Élelmiszerek elosztása a leginkább rászorulók részére ("az egységes közös piacszervezésről” szóló rendelet módosítása) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont Sierkierski úrnak a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság nevében készített jelentése az élelmiszereknek a Közösség leginkább rászoruló lakosai részére történő elosztásáról - C6-0353/2008 -.
Czesław Adam Siekierski
Elnök asszony, Biztos asszony, ma egy rendkívül fontos kérdést vitatunk meg - a programot, amely keretében élelmiszereket osztanak szét a Közösség leginkább rászoruló lakosai közt. Fontos kérdés ez, hiszen több millió szegénységben élő embert érint, akik célzott segítségre szorulnak. Támogatjuk az Európai Bizottság arra irányuló kezdeményezését, hogy kétharmadával növeljük meg a költségvetést, vagyis emeljük azt évi 305 millió EUR-ról évi közel 500 millióra, valamint, hogy bővítsük a program keretében elérhető termékek körét.
Ez a program természetesen nem fogja megoldani a Közösség polgárai körében előforduló alultápláltság és szegénység problémáját, de egész biztosan segítséget jelent e problémák enyhítésében. Ellenezzük a program nemzeti költségvetésekből történő társfinanszírozásának azonnali bevezetését - ismétlem, az azonnali bevezetést -, mert korlátozhatná ez néhány ország programban való részvételét, vagy akár el is lehetetlenítené azt. Ez különösen azokat az országokat érintené, ahol az egy főre eső jövedelem alacsony, és ahol költségvetési gondokkal küzdenek. Ez, a jelenlegi gazdasági válság fényében még nagyobb jelentőséggel bír. Úgy vélem, a Tanács sikeres kompromisszumot dolgoz majd ki ez ügyben.
Az arra vonatkozó javaslatot is támogatjuk, hogy a program keretében szétosztásra kijelölt termékek az Európai Unióból származó élelmiszeripari termékek legyenek. Amennyire lehetséges, friss, helyi élelmiszerek legyenek, ami azt is jelentené, hogy a kereslet növelésével a hazai élelmiszertermesztőket is támogatjuk. Abban is biztosak vagyunk, hogy megfelelő minőségű élelmiszerek kerülnek majd szétosztásra.
Vita övezte a program jogi megalapozottságát. Mint tudjuk, a Tanács jogi szolgálatai megkérdőjelezték a Bizottság véleményét. Ez ügyben a biztos asszony számíthat a Parlament támogatására. Osztom a Bizottság azon véleményét, miszerint állítsunk föl világos prioritásokat és dolgozzunk ki hosszú távú terveket. A program három évvel való meghosszabbítása segítségével hatékonyabban fogjuk tudni elkölteni a rendelkezésünkre álló forrásokat.
E jelentés elfogadásával a Parlament pozitív jelet küld polgáraink számára. Miközben az EU segélyeket küld Afrika legszegényebb országai számára, amit természetesen szintén támogatunk, nem feledkezhet meg saját polgárairól sem. Az Európai Unió legszegényebbjei számára indított uniós élelmiszerprogramok, mint például az iskolagyümölcs és az iskolatej program hatására változik az embereknek az EU-hoz és a közös agrárpolitikához való viszonya, amelyeket eleddig rengetegen kritizáltak. Polgárainknak tudniuk kell, hogy ezek az élelmiszerek uniós programok keretében, EU-finanszírozás által jutnak el hozzájuk.
A program megerősíti, hogy az EU felelősséget érez a leginkább rászorulók iránt. Ebbe a csoportba legfőképp a hajléktalanok, a nehéz helyzetű családok, a munkanélküliek, az egyedülálló szülők, a migránsok, a menedékkérők, valamint az előrehaladott korúak vagy korlátozott erőforrásokkal rendelkezők tartoznak. Ezek az emberek gyakran fogyatékkal élők vagy gyermekek.
Nem szabad elfelejtenünk, hogy az EU-hoz nemrégiben csatlakozott országokban végbement átalakulások jelentős jövedelmi rétegződéssel jártak ezekben a társadalmakban. Mi több, ezen országok némelyikében ez a jövedelmekben és az életszínvonalban tapasztalható egyenlőtlenség a mai napig egyre nő. A kis városokban élő családokat és a falvak lakóit különösen érinti a szegénység. Egyre nő azoknak a száma, akik már az alapvető életszükségleteket sem tudják megteremteni saját maguk számára.
A Tanácsban némiképpen holtpontra jutottunk, mivel mindenki a Parlament véleményére vár, de meggyőződésem, hogy jelentésem elfogadása ösztönzi majd a jelenleg elnöklő Cseh Köztársaságot, hogy újítsa meg a tárgyalásokat, és találjon ésszerű kompromisszumot a Tanácsban. Reméljük, hogy a jogalkotói munka ez év májusában vagy júniusában befejeződik. Biztatnám azokat a tagállamokat, amelyek eddig nem vettek részt e programokban, hogy csatlakozzanak. Végezetül, a program előnyeiben részesülő több millió lakos, az élelmiszerek szétosztásában részt vevő jótékonysági szervezetek és a saját magam nevében szeretnék köszönetet mondani minden európai parlamenti képviselőnek, nem csak azoknak, akik támogatták a jelentésemet.
Mariann Fischer Boel
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, mielőtt még belemennék e javaslat tartalmába, szeretnék köszönetet mondani az előadónak, Siekierski úrnak, valamint a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság tagjainak a jelentéssel kapcsolatban végzett munkájukért.
Azzal kezdeném, hogy összefüggéseibe helyezném ezt a mai vitát, hiszen ez a javaslat nem paragrafusokról, politikai erőről vagy ígéretekről szól, hanem emberekről. Több millió európai embert sújtanak a mai nehéz gazdasági idők és az élelmiszerárak 2007 óta bekövetkezett hirtelen emelkedése. Többen vannak, mint gondolnánk, akik számára napi gondot jelent a megfelelő élelmiszerek előteremtése: 43 millió olyan európai lakos van, aki nem teheti meg, hogy kétnaponta egyen húst, csirkét vagy halat. Véleményem szerint ez megdöbbentő adat.
A leginkább rászorulók számára indított program társadalmunk azon tagjait célozza, akik élelmiszersegélyre szorulnak: azokat az embereket, akik amiatt aggódnak, hogy tudnak-e holnap enni adni a gyermekeiknek; akik nem azon gondolkodnak, hogy mit fognak aznap este vacsorázni, hanem azon, hogy tudnak-e majd mit enni; akik egyetlen más étterembe sem járnak, csak abba, amely neve Resto du Cœur (a Szív Éttermei).
Azzal, hogy 13 millió szegény ember részesült az előnyeiből, 19 tagállam vett részt benne, és stabil felvevőhelyet jelent az intervenciós termékek számára, ez a program máris bizonyította értékességét. A Parlament ezt már 2006-ban felismerte, amikor is felhívta a Tanácsot és a Bizottságot, hogy a jövőre nézve helyezze állandó alapokra a programot, valamint hogy bővítse az elosztott élelmiszerek körét, és ne csak az intervenció által érintett termékekre korlátozza azt.
Örömmel veszem tudomásul, hogy Siekierski úr jelentése támogatja a Bizottság megközelítését, és egyetért abban, hogy fontos, hogy megtartsuk ezt a programot a közös agrárpolitika keretein belül. Különösen fontos ez most, amikor vannak, akik azt állítják, hogy agrárpolitikánk semmiféle kapcsolatban nem áll az emberek élelmezésével.
A programot eddig kizárólag a közösségi költségvetésből finanszíroztuk. Jelen javaslatunkban a társfinanszírozás szerepel. Ez jelentős változás, de úgy vélem, alapvető előrelépést jelent a program szempontjából. A társfinanszírozás lehetővé teszi, hogy az összes rendelkezésre álló eszköz nagyobb egyensúlyba kerüljön a valós szükségletekkel; arra ösztönzi majd a tagállamokat, hogy vállaljanak nagyobb felelősséget a program irányításában, és a kohéziós elem megerősítésére is alkalmas, hiszen a kohéziós országoknak kisebb lesz a társfinanszírozási részük.
