Szociális csomag (Első rész) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság és a Tanács szociális csomagról szóló nyilatkozatai (Első rész).
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Alelnök úr, hölgyeim és uraim, a Bizottság két hónappal ezelőtt megújított szociális menetrendet fogadott el azzal a céllal, hogy segítsen az Uniónak megoldani a XXI. században Európára váró szociális problémákat. A napirend nagyratörő és összefüggő szociálpolitikai intézkedéscsomagot tartalmaz, amely lehetővé teszi az európaiak számára, hogy megragadják a kínálkozó lehetőségeket.
Mint arról korábban már szó volt, a munkaügyi és szociális miniszterek a Szociális Bizottság július elején Chantillyban tartott, nem hivatalos megbeszélésén megtárgyalták a megújított szociális menetrendet.
Örömmel olvastam a jelentést arról, hogy a tagállamok igen pozitívan fogadták a megújult szociális menetrendet, és érdeklődéssel várom a Tanácsnak ez év végéig benyújtandó következtetéseket. A csomagot már volt alkalmam ismertetni az Elnökök Értekezletével és a Foglalkoztatási és Szociális Bizottsággal. Elérkezett a megfelelő idő arra, hogy azt itt, a Parlamentben is részletesen megvitassuk. Meggyőződésem, hogy a mai véleménycsere hozzájárul majd ahhoz, hogy közös megegyezésre jussunk arról, milyen szociális Európát szeretnénk felépíteni Európa polgárai számára.
Szeretném Önöket emlékeztetni az eddigi fejleményekre. Ez a komplex csomag kétévi közös erőfeszítés eredménye. A Bizottság ezalatt minden érdekelt felet bevont a közös munkába, többek között a dolgozók és munkáltatók képviselőit, a civil társadalmat, a tagállamokat, továbbá a regionális és helyi testületeket. A csomag összefüggő egészet alkot, és nagy hangsúlyt helyez a más területekhez - például az oktatáshoz, egészségügyhöz, környezethez, az információs társadalomhoz és a gazdasághoz - való kapcsolódási pontokra, és egyértelműen bizonyítja, hogy a gazdasági és társadalmi célok ugyanannak az éremnek a két oldalát képviselik, valamint hogy az emberek érdeke megköveteli e két oldal szoros együttműködését. A csomag magasra teszi a mércét, amikor megpróbál gyakorlati választ adni az emberek aggályaira, és javítani kívánja életkörülményeiket. A csomag ugyanakkor igen átfogó is - ez a legnagyobb csomag, amit a Bizottság valaha egyben elfogadott -, hiszen a jelentés mellett 18 kezdeményezést tartalmaz. Tárgyalás alatt van még további 20 kezdeményezés is, a legkülönbözőbb témákban.
Ma két intézkedést vizsgálunk meg: egy irányelvre irányuló javaslatot, amelynek tárgya a megkülönböztetés elleni küzdelem, valamint az Európai Üzemi Tanácsok létrehozásáról szóló átdolgozott irányelvet. Először is azonban szeretnék néhány szót szólni ennek a csomagnak az alapelveiről.
A megújított szociális menetrend három alapelven nyugszik: lehetőségek, hozzáférés és szolidaritás. Mi, európaiak nagyra értékeljük az egyes embert, és szeretnénk mindenki számára egyenlő esélyt biztosítani a benne rejlő lehetőségek kibontakoztatásához. Ez annyit jelent, hogy elhárítjuk az emberek előtt álló akadályokat, és megteremtjük a szükséges feltételeket ahhoz, hogy mindenki megragadhassa a kínálkozó lehetőségeket, tiszteletben tartva ugyanakkor az Európára jellemző sokféleséget és kerülve a nézeteltéréseket.
Az európaiak egyenlőségbe vetett hite alapozza meg a társadalmi szolidaritásba vetett közös hitet: szolidaritás a generációk között, a régiók között, a fent és a lent lévők között, a gazdag és a kevésbé gazdag tagállamok között éppúgy, mint szomszédjaink és a világ más részein élő barátaink irányába, mivel a szolidaritás elválaszthatatlan részét képezi az Európai Közösség működésének és a világ más országaival fennálló kapcsolatainknak.
Hölgyeim és uraim, mint azt Önök is tudják, jelenleg az EU-ban a megkülönböztetéssel szembeni jogi védelem mértéke a megkülönböztetés okának függvényében változik. A megkülönböztetés azonban nem korlátozódik egyetlen területre. Ezért javasoltunk a csomag keretében egy olyan horizontális irányelvet, amely megtiltja az életkorra, szexuális irányultságra, vallásos hitre és fogyatékosságra alapuló megkülönböztetést a foglalkoztatás területén kívül. Egy ilyen horizontális irányelv biztosítja a legnagyobb fokú átláthatóságot és jogbiztonságot a tagállamok, gazdasági egységek és a polgárok számára.
Ez a tervezet válasz a Parlament többszöri felhívására, és a Bizottság ezzel teljesíti a hivatalbelépésekor tett politikai ígéretét. Olyan rugalmas eszköz ez, amely a tagállamokban már elfogadott, a meglévő szabályzatokba szervesen beépülő elveken alapul.
Szeretném hangsúlyozni, hogy a megkülönböztetés alapjául szolgáló különböző okok azonos kezelése nem jelenti azt, hogy minden területre egyforma szabályoknak kell vonatkozniuk. A biztosítási és banki területen például eltérő megközelítéseket lehet majd alkalmazni életkor vagy fogyatékosság alapján. Az ilyen eltéréseket azonban meggyőző érvekkel és megbízható statisztikai adatokkal kell alátámasztani. Az idős emberek továbbra is részesülhetnek kedvezményes díjszabásban a tömegközlekedési eszközökön és a kulturális eseményeken, és az emberek egészségének védelme érdekében továbbra is korlátozni lehet majd a bizonyos termékekhez való hozzáférést, például a fiatalok számára történő alkoholértékesítést.
Az irányelv minden termékértékesítésre és szolgáltatásnyújtásra kiterjed, és egyaránt vonatkozik a vállalatokra és magánszemélyekre, de kizárólag kereskedelmi forgalomban értékesített termékek és szolgáltatások esetén.
Az irányelv a terhek kirovása tekintetében is arányos, és követi a meglévő megkülönböztetés-ellenes irányelvekben valamint a fogyatékkal élők jogairól szóló, a tagállamok és az Európai Közösség által is aláírt ENSZ-egyezményben foglalt arányosság elvét.
Az irányelvtervezet tiltja a megkülönböztetést, tiszteletben tartva ugyanakkor a többi alapvető jogot és szabadságot is, többek között a magánélet és a családi élet védelmét és az ezzel összefüggésben hozott jogi aktusokat, továbbá a vallásszabadságot és a gyülekezési szabadságot.
A következő probléma, amelyre szeretném felhívni a figyelmet, az a romákkal szembeni megkülönböztetés, amelyet a Bizottság már több alkalommal is az EU alapelveivel összeegyeztethetetlennek nyilvánított. A csomag tartalmaz egy nyilatkozatot, amelyben ismételten elkötelezzük magunkat az egyenlő lehetőségek biztosítása és a megkülönböztetés elleni küzdelem mellett, valamint egy bizottsági személyzeti munkadokumentumot a romák beilleszkedését elősegítő közösségi eszközökről és politikákról.
Ez a dokumentum az Európai Tanács 2007. decemberi kérésére született, amelyben arra szólították fel a Bizottságot, hogy vizsgálja felül a meglévő politikákat és eszközöket, és nyújtson be jelentést a Tanácsnak az elért eredményekről.
A bizottsági személyzeti munkadokumentum szerint rendelkezésre állnak a szükséges jogalkotási, pénzügyi és koordinációs eszközök, és ezeket használják is, de egyelőre nem kielégítő mértékben. A megújított szociális menetrend számos olyan kezdeményezést tartalmaz, amelynek célja, hogy az Unió hatékonyabban tudjon reagálni a változásokra. Meggyőződésünk, hogy az európai szociális párbeszédnek és az Európai Üzemi Tanácsoknak ebben különleges szerepe lesz. Az Európai Üzemi Tanácsok létrehozásáról szóló irányelv már jó ideje frissítésre szorul.
Az Unióban jelenleg 820 Európai Üzemi Tanács működik, amelyek 15 millió dolgozót képviselnek. A legutóbbi esetek azonban azt mutatják, hogy nem látják el teljesen jól a feladatukat, és a munkavállalók gyakran nem kapják meg a szükséges tájékoztatást, vagy nem kérik ki a véleményüket a vállalati átszervezésekkel kapcsolatban. A kezdeményezés célja tehát a vállalatokon belüli szociális párbeszéd szerepének megerősítése nemzetek feletti szinten.
Ez egy kiegyensúlyozott tervezet, amelynek garantálnia kellene, hogy a munkavállalók képviselői a munkavállalókat érintő körülményekre vonatkozó döntések meghozatala előtt kellő tájékoztatásban részesülnek, illetve ezekről a döntésekről tanácskoznak velük, a vállalatok számára pedig lehetővé kell tennie a globalizációhoz való alkalmazkodást.
A Bizottság természetesen szívesen részesítene előnyben egy olyan megoldást, amelyet előzőleg megtárgyaltak a munkavállalók és munkáltatók képviselői, tekintettel azonban arra, hogy tavaly júniusban nem sikerült meggyőznünk őket arról, hogy üljenek tárgyalóasztalhoz, a Bizottság kénytelen volt saját kezdeményezésű tervezetet benyújtani.
Mindazonáltal nagyra értékeljük a munkavállalók és munkáltatók képviselőinek közös levelét, amelyet augusztusban küldtek el a Tanácsnak és a Parlamentnek. Értékeljük a két oldal által annak érdekében tett erőfeszítéseket, hogy megállapodásra jussanak ebben az összetett kérdésben, és örömömre szolgál az is, hogy a további munka alapjaként elfogadták a Bizottság tervezetét. Őszintén remélem, hogy a Parlament az első olvasatban szem előtt tartja majd azokat a gyakorlati javaslatokat, amelyeket a munkavállalók és munkáltatók képviselői tettek. Hiszem, hogy gyorsan megszületik az állásfoglalásunk. A Bizottság minden tőle telhetőt megtesz azért, hogy ezt elősegítse.
Itt kell néhány szót szólnom a globalizáció hatásairól. A vállalati szerkezetátalakítás időnként elkerülhetetlen, ugyanakkor igen fájdalmas hatással lehet a munkavállalókra és azok családjára. Az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap az ilyen helyzetekben szeretne segíteni. Az alap eddig 7250 embernek segített új állást találni. Ennek örülhetünk, gondoskodnunk kell azonban arról, hogy az alap mindazok számára hozzáférhető legyen, akik élvezhetnék annak előnyeit.
A szociális menetrendcsomagban található jelentés szerint az 500 millió eurós éves keretből 2007-ben mindössze 4%-ot használtak fel. Végig kell tehát gondolni, hogyan javíthatnánk az alap tevékenységének az eredményességét.
Ami a munkaerő mobilitását illeti, szeretném elmondani, hogy a munkavállalók kiküldetéséről szóló 1996. évi irányelv támogatja a szolgáltatások szabad mozgását, és védelmet nyújt a munkavállalókkal szembeni visszaélések ellen, továbbá garantálja számukra az alapvető jogok betartását azokban a tagállamokban, ahová kiküldik őket. Az Európai Bíróság által ebben a kérdésben a közelmúltban hozott döntések egy egész sor kérdést vetettek föl. Teljesen indokolt a reakció, amit ezek a döntések kiváltottak, és közösen kell ezekre megtalálnunk a választ. Szervezek egy fórumot október 9-re ennek a témának a megbeszélésére, ahol ezt az összetett problémát politikai testületekkel, a munkavállalók és munkáltatók képviselőivel, európai intézmények képviselőivel, valamint jogi és gazdasági szakértőkkel együtt fogjuk megtárgyalni.
A Bizottság természetesen továbbra is meghallgat minden észrevételt, de eddig még nem láttuk szükségét az irányelv módosításának. Azt azonban feltétlenül biztosítani fogjuk, hogy ne legyen ellentmondás a Szerződésben foglalt szabadságok és a polgárok alapvetői jogai között.
Hölgyeim és uraim, ez az új szociális menetrend is megerősíti az Európai Unió elkötelezettségét amellett, hogy támogatnia kell egy olyan erős és valódi szociális dimenziót Európa, egy szociális Európa számára, amely megfelel majd polgártársaink elvárásainak. Ez természetesen nem valósítható meg oktatási dimenzió nélkül. Ez rendkívül fontos. Ehhez kapcsolódóan szeretnék megemlíteni három dokumentumot:
1. A Tanács ajánlása a fiatal önkéntesek európai mobilitásáról;
2. "A XXI. századi kompetenciák fejlesztése: Az iskolákról szóló európai együttműködés menetrendje” című közlemény;
3. Zöld könyv: Migráció és mobilitás: kihívások és lehetőségek az EU oktatási rendszerei számára.
Közös óhajunk Európa szociális dimenziójának megerősítése és elmélyítése. A csomagban szereplő 18 intézkedés jelenti erőfeszítéseink sorában az első lépést ebbe az irányba. Tudom, hogy számíthatok Önökre, és ezeket a javaslatokat és szakpolitikai dokumentumokat alaposan és gondosan mérlegelik majd, hiszen az Önök feladata az emberek véleményét képviselni, márpedig jövőjük szempontjából ennek alapvető jelentősége van.
Xavier Bertrand
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, azért vagyunk itt, hogy a szociális Európáról beszéljünk. Beszélnünk kell a szociális Európáról, és örömömre szolgál, hogy erre ma az Európai Parlament előtt kerül sor, hiszen az Európai Parlament központi szerepet tölt be Európa intézményi szerkezetében, és olyan fontos partner, amellyel a francia elnökség a lehető legszorosabb munkakapcsolatra törekszik.
Említettem már, és most újra elismétlem: 2008 lesz az az év, amikor a szociális Európa új erőre kap. Úgy hiszem, ezt minden európai szereplő várja már. A júniusi luxemburgi csúcstalálkozó és a júliusi chantilly-i megbeszélés ennek az útnak fontos mérföldkövei. Nagyon szerettük volna, ha a francia elnökség foglalkozik az európai szociális menetrend felülvizsgálatával, amelyről Špidla biztos úr éppen az imént beszélt. Ez olyan kulcsfontosságú kérdés, amely megköveteli tőlünk, hogy meg tudjuk határozni Európa szociális jövőképét, és hogy ezt a jövőképet fordítsuk le tényleges tennivalókra. A Chantillyban folytatott megbeszélésen - amelyen a Parlament Andersson bizottsági elnök úr révén képviseltette magát - módunkban állt ismételten megerősíteni egy sor olyan közös értéket, amelyet valamennyien magunkénak vallunk, és éppen ezek az értékek határozzák meg Európa szociálpolitikai törekvéseit. Ezek között az értékek között szerepel a szociális párbeszéd, a generációk közötti szolidaritás, a szegénység és megkülönböztetés elleni fellépés, a nemek közötti egyenlőség, a szociális védelem, a foglalkoztatási mobilitás, valamint az általános érdekű szolgáltatások jelentősége a társadalmi kohézió és a társadalmi felelősség biztosításában az üzleti életben és az iparban. Ezektől az értéktől lesz az európai szociális modell egyedi akár Pekingből, akár Washingtonból, Fokföldről, Új-Delhiből vagy Brisbane-ből nézve.
Chantilly megadta számunkra a lehetőséget, hogy emlékeztessük a világot arra, hogy ezek az értékek központi szerepet játszanak Európa fejlődési stratégiájában és a lisszaboni stratégiában. Másképpen megfogalmazva: Chantilly emlékeztetőül szolgált arra, hogy globalizált világunkban ez a szociális modell, ezek a közös értékek jelentik Európa egyik erősségét.
Hogy miért? Mert tudás alapú gazdaságot, innovatív gazdaságot csak úgy építhetünk, ha erősen összpontosítunk a humán tőke fejlesztésére és az élethosszig tartó tanulásra. Ennek az az oka, hogy a gazdaság egésze számára veszteséget jelent, ha teljes népesség-kategóriákat rekesztenek ki hosszabb időre a munka világából, akik így nem járulhatnak hozzá a jólét megteremtéséhez, és nem juthatnak hozzá az árukhoz és szolgáltatásokhoz. A munkavállalókra is igaz ugyanis, hogy termelékenyebbek az olyan kedvező foglalkoztatási feltételek és szociális védelem mellett, amelyek enyhítik azokat a nehézségeket, amelyek elé az élet állítja őket.
A gazdasági fejlődés távolról sem jelenti azt, hogy szociális téren fel kellene áldoznunk az előrelépést. Nem vagyok egyedül azzal a véleményemmel, hogy a kettő nem választható el egymástól. A gazdasági fejlődés társadalmi fejlődés nélkül előbb-utóbb kifullad. Európának ezért mindkét fronton előre kell lépnie: igen, szükség van gazdasági fejlődésre, de társadalmi fejlődésre éppúgy.
E - közösen megerősített - meggyőződésünk mellett még egy dologban megegyeztünk: az európai szociális modell megérett a változásra, figyelembe kell vennie a globalizációt, az éghajlatváltozást, a demográfiai változást és az európai társadalmak fokozódó sokszínűségét. Munkaerő-piacainkat tehát ennek megfelelően át kell alakítanunk, és be kell vezetni a "rugalmas biztonságot”, azaz újfajta biztonsági elemekre és rugalmasságra van szükség a munkavállalók és munkáltatók számára egyaránt.
A dolgok változnak. A rugalmas biztonság fogalma kezdetben megrémítette az embereket, aggodalmat váltott ki. Mostanra azonban olyan európai eszményképet testesít meg, amelynek elérésére valamennyi érintett törekszik, a szociális partnereket is beleértve. A szó ma már mindenki számára ismert, hétköznapi kifejezés, ami bizonyítja, hogy a dolgok valóban változnak, hogy az emberek gondolkodásmódja is változik.
Van még valami, amivel foglalkoznunk kell, ha szociális modellünkkel szeretnénk előre lépni, ez pedig a társadalmi kohézió garantálása a szegénység új formáinak leküzdésére hozott intézkedésekkel, különös tekintettel azokra az esetekre, amikor az gyermekeket érint. Ideje egyesíteni erőinket, hogy a generációk közötti szolidaritás megerősítésével, valamint az általános érdekű, jó minőségű szociális szolgáltatásokhoz való hozzáférés biztosításával jobban felkészítsük a társadalmat erre a demográfiai változásra.
Ez az igazodási folyamat már évek óta zajlik. A Bizottság, a Miniszterek Tanácsa, az Európai Parlament és a szociális partnerek kezdeményezéseinek köszönhetően sikerült előre lépnünk bizonyos kezdeményezések tekintetében, amelyek Európában széles körben aggodalmat kiváltó kérdésekkel foglalkoznak. Hogyan biztosíthatjuk Európán belül a munkavállalók szabad mozgását, és védhetjük meg ugyanakkor a foglalkoztatáshoz kapcsolódó jogait azoknak, akik mozognak? Hogyan javítható a szerkezetátalakítási műveletek irányításához a munkaerő európai szintű bevonásával? Hogyan biztosíthatjuk, hogy az emberek dolgozhassanak, és ezáltal aktív szereplői legyenek a társadalomnak, és mit tehetünk a megkülönböztetés hatékonyabb visszaszorítása érdekében?
Ezek az erőfeszítések végigkísérik majd a francia elnökséget. Különösen azért - és ezt teljesen őszintén mondom -, mert a közelgő választások miatt 2008 második fele lesz az utolsó esélyünk arra, hogy ebben a parlamenti időszakban egy sor kérdésben eredményeket érjünk el. Európai polgártársaink hamarosan valamennyiünket elszámoltatnak majd a szavazóládáknál.
Az európaiak eredményeket várnak tőlünk ebben a kérdésben. Az Európai Bíróság közelmúltban hozott döntései által kiváltott reakció is ezt bizonyítja. Számos egyéb terület mellett, amelyeket röviden érinteni fogok ez olyan terület, ahol az Európai Parlament segíthet nekünk.
Az első az Európai Üzemi Tanácsok létrehozásáról szóló, átdolgozott irányelv, amelyről Vladimír Špidla az imént beszélt. Ez komoly vállalkozás, amely felerősíti majd az európai szociális párbeszédet. A jelenlegi irányelv több mint 14 millió munkavállalót és 820 munkáltatót érint. Az irányelv átdolgozásával még továbbnő azoknak a száma, akikre vonatkozik.
Chantillyban egymás mellé ültettük az Európai Szakszervezetek Szövetsége és a Business Europe képviselőit, hogy kikérjük a véleményüket a Bizottság által előterjesztett átdolgozott szövegről. Elégedettek voltak a javaslattal, és azt elfogadták kiindulási alapként azzal, hogy a vitás pontokról készek tárgyalni. Jelenleg számos közös javaslat véglegesítésén dolgoznak, amelyeket kellő időben be fognak jelenteni.
Nagyban elősegíti majd a munkánkat, valamint a Parlament és a Tanács munkáját, ha ez gyümölcsöző lesz, és a szociális partnerek közös javaslatokkal állnak elő az irányelv felülvizsgálatával kapcsolatban. Miért nem jutunk hát a lehető leghamarabb megegyezésre, már az első olvasatban? Az év végéig, ha ez egyáltalán lehetséges?
Ami a munkánk másik központi elemét illeti: természetesen meg kell említenem a Bizottság ugyancsak július 2-án elfogadott, a munkahelyen kívüli megkülönböztetés-elleni védelemről szóló irányelvre irányuló javaslatát. Sok szó esett erről Chantillyban, és az elnökség július elejétől megbeszéléseket kezdett a szövegről. A Parlament véleményét is kikérik majd ebben az ügyben, de szeretném hangsúlyozni, hogy a Bizottság javaslata - amely a megkülönböztetés négy különböző alapjára tér ki - figyelembe vette a Parlament tavaly tavasszal elfogadott állásfoglalását Elizabeth Lynne jelentéséről.
