe a nők határozott elkötelezettségének az eredménye. Üdvözöljük az európai integrációt, amelynek egyik alapvető elve a férfiak és nők egymás közti egyenlősége, amely a Lisszaboni Szerződésben teljes mértékben érvényre juttatott elv. Az évek során az egyenlő bánásmódról és a nemek közti esélyegyenlőségről szóló fontos jogszabályok lehetővé tették számunkra, hogy elinduljunk egy, az egyenlőséget jobban figyelembe vevő egyenlőbb társadalom és az egyenlőséget jobban figyelembe vevő munkaerőpiac felé.
Fel kell háborodnunk azonban azon, ami még ma is csalódást keltő, elfogadhatatlan, sőt tűrhetetlen. Arra utalok, hogy a nők foglalkoztatása jelenleg 62,5% szemben a férfiak 80%-ával, illetve arra, hogy ellentmondás van a nők egyre sikeresebb tanulmányi előmenetele és szakmai előmenetele között. Mindez csalódást kelt, és változást tesz szükségessé. A nők túlreprezentáltak az alacsonyabb fizetéssel járó, kevésbé biztos állások tekintetében, a felelős beosztásokban ugyanakkor alulreprezentáltak. A férfiak és nők fizetése között 18%-os a különbség, ami azzal a kockázattal jár, hogy a 65 év fölötti nők 22%-a a szegénységi küszöb alá kerül, mivel nem rendelkezik megfelelő nyugdíjjal: ez elfogadhatatlan és változtatni kell rajta. Becslések szerint az Európai Unióban a nők 20-25%-át élete során legalább egyszer fizikailag bántalmazták. Ez tűrhetetlen helyzet, amin változtatni kell.
Ma tehát meg kell erősítenünk az együttműködés iránti elkötelezettségünket annak érdekében, hogy a nemek közti egyenlőség valósággá váljék. Mindez csak előnyünkre válhat, akár a társadalmi és gazdasági kohéziót, akár a fenntartható növekedést vagy versenyképességet nézzük.
2010 szeptemberében a Bizottság egy olyan stratégiát fogadott el, amely öt kiemelten fontos cselekvési területet jelöl meg a 2010 és 2015 közötti időszakra: egyenlőség a munkapiacon, egyenlő gazdasági önállóság férfiaknak és nőknek, egyenlő fizetés, egyenlőség a vezető beosztású állásokban, valamint az EU-n kívül az egyenlőség elvének előmozdítása.
A Bizottság továbbra is kiáll azokért a nőkért - a Föld bármely sarkán éljenek is - akik naponta vívják harcukat a tanuláshoz és munkához való jogukért, továbbá azokért, akik a demokratizálódásért, valamint a szabadságjogok, a politikai és a polgári jogok gyakorlásáért harcolnak. A Bizottság minden tőle telhetőt megtesz annak érdekében, hogy ezek a célok megvalósulhassanak. Nem szabad ugyanakkor elfelejtenünk, hogy a jogalkotás - bármennyire jól alkalmazzák is - nem lehet válasz minden problémára. Változnia kell a magatartásnak és a hozzáállásnak is.
Tisztelt képviselők, a mai nap a nők egyenlőségért folytatott harcának ünnepe. Elmondhatjuk, hogy az Európai Unió nem létezhetne európai nők, az összes európai nő nélkül! A nők fontos ötletekkel járulnak hozzá értékalapú projektjeinkhez, ilyen a nemek közötti egyenlőség értékrendje is.
Eva-Britt Svensson
Elnök úr, "az ember nem nőnek születik, az ember nővé válik”. Ez az idézet annak illusztrálására szolgál, hogy a nőkről és férfiakról alkotott elképzeléseink alakítják az összes választást, amellyel életünk során szembekerülünk - a saját nemünkön, nem pedig érdeklődési körünkön, képességeinken, céljainkon stb. alapuló választásainkat. A nemekről kialakult sztereotípiák a férfiakat és nőket külön rekeszbe sorolják, és ezeket a sztereotípiákat az egyenlőségért több száz éve tartó küzdelem sem tudta szétzúzni.
Ugyanakkor nem akarunk újabb száz évet várni, mert ezeknek a nemek közti sztereotípiáknak, normáknak köszönhető többek közt, hogy a nagyvállalatok 97%-ában férfi a vezető, hogy a nőket hátrányos megkülönböztetés éri a fizetések terén, hogy állásaik bizonytalanok - ha egyáltalán van állásuk -, és hogy a háztartásban elvégzett ingyenes munka is az ő feladatuk. A gyermekekkel kapcsolatos legfontosabb feladatokat is a nők végzik. A nőket erőszakos cselekmények érik - szoros kapcsolataikban és szexuális erőszak formájában is, a szexkereskedelemben pedig árucikként adják-veszik őket. Tanúi vagyunk annak, hogy a szegénység egyre nagyobb mértékben sújtja a nőket. Ennek oka a társadalmat alkotó normákban keresendő.
