Az Írországi referendum eredménye (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozata az írországi referendum eredményéről.
Üdvözlöm a Parlamentben Svédország miniszterelnökét, aki a svéd elnökség képviseletében van jelen. Örömünkre szolgál, hogy körünkben üdvözölhetjük. Akadt néhány nehézség a formaságokkal kapcsolatban, amiért szíves elnézését kérjük.
Barroso elnök úr, nagy örülök, hogy Ön is velünk van ebben az Európai Unió számára igen fontos pillanatban. Köszönjük.
Láthatják, néha milyen nehezen bonyolíthatók le a formalitások, de mint látják, valóban demokratikus intézmény vagyunk. Fontos, hogy mindig minden lépést rendben végigvegyünk. Ha ez sikerül, akkor megállapodhatunk.
Most rátérünk a délutáni napirend legfontosabb pontjára. Nagyon fontos számunkra, hogy egy ilyen jelentős téma vitáján Önök is velünk tartanak az ülésteremben.
Fredrik Reinfeldt
a Tanács soros elnöke. - Elnök úr! Hálás vagyok, hogy itt lehetek ma, és nem sokkal az írországi népszavazás kedvező eredményét követően felszólalhatok az Európai Parlamentben. Elismeréssel adózom Brian Cowennek és társainak, továbbá pártállástól és hátterétől függetlenül mindenkinek, aki részt vett a kampányban, és hozzájárult ehhez a sikeres végeredményhez: köszönöm az Önök által tett erőfeszítéseket. A döntés kedvező Írország számára, és kedvező Európa számára is.
Elmondhatjuk, hogy Európa értett a kritikából; tisztában vagyok vele, hogy az Európai Tanács által kínált garanciák meghatározók voltak a népszavazási kampány tekintetében. Azt is elmondhatom, hogy a francia és a cseh elnökség által tett erőfeszítések nélkülözhetetlenek voltak abban, hogy választ tudtunk találni az ír polgárok aggodalmaira. Úgy vélem, hozzá kell még tennünk: igen kedvező, hogy a népszavazás eredménye nagy többséggel, 67,1 százalékos meggyőző többséggel alakult ki, igen magas, 59 százalékos részvételi arány mellett. Mindez tehát igen jó hír Európa számára.
Azt pedig természetesen nem kell elmagyaráznom a Parlamentnek, milyen fontos a Lisszaboni Szerződés hatályba lépése. A Szerződésnek köszönhetően az Unió működése demokratikusabbá, hatékonyabbá és átláthatóbbá válik majd. A Szerződés valójában növeli az Unió nemzetközi befolyását, és erősíti helyzetünket a globális kihívásokkal szemben, valamint tudomásom szerint Önök, itt a Parlamentben is nagyobb szerepet kapnak majd a döntéshozatali folyamatban. E fejleményeket örömmel veszem. Éppen ezért rendkívül fontos, hogy a Lisszaboni Szerződés hatályba lépjen.
Az Európai Tanács egyhangú véleménye szerint a Szerződésnek az idei év és egyben a svéd elnökségi időszak végéig hatályba kell lépnie. Ami a Szerződést ratifikáló országok számát illeti - ezt jelenleg 24 tagállam tette meg maradéktalanul -, a lengyel elnöktől kapott jelzések alapján a 25. ratifikáló állam várhatóan Lengyelország lesz. Szombaton, az írországi referendum eredményének kihirdetését követően beszéltem az ír miniszterelnökkel, Brian Cowennel, aki elmondta, hogy a teljes körű parlamenti ratifikációhoz néhány hétre lesz szükségük, tehát az is tudható, hogy végül Írország ratifikálja majd huszonhatodikként a Szerződést. A 27 tagállam mindegyike általi ratifikációhoz így csupán a Cseh Köztársaság döntése hiányzik. Ez ügyben a mai nap során megbeszélést tartottunk a három intézmény részvételével itt Brüsszelben: az elnökséggel, a Bizottság elnökével, Jose Manuel Barroso úrral, valamint az Európai Parlament elnökével, Jerzy Buzekkel. A cseh miniszterelnök, Jan Fischer szintén részt vett a találkozón, és megpróbáltuk felmérni a helyzetet. Bizonyára tudják, hogy a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatosan 17 szenátor panaszt nyújtott be a Cseh Köztársaság alkotmánybíróságához: kérték annak kivizsgálását, hogy a Szerződés megfelel-e a cseh alkotmánynak. Jan Fischer elmondta, egy független bíróságról van szó, amely gyors eljárás során dönt arról, foglalkozik-e a kérelemmel. Jelenleg nem tudjuk, pontosan mikor hozzák meg ezt a döntést, és természetesen várjuk az erre vonatkozó jelzést. Reméljük, hogy egy vagy néhány héten belül megszületik a döntés. A Cseh Köztársaság üzenete a következő: a független bíróság akár már egy héten belül döntést hozhat, de elképzelhető, hogy két hét is szükséges ahhoz, hogy megtudjuk, a továbbiakban hogyan fognak eljárni.
