Igangværende forhandlinger mellem USA og visse medlemsstater om bilaterale aftaler vedrørende visum og passagerlister (PNR) (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om igangværende forhandlinger mellem USA og visse medlemsstater om bilaterale aftaler vedrørende visum og passagerlister (PNR).
Franco Frattini
Fru formand! Lad mig starte med at sige, at den fælles europæiske visumpolitik indtil videre som bekendt har skabt konkrete resultater i forhold til flere tredjelande, for ganske nylig bl.a. Canada og Australien. Der er desværre endnu ikke sket noget gennembrud i forhandlingerne med USA.
Siden 2004 har vi arbejdet meget hårdt for at nå målet om at få alle medlemsstater med i USA's visumfritagelsesprogram. Jeg har sammen med formanden for Rådet konstant lagt pres på den amerikanske regering, for at alle EU-medlemsstaternes stemmer bliver hørt i Washington. Kommissionsformand Barroso har som bekendt personligt rejst spørgsmålet over for præsident Bush og lederne i den amerikanske kongres under sit officielle besøg i Washington.
Vi har alle argumenteret for, at EU-medlemsstaterne allerede opfylder de ekstra sikkerhedskriterier, som er fastlagt i den reformlovgivning, som USA for nylig vedtog. Vi har stor forståelse for, at de manglende fremskridt i forhandlingerne med USA skaber en masse frustration blandt de lande, som endnu ikke deltager i USA's visumfritagelsesprogram. Vores borgere forstår med rette ikke årsagerne til denne forskelsbehandling.
Vi bør imidlertid ikke lade os splitte eller kue til at gå ud over det, der for nylig blev aftalt, og acceptere, hvad der ingenlunde bør blive tale om - f.eks. at forsyne andre med adgang til Schengenoplysninger om migration samt asyloplysninger. Alt dette bør der under ingen omstændigheder blive tale om.
Vi har behov for en detaljeret drøftelse, forhandling og overvejelse om gensidighed. Vi har trods alt opnået en hel del sammen. For nylig fejrede vi udvidelsen af Schengenområdet til det meste af Europa. Samtidig giver det os et fælles ansvar for håndteringen af samtlige sager med tilknytning til sikkerheden ved de ydre grænser og for at sikre korrekt screening og forvaltning af data om alle, som besøger vores fælles territorium.
Jeg sætter ikke spørgsmålstegn ved EU-medlemsstaternes ret til at samarbejde med USA om sager, der henhører under den nationale suverænitet, f.eks. samarbejdet mellem efterretningstjenester eller programmer om bevæbnede flyvagter, men vi er af den holdning, at hvad USA anmoder os alle om i forskellige visumrelaterede sager rejser alvorlige juridiske og politiske spørgsmål.
Lad mig understrege, at selv om behovet for at handle hurtigt kan være forståeligt nok, er vi alle nødt til at erkende, at undertegnelsen af aftalememorandummet ikke får nogen ind i visumfritagelsesprogrammet dagen efter. USA har endnu ikke indført det elektroniske system for rejsetilladelser og udrejsesystemet for flytrafik. Landet vil foretage grundige evalueringsbesøg på stedet i de berørte lande. Derfor er der ingen grund til at haste ud i noget, som er juridisk tvivlsomt og lader det enkelte land sejle sin egen sø i forhandlingerne med USA.
Eftersom alle EU-medlemsstaterne, både dem, som søger visumfritagelse, og dem, som allerede er med i programmet, er berørt af dette og får henvendelser fra USA, vedtog Coreper - medlemsstaternes EU-ambassadører - den 5. marts et fælles grundlag: et sæt fælles parametre, som skal være rettesnoren i medlemsstaternes individuelle forhandlinger med USA. Dette grundlag vil være et godt udgangspunkt for forhandlingerne med vores amerikanske partnere på ministertrojkaen mellem EU og USA den 13. marts 2008.
Samtidig vil jeg i morgen præsentere et EU-forhandlingsmandat i forhold til USA om spørgsmål vedrørende visumpolitikken. Ved at følge en fælles strategi, der bygger på fælles parametre, vil vi styrke muligheden for på kort sigt at nå frem til en aftale med vores amerikanske partnere via det mandat, som Kommissionen foreslår.
Vi er nødt til at huske på, at EU og USA er tætte allierede. Det har vi oplevet ved mange lejligheder. Bekæmpelse af terrorisme er en global udfordring, som ikke blot påvirker os alle, men som desuden kun med succes kan imødegås, hvis vi arbejder sammen. EU er rede til at gøre sin del ved at sørge for, at medlemsstaterne holder sammen og respekterer den fælles EU-lovgivning og -kompetence.
Afslutningsvis vil jeg sige, at det er os, som kommer til at forhandle med USA. Det er ganske enkelt ikke muligt at tilsidesætte eller fornægte ikke blot vores europæiske lovgivning, men også vores fælles kriterier, som vi har forhandlet på grundlag af. Vi vil fortsat lede forhandlingerne. Ingen medlemsstat vil være berettiget til eller få lov til at overtræde eller fravige europæisk lovgivning i dette spørgsmål.