Ugyanakkor osztom azt a nézetet, miszerint nem vállalhatjuk annak a kockázatát, hogy egyes tagállamok kimaradjanak a programból. Ezért javasoljuk a társfinanszírozási ráták fokozatos bevezetését annak érdekében, hogy fenntartsuk a kohéziós és a nem kohéziós tagállamok közti különbséget.
Egyetértek, hogy többet kell tennünk a szétosztott élelmiszer tápértékének garantálása érdekében. Amint azt az előadó is említette, ez jelenthetné a friss, legtöbb esetben helyben termelt élelmiszerek bevonását a programba. Nem helyénvaló azonban kizárni a külföldi vagy az Európai Unión kívülről érkező termékeket, ahogyan azt a jelentés javasolja. Ez további, terhet jelentő ellenőrzéseket vonna magával. Az EU protekcionizmusa jelének tekintenék, amit a WTO-partnereink akár meg is kérdőjelezhetnének. Ezzel együtt a szétosztott élelmiszerek legnagyobb része valójában uniós termék lesz, mégpedig főként az intervenciós készletek termékei, legnagyobb valószínűség szerint a most zajló, leginkább a tejfeldolgozó szektort érintő tenderek eredményeképpen.
Tekintettel arra, hogy a programban jótékonysági szervezetek is nagy részt vállalnak, javaslatunk lehetőséget ad a nem kormányzati szervezetek szállítási és adminisztrációs költségeinek visszatérítésére. Önök azt javasolják, hogy a tárolási költségeket is fedezzük. Alapjában véve támogatom ezt az elképzelést, azzal a javaslattal azonban nem értek egyet, hogy a tagállamokra bízzuk e visszatérítés mértékének meghatározását. Minden részt vevő ország számára ugyanazt a maximális mértéket kell megszabnunk, nem utolsósorban azért, hogy továbbra is biztosítsuk a program hatékony működését és abban az élelmiszerellátás központi szerepét.
Végezetül, hadd emeljem ki, hogy a Tanács a mai vita és szavazás eredményére vár, hogy ezek után folytassa a tárgyalásokat. Remélem, hogy a miniszterek konstruktívan töltötték ezt a várakozási időt. A mai ülésnek azonban világos üzenetet kell küldenie: ne feledkezzünk meg azokról, akik sorban állnak a meleg ételért vagy a következő élelmiszercsomagért. Vagyis ne várjunk sokáig! A jövőt illetően tartós alapokra kell helyeznünk ezt az élelmiszerprogramot.
Florencio Luque Aguilar
Elnök asszony, a jelenlegi, Európa-szerte érezhető gazdasági válság eredményeképpen a következő néhány évben egyre növekszik majd azon emberek száma, akik a szegénységi küszöb alatt találják magukat. Ez a szám már most eléri a 80 milliót, vagyis a világ népességének 16%-át.
A gazdasági válságra való tekintettel most különösen nagy jelentőséggel bír, hogy biztosítsuk a legnagyobb szükséget szenvedők számára biztosított élelmiszerellátás folyamatosságát. Az intervenciós készletek eddig is hasznos eszköznek bizonyultak mind a közösség legszegényebb tagjainak élelmiszerrel való ellátásában, mind az európai termelőknek fizetett ár stabilitásának biztosításában. Ezek a készletek azonban fokozatosan csökkennek.
Megfelelőnek tűnik, hogy a szegényeknek szóló új segélyprogram keretében felvevőpiacot biztosítsunk az Európai Közösség terményei számára is. Ily módon segíthetnénk a gazdákat abban, hogy a vidéki területeken maradhassanak.
Az Európai Bizottság javaslata nem követeli meg, hogy a programban részt vevő élelmiszerek kizárólag a Közösség területéről származzanak, mivel úgy véli, ez ellentétes lenne a Kereskedelmi Világszervezet szabályaival. Szeretném azonban emlékeztetni a Bizottságot, hogy az Egyesült Államok mezőgazdasági költségvetéséből nem többet, és nem is kevesebbet, mint 67%-ot szentel a leghátrányosabb helyzetben lévők számára indított élelmiszerprogramokra, aminek további járulékos haszna, hogy ezáltal segítségére van saját gazdáinak és termelőinek.
Ez a százalékarány éles ellentétben áll az új közösségi programban javasolt kiadással, amely a közös agrárpolitika (KAP) költségvetésének csupán az 1%-át teszi ki.
Agnes Schierhuber
Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim, én is szeretnék őszintén köszönetet mondani Siekierski úrnak e jelentéséért. Bátorkodom kijelenteni, hogy kivételesen remek munkát végzett.
Az Európai Unióban több mint két évtizede folyik a program, amelynek célja, hogy élelmiszert osszunk a legrászorultabbak számára. Így például 2006-ban a 15 tagállamból mintegy 13 millió emberen állt módunkban segíteni, különféle segélyintézkedések keretében. Hiszem, hogy ez a program - és ezt már a biztos asszony és az előadó is elmondta - lényeges szerepet fog játszani Európai Közösségünkben a szolidaritás fenntartásában és elősegítésében, mivel véleményem szerint az EU nem csupán egy gazdasági közös piac, hanem elsősorban bizonyos értékek és a szolidaritás közössége, és annak is kell maradnia. Ugyancsak a mai modern társadalmi-környezeti piacgazdaság kontextusában - amelynek három alappillére a gazdaság, a környezet és a társadalmi ügyek mind egyaránt fontosak annak érdekében, hogy minden tagállam részt vehessen a programban - támogatom az előadó azon álláspontját, miszerint, ahogy korábban is, a programot ezentúl is 100%-ban az Európai Uniónak kellene finanszíroznia.
Szeretném kiemelni, hogy bár fontos számunkra, hogy elsősorban a Közösségen belül előállított termékeket használjunk, ha úgy adódik, nem szabad, hogy csak ezekre a termékekre korlátozzuk a felhasználást.
Végezetül szeretném elmondani, hogy nekem személy szerint természetes, hogy olyan mértékben kell segítenünk a rászorultakon, amilyen mértékben csak tudunk. Nagyon remélem, hogy ma, ahogy a biztos asszony is említette, nagy többséggel elfogadjuk majd ezt a jelentést, világos üzenetet küldve ezáltal a Tanácsnak.
María Isabel Salinas García
Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim, szeretnék gratulálni először is az előadónak, akivel nagyon hasonló nézeteket vallunk ezzel a programmal kapcsolatban, valamint az összes többi közreműködőnek is, mivel a jelen gazdasági válsághelyzetben alapvetően fontos, hogy fenntartsunk egy ilyen programot, amelynek nyilvánvalóan kedvező társadalmi hatásai vannak.
Bár csupán konzultációs eljárás keretében veszünk részt a döntésben, a jelenlegi bizonytalan gazdasági helyzetben egyértelmű politikai üzenetet kell küldenünk innen, az Európai Parlamentből. Egyértelműen azt kell üzennünk Brüsszelből és Strasbourgból, hogy nem csak és kizárólag a pénzügyi rendszer talpra állításával foglalkozunk, hanem teljes mértékben tudatában vagyunk annak is, hogy fejlesztenünk kell a szociális politikánkat, különösen a rászorulók, az Európai Unió legszegényebbjei megsegítésére irányuló intézkedéseket.
Egyetértünk a Bizottsággal, hogy az élelmiszerosztási programot több okból kifolyólag továbbra is a közös agrárpolitika részének kell tekinteni: azért, mert az európai mezőgazdaságon belül jelentős a társadalmi dimenzió, mert ez a program egy működőképes eszköz, azért, mert jelenleg nagyobb szükség van rá, mint valaha, és azért, mert továbbra is működnie kell.
Mi, az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportja, az előadóhoz hasonlóan ellenezzük, hogy a program az EU és a tagállamok társfinanszírozásában folytatódjon, mivel ez az államok gazdasági helyzetükön alapuló megkülönböztetését jelentené, ami pedig olyan helyzethez vezethetne, hogy a program épp a leghátrányosabb helyzetű országokban nem valósulhatna meg a gyakorlatban.
Nehezen érthető, miért akarja a Bizottság a legnagyobb szükség idején megvonni a Közösség pénzét a KAP legszociálisabb frontjától, különösen úgy, hogy a mezőgazdasági büdzsében minden évben többlet keletkezik.