Az Európai Tanács elnökeként feladatom, hogy segítsem az Unió munkáját. Szilárd meggyőződésem, hogy nincs vesztegetni való időnk. Éppen ezért úgy döntöttem, hogy a Cseh Köztársaság döntésére várva először is folytatjuk a Lisszaboni Szerződés hatályba lépéséhez szükséges előkészületeket, másodszor pedig, amint egyértelművé válik, mikor léphet hatályba a Szerződés, tehát amikor ez már világos, megbeszéléseket kezdek az Európai Tanács új elnöke, valamint a főképviselő és a Tanács főtitkárának kinevezésével kapcsolatban. Mindezek előkészítése nem csupán az elnökség feladata lesz: ez a három intézmény közös ügye. Ezért azt mondom, nagyon fontos, hogy a folyamat során szoros és építő jellegű együttműködést valósítsunk meg a Bizottsággal és az Európai Parlamenttel. Megismétlem a Parlamentnek tett ígéretemet, amely szerint a Lisszaboni Szerződés hatályba lépését célzó intézkedések során készek vagyunk az együttműködésre.
Ne felejtsük el azt sem, hogy az említett intézményi kérdések ellenére a svéd elnökség munkáját - és valójában az őszi időszakot - nagyban befolyásolja majd egyrészt az, hogy előrelépést kell elérnünk az éghajlatváltozással, illetve a pénzügyi válsággal kapcsolatban, másrészt az a nyugtalanság, amit a munkahelyteremtéssel kapcsolatos stratégia hiánya kelt Európában. Tehát számos fontos kérdésre kell választ találni. Ez összességében annyit jelent, hogy cselekednünk kell, és - amint az imént említettem - hatályba kell léptetnünk a Lisszaboni Szerződést, és elnökségként továbbra is aktívan kell tevékenykednünk e jelentős kérdések terén választóink érdekében.
Elnök
Miniszterelnök úr! Köszönetet mondok az írországi szavazást követő helyzettel kapcsolatos egyértelmű üzenetért, valamint az Európai Parlament és az Európai Tanács közötti együttműködéssel kapcsolatos igen világos üzenetért. Nemrég megbeszéléseket kezdtünk Malmström asszonnyal, az Európai Parlament korábbi képviselőjével, akire mindannyian jól emlékszünk. Nagyon köszönöm Önnek a javaslatát és ezt a világos üzenetet.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke.. - Elnök úr! Az ír polgárok egy igen fontos, történelmi jelentőségű döntést hoztak az elmúlt hétvégén: nagyon fontos döntést Írország számára; nagyon fontos döntést Európa számára. Az írek jelentős többséggel elfogadták a Lisszaboni Szerződés fontosságát, amely Szerződés demokratikusabb és hatékonyabb Európát tesz lehetővé, valamint megfelelő alapot biztosít számunkra a polgáraink által látni kívánt modern, sikeres Európai Unió létrehozásához.
A Szerződés immár mind a 27 tagállam demokratikus támogatását élvezi. Parlamenti vagy népszavazás útján az Európai Unió valamennyi tagállama elfogadta azt.