A több száz évnyi küzdelem komoly haladást eredményezett. Ha az életünk során előttünk álló választások területén összehasonlítom a saját lehetőségeimet az anyám és nagyanyám lehetőségeivel, látható, milyen komoly a haladás, de még mindig sok a tennivaló. Ezért a harc az év minden napján, nem csak március 8-án folytatódik.
(Taps)
Lívia Járóka
a PPE képviselőcsoport nevében. - (HU) Tisztelt képviselőtársaim! Századik alkalommal ünnepeljük ma a Nemzetközi Nőnapot, a XIX. század derekán egyenlő bérért tüntető New York-i munkásnők demonstrációjának emlékére. A több mint másfél évszázada, 1857-ben kitűzött cél, miszerint egyenlő munkáért egyenlő bér jár, ma is érvényes. Az Európai Unióban 15%-kal, saját országomban, Magyarországon 16,5%-kal keresnek kevesebbet a nők, és bár a világ összlakosságának több mint a fele nő, a globális jövedelemnek mégis csupán tíz százalékán osztoznak.
A nemek közötti bérszakadék megszüntetésén felül még mindig várat magára a nők a családban betöltött szerepének kellő megerősítése, és az egyenlő bánásmód elvének érvényre juttatása. Nem engedhetjük, hogy Európában szegénységi kockázatot jelentsen a gyermekvállalás, és nem szabad, hogy hátrány legyen nőnek, vagy anyának lenni. Akár az ENSZ, akár az Európai Unió keretein belül született kezdeményezéseket tekintjük, a férfiak és a nők valódi esélyegyenlősége a legtöbb helyen még mindig nem valósult meg. Kevés hangsúlyt fektetünk a szegénységi küszöbhöz közel élő nők helyzetére, a többszörös diszkrimináció jelenségére, és a családon belüli és a nők elleni erőszak visszaszorítására.
Britta Thomsen
Elnök úr, hölgyeim és uraim, ma van száz éve annak, hogy először ünnepeltük a Nemzetközi Nőnapot. Száz évvel ezelőtt a küzdelem többek közt a nők szavazati jogáról szólt - olyasvalamiről, amit ma természetesnek veszünk. Ugyanakkor még mindig hosszú az út a teljes egyenlőségig, és szeretném hangsúlyozni a nők döntéshozatali folyamatok minden szintjén történő képviseletének fontosságát. A nőket be kell vonni a politikába, de az üzleti világba is. Szükséges, hogy a bankokban is legyenek nők.
Nem rekeszthetjük ki a lakosság felét a fontos gazdasági döntések meghozatalából. Ez ugyanis nem demokrácia. A meglévő tehetségbázis egészét használnunk kell. Egyszerűen a tét saját versenyképességünk is. Ezért üdvözlöm Redig biztos "Nők az európai igazgatótanácsokban” elnevezésű kezdeményezését. Nagyon jó, hogy az EU ismét vezető szerepet kap az egyenlőség terén, de kötelező érvényű jogszabályokra van szükségünk, ha nem akarjuk, hogy az igazgatótanácsi tagság vonatkozásában a kvóták csupán a politika szimbolikus megnyilvánulásai legyenek, egyúttal remélem, meglesz Önökben a bátorság a jogszabályok megalkotásához. Köszönöm.
Silvana Koch-Mehrin
Elnök úr, hölgyeim és uraim, a minden ember egyenlőségét hangsúlyozó elvet az ENSZ által elfogadott Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata fogalmazza meg. A Nyilatkozatban a következő áll: "Minden emberi lény szabadnak, egyenlő méltósággal és jogokkal születik. Értelemmel és lelkiismerettel bírván, testvéri szellemben kell egymás iránt viseltetnünk”. Csodálatos gondolat. Ugyanakkor száz évvel az első Nemzetközi Nőnapot követően sincs jele a férfiak és nők közötti igazi egyenlőségnek.
Igaz, Európában sok mindent elértünk. Ma a legnagyobb problémánk már nem a nők jogi értelemben vett szabadsága. Ezt nagyjából sikerült megvalósítani. Szeretném kifejezni hálámat a feministáknak, férfiaknak és nőknek egyaránt, a múltban elvégzett munkájukért. Ma a fő gondunk a cselekvés szabadsága, hogy a férfiak is magukénak érezzék a munka és a családi élet összeegyeztetésének problémáját, és hogy semmi különös ne legyen abban, ha az üzleti élet és a politika csúcsain nőket látunk.