A harmadik, ugyancsak kiemelten kezelt kérdés az általános érdekű szociális szolgáltatások területe volt. Minden tagállam ezekről beszél. Mindannyian ugyanarról a dologról beszélnek, még ha minden bizonnyal nem is mondják mindannyian pontosan ugyanazt. A Lisszaboni Szerződéshez csatolt jegyzőkönyv elfogadása és az Altmark-csomag értékelése azonban lehetővé teszi, hogy végiggondoljuk, hogyan járulnak hozzá ezek a szolgáltatások az európai társadalmi kohézióhoz, milyen nagy szükség van arra, hogy biztosítsuk ezek magas színvonalát, és mennyire fontos, hogy stabil jogi keretet kapjanak. Reméljük, hogy az útiterven együtt dolgozik velünk a Bizottság és mindenki más, aki szeretne a témához hozzájárulni, hogy meghatározhassunk egy sor közbenső célt, és ezzel fenntarthassuk a fejlődést ebben a rendkívül fontos ügyben.
Itt vannak azután az ideiglenes munkáról és munkaidőről szóló irányelvek. Mindkét kérdésben az Európai Parlament térfelén van a labda, a második olvasatra várunk. Meg kell próbálnunk elkerülni az egyeztetést. Európában ideiglenes munkavállalók milliói várják türelmetlenül az ideiglenes munkáról szóló irányelv életbelépését, bizonyos tagállamokra pedig az ügyeleti idő kérdésének rendezése érdekében nehezedik nagy nyomás. Így csak bátorítani tudom a Parlamentet, hogy tájékoztassanak minket a fejleményekről, kellő figyelmet fordítva itt is - az általam is jól ismert - kiegyensúlyozó tényezőkre. Az embereknek azonban ezen a területen is elvárásai vannak velünk szemben; rajtunk a világ szeme.
A mobilitás kérdését illetően fontos még megemlítenem, hogy megállapodásra kell jutni a szociális biztonsági rendszerek összehangolásáról szóló végrehajtási rendeletről.
A francia elnökségnek szüksége van az említett kérdésekben az Európai Parlament támogatására ahhoz, hogy konkrét eredményeket érhessen el. Az eredményeket - ezt tudják Önök is, de megismétlem - nagyon várják Európa népei, akik az európai szociális jövőkép megvalósítását várják tőlünk, amely jobbá teszi mindennapi életüket és amely egyre inkább mindennapi életük részévé teszi Európát. Ma már tudjuk, hogy nem kevesebb, hanem több Európára van szükségünk. Ma már nagyon jól tudjuk, hogy nem kevésbé szociális Európára van szükségünk, hanem az eddigieknél szociálisabb Európára. Pontosan tudjuk, hölgyeim és uraim, hogy milyen kihívásoknak kell megfelelnünk.
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, soros tanácsi elnök úr, bizottsági elnök úr, Špidla biztos úr, hölgyeim és uraim, az Európai Néppárt és az Európai Demokraták képviselőcsoportja nagy hangsúlyt fektet a társadalmi igazságosságra. Az európai szociális modellek támogatása legfontosabb célkitűzéseink között szerepel ebben a globalizálódó világban. Ennélfogva az EPP képviselőcsoport elnökeként üdvözlöm a Bizottság új szociális modellre vonatkozó javaslatát. A javaslat szövege választ kínál néhány olyan alapvető fontosságú társadalmi kérdésre, mint a demográfiai változás, a globalizáció és a szegénység csökkentése.
Képviselőcsoportom meglátása szerint a Bizottságnak ennél is tovább kellene mennie, és konkrétabb intézkedéseket kellene tennie. A szegénység enyhítése, a munkaerőpiacról kiszorult népességcsoportok foglalkoztatásba történő bevonása, a munkavállalók mobilitásának előmozdítása és a dolgozók oktatásának és továbbképzésének javítása olyan kérdések, amelyek az Európai Unió és tagállamai részéről speciális programot, konkrét intézkedéseket és határozott eltökéltséget igényelnek.
A demográfiai változás komoly kihívás elé állítja gazdaságainkat. Új lehetőséget kell kapniuk a nyugdíjkorhatárt betöltött munkavállalóknak, a nőknek, a fiataloknak és mindenekelőtt a fogyatékkal élőknek - általában szólva mindenkinek, aki hosszabb ideig nem volt jelen a munkaerőpiacon. Segítenünk kell, hogy ezek az emberek munkát találjanak, illetve ismét munkába állhassanak. Ezért konkrét intézkedéseket szeretnénk az élethosszig tartó tanulás előmozdítására.
Az alkalmazásban lévő emberek továbbra is egyenlőtlenségeket tapasztalnak. Komoly aggodalomra ad okot a férfiak és nők bérezése között még mindig fennálló szakadék. Ilyesminek Európában, 2008-ban nem szabadna előfordulnia. Megfelelő ellátórendszereket kell biztosítani, amelyek megkönnyítik az emberek számára a munka és a családi élet összeegyeztetését. Felkérjük tehát a Bizottságot és a Tanácsot, hogy tegyenek egyedi intézkedéseket. Képviselőcsoportom ellenzi a megkülönböztetés minden formáját. Ezért egyetértünk a Bizottság kinyilvánított szándékával, miszerint be kell tömni a vonatkozó jogszabályokban lévő hézagokat. Kiemelt figyelmet kell fordítani a fogyatékkal élő emberek megkülönböztetése elleni intézkedésekre.
Hölgyeim és uraim, úgy véljük, hogy a globalizáció korszakában a szociális modellek támogatásának leghatékonyabb eszköze a gazdasági növekedés. Meg vagyunk azonban győződve arról, hogy a lisszaboni stratégia célkitűzéseinek teljesítése érdekében támogatnunk kell a vállalatok és az ipar ügyét, mivel a munkahelyteremtés elsődleges hajtóereje a vállalkozói szellem. Javítanunk kell az Európában a vállalkozókról kialakult képet, és ösztönöznünk kell a fiatalokat saját vállalkozásuk elindítására. Ösztönöznünk kell a vállalataink számára a versenyképes környezet megteremtését, különleges támogatást nyújtva a munkahelyteremtésben élenjáró kis- és középvállalkozásoknak.
Ennek fényében a terület valamennyi szereplőjét arra ösztönözzük, hogy járuljanak hozzá egy rugalmasabb és biztonságosabb Európa megteremtéséhez. Ez az elképzelés már bizonyított azokban az országokban, amelyek azt elfogadták. Ez a vállalatok számára biztosítja a nemzetközi szintű versenyképességhez szükséges rugalmasságot, ugyanakkor pedig védelmet nyújt a munkavállalóknak. Örülök a Bizottság azon szándékának, hogy támogatja a szociális párbeszédet. Számunkra a vállalatokon belüli bizalmon alapuló partnerség jelenti piaci sikerük kulcsát.
Hölgyeim és uraim, a jelenlegi szerződések szerint a szociális kérdések továbbra is alapvetően a tagállamok hatáskörébe tartoznak. Ez változhat, és változnia is kell, de addig is tartanunk kell magunkat a szubszidiaritás elvéhez. Nincsen más választásunk. A Bizottság ettől még folytathatja a hatásvizsgálatokat, elítélheti az egyenlőtlenségeket, és megpróbálhatja felmérni a javasolt új jogszabályok szociális következményeit. A magam részéről ösztönzöm is erre a Bizottságot. Komoly szociális és társadalmi kihívásokkal állunk szemben: meg kell reformálnunk a gazdaságainkat, változtatnunk kell azokon, hogy versenyképesebbek legyenek azért, hogy kevesebb ember szenvedjen a kirekesztéstől. Nem képzelhető el szociális téren előrelépés gazdasági növekedés nélkül, a gazdaság viszont nem lehet versenyképes szociális haladás nélkül. Az EPP-ED képviselőcsoport minden korábbinál elkötelezettebb amellett, hogy ezen a téren eredményeket érjünk el.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az előttem felszólalók - Spidla biztos úr, Bertrand úr, a soros tanácsi elnök úr és Daul úr - beszédeit hallgatva az embernek az a benyomása támad, hogy minden rendben van. Szépen haladnak előre, és a 2008. évre úgy emlékszünk majd, mint arra az évre, amikor az európai szociális modellt újból útjára indították.
Ez mind remekül hangzik, a valóság azonban kevésbé idilli. Igen, a valós kép egészen más. A valós kép súlyos szociális egyenlőtlenségeket mutat az Európai Unión belül. A profitok egyre magasabbra emelkednek, miközben a bérszínvonal stagnál. A bérkülönbségek egyre mélyülő szakadékká szélesedtek. Az Európai Unió átlagpolgárai körében tapasztalt vásárlóerő-csökkenés és az ehhez társuló drasztikus energiaár-emelkedés valóságos elszegényedési program. Olyan probléma ez, amivel foglalkoznunk kell az európai szociális modell keretében, és ennek nem csak szép szavakban kell megnyilvánulnia. Spidla úr, az Önök kezdeményezése jó, örömmel fogadjuk.
Hölgyeim és uraim, részletesen foglalkozunk majd a különböző javaslatokról alkotott véleményekkel, ennélfogva tehetek néhány alapvető megjegyzést azzal kapcsolatban, hogy mit is várunk egy európai szociális modelltől. Ha az Európai Unió lakossága - bármelyik országban - tizenöt évvel ezelőtt úgy érezte, hogy valami nincs rendben, hogy egy régóta fennálló nemzeti szabvány veszélyben forog, akkor Európára néztek, onnan várták a dolgok helyrehozatalát, és úgy érezték, hogy az európai keretrendszerben kell az ügyeket rendbe tenni, mert az emberek akkoriban hittek abban, hogy az európai szabályok egy európai keretrendszerben a nemzeti határokon átnyúlva is védelmet nyújthatnak.
Próbálják meg ma, tizenöt évvel később bárkinek azt mondani, hogy rendbe tesszük a dolgokat Európában! Félelmet keltenénk vele a munkavállalókban, mivel úgy vélik, hogy ez az Európa jelenlegi formájában már nem képes szociális védelmet biztosítani a számukra.
Ha van idejük elemezni az ír népszavazást és a fiatalok választói magatartását, akkor azt látják, hogy ezek az emberek nagyszerű ötletnek tartják Európát. Amikor azonban a jelenlegi felépítését és kialakítását nézik, akkor a szervezeti felépítésétől, a sajátosságaitól nincsenek elragadatva. Tekintve, hogy indul a választási kampány, jogos a kérdés, vajon miért övezte ekkora optimizmus az európai szociálpolitika jövőjét tizenöt évvel ezelőtt, és miért váltotta ezt fel napjainkra ekkora pesszimizmus. Szocialistákként csak azt válaszolhatjuk, hogy Európát a jobboldal irányítja. Miniszter úr, Ön kiváló szocialista beszédet tartott; amit itt elmondott, az csodás volt. De vajon milyen irányvonalat képviselt a kormánya a Tanácsban a munkaidő-szervezésről szóló irányelvvel kapcsolatban?
(Taps)
Az Önök kormányzópártja tagja az Európai Néppártnak, amelynek tagpártjaiból kerül ki az Európai Unióban a kormányfők túlnyomó többsége. Ők adják a Bizottságban a biztosok abszolút többségét, valamint a Bizottság elnökét. Az Európai Néppárt a legnagyobb politikai csoport ebben a Házban, de Önt hallgatva azt hinné az ember, hogy Önöknek az égvilágon semmi köze nincs Európa visszamaradt szociális fejlődéséhez. Európát a jobboldal irányítja, és rossz irányba viszi, ezt pedig helyre kell hozni az európai választásokon.
(Taps)
Kiváló lehetőség kínálkozik majd az Önök számára, hogy visszavigyenek minket a helyes kerékvágásba, amikor eljön az ideje, hogy az Ön által körvonalazott intézkedéseket bevezessék. Az európai szociális modell, mint említette, a prioritások között szerepel. Képviselőcsoportunk számára egészen biztosan! Mitől félnek igazán az emberek az Európai Unióban? Az ellenőrizetlen pénzügyi piacoktól. Az ellenőrizetlen fedezeti alapoktól és magánbefektetői cégektől, amelyek megvesznek ilyen-olyan vállalatokat, kimazsolázzák az eszközeiket, és utcára teszik a munkavállalókat, pusztán a befektetői nyereség maximalizálása érdekében.
Tiszteletreméltó kollégám, Paul Nyrup Rasmussen kiváló jelentést ismertetett előttünk. Minősített többségi szavazás szükséges a tárgyban ahhoz, hogy a Bizottság kezdeményezést indíthasson a fedezeti alapok és a magánbefektetői cégek szabályozására. Ki az, aki nem hajlandó támogatni egy ilyen lépést? Önök, az Európai Néppárt, amelynek a Gazdasági és Monetáris Bizottságban ülő képviselői ezt ellenzik.
Ezért kell nagyon világosan kimondanunk, hogy az európai szociális modellért folytatott küzdelem egyben egy alapvető filozófiáért folytatott küzdelem is. Bertrand úrnak igaza volt, amikor az Európai Unió sikerét a gazdasági fejlődés és a szociális fejlődés összepárosításának tulajdonította. Európában mindig ez az elv szolgált alapul - egyébként a kereszténydemokraták számára is. Ez a két dolog évtizedeken át ugyanannak az éremnek a két oldalát jelentette mindaddig, míg végül a neoliberális főirány a kilencvenes évek elején előállt azzal, hogy a gyorsabb gazdasági növekedés titka alapvetően az alacsonyabb bérekben, hosszabb munkaidőben és a vállalat vezetésébe való kisebb beleszólásban rejlik. Voltak persze évtizedeken keresztül olyanok - és vannak szép számmal napjainkban is, még a Bizottság tagjai között is -, akik számára fontosabb a lóverseny, mint az európai szociális modell, de itt a belső piacért felelősek, és akik azt mondták nekünk, és mondják még mindig - ékes példa erre Trichet úr, aki egyetlen sajtótájékoztatón sem mulasztja el megemlíteni -, hogy az európai bérek túlságosan magasak. Talán igaz ez az Európai Központi Bank igazgatósági tagjai esetén, de nem az az átlagos európai munkavállalók számára.
Biztosítanunk kell tehát a politikai irányvonal általános megváltoztatását, egy olyan irányú változást, amely ténylegesen visszahelyezi az európai szociális modellt oda, ahová Ön, Bertrand úr, szeretné, hogy minden gazdasági előrelépés, amit az Európai Unió elér, pozitív hatással legyen az Európai Unió polgárainak az életére is.
Természetesen igaza van, amikor azt állítja, hogy az EU csak akkor lehet versenyképes a világban - akár Pekingben, akár Brisbane-ben -, ha fejlesztjük a belső piacunkat. Mi is ezt szeretnénk, szeretnénk egy olyan belső piacot, amely jó teljesítményre képes. Szeretnénk egy hatékony és versenyképes európai kontinenst. De azért szeretnénk, hogy olyan jólétet teremtsünk, amelyből mindenki részesedik, nem csak a nagy vállalatcsoportok, a nagy részvénytársaságok és a nagybankok befektetői.
Amíg az az uralkodó filozófia Európában, hogy azok az emberek nyerik el az európai díjakat, akik a sajtótájékoztatókon vállalatuk teljesítménymutatóit prezentálva azzal hencegnek, hogy milliárdos nyereségeket értek el Európa-szerte, amely után nem fizetnek Európában semmiféle adót, mert nem nemzeti, hanem európai profitot termelnek, tehát mentesülnek a nemzeti adózás alól, és amíg továbbra is emberek tízezreit tesszük ki az állásukból, hogy ezt az állapotot fenntarthassuk, és szinten tartsuk a részvényeseink nyereségét - amíg az európai szociális modell így néz ki a valóságban, addig beszélhetünk, amennyit csak akarunk, de az emberek sosem fogják magukénak érezni ezt az Európát.
Szeretnénk viszont megszilárdítani az európai ideált, és előmozdítani a migráció ügyét. Hadd emlékeztessem ezért a tisztelt Házat arra, hogy az európai szociális modellt az eredményei minősítik. Ugyanez vonatkozik Önre, Bertrand úr, a Tanácsban, és Önre, Daul úr, itt a Parlamentben.
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, örömmel fogadtuk ezt a szociális csomagot, amely újabb lépés egy olyan európai közösség felépítése felé vezető úton, amely törődik a polgáraival.
Azok az emberek, akik az európai alkotmány és a Lisszaboni Szerződés ellen szavaztak, egyértelmű üzenetet küldtek nekünk. Az üzenet pedig az, hogy nem adnak további hatásköröket az Európai Uniónak pusztán azért, mert mi így szeretnénk. Az emberek tudni akarják, miféle Európai Uniót építünk.
Ez a csomag terjedelmes és ellentmondásos, és meg kell ismertetnünk az emberekkel, hogy milyen kedvező változásokat hozhat az életükben.
Amint azt Špidla biztos úr is említette, az Európai Üzemi Tanácsról szóló irányelvben sok pozitívum található, és igaz ez természetesen arra a javaslatra is - amelyért képviselőcsoportom olyan keményen harcolt -, amely kiterjesztené a betegjogokat a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra is.
Ma azonban a csomag két egyedi intézkedésére szeretnék összpontosítani. Az első a Globalizációs Alkalmazkodási Alap felülvizsgálata, amely Alap az állásukat elveszített embereknek segít új munkát találni. Jelenleg ezer állásnak kell veszélyben lennie ahhoz, hogy egy vállalat az Alaphoz fordulhasson. A liberálisok és a demokraták üdvözlik a küszöb leszállítására és az igénybejelentési folyamat egyszerűsítésére vonatkozó javaslatot, és korántsem azért, mert az Európai Uniónak kellene a munkát megterveznie Európa számára - ezt a feladatot legjobban a belső piac látja el -, nem is abban a hitben, hogy az EU-nak munkanélküli ellátást kellene biztosítania - ez a tagállamok dolga. Azért fogadjuk örömmel ezt a javaslatot, mert józan liberális elven alapul: azaz, hogy a jólét legjobb forrása a foglalkoztatás.
Most, hogy a növekedés a nulla felé közelít, és egyes tagállamokban már beköszöntött a recesszió, ez a politika segít megakadályozni, hogy azonnal beinduljon az elbocsátási spirál, amely a szociális támogatásoktól való függőséghez vezetne.
A második a megkülönböztetés-ellenes irányelv: képviselőcsoportom a jelenlegi Bizottság hivatalba lépése óta harcolt ezért az irányelvért.
A megkülönböztetés fogalommeghatározása ezzel kiterjed a kisebbségek minden fontosabb csoportjára - az idős emberekre, a melegekre, a fogyatékkal élőkre, és a legkülönbözőbb vallású illetve nem hívő emberekre -, és éppúgy vonatkozik az ügyfelekre és a fogyasztókra, mint a munkavállalókra.
Ez is egy olyan liberális intézkedés, amely gyakorlati előnyökkel jár; ezek az előnyök abból a tudatból fakadnak, hogy az ember az előítélet rémétől mentesen végezheti a dolgát és élheti az életét.
Az irányelvtervezetnek túl kellene lépnie a jelenlegi keretein. Továbbra is vannak még hézagok, a megkülönböztetés még mindig felütheti a fejét. Mi az oka például annak, biztos úr, hogy helyénvaló száműzni a megkülönböztetést a munkahelyekről, de megengedhetjük a tagállamoknak, hogy megkülönböztető tankönyveket használjanak az osztálytermekben?
Európa mindamellett szépen sorban bontja le a megkülönböztetés korlátait.
Képviselőcsoportom örömmel fogadja a Bizottság és a Tanács elkötelezettségét a folyamat előmozdítása mellett, ugyanakkor ragaszkodunk ahhoz, hogy teljesen vonják be ezt a Házat a folyamatot betetőző intézkedések megtervezésébe.
Barroso úr februárban hozott nekünk egy, az éghajlatváltozás elleni küzdelemre irányuló nagyobb intézkedéscsomagot. A Bizottság szociálpolitikai javaslatai most bebizonyítják a kritikusoknak, hogy Európa törődik a közösségi kohézióval, valamint hogy a liberális gazdaságpolitikáknak nem kell fenyegetést jelenteniük az egészséges környezetet szolgáló progresszív politikákra és a szolidáris társadalomra nézve.
Schulz úr azon kesereg, hogy az Európai Unióban túlsúlyban vannak a jobbközép kormányok, de demokráciában élünk, és az emberek választják meg a kormányukat. Őket pedig határozottan nem győzte meg az, amit a szocialisták kínálnak.
Jan Tadeusz Masiel
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, az Unió a Nemzetek Európájáért képviselőcsoport nagy örömmel fogadja az Európai Unió új szociális csomagját. Éppen a szociális dimenzió különbözteti meg leginkább Európát más világhatalmaktól, az Egyesült Államoktól vagy Kínától. Nyugaton a XX. századi Európa nagymértékben a szociális értékekre épült. Ez 2004-ben és 2007-ben az Európai Unióhoz csatlakozó új tagállamok számára értékes szociális modellként szolgált, mivel sokan közülük azt követően, hogy az 1980-as évek végén visszanyerték politikai és gazdasági függetlenségüket, a kapitalizmus legrosszabb formájával szembesültek, amelyben megsértették a munkavállalók jogait és semmibe vették az emberi méltóságot.
A XXI. században mindannyiunknak meg kell küzdenie a globalizációval, amely éppúgy lehet lehetőség, mint fenyegetés az emberiség számára. Brüsszelnek ezért egyértelmű jeleket kell küldenie a tagállamok felé, ösztönözve őket azoknak a szociális téren elért eredményeknek a megőrzésére és továbbfejlesztésére, amelyek az Európai Unió valamennyi polgárának az érdekeit szolgálják.
Jean Lambert
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, nagy örömömre szolgál, amit a miniszter úr mondott ma reggel, és remélem, hogy az elhangzottak többségét visszahalljuk majd a Tanácstól is, bár az eddigi bizonyítékok alapján nincs sok okunk ezt hinni.
Sokan közülünk még mindig kérdésesnek látják, hogy kiállunk-e a szociális szempontok mellett a piaci dominancia ellenében. Ez a csomag arra ösztökél, hogy vizsgáljuk meg az Európai Bíróság közelmúltban hozott döntéseinek hatását. Nos, sokan közülünk ezt meg is tették, és rendkívül aggasztónak tartják, miközben folyamatosan arra kérnek bennünket, hogy az alapján indokoljuk az intézkedéseket, hogy azok nem zavarják a piacokat, ne pedig annak alapján, hogy a szolgáltatások magas minőségét és a munkavállalók jogainak minőségét stb. biztosítják. Erről tanúskodik a szociális csomag is, ahol most azt látjuk, hogy elismeri a szegénység létezését a ténylegesen dolgozó emberek között, és hogy továbbnövekszik a szakadék a gazdagok és szegények között. Üdvözöljük ugyan a Bizottság csomagjában a szegénység kezelésével kapcsolatban kifejezésre jutó érzéseket, de igazán konkrét lépésekre várunk.