Ez igazán jelentős eredmény. Azt jelzi, hogy a bővített Európa képes közös jövőképet és az előrelépéshez szükséges közös elhatározást kialakítani. A döntés demokratikus úton született. Most meg kell várnunk, amíg lezárulnak a ratifikációs eljárások.
Örömömre szolgál, hogy Lengyelország elnöke, Kaczyński úr aláírására már nem kell sokat várni. Mint azt mindig is mondta, az ír "igen”-t követően kész aláírni a Szerződést. Ez valóban nagyszerű hír.
Természetesen meg kell várnunk, amíg a folyamat a Cseh Köztársaságban is a végére ér. Tiszteletben kell tartanunk az ország alkotmányos rendjét, ahogyan azt a többi tagállam esetében is tettük, amint azonban ezek az eljárások véget érnek, nem látom akadályát a gyors lezárásnak.
Mindez Európa egésze számára is fontos, a Bizottság számára azonban különösen. Szeretném, ha - a Lisszaboni Szerződéssel összhangban - felállna az új Bizottság, és szeretném, ha ez a Bizottság minél hamarabb hivatalba lépne. Senkinek sem áll érdekében, hogy hosszú időszakon keresztül ügyvivő Bizottsággal dolgozzunk. Amint a Tanács kész véglegesen tisztázni a szükséges jogalapot, valamint kinevezni a főképviselőt, aki egyben a Bizottság alelnöke is lesz, azonnal hozzálátok az új Bizottság megalakításához.
Értékelem azokat az erőfeszítéseket, amelyet a svéd elnökség, és személyesen Reinfeldt miniszterelnök úr tett az említett folyamatok gyors lezárása érdekében. Reinfeldt miniszterelnök úr kezdeményezése, amelyet a jómagam és Buzek elnök úr, valamint videokonferencia útján Fischer miniszterelnök úr részvételével folytatott megbeszélés során fogalmazott meg, igen kedvezőnek és hasznosnak mondható.
Azzal is tisztában vagyok, hogy a Parlament fáradhatatlanul dolgozott a Lisszaboni Szerződés népszerűsítésén. A Parlament és a Bizottság szorosan együttműködött annak érdekében, hogy ismertessék, miért van szüksége Európának erre a szerződésre. Büszke vagyok rá, hogy a Bizottság szerepet játszott az ír polgárok megfelelő tájékoztatásában, amelynek alapján végül meghozták döntésüket.
Most, hogy végül valós lehetőség nyílt a Lisszaboni Szerződés ratifikálására és a teljes folyamat lezárására, figyelmünket a Szerződés végrehajtására fordíthatjuk. Megragadnám az alkalmat, és kiemelnék négy olyan területet, ahol komoly munkát folytatunk annak érdekében, hogy a Szerződés hatályba lépését követően sikerrel vegyük az akadályokat.
Az egyik legfontosabb és legösszetettebb kérdés kétségtelenül az Európai Külügyi Szolgálattal kapcsolatos újításoké. Keményen dolgoztunk annak érdekében, hogy meghatározzunk néhány, az Európai Külügyi Szolgálat sikerét elősegítő gyakorlati részletet. Ez a munka most felgyorsul, és a svéd elnökség részéről az imént elhangzott észrevételek szellemében kijelentem, hogy az Európai Bizottság határozott szándéka, hogy e célkitűzés elérése érdekében együttműködjön a Parlamenttel.
Tudom, hogy a téma parlamenti felelőse Elmar Brok úr volt. Úgy értesültem, hogy a kérdést a következő plenáris ülésen vitatják majd meg. Az időzítés kiváló, a vitára ugyanis így röviddel azelőtt fog sor kerülni, hogy ugyanezt a kérdést az Európai Bizottságban is tárgyalnánk. Úgy gondolom, a jelentés kitűnő alap az intézményközi tárgyalásokhoz, és üdvözlöm a jelentést átható közösségi szellemet. E szellemiség jegyében fogom folytatni e jelentős újítással, vagyis az Európai Külügyi Szolgálattal kapcsolatos előkészítő munkát.