Urszula Gacek
Fru formand! Den fælles visumpolitik henhører under Fællesskabets kompetence. Desuden er medlemsstaterne forpligtet til at overholde solidaritetsprincippet på dette område. Hvis dette princip krænkes, bør vi spørge os selv hvorfor. Rådet udtaler, at det amerikanske visumfritagelsesprogram nu omsider burde sikre alle EU-borgere de samme rettigheder. Desværre mangler vi stadig en konkret tidsplan, der viser, hvordan og hvornår dette mål vil blive nået.
Kommissionen udtaler, at tiltrædelsen af Schengenområdet i slutningen af sidste år var en stor succes for borgerne i de nye medlemsstater. Ja, tiltrædelsen af Schengenområdet sikrer dem konkrete fordele. Det gør imidlertid kun den ydmygende, tidskrævende og dyre procedure for at opnå et turistvisum til USA så meget mere irriterende. Kan Kommissionen nu forsikre os om, at den vil tage alle nødvendige skridt til at sikre, at USA behandler alle EU-borgere lige? Kan Kommissionen forsikre Parlamentet om, at den aktivt vil påtage sig koordineringsrollen og gøre alle bilaterale aftaler overflødige?
Parlamentet selv må påtage sig en del af skylden, særligt medlemmerne til venstre, hvis vilkårligt hårde kritik af USA styrker dette lands overbevisning om, at det roligt og effektivt kan forhandle med de enkelte stater. Det binder også Kommissionens hænder. De lande, som ikke er med i visumfritagelsesprogrammet, må have politisk rygrad og modstå presset fra utilfredse borgere i hjemlandet. Ved at bryde solidaritetsprincippet presser de regeringerne i de øvrige lande til at sætte bestemte nationale interesser over Fællesskabets principper.
De lande, som allerede er med i visumfritagelsesprogrammet, må holde op med at behandle dette som et problem, der kun vedrører dem, som stadig venter på at komme med. På vegne af min gruppe kan jeg forsikre Kommissionen om, at vi fuldt ud støtter dens indsats for at sikre alle EU-borgere lige vilkår for opnåelse af visumfritagelse ved turistrejser.
Stavros Lambrinidis
for PSE-Gruppen. - (EL) Fru formand! Det pres, som den amerikanske regering på det seneste har lagt på bestemte europæiske regeringer i forbindelse med deltagelsen i visumfritagelsesprogrammet, bør fordømmes uden forbehold og medføre væsentlige sanktioner. Der må under ingen omstændigheder ske det modsatte, nemlig at de uacceptable krav fra en amerikansk regering, som er på vej ud, og hvis præsident for blot et par dage siden nedlagde veto mod et lovforslag om at forbyde amerikanske efterretningstjenester at bruge tortur, af Kommissionen bruges som begrundelse for at indføre bestemmelser som disse i europæisk ret under påskud af solidaritet.
USA's bilaterale krav og pres krænker de enkelte medlemsstaters nationale suverænitet og borgernes grundlæggende rettigheder. Sammen med 11 af de 12 nye medlemsstater presses Grækenland til at give USA's sikkerhedsmyndigheder adgang til en række meget følsomme persondata. Der er ikke stillet det samme krav til de øvrige europæiske lande, som om disse lande er Europas fattige slægtninge eller forsøgsdyr for de nye amerikanske sikkerhedsforanstaltninger.
For det andet krænker foranstaltningerne den fælles visumpolitik, da tredjelande som bekendt skal behandle alle EU-lande på samme måde. De må ikke dele os op i gode og onde europæere. Alle de påskud, de er kommet med indtil nu, om at nogle af de europæiske landes pas ikke er sikre, kan ikke længere bruges, og alligevel bliver USA ved!
For det tredje krænker foranstaltningerne den seneste PNR-aftale mellem Europa og USA, som indeholder klare bestemmelser om, hvad amerikanerne kan og ikke kan tillade sig.
For det fjerde krænker foranstaltningerne europæisk lovgivning om indsamling og bearbejdning af oplysninger, f.eks. Schengenkonventionen. Som De helt korrekt nævnte, forsøger amerikanerne at få adgang til disse data.
Den amerikanske regering forsøger hele tiden at mele sin egen kage ved hjælp af den populære "del og hersk"metode. Spørgsmålet er, hvad Europa gør for at beskytte sin autoritet, sine love og sine borgere. Desværre har svaret indtil nu været nedtrykkende. Kommissionen har i årevis ikke haft held med at få USA til at udvide visumfritagelsesprogrammet til alle europæiske lande på de samme vilkår og har således åbnet op for bilaterale forhandlinger. Samtidig har Tjekkiet haft uanstændigt travlt med at acceptere de nye ulovlige vilkår og har herved tilsidesat fællesskabspolitik og -solidaritet.