Természetesen örülünk az egyenlőségről szóló horizontális irányelvnek, hiszen a teljes parlamenti időszak alatt támogattuk az elképzelést. Az irányelv több okból is fontos, nem utolsósorban azért, mert ezzel valóban lehetővé válik a társadalomban a teljes körű szerepvállalás.
Ugyancsak örömmel fogadtunk számos olyan javaslatot, amely a romákat érinti. Üdvözöljük a Bizottság elkötelezettségét, és reméljük, hogy minden tagállam pozitívan reagál rájuk ahelyett, hogy az előítéleteket és a bigottságot erősítenék. A készség-stratégia fontos része az esélyegyenlőségről szóló képzés, különösen azok számára, akik a vonatkozó területek szakpolitikáiért felelősek.
Örülünk annak, hogy az Európai Üzemi Tanácsokról szóló javaslatok legalább megszülettek, habár a tartalmukat illetően számos kritikai észrevételünk van. Ami a csomag mobilitást érintő részeit illeti, a mobilitás hatását most szociális szempontból is meg kell vizsgálnunk: mi történik az emberekkel, különösen a gazdaságilag inaktívakkal, akik elköltöznek, és azzal szembesülnek, hogy kizárták őket a tagállamok egészségügyi ellátó rendszereiből; mi történik öregségükre azokkal az emberekkel, akik egy másik tagállamba költöztek, és mit hoz számukra a jövő?
Üdvözöljük az "új munkahelyekhez szükséges új készségek” kezdeményezésre vonatkozó javaslatot is, és bízunk benne, hogy ez valóban kapcsolódik majd az éghajlatváltozási menetrendhez, amelynek szintén meg kell vizsgálnia a régi munkakörökben szükséges új készségeket, mivel a munkaerő-állomány jelentős része mostanra túl van élete formális oktatási szakaszán, így létfontosságú az élethosszig tartó tanulás. Fel kell tennünk a kérdést, hogy hogyan fogjuk biztosítani azokat a készségeket, amelyekre az éghajlatváltozással kapcsolatos célkitűzéseink megvalósításához ténylegesen szükségünk van.
Gabriele Zimmer
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, a most folyó vitából három dolog ragadta meg a figyelmemet. Az első a Bertrand belügyminiszter úr által megfogalmazott óhaj, hogy 2008 legyen az az év, amikor újból útjára indul az európai szociális modell. Itt vannak azután Špidla biztos úr szavai, aki azt mondta, hogy a szociális csomag az Európai Unió lakosságának elvárásait teljesíti, végül pedig itt az Ön kijelentése, Schulz úr, miszerint Európát a jobboldal irányítja.
Úgy hiszem, hogy mindhárom kijelentést kritikai elemzésnek kell alávetni. Először is, hogyan nyilváníthatja ki a francia elnökség képviselője azt a célkitűzést, hogy tegyük 2008-at a szociális modell visszatérésének az évévé, amikor a francia kormány még arra sem volt hajlandó, hogy a szociálpolitikát elnöksége prioritásai között említse? Véleményem szerint a szociális csomag messze van attól, hogy megfeleljen az emberek elvárásainak, mivel egyszerűen semmit nem tesz az európai társadalmi szakadékok áthidalása érdekében, sőt, ezeknek a szakadékoknak az elmélyülése ellen sem tesz semmit, hogy a helyzetet legalább a jelenlegi állapotában rögzítse. A folyamat a szociális csomag ellenére folytatódni fog.
És végül, Schulz úr, boldogan próbálom ki Önön a saját fegyverét. Ez a folyamat még az 1990-es években indult, amikor szocialista kormányok voltak hatalmon. Azt vártuk volna Öntől, hogy azt mondja, Lisszabon nyomdokait követve új konstrukció születik majd 2010-ben, egy új stratégia, amely erősen összpontosít majd az európai szociális modell védelmére, és amely ismét átrendezi a prioritásainkat.
Ami magát a szociális csomagot illeti, nem felel meg az elvárásoknak. Legfőbb ideje, hogy kitörjünk a jelenlegi helyzetből, amelyben a megfelelő foglalkoztatás terén tapasztalt visszaesés együtt jár az olyan munkahelyek számának a növekedésével, amelyek nem biztosítják az emberek megélhetését. Elég volt már abból, hogy pusztán a munkahelyek számát szabjuk meg feltételként az Európai Unióban ahelyett, hogy azokra az állásokra összpontosítanánk, ahol tisztességes béreket fizetnek.
Ez a szociális csomag nem tartalmaz arra vonatkozó bejelentést, hogy az európai szerződésekbe szükség szerint bekerülne egy szociális haladásról szóló rendelkezés. Azt a kérdést sem válaszolja meg, hogy vajon kapnak-e több eszközt és nagyobb hatáskört az Európai Üzemi Tanácsokról szóló irányelvben azok, akik fontos szerepet játszanak az Európai Unióban a szociális jogok védelmében. A javaslat csupán felidézi a status quot, és kiegészítések nélkül fenntartja a jelenlegi irányvonalat.
Elutasítjuk ezt a csomagot, mivel annak megközelítése túlságosan elvont és hibás. Képviselőcsoportom tagjai is hozzájárulnak a későbbiekben ehhez a vitához, és elmondják megjegyzéseiket a javaslat egyes elemeit illetően.
Derek Roland Clark
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a Lisszaboni Szerződést a törvényes ír népszavazás elutasította, így természetesen nagyszabású programra van szükségük a figyelem elterelésére. Itt van tehát ez az új csomag. Nos, a csomag nem igazán új. A korábbi javaslatok felmelegített változata. Viszont nagyszabású. Van benne uniós jogalkotás, szociális párbeszéd, együttműködés, finanszírozás, partnerség, párbeszéd, kommunikáció... és ez csak egy oldal.
Engedjék meg, hogy a finanszírozásra összpontosítsak. Egy virágzó gazdaság előteremti a tőkét, Önök azonban leterhelték magukat az euróval, miközben az EKB kamatlába próbálja egyformán lefedni ezeket a nagyon eltérő gazdaságokat. Egy méret mindenkinek, mondják egyesek. Valójában ez a méret olyan, ami senkire nem jó.
Az Egyesült Királyságban a Bank of England még az ország minden régiójára sem tud egyszerre tekintettel lenni. A hétvégi lapok megjegyezték, hogy az Egyesült Királyságban az észak-dél közötti gazdasági szakadék most szélesebb, mint korábban bármikor.
Az EU protekcionista. Önök félnek a globalizációtól. Ne harcoljanak ellene! Ne küzdjenek ellene! Csatlakozzanak hozzá! Csatlakozzanak az egyre nagyobb népességet számláló világpiachoz! Ösztönözzék a vállalkozásokat a bürokrácia csökkentésével! Állítsák meg a vállalatokat csak akadályozó irányelvek és rendeletek végeláthatatlan folyamát! Fogadják el egyenlő feltételekkel a világ többi részét, és az európai gazdaság növekedni fog, magával hozva a létező legnagyobb szociális csomagot: több és jobb munkahelyet.
Végezetül, az ember azt hallja, hogy a francia elnökségre vár ennek a vállalkozásnak a beindítása, de vajon beindítják-e? Az EurActiv július 3-i száma szerint a Bizottság és a francia elnökség egyaránt kijelentette, hogy a szociálpolitika 2008-ban elsőbbséget élvez. Ha azonban elolvassuk a Deutsche Welle július 2-i számát, azt látjuk, hogy Nicolas Sarkozy francia elnök egyértelművé tette, hogy a szociálpolitika nem élvez különleges elsőbbséget. A bevándorlás, az éghajlatváltozás és az energiakérdés jutnak központi szerephez.
Melyik kijelentésnek higgyünk hát? A magam részéről úgy gondolom, hogy a franciák saját magukkal törődnek majd, mint mindig. Gratulálok nekik hozzá! Bárcsak az én kormányom is ezt tenné!
Carl Lang
(FR) Elnök úr, miniszter úr, hölgyeim és uraim, megszokott dolog, hogy ebben a Házban a szociálpolitikáról társalgunk. Sajnos az európai szociális modell mára nem több mint mítosz, tekintve, hogy hazámban, Franciaországban és különösen saját régiómban, Nord-Pas-de-Calais-ban a társadalmi valóság a társadalmi hanyatlás, az elkeseredettség, a szociális bizonytalanság és munkakörülmények, a tömeges munkanélküliség és - valami más, ami végképp riasztó és hatalmas méretű - a születési ráta csökkenése.
Gondolkodásunk alapja még mindig az 1960-as évek szociális modellje, vagyis egy olyan modell, amely teljes foglalkoztatást és hatalmas munkaerő-állományt feltételez. Az elmúlt harminc évben azonban tömeges munkanélküliséggel és erősen csökkenő születési rátával találkoztunk, így a baby-boomtól eljutottunk az idősek boomjához, ami válságba sodorta a nyugdíjrendszereink finanszírozását.
Fel kell hagynunk azzal a gondolattal, hogy bármi áron meg kell védenünk az európai szociális modellt, és helyette inkább szerkezetének átalakítására kell felkészülnünk. Gazdasági és történeti elemzésünk azt mutatja, hogy ezt két módon kell megtennünk: először is szükségünk van egy olyan családpolitikára, amely újra megemeli a születési rátát, különben az előttünk álló évtizedekben nem leszünk képesek finanszírozni a nyugdíjrendszereinket, másodszor pedig szükségünk van egy olyan politikára, amely stimulálóan hat az egységes piacra és ráveszi az embereket, hogy menjenek vissza dolgozni.
Az EU egységes piacának stimulálásához újra kell iparosítanunk, és - sajnos, ha ragaszkodunk a szabad kereskedelembe és az ellenőrizetlen liberalizmusba vetett már-már vallásos hitünkhöz, akkor - nem fogjuk tudni megtenni azt, amit meg kell tennünk ahhoz, hogy vállalataink versenyképesek legyenek saját hazai piacunkon.
Mindezekből következik, hogy jövőbeli erőfeszítéseink és a szociális körülmények javítására irányuló célkitűzésünk alapja a nemzeti és közösségi preferencia és a nemzeti és közösségi védelem kell, hogy legyen.
Thomas Mann
(DE) Elnök úr, a növekedésre és foglalkoztatásra irányuló lisszaboni stratégia hozzájárult a több és jobb munkahely megteremtéséhez. Olyan siker ez, amit vitatnak azok, akik nehezen barátkoznak meg a változás, a tevékenységek kiszervezése, az ésszerűsítés és a felvásárlások Európájával. Nem tud azonosulni az európai gazdaság exportjának fellendülésével az, akivel egyéni szinten folyamatosan azt éreztetik, hogy nélkülözhető. Ennek a bizonytalanságérzetnek az egyik ellenszereként következetes, új szociális stratégiára van szükségünk. Az asztalon lévő csomag azonban annyira átfogó, hogy képtelenség 2009-re végrehajtani. Ettől ez az alapvetően dicséretes megközelítés veszít a hitelességéből.
Špidla biztos úr, a célunk nem lehet az öncélú fellépés. Ez most a fenntarthatóságról szól. Az sem lehet a célunk, hogy hamisítatlan választási propagandát folytassunk, amint azzal Schulz úr az imént jól elszórakozott, de látom, hogy ő az óta elhagyta termet. Mi is felelősek vagyunk annak biztosításáért, hogy az emberek ne rekesztődjenek ki, és ne vonuljanak vissza párhuzamos társadalmakba vagy egy látszatvilágba. Ez az erőfeszítés már az iskolában elkezdődik, ahol a kimaradók riasztóan magas számát jelentősen csökkenteni kell, hogy megakadályozzuk a képzettséggel rendelkezők és nem rendelkezők közötti szakadék további elmélyülését. Ehhez motiváló oktatásra van szükség. A tehetséget és a készségeket már kora gyermekkortól gondozni kell - ez a befektetés mindig nyereséges. Az élethosszig tartó tanulást célzó stratégiánk akkor elvezet majd ahhoz az európai hozzáadott értékhez és a jólét széleskörű megteremtéséhez, amit Schulz úr hiányolt. Ugyanezt teszik oktatási programjaink - a Socrates, Leonardo és az Erasmus -, amelyeket sürgősen összhangba kell hoznunk a munka világával. Ehhez együtt kell tudnunk dolgozni a KKV-kkal. A kis- és középvállalkozások kínálják a legtöbb munkahelyet, és lehetőséget tudnak biztosítani a továbbképzéshez is. Nekik is keményen kell azonban dolgozniuk annak biztosítása érdekében, hogy folyamatosan fektessenek be az állandó tanulásba és képzésbe, különben innovációink elhalnak.
Van egy erőforrás, amit bűnös módon állandóan elhanyagolunk: az idősebb munkavállalók. Legfőbb ideje, hogy az általuk felhalmozott hatalmas tapasztalatot, kreativitást és rugalmasságot gazdaságunk szolgálatába állítsuk. Ők még mindig ott kallódnak a foglalkoztatható demográfiai réteg alján.
Végül pedig meg kell erősíteni a társadalmi kohéziót. Az Európai Üzemi Tanácsokról szóló irányelvben például fenntartható kompromisszumot kell találnunk a munkavállalók és a munkáltatók között. Meg kell tennünk minden tőlünk telhetőt a Foglalkoztatási és Szociális Bizottságban, hogy hozzájáruljunk e cél eléréséhez. Szükség van továbbá a régiók közötti egyensúly megteremtésére, és az Európai Szociális Alap, a Regionális Alap valamint a Globalizációs Alap éppen ezt a célt szolgálják. Van azonban egy kérdés, amit továbbra is rendkívül fontosnak tartunk, ez pedig a megkülönböztetés-mentesség. Mi, a PPE képviselőcsoport tagjai, elutasítjuk a horizontális irányelvet. Súlyosbítaná az egyébként is fennálló jogbizonytalanságot, és továbbszűkítené a kreatív nemzeti fellépés hatókörét. Ha szeretnénk a szociális menetrendet teljes egészében sikerre vinni, akkor az elsődleges felelősségnek a tagállamok kezében kell maradnia. Hatékonyabban lehet nemzeti, regionális és helyi szinten összehangolni és kommunikálni, és itt az ideje, hogy megfigyelés és elemezgetés helyett végre el is kezdjük alkalmazni a legjobb gyakorlatokat. Így jó esélyünk lenne a vágyott és szükséges szociális és gazdasági változás megvalósítására, és az európai szociális modell valóra váltására.
Harlem Désir
(FR) Elnök úr, biztos úr, soros tanácsi elnök úr, hölgyeim és uraim, ez az új szociális menetrend megkésve érkezik, és erőtlen válasz egy bizonytalan helyzetre, valamint a munkaerőt és számos európai polgártársunkat sújtó egyenlőtlenségekre és recessziós hatásokra.
Amikor több mint 70 millió ember él szegénységben, még ott is, ahol csökken a munkanélküliség szintje, amikor az élet- és munkakörülmények bizonytalanok, és növekszik az atipikus foglalkoztatási formák száma, nagyon nagy szükségünk van egy szilárd szociális alapra, egy olyan Európára, amely megóv bennünket. A francia uniós elnökség számára ez az egyik központi kérdés. Amint azt miniszter úr is említette, úgy volt, hogy 2008 a visszatérés éve lesz, az az év, amikor a szociális Európa újra erőre kap. Sajnos az Ön kormánya a szociális dimenziót nem sorolta elnöksége négy prioritása közé. Az Európai Bizottság hivatali idejének vége felé közeledve vannak előttünk javaslatok, amelyek közül néhány, azt kell mondanom, legalább tükrözi azokat a dolgokat, amelyeket az Európai Parlament és különösen a mi képviselőcsoportunk kért: egy igazi, nemcsak a fogyatékosságra, hanem minden területre kiterjedő megkülönböztetés-ellenes irányelvet; hosszú idő után végre határozottabb fellépést az Európai Üzemi Tanácsokról szóló irányelv megerősítésére és felülvizsgálatára, továbbá olyan intézkedéseket, amelyek biztosítják, hogy a férfiak és nők egyforma bérezését előíró, már meglévő elveinket és jogszabályainkat a tagállamok megfelelően be is tartsák.
De nézzük csak meg ennek az új szociális menetrendnek a hiányosságait és hézagait! Kettőt szeretnék közülük néven nevezni. Az egyik az Európai Bíróság Laval, Rüffert és Viking ügyekben a közelmúltban hozott ítéleteire adott válasz, amely ítéletek gyengítik az Európai Unión belüli szociális dömpinggel szembeni ellenállásunkat. Véleményünk szerint nem elegendő a Bizottság közleményében szereplő biztosíték, miszerint a Bizottság az irányelvhez kapcsolódóan gondoskodik majd a jogi egyértelműségről és értelmező iránymutatásokat ad ki. Feltétlenül meg kell jegyeznünk - és erről a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság szervezésében parlamenti meghallgatásokat is tartottunk -, hogy az irányelv alapjaiban hibás, valamint hogy az uniós jognak a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv felülvizsgálatával egyértelművé kell tennie, hogy az Unió gazdasági szabadságai, a letelepedés szabadsága nem akadályozhatja a munkavállalók alapvető jogait, a kollektív tárgyaláshoz való jogot, a munkabérhez való jogot, és szükség esetén érdekeik védelmében a sztrájkhoz való jogot.
Ezért kérjük, hogy kerüljön napirendre ennek az irányelvnek a felülvizsgálata, és szeretnénk egy olyan szociális védelmi záradékot, amely garantálja, hogy a jövőben a munkavállalói jogok sérelmére sem irányelv, sem uniós szakpolitika, sem szerződéses alapelv nem alkalmazható, tehát ha egy adott ország a munkavállalói jogokat magasabb szinten biztosítja, mint egy másik, akkor ezt a magasabb színvonalat soha többé ne lehessen a származási ország alapelvre hivatkozva leszállítani, amint azt a szolgáltatási irányelv első változatában, a Bolkestein-irányelvben láttuk.
Másodszor, Bertrand úr azt mondja, hogy szociális modellünk érdekében ösztönözni kell az általános érdekű szolgáltatásokat és az általános érdekű tevékenységeket. Általános gazdasági érdekű irányelvre irányuló javaslatot azonban nem terjesztettek be. Csak akkor tudunk megfelelő védelmet biztosítani az általános érdekű szociális szolgáltatások tekintetében, és végrehajtani a Lisszaboni Szerződés 14. cikkét, amely a jogalapot biztosítja ezeknek a szolgáltatásoknak a megrendelésére és finanszírozására, ha a Tanács kérést nyújt be a Bizottságnak, és a Bizottság él kezdeményezési jogával, hogy beszélhessünk végre arról a jogi keretről, amely megvédi majd a közszolgálati tevékenységeket, garantálja a helyei hatóságok függetlenségét az általuk nyújtott helyi szolgáltatások területén, és biztosítékot nyújt számunkra arra vonatkozóan, hogy az Európai Bíróság jövőbeli döntései nem fenyegetik majd az európai szociális modellnek ezt az alapvető sajátosságát, hogy az emberek ne úgy érezzék, ahogy azt Schulz úr mondta, hogy Európa a szociális modelljük ellen dolgozik, hanem ellenkezőleg: azt érezzék, hogy a Bizottság és a többi európai intézmény munkája a szociális modell védelmére irányul.
Bernard Lehideux
(FR) Elnök úr, lehet, hogy a Bizottság számára csak ügyes PR-fogás volt ennek a meglehetősen eltérő jellegű és színvonalú szövegekből álló "csomagnak” a bemutatása, de a Bizottság végül is élt a kezdeményezési jogával néhány igen fontos témával kapcsolatban. Tett egy lépést a helyes irányban, és ez dicséretet érdemel.
A labda tehát itt van megint a mi térfelünkön, és mindenekelőtt talán a Tanács térfelén. Mindenki tudja, hogy a Parlament meglehetősen kemény dió lesz, és olyan innovatív szövegeket szeretne majd megalkotni, amelyek tükrözik az európai polgárok igényeit. Vajon elmondható-e ugyanez a Tanácsról is? Kétséges lehet, mint azt tudjuk. Remélem, hogy hallgatnak majd Önre, miniszter úr.
A csupán homályos és semmire nem kötelező szövegeket eredményező fellengzős beszédek komolyan aláássák az általunk végzett munka hitelességét. Nézzünk meg három példát a sok közül!
Azok közé tartozom, akik hosszú ideje kérnek már egy, a megkülönböztetés minden formája ellen fellépő átfogó irányelvet. Ehhez a 2008. májusi Lynne jelentést kellene alapul vennünk, amely lényegesen ambiciózusabb, mint a Bizottság javaslata.
A második példa az üzemi tanácsok. Gondoskodnunk kell arról, hogy a szöveg egyértelművé tegye az üzemi tanácsok nemzetközi hatáskörét és felelősségét. Az egynél több uniós tagállamban működő vállalatok tevékenységének szerkezetátalakítása esetén egyre fontosabb szerepet tölt be a szociális partnerekkel folytatott konzultáció. Biztosítanunk kell, hogy a szerkezetátalakítások előtt tanácskozzanak az munkavállalókkal, és hogy az üzemi tanácsok véleményt mondhassanak a sokszor túlságosan szakmai jellegű kérdésekben.
A harmadik példa az általános érdekű szociális szolgáltatások területe. Itt már éppen elég időt elvesztegettünk. A területen dolgozók össze vannak zavarodva. Hatalmas a jogbizonytalanság, ettől pedig sérül a társadalmaink kohéziójához nélkülözhetetlenül szükséges szolgáltatások minősége. És tessék, megint elvesztegetünk egy évet. Ez felelőtlenség.
Számomra ez annak a bizonyítéka, hogy a Bizottság munkája - amely látszólag tevékenységek széles körét fogja át - nem elég jó, mivel tudatosan semmibe vesz bizonyos lényeges pontokat.