Számunkra alapvetően fontos a teljes közösségi finanszírozás. Biztosítanunk kell, hogy ez a program minden országhoz elérjen, különösen azokhoz, amelyek leginkább szükséget szenvednek. A program 43 millió lehetséges kedvezményezettje megkívánja, hogy minden tőlünk telhetőt megtegyünk, és hogy ne kerüljük minden körülmények között a költségvetési kiadásokat. Megszorítások kellenek, igen, de nem ott, ahol a legszegényebb emberek az érintettek.
Ennek a programnak fel kell ölelnie az élelmiszerek elosztásának egész pályáját, hogy biztosítani tudjuk, hogy minden tagállam állampolgáraihoz elérjen. E cél elérése érdekében a Szocialista Képviselőcsoportban - ahol is én foglalkoztam ezzel a jelentéssel - benyújtottunk egy módosítást, amely arra tesz javaslatot, hogy a terjesztésből, a raktározásból és az adminisztrációból eredő összes kiadást közösségi forrásokból álljuk.
Abban is egyetértünk az előadóval, hogy az élelmiszereknek jó minőségűeknek kell lenniük, és lehetőleg a Közösségből kell származniuk. Ez a megközelítés összhangban van e Parlament más hasonló, a közelmúltban megvitatott programok kapcsán képviselt álláspontjával is, mint amilyen például az iskolákban folyó gyümölcsosztás volt.
Nagyon köszönöm, ez minden. Reméljük, hogy a Bizottság döntésekor figyelembe veszi majd a Parlament álláspontját, és mindenekelőtt reméljük, hogy a lehető leghamarabb útjára indítja ezt az uniós programot.
Willem Schuth
Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim, először is hadd tegyem világossá, hogy a leginkább rászorulóknak való élelmiszerosztás számomra nem napirendi kérdés a Siekierski úr jelentéséről szóló szavazás kapcsán, különösen ezekben a nehéz gazdasági időkben. Ezért aztán azt is szeretném egyértelművé tenni, hogy nem volt könnyű közös álláspontot kialakítanunk a képviselőcsoportunkban. Ennélfogva tiszteletben tartom, ha valamelyikünk úgy dönt, hogy eltér a csoport véleményétől, és nem támogatja a jelentéssel kapcsolatos álláspontunkat.
Hogy miért nem tudom támogatni a bizottsági szavazást, jelen állása szerint? Ennek számos oka van, amelyeknek semmi közük az Európai Unió leginkább rászoruló polgárainak e nehéz gazdasági időkben való támogatásához. Ellenkezőleg, a kollégám, Busk úr által a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport nevében benyújtott módosítások, amelyeket azonban sajnos nem hagytak jóvá, azt célozták, hogy jövőorientált alapokra helyezzük a jelenlegi rendszert. A jelenlegi rendszer ugyanis a korábbi, ma már szerencsére múltnak számító mezőgazdasági túltermeléssel jellemzett évekből eredő anakronizmus. A közvetlen kifizetések sikeres leválasztásának köszönhetően az intervenciós készletek az elmúlt években folyamatosan csökkentek, amelynek eredményeképpen ma az élelmiszerek akár 85%-a is a szabadpiacon kerül értékesítésre.
Mindazonáltal ez változásokat okozott a program alapvető természetében, csökkentve annak mezőgazdasági dimenzióit. Mivel most már szociális programmal van dolgunk, megfelelő jogi alapot kell teremtenünk számára. E tekintetben osztjuk a Tanács jogi szolgálatainak álláspontját, miszerint a közös agrárpolitikára vonatkozólag az egyetlen lehetséges jogalap az EK-Szerződés 37. cikke helyett a 308. cikk, mivel máskülönben egyértelműen a tagállamok nemzeti hatásköreibe való beavatkozás állna fenn. Tekintve, hogy módosításainkat elfogadhatatlannak találták, az egyetlen megoldást az jelentené, ha az Európai Bizottság új tervezetet javasolna. A Bizottságnak mérlegelnie kellene a társfinanszírozás kérdését is, mivel az, hogy egy efféle programnak mindenki számára van-e értelme, csak helyi szinten ítélhető meg megfelelő módon.
Andrzej Tomasz Zapałowski
Elnök asszony, egyre növekvő társadalmi rétegződéssel kell szembe néznünk az Európai Unióban. Több millióan élnek szegénységben, és ez a szám egyre nő. Történik ez annak ellenére, hogy a szocialisták évek óta jelentős erőt képviselnek a Közösségben és számos tagállamban is, ők pedig állítólag érzékenyek a szegénységre és az egyenlőtlenségre. Magának az EU-nak az általános jólét térségének kellett volna lennie. Sokan voltak olyan naivak, hogy elhiggyék ezt, de most eljött a kételkedés ideje.
Segítenünk kell azokon az európai embereken, akik nem tudnak maguk megbirkózni a szegénységgel és az elutasítással. Sok ilyen ember él a régi EU-tagállamokban, és még több az újakban. A gazdasági válság romboló hatása mellett a régi tagállamoknak az új tagállamok vállalatai és bankjai iránti korábbi gyarmatosító hozzáállásának hatásait is jól látjuk. Máig folyik a munkahelyek tönkretétele, ahogy például a lengyelországi hajóépítő-ipar is tönkre lett téve.
Siekierski úr kitűnő jelentése azzal foglalkozik, hogyan osszunk élelmiszert a leginkább rászorultak között. Teljesen egyetértek vele abban, hogy a Közösségnek mint egésznek kell finanszíroznia a rászorulók segélyezését, és hogy az élelmiszernek kizárólag az EU tagállamainak területéről kell származnia. A segélynek el kell jutnia az árvaházakba, a hajléktalanszállásokra, az iskolákban éhező gyermekekhez, és legfőképp a helyi hatóságoknak kell azt kiosztaniuk, mivel ők rendelkeznek leginkább azzal az információval, hogy mire és mennyi mindenre van szükség.
Witold Tomczak
Elnök asszony, biztos asszony, az élelmiszerprogram ma nélkülözhetetlen. Amint azt az előadó írta, 2006-ban csak az EU 25 tagállamában 43 millióan voltak alultápláltak, és 79 millió embert fenyegetett a szegénység, ami az EU teljes lakosságának több mint 20%-a. A program eddig a rászorulók egy hatodának segített. A probléma tehát súlyos, és az EU közelmúltbeli bővítését követően a szegénység jelensége még fokozottabbá vált.
A statisztikák szerint ez a program csupán enyhíti, de nem szünteti meg az alultápláltság problémáját. Ez egy olyan program, amely kezeli a tüneteket, de nem szünteti meg a kiváltó okokat. Nem paradox, hogy a vidéki területeken élők vannak leginkább kitéve a szegénység és a rosszul tápláltság veszélyének? Azok szorulnak élelmiszersegélyre, akik maguk is meg tudnák termelni az élelmiszereket; ám ez nem az ő hibájuk, sokkal inkább a politika eredménye. Ide vezet az elhibázott agrárpolitika, amely csődbe viszi a családi kisgazdaságokat, és növeli az élelmiszersegélyre szoruló emberek számát.
Az 1997-es fenntartható európai mezőgazdasági modell egy propaganda mítosz. E modell legfontosabb elemei a családi gazdaságok voltak, ám a valóságban ennek épp az ellenkezője az igaz. Épp ezek a gazdaságok szorulnak ki, annak ellenére, hogy ezek alkotják az EU összes gazdaságának legalább 95%-át. Nem paradox, hogy a mezőgazdaság terén azoknak adjuk a legtöbb pénzt, akik drágán termelnek? Azoknak az óriási állattelepeknek, amelyek kárt tesznek a környezetben, míg azok a gazdaságok, amelyek olcsón termelnek, csupán szimbolikus támogatásban részesülnek? Az EU kereskedelempolitikája hirtelen áremelkedéseknek tesz ki bennünket, a versenypolitikája pedig kereskedelmi monopóliumokhoz és túlárazottsághoz vezetett. Itt az ideje, hogy változtassunk ezeken a politikákon. Ezek az intézkedések azok, amelyek megdrágították az élelmiszereket, és ezekben rejlik annak az oka, miért nő évről évre az EU szegény és alultáplált polgárainak száma.