I dette virvar af politiske pres og hemmelige forhandlinger er det opmuntrende, at De, hr. næstformand, har reageret i dag. På baggrund af, hvad jeg har sagt, vil vi dog bede Dem komme med et klart svar på følgende:
Agter De for det første at træffe foranstaltninger over for de medlemsstater, der indgår bilaterale aftaler med USA? Vil De indbringe Tjekkiet for EF-Domstolen, hvis det viser sig, at aftalens gennemførelsesforanstaltninger er i strid med fællesskabsretten?
Har De for det andet opfordret andre europæiske regeringer, som ligeledes har forhandlinger i gang med USA, til ikke at give efter for lignende pres? Hvilke regeringer har De i givet fald talt med eller er i kontakt med? Hvad præcis siger De til dem, at de må eller ikke må gøre?
Hvis USA for det tredje fortsætter sin politik, hvilke konkrete foranstaltninger agter De så at træffe mod et tredjeland, der krænker europæisk politik og lov?
Og kan De for det fjerde forsikre os om, at De ikke vil foreslå eller tilslutte Dem nogen ændring af den gældende PNR-aftale, den fælles europæiske visumpolitik og andre europæiske politikker, da en sådan ændring - som USA desværre går ind for - vil føre til ubegrænset krænkelse af europæiske borgeres persondata.
Sophia in 't Veld
Fru formand! Jeg vil gerne starte med at give udtryk for min forståelse for frustrationen i Tjekkiet og i de andre lande, som ikke er med i visumfritagelsesprogrammet. Det ville imidlertid være yderst ødelæggende, hvis tjekkerne vælger at gå egne veje, og vi bør ikke falde for USA's "del og hersk"taktik. Jeg håber, at Kommissionen og Rådet har lært en vigtig lektie, nemlig at et behørigt mandat og Europa-Parlamentets godkendelse ikke er en hindring for forhandlinger, men snarere styrker EU's stilling. USA bør handle som en loyal og pålidelig allieret og respektere EU-retten.
Med hensyn til personlisteoplysninger (PNR) spekulerer jeg på, om dette punkt overhovedet burde medtages i aftalememorandummet, hvis det allerede er med i aftalen mellem EU og USA. Blækket på PNR-aftalen mellem EU og USA er ikke engang tørt endnu, og ikke alle medlemsstater har ratificeret den, så hvad er det, amerikanerne ellers ønsker?
Har Kommissionen været i stand til at fastslå, hvorvidt gennemførelsesforanstaltningerne til aftalememorandummet er i tråd med aftalen mellem EU og USA, og såfremt det ikke er tilfældet, kan vi da antage, at aftalen er blevet ugyldig? For hvis det er tilfældet, eksisterer aftalen ikke længere, og vi bør indlede nye forhandlinger, og da antager jeg, at Europa-Parlamentet vil få medbestemmelse.
Set i bakspejlet er det endnu mere beklageligt, at Rådet og Kommissionen har godkendt PNR-aftalen mellem EU og USA på så svage og åbne vilkår, fordi det giver USA et stort spillerum til yderligere at udvide anvendelsesområdet i PNR-aftalen mellem EU og USA.
Endelig mener jeg, at EU kun vil have en reel stilling over for USA, hvis vi taler med én stemme, for hvis vi ikke gør det - hvis vi står splittet - så vil vores regler blive udformet i Washington og ikke her i Bruxelles.
Eva Lichtenberger
Fru formand! Dataudvekslingen mellem USA og EU har lige fra begyndelsen af været forbundet med enorme problemer. Allerede debatten om overdragelse af oplysninger om flypassagerer samt vanskelighederne i forbindelse med aftalen og det juridiske grundlag for den viste os, at der simpelthen ikke er balance i forhandlingerne på dette område. Fra amerikansk side stiller man stadig større krav, som udvides til stadig mere materiale, og EU har svært ved at tale med én stemme i denne sag og blive ved med at tilbagevise disse umådeholdne krav.
Disse spørgsmål skaber store betænkeligheder hos de europæiske borgere netop på databeskyttelsesområdet. Man frygter, at datamaterialet vil blive misbrugt, og derfor følges denne fremfærd fra EU's side med enormt stor interesse, både når det gælder dataoverdragelse og visumpolitik. De forskelle, som man forsøger at indføre her, må vi ikke tillade, for vi svækker gensidigt hinanden, hvis vi gør det. Vi kan imidlertid heller ikke tillade, at man fra USA's side plukker enkelte stater ud, som underkastes særlige krav og ønsker.
Fra Kommissionens side er der i denne sag brug for to ting, nemlig dels fælles fremfærd, dels - og især - rygrad, rygrad og endnu en gang rygrad. Den stadige bukken for USA fører kun til yderligere krav.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
Fru formand! Hr. kommissær! Jeg vil sige helt klart, at vi må ikke tillade, at USA splitter Europa! EU skal optræde samlet, for kun på den måde kan EU sende selvstændige signaler, og kun på den måde har EU vægt internationalt. Det gælder også og netop over for USA.