Fantasztikus érzés azt látni, hogy az észak-afrikai felszabadítási mozgalmak hozzánk, európai nőkhöz fordulnak. Tőlünk várják, hogy úttörő szerepet játsszunk. Elengedhetetlenül fontos, hogy ne veszítsük el szemünk elől a célt: annak a szabadságát, hogy életünket saját koncepcióink szerint élhessük. Ez az, amikor az egyenlőség olyasvalami, amit természetesnek veszünk, és amikor a Nemzetközi Nőnap az emlékezés napja helyett a szabadság ünnepe lesz.
Rebecca Harms
Elnök úr, hölgyeim és uraim, az a helyzet, amelyben most vagyunk, nem igazán ad okot ünneplésre, inkább ismét arra kell ösztönöznie bennünket, hogy egyetértsünk az igazi egyenlőség megvalósításának kérdésében. Ez a mostani 100 éves évforduló jó alkalom kell, legyen nekünk, nőknek arra, hogy visszatekintsünk és leltárt készítsünk.
Számomra az eredmények a következők: az egyenlőséget mint rendkívül fontos elvet kötelező az alkotmányokban és emberi jogi nyilatkozatokban megfogalmazni. Ahhoz azonban, hogy ezek az elvek valósággá válhassanak, szükségünk van törvényekre és jogszabályokra. Meggyőződésem szerint ehhez kvóták is kellenek.
Ha megnézzük az európai intézményeket, látjuk, hogy a dolgok ott sem mennek jobban, mint az üzleti világ csúcsán. A vezető beosztásokban alig vannak nők. Ha itt - Reding asszony és Barroso úr - eredményt akarunk elérni, akkor igazi, kemény kvótaszabályozásra van szükség. Örültem volna, ha Önök becsületesen felmérik, milyen mértékben nincs egyenlőség a nők számára az európai intézményekben, mivel ennek kapcsán ráébredtek volna ezeknek a kvótáknak a fontosságára.
(Taps)
Szerintem szégyen, hogy bármennyire jól képzettek legyenek is a nők, a vezetői döntések meghozatalánál, valamint a stratégiai fontosságú politikák kialakításánál még mindig nincs szerepük. A kvótarendszer az az eszköz, amellyel itt eredményt lehet elérni.
Reding asszony - ma, a Nemzetközi Nőnap 100. évfordulóján felszólítjuk, őszintén ígérje meg, mindent megtesz annak érdekében, hogy a vezetői posztokon dolgozó nők esetében előmozdítsa egy tényleges kvótarendszer fölállítását - mindez Norvégiában, Spanyolországban és Franciaországban már megtörtént. Nem értem, Barroso úr beszédében ezzel a kérdéssel eddig miért nem foglalkozott.
Marina Yannakoudakis
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a múlt héten az Egyesült Királyságban Lord Davies a kormánynak címzett felszólalásában arról beszélt, hogyan kell növelni a nők részvételét az igazgatói testületekben. Jelentésében önkényesen kiválasztott üzleti vállalkozások szerepelnek. Senki nem vitathatja, hogy több nőre van szükség a döntéshozatali testületekben. Amit én nem tartok elfogadhatónak, az az, hogy ehhez kvótákra van szükség. Miféle leereszkedő módszer ez? Majdnem olyan leereszkedő, mint amikor rózsával köszöntötték az ülésterembe belépő nőket. Én a saját rózsámat odaadtam egy férfi kollégának.
Pozitív hír viszont, hogy az Egyesült Királyság komoly haladást ért el a nemek közötti fizetések közti különbség eltüntetése terén. A legutóbbi adatok szerint a férfiak és nők közötti különbség e tekintetben a teljes munkaidőben alkalmazottaknál 10%-ra csökkent, ez a legalacsonyabb érték azóta, hogy ezeket az adatokat jegyzik.
Végül a Nemzetközi Nőnappal kapcsolatban ki kell emelnem az anyaság intézményét. Az igazi egyenlőség azt jelenti, hogy az embernek joga van választani, és ezekért a választásokért nem kritizálják. Legyen akár igazgatósági tag, kórházi orvos, részmunkaidős gondozó, autószerelő vagy háziasszony és anya, a nőnek joga van ahhoz, hogy döntéseit saját maga hozza meg.
(Taps)
Ilda Figueiredo
Elnök úr, egy olyan időszakban üdvözöljük a nők szabadságért, társadalmi haladásért és békéért vívott harcát, amikor a Nemzetközi Nőnap megünneplésének 100. évfordulójára emlékezünk. Ezalatt a száz év alatt a nők igen sokat küzdöttek és sok mindent elértek, de mindez nem elég a meglévő különbségek megszüntetéséhez, az olyan állások megszerzéséhez, amelyhez bizonyos jogok kapcsolódnak, a nyugdíjakban kifejezésre jutó egyenlőtlen bérek megszüntetéséhez, a szakmai előmenetel és szakmai eredmények elérésében tapasztalható nehézségek felszámolásához, valamint a gazdasági, társadalmi és politikai tevékenységekhez kötődő vezetői és döntéshozói pozíciók elérése terén tapasztalható akadályok kiküszöböléséhez; gazdasági és társadalmi válság idején ez a helyzet várhatóan romlik.