Jean-Claude Martinez
(FR) Elnök asszony, biztos asszony, a lisszaboni stratégia legalább egy területen óriási siker: az Európai Unió a világ egyik legversenyképesebb térségévé vált, már ami a szegénységtermelést illeti. Sikerült 80 millió szegényt és 43 millió éhező európait kitermelnünk; ebbe a számba beletartoznak az idősek, akik talán hamarabb meghalnak, csökkentve ezáltal a közkiadásokat, aminek révén hatékonyabban teljesíthetjük a maastrichti kritériumokat.
Csak Franciaországban 80 millió adag ételt oszt ki évente a Restos du Cœur jótékonysági szervezet. 1987 óta működik a szegények élelmezését szolgáló élelmiszerosztó programunk, amely éves költségvetése 300 millió EUR. Ha ezt a 300 millió EUR-t elosztjuk 80 millióval, majd 12-vel, azt kapjuk, hogy havonta 25 centnyi élelmiszert osztunk szét a 80 millió szegény mindegyikének. Ezt az élelmiszert az intervenciós készletekből biztosítottuk, de az 1992-es reform óta, amikor is a vajhegyeket, a tengernyi tejet és a teli hűtőszekrényeket rótták fel nekünk, ezek a készletek már felhasználásra kerültek.
Ami a 2010-2012-es időszakot illeti, ez idő alatt a külföldi termékeket is felvonultató piacokról is kell élelmiszert vásárolnunk a WTO és a protekcionizmus elleni harc kedvéért. Ez azt jelenti, hogy 1962 óta importált olajos magvakkal etetjük a szarvasmarháinkat, és most, 2010-től pedig még a szegényes importunkat is tápláljuk majd. Mindezt társfinanszírozás keretében, az egyetemesség nevében.
Az itt a probléma, Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim - a valódi probléma -, hogy 22 évnyi élelmiszerprogram után még mindig van 80 millió szegény ember.
Albert Deß
(DE) Elnök asszony, biztos asszony, Siekierski úr nagyszerű munkát végzett e jelentés elkészítése kapcsán, amiért fogadja szívből jövő köszönetemet. Én szintén osztom a nézetét, miszerint rengeteg ember szembesül a szegénység fenyegetésével, különösen most, a gazdasági válság idején. Az felérne egy vádirattal Európa számára, ha embereknek itt, Európában éhségtől kellene szenvedniük.
A jelentés azt a benyomást kelti, hogy az élelmiszerek megdrágultak. Ezzel azonban vitatkoznom kell. Bizonyos országokban ez igaz lehet, de Németországban például bizonyosan nem így van. Részben hibás európai szinten meghozott döntések eredményeképpen a tej és a vaj ára például olyan alacsony, amilyen rég nem volt, ráadásul eléri azt a szintet, amely már számos gazdaság létét veszélyezteti.
Birtokomban van néhány, élelmiszerárakat tartalmazó statisztika. Egy ipari munkásnak 1970-ben 243 percet kellett dolgoznia ahhoz, hogy meg tudjon vásárolni egy kilogramm sertésszeletet, egy kilogramm marhahúst, egy kilogramm teljes kiőrlésű rozskenyeret, tíz tojást, 250 gramm vajat, egy kilogramm burgonyát és egy liter tejet; 2008-ban ezért csak 82 percet kellett dolgoznia. Ez azt jelenti, hogy egyharmadnyi idejébe került, hogy elő tudja teremteni magának ezeket az élelmiszereket.
A magyarázatban az áll, hogy csak Németországban 9 millió főt fenyeget a szegénység. Itt azonban szükség van némi kiegészítésre. Németországban minden lakos, minden személy jogosult egy bizonyos minimális állami támogatásra, így aztán e 9 millió fő egyike sem kell, hogy éhezzen.
Ezért nagyon fontos, hogy az élelmiszersegélyek céljára rendelkezésre álló pénzből ott részesüljenek Európában, ahol valóban éhség fenyeget. Szégyenletes volna Európára nézve, ha ezt nem orvosolnánk.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim, annak a vitának, amelyben szeretnék részt venni, azt kellene célul tűznie, hogy véget vessen a legrászorultabbaknak juttatandó segélyeknek, lévén, hogy ezek mind feleslegessé váltak.
Sajnos azonban jelen pillanatban nem ez a helyzet Európában, sem a világban. Az Európai Unióban számos családot érint a munkanélküliség vagy a társadalmi kirekesztődés, akik azt látják, hogy jövedelmük már a legalapvetőbb szükségleteik kielégítésére sem elegendő, amiért mi szolidaritással tartozunk számukra.
A Bizottság javaslata, amelyet ma megvitatunk, megérdemli a támogatásunkat, annál is inkább, mert most, ahogy a múltban is, újabb módot kell találnunk arra, hogyan helyezhetjük el legkönnyebben a feleslegeinket. De ma nem ez a lényeg. Még az is megalapozott, hogy emeljük az e programra fordítandó pénzeszközöket.
Szintén gratulálok a Bizottság azon javaslatához, miszerint ezt a segítséget a mezőgazdasági költségvetésből kell biztosítani. Nincs csoport, amely több szolidaritást mutatna, mint a gazdák, és nincs olyan közösség, amely jobban részt venne a kölcsönös segítségnyújtásban, mint a vidéki közösségek. Biztos vagyok benne, hogy az európai gazdák büszkék lesznek rá, hogy a mezőgazdasági költségvetés egy részét megosztják a legrászorultabbakkal.
Az én képviselőcsoportom ezért nem fogja megszavazni a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport javaslatait, amelyek megkérdőjelezik e rendelet jogalapját. A Bizottság javaslatán azonban még lehet, és kell is javítani.
A Siekierski-jelentés, valamint az a módosítás, amelyet az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportja fog benyújtani a plenáris ülésen, olyan hozzájárulások, amelyek javítanak a javaslaton, különös tekintettel a raktározási költségek támogathatóságára, valamint a program átfogó közösségi finanszírozására.
Ennélfogva, felhívom a plenáris ülés résztvevőit, hogy fogadják el ezt a jelentést, a Bizottságot pedig, hogy fogadja el a Parlament javaslatait.
DanutBudreikait
(LT) A Közösségen belüli leginkább rászorulók számára történő élelmiszerosztásról szóló tanácsi rendelet módosításáról szóló jelentést a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság készítette.
Szeretném azonban hangsúlyozni, hogy most, szembesülvén a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válsággal, a Közösség leginkább rászoruló tagjainak támogatása újabb, szociálpolitikai dimenziót is ölt.
Az EU élelmiszersegélye rendkívül fontos e válságos időkben, hiszen a munkanélküliek száma egyre nő, míg a létminimum egyre csökken.
A litvániai munkanélküliek száma ez év februárjában 16-szor annyi volt, mint az elérhető munkalehetőségek száma. Litvániában jelenleg a lakosság mintegy 20%-a él szegénységben.
Az Európai Unióban 2006-ban 13 millió lakos kapott élelmiszersegélyt. Egyes előrejelzések szerint a közeljövőben az EU polgárainak 16%-a, vagyis mintegy 80 millió ember él majd a szegénységi küszöb alatt.
Siekierski úr jelentése azt javasolja, hogy hagyjuk érvényben az élelmiszersegély-program finanszírozásának jelenlegi eljárásait, azzal, hogy csoportosítsunk át összegeket az EU költségvetéséből, és nem támogatja az Európai Bizottság azon javaslatát, hogy finanszírozzuk ezeket a programokat közösen az EU és a tagállamok költségvetéseiből.
A Bizottság javaslata valóban nem illeszkedik a gazdasági realitáshoz.
Az EU szegényebb, a gazdasági válság következményeivel küzdő országai közül sok számára jelen pillanatban gondot okozna hozzájárulni az élelmiszersegély-programok finanszírozásához. Az EU költségvetéséből érkező finanszírozás ugyanakkor, csakúgy, ahogy 1987 óta, hatékony támogatást jelentene a szegényebb polgárok számára; és ez jelentené a valódi szolidaritást.