Et medlemsland alene har naturligvis ikke samme vægt, som EU har som fællesskab. Alligevel kan det svække EU ganske betydeligt, hvis en medlemsstat går enegang. En sådan fremfærd undergraver helt grundlæggende Europas troværdighed. På den måde serverer man ligefrem værktøjet til spaltning for USA på en sølvtallerken, så amerikanerne får mulighed for at opnå de ting fra enkelte stater, som de ikke kan opnå fra EU som helhed.
Aftalen om overdragelse af PNR-data, som blev forhandlet på plads mellem USA og EU i juli 2007, har vist, at det var næsten umuligt for EU at få sine holdninger igennem over for USA. Efter mange europæeres opfattelse - også min - giver denne aftale i forvejen USA adgang til for mange oplysninger om europæiske flypassagerer. Hertil kommer, at vi ikke engang ved præcis, hvordan de bliver brugt, og hvem de bliver overdraget til. Helt principielt er det et ubesvaret spørgsmål, om disse bjerge af oplysninger overhovedet giver mening i kampen mod terror. Derfor synes jeg, det er rent ud sagt grotesk, at enkelte medlemsstater nu går ud over denne aftale og indlader sig på studehandler, hvor man bytter sig til visumlettelser mod at udlevere endnu flere oplysninger. Dette kan ikke være i borgernes interesse! Ganske vist kan borgerne i disse medlemsstater nyde godt af ikke at skulle have visum ved indrejse i USA - ligesom andre EU-borgere - men til hvilken pris for os alle!
Nej, denne fremgangsmåde gør Europa sårbar over for afpresning. Hvis medlemsstaterne ikke satser på fællesskab og solidaritet, og hvis de ikke styrker deres sammenhold, kan det ikke undre nogen, at USA ikke tager EU alvorligt!
Carlos Coelho
(PT) Fru formand! Hr. næstformand i Kommissionen! Mine damer og herrer! Jeg har fem korte punkter. For det første: del og hersk. Den amerikanske regerings strategi i forsøget på at forhandle bilateralt med EU-medlemsstaterne overrasker mig ikke. Del og hersk er en gammel og forståelig taktik, men vi kan ikke tillade, at EU-medlemsstaterne bidrager og medvirker til denne strategi.
For det andet: svækkelsen af den europæiske stilling. Forhandlingerne mellem Kommissionen og den amerikanske regering har været langvarige. Det er beklageligt, at nogen medlemsstat skulle beslutte at undertegne en bilateral aftale og dermed svække EU's fælles stilling over for USA's krav, særligt umiddelbart inden ministertrojkaen mellem EU og USA, som finder sted nu på torsdag i Slovenien.
For det tredje: solidaritetskrise. Som Europa-Parlamentets Schengenordfører har jeg fulgt kravene om hurtig udvidelse af Schengenområdet og afskaffelse af de indre grænser. Den store glæde, vi oplevede for blot to måneder siden, synes nu at være afløst af en tilsidesættelse af det faktum, at vi forvalter et fælles område. Jeg fordømmer på det kraftigste denne mangel på europæisk solidaritet.
For det fjerde: aftalens lovlighed. Der er en bekymrende hemmeligholdelse af visse endnu ukendte detaljer i aftalen. Det vil være en yderst alvorlig sag, hvis den er et forsøg på at omgå aftalen mellem EU og USA om udveksling af oplysninger i henhold til PNR-aftalen, og det er særligt uacceptabelt, hvis den direkte eller indirekte giver USA adgang til europæiske databaser som VIS- eller SIS-systemet.
Endelig for det femte: fastlåsning af disse aftaler. Jeg opfordrer Rådet til at nå til enighed om at fastlåse disse uønskede bilaterale aftaler så hurtigt som muligt og opfordrer kommissær Frattini og Kommissionen som traktaternes vogter til at anvende alle de instrumenter, de har til rådighed.
Gérard Deprez
(FR) Fru formand! Hr. kommissær! Mine damer og herrer! Flere før mig har allerede sagt det, men jeg bliver nødt til at gentage det: Jeg mener, at dette er en særligt alvorlig sag. Det er den først og fremmest, fordi vores amerikanske allierede bevidst - man skal huske på, at der er tale om et bevidst skridt - har valgt at forhandle særskilt med medlemmer af EU i spørgsmål, som, de udmærket godt ved, henhører under EU's kompetenceområde, og udnytter dette til at fremsætte urimelige sikkerhedskrav.
Sagen er imidlertid også alvorlig ud fra Unionens synspunkt. Det er trist at se medlemsstaterne stå i kø for hver især at kunne give deres borgere udsigt til en rejse til USA uden visum mod at opfylde sikkerhedskrav, som amerikanerne ikke kunne forhandle sig frem til med Unionen som sådan. Jeg tror, at dette rod er det uheldige resultat af en tragisk mangel på en politisk strategi fra vores side.