Befejezésképpen szeretném kiemelni, hogy a szociális csomag csak egyetlen lépés egy hosszú úton. Meggyőződésem, hogy a nyitott koordinációs módszerből bizonyos területeken kihoztuk a maximumot. El kell határoznunk magunkat arra, hogy jobb együttműködésre, ugyanakkor nagyobb összhangra törekszünk, ahol csak lehet.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr, a Tanács képviselője szociálisabb Európát kért. Azzal válaszolnék a miniszter úrnak, hogy én pedig több józan észt kérek. Úgy jobb lenne. Az Európai Unió természetesen sok mindent javasolhat, de hangsúlyozni kell, hogy a szociálpolitika olyan terület, ahol a tagállamok szuverén döntési jogkörrel rendelkeznek. Röviden: kevesebb szónoklatra és több konkrét fellépésre van szükségünk.
Az Európai Unió nem kevesebb, mint 19 érdekes kezdeményezést javasol, amelyek között csak három jogalkotási javaslat szerepel. Talán a legfontosabb javaslat a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozik, de ezt ma nem tárgyaljuk. Ez igen sajnálatos, és kár, hogy ennek megvitatásával meg kell várnunk, amíg a francia egészségügyi miniszter megjelenik az ülésünkön. Végezetül szeretném kiemelni, hogy az EU tagállamai GNP-jük 27%-át fordítják szociálpolitikára, szemben az Egyesült Államok 15%-ával. A kérdés az, hogy ezt a pénzt jól költjük-e el?
Elisabeth Schroedter
(DE) Elnök úr, biztos úr, miniszter úr, hölgyeim és uraim, úgy tűnik, hogy Írország "nem” szavazata, a közösségi Európa ellenzőinek győzelme kellett ahhoz, hogy felrázza a Bizottságot fásultságából. A helyzet az, hogy a Bizottság neoliberális politikájával már régóta elhatárolja magát az Unió polgárainak az érdekeitől. Régóta napirenden van az igény egy szociálisan felelősebb Európára.
Egyenesen zavarba ejtő látvány, ahogy az elmúlt évek mulasztásai ott tornyosulnak az asztalon most, a hivatali ciklus végén. Azt is arcátlanságnak tartom, hogy ezt az egészet ilyen cifra név alatt, mint új szociális menetrendet tálalják nekünk. A júliusban tárgyalt témákkal már réges-régen foglalkozni kellett volna. A javaslat tartalmát megvizsgálva úgy tűnik, mintha a Bizottság még mindig nem tanulta volna meg a leckét. A mai javaslatok két kivételtől eltekintve szót sem ejtenek szolidaritásról, esélyegyenlőségről, szociális egyensúlyról vagy a nyilvánosság részvételéről. Ellenkezőleg: túlnyomó részt csak egy alapvetőn neoliberális hozzáállás újabb termékei.
A Bizottság mobilabb munkaerőt szeretne. Ugyanakkor olyan bírósági ítéleteket vár, amelyek csökkentenék a kiküldetésben lévő munkavállalók védelmét. Utólag azt mondja, hogy a problémát majd egy fórum keretében megoldjuk. A munkavállalóknak azonban védelemre van szükségük, nem pedig fórumra. Tényleg azt hiszik, hogy azoknak az embereknek, akiket nap mint nap megfosztanak a munkabérüktől, segítenek azzal, ha azt mondják nekik, hogy várjanak, amíg a problémájukat megbeszélik valami fórumon? Ráadásul, biztos úr, az üzemi tanácsokról szóló módosított irányelv, amely már kilenc éve esedékes, nem váltja be az ígéreteiket. A Parlamentnek számos ponton fel kell javítania ezt a tervezetet. A tervezet egyáltalán nem rendelkezik például a szankciómechanizmusokról.
Lépjünk azonban tovább a szolidaritás kérdésére! Az egészségügyi irányelv semmibe veszi a kritikákat, amikor megnyitja az utat a korábbiaknál piacorientáltabb egészségügyi szolgáltatások előtt, és ezzel aláássa a szolidaritás alapelvét a tagállamok jóléti rendszereiben. Nem védelmezi, hanem veszélybe sodorja a szolidaritást. Alig van a csomagnak olyan eleme, amely igazán tükrözi az emberek vágyát egy progresszív európai szociálpolitikára. Ezek egyike, amit szeretnék kiemelni, a munkahelyen kívüli megkülönböztetés elleni új irányelv. Ezt a dokumentumot azonban 2004-ben jelentették be először, és a Bizottság végül kizárólag a Parlament nyomására állt elő vele. Nyilvánvaló, hogy a parlamenti többség ezt az irányelvet is támogatni fogja. Ez is több helyen javításra szorul azonban, különösen, ami a fogyatékkal élő emberek jogait illeti.
Egészében véve a "szociális csomag” elnevezés egész egyszerűen megtévesztő. Véleményem szerint a Bizottság eddigi teljesítménye a szociálpolitika terén igen gyászos képet mutat.
Dimitrios Papadimoulis
Elnök úr, soros tanácsi elnök úr, az elmúlt években az Önök politikája, a piaci fundamentalizmus veszélyes mértékben növelte az egyenlőtlenségeket és kikezdte a jóléti államot.
A csomag, amit szép szavakkal bemutattak nekünk, nem más, mint szemfényvesztés. A 19 javaslatból mindössze 3 jogalkotási jellegű, és ezek egyike, a határokon átnyúló egészségügyi szolgáltatásokra vonatkozó javaslat lopva a Bolkestein-irányelvet vezeti be, mivel neoliberális álláspontot képvisel.
Miközben Önök szép szavakkal kísérve bemutatják ezt a szemfényvesztést, a Sarkozy-kormány kulcsszerepet játszik a Tanácsban, amikor elfogad egy, a munkaidőről szóló szánalmas irányelvet. Ez komoly szociális visszalépés.
Ahelyett, hogy megpróbálnak szép szavakkal jó benyomást gyakorolni, és fél szemmel az európai választásokra figyelnek, ami az ír "nem” szavazat óta elég visszásnak tűnik, jobban tennék, ha konkrét intézkedéseket javasolnának és forrásokat biztosítanának a közösségi költségvetésből.
Lenne egy szavam Schulz úrhoz is, ha figyel rám. Való igaz, hogy a jobboldali kormányok nagyban hozzájárultak az európai szociális modell lerombolásához. Sok országban, köztük az ön hazájában, Németországban is, Schulz úr, vagy Hollandiában, vagy Ausztriában a szociáldemokratákkal szövetkeztek az európai szociális modell elpusztítására.
Hanne Dahl
(DA) Elnök úr, a rendelkezésemre álló időt ma arra szeretném felhasználni, hogy az egészségpolitikai menetrendre koncentrálok. A határokon átnyúló egészségügyi ellátásban érvényesíthető betegjogokról szóló jelenlegi irányelvtervezet sokat javult az eredeti javaslathoz képest. Sajnos nem történt azonban változás a belső piac témakörébe tartozó ügyek alapvető okait illetően. A szabadpiac szempontjai mindig fontosabbak, mint az emberi szempontok.
Mondanom sem kell, hogy súlyos betegség esetén valamennyien a legjobb kezelést szeretnénk kapni, a lehető leggyorsabban. Sajnos az irányelv ezt a legkevésbé sem biztosítja. Annyit biztosít, hogy az EU leggazdagabb országainak legjobb módú betegei a lehető legjobb ellátásban részesülnek. Ez annyit jelent, hogy komoly kockázata van annak, hogy a betegek "A” és "B” csoportra oszlanak majd. A legjobb anyagi helyzetben lévő betegek lehetőséget kapnak arra, hogy a legjobb kezelésben részesüljenek más országokban, míg azok számára, akiknek se pénze, se hatalma, ez a lehetőség nem lesz elérhető.
Az irányelv biztosítja azt a jogosultságot, hogy egy adott kezelést a beteg ugyanolyan térítés ellenében vegyen igénybe egy másik országban, mint a saját anyaországában. Ennek is megvan az a kockázata, hogy lesznek "A” és "B” országok. Ugyanannak a kezelésnek a költsége természetesen országonként változik. A jelenlegi irányelv lehetővé teszi, hogy a piaci feltételek határozzák meg a végeredményt, de ez a megközelítés jelentős kockázatokat hordoz magában. Amikor a piac reagál, mindig azok veszítenek, akik az aktuális piaci körülményekkel nem tudnak megbirkózni.
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr, véleményem szerint régóta esedékes egy európai válasz az állandó áremelkedési hullámokra és a növekvő szegénységre, és igazán örömteli, hogy az új, egész EU-t átfogó szociális csomagtervezet megteszi az első lépést a helyes irányba. Üdvözölnünk kell például azt a szándékot, hogy könnyítsük meg az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést más európai országokban. Jelenleg a gyakorlatban túlságosan is gyakran előfordul például, hogy a vakációzókat szemérmetlenül kihasználják, amikor hazatérésük után olyan orvosi számlákat adnak át nekik, amelyet csak részben vagy egyáltalán nem térítenek meg a számukra. Ezzel szemben az egyes tagállamok több millió euróval tartoznak egymásnak - ilyen esetekben nem elég csupán a szándékot kinyilvánítani.
Úgyszintén nem elég csak propagandát csapni olyan kérdések körül, mint a családi élet és a hivatás közötti egészségesebb egyensúly. Annak érdekében, hogy többen engedhessék meg maguknak, hogy gyermeket vállaljanak, feltétlenül fel kell lépnünk a bérdömping és a szociális dömping ellen - olyan feladat ez, amelyről elszomorító módon szinte teljesen elfeledkeznek. Ironikus, hogy az EU egyfelől elrendeli, hogy az állami szerződésekre nyilvános versenytárgyalást kell kiírni, majd az Európai Bíróság érvényteleníti azt a rendelkezést, amely előírja, hogy a nyertes pályázók fizessék ki legalább a kötelező minimálbért, arra hivatkozva, hogy az nem egyeztethető össze a belső piacokon nyújtott szolgáltatásokról és a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelvekkel. Az EU ezzel színt vallott, és megmutatta, hogy tisztán gazdasági jellegű közösség, amely a szociálisan hátrányos helyzetben lévőket morzsákkal és üres szavakkal intézi el.
A hangzatos, üres szólamok már nem nyugtatják meg az EU polgárait, és nem enyhíthetik a csökkenő születési ráták és a növekvő szegénység hatásait. Lehet, hogy elméletileg azt mondhatnak, amit akarnak, de az emberek egészen biztosan belefáradtak már az üres ígéretekbe.
Philip Bushill-Matthews
Elnök úr, először is hagy köszönjem meg Martin Schulznak, hogy emlékeztetett bennünket arra, hogy ebben a Parlamentben a jobbközépé a legnagyobb csoport, hogy a jobbközép adja a legtöbb biztost, és hogy az EU tagállamaiban valóban a jobbközép kormányok vannak többségben. Cserében emlékeztetném őt arra, hogy ennek oka van: ez az ok pedig az, hogy az emberek így döntöttek. Az emberek azért döntöttek így, mert felismerték a baloldal szónoklatai és a valóság közötti egyre mélyülő szakadékot, és nem kértek belőle. Szeretném továbbá arra is emlékeztetni őt, mint jó demokratát, hogy jusson eszébe: az embereknek természetesen mindig igazuk van.
Ami általában a szociális csomagot illeti, a magunk részéről üdvözöljük a biztos úr megfontolt észrevételeit és az átdolgozott szociális menetrenddel kapcsolatos kezdeményezését, különösen azt a gondolatot, amely emlékeztet bennünket arra, hogy az EU az emberekről szól, arról, hogy adjunk az embereknek több és jobb lehetőséget, és készítsük fel illetve hatalmazzuk fel őket arra, hogy megbirkózzanak azzal a kihívással, amit a változás jelent.
Csak három pontot szeretnék nagyon röviden kiragadni kollégám, Joseph Daul kiváló hozzászólásából. Az egyik a tagállamok, a szubszidiaritás kiemelkedő szerepe ebben a kérdésben. Sok tagállam másfajta megközelítést választott, mindannyiuknak erőt kellene azonban meríteniük az általa körvonalazott gondolatokból és irányból.
A második pont a munkahelyek jelentősége. Harlem Désir nagyon helyesen szólt a munkavállalók jogairól. Elismerjük, hogy a munkavállalók jogai nagyon fontosak, képviselőcsoportom azonban szeretné hangsúlyozni azoknak a jogait is, akik nem állnak alkalmazásban - azoknak a jogait, akiknek jelenleg nincsen állása, akiket bármilyen okból kizártak a munkaerőpiacról, és akik dolgozni szeretnének. Ezek az emberek egyre fontosabbak, különösen ezekben a nehéz időkben, amikor globálisan megroppant a hitelpiac, amikor a munkanélküliek száma várhatóan továbbemelkedik, mielőtt csökkenhetne. Biztosítanunk kell tehát, hogy bármi, amit teszünk, hozzájárul a munkahelyteremtéshez és segít egyre több embert bejuttatni ezekbe az állásokba.
A harmadik pont a kis- és középvállalkozásokra vonatkozik (KKV-k), amelyet kollégám szintén említett. A Financial Times tegnapi számában láttam egy cikket, amelyben említették az ideiglenes munkavállalókra vonatkozó egyesült királysági megállapodást, a KKV-k pedig elmondták, hogy őket erről meg sem kérdezték. Amire rá szeretnék mutatni, az nem az Egyesült Királyság ügye, hanem valódi probléma - és ezt a biztos úrnak mondom -, azaz a KKV-k tényleges bevonása a konzultációs folyamatba, mivel nemcsak a munkáltatók többsége kerül ki a KKV-k közül, hanem ők foglalkoztatják a legtöbb munkavállalót is. A - például a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos - népszavazási problémákból megtanultuk, hogy ha megpróbálunk valamit felülről az emberekre erőltetni, akkor az nem működik: meg kell találni az emberekkel a kapcsolatot, és több embert kell foglalkoztatni a KKV-knál.
Végezetül, ami az Európai Üzemi Tanácsokat illeti - amelyre a biztos úr és a soros elnök úr is utalt, és amely témának előadója vagyok -, képviselőcsoportom természetesen elismeri azt a tényt, hogy sikerült megállapodásra jutni a szociális partnerekkel, amit örömmel fogadunk. Nekem személy szerint nem igazán tetszik a megállapodás, de kifejezetten örülök magának a ténynek, hogy a megállapodás megszületett, és úgy hiszem, hogy nekünk itt a Parlamentben meg kell próbálnunk erről az alapról elindulnunk, éppúgy, ahogy meg kell próbálnunk a munkaidőre és az ideiglenes munkavállalókra vonatkozó megállapodásra is építenünk; szeretnénk gyorsan lépni, mert valódi szociális előrelépést szeretnénk ahelyett, hogy a következő választásra figyelve ügyes politikai beszédeket tartanánk.
Magda Kósáné Kovács
(HU) Köszönöm, elnök úr! A szociális csomag előzetes bizottsági bejelentése reménnyel töltötte el a szociális kérdések megoldásáért felelősséget érző szociáldemokrata pártokat és polgárokat. A felhalmozott adósságok és a frissen felvetett kérdések sora ugyanis már-már megdöbbentő képet rajzolt arról, hogy erőfeszítéseik ellenére milyen kevésre jutottunk, és mennyi a meg nem oldott probléma. Tény, hogy az utóbbi másfél évtized gazdasági növekedése nem szüntette meg a szakadékot a gazdagok és szegények között, sőt, elmélyítette azt. A szegénység rivalizálása pedig új dimenziót kapott. Minden országnak vannak szegényei, és az egyes tagországokban a szegénység mértéke és minősége különböző, de tudjuk, hogy egyformán fáj. Akármennyi fog elkészülni a szociális ütemtervben előre jelzett másfél tucat dokumentumból, az európai polgároknak az Unióval való azonosulását csak az tudja erősíteni, ami konkrét és kézzelfogható, és a rivalizáló szegénység egymásnak feszülése helyett a közös felemelkedés lehetőségét kínálja.
Öröm a számomra, hogy a Tanács, illetve az Európai Parlament több felhívása nyomán a Bizottság állapotfelmérést készített a romák helyzetéről, és az őket érintő gyakorlatokról. Sajnos azonban nem vázolja fel egy hosszú távú romapolitika kereteit. Kérdés az is, hogy ez a dokumentum buzdít-e eléggé konkrét cselekvésre, kilátásba helyezi-e a pontos értékelést, vagy a kívánatos gyakorlattól eltérő tagországi lépések elmaradását. Úgy érzem, a kellő határozottság hiányzik.
A másik öröm a diszkriminációs irányelv nekünk. A Parlament és a Bizottság is megosztott volt abban, hogy a megkülönböztetés tilalmát átfogó irányelvben kell leszabályozni, és a szociális-liberális álláspontnak megfelelően végül nem rangsoroltuk a diszkriminált csoportokat. Várhatóan az irányelv is lehetővé teszi majd a sokszorosan veszélyeztetett személyek és csoportok átfogó védelmét. Nagyon nagy szükség van erre, mert a gyűlöletkeltők, a rasszisták, a csupán az érdemeseknek juttatni akarók a rivalizáló szegények között is támogatókra találhatnak. A választóknak mindig igazuk van, de populizmussal meg lehet őket téveszteni. Köszönöm.
Gérard Deprez
(FR) Elnök úr, soros tanácsi elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, az Állampolgári Jogi Bizottság tagjaként és egyben elnökeként, kizárólag a megkülönböztetés elleni irányelvre irányuló javaslatra fogok szorítkozni.
Először is gratulálunk Önnek, biztos úr ahhoz, hogy végre sikerült elfogadtatni a Bizottsággal egy olyan irányelvjavaslatot, amelynek célja a valláson, meggyőződésen, fogyatékosságon, életkoron és szexuális irányultságon alapuló megkülönböztetés elleni küzdelem. Eddig tartottunk attól - mint Ön is tudja, aggódtunk, és aggodalmunknak hangot is adtunk - hogy Ön esetleg egyfajta mini-irányelvre szorítkozik majd, amely kizárólag az életkoron és fogyatékosságon alapuló megkülönböztetéssel foglalkozik.
Bizonyára nem lepi meg, ha azt mondom: nem tartom szerencsésnek, hogy egy ennyire alapvető kérdésről az Európai Parlamenttel csupán "konzultálnak”, de az a határozott benyomásom, hogy az elnökség fogékony az Európai Parlament esetleges javaslataira illetve indítványaira. Azonnal munkához kell hát látnunk, biztos úr, én pedig a magam részéről három olyan szempontot találtam a szövegben, amelyen meg kell próbálnunk javítani.
Először is, számos fogalmat pontosítanunk kell, illetve néhányat jobban el kell egymástól határolnunk. Az "objektívan indokolt” bánásmódbeli különbségek területére gondolok. Természetesen nincsen ellenük kifogásom, de nem szabad megengednünk, hogy ezek az objektívan indokolt bánásmódbeli különbségek közvetlenül vagy közvetve megkülönböztetéssé változzanak. Márpedig ez igen gyorsan bekövetkezhet.
Másodszor, nem szabad bizonyos fogalmak, például a közbiztonság vagy a közrend elhamarkodott beillesztésével elvenni az irányelv lényegét, ahogy az szerintem éppen most történik az Európai Unió egyik nagy déli államában, amelyet nem kívánok megnevezni.
Harmadszor, határozottabban kell fellépnünk a szankciók kérdésében. Biztos úr, amikor azt írja a 14. cikkben, hogy: "A tagállamok megállapítják az ennek az irányelvnek megfelelően elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén alkalmazandó szankciók szabályait”, akkor ezzel nem sokra megyünk.
Röviden összefoglalva: bízom benne, hogy ez az irányelv, amellyel szemben olyan sok az elvárás, a gyakorlatban nem bizonyul majd olyan nagyszabású miniirányelvnek, amely alapelveiben nagyszabású, a részletekben ugyanakkor jelentéktelen.
Wojciech Roszkowski
(PL) Elnök úr, a gazdasági növekedésnek társadalmaink anyagi helyzetének javítását kellene szolgálnia. Amikor azonban első helyre tesszük a kényelmet és a biztonságot, hajlamosak vagyunk elfelejteni, hogy a gazdaság szociális modellje a gyakorlatban nagyobb bürokráciát jelent. Ha arról is elfeledkezünk, hogy a szociálpolitika legbiztosabb alapja a gazdasági növekedés, akkor elveszhetünk a szépen csengő szlogenekben, amelyeknek semmi közük nincsen a valósághoz, ráadásul - mint a megkülönböztetés elleni rendelkezések esetében - még a szubszidiaritás és a józanész elveit is megsérthetjük.
Hogyan törhetünk ki ebből az ördögi körből? Az új szociális menetrend csak részben nyújt választ erre a kihívásra. Túl sok szó van benne jogokról és kiváltságokról, és túl kevés arról a tényről, hogy ezeket jól szervezett erőfeszítés és az egyes fázisok gazdasági hatásaiért vállalt felelősség nélkül nem lehet garantálni. Mindenkitől lehetőségei szerint, mindenkinek igényei szerint. Ez egy utópia, amely szükségszerűen a megfelelő minőségű áruk és szolgáltatások hiányához fog vezetni.
Tatjana Ždanoka
Elnök úr, kollégáim példáját követve én is a megkülönböztetés elleni küzdelemről szeretnék beszélni. Először is, szeretném megköszönni a Bizottságnak azt a bátorságot, hogy a munkahelyen kívüli egyenlő elbánásra vonatkozó irányelv tervezetben előállt egy horizontális megközelítéssel. Nem hagyhatjuk figyelmen kívül, hogy néhány tagállam folyamatosan akadályt gördít ennek a nélkülözhetetlen dokumentumnak az elfogadása elé.
Van azért még min javítania az Európai Parlamentnek. Nem értem, hogy az áruszállítás és szolgáltatásnyújtás vonatkozásában miért választhatják az alkalmazás mellőzését a magánszemélyek? A hatályos faji irányelv nem tartalmaz ilyen kívülmaradási lehetőséget. A tervezet sajnos a többszörös megkülönböztetéssel sem foglalkozik megfelelően, így remélem, hogy mindannyian dolgozunk még ezen az irányelven.
Jacky Hénin
(FR) Elnök úr, az uniós intézmények megéltek már 51 évet, és még csak most kezdik el felfedezni a szociális dimenziót. Ez a felfedezés csak viszonylagos, hiszen a szociális megfontolások feltűnően hiányoznak a francia elnökség prioritásai közül, és nyugtalanítják az üzleti világhoz oly közel álló intézményeket, amelyek összekeverik az Unió népeinek közérdekét a pénzpiacok magánérdekeivel. Olyan felfedezés ez, amely elkerülhetetlenül következett az ír, holland és francia "nem” szavazatokból, valamint a bérköveteléseket támogató számos Unión belüli társadalmi mozgalomból.