Giovanni Robusti
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, az emberek végre megértették, hogy az új mezőgazdasági politika hatására kiürültek a raktárak, mi több, minden anyagi erőforrás közvetlen támogatásra lett fordítva, így most a költségvetésre kell támaszkodnunk, hogy enni adhassunk az éhezőknek.
Talán ha más módon, kicsit jobban lefölözzük azokat a jól rejtőzködőket, akik évi több mint 300 000 EUR közvetlen támogatást kapnak, most több forrásunk lenne a leginkább rászoruló polgárok támogatására. Talán ha még a termelés megkezdése előtt eldöntöttük volna, hogy mit kell félrerakni a rászorulók részére, sokkal kevesebbet költenénk, mint ha a piacon vásárolnánk meg azt, és megvalósíthatnánk egy olyan politikát, amely révén támogathatnánk bizonyos válságba került piacokat, mint például a tejpiacot. Talán ha fel tudtuk volna használni azokat a terményeket, amelyeket félredobtunk, hogy megrohadjanak, mert hamarosan lejár a felhasználhatóságuk, vagy azokat, amelyeket nem sikerült eladni a piacon, most két legyet üthetnénk egy csapásra.
Azt már el se szeretném képzelni, hogy a nemes ügy mögött egyre nő a segélyezés piaca, amely az éhhalál szélén álló szegény ördögök védelme érdekében mélyen benyúl Európa adófizetőinek zsebébe.
Kathy Sinnott
Elnök asszony, az éhezők élelmiszerrel való ellátása alapvető elv. Méltán beszélünk erről harmadik országokkal kapcsolatban, de ritkán ismerjük el, hogy Európában is van éhezés. Ehhez képest azonban a gyötrő éhség és a súlyos alultápláltságból fakadó elégtelenségek, ha ezek nem is párosulnak tényleges éhezéssel, sajnos még a legvirágzóbb tagállamokban is valóságosak.
Az éhség sokak életében jelen van, és mindig is jelen volt, ami botrányos; ebben a jelentésben arra teszünk kísérletet, hogy javítsunk azokon a módszereken, amelyekkel megpróbáljuk orvosolni ezt. A 70-es évek Írországában elszegényedett anyaként nagyon hálás voltam azért az ingyen tejért, amelyet a kisgyermekesek családjainak juttattak, és azért az olcsó tejért is, amelyet a gyermekeim a 80-as években az iskolában kaptak.
Lenne azonban egy javaslatom, amely nem a KAP-ra vonatkozna. A közös halászati politika néhány intézkedése következtében partjaink mentén több ezer tonna ehető halat dobálnak ki döglötten a halászhajókból. Itt az ideje, hogy véget vessünk ennek a pazarlásnak. Partra kellene hoznunk ezt az úgynevezett "hulladékot”, és oda kellene adnunk azoknak, akiknek szükségük van rá, de nem engedhetik meg maguknak, hogy minőségi fehérjét vásároljanak. Nehezen találnánk jobb, táplálóbb élelmiszert. Biztos asszony, beszélne a halászati biztossal arról, hogyan lehetne kiterjeszteni ezt a politikát a halászatra is?
Luca Romagnoli
(IT) Elnök asszony, Biztos asszony, hölgyeim és uraim, tiszta szívemből helyeslem a Siekierski-jelentést, amely a mezőgazdasági piacok közös szervezéséről és azon különleges intézkedésekről szól, hogy miként juttassunk élelmiszert a Közösség leginkább rászoruló tagjai számára. Ez a kérdés ugyanis most, a pénzügyi válság fényében még lényegesebb lett, hiszen annak hatásai Európa-szerte érezhetők.
Az Európai Parlament, felismerve annak égető szükségét, hogy tennünk kell valamit a leginkább rászorulók élelmiszerigényének kielégítése érdekében, arra ösztönzi a Bizottságot és a Tanácsot, hogy helyezze tartós alapokra az európai élelmiszersegély-programot. Ami a többit illeti, hölgyeim és uraim, múlt márciusban, amikor elfogadtuk az Európai Unióban és a fejlődő országokban tapasztalható áremelkedésről szóló határozatot, mi, itt ebben a Házban kimondtuk, hogy az egészséges és aktív életmódhoz szükséges elegendő és változatos étrendhez való jog olyan alapvető jog, amelyet mindenkinek folyamatosan biztosítani kell.
Úgy vélem, hogy a leginkább rászorulók számára történő élelmiszerosztás programjának továbbra is a KAP jelentős részét kell képeznie, különösen azért, mert a KAP lényege, hogy az árak stabilizálása révén védi az alacsonyabb jövedelműeket az áringadozásoktól.
A bizonyos módosításokban javasolt társfinanszírozási arányokkal azonban nem értek egyet, mert ezek arra indíthatnak néhány tagállamot, hogy korlátozzák a programban való részvételüket. Ennélfogva én a jogalap megváltoztatását célzó módosítások ellen szavazok. Hangsúlyoznám, hogy arra van szükség, hogy az Európai Unió teljes mértékben finanszírozza az élelmiszersegély-programot; ezért támogatom a jogalkotási állásfoglalás tervezetének elfogadását.
Struan Stevenson
Elnök asszony, ma délelőtt számos eltérő nézőpontot hallott e témával kapcsolatban. Siekierski úrnak természetesen szeretnék gratulálni.
Az egyre mélyülő gazdasági recesszió idején, amikor emberek tízmilliói élnek szegénységben és éheznek, nekünk, a Parlamentnek természetesen módot kell rá találnunk, hogy segítsük őket és élelmiszersegélyt nyújtsunk a számukra. De ahogy azt a biztos asszony is kiemelte, csupán 19 tagállam vesz részt ebben a programban, ami azt jelenti, hogy nyolc tagállam nem. Ezek egyike az Egyesült Királyság, amely azért nem vesz részt, mert ő saját szociálpolitikájával segíti a szegényeket. Ez az ország évekkel ezelőtt kivonult ebből a programból.
A kérdés, amelyet számos tagállam és a Bizottság is feltesz, hogy vajon miért használjuk a KAP-ot szociális politikák finanszírozására. Ez teljesen rendjén volt, amikor óriási volt a felesleg - tengernyi tejünk volt, és hegyekben állt a vaj és a marhahús - és amikor mindezt szétoszthattuk úgy a szegényeknek, hogy a szétosztást a KAP költségvetéséből álltuk. De most, amikor nagyon kevés van az intervencióban - és most azt halljuk, hogy még az EU-n kívülről is kell élelmiszert vásárolnunk, és hogy ennek az élelmiszernek a tárolását és szétosztását a KAP költségvetéséből kell fedeznünk -, ez egyértelműen kezd olyasmivé válni, amit a tagállamok saját szociális intézkedései révén kellene kezelni.
Gondoljunk csak bele, hogy bizonyos tagállamokban, például Romániában vannak emberek, akik teljes nélkülözésben élnek, és hogy sokan közülük egyébként gazdálkodásból próbálják fenntartani magukat, ám gyakran ők a legszegényebbek. És mi mégis, gyakorlatilag tőlük vesszük el a pénzt - hiszen a KAP költségvetésből vesszük el a pénzt, amely rajtuk segíthetne -, hogy élelmiszersegélyt osszunk, amely legfőbb kedvezményezettjei a régi tagállamok, például Franciaország, Olaszország és Spanyolország lakosai. Eddig tehát nem sikerült igazságosan elosztani ezeket az élelmiszersegélyeket, ezért úgy vélem, a jövőben sokkal gondosabban kell ezt kiviteleznünk.
Jean-Paul Denanot
(FR) Elnök asszony, úgy vélem, hogy a leginkább rászorulók számára történő élelmiszerosztás kérdése rendkívül időszerű, de úgy érzem, hogy a Bizottság javaslata nem alkalmas a probléma kezelésére.
A társfinanszírozás kérdése aggasztó számomra, de úgy érzem, sokkal inkább a KAP értékeléseit az elmúlt néhány év során meghatározó liberalizmus az, amit meg kell kérdőjeleznünk. Az élelmiszerlázadások és az élelmiszerek árának hirtelen változásai folyamatos indikátorai a mezőgazdasági piacliberalizáció korlátainak. Az efféle liberalizációnak mindig az érzékeny néprétegek, az érzékeny termelők és az érzékeny területek látják kárát.