Indtil nu har Kommissionen og Rådet forhandlet med den amerikanske regering på pragmatisk vis, sag for sag, hver gang på opfordring fra amerikanerne, uden nogensinde at have haft modet til at kræve reel gensidighed fra USA. Denne bemærkning er ikke henvendt til hr. Frattini, for jeg ved, at han har prøvet, men ikke fik opbakning. Hvis jeg har forstået det korrekt, anmoder Kommissionen på grund af situationens alvor og presserende karakter nu om et udtrykkeligt forhandlingsmandat for at sikre, at amerikanerne respekterer det, som de fra starten burde have respekteret, nemlig fællesskabsretten og Unionens kompetenceområde.
Vi vil støtte Kommissionens indsats på dette område, men Kommissionen må ikke glemme, at den vil få brug for Parlamentet, særligt når traktaten er blevet ratificeret, fordi intet af det, som vedtages nu, kan træde i kraft, hvis Parlamentet ikke på et tidspunkt godkender det. Kommissæren bør fortælle dette til sin efterfølger, uanset om denne bliver midlertidig eller fast.
Jan Zahradil
(CS) Fru formand! Mine damer og herrer! Hr. kommissær! Som vi hørte tidligere, er situationen uholdbar. Tre år efter udvidelsen af EU er der uligheder mellem de gamle og de nye medlemsstater, og der er ikke sket store fremskridt i forhandlingerne mellem Kommissionen og USA om at fjerne disse uligheder.
Der kan derfor ikke gøres indsigelse mod bilaterale forhandlinger mellem de berørte lande, særligt ikke, når forhandlingerne ikke udgør en overtrædelse af nogen del af fællesskabslovgivningen. Tværtimod medtog Tjekkiet EU's krav i sit memorandum, således at det var helt i overensstemmelse med EU-retten. Det fremgår også af udtalelsen fra Rådets Juridiske Tjeneste. Fællesskabets kompetence i spørgsmålet om en fælles visumpolitik er heller ikke blevet krænket, for det elektroniske system for rejsetilladelser, der er ved at blive indført, er ikke et visum.
Det er fuldstændig korrekt, at USA kun er villig til at forhandle om landes optagelse i visumfritagelsesprogrammet på bilateralt plan, for det er nemlig et krav i landets nationale lovgivning. Kun lande kan optages i programmet, ikke internationale organisationer eller fællesskaber. Det er situationens realiteter.
Der er ikke skabt præcedens for andre lande. Efter min opfattelse bør og kan Tjekkiet og andre lande fortsætte de bilaterale forhandlinger med USA. De vil naturligvis hele tiden sørge for at gå åbent til værks, dele oplysninger og drøfte deres næste skridt med Kommissionen og formandskabet.
Jeg vil gerne takke kommissæren for sit realistiske syn på sagen, som fremgik af hans indlæg. Jeg vil blot gerne advare mod pres på visse individuelle medlemsstater udefra på EU-niveau, som kunne involvere politiske risici og bringe EU i miskredit, særligt nu, hvor ratificeringen af den nye reformtraktat finder sted i de enkelte medlemsstater.
Jeanine Hennis-Plasschaert
(NL) Fru formand! Amerikanernes del og hersk-strategi i 2008 er udgangspunktet i de transatlantiske forbindelser. Men vi skal frem for alt være klar over, at vi i sidste instans kun kan takke os selv for det. Denne gang var det tjekkerne, de først henvendte sig til, og disse gav efter. I torsdags kunne Kommissionen hverken afvise eller bekræfte, at der handles i strid med de europæiske love og bestemmelser. Hvor bizart er dette? Hvornår bliver medlemsstaterne klar over, at de hver for sig mere eller mindre råber i ørkenen?
I de politiske forbindelser med resten af verden og således også med USA er det absolut væsentligt, at medlemsstaterne taler med én stemme. De transatlantiske forbindelser er uomtvisteligt meget vigtige, men ingen af EU-medlemsstaterne - hvor loyale de end er - vil nogensinde blive USA's 51. stat. Dette må stoppe. Nu er det Europas tur. Og ærlig talt ærgrer jeg mig gul og grøn over, at Rådet i øjeblikket ikke er repræsenteret her i salen. Det viser en fuldstændig mangel på forståelse for, hvad der er presserende.
Sarah Ludford
(EN) Fru formand! Som andre har fremført, er dette aftalememorandum ulovligt i henhold til EF- og EU-retten, som henlægger kompetencen i spørgsmål om visumpolitik, vigtige terror- og sikkerhedspolitiske aspekter og overførsel af passageroplysninger til Fællesskabet eller Unionen. Det må uden tvivl være ulovligt, hvis Tjekkiet overfører oplysninger fra fælles EU-databaser, såsom visuminformationssystemet, til USA.