Igen, a Bizottság és ennek a Háznak a többsége most kötelességének érzi elismerni, hogy az Uniót nemcsak részvényesek és fogyasztók lakják, hanem munkavállalók is, akiknek a munkája hozza létre Európa gazdagságát.
A Bizottság ezért kötelességének érzi, hogy előássa és leporolja az európai üzemi tanácsokról szóló irányelvet: kiváló kezdeményezés, de gyenge tartalom. Az európai üzemi tanácsoknak a szociáldemokrácia valódi fórumaivá kell válniuk, amelyek megadják a munkavállalóknak a munkáltatóik stratégiai választásainak befolyásolásához szükséges fellépési erőt.
Igen, Európának sürgős szüksége van valódi szociáldemokráciára, amely megakadályozza az olyan helytelen lépéseket, mint a munkaidő csaknem heti 70 órára való felemelése.
A munkavállalók érdekében tehát lépjünk gyorsan, sokkal gyorsabban.
Nils Lundgren
(SV) Elnök úr, ezen az ülésen az új szociális menetrendet és a millenniumi célokat vitatjuk meg, és sok minden mást is. Néhány órán belül szavazunk a kulturális programokról, a biotermékek címkézésről, valamint az adózás összehangolásával kapcsolatos követelményekről; mindegyik téma olyan, amibe az Uniónak egyáltalán nem kellene beleártania magát.
A politikai hatalomnak ez a koncentrálódása azzal jár, hogy növekszik a távolság az irányítók és az irányítottak között. A polgárok egyre ingerültebbek. Az intézmény kénytelen egyre keményebb intézkedéseket hozni, hogy átgázoljon az emberek akaratán. Sokkal jobban járnánk, ha készítenénk egy jelentést arról, mit értünk a szubszidiaritás fogalma alatt, és azt alaposan megvitatnánk. Erre kellene sort kerítenünk, mielőtt megpróbáljuk központilag szabályozni, hogy hogyan kellene viselkedniük a szociális partnereknek 27 különböző országban.
Az én hazámban komoly indulatokat váltott ki az a tény, hogy az EU és bírái tetszésük szerint felügyelhetik egy olyan munkaerő-piaci rendszer létrehozását, amely nem az elmúlt 70 évben fejlődött ki jelentős nemzeti egyetértés közepette.
Jana Bobošíková
(CS) Hölgyeim és uraim, az egyenlő bánásmód alapelvének végrehajtásáról szóló irányelvre irányuló javaslat, amely megtiltja a munkahelyen kívül a megkülönböztetés minden formáját, olyan felesleges szabályzat, amelyet egyáltalán nem kellene tárgyalnunk. Szeretném kiemelni, hogy a megkülönböztetést már most három uniós irányelv tiltja, az ENSZ Emberi Jogok Chartája, az EU alapjogi chartája, valamint az ENSZ fogyatékossággal élő emberek jogairól szóló egyezménye. Az egyenlő bánásmód szerepel emellett az Amszterdami Szerződésben és a lisszaboni stratégiában is.
Szeretném felhívni a figyelmet arra is, hogy az irányelv két igen veszélyes dolgot követel meg. Megköveteli a pozitív megkülönböztetést, és alapelvként írja elő, hogy a bizonyítás terhe a vádlóról a vádlottra száll. Ez ellentétes az európai jogi hagyományokkal, és jogtalanságokhoz, új jogsérelmekhez vezethet.
Hölgyeim és uraim, meggyőződésem, hogy az Európai Unió még mindig egy demokratikus és civilizált hely, ahol a valóban tehetséges emberek elismerésben részesülnek, és amely segítő kezet nyújt a gyengéknek. Az emberi képességek azonban - legyenek akár velünk születettek, akár a tanulás során kifejlődöttek - egyéniek és személyenként különböznek, tehát értelemszerűen nem egyenlők. Ha megpróbáljuk ezt a fajta különbséget szabályozásokkal eltüntetni, akkor azzal öntelt módon semmibe vesszük a kulturális sokféleséget, beavatkozunk a társadalom természetes fejlődésébe, és ami még ennél is rosszabb, az egyenlőséget a választás szabadsága elé helyezzük. Az egyenlő bánásmódról szóló irányelvnek ezért megszületnie sem szabad.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Elnök úr, biztos úr, soros tanácsi elnök úr, hölgyeim és uraim, ezt a szociális csomagot csak akkor koronázza siker, és akkor lehet eredményes, ha meg tudunk egyezni a legfontosabb kezdeményezések lényegéről. Nyilvánvaló, hogy a munkanélküliség a társadalom legnagyobb betegsége, amellyel meg kell küzdenünk. Ez ingatja meg leginkább egy társadalom stabilitását, és ez a gyökere más, kisebb bajoknak. A legjobb szociálpolitika tehát az, amelyik segít munkahelyeket teremteni.
A szolidaritás vagy versenyképesség hamis dilemmáját most azonnal el kell felejtenünk, tekintve, hogy ez a két dolog nem összeegyeztethetetlen. Egy egészséges, hatékony szociálpolitika megteremtéséhez és a szegénység megszüntetéséhez azonban növekedésre és stabilitásra van szükségünk. Szociális modellünknek ezért el kell fogadnia az új valóságot. A globalizáció is kínál lehetőségeket: akik alkalmazkodnak, nyernek, akik pedig nem, azok veszítenek.
Európa nem egy klasszikus növekedési válsággal, és nem is ciklikus problémákkal áll szemben, hanem mélyreható változásokkal; az eljövendő generációk jóléte azon múlik, hogy elég bölcsek vagyunk-e ahhoz, hogy ma jó döntéseket hozzunk. A népesség elöregedése és a demográfiai hanyatlás már elérte Európát; ez már nem fenyegetés, hanem valóság. Egyáltalán nem segít, ha homokba dugjuk a fejünket.
Milyen válaszokat adhatunk ma ennek az irányzatnak a következményeire? Nincs sok válaszunk. Nincsenek például sem eszközeink, sem ösztönzőink egy olyan rugalmas és tervszerű nyugdíjazás megvalósítására, amely lehetővé tenné polgáraink számára, hogy folytassák a munkát azon az átlagos életkoron túl is, amikor az emberek most elhagyják a munkaerőpiacot. Döntő fontosságú lenne egységes szintű védelmet megvalósítani a megkülönböztetés és kirekesztés ellen, de az európai jogalkotás nagy része nem nyújt garanciát a megkülönböztetés megszüntetésére; következésképpen a rossz szociális gyakorlatok megszüntetésén már az iskolákban el kell kezdenünk dolgozni.
Napjaink - és talán a jövő - egyik tragédiája is az iskolai bukások és kimaradások aránya. Sok még ezen a területen a tennivalónk; ide kell összpontosítanunk a figyelmünket, és ide kell összpontosítanunk azt a hozzáadott értéket, amit az Unió adhat, hogy a jelenlegi helyzetnek véget vessünk.
Röviden összefoglalva, hölgyeim és uraim, nem kell lemondanunk a szociális modellünkről, de meg kell újítanunk: nagyobb rugalmasságra, nagyobb mobilitásra és nagyobb biztonságra van szükség, ha nem akarjuk a legsebezhetőbbeket otthagyni az út szélén.
Stephen Hughes
Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani Špidla biztos úrnak azért, hogy van egyáltalán egy szociális csomagunk, mivel - mint azt korábban már számtalanszor elmondtam - nem lehet könnyű feladata a Barroso-féle Bizottságban.
A csomag maga is tükrözi a Barroso-féle Bizottságon belüli feszültségeket, egyrészt azok között, akik ha törik, ha szakad, ragaszkodni akarnak a neoliberális menetrendhez, másrészt pedig azok között, akik látják, milyen sürgető szükség van arra, hogy Európát olyan hellyé tegyük, amely fontos a polgárainak.
Biztosítani kell az embereket arról, hogy Európa a megoldás része, nem pedig a problémáé, amikor a globalizáció, demográfiai változás, éghajlatváltozás és egyéb globális kihívások kapcsán felmerülő kérdések megoldása kerül napirendre.
Ha ezt kell tennünk, akkor ez a csomag - sajnálom, hogy ezt kell mondanom - egyszerűen nem alkalmas a feladat elvégzésére. Ezt a csomagot kelletlenül adták, túl kevés, és túl későn érkezett. Még a csomag jó elemeit is elrontja a tudat, hogy mennyire nem szívesen tették azokat bele. A megkülönböztetés elleni horizontális irányelv jó példa erre. Benne van a csomagban, de mindnyájan tudjuk, hogy Barroso elnök úr az utolsó pillanatig milyen elkeseredetten ellenezte a bekerülését.
Egy másik példa az európai üzemi tanácsokról szóló irányelvre irányuló javaslat. A tartalma a Bizottság korábbi, szociális partnereknek szóló közleményéhez képest rendkívül gyenge. Úgy vélem, itt az ideje, hogy a Bizottságban lévő neoliberális erők és itteni szövetségeseik felébredjenek, és felismerjék az előttünk álló valóságot. Polgáraink milliói élnek félelemben, szegénységben és kirekesztettségben, és a Barroso-évek alatt mind többen csatlakoztak hozzájuk.
Minden összevetve ezt egy megkésett kísérletnek látom Barroso elnök úr részéről arra, hogy meggyőzze az itteni baloldalt arról, hogy van szociális lelkiismerete, és méltó arra, hogy másodszor is megválasszák a Bizottság elnökévé.
Nos, engem nem tudott rászedni, és sok olyan kollégám van, akiket szintén nem. Mint mondtam, ez a csomag túl kevés, túl későn - valóban nagyon későn jött ahhoz, hogy a jövő évi választások előtt garantálni lehessen az itt-ott fellelhető arra érdemes elemei biztos megszavazását.
Barroso elnök úr nemcsak a Ház baloldali tagjainak az intelligenciáját becsüli alá, hanem polgárok millióiét is odakint, akik ennél jobbat érdemelnek.
Ona Juknevičien
Elnök úr, a Bizottság Európai Globalizációs Alapról kiadott első éves jelentése szerint nyolc tagállam több mint 13 000 elbocsátott munkavállalójának nyújtanak segítséget. A rendelkezésre álló pénzeszközök 3,7%-át osztották szét. Ez nyilvánvalóan igen lassú.
A Bizottság javaslatai szerint egyszerűsíteni kell az eljárásokat, széles körben elő kell mozdítani kell a programot, el kell terjeszteni a legjobb gyakorlatokat, és ki kell terjeszteni a támogatásnyújtás időtartamát, én pedig üdvözlöm ezeket az intézkedéseket. Az alapot azért hozták létre, hogy kifejezzék szolidaritásukat azon vállalatok elbocsátott munkavállalóival szemben, amelyek a globalizáció miatt buknak el. Ezért nagyon fontos, hogy ezek az alapok segítségre szoruló valódi emberekhez jussanak el. Nem szabad őket a közvetítők, oktatók vagy brosúrakiadók között felosztani. Egy éven belül kiderül, mik a tényleges eredmények. Nem az a lényeg, hogy mennyi pénzt osztottak szét, hanem hogy hány elbocsátott dolgozó talált új állást.
Felkérem a Bizottságot és a tagállamokat, hogy az elért eredmények értékelésére határozzanak meg megfelelő kritériumokat és viszonyítási pontokat. Biztosítanunk kell az európai költségvetés hatékony felhasználását.
Ewa Tomaszewska
(PL) Elnök úr, örömmel látom, hogy az új szociális menetrend a jövőbeli tevékenységek csomagján belül az Európai Üzemi Tanácsokról szóló irányelv átdolgozását is tartalmazza.
A közelmúltban vitattuk meg az irányelv azon rendelkezéseiben lévő pontatlanságok miatt felmerült problémákat, amelyek célja az volt, hogy biztosítsák a munkavállalók információhoz és a velük folytatott konzultációhoz való jogát. A részmunkaidős munkáról és a teljes munkaidőben dolgozó munkavállalók körében tapasztalható szegénység leküzdéséről szóló irányelv ugyancsak rendkívül fontos. Bízom benne, hogy hangsúlyt kap majd a fiatalok helyzete, az oktatáshoz és egészségügyi ellátáshoz való hozzáférésük, valamint kirekesztésük megakadályozása. A jövőbeli munkavállalók szakmai mobilitása nemcsak az ő életükben lehetőség, hanem a gazdaság számára is esélyt jelent. A közegészségügy védelméről szóló rendelkezésben alapvető követelmény, hogy kiemelt szerepet kapjon a betegek jogainak védelme. Az egészségügyi ágazatban dolgozókról szóló, várva-várt zöld könyv azonban fontos szerephez fog jutni ezeknek az intézkedéseknek a végrehajtásában.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr, ez az úgynevezett szociális csomag csupán illúziókat kelt a kb. 80 millió embert érintő szociális egyenlőtlenség komolyságával kapcsolatban, akik szegénységben élnek, beleértve a rosszul fizetett, bizonytalan állással rendelkező munkavállalók egyre szaporodó millióit és a munkanélküliek millióit, miközben a gazdasági és pénzügyi csoportok továbbra is botrányos nyereséget érnek el, és folytatódik a multinacionális cégek áttelepülése.
A helyzet valódi okai fölött átsiklottak - a neoliberális politikák átörökítése, amelyet az egészségügyi szolgáltatásokról szóló javasolt irányelv felerősítene, a rugalmas munkavállalás, amelyet a munkaidőre vonatkozó javaslatok súlyosbítanának, és a fejlődés szempontjából stratégiai jelentőségű közszolgálati és termelő ágazatok ellen intézett támadás.
Ezért tehát szeretnénk egy igazi szociális csomagot, amely elutasítja az új, munkaidőről szóló irányelvre irányuló javaslatot, bércsökkentés nélkül támogatja a munkanapok csökkentését, érvényteleníti a stabilitási egyezményt és a liberális lisszaboni stratégiát, megváltoztatja az Európai Központi Bank kritériumait és látszatfüggetlenségét, alternatívaként létrehoz egy foglalkoztatásról és szociális haladásról szóló egyezményt, ösztönzi a befektetést és támogatást nyújt a mikro- és kisvállalkozások valamint a közszolgáltatások számára, továbbá tiszteletben tartja a dolgozó emberek méltóságát.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
Elnökúr, biztos úr, soros tanácsi elnök úr, az "emberek határozzák meg a dolgok értékét”, mondták az ókori görögök. Tehát ha az emberek felelősséget vállalnak ennek a ma bemutatott csomagnak a végrehajtásáért, ha az emberek össze tudják egyeztetni a régi intézkedéseket és javaslatokat az újakkal, akkor ezekre az emberekre nem erőforrásként tekintenek, hanem mint cselekvő személyekre, munkáltatókra, munkavállalókra, munkanélküliekre, kis- és nagyvállalkozókra, férfiakra és nőkre, fiatalokra és idősekre. Nem lesz az EU-ban a demokrácia és szubszidiaritás kapcsán megkülönböztetés, nem lesz soviniszta fecsegés arról, hogy ki van hatalmon, vagy a bal- illetve jobboldali kötődésekről, ahogy most itt elhangzik. Itt ül mellettem kollégám, Őry úr, aki azt meséli, hogy a hazájában a szocialista kormány a szociális juttatások ellen harcol.
Nem vádolhatjuk tehát a globális válságot; pozitívan kell néznünk a dolgokat. A lehető legpozitívabban kell szembenéznünk demográfiai válságunkkal. Jussanak eszünkbe a régebben vállalt kötelezettségek, a családi élet és a hivatás összehangolásáról szóló barcelonai határozatok, az európai szövetség a családokért, az európai ifjúsági paktum, a közös bevándorlási politika és a mobilitás növelése az oktatásban valamint a foglalkoztatási mobilitásra való felkészítés. Tiszteletben kell tartanunk a bevándorló munkavállalók sokféleségét, hagyományait és anyanyelvét. Fel kell lépnünk a szociális megkülönböztetés ellen, ki kell állnunk a gyengék, a fogyatékkal élők és a gyermekek jogai mellett, ahogyan itt, az Európai Unióban tettük. Harcolnunk kell a szegénység ellen, ezért a 2010-es évet ennek az erőfeszítésnek kell szentelnünk. Párbeszéd révén, jóakarattal és a pénzügyi mechanizmusok átláthatóságával kell megerősítenünk régióink szociális és területi kohézióját.
Alejandro Cercas
(ES) Elnök úr, biztos úr, miniszter úr, csatlakozom azokhoz a képviselőtársaimhoz, akik szerint ez a menetrend előrelépést jelent, habár igen szerény előrelépést, ami nyilvánvalóan nagyon távol van azoktól az igényektől, amelyekkel ma Európában találkozunk. Ezért, biztos úr, sajnálattal mondom, hogy tévedett, amikor egy perccel ezelőtt azt mondta, hogy ez a menetrend eloszlatja majd a nyilvánosság aggályait. A lakosság aggódik, és erre igen jó oka van, hiszen olyan Európai Unióval áll szemben, amelyik nem oldja meg azokat az alapvető problémákat, amelyek miatt nap mint nap aggódnak.
A menetrend címe igen hangzatos: a XXI. század menetrendje. Sajnos van egy olyan sajátossága, amelyet már bíráltak: belső elkötelezettséget jelent ez Európán belül létező ellentmondások mellett, azokkal, akik több Európát akarnak és azokkal, akik kevesebbet szeretnének belőle; üres frázisokból van tehát benne egész erdőnyi, konkrét tartalom tekintetében pedig pusztaság. Az európai baloldal mindössze három irányelvet összegez, és azokat is igen kritikusan.
Ezek lennének Európa vágyai a XXI. században? Nem, biztos úr. Nem az az egyetlen vágyunk, hogy szociális problémákról vitázzunk. Az Európai Uniónak is válaszokra van szüksége, nem csak Európának, és nagyon nehéz ezeket a válaszokat megtalálni, ha - amint azt a menetrend állítja - nemzeti szinten kell meglelni őket. Vannak bizonyos válaszok nemzeti szinten, és vannak mások az Európai Unió szintjén; a belső piac kiépítésével párhuzamosan azokat a szabályokat is fel kell állítani, amelyektől ez a piac emberarcú lesz, amelyek megakadályozzák a szociális dömpinget és végrehajtják a Szerződésekben foglalt valamennyi hatáskört.
Nincs azzal baj, hogy a problémákat megvitatjuk, de jobb lenne megoldani őket ahelyett, hogy új problémákat gyártanánk az olyan intézkedésekkel, mint a munkaidőről szóló irányelv.
Biztos úr, Európának határozottabb kezdeményezésekre van szüksége, Európának sokkal céltudatosabb menetrendre van szüksége ahhoz, hogy az közel álljon a polgárokhoz, és remélem, hogy a következő választásokon - és ez nem egészen retorikai kérdés - azok az európaiak, akik más politikákra vágynak, új, szociálisabb jelleget kölcsönöznek az európai politikusoknak.
Sophia in 't Veld
Elnök úr, örülök a régóta várt javaslatnak, amellyel teljes lesz a megkülönböztetés elleni csomag, tehát végre véget vethetünk a jogok hierarchiájának. Egy olyan Európai Unió, ahol egyes európaiak egyenlőbbek másoknál, nem töltötte be a küldetését.
Maximálisan egyetértek Gérard Deprez bölcs szavaival: az irányelv jelentős javításokra szorul. Túlságosan is sok benne a kiskapu, ezzel pedig azt kockáztatjuk, hogy kodifikáljuk a jelenlegi megkülönböztetéssel kapcsolatos gyakorlatokat ahelyett, hogy véget vetnénk nekik. Továbbra is a tagállamok hatáskörébe tartozik, és ott is marad a családi jog és a közrend, a gyakorlatban azonban visszaélnek velük, és ürügyként használják a megkülönböztetésre, főként a homoszexuálisok ellen. Szégyen, hogy a Bizottság - úgy tűnik - ezt elnézi.
A vallásszabadság az alapvető jogok közé tartozik; olyan jog, amelyet kész vagyok bőszen védelmezni, de ez egyéni jog: nem bizonyos csoportok közös joga, amely feljogosítaná őket a megkülönböztetésre és arra, hogy ne alkalmazzák a jogot.
Végezetül annyit szeretnék hozzátenni, hogy úgy tűnik, ez a csomag ironikus módon magasabb szintű védelmet biztosít a megkülönböztetés minden formája ellen, leszámítva a nemek közötti megkülönböztetést. Fel kell számolnunk a nemek közötti megkülönböztetésről szóló irányelv és az e között az irányelv között fennálló hézagot.
Kyriacos Triantaphyllides
Elnök úr, a szociális csomagról folyó vita megköveteli tőlünk, hogy kritikusak legyünk, mivel alapvetően mi sem értünk egyet annak tartalmával, és ez teljesen független a csomag időzítésétől, amely gyanúra ad okot egy hátsószándékot illetően.
A csomag olyan időpontban érkezett, amikor Európa szociális arculata fokozott reakciókat és széles körben nemtetszést vált ki. Ezt nem mi mondjuk; maguk az EU adatai festenek borús képet a jövőről: ez az uralkodó és egyre romló hangulat az európai polgárok, különösen a fiatalok körében.
A csomag talán a polgárok bizalmát szeretné visszaállítani az európai választások előtt.
Mi, baloldaliak nem tudjuk elfogadni a csomag tartalmát, mivel jogalkotási szabályai felerősítik a piac liberalizációját, és ugyanez a helyzet a határokon átnyúló egészségügyi ellátásról irányelvre irányuló javaslattal, amely a korábbi Bolkestein-javaslatokon alapszik.
A Bizottság határokon átnyúló egészségügyi ellátásról szóló javaslata ugyanakkor osztályalapú egészségügyi szegregációhoz vezet: a jómódú és tanult emberek előtt nyitva áll a lehetőség, hogy bárhol igénybe vegyék az egészségügyi ellátást, ahogy azt az érdekeik megkívánják.
Egy szociálisabb Európának átfogóbb filozófiára van szüksége ahelyett, hogy bejelent néhány intézkedést, amelyek az érintett problémáknak csak a felszínét kapargatják, és megmarad az EU sajátosságainak jelenlegi, szűk határain belül.