Ezért felhívok arra, hogy a mezőgazdasági politika szerezze vissza jogait, szerezze vissza a felügyeletet mind európai, mind nemzetközi szinten, és hogy a mezőgazdaság és az élelmiszeripar stratégiai területe se mennyiségi, se minőségi szempontból ne legyen kiszolgáltatva a merev piaci erőknek.
Ez természetesen roppant sürgős ügy, és a Siekierski-jelentés választ is ad erre a sürgetésre, aminek nagyon örülök. Remélem viszont, hogy a KAP jövőjéről hamarosan kezdődő viták keretében hangsúlyosan szerepel majd, hogy a fő cél az, hogy strukturális megközelítés keretében győzzük le az éhezést és a szegénységet, amelyet az Európai Unióban és világszerte egyaránt tapasztalunk. A vidéki területeken készek megtermelni az igényeinknek megfelelő mennyiségű, jó minőségű élelmiszereket; meg kell hát kapniuk az ahhoz szükséges pénzügyi és emberi erőforrásokat, hogy teljesítsék az ezzel az igen nagy felelősséggel járó feladatokat.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Elnök asszony, az élelmiszerre és a lakhatásra fordított kiadások sok ember esetében elérik a személyes költségvetés 90%-át. Az árak alacsonyan tartásának ezért jelentős szociális és humanitárius jelentősége van. Az Európai Unióban 2006-ban hetvenkilenc millió embert érintett a szegénység és az alultápláltság. Ma a válság és a lakosok számának növekedése folytán jelentős mértékben nőtt ez a probléma, ezért a közvetlen segítségre szorulók száma 2009-ben egészen biztosan meg fogja haladni a 25 milliót.
A támogatás lényeges része a közös agrárpolitikának, mivel csökkenti az intervenciós készleteket, miközben fenntartja az élelmiszer iránti keresletet. Támogatom az élelmiszersegély finanszírozását, különösen, ha az az EU forrásaiból történik, ám azt bizonyos országok lehetőségeikhez képest kiegészítik; támogatom, hogy világos elveket fektessünk le a támogatás szétosztására, hogy 2009-ben legalább 200 millió EUR-ral növeljük a segélyalapot, hogy kibővítsük az élelmiszeripari termékek körét, valamint hogy lefektessük az élelmiszervásárlás alapelveit. A segély óriási politikai jelentőséggel is bír, hiszen erősíti az EU polgárai nevében tett fellépésének kohézióját. Gratulálok Siekierski úrnak a remek jelentéshez.
Christa Klaß
(DE) Elnök asszony, Fischer Boel biztos asszony, hölgyeim és uraim, a Közösség leginkább rászoruló tagjait segítő, 22 éve zajló élelmiszerosztási program hozzájárult a közös agrárpolitika rendkívül lényeges céljainak megvalósításához. Ezek közé tartozik egyfelől a piacoknak az intervenciós készletek csökkentésével történő stabilizálása, másfelől a Közösség társadalma legszegényebb rétegeinek az élelmiszerrel való támogatása. Csak 2006-ban a 15 tagállamban 13 millió emberen segítettek e segélyprogram intézkedései - amely olyan értékes segítség, amelyet meg kell őriznünk.
Most azonban jogos aggodalom övezi a Bizottság javaslatát, amely eltér a korábbi alapelvektől, és nem csak az intervenciós készletek élelmiszereit szeretné felhasználni a programban, hanem a szabad piacon vásárolt élelmiszereket is. Ez azonban, biztos asszony, határozottan a szociális politika, nem pedig a mezőgazdasági politika körébe tartozó kérdés. Az érv, miszerint csakis a ráadásképpen vásárolt élelmiszerek által biztosíthatja majd a kínált élelmiszerek köre a kiegyensúlyozott étrendet, véleményem szerint túlmegy minden határon.
Az előadó, Siekierski úr a társfinanszírozás eltörlésére tesz javaslatot. Ez azonban csak újfent hangsúlyozza a társadalmi-politikai felelősség nézőpontját, amiért én magam támogatnám a társfinanszírozást. Az Európai Uniónak egyértelműen az emberek jólétére kell összpontosítania. Nem lehet éhezés és nélkülözés: ez olyasvalami, amit a ma délelőtt felszólalók mindegyike ismételten megerősített. Biztosítanunk kell azonban a felelősségi körök világos megosztását. Nem arról van szó, hogy a mezőgazdasági politika gátat akarna szabni a szegények segélyezésének és támogatásának. A feladatok és a segélyek tisztességes és korrekt elosztásával azonban a koordináció és az optimalizálás kilátásai is javulnak.
Az európai agrárpolitika jelenleg is nagy kihívásokkal szembesül, és így lesz ez a jövőben is. A tartalmi változtatásokat mindig is a körülmények függvényében kell mérlegelnünk. Ezért arra kérem a Bizottságot és a Tanácsot, hogy hozzanak megfelelő döntéseket, és végezzenek megfelelő koordinációt mind a szociális, mind a mezőgazdasági politika tekintetében.
Rosa Miguélez Ramos
(ES) Elnök asszony, először is szeretnék gratulálni Siekierski úrnak a jelentéséhez, amely véleményem szerint kivételes, és amely óriási támogatást szerzett a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottságon belül.
Amint azt mindannyian tudjuk, a Közösség intervenciós készleteit több mint húsz éve használjuk arra, hogy élelmiszersegélyt biztosítsunk az arra leginkább rászorulók részére. A gond az, Stevenson úr, hogy az egymást követő közös agrárpolitikai reformok nagymértékben csökkentették ezeket a készleteket.
Itt szeretném megjegyezni azt is, hogy ha elfojtjuk, vagy megkíséreljük elfojtani ezt a programot, azzal nagyon rossz jelzést küldünk ebben az igen érzékeny pillanatban, amikor számos európainak nincs elegendő élelmiszere. E tekintetben világos, hogy ha kimerülnek a készletek - és ahogy már mondtam, ezek egyre inkább kimerülőben vannak -, kénytelenek leszünk a nyílt piachoz fordulni.
Szeretnék rámutatni valamire, amelyet rendkívül pozitív elemként értékelek a jelentésben; arra, hogy ha a piachoz fordulunk, kötelező legyen az EU területén előállított, helyi eredetű, friss termékeket vásárolnunk. Számomra az is helyénvalónak tűnik, hogy a programot továbbra is 100%-ban az EU finanszírozza, mivel úgy vélem, hogy a mostanihoz hasonló időkben a segély nem függhet az egyes tagállamok lehetőségeitől, ha nem szeretnénk részleteiben megvizsgálni ezeket a lehetőségeket. Hasonlóképpen jó ötletnek tartom, hogy a program időtartamát három évre növeljük.
Végezetül, szeretnék rámutatni, hogy az Európai Bizottságnak még mindig van ideje, hogy éljen az intervenció lehetőségével, ott, ahol szükséges, vagy ahol erre lehetőség nyílik; ezt nem egy gazdálkodási szektor nagyra értékelné. Gondolok itt legfőképpen a saját régiómban élő galíciai tejfeldolgozókra, akik számára az intervenció segítséget jelentene mostani nehéz helyzetük megoldásában, amellett, hogy élelmiszert biztosítana a leginkább rászorulók részére.
Ewa Tomaszewska
(PL) Elnök asszony, az Európai Unióban közel 80 millióan élnek szegénységben, amely az EU összlakosságának mintegy 16%-át jelenti. A gazdasági válság miatt pedig fennáll a veszélye, hogy e csoport nőni fog. Varsóban azt látom, hogy nap mint nap hosszú sorban sorakoznak az emberek egyetlen tányér levesért. Ezért annyira fontos, hogy fenntartsuk e közösségi program folyamatosságát, amelynek keretében élelmiszert juttatunk a leginkább rászorulók részére. A termékek közvetlen elosztása változatos étrendet biztosít majd.