Egy további kérdés a komitológia. A komitológia az Európai Unió működésének fontos eleme. A Lisszaboni Szerződés új szabályokat vezet be, amelyek ésszerűbbé és átláthatóbbá teszik a rendszert. A rendszer pontos működését még meg kell határozni. Hadd fogalmazzak azonban világosan: e döntések legtöbbje komoly politikai jelentőséggel bír, és megfelelő demokratikus ellenőrzést, valamint valódi politikai támogatást igényel. Meg kell tehát őriznünk a Parlament jelenlegi erős szerepét.
Meghatározó demokratikus elemet képeznek továbbá az új mechanizmusok, amelyek lehetővé teszik a nemzeti parlamentek számára, hogy közvetlen beleszólásuk legyen a szubszidiaritás elvének alkalmazásába. E mechanizmusokat a Bizottság és az Európai Parlament által az elmúlt néhány év során a nemzeti parlamentekkel kialakított nagyszerű kapcsolatok tágabb összefüggésében kell vizsgálnunk.
Végezetül az európai polgári kezdeményezésről szeretnék szólni. Ez a Szerződés demokratikus megközelítésének egyik leginkább figyelemre méltó újítása, amelyen a Parlament is sokat dolgozott. A zöld könyv kidolgozása Margot Wallström vezetésével zajlott, és célja az volt, hogy minél hamarabb el lehessen kezdeni az ezzel kapcsolatos konzultációt, és a polgárok a Szerződés hatályba lépésétől számított egy éven belül élhessenek ezzel a lehetőséggel.
Amikor az elmúlt hónapban felszólaltam itt a Parlamentben, felsoroltam azokat a legfontosabb kihívásokat és legnagyszerűbb lehetőségeket, amelyekkel véleményem szerint a mai Európának szembe kell néznie, illetve amelyekkel élhet. A Lisszaboni Szerződés ugródeszkaként szolgál e célok megvalósításához, és biztos vagyok benne, hogy az intézmények közötti építő jellegű partnerség révén sikeresek leszünk. Ez az Európai Bizottság vállalása.
Elnök
Barroso elnök úr! Köszönöm a felszólalást és a Lisszaboni Szerződés végrehajtásában való együttműködés szándékát.
A Parlament és a Tanács a Cseh Köztársaság miniszterelnökével, Jan Fischer úrral folytatott videokonferencia során is kiválóan együttműködött, ezért még egyszer köszönöm Fredrik Reinfeldt miniszterelnök úrnak, hogy megszervezte a videokonferenciát.
Joseph Daul
a PPE képviselőcsoport nevében.. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Múlt pénteki őszinte és egybehangzó "igen” szavazatukkal az írek nem csupán a Lisszaboni Szerződésre mondtak igent; mindenekelőtt a szolidaritás és a közös értékek Európája mellett tették le voksukat. Hangot adtak egy olyan Európa iránti elkötelezettségüknek, amely hatással van a globalizációra, de nem szenved attól; egy olyan Európa iránt, amely partnereihez hasonló társadalmi döntést hoz, és a szociális piacgazdaságot választja.
Az Európai Néppárt képviselőcsoportja nevében nagy örömmel fogadom a szavazás eredményét, amely azt mutatja, hogy ha az igazán fontos ügyekkel kapcsolatban - mint amilyen például az Európai Unióhoz való tartozás elve is - kikérjük egy tagállam véleményét, akkor a megkérdezettek válaszolnak a feltett kérdésre, méghozzá meggyőződéssel.
Pénteken ír barátaink arra a kérdésre adtak választ, támogatják-e a Lisszaboni Szerződést, és amennyiben nem, megkérdőjeleznék-e hazájuk európai uniós tagságát. A kérdésre egyértelmű és egybehangzó igennel feleltek. Ez csupán egyet bizonyít: Európát annak látják, ami, vagyis egyfajta védelmi elemként, a stabilitás, a béke és a jogállamiság térségeként.