Anja Weisgerber
(DE) Elnök úr, Európa nem pusztán egy közös piac. Európa azon túl, hogy gazdasági egység, egy közös értékeken alapuló közösség is. Az én értelmezésemben az Európai Unió a globalizációra adott válasz. Egy globalizált világban egy bizonyos európai szintű szociális keretrendszer alapvető védelmet nyújt. Ez a gondolat húzódik meg az európai szociális modell mögött, és ez az a gondolat, amit támogatok.
Másrészről azonban a nemzetközi versenyben is sikeresnek kell lennünk. A lisszaboni stratégiában kiemelten szerepel az a célunk, hogy az Uniót a világ legversenyképesebb tudásalapú gazdasági keretrendszerévé fejlesszük. Ennek érdekében figyelmünk nagy részét a kis- és középvállalkozásokra kell összpontosítanunk, mivel ők a gazdasági fejlődés pillérei.
Azt is el kell fogadnunk, hogy indokolt a kérdés: milyen hatással vannak szabályaink ezekre a cégekre? Jó példa erre a megkülönböztetés-elleni politika. Mondanom sem kell, hogy ellenzem a megkülönböztetést, de véleményem szerint, és az Európai Parlament további 261 tagjának véleménye szerint is, nem egy átfogó keretirányelv a megfelelő lépés; és főleg nem ez a megfelelő lépés az áldozatok védelmére. Éppen az ellenkező hatást fogja elérni, és valószínűbb, hogy ezeket az embereket kirekeszti. A tagállamok és az európai polgárok nagyfokú jogbizonytalanságot tapasztalnak. Jelenleg számos eljárás van folyamatban 14 tagállam ellen a Szerződés megszegése miatt, mivel nem alkalmazták a négy hatályos irányelvet. Az első dolgunk a már meglévő jogszabályok végrehajtása kellene, hogy legyen, mielőtt újabb szabályokat alkotunk. Egy új megkülönböztetés-elleni irányelv egyszerűen nem biztosítaná számunkra azt az áttekinthetőséget, amit Špidla biztos úr ígért.
Az új szabályok számos kérdést vetnek fel. Ki hivatkozhat például a valláson vagy ideológiai meggyőződésen alapuló megkülönböztetés-mentességhez való jogára? Kiterjed-e ez a jog a szcientológusokra vagy szélsőséges jobboldali csoportok tagjaira is? Megköveteljük-e mostantól minden étteremtől, a legkisebbtől is, hogy az akadálymentes megközelíthetőség érdekében legyen kerekesszék-felhajtója? Az irányelvtervezet megengedhet kivételeket az aránytalan intézkedések alól, de hogyan kellene ezeket az intézkedéseket meghatározni - nemzeti jogszabályokon keresztül vagy bírósági ítéletekkel? A keretirányelvhez hasonló pontatlan, zavaros eszközök a gyakorlatban megvalósíthatatlanok, és ami ennél is fontosabb, nem segítenek az áldozatokon. Az európai szociális modell mögött nem ez az alapgondolat húzódik meg. Ez így nem működik.
Anne Van Lancker
(NL) Elnök úr, biztos úr, miniszter úr, a szociális akcióterv előadója voltam, amelyet Diamantopoulou asszony mutatott be nekünk és az előző francia elnökség, Aubry asszony alatt készült el. Aggasztónak találom, hölgyeim és uraim, hogy az európai szociális törekvések módszeresen semmivé foszlottak. Véleményem szerint ennek egyértelmű politikai okai vannak. Jól látható, hogy a Bizottság mindig azt hangsúlyozza, hogy a szociálpolitikának nemzeti ügynek kell maradnia. Biztos úr, a szociális csomag nagyon érdekes munkadokumentumokat és kijelentéseket tartalmaz, de mindössze négy jogalkotási javaslatot. Bármennyire örülünk is a csomagnak, ez nyilvánvalóan meglehetősen sovány eredmény! Mintha csak a szociális jogok védelme és az egyenlő szociális feltételek megteremtése már nem tartozna az európai kötelezettségek közé a 27-ek Európájában.
Az EPP-vel és szociális szervezetekkel együtt azt várjuk, hogy ezen a szociális csomagon kívül legyenek legalább határozottabb, a szociális jogokat védő jogszabályok a kiküldetésre vonatkozóan, jobb jogszabályok a férfiak és nők közötti bérkülönbségek megszüntetésére, egy keretjogszabály a szociális szolgáltatások védelmére, valamint kötelező erejű kötelezettségvállalások a szegénység elleni küzdelemben. Valódi szociális egyezményre van szükségünk következetes jövőképpel és a szociális Európa melletti komoly elkötelezettséggel, hogy legalább megmutathassuk a polgároknak: Európa több mint csupán egy piac. Remélem, Bertrand úr, hogy most már számíthatunk a francia elnökség támogatására ebben a küzdelemben.
Elizabeth Lynne
Elnök úr, másokkal együtt éveken át küzdöttem egy átfogó megkülönböztetés elleni jogszabályért, hogy megszüntessük a megkülönböztetést a fogyatékkal élő és az idős emberek árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférése terén. Tisztában vagyok azzal, hogy a foglalkoztatással már mindenféle címen foglalkoztunk, de éveken át csak ígéreteket kaptunk, és végül semmi nem történt.
Most elmondhatjuk, hogy közel vagyunk egy olyan jogszabály megszületéséhez, amely nemcsak az életkorra és a fogyatékosságra terjed ki, hanem a szexuális irányultságra és a vallásra is, amint azt a jelentésemben kértem. Szeretnék köszönetet mondani a Bizottságnak, amiért előállt ezzel, és személy szerint Špidla biztos úrnak az állhatatosságáért. Tudjuk, hogy a javasolt jogszabály nem tökéletes, és szeretnénk majd bizonyos változtatásokat. Aztán jobb lett volna, ha együttdöntési eljárásra kerül sor. Ugyanakkor örülök annak, hogy itt állhatok és elmondhatom, hogy végre valahára jó úton haladunk afelé, hogy az EU valamennyi polgára egyenlő bánásmódban részesüljön.
Georgios Toussas
Elnök úr, az Európai Bizottság által előterjesztett, úgynevezett "szociális csomag” sikertelen kísérlet annak a felháborodásnak a semlegesítésére, amelyet a Bizottság népszerűtlen politikája a munkavállalók körében kiváltott. Nem tud gátat szabni a Bizottságot és az EU felépítését övező egyre súlyosabb kétségeknek, amely a messzehangzó ír "nem” szavazatban is megnyilvánult.
A munkásosztály tagjai és a szegények az EU régóta tartó, kíméletlen és népszerűtlen - saját kartelljei nyereségességének növelését célzó - támadásai következtében most a tűzvonalban találták magukat.
A munkásosztály tagjainak és a szegényeknek el kellett viselniük az állami szervek és stratégiai fontosságú szolgáltatások liberalizálását és privatizálását, a kollektív tárgyalás teljes csődjét, a kollektív munkaszerződések aláásásának aláásását, a rugalmas biztonság széleskörű végrehajtását, az ideiglenes rugalmas foglalkoztatási formákat és a Bolkestein-irányelv kiterjesztését az egészségügyi hatósági ágazatra.
A Tanács úgy határozott, hogy a munkaidőt felosztják aktív és inaktív részekre. Ez heti 65-77 óra munkára kötelezi a munkavállalókat. A nehéz és egészségtelen munka bevezetésével görög munkavállalók százezrei váltak feleslegessé.
Az Európai Munkahelyi Biztonsági és Egészségvédelmi Ügynökség hivatalos statisztikai adatai szerint - Elnök úr, kérem, legyen egy kis türelemmel még néhány percig, mivel nagyon fontos információt szeretnék közölni. A következőre szeretnék rámutatni: hivatalos adatok szerint 4,5 percenként balesetet szenved egy dolgozó, és 3,5 percenként életét veszti egy dolgozó. Évente 7 millió baleset történik...
(Az Elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Manfred Weber
(DE) Elnök úr, biztos úr, miniszter úr, hölgyeim és uraim, hadd kezdjem azzal, hogy kiemelek a vitából két pontot. Először is, Európát nem a jobboldal irányítja, hanem a liberális jobbközép. Fel kell hívnom a figyelmüket arra, hogy hazámban szociáldemokrata kormány volt, és amikor leköszöntek, ötmillió ember volt munka nélkül. Most hárommillió a munkanélküliek száma, azaz kétmillió ember ismét dolgozik. Ez az igazi szociálpolitika, ez az igazi szociális előrelépés.
Másodszor, ennek a Háznak a tagjaként személy szerint dühös vagyok, amikor mi magunk rosszat mondunk a saját európai ideálunkról. Európa ma egy szociális projekt. Ha arra gondolok, hogy az egységes piac több millió munkahelyet teremt, és jólétet, biztató kilátásokat kínál az embereknek, továbbá hogy kohéziós politikánk, az Európai Szociális Alap jóvoltából milliárdokhoz jutunk, hogy európai nagyságrendben gyakorolhassuk a szolidaritást, hogy megmutassuk, milyen az európai szolidaritás, akkor arra kell buzdítanom mindenkit, hogy problémáink ellenére is tartózkodjanak attól, hogy saját projektünket becsméreljék.
Szeretnék kiemelt figyelmet szentelni a megkülönböztetés kérdésének, mivel foglalkozunk ezzel a témával az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottságban. A megkülönböztetést mindenki elutasítja. A megkülönböztetés megmérgezi társadalmunkat, Európának pedig példát kell mutatnia a megkülönböztetés elleni küzdelemben. Bízom benne, hogy ebben a Házban mindenki támogatja ezt a nézetet.
Mindazonáltal felmerülhetnek kérdések. Először is, arányos intézkedést képez-e az irányelv? A kisvállalkozásokra rótt teherről már esett szó.
Másodszor, hogyan áll a hatályos jogi rendelkezések végrehajtása? Elméletileg már készült egy értékelés, de milyen álláspont született gyakorlati szinten a hatályos irányelvek alkalmazását illetően? Fel kell tennünk ezt a kérdést, mielőtt bármiféle új irányelvet készítenénk.
Harmadszor, valóban vannak-e hézagok az európai jogszabályokban? Kizárólagos felelősséggel tartozik-e Európa a szociálpolitikáért? Az EU valamennyi tagállama demokrácia, és mindegyik a jogállamiságra épülő struktúrákkal rendelkezik. Fel kell tennünk tehát a kérdést: van-e Európának sürgető szüksége arra, hogy szociálpolitikai téren kedvesebb, jóságosabb és meggyőzőbb legyen? Nem támaszkodhatunk-e ez egyszer arra, hogy működik a szubszidiaritás és a tagállamok ezeken az alapvető tevékenységi területeken megbirkóznak saját feladataikkal?
Andrzej Jan Szejna
(PL) Elnök úr, a szociális Európa nagyszerű cél, és már eddig is sokat tettünk ennek elérése érdekében. A fennálló egyenlőtlenségek és a világ előtt álló új kihívások azonban azzal a veszéllyel járnak, hogy állandósul társadalmainkban a szociális megosztottság, mégpedig a legkülönbözőbb szinteken: a szegény és jómódú családok gyermekei között, a tanult és kevésbé iskolázott emberek között, férfiak és nők között, a bevándorlók és azok között, akik már generációk óta európaiak, a különböző szexuális irányultságú, különböző életkorú vagy egészségi állapotú személyek között. Sorolhatnám még a példákat. Alapvető feladataink közé tartozik az egyenlőtlenség elleni küzdelem, a munkahelyen és azon kívül egyaránt. Az Európai Uniónak és a tagállamoknak a valódi igényekre kell reagálniuk, valódi lehetőségeket és új reményeket kell teremteniük, Európa valamennyi polgárának az érdekeit szem előtt tartva.
Az európai szociális modellre vonatkozó bizottsági kezdeményezések új csomagja régóta esedékes és hiányos kiegészítése azoknak a nemzeti szintű tevékenységeknek, amelyeket az európai polgárok életszínvonalának javítása, jogaik megerősítése és a megkülönböztetés leküzdése érdekében végeznek. Bízom benne, hogy az egyenlő bánásmódról szóló új irányelv birtokában - amelyet szocialista csoportként már jó ideje kértünk -, elmondhatjuk majd, hogy valóban leküzdjük a megkülönböztetés minden formáját. Az Európai Üzemi Tanácsokról szóló irányelv átdolgozása a szociális csomag pozitív eleme; a hatályos irányelv tölti be jelenleg a szociális párbeszéd eszközének szerepét. Továbbra is küzdenünk kell az ellen, hogy a munkavállalók a globalizáció által kikényszerített drasztikus szerkezetátalakítások közepette nem kapnak elegendő védelmet. Európa és az európaiak politikai eszmélése és a közös projektekbe vetett hit helyreállítása szempontjából rendkívül nagy jelentőségű a szociálpolitikai jogalkotás is, különösen, ha az intézményi válságra és a küszöbön álló európai parlamenti választásokra gondolunk.
Jean Marie Beaupuy   -
(FR) Elnök úr, miniszter úr, biztos úr, a mai napig a fülembe csengenek a hosszas és élénk viták, amelyeket az Európai Globalizációs Alapról folytattunk. Képviselőtársunk, Bachelot asszony, akivel Cottigny úrral egyetemben együtt dolgoztam ezen az Alapon, meggyőzött bennünket arról, hogy hozzunk meg néhány rendkívül fontos döntést. És most mit látunk? Alig 4%-át osztották szét 2007-ben annak a támogatásnak, amelyet ennek az európai alapnak előirányoztak.
Biztos úr, Ön már szóban és írásban is jelezte, hogy a kritériumok felülvizsgálatát tervezi. Elegendő-e a kritériumok tervezett felülvizsgálata ezeknek a kérdéseknek a megoldására? Nem, nem elég! Amikor a támogatás 96%-a felhasználatlan marad, valóban fel kell tennünk az alapkérdést: helyesek-e a szándékaink, amikor meghozzuk ezt a döntést az Európai Globalizációs Alapról? Mint említette, demográfiai kihívásokkal nézünk szembe, és tekintettel a globalizáció és a technológia terén fennálló helyzetre, számos gazdasági kihívás is áll előttünk.
Arra biztatom Önt, biztos úr, hogy a Globalizációs Alap kapcsán ne csak a kritériumokat vizsgálja felül, hanem nézze meg a célját is annak, amit itt csinálunk.
Peter Liese
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, nem tudom leplezni a Tanács és a Bizottság kijelentései fölött érzett csalódottságomat. Sok szó esett az európai szociális modellről, és a Bizottság javaslatai közül véleményem szerint néhány túllő a célon - képviselőcsoportom tagjai már több kérdésre rámutattak a megkülönböztetés elleni irányelvvel kapcsolatban. Amikor azonban a munkavállalók védelmére hivatott jogszabályok gyakorlati részletkérdéseire kerül a sor, akkor elfogy a Tanács és a Bizottság bátorsága.
A soros elnök utalt ugyan a munkaerő-kölcsönzőkön keresztül történő és egyéb ideiglenes munkákról elfogadott júniusi kompromisszumra, a Tanácsnak és a Bizottságnak valahogyan - szerintem szégyenében - mégis sikerült elfogadnia a munkaidőről szóló irányelvet. Meg kell mondanom, hogy az, amit a Tanács júniusban elfogadott, semmiképpen nem tartozik az európai szociális modell történetének dicsőséges fejezetei közé. Orvosként dolgoztam egy kórházban, mielőtt a Parlament tagja lettem, és tudom, hogy kezdetben sok alkalmazott orvos és sok más munkavállaló örült az Európai Bíróság azon döntésének, hogy az ügyeletben töltött idő munkaidőnek számít. Azt is tudom azonban, hogy nehézségeket okoz ennek a döntésnek a végrehajtása, és hogy az ügyeletben töltött időt talán súlyozni kellene a kihívások költsége és gyakorisága alapján. Elfogadhatatlan azonban az, amit a Tanács csinált, azaz hogy gyakorlatilag szembe mentek az Európai Bíróság döntésével, sőt, a Bizottság javaslatának azokat az elemeit is figyelmen kívül hagyták, amelyek bizonyos szempontból javítottak a korábbi jogi helyzeten.
Szükségünk van valamilyen kompromisszumra, és a Parlament javaslatai, például egy hányados alkalmazása, az első olvasatban megmutatták a követendő utat. Amikor azonban például egy orvos kórházi ügyeletben van, és bármelyik pillanatban érkezhet egy életveszélyes állapotban lévő beteg, akkor ezt nem tekinthetjük pihenőidőnek, amit viszont a Tanács kompromisszuma lehetővé tenne. Ez is egy olyan terület, ahol további javításokra van szükség, különben az egész európai szociális modellről folyó vita nem tölti be a rendeltetését.
Evangelia Tzampazi
Elnök úr, soros tanácsi elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, a jelenlegi gazdasági és társadalmi körülmények egy megerősített szociális Európát kívánnak. Míg napjainkban az európai népesség 16%-ának kenyérgondjai vannak, a megkülönböztetés még mindig szembeszökő és általánosan elterjedt.
A munkanélküliséget és bizonytalanságot növelő gazdaságpolitikák elmélyítik a polgárok körében a bizalmi válságot, és ennek Európa és Európa jövője látja kárát. Ebben az összefüggésben a megújított szociális menetrend hosszú tétlenség után végre előrelépést jelent a szociális jogalkotás terén.
Ugyanakkor a seregnyi javaslat között csak három olyan található, amely jogilag kötelező érvényű, a többi pedig ajánlás és nem jogalkotási közlemény. Arra következtethetünk tehát, hogy az új szociális csomagnak korlátozott hatása lesz az európai polgárok életére.
A szándék jó, amint az a megkülönböztetés elleni új irányelv tervezetből is látszik. Jelentős siker ez az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportja számára, hiszen a csoport támogatta a horizontális irányelvre irányuló javaslatot, hogy ezzel véget vessen a megkülönböztetés-elleni közösségi védelem hierarchikus rendszerének. Az új szociális menetrendből ugyanakkor mintha hiányoznának a nagyratörő célok és az egyértelműség, emellett komoly hiányosságai vannak.
Ennélfogva a következőkre van szükség: egyértelmű szakpolitikai intézkedések, az egyenlőtlenségek gyors növekedésének megállítása, valamint az élet- és munkakörülmények javítása.
Viktória Mohácsi
(HU) Elnök úr! Biztos úr elvárásai gyönyörűen megfogalmazódtak beszédében, azonban a rendelkezésünkre álló dokumentumok nem ezt tükrözik. Apró, kicsi szemantikai probléma van: nem lehetőségek bővítésének kell nevezni a diszkriminációt. Négy éve csak a roma gyerekek szegregációjáról beszélek folyamatosan. Emellett gyermekeink fele, több millió roma gyermek fogyatékosnak van minősítve. Mi ez, ha nem diszkrimináció? A horizontális irányelv megalkotása során a szegregáció témakörének elhagyása megbocsáthatatlan bűn. Vonja be munkájába Barrot biztos urat is, valamint ne hagyja figyelmen kívül a Parlament követeléseit sem! Legalább négy rezolúcióban kérjük a roma integrációs csomagot törvénnyel, költségvetéssel, és a bizottságok koordinálását végző csoportot a jövőben megalkotott programok hatékony implementációja érdekében. Nem oldhatja meg Spidla biztos úr egyedül ezt a kérdést. Köszönöm.
Iva Zanicchi
(IT) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, a szociális csomagról szóló most előterjesztett dokumentum az európai fejlődés szempontjából komoly kihívást jelent annak a lisszaboni stratégiának a fényében, amelyet az európai döntéshozók azzal a céllal fogadtak el, hogy iránymutatásul szolgáljon egy érdemleges és megállíthatatlan, közös otthonunk integrációját, modernizációját és fejlődését szolgáló folyamathoz.
A csomagban szereplő intézkedések érintik a foglalkoztatás, szociális ügyek, oktatás, fiatalok, egészség, az információs társadalom és a gazdasági ügyek területét, vagyis minden olyan alapvető elemet, amely közvetlen hatással van mindannyiunk, mint európai polgárok mindennapi életére, és amelyeket ennélfogva alapos, összehangolt és mindenekfelett átlátható vizsgálatnak kell alávetni.
A Foglalkoztatási és Szociális Bizottság tagjaként szeretném kiemelni ennek a javaslatnak a jelentőségét és szükségességét, mivel az az imént említett területek kezelésével átfogó kísérletet tesz az olyan témák megértésére, vizsgálatára és megoldására, mint a demográfiai változás, globalizáció és a humán tényező fontossága.
Örömömre szolgál, hogy a Bizottságnak szándékában áll a szülési szabadság szempontjából felülvizsgálni a 92/85/EK és a 96/39/EK irányelvet, mivel ez a családi élet javítását szolgálja minden olyan nő számára, akinek amellett, hogy gondoskodik a családjáról, napról napra a munka világában is helyt kell állnia.
Szeretném, ha a Bizottság megválaszolna néhány kérdést a szegénység elleni küzdelemmel kapcsolatban - és itt nem a harmadik világbeli szegénységről beszélek, hanem a Közösség határain belül tapasztalható szegénységről -, hiszen olyan probléma ez, amely évről évre fenyegetőbb, és az Európai Közösség minden egyes tagját érinti. Szeretném ezzel kapcsolatban megkérdezni, hogy milyen speciális módszertant fog alkalmazni a Bizottság egy olyan probléma megoldására, amely - mint mondtam - módszeresen gyötri az európai gazdaságokat, és ebből következően közvetlenül kihat több millió európai polgár életszínvonalára?
Másodszor, szeretném tudni - és mint nő, közvetlenül is érintettnek érzem magam az ügyben -, hogy mit szándékozik tenni a Bizottság a nőkkel szembeni megkülönböztetés ellen, amely még most, 2008-ban is létezik a társadalomban, különösen a foglalkoztatás területén, és azon belül is a fizetések vonatkozásában? Milyen speciális intézkedéseket lehet hozni ennek az egyensúlyhiánynak a felszámolására?
Végezetül, szeretném megköszönni Špidla biztos úr munkáját, amellyel hozzájárult ennek a dokumentumnak az elkészítéséhez. Szeretnék köszönetet mondani a Tanács képviselőinek, és szeretném még egyszer hangsúlyozni, milyen fontos ez a szociális csomag az átdolgozott szociális menetrend szempontjából.