Imidlertid er det næsten endnu mere afgørende, at der er tale om en politisk katastrofe. I starten af sidste år erfarede nogle af os under et besøg i Washington, hvor skadeligt det bilaterale lobbyarbejde - ikke kun fra Tjekkiets side - var for Kommissionens og formandskabets forsøg på at gøre fælles front i varetagelsen af EU's interesser som helhed.
Men nej, nogle medlemsstater kunne bare ikke indse det. Jeg forstår naturligvis godt frustrationen i de lande, hvis soldater kæmper side om side med amerikanerne, ikke kun i Afghanistan, men kontroversielt nok også i Irak, over, at deres indbyggere mistænkes for terrorisme, når de ønsker at besøge USA. Det er der en vis ironi i, men det er alligevel for dumt at falde i denne "del og hersk"fælde.
Det ligger så langt fra EU's ønske om en stærk position i verden, at det næsten får en til at fortvivle, og udsætter Rådet som helhed for latterliggørelse. Ligesom fru Hennis-Plasschaert noterer jeg mig, at Rådet ikke er til stede til at besvare denne beskyldning i aften.
Zita Pleštinská
(SK) Fru formand! Slovakiet samt Polen, Litauen, Estland og visse andre EU-medlemsstater har ligesom Tjekkiet længe kæmpet for at komme med på listen over lande, som ikke behøver visum for at rejse til USA.
Ethvert fremskridt på vejen til afskaffelse af visumpligten er meget vigtigt for vores borgere, fordi det betyder opnåelse af ligestilling mellem alle EU-borgere. Jeg har tiltro til, at både Kommissionen og det slovakiske formandskab vil indse, at retlige skridt mod Tjekkiet, som tages, fordi landet undertegnede aftalememorandummet med USA, ikke vil være et godt signal fra Bruxelles netop nu, hvor ratificeringen af Lissabontraktaten er i gang.
Jeg er tilhænger af at vedtage et kompromis mellem en fælles EU-strategi og regler, der tillader, at medlemsstater samtidig kan indgå bilaterale forhandlinger med USA.
Oldřich Vlasák
(CS) Fru formand! Mine damer og herrer! Lad os huske på, at med undtagelse af Slovakiet skal alle borgere i de nye EU-lande, som rejser til USA, ansøge om visum. Til forskel fra andre europæere skal de stille sig i kø ved de amerikanske ambassader og betale store beløb, og de har i årevis forgæves ventet på, at Unionen skulle støtte deres indsats for optagelse i visumfritagelsesprogrammet. Blandt de gamle medlemsstater er kun Grækenland i samme situation.
Det er rigtigt, at EU længe har været i forhandlinger med USA om sagen, og at embedsmændene i Bruxelles, særligt efter udvidelsen af Schengenområdet, har lagt større pres på amerikanerne for at få optaget de nye medlemsstater i visumfritagelsesprogrammet. Der er imidlertid nu gået fire år siden vores tiltrædelse, og der er ikke sket noget endnu. Det er årsagen til, at Tjekkiet har besluttet at gå egne veje for at opfylde sine borgeres ønske.
Det memorandum, som Tjekkiet og USA har undertegnet, skal derfor ses som et bidrag til den fælles indsats for at give alle EU-medlemsstater samme rettigheder. Lad os huske på, at dette skridt er helt i overensstemmelse med EU-retten, og det bør ingen bestride.
Alexander Alvaro
(DE) Fru formand! Vi har også diskuteret dette spørgsmål i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, og der er ingen af medlemmerne, der ikke har forståelse for de nye medlemsstaters situation, netop når det gælder visumpolitik og forholdet til USA. Men vi har også gamle medlemsstater - Grækenland er blevet nævnt - som også venter på, at USA skal ændre sin visumpolitik. Der er altså ingen, der sætter spørgsmålstegn ved retten til at gøre det, men vi spørger, om det, som er lovligt, også er legitimt. I dette tilfælde er det ikke legitimt, for det underminerer EU's fælles optræden og er dermed også i vejen for, at man kan lave en aftale, som omfatter hele EU's område.
Man må tage et skridt ad gangen. Det er netop lykkedes os at få tiltrædelsen til Schengenområdet på plads. Det næste skridt er at se på, hvordan vi kan opnå en fælles ordning på dette område.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg finder det fuldstændig skandaløst at true med Lissabontraktaten!
Ivo Strejček
(CS) Fru formand! Tillad mig at komme med en lille uddybelse af den debat, som fandt sted for et par minutter siden.
Det blev sagt mange gange, at vi, i betydningen EU, bør følge en enkelt og fælles tilgang, når vi forhandler med USA. Det er, hvad det hele synes at dreje sig om, for de fleste talere. Det drejer sig ikke om individuelle fordele for individuelle medlemsstater: det drejer sig om en fælles antiamerikansk politik.