A Bizottság javaslata azonban tartalmazza a társfinanszírozás feltételét is, amely a legszegényebb tagállamok esetében oda vezethet, hogy esetleg ki kell, hogy vonuljanak a programból. Ez ellentmondana annak az oknak, amely miatt a program létrejött, különösen annak, hogy csökkentsük a régiók közötti gazdasági és társadalmi egyenlőtlenségeket, és lerombolná a szolidaritás elvét. Remélem, hogy a 17., 18., és 19. módosítás orvosolja majd ezt a hibát. Felhívom a Bizottságot, hogy olyan programot készítsen elő, amely a szegénység strukturális okait szünteti meg, s nem csak annak hatásait, valamint hogy vezessen be ellenőrző rendszert annak követése céljából, hogy mennyi segély ér el a szegényekhez, és mennyi marad a közvetítőknél. Gratulálok az előadónak.
Filip Kaczmarek
(PL) Elnök asszony, biztos asszony, a leginkább rászorulók számára történő élelmiszerosztás az EU tevékenységének nagyon fontos területe. Ezért szeretnék köszönetet mondani a Bizottságnak az e témában tett javaslatáért, valamint Siekierski úrnak a mai vitánk tárgyát képező jelentéséért.
A tagállamok óriási előrelépést tettek lakosaik életminőségének javítása érdekében. A szegénység azonban még a mai Európában is az egyik legkomolyabb probléma. Becslések szerint 43 millió európai uniós polgár van kitéve az alultápláltság kockázatának - ami sokkolóan nagy szám. Az élelmiszerosztási program azonban sokukon segít. Tudom, hogy nem mindenki kedveli ezt a programot. Megértem, hogy lehetnek az embernek jogi, gazdasági vagy politikai természetű kétségei, de szeretném tudni, milyen alternatívája létezik ennek a programnak, különösen azért, mert az élelmiszerosztási program a mezőgazdasági piacra is jótékonyan hat, amely ennek következtében stabilabbá válik.
Az EU a világelsők közé tartozik a világ legszegényebb embereinek segélyezése terén. Nehéz elképzelni, hogy a Közösség ezzel egy időben felfüggessze saját, komoly problémákkal szembesülő polgárai megsegítését, ezért remélem, hogy a Tanács meg fog tudni állapodni e kérdést illetően.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Szeretnék gratulálni az Európai Bizottságnak és Siekierski jelentéstevőnek, ez egy kiváló kezdeményezés, jelzi az Európai Unió és az Európai Bizottság szociális érzékenységét.
Két kérésem lenne az Európai Bizottsághoz. Az egyik, ami a társfinanszírozásra vonatkozik: a jelentéssel egyetértek, de kérném figyelembe venni Fischer Boel asszonytól, hogy éppen azoktól a szegényebb, szűkebb költségvetésű tagállamoktól is társfinanszírozást kér, ahol leginkább ezt az élelmiszert osztani kell.
A másik kérésem pedig: a szállítási költségeket nem kellene 4,5%-ban megszabni, hanem a szubszidiaritás elve alapján a tagállamokra kellene bízni, mert ennél kisebb összeg is felhasználható a szállításra.
És végezetül a termékcímkézésnél meg kellene hagyni az Unió logóját, mert ezt az Uniótól kapják. És végezetül, mivel többet nem hiszem, hogy vitában felszólalok, szeretném Fischer Boel asszonynak az egész 5 éves tevékenységét megköszönni, beírta nevét az európai agrárium történetébe.
Maria Petre
(RO) Az Európai Parlament romániai képviselőiként kollégáim és én támogatjuk a javaslatokat, amelyeket előadónk tett, és meg is fogjuk szavazni őket.
A szegénység a kis városokban és vidéki területeken élő családokat sújtja leginkább. A jelenlegi válságban minden okunk megvan rá, hogy bővítsük az élelmiszerprogramot, és hogy ezt közösségi finanszírozás keretében tegyük.
Mindannyian tudjuk, hogy a 2008-ban elfogadott intézkedések és az ezekre elkülönített költségvetés nem elegendő. Mezőgazdasági és a társadalmi elemek is alátámasztják, miért kell a programot ezentúl is a közös mezőgazdasági politika részének tekinteni.
Az új tagállamokban, mint például Romániában, nyilvánvalóan javítani kell a programmal kapcsolatos adminisztráción. A termékek raktározási költségeit és az adminisztratív költségeket hatékonyan kell kezelni, úgy, hogy azok ne haladják meg a piaci ár 20-25%-át.
Végezetül, szeretnék köszönetet mondani Sikierski úrnak, és gratulálok neki az általa beterjesztett javaslatokhoz.
Francesco Ferrari
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, ez a javaslat legelsősorban - mind az előadó, mind a Bizottság részéről - lényeges megállapodás a Közösségben egyre feljebb gyűrűző élelmiszerárak csökkentését célzó támogatások biztosítása szempontjából; a jelenlegi helyzet egyre több embert kényszerít nehéz körülmények közé, így egyre költségesebbé válik az élelmiszersegélyezés.
Ez az új megoldási forma, amelyet támogatok, még hatékonyabbá és naprakészebbé fogja tenni a programot, mind agrárpolitikai, mind társadalmi szempontból. Azzal is egyetértek, hogy e kezdeményezést továbbra is a KAP részeként kell kezelni, ahogy azt a Bizottság javasolta.
Amint azt tudjuk, a KAP jelenleg is biztosít élelmiszersegélyt a társadalom reménytelen körülmények közt élő csoportjai számára. És valóban, az intézkedést, amelyet bevezetni készülünk, mindig is széleskörű egyetértés övezte, olyannyira, hogy 2006-ban 13 millió ember, 2008-ban 15 ország, valójában 19 ország... (Az elnök félbeszakítja a felszólalót).
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Elnök úr, a mai vitával kapcsolatban három kérdésre szeretném felhívni a figyelmet. Először is, szeretném emlékeztetni Önöket, hogy a közös mezőgazdasági politika egyik fő célkitűzése annak biztosítása, hogy az Európai Unió lakosai megfelelő áron jussanak élelmiszerhez, valamint, hogy ez az alacsony jövedelműek, vagy a jövedelemmel egyáltalán nem rendelkezők számára ingyenes élelmiszert jelentsen.
Másodszor, az EU, és különösen az új tagállamok lakosainak jövedelme sok kívánnivalót hagy maga után. Az új tagállamok mindegyikére érvényes, hogy az EU-átlag 40%-a alatti jövedelemmel rendelkező lakosok száma eléri a lakosság 50%-át, vagyis ezekben az országokban az emberek felének ilyen alacsony a jövedelme. Ezek az adatok a válság kezdete előttről származnak. A helyzet a válság eredményeképpen az elkövetkezendő néhány évben csak rosszabbodhat.
Ennélfogva támogatom a leginkább rászorulók számára történő ingyenes élelmiszereket osztó program folytatását, amelyre az EU 2009-ben közel 500 millió EUR-t fog elkülöníteni, amely keretében közel 100 millió EUR-t kap az én országom, Lengyelország is. Remélem, hogy a cseh elnökség megegyezésre jut a Tanácsban a program végső formáját illetően... (Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Ljudmila Novak
(SL) Míg buzgón dolgozunk azon, hogy megszüntessük az éhínséget Afrikában és más elszegényedett országokban, az éhség és a szegénység itthon, a saját házunk táján is utolért bennünket.
Ez a helyzet az én országomban, Szlovéniában is, ahol sajnos egyre nagyobb szükség van a szolidaritáson alapuló segítségnyújtásra, dacára a magas életszínvonalnak. A média beszámolói szerint a humanitárius szervezetek élelmiszerkészletei viszont majdnem teljesen kimerültek.
Tekintettel arra a tényre, hogy az EU tagállamainak többsége még mindig bőséges élelmiszerkészletekkel rendelkezik, igazán embertelen lenne, ha polgárainknak éhségtől kellene szenvedniük, vagy akár az éhhalállal kellene szembesülniük. A túlélést egyértelműen minden más befektetés elé kell helyeznünk; azok várhatnak addig, míg jobb idők nem köszöntenek ránk.
Ha a tagállamok képtelenek új forrásokat biztosítani az élelmiszerellátáshoz, valószínűleg az lesz a legmegfelelőbb lépés számukra, ha hozzányúlnak a vészhelyzetre félretett készleteikhez. Helyeslem ezt a programot, és ezzel egy időben szeretném felhívni mindannyiunkat és polgárainkat is, hogy legyünk figyelemmel a körülöttünk élő emberek szorult helyzetére.