Jan Cremers
(NL) Elnök úr, hölgyeim és uraim, miniszter úr, biztos úr, a Bizottság szociális menetrendje nemcsak örvendetes javaslatokat tartalmaz a megkülönböztetés-mentesség és a határokon átnyúló egészségügyi ellátás területén, hanem egy régóta várt javaslatot is az Európai Üzemi Tanácsokról. A Bizottság is ellenzi a kiküldetésről szóló irányelv felülvizsgálatát, amely irányelvet sok kritika érte az Európai Bíróság néhány igen ellentmondásos ítéletét követően. Szeretném mindkét témakört röviden érinteni.
Először is, az európai munkavállalók tájékoztatáshoz és konzultációhoz való joga. Mindannyian tudjuk, mi itt a probléma. Túl kicsi az együttműködési készség (három érintett cégből csak egynél működik Európai Üzemi Tanács), az információhoz és tanácshoz való jogok nincsenek megfelelően szabályozva, és hiányoznak a megfelelő létesítmények. Nagyon sajnálom, hogy a Bizottság nem javasolt valamilyen politikát a nem teljesítés esetén alkalmazandó szankciókra. Osztom azt a véleményt, hogy a szubszidiaritásról szóló rendelkezések elmaradnak a kívánatostól és attól, amiben a jó modellek tekintetében megállapodtunk, gondolok itt az évi többszöri rendszeres megbeszélésekre, amelyeket a szükséges képzés és támogatás segítségével könnyedén meg lehet szervezni. Évi egy megbeszélés alig több, mint jelképes politika, márpedig a vállalatoknál folyó szociális konzultációk ennél sokkal fontosabbak.
Másodszor, a kiküldetési irányelv. Amikor az Európai Bíróság első alkalommal alkalmazott megszorításokat egy adott tagállamban hatályos munkafeltételek tekintetében, akkor úgy tűnt, hogy a Bíróság kezdeményezésére politikai változásra kerül sor az európai jogban, amelyet azonban az európai jogalkotó nem támogat. A luxemburgi ügy után világossá vált, hogy a Bizottság ugyancsak tudatosan azon dolgozik, hogy az irányelvben foglalt alapelveket lerombolja. Így az az irányelv, amely egykor a munkavállalók jogait volt hivatva védelmezni a kizsákmányolással és a tisztességtelen versennyel szemben a határokon átnyúló szolgáltatások terén, az Európai Bíróságnak és a Bizottságnak hála mára fenyegetést jelent az egyes tagállamokban a betartandó munkakörülmények tekintetében alkalmazandó kötelezettségekre nézve. A Bizottságnak ismét fel kell vállalnia jogalkotási felelősségét ezen a területen, és biztosítania kell, hogy a tagállamok a jövőben is alkalmazhassák a foglalkoztatási jog és a kollektív szerződések általánosan alkalmazandó szabályait.
Evelyne Gebhardt
(DE) Elnök úr, nekem csupán kérdéseim vannak, amelyeket szeretnék feltenni. Miért csak ennyi és miért ilyen későn? Miért nyilatkoztattuk ki tavaly szeptemberben, hogy 2008 a szociális Európa éve lesz, ha aztán a szociális jólét nem került be a Tanács elnökségének a prioritásai közé? Miért folytatott a jobboldal olyan hosszas küzdelmet a szociális jogok ellen a szolgáltatási irányelvben, ha most úgy állítják be magukat, mint a társadalmi igazságosság igazi szószólói? Mi az oka, hogy a bizottságom júliusban a Hamon-jelentés ellen, és a Handzlik-jelentés mellett szavazott, ami pont az ellenkezője annak, amit itt most állítottak? Miért történtek ezek a dolgok?
Kérem, legyen őszinte, és mondja el, mit csinálnak valójában, ahelyett, hogy a nyilvánosságnak éppen az ellenkezőjét üzenné. Egyszerűen muszáj erre megkérnem; rendkívül fontos. De vajon miért folytatnak Önök ilyen politikát? Pusztán és egyszerűen azért, mert Önök a jobboldalon rossz filozófiát választottak. Feltételezik, hogy az emberek azért vannak, hogy kiszolgálják a gazdaságot. Mi, szocialisták, ezzel ellenkező nézetet vallunk, nevezetesen azt, hogy a gazdaság dolga kiszolgálni az embereket, és a politikáinkat ennek megfelelően kell kialakítanunk.
Gabriela Creţu
(RO) Azt reméltem, hogy ezek a javaslatok hozzájárulnak majd az európai polgárok között fennálló szociális különbségek csökkentéséhez. A csomag sajnálatos módon csak egy újabb különbséggel szembesít bennünket: a jó szándék és a valóra váltásához szükséges eszközök között fennálló különbséggel.
Ez még olyankor is megtörténik, amikor a tagállamokat cselekvésre kötelező európai rendeletről van szó.
Ennek egyik példája a nők alacsonyabb jövedelme a munkaerőpiacon. Az elmúlt nyolc évben semmiféle javulást nem értünk el, hiába vannak ezen a területen jogszabályok és ismételt elkötelezettségek. A nehézségek még akkor is leküzdhetetlenek, ha feltételezzük, hogy a munkáltatók megértették a tisztességes bérek gazdasági előnyeit és a rájuk háruló jogi kötelezettségeket. Hiányzik egy olyan megkülönböztetés-mentes munkaértékelő rendszer, amely a különböző tevékenységek összehasonlítására alkalmas közös szempontokat képviselné. E nélkül a csak illúzió marad az egyenlő értékű munkáért egyenlő fizetés elv, akárcsak az ipari szakadék csökkentése.
A munkakör-besorolási rendszerek tökéletlenek, ha léteznek egyáltalán. Vannak már a Bíróságnak ilyen értelmű döntései, amelyek - a fizikai munkát véve alapul - figyelmen kívül hagyják a munkához szükséges különböző képességeket és így megkülönböztetést alkalmaznak.
A nyitott koordináció módszere dicséretes szociális célokat szolgál, de még azok a mutatók is hiányoznak a közös mutatók listájáról, amelyekkel e célok egy része mérhető.
A végeredmény szomorú: a nemi kérdésekkel szembeni érdektelenséghez csak a hatékony közös munkaerő-piaci szabályozásra való politikai akarat hiánya mérhető.
Donata Gottardi
(IT) Elnök úr, miniszter úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, hiába a sok elemzés és tanulmány - beleértve azokat is, amelyek a megkülönböztetés elleni irányelvek helyes átültetésével foglalkoztak -, a legfontosabb elemek továbbra is a hatékonyság és az innováció.
Hogy lehet az, hogy megfogalmazzák a tervezett új, úgynevezett "horizontális irányelvet”, amely jelen pillanatban nem több mint bizonyos területeken a meglévő védelem kiterjesztése a munkahelyen kívülre is, miközben a pozitív fellépés továbbra is arról szól, hogy védelmezünk nem tiltott intézkedéseket ahelyett, hogy újakat keresnénk?
Kisebb, de túlságosan bátortalan fejlődés jeleit mutatja a felhívás, miszerint ezen a területen megújult általános elkötelezettségre van szükség, majd végül a romáknak szánt eszközök jobb alkalmazására szólítanak fel, mintha olyasmiről lenne szó, amit még nem sikerült elérnünk. Lehet, hogy ez csak szónoki fordulat? Ebben az összefüggésben tartok tőle, hogy igen! Értelmetlennek tűnik például ebben a fázisban kérdéseket intézni a Bizottsághoz, és kiemelni olyan eseteket, amikor megkülönböztetésre került sor, vagy a nemzeti vagy alacsonyabb szintű jogi szabályozás hibát követett el.
A válasz túl gyakran, sőt, szinte mindig csak abból áll, hogy hivatkozik valamilyen európai védelmi jogszabály létezésére: tiszta víz, a fejlődés hiánya, csend! Most mégis az egyenlő bánásmód egyik sarkalatos alapelvét vitatjuk meg, és itt a határokon túl kiküldetésben lévő munkavállalókra gondolok.
Az új szociális menetrend gyakorlatnak talán jó, de ez a csomag a javasolt elemekkel inkább emlékezet kirakós játékra, amelynek darabjait még nem rakták össze egy olyan parlamenti ciklus végén, amely számos, valóban innovatív projekttel kapcsolatban egy sor intézkedést véglegesített. Ha már megkülönböztetésről és sztereotípiákról beszélünk, kérem, miniszter úr, mondjon köszönetet az Elnökének a nyakkendőért.
Richard Falbr
(CS) Elnök úr, tekintettel arra, hogy a szociális csomag értékelése kapcsán már többször elhangzott a "túl kevés, túl későn” minősítés, az én értékelésem a következő: sok hűhó semmiért. A kérdésem: "mit csináltak négy évig?” Szociális szempontból elfogadhatatlan javaslatokkal álltak elő, amelynek csúcspontja a Tanács és a Bizottság által annyira felmagasztalt, a munkaidőről szóló irányelv volt. Így aztán nincs más választásom, mint a javasolt szociális csomagra - bizonyos olyan pozitív jellemzői ellenére is, mint propagandafogásra - tekinteni, amelynek célja, hogy az Európai Bizottság céges papírjára felkerülhessen a "szociális” felirat. A javaslatok többségét teljesen szükségtelen megtárgyalni, tehát az egész nem több pillanatnyi sikernél. Nagyon könnyű kinyilatkoztatni, hogy a közös piac van az emberekért, nem pedig az emberek a piacért, és hogy amennyiben le akarunk fektetni bizonyos kötelező érvényű szabályokat a vállalatok piaci viselkedésére vonatkozóan, akkor az uniós munkavállalók helyzetét illetően is le kell fektetnünk minimálisan betartandó szabályokat, az összes tagállam átlagbérének százalékában megállapított minimálbéreket, és ugyanazt a bánásmódot és ugyanazt a munkabért azoknak a munkavállalóknak, akik nem a saját hazájukban dolgoznak. Elegendő kijelenteni, hogy az Unió támogatja a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet maximális munkaidőről, szakszervezeti szerveződés szabadságáról és kollektív szerződésről szóló egyezményeinek betartását.
Vidáman folyhat tovább a verseny a tagállamok között, hogy hol vannak a legalacsonyabb adók és bérek, hol a legkisebb a szakszervezetek helyzetét illetően az átláthatóság, a nyitott konzultációs módszer pedig csak egy újabb haszontalan eszköz arra, hogy foglalkozzunk valamivel, amit senki nem akar. Akik bírálják a francia elnökséget, azoknak üzenem: "Várjanak, míg meglátják a cseh elnökséget! Addig semmit nem láttak.” Néhány héttel ezelőtt az elnök - azzal a jelszóval, hogy felesleges - megvétózott egy törvényt, amely tiltotta volna a megkülönböztetést.
Karin Jöns
(DE) Elnök úr, kénytelen vagyok azt mondani, hogy dermedten állok ez előtt a szociális menetrend előtt. Egyetlen kényes kérdéshez sem nyúltak hozzá határozottan. Egészen biztosan nem tekinthetjük az Európai Üzemi Tanácsok megreformálására tett komoly kísérletnek, hiszen nem rendelkezik arról, hogy több megbeszélést kellene tartani, és nem tartalmaz szankciómechanizmusokat az irányelv megsértése esetére. Ugyanilyen elfogadhatatlan, hogy nem hajlandók megreformálni a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelvet.
Biztos úr, az, hogy egy szociális menetrend nem tartalmaz egyértelmű állásfoglalást a munkaidővel kapcsolatban, újabb bizonyítéka annak, hogy a Bizottság a 65-órás munkahét gondolatától sem riad vissza. Ennek már semmi köze nincsen az európai szociális modellhez, ahhoz a modellhez, amelyre képviselőcsoportom vágyik, és amelyet mi, szocialisták szeretnénk bevezetni.
A Tanácsnak annyit mondanék, hogy tűrhetetlen, milyen nyomás alá helyezik a vállalatvezetést és a munkaügyi szervezeteket - hogy udvariasan fejezzem ki magam - az Európai Üzemi Tanácsok kérdésében.
Képviselőcsoportom semmiféle szerepet nem vállal ebben a színjátékban. Ha azt akarjuk, hogy az európai munkaerő ne fordítson teljesen hátat az Európai Uniónak, akkor jobb védelmet kell nyújtanunk a számára a globalizáció hatásai ellen, és haladéktalanul szabaddá kell tennünk az utat a határokon átnyúló kollektív bérmegállapodások előtt.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Szeretnék megbeszélésre felvetni néhány ötletet a szociális Európa menetrendjében található jogalkotási csomaggal kapcsolatban.
Nagyra értékelem az Európai Bizottság által ezen a téren elindított, illetve "A XXI. századi kompetenciák fejlesztése: Az iskolákról szóló európai együttműködés menetrendje” című közleményében bemutatott kezdeményezéseket.
Szeretném még az említett kezdeményezéseken kívül javasolni az Európai Bizottságnak egy kísérleti projekt elindítását, amelynek keretében egy európai ösztöndíj létesülne a gazdasági és földrajzi szempontból hátrányos régiókban élő gyermekek számára.
Európai szinten 19 millió gyermek és fiatal él szegénységben, és évente 6 millióan hagyják ott a középiskolát. A Eurobarometer egyik tanulmánya szerint Romániában például a vidéken, a hegyekben vagy elszigetelt régiókban élő fiataloknak 5% esélye van arra, hogy felsőfokú oktatásban részesüljenek. Ez az arány igencsak elmarad az Európai Unió célkitűzésétől, amely 85%-ban határozza meg a felső középfokú és egyetemi oktatáshoz hozzáférő fiatalok arányát.
A tagállamok nem rendelkeznek a szükséges pénzügyi eszközökkel ahhoz, hogy ezt az aggasztó helyzetet egyedül orvosolhassák, ezért az Európai Uniónak minden lehetséges eszközt be kell vetnie - jogalkotást, alapokat, európai szakpolitikákat - a fiatalok tanulási lehetőségeinek és az oktatáshoz való hozzáférésének az előmozdítására.
Proinsias De Rossa
Elnök úr, az ALDE képviselőcsoport vezetője, Watson úr azt állítja, hogy a legjobb szociális segély a munka. Sajnos túlságosan sokmillió olyan ember van Európában, aki kevesebbért dolgozik, mint amit szociális segély gyanánt kapna. A szegények és az alacsony jövedelműek korábban halnak meg, több fizikai és mentális betegségtől szenvednek, több időt töltenek kórházban, gyakrabban kerülnek börtönbe, ki vannak rekesztve a teljes körű társadalmi részvételből, megtagadják tőlük, hogy teljes kulturális, polgári, társadalmi és biztonságos életet éljenek, miközben gyermekeik sem tudnak kitörni az ördögi körből, így jórészt ugyanezeket a hátrányokat szenvedik el - hacsak mi, politikusok nem folytatunk egységes és egymással kölcsönösen összefüggő szociál- és gazdaságpolitikát. Az embereket polgárokként kell kezelni, nem pedig gazdasági egységként.
Megvalósítja-e ezt ez a menetrend? Sajnálatos módon nem. Ezzel nem akarom tagadni a pozitív elemeit - például a megkülönböztetés elleni horizontális irányelvet. Azt sem tagadom, hogy Špidla biztos úr keményen küzdött egy ellenséges közegben ennek a csomagnak a jóváhagyásáért. Együtt fogunk vele dolgozni, hogy jobbá tegyük. A Bizottságnak és a Tanácsnak kilenc hónapja van, hogy bebizonyítsa jóhiszeműségét a szociális Európával kapcsolatban, aztán az emberek ítéletet mondanak.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Elnök úr, biztos úr, ma olyan rendkívül fontos témákról beszélünk, mint a foglalkoztatás, szociális jogok és az egészségvédelem. Valamennyinek van a családhoz, a társadalom alapvető egységéhez kötődő dimenziója. Foglalkoznak emellett a fogyatékkal élőkkel, a nyugdíjasokkal, valamint a munkanélküliség igen fájdalmas problémájával. Nem valamiféle szívességet teszünk azzal, ha megteremtjük a munkabér és a munka megfelelő kapcsolatát, és egy emberhez méltó szociális biztonságot. Olyan kötelesség ez, amit az Európa jövője felett érzett aggódás ró ránk. Gondoskodni kell a tagállamok szociálpolitikai célra juttatott pénzalapjainak jobb irányításáról, de ugyanez igaz az Európai Szociális Alapra is.
Kontinensünk gyorsan öregszik. De tudjuk-e, milyen hiányosságai vannak az európai szociálpolitikának a családok szempontjából? Mi az álláspontunk a családok jövedelmével kapcsolatban? Hol van a szolidaritásunk a szegényekkel? Szándékosan használom a szolidaritás szót, mivel a Szolidaritás mozgalom és szakszervezet megalakulásának 28. évfordulóját ünnepeljük, amely szervezet hozzájárult az Európában lezajlott komoly változásokhoz.
Maria Petre
(RO) Örömömre szolgál, hogy ma a szociális csomag újbóli elindítását tárgyaljuk.
Európának szüksége van a szociális fejlődésre, Európának úgy általában, régi és új tagjaival egyetemben. Az egyesült Európa egyforma kihívásokkal küzd: demográfiai öregedés, a globalizáció következtében megszűnő munkahelyek, szegénység a gyermekek körében.
Špidla biztos úr, örömömre szolgál, hogy foglalkozik a generációk közötti szolidaritás témakörével. Szükségünk van ebben a kérdésben új inspirációkra. Ugyanennyire örülök annak, hogy ismét előkerült a régiók közötti szolidaritás gondolata, hiszen itt mérhetjük le a legpontosabban a társadalmi kohéziót illetve annak hiányát.
Jan Andersson
(SV) Elnök úr, elnézést kérek a késésért. Volt tegnap egy késő esti megbeszélésem Svédországban, és csak most érkeztem. Nem tudom, mi hangzott el eddig, de hadd kezdjem azzal, hogy természetesen örömmel fogadjuk a szociális csomagot. Úgy gondoljuk, hogy egy kissé megkésett, és a hivatali ciklus korábbi szakaszában is el lehetett volna indítani, de legalább most megvan. Nyilvánvaló, hogy az Európai Parlament ambíciói némileg túlmutatnak a csomagon, mindazonáltal szeretnék kiemelni három pozitív elemet, amelyen elkezdhetünk dolgozni.
Ami engem illet, sokat dolgozom az Európai Bíróság ítéleteivel, és azok következményeivel. Üdvözlöm a Bizottság részéről tapasztalható nyitottabb hozzáállást, amit ez a most megtartandó fórum is tükröz. Remélem, hogy sikeres lesz.
Egy másik pozitív dolog az ILO egyezmény, amely ugyancsak kapcsolódik az Európai Bíróság ítéleteihez, mivel a tagállamokat arra ösztönzik, hogy írják alá az ILO egyezményt.
A harmadik dolog az októberben előterjesztendő társadalmi integrációs program, valamint a szegénység, kirekesztés stb. elleni küzdelem. Remélem, hogy sikeresen együtt tudunk majd dolgozni ezeken a témákon. Hihetetlenül fontosak.
Richard Corbett
Elnök úr, ha van egy európai szintű piacunk - márpedig van, itt az egységes európai piac -, akkor természetesen erre a közös piacra vonatkozó közös szabályokra is szükségünk van ahhoz, hogy tisztességesen és hatékonyan működjön, a szociális területet is beleértve. Ezért állapítunk meg foglalkoztatási normákat, foglalkoztatási jogszabályokat és szabályokat a munkavállalók jogainak védelmében - ilyen a munkaidő irányelv, az egészségre és biztonságra vonatkozó jogszabályok, a szülői szabadságról szóló irányelv, a munkavállalók tájékoztatása és a velük folytatott konzultáció.
A brit Konzervatív Párt - és úgy látom, hogy ennek a pártnak egyetlen tagja sincs itt a teremben, hogy erről most beszélhetnénk - mégis azt tervezi, hogy az Egyesült Királyság teljesen kimarad a Szerződés szociális fejezetéből, ha egyszer újra hatalomra kerülnek az Egyesült Királyságban. Hogyan gondolhatják egy percig is, hogy az Európai Unió többi része elfogadná, hogy egyetlen tagállam kivonja magát azok alól a kötelezettségek alól, amelyeket európai szinten, együttesen dolgoztunk ki piacunk irányítására? Tényleg azt hiszik, hogy ez a fajta tisztességtelen verseny, az egészségvédelmi és biztonsági normák leszállítása és a munkavállalók jogainak gyengítése elfogadható lenne? Természetesen nem lenne az! A brit konzervatívok garantált katasztrófát jelentenek Britannia és Európa számára.
Xavier Bertrand
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, ez egy szenvedélyes vita, de a szociális Európáról folyó vita, és az a tény, hogy most itt vitatkozunk, az elmék találkozásának bizonyítéka. A vitánk azt is mutatja, milyen nehéz manapság elválasztani a közösségi szintű szociális kérdések végiggondolását a nemzeti szintű politikai vitáktól. Bizonyos fokig azt is bizonyítja, hogy van előrelépés az európai integrációban.
Néhányan vádakkal illették az elnökséget. Nem megyek bele ezeknek a vádaskodásoknak a részleteibe. Nem azért vagyok itt, hogy vitatkozzak - Önökhöz hasonlóan azért vagyok itt, hogy előbbre vigyem a szociális Európa ügyét.
Szerepel-e a szociális Európa a francia elnökség prioritásai között? Elhangzott ez a kérdés. Az egyértelmű válasz az, hogy igen, és amint azzal Önök is tisztában vannak, nem a kezdeti törekvéseink, nem a kezdeti ambícióink alapján ítélnek majd meg bennünket ebben a kérdésben, hanem tisztán annak alapján, amit elértünk. Már tudjuk, hogy megnőtt a valószínűsége annak, hogy elérjük ezeket az eredményeket, hogy pozitív eredményeket érünk el, a szociális Európa számára pozitív eredményeket. Szilárdan hiszek a pragmatizmusban.