Bár az anyaság intézménye a társadalom fejlődésétől elválaszthatatlan szociális funkció, tovább folyik a dolgozó anyák hátrányos megkülönböztetése, ami - így, hogy már jó ideje benne vagyunk a XXI. században - botrányos jelenség. Képviselőcsoportunk ismételten megerősíti a harcoló nők iránti szolidaritását. Továbbra is követeljük, hogy legyen vége az egyenlőtlenségnek és hátrányos megkülönböztetésnek, legyen vége a nők elleni erőszaknak és a nemek kapcsán kialakult sztereotip gondolkodásnak. Ehhez nem csupán a neoliberális politikákkal való szakításra, hanem az ettől eltérő politikák iránti komoly elkötelezettségre is szükség van, amelyek az emberi jogok és a nemek közti egyenlőség kérdését mind a döntéshozatal, mind pedig az EU politika középpontjába helyezik.
Mara Bizzotto
Elnök úr, hölgyeim és uraim, számos célt sikerült elérni, de vannak olyan csaták, amelyek még el sem kezdődtek. Ma, a sürgős megoldásra váró kérdés azoknak a nőknek a problémája, akik más kultúrák képviselőiként Európában és a világ más részein élnek olyan körülmények között, ahol követeléseik a méltóság és emberiesség legminimálisabb szintjének eléréséért folytatott küzdelmet jelentik.
Nem ünnepelhetünk ma anélkül, hogy előtérbe ne kerülne az arab-muzulmán világ asszonyainak kérdése, enélkül ugyanis továbbra sem vennénk tudomást egy olyan kérdésről, amely ma az ő problémájuk ugyan, de hamarosan a miénk is lesz. Nem hagyhatjuk figyelmen kívül azt a tényt, amely egy Európában évről évre terebélyesedő válság hatására egyre több embert érint városainkban és azokban az iskolákban, amelyekben gyermekeink felnőnek.
Évek óta nő a muzulmán nők ellen irányuló, családon belüli különféle erőszakos cselekmények száma. Ezért aztán már egy ideje szorgalmazom - ma ismét ezt a kérést fogalmazom meg - hogy Európa olyan, célzott politikákat valósítson meg, amelyek az iszlám radikalizmus, a kényszerházasságok, az előjogok, a női nemi szervek megcsonkítása és a családon belüli erőszak ellen irányulnak.
Nekünk, európai férfiaknak és nőknek harcolnunk kell azokért az Európában és máshol élő nőkért, akik nem hallathatják hangjukat, és akiket az iszlám fundamentalizmus szörnye tart elnyomás alatt.
Nicole Sinclaire
Elnök úr, én is szeretnék a világon élő összes nő, valamit azok a nők iránti tisztelet hangján szólni, akik az elmúlt százegynéhány év során az egyenlőségért harcoltak. 1893-ban történt, hogy Új-Zéland szavazati jogot adott a nőknek. Ha a saját országomról is megemlékezhetek, 1970-ben egy munkáspárti politikus, Barbara Castle nevéhez fűződött a nyugati világ első, férfiak és nők egyenlő bérezéséről szóló törvénye. Természetesen az Egyesült Királyságnak volt először női miniszterelnöke.
Úgy gondolom azonban, hogy az Európai Parlament elvesztette realitásérzékét. Én ellenzek mindenféle diszkriminációt, még a pozitív diszkriminációt is, mivel annak elkerülhetetlenül lesznek kárvallottai. A nőket nem kell leereszkedő módon kvótákkal támogatni, inkább az előmenetelüket akadályozó korlátokat kell megszüntetni. A tagállamok jobban tennék, ha olyan kérdésekre összpontosítanának, amilyen például a gyermekgondozás javítása.
Van az Európai Unió Bíróságának egy olyan gépjármű-biztosítás kapcsán nemrégiben született döntése, amely bojkottálja a hagyományos, kipróbált és bejáratott, értelmes kockázat-felmérési módszereket. Az EU nők pozitív diszkriminációjára vonatkozó álláspontja ellenére ez az ügy jó példája az EU-n belüli, politikailag korrekt locsogásnak, amelyet egy olyan ésszerűtlen döntés követ, amely tulajdonképpen megnehezíti és drágítja a nők életét. A józan ész idegen az Európai Uniótól.
Elnök
A vitát lezárom.