Lad mig fortælle, at for det store flertal af tjekkiske borgere repræsenterer visumfritagelsesprogrammet en symbolsk sidste detalje i den historiske begivenhed, som vores tilbagevenden til folden af demokratiske lande har været. Jeg vil også gerne forsikre jer om, at det tjekkiske parlaments ratificering af visumfritagelsen vil gå meget hurtigere end ratificeringen af Lissabontraktaten.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Fru formand! Som mange af mine kolleger mener jeg også, at sammenholdet i EU er meget vigtigt, ikke kun i visumpolitikken, men også i andre spørgsmål med forbindelse til USA.
Jeg vil imidlertid gerne spørge kommissæren direkte: Mener De, at USA over for de medlemsstater, som egenhændigt forsøger at forhandle om et visumfritagelsesprogram, fremsætter forskellige krav baseret på andre forhold end sikkerhed? Mener De, at USA spiller EU-medlemsstaterne ud mod hinanden og forsøger at udnytte andre spørgsmål med forbindelse til sagen, eller er der fra USA's side udelukkende tale om sikkerhedsmæssige bekymringer?
Franco Frattini
Fru formand! Mine damer og herrer! Tak for Deres indlæg.
Eftersom den frie bevægelighed efter min opfattelse er vores europæiske medborgeres grundlæggende ret, hvilket vi anerkendte ved at udvide Schengenområdet, er det første, der skal siges, at Kommissionen og de europæiske institutioner skal arbejde mod et absolut og ikke et relativt resultat. Alle borgere i alle medlemsstater skal have lov til at rejse til USA uden et personligt visum. Det er vores klare mål, og derfor forstår jeg også godt ængstelsen og bekymringen og også uroen hos visse medlemmer fra medlemsstater, som har været med i EU i mange år, såsom Grækenland, eller har været med i fire år.
Det første, som vi skal have på plads, hvis vi skal have et retvisende billede af situationen, er imidlertid, at det ikke er korrekt, at vi ikke har opnået nogen resultater. Vores arbejde på europæisk snarere end på nationalt plan har skabt betydelige resultater, for ganske nylig i forhold til f.eks. Canada. Jeg besøgte Canada sidste år, på et tidspunkt, hvor ingen af de nye medlemsstater var med i visumfritagelsesprogrammet med Canada. 12 måneder senere er de alle med.
Med Australien har vi indgået en aftale om et ligebehandlingssystem med det resultat, at der ikke er nogen forskelsbehandling mellem gamle og nye - i anførselstegn - EU-medlemsstater.
Det er korrekt, at vi endnu ikke har opnået sådanne resultater med USA, men jeg vil gerne minde de medlemmer, som talte om fire år, om, at det er tidspunktet for deres tiltrædelse af EU, og at USA har ændret sin lovgivning for mindre end et år siden, nærmere bestemt i august 2007. Det er kun siden den dato, at USA har udtalt, at landet er villig til at udvide visumfritagelsesprogrammet. Man kan derfor ikke tale om fire år og se bort fra det faktum, at forhandlingerne med USA går endnu længere tilbage, men at der altså er tale om under 12 måneders forhandlinger på grundlag af en ny lov. De tidligere forhandlinger blev ført på grundlag af en lov, som nu er ændret, og er naturligvis derfor ikke længere relevante.
Efter min opfattelse skal vi arbejde sammen med USA for at få alle europæiske borgere med i en ordning, hvor de ikke behøver et personligt visum, uden at nogle medlemsstater tænker, at de kan nå et sådant resultat før de andre. Det siger jeg meget direkte. Hvorfor? Fordi det ville give vores forhandlingspartner overtaget i forhandlingerne, i dette tilfælde vores amerikanske venner, som meget vel kan være vores venner og allierede, men som ikke desto mindre fører forhandlinger med os og vil presse på med disse forhandlinger, hvis de finder svagheder inden for EU. Vi skal sørge for, at vi ikke viser nogen svaghed. Det er pointen, og det må vi være meget klare omkring.
De vil huske, at da jeg fremlagde PNR-aftalen mellem EU og USA for Parlamentet, en aftale, som nogle kritiserede og andre bifaldt, sagde jeg, at aftalen ville få EU til at stå stærkere over for USA. Jeg vil nu gerne hævde, at de, som støttede den europæiske PNR-aftale, gjorde ret deri, fordi et af nøglepunkterne i det mandat, som vi anmoder om, er, at der ikke kan udveksles data og oplysninger ud over dem, som er fastlagt i aftalen, og fremsættes sådanne anmodninger, vil EU afvise dem.
Dette er beviset for, at en sådan europæisk aftale opvejer den svage stilling for de medlemsstater, som er blevet anmodet om yderligere oplysninger - og der er ingen tvivl om, at sådanne anmodninger er blevet fremsat - og om adgang til databaser, som tilhører os, EU. Med den aftale, som nogle har kritiseret og andre har støttet, kan vi imidlertid nu gøre det meget klart over for vores amerikanske venner, at det ikke er muligt at gå ud over den europæiske PNR-aftale. Det er efter min opfattelse et tegn på styrke, ikke på svaghed.