Donato Tommaso Veraldi
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretném megköszönni Siekierski úrnak, hogy elkészítette ezt a jelentést a leginkább rászorulók számára történő élelmiszerosztás közösségi programjáról, amely értékes piacszabályozási eszközt jelent, és aminek ennélfogva a KAP keretein belül kell maradnia.
Bár az Európai Unióban tapasztalható átlagos életminőség az egyik legmagasabb a világon, vannak olyan polgárok, akik nem tudnak elegendő élelmiszert vásárolni maguknak. Becslések szerint az EU-ban 43 millióan vannak kitéve az élelmiszerszegénység veszélyének, amely szám az elmúlt években folyamatosan emelkedett.
Az árak emelkedése, amely egy ideje a termékek széles körében megfigyelhető, még költségesebbé teszi az élelmiszersegély biztosítását, ami viszont még sürgetőbbé teszi az európai program által nyújtott támogatást.
Mariann Fischer Boel
a Bizottság tagja. - Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani az elhangzott hozzászólásokhoz. Általában véve elmondhatom, hogy nagyon pozitívan fogadták a szükséget szenvedők megsegítésére irányuló javaslatot.
Elnök úr, hadd térjek ki néhány, a mai nap folyamán elhangzott hozzászólásra. Először is, úgy vélem, nem szabad elfeledkeznünk róla, hogy a szegénység nem csak a tagállamok bizonyos területeire vagy régióira korlátozódik. Sajnos ez egy olyan kérdés, amellyel minden tagállamnak szembe kell néznie. Bár igaz, hogy a probléma mértéke és az annak orvoslására rendelkezésre álló eszközök nem egyformák az Európai Közösség különböző területein. A költségvetésnek a tagállamok számára történő elosztása, csakúgy mint a társfinanszírozás differenciált mértéke a kohéziós és a nem kohéziós országok esetében természetesen már most figyelembe veszi az egyes országok anyagi kapacitását. Ez azt jelenti, hogy az úgynevezett új tagállamok végső soron több pénzhez férhetnek majd hozzá, mint eddig.
Ami a költségvetést illeti, szeretném emlékeztetni Önöket, hogy valójában kétharmadával megemeltük a leginkább rászorulók megsegítését célzó program költségvetését - így az most 0,5 milliárd EUR -, és úgy vélem, hogy ez - az újonnan bevezetett társfinanszírozással együtt - segít majd a problémák enyhítésében. Véleményem szerint azt sem szabad elfelejtenünk, hogy a program önkéntes. Azok a tagállamok, amelyek rendelkeznek az e program helyébe állítható szociális rendszerrel, bizonyára nem szorulnak rá, hogy igénybe vegyék ezt a lehetőséget. Nem célunk, hogy ezzel helyettesítsük a tagállamokban már működő szociális politikákat, amelyeket bizonyos részben a nem kormányzati szervezetek működtetnek. A mi szándékunk az, hogy megerősítsük ezeket azáltal, hogy élelmiszert biztosítunk, ami véleményem szerint még mindig a közös agrárpolitika egyik központi célja.
Úgy hiszem, hogy az általunk javasolt változtatások a megfelelő irányba mutatnak. Úgy vélem, az intézkedések megalapozottak és kiegyensúlyozottak. A program - amely reményeink szerint a parlamenti szavazáson is átmegy - képes lesz választ adni a jövő kihívásaira. Nehéz lesz nem támogatni vagy ellenezni ezt a programot egy olyan helyzetben, mint most, amikor a munkanélküliség Európa-szerte drámai mértékben növekszik, amely folyamán egyre nagyobb mértékben nő azok száma, akik ki lesznek téve a szegénység veszélyének. Így hát várom e rendkívül felelősségteljes Parlament szavazásának végeredményét.
Czesław Adam Siekierski
Szeretnék reagálni néhány, az előzőekben felvetett problémára. Először is azt mondtam, hogy ellenzem a társfinanszírozást, de azt is hangsúlyoztam, hogy jelenleg, a gazdasági válság idején egyre nő a szegény, munkanélküli emberek száma. Majd amikor 2011-ben vagy 2012-ben értékeljük a programot, eldöntjük, hogy társfinanszírozással folytatjuk-e vagy sem. Hagyjunk időt magunknak, ne a válság alatt változtassunk ezen.
Másodszor, osztom a Biztos asszony azon álláspontját, miszerint nehéz arra korlátoznunk magunkat, hogy csak az EU területéről származó élelmiszereket osszunk ki, mert ez megnövelné a költségeket és a program adminisztratív oldalát. Harmadszor, kövessük az Egyesült Államok példáját, ahol a farmtörvény értelmében óriási pénzösszegeket különítettek el a mezőgazdaság támogatására az ingyenes EBT kártyák (elektronikus vásárlói kártyák) finanszírozásával. Negyedszer, biztatom a programban eddig részt nem vevő országokat, hogy csatlakozzanak. A program előttük is nyitva áll. Ötödször, az e program részére elkülönített alapok nem korlátozzák a gazdák közös agrárpolitikához való hozzáférését, hiszen a KAP-on belül vannak megtakarításaink.
Végezetül, szeretnék visszatérni a kiindulási alapokhoz. Amint azt tudjuk, a KAP céljait a Római Szerződés fogalmazza meg. Ebben az áll, hogy a társadalom számára megfizethető áron kell élelmiszert biztosítani, míg a gazdák számára megfelelő szintű jövedelmet kell biztosítani. Azt mondhatjuk, hogy ezek elsősorban termelési feladatok, amelyek meghatározzák az alapvető termelési mennyiségeket. Másodszor, társadalmi feladatok, hiszen megfelelő árakról beszélünk - vagyis hogy a fogyasztók képesek legyenek megvásárolni az élelmiszereket; így a Római Szerződés meghatároz bizonyos szociális célokat. Harmadszor pedig, vannak gazdasági célok is, amelyek a gazdák megfelelő szintű jövedelmének biztosításához kapcsolódnak.
Ami a szegény, gyakran munkanélküli fogyasztók számára megfelelő árakat illeti, ez azt jelenti, hogy az élelmiszer jelentősen alacsonyabb áron, vagy akár ingyenesen kell, hogy elérhető legyen, természetesen bizonyos speciális programok keretében, speciális körülmények között. Összefoglalásképpen tehát a KAP is tartalmaz bizonyos szociálpolitikai elemeket.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra déli 12.00 órakor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Mieczysław Edmund Janowski  
Siekierski úr jelentése, amely a leginkább rászorulók számára történő élelmiszerosztási programról szól, felvet olyan, tanácsi rendeletekben szabályozott kérdéseket, amelyek a közös agrárpolitika finanszírozásához és bizonyos, e témakört érintő különleges intézkedésekhez kapcsolódnak. Olyan helyzettel állunk szemben, amely bizonyítja, hogy óriási szegénységgel és nélkülözéssel sújtott területek vannak az Európai Unióban. Leginkább a falvak és a kisebb városok lakói érintettek, akik között sok gyermek is található. A hivatalos statisztikák szerint körülbelül 80 millió európai él a szegénységi küszöb alatt. És félő, hogy a jelenlegi válság és az egyre növekvő munkanélküliség csak még tovább növeli ezt a riasztóan magas számot.
Az, hogy az Európai Unió legszegényebb lakosait célzó élelmiszersegély-program számára elkülönített összeg 305 millió EUR-ról 500 millió EUR-ra emelkedik, önmagában véve kedvező jel. Úgy vélem azonban, hogy a tagállamokban működő rendszereken is változtatni kell annak érdekében, hogy megszüntessük, vagy legalábbis jelentős mértékben visszaszorítsuk ezt a szégyenteljes helyzetet. A nélkülözés legfőbb oka a munkanélküliség és a túlzottan magas élelmiszerárak (hasonlítsuk csak össze a gazdáknak fizetett felvásárlási árakat és az üzletek kiskereskedelmi árait). Ráadásul a szociális ellátórendszerünk is messze van a tökéletestől.
Végezetül szeretném egyértelműen hangsúlyozni, hogy alapvetően lényeges az, hogy a segélyprogram során szétosztott élelmiszer jó minőségű és ideális esetben friss legyen, valamint, hogy a helyi gazdaságokból származzon.