Ami pedig a különböző témákat illeti, Nicolas Sarkozy elnök úr elmondta parlamenti beszédében - az üzemi tanácsokkal, ideiglenes munkával kapcsolatban -, hogy elkötelezettek vagyunk az előbbi véglegesítése mellett, a második pedig jelenleg a Parlament kezében van, amint azt említettem. És elismétlem, hamarosan valamennyiünknek fel kell állnunk és számot kell adnunk. Nem időzöm sokat az olyan kérdéseknél, hogy vajon egy konzervatív kormány "szociálisabb-e”, mint a többi. Csak annyit mondanék, hogy ami engem illet, Franciaországban munkaügyi kapcsolatokért és szolidaritásért felelős miniszter vagyok. Mivel a jólétet előbb meg kell teremteni ahhoz, hogy aztán eloszthassuk. És hogyan teremtjük meg? Munkával. Abból lesz a gazdagság. Arról sem akarok beszélni, hogy akkoriban, 1993-ban, amikor a munkaidőről szóló, híres irányelvet benyújtották, a francia szocialista kormány és egy szocialista miniszter, Aubry asszony volt az, aki megvédte az irányelvet és a kívül maradás lehetőségét. És mit teszünk most ezzel a híres irányelvvel? Vizsgáljuk meg reálisan: javít-e vagy sem a fennálló helyzeten, amikor 48 óra után igazi senki földjén vagyunk? Mindenki tudja az őszinte választ. Fontos elmondani, hogy az irányelv ugyan nem feltétlenül testesíti meg az eredeti 1993-as elképzelést, vagyis a kívülmaradási lehetőségtől való megszabadulást, most azonban keretet és további garanciákat biztosít a mai, nem pedig a tegnapi helyzetre. Ez megállja a helyét? Természetesen igen, mivel szerintem a nyilvános vitának és a politikai vitának tanulságosnak kell lennie. Vagy fennmarad a kívülmaradási lehetőség, és megfelelően szabályozzuk azt, mert az eddigi esetjogból tudjuk, hogy az ügyeleti idő fontos kérdés. Vagy lehetünk pragmatikusak, választhatjuk azt az álláspontot, hogy az átdolgozás fejlődést jelent és elfogadjuk, és megoldunk vele bizonyos problémákat és javítunk a helyzeten, még akkor is, ha a mai eredménnyel nem lesz szükségszerűen mindenki elégedett, és az én helyzetemben ezt tudom méltányolni.
Itt van azután a Bíróság döntéseinek az ügye. Korántsem arról van szó, hogy ítéletet mondjak egy ítéletről. De a mai helyzetet a Bíróság ítéletei fényében kell nézni. Mi az új jogi álláspont? Meg kell még hallgatnunk a leginkább érintett államok véleményét is. Beszéltem erről külföldi kollégáimmal. A szociális partnereknek is meg kell osztaniuk a kérdésről alkotott nézeteiket, és nem feltétlenül külön-külön. Sokkal jobb lenne együtt, hogy ennek megfelelően vonhassuk le a következtetéseinket. Az elnökség nem fog előre kialakított elképzelésekkel érkezni a vitára. Felül kell-e vizsgálni az irányelvet? Újra és újra felteszik ezt a kérdést, és nem csak ebben a Házban. A választ, úgy vélem, a vita után kell megadni, és nem feltétlenül az elején. Az ellenkezője azt jelentené, hogy az embernek előre kialakított elképzelése van, nekem pedig nincsen.
Az általános érdekű gazdasági szolgáltatásokról szólva úgy tűnik nekem, hogy minden tagállam nagyon szeretné megőrizni az általános szolgáltatásnyújtás adott országra jellemző szervezetét. De valljuk be, nincsen egyetértés azzal kapcsolatban, hogy mit kellene tenni közösségi szinten. Néhányan úgy gondolják, hogy az egyetlen válasz a szubszidiaritás, míg mások szerint közösségi jogi keretre lenne szükség. Ezt nyilván nem fogjuk sebtében eldönteni. Amikor azt javasoltuk, hogy készítsünk a Bizottsággal egy útitervet, azt igyekeztünk biztosítani, hogy ezekkel a témákkal megfelelően, az Unió ütemtervével összhangban foglalkozzanak.
Sok más izgalmas téma is felmerült. Ami a megkülönböztetés elleni fellépést illeti, az elnökség ígéretet tett arra, hogy előre viszi az új irányelvet. Ennek véglegesítése, mint tudják, megköveteli a tagállamok egyhangú egyetértését.
Többször is hallottam emlegetni ezt a szót: elérhetőség. Nagyon találó, hiszen a hatékonysághoz elengedhetetlen az elérhetőség. Ezt most egyértelművé kell tennünk. Képes-e fejlődni a szociális Európa, vagy sem? Az én válaszom határozott igen, és előre is kell lépnünk a szociális Európával. Alaposan benne járunk már a 2008-as évben? Így van, egyetértek. Túl késő? Persze, hogy nem! Sohasem túl késő. Megvan bennünk a vágy arra, hogy előrelépjünk? Nyilvánvalóan igen. A kérdés a következő: együtt akarjuk-e előre vinni a szociális Európát? Ez az a pont, hölgyeim és uraim, ahol valamennyien fel kell, hogy álljunk és számot kell adjunk!
Vladimír Špidla
a Bizottság tagja. - (CS) Hölgyeim és uraim, úgy hiszem, hogy a vita mélysége és szenvedélyessége világosan megmutatta, hogy a szociális Európa ismét fejlődésbe lendült. A vita rengeteg, részletekbe menő problémát érintett, és úgy gondolom, hogy ezeket nem kell egyenként megválaszolni, hiszen lesz még lehetőség a későbbi megbeszélések során az érvelés folytatására, és a megfelelő egyensúly kialakítására. Mindazonáltal szeretnék általánosságban válaszolni bizonyos felvetésekre.
Először is, ez a menetrend igen nagy területet ölel fel, ezért úgy tekint a szociális menetrendre és a szociálpolitikára, mint egy összetett politikai megközelítés megnyilvánulására, és egy sor egyéb szakpolitikában alkalmazott összetett megközelítés következményére. Ez a szociálpolitika nyilvánvalóan az elgondolások fő irányvonalába tartozik, semmiképpen nem valamiféle mellékutca, van rengeteg kétségtelenül érdekes és szakmai aspektusa, amely mindamellett egyértelműen háttérbe szorult.
Ezzel a menetrenddel a szociálpolitika az európai politika középpontjába került. Felmerül természetesen a kérdés, hogy vajon ez a menetrend nem egész egyszerűen szakpolitikai érdek-e, és úgy gondolom, hogy ezt nagyon határozottan el kell utasítani. Nem az, hiszen a megközelítés már évekkel ezelőtt kialakításra került. Az Európai Bizottság egész sor olyan dokumentuma tartalmazza, amelyeket a Parlament már szintén tárgyalt. Nem kapcsolódik semmiféle jelentős eseményhez, így az ír népszavazáshoz sem.
Ez a menetrend többek között azt jelzi, hogy a Bizottság azzal a határozott szándékkal dolgozta ki a menetrendet, hogy az európai szinten az Európai Bizottság rendelkezésére álló valamennyi eszközt megkísérli felhasználni, beleértve a jogalkotást, a nyitott koordinációs módszert, és minden egyéb módszert. Nemcsak jogalkotási javaslatokat tartalmaz tehát, hanem természetesen közleményekre és egyéb dokumentumokra vonatkozó javaslatokat is.
Szeretném hangsúlyozni, hogy ez a menetrend az Európai Bizottság által befolyásolható alternatívákon belül reális. A Parlament nyilván megvitatja majd a különböző javaslatokat, és azokat még egészen biztosan sokszor fogják módosítani, mindamellett ezek valódi javaslatok, amelyekről lehet tárgyalni. Ha csak részben is, de felmerült a vita során - és azt hiszem, hogy erre reagálnom kell -, hogy az egészségügyi ellátás területén megszületett javaslatokkal valamiféle mellékúton a Bolkestein-irányelv egészségügyi ellátásra vonatkozó részéhez próbálunk visszatérni. Ez nem így van. Ezek a javaslatok nem a szolgáltatásokhoz való térítésmentes hozzáférést szolgálják, hanem elősegítik az európaiak egészségügyi ellátáshoz való hozzáférését. Kétségtelen, hogy van ezeknek a javaslatoknak számos igen kényes aspektusa, és az sem kérdéses, hogy komolyan és mélységében meg fogjuk őket tárgyalni, mindazonáltal a javaslatok által képviselt alapvető irányvonal és azok következménye az egészségügyi ellátás javulása lesz az európai polgárok számára.
Egy másik gondolat, amelyet szeretnék kiemelni, a szegénység elleni küzdelem. A szegénység elleni küzdelem gondolata világosan megfogalmazódik, a vita során pedig felmerült a kérdés: "milyen módszerekkel?” A menetrend nem abból a feltételezésből indul ki, hogy a szegénység elleni küzdelemben csak egyetlen hatékony módszer létezik, hanem több különböző oldalról is szeretné felvenni a harcot a szegénység ellen. Az iskolából való, idő előtti kimaradás korlátozására tett kísérlet a szegénység elleni küzdelem része. Az élethosszig tartó tanulás mindenki számára hozzáférhetővé tételére tett kísérlet a szegénység elleni küzdelem része. Segít leküzdeni a szegénységet az a világosan megfogalmazott szándék is, hogy a nyugdíjazási rendszereknek hangsúlyt kell fektetniük a méltányosságra és a szociális hatékonyságra. A megkülönböztetés kérdése és a megkülönböztetés elleni irányelvek ugyancsak a szegénység elleni küzdelem formái közé tartoznak, mivel a hozzáférés biztosítása a fogyatékkal élő emberek számára, a szolgálatban megöregedett emberekkel szembeni megkülönböztetés megakadályozása stb. mind-mind segít legyőzni a szegénységet.
Felmerült a férfiak és nők esélyegyenlőségének a kérdése is. Szeretném elmondani, hogy a férfiak és nők közötti esélyegyenlőséggel más irányelvek is foglalkoznak, ennek megfelelően nem volt szükségszerű, hogy a férfiak és nők egyenlőségét kifejezetten belevegyük a javasolt irányelvbe.
Az ILO egyezményekkel kapcsolatban is volt vita. Szeretném egyértelműen hangsúlyozni, hogy ez a menetrend kétségtelenül jól példázza, hogy a Bizottság és Európa milyen határozottan elkötelezte magát a globális szinten megvalósuló tisztességes munka gondolata mellett. A tengerészeti terület munkavállalói és munkáltatói között létrejött megállapodást végrehajtó irányelvhez hasonlóan ez is világosan mutatja, hogyan vélekedik Európa az ILO különböző egyezményeiről. Az európai államokat minden dokumentumban arra kérjük, hogy minél előbb ratifikálják valamennyit.
Hölgyeim és uraim, a vita mélyreható volt, helyenként durva is. Véleményem szerint olyan vita ez, amely jelzi az európai szociálpolitika jelentőségét.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra a következő ülésen kerül sor, valahol Európában.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Petru Filip  
írásban. - (RO) Elnök úr, a szokásos nyilatkozatokat követően, melyek szerint 2008 a szociális Európa újbóli elindításának éve lesz, az úgynevezett szociális csomag egy sor jogalkotási javaslatot mutat be, amelyek konvergenciája egyelőre megmarad a szándék szintjén. Talán eljött az ideje, hogy határozottabban és nagyobb igyekezettel közelítsünk meg egy sor olyan kérdést, amelyek minden eddiginél nagyobb közvetlen hatást gyakorolnak a polgárokra.
Ilyen körülmények között fel kell vállalnunk azt a küldetést, hogy megkülönböztetés-mentes élet- és munkakörülményeket biztosítunk a Közösség valamennyi polgára számára. Először is ebben az összefüggésben a közösségi minimálbérről folyó tárgyalások újrakezdése nem egyszerűen időszerűnek, hanem egyenesen szükségesnek látszik. Másodszor, ugyanez érvényes arra is, hogy egységes körülményeket kell teremteni az EU valamennyi tagállamában a közösségi munkaerőpiac vonatkozásában. Nem helyes, hogy sok uniós kormány európai polgárokhoz való hozzáállása még manapság is attól függ, hogy melyik országból származnak.
Ugyanebben az összefüggésben jelentősnek tűnik a Bizottság azon kezdeményezése, miszerint javítani kell az EU szociális védelmi és társadalmi integrációs stratégiája keretében a láthatóságot és a munkamódszereket, és meg kell szilárdítani a más szakpolitikákkal fennálló kölcsönhatását. Örömmel vettem tudomásul a Bizottság horizontális irányelvre irányuló javaslatát a foglalkoztatáson kívüli megkülönböztetés leküzdéséről.
Lívia Járóka  
írásban. - (HU) Az Európai Bizottság megújult szociálpolitikai menetrendjének egyik legfontosabb eredménye kell, hogy legyen az európai romákat európai állampolgárokként megillető jogok helyreállítása és társadalmi leszakadásuk megállítása. Örülök, hogy a dokumentum ezt alátámasztja.
A romák a Menetrend által említett területeken lényegesen rosszabb helyzetben vannak, mint a többségi társadalom, így az oktatás, a munkaerőpiac, a lakhatási körülmények, a hátrányos megkülönböztetés és az egészségügy területén is.
A munkanélküliség elleni harc hasznos eszközét jelenthetik olyan élethosszig tartó tanulási programok, amelyek megfelelő foglalkoztatási és önfoglalkoztatási képességekhez juttatják a romákat.
Az anti-diszkriminációs eszközöket át kell ültetni a nemzeti jogokba, hogy a hátrányos megkülönböztetés elszenvedői bírósághoz fordulhassanak, a nemzeti hatóságok és esélyegyenlőségi szervek pedig felismerjék és szankcionálják a jogsértéseket.
A Strukturális Alapok jóval hatékonyabban képesek lehetnek csökkenteni a romák társadalmi kirekesztését, ehhez azonban legalább tanácskozási jogot kell adni a roma civilszervezeteknek az alapokból finanszírozott tervezetek kiválasztása, tervezése, végrehajtása és értékelése terén, valamint szükséges sikeres pályázatok elkészítésére felkészítő programokat indítani roma civilszervezetek részére.
Reméljük, hogy ezekre a kérdésekre a Szociálpolitikai Menetrend megfelelő választ tud majd adni. Fontosnak tartom, hogy e témákat a szeptember 16-án megrendezendő nagyszabású roma konferencián megvitassuk, és remélem, hogy a romák társadalmi befogadásának kérdése önállóan és a szociális menetrend részeként is felkerül majd az Európai Tanács napirendjére.
Sirpa Pietikäinen  
írásban. - (FI) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Bizottság szociális csomagja az Unió szociális dimenziójának régóta várt reformja. Sok kollégámhoz hasonlóan azonban azt reméltem, hogy a Bizottság valamivel bátrabban és több ambícióval áll ezekhez a javaslatokhoz és reformokhoz. Véleményem szerint a csomag különösen hiányos az alapvető közszolgálatok védelme tekintetében.
A csomag tartalmaz azonban sok jó javaslatot is. Szeretnék külön köszönetet mondani a Bizottságnak, amiért hosszas megfontolás után végül egy horizontális megkülönböztetés-mentességi irányelv megfogalmazása mellett döntött, amely a megkülönböztetés minden formájára kiterjed. Nem szabad eltérően kezelni azokat a polgárokat, akikkel szemben különböző okból, különböző formában alkalmaznak megkülönböztetést. A horizontális megközelítés az egyetlen igazi módja annak, hogy mindenki számára garantáljuk az azonos bánásmódot. Ugyancsak nagy örömmel fogadtam az Európai Üzemi Tanácsok szerepének megerősítésére vonatkozó javaslatot.
Kézzelfogható hatása lesz sok európai mindennapi életére annak a viszonylag kisebb nyilvánosságot kapott, a határokon átnyúló egészségügyi ellátásban a betegek jogairól szóló irányelvre irányuló javaslatnak. Az európai határok megnyitására és az egészségügyi ágazatban kínálkozó lehetőségek bővülésére való tekintettel különösen fontos tisztázni, hogy ki a felelős egy beteg egészségéért, és meddig terjed ez a felelősség. A Bizottság irányelvre irányuló javaslata a páneurópai szabályok örvendetes tisztázása.
A csomag - a hiányosságok ellenére - határozott lépést jelent a helyes irányba, és remélem, hogy a Bizottság további erőfeszítéseket tesz arra, hogy az európai polgárok az elkövetkező években jobb érzésekkel gondoljanak a szociális biztonságra. Ezzel kapcsolatban szeretném arra ösztönözni a Bizottságot, hogy valósítsa meg a tervét, és készítse el azt az irányelvtervezetet, amely a szülési szabadságot 14 hétről 18 hétre növelné. Jó lenne, ha az irányelv minél hamarabb gyakorlattá válna. Szeretném azonban, ha a Bizottság javaslata különösen a szülői szabadság meghosszabbítására összpontosítana, javítva ezáltal mindkét szülő jogait és lehetőségeit arra, hogy gyermekük megszületése után otthon maradhassanak.
Katrin Saks  
írásban. - (ET) Martin Schultznak kétség kívül igaza van, amikor azt mondja, hogy a szociális csomag lehetett volna erőteljesebb. A Bizottságnak hamarabb el kellett volna készítenie a csomagot, így foglalkozhattunk volna ezzel a fontos üggyel, nemcsak most, amikor közelegnek a választások, hanem már előbb, amikor lett volna idő arra, hogy ennek a fontos csomagnak minden apró részletét gondosan mérlegeljük, hiszen a csomag kétségtelenül fontos.
Egyebek között a Bizottság Európai Globalizációs Alapról szóló közleményét szeretném kiemelni. Az alap több ezer embernek nyújtott ugyan segítséget például Németországban, Franciaországban, Portugáliában és Finnországban, a 2007. évről készült felmérés azt mutatja, hogy az alap igen jelentős része felhasználatlan maradt.
A litván textilipari dolgozók augusztusban kompenzációt kaptak az ESZA-tól. Jó jel, hogy az új tagállamok is eredményesen fordulhatnak segítségért, hogy támogathassák a globalizáció által megkövetelt változásokat.
A Bizottság hamarosan megvizsgálja azokat a kritériumokat, amelyek alapján a támogatás odaítéléséről döntenek. Szeretném hangsúlyozni, hogy a kisebb országokban, például Észtországban sok vállalkozásnak kellett a globalizáció miatt emberek százait elbocsátania. Ha egyszerűsített eljárással lehet az ESZA támogatásáért folyamodni, akkor nyilvánvalóan ezeknek az embereknek is egyszerűbb lesz támogatáshoz jutniuk.
Silvia-Adriana Ţicău  
írásban. - (RO) A Lisszaboni Szerződés elismeri azt a tényt, hogy az Uniónak szociális piacgazdaságra kell támaszkodnia, amely biztosítja polgárai számára a rendes munka- és életkörülményekhez, oktatáshoz, egészségügyi és szociális védelmi szolgáltatásokhoz való hozzáférést.
A Unió népessége öregszik. Míg 2007-ben a 65 évnél idősebb polgárok az Unió népességének 17%-át tették ki, 2030-ban ez az arány eléri majd a 24,6%-ot.
Az Eurostat legfrissebb statisztikái szerint 2015-ben a halálozások száma meghaladja majd a születések számát, melynek következtében az európai polgárok száma a 2015. évi 521 millió főről 2060-ra 506 millió főre csökken.
Ilyen körülmények között a bevándorlás maradhat a legfőbb népesség növelő tényező az Unióban. A migrációs áramlások azonban különbözőképpen érintik az egyes tagállamokat. Míg Írország népessége 1985 és 2007 között 21,8%-kal növekedett, Bulgáriában ugyanebben az időszakban a népesség 14,4%-kal csökkent.
Milyen megoldásokat kínál a szociális csomag ezekre a kihívásokra? Az uniós polgárok határozott intézkedéseket várnak jól fizető munkahelyek létrehozására és a minőségi oktatáshoz, egészségügyi és szociális védelmi szolgáltatásokhoz való hozzáférés biztosítására.
A szociális csomag az Unió jövőjének biztosítási kötvénye, és nélkülözhetetlen az Unió hosszú távú fejlődéséhez.
Bernard Wojciechowski  
írásban. - Kétségtelen, hogy az európai szociális modell reformra szorul, különös tekintettel arra, hogy több nagyobb tagállamban még mindig idejétmúlt jóléti rendszerek dominálnak. Úgy érzem, hogy az európai szociális modellről folytatott bármiféle megbeszéléssel újabb lépést teszünk a rossz irányba.
Nem valószínű, hogy a Bizottság által közzétett bármiféle szociális menetrend vagy szociálpolitikai dokumentum elősegítené a valódi gazdasági növekedést vagy a munkahelyteremtést. Most, amikor az amerikai gazdasági válság olyan gyorsan megjelent a mi kontinensünk partjainál is, kormányainknak reagálniuk kell, hogy polgáraink a lehető legkevésbé érezzék meg a recesszió negatív hatásait. Az EU hivatali gépezete nem fogja megállítani sem a gazdasági válságot, sem a recessziót. A tagállamoknak az adók és kamatlábak csökkentésével, és - különösen a kisvállalkozások tekintetében - a bürokrácia csökkentésével gazdaságaik liberalizálására kellene összpontosítaniuk.
A gazdaságba való központosított beavatkozás sosem hozott sikert. Még az is megeshet, hogy Bizottság által javasolt, felülről lefelé irányuló intézkedések nemcsak, hogy nem segítenek polgárainknak a munkanélküliség kivédésben, hanem számos intézkedés még gátolhatja is a foglalkoztatást és a gazdasági növekedést.
(Az ülést 11.40-kor a szavazás idejére felfüggesztik, és délben újból megnyitják.)
Dimitar Stoyanov
(BG) Elnök úr, szeretném tájékoztatni a Parlamentet, hogy az Európai Közösségek kiváltságairól és mentességeiről szóló jegyzőkönyvet megsértve a rendőrség július 30-án letartóztatott és megvert, és megfenyegettek, hogy elvágják a torkomat.
Szégyen, hogy a Parlament eddig még semmiféle véleményt nem nyilvánított az ellenem elkövetett bűncselekménnyel kapcsolatban. Szeretném megkérdezni az itt összegyűlt kollégáimat: "Mire várnak, tisztelt kollégáim? Arra, hogy a torkomat valóban elvágják? Hogy beváltsák a fenyegetésüket és megöljenek?” Durva igazságtalanságot követtek el az Európai Parlament egyik tagja ellen, és Önök hallgatnak. Köszönöm.
Elnök
Köszönjük a tájékoztatást, Stoyanov úr. Továbbítani fogjuk az intézmény illetékes testületének.