Vi ved allerede, hvad der kan, og hvad der ikke kan lade sig gøre. Det er fastlagt i vores regler, europæiske lovgivning og de aftaler, som vi har undertegnet. I den forbindelse er det åbenlyst, at EU skal tale med én stemme, når vi håndterer disse spørgsmål, og det er også åbenlyst, at "del og hersk"strategien er den mest forfejlede strategi af alle ud fra et europæisk synspunkt og er en strategi, som vi skal modstå, og som institutionerne naturligvis skal modsætte sig.
Hvorfor drøfter vi imidlertid denne sag i Parlamentet i dag? Det gør vi, fordi selv om der er klare regler, selv om der er detaljerede aftaler, har nogen set sig fristet til, hvis jeg må sige det sådan, at gå i forvejen. En fristelse, som politisk kan virke forståelig for borgerne i de berørte lande, men som institutionelt set er uacceptabel. Det er årsagen til, at vi har været nødt til at reagere, i solidaritet med alle medlemsstaterne naturligvis, herunder dem, som ønsker at komme med i visumfritagelsesprogrammet.
Hvad har vi gjort? Vi har opfordret Coreper, dvs. medlemsstaternes EU-ambassadører, til at nå til enighed om et basisdokument. Vi betragter dette dokument som en grænsedragning, fordi det opsummerer, hvad der er muligt og ikke muligt. Vi har anmodet medlemsstaterne om at sørge for, at alle politiske forhandlinger holder sig inden for denne grænse, og har bl.a. mindet om, at udveksling af oplysninger ud over dem, som allerede er omfattet af europæiske aftaler, ikke kan accepteres, og at spørgsmål om tilbagesendelse af personer, hvis visum er udløbet, skal forhandles på europæisk og ikke på nationalt plan. Spørgsmål af denne karakter ville det, for at sige det rent ud, ikke have været nødvendigt at minde om, hvis der havde været et formelt mandat. Vi har gjort det af hensyn til klarheden, for en gang for alle at sige, at vi forstår bekymringerne i de medlemsstater, som ikke er med i visumfritagelsesordningen, men at EU's regler har forrang frem for sådanne bekymringer. Hvis vi blot en enkelt gang rejste tvivl om det, ville det skabe præcedens, og denne præcedens ville blive efterfulgt af mange flere, den ene mere farlig end den anden.
Afslutningsvis, fru formand, vil jeg sige, at vi i denne uge arbejder på at foreslå et forhandlingsmandat i forhold til USA, som vil gøre det meget klart, at alle medlemsstater, enstemmigt, selv repræsentanterne fra Tjekkiet og Estland, har indvilliget i, at denne grænse ikke kan overskrides under individuelle forhandlinger. Er der spillerum til individuelle forhandlinger? Ja bestemt, på områder, hvor EU ikke har kompetence, det er klart. Hvad angår alle de spørgsmål, som henhører under EU's kompetenceområde, og det er langt de fleste, giver medlemsstaterne os et enstemmigt mandat. Det, kan jeg sige, er en linje, som det slovenske formandskab helt og holdent er indstillet på at følge. I morgen vil jeg anmode Kommissionen om et formelt mandat til at informere USA om vores linje, og der kan ikke blive tale om nogen indrømmelser eller fravigelser i forhold til denne linje.
Sophia in 't Veld
(EN) Hr. formand! Som så ofte i disse debatter føler jeg ikke, at vi får svar på vores spørgsmål. Jeg stillede kommissæren et meget klart spørgsmål, nemlig hvorvidt han har været i stand til at fastslå, om gennemførelsesforanstaltningerne til PNR-delen af aftalememorandummet er i tråd med aftalen mellem EU og USA, og såfremt det ikke er tilfældet, om det da betyder, at aftalen er ugyldig.
Kommissæren sagde, at nogle medlemsstater var imod aftalen, mens andre bifaldt den. Jeg vil gerne minde ham om, at vi i Parlamentet i juli sidste år vedtog en næsten enstemmig beslutning, hvori aftalen blev betragtet som meget mangelfuld.
Franco Frattini
Hr. formand! Mine damer og herrer! Jeg skal gøre det meget kort. Jeg troede, at jeg havde udtrykt mig klart, men lad mig gentage. Der vil ikke blive nogen gennemførelsesforanstaltninger, som er i strid med det dokument, som Coreper har godkendt, og det mandat, som jeg vil anmode om. Der er endnu ikke nogen gennemførelsesforanstaltninger, fordi Tjekkiet har efterkommet vores anmodning om ikke at fremsætte gennemførelsesforanstaltninger, indtil der er truffet en fælles europæisk holdning. Vi er blevet enige om denne holdning, og Tjekkiets regering vil følge den.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