Úgy vélem, az ír szavazás jelentős mértékben befolyásolja majd, hogyan építjük tovább Európát, különösen az elkövetkezendő néhány hónapban, mivel igazolja a polgároknak az Európa által képviselt értékek iránti mély elkötelezettségét. Az írországi eredmény ösztönzőként hat európai tevékenységünkre, és egyben össze is köt bennünket. Ösztönzőként hat, mert hosszú ideje ez az első alkalom, hogy egy európai nemzet ilyen határozottan kifejezte abbéli szándékát, hogy a válság ellenére - vagy talán éppen azért - részt kíván venni az európai kalandban. Annyiban pedig összeköt bennünket, hogy kötelességünk eleget tenni azon szolidaritási vállalásoknak, amelyeknek az írországi "igen”-t nagy részben köszönhetjük.
Visszatérve az európai intézményekhez, pontosan ez az, amire a Lisszaboni Szerződés nyomán lehetőségünk nyílik majd. Azáltal, hogy a működést sok esetben bénító egyhangú szavazást kivétellé teszi, és a többségi szavazást határozza meg szabályként, a Szerződés lehetővé teszi egy hatékonyabb Európa kialakulását.
A jelenlegi soros elnökségi rendszer helyébe lépő állandó elnökség létrehozásával határozottabb jelleget ad Európának, és nagyobb súlyt ad a külügyi főképviselő személyének. Európának saját polgárai és nemzetközi partnerei szemében is egységes arculatra van szüksége.
Végezetül pedig a Parlament hatáskörének jelentős bővítése, valamint annak révén, hogy nagyobb beleszólást biztosít a nemzeti parlamentek és a polgárok számára az európai kérdésekbe, a Lisszaboni Szerződés demokratikusabbá teszi Európát. Pénteken az írek utolsóként nyilvánították ki véleményüket a Lisszaboni Szerződésről. A többi nemzet közvetlenül, illetve parlamentje révén ezt korábban már megtette, köztük Lengyelország és a Cseh Köztársaság is.
Arra kérem ezért e két ország elnökét, hogy haladéktalanul írják alá a Szerződést annak érdekében, hogy a Huszonhetek előreléphessenek, és legkésőbb 2010 elejére hatályba léphessen a dokumentum.
Különösen Klaus elnök úr figyelmét hívnám fel rá, hogy a 67 százalékos ír szavazási eredmény kellő motiváció lehet a számára, hogy amikor eljön az idő, aláírja a Szerződést. Az Európai Néppárt képviselőcsoportja nevében felszólítom, hogy felelősen járjon el, és biztos vagyok benne, hogy így is fog tenni.
Itt az ideje, hogy Európa félretegye az intézményi kérdéseket, és arra koncentráljon, ami az 500 millió európai polgár számára igazán fontos: a szociális piacgazdaságra, az energia, az éghajlatváltozás és a biztonság kérdésére.
Köszönetet mondok Reinfeldt és Barroso úrnak javaslataikért. A munkafolyamatok meggyorsításában számíthatnak az Európai Néppárt képviselőcsoportjára.
Martin Schulz
az S&D képviselőcsoport nevében.. - (DE) Elnök úr! A vita témája a népszavazás eredménye. Az intézményi szempontokkal kapcsolatban már sok mindenről esett szó, ezért nincs mit hozzátennem Reinfeldt miniszterelnök úr szavaihoz. Véleményem szerint jó dolog, hogy nem cselekszik elhamarkodottan, hanem mint mondta, tovább várunk, hiszen még nem értünk el a célvonalhoz; mielőtt választ tudnánk adni az intézményi kérdésekre, még végig kell járnunk a ratifikálási folyamat utolsó szakaszait.
Legtöbbünkhöz hasonlóan Ön is igen elégedett volt, Barroso úr. Ezt az elégedettséget bizonyosan árnyalta némiképp a vasárnap esti szavazás, az Önre leadott 382 voks közül ugyanis 55 egy olyan képviselőcsoport tagjaitól származott, amelynek célja, hogy megakadályozza a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését. A Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos öröme közben ne feledkezzen meg róla, hogy olyan személyek támogatását élvezi, akiknek célja homlokegyenest ellenkezik az Önével. Gondolja ezt végig, hogy az Ön többségi támogatottságát egy Európa-párti parlamenti többségre alapozhassuk.
(Kellemetlenkedő hozzászólás)
Amikor azonban a népszavazás eredményéről beszélünk, elnök úr, az valami egészen más. A Szerződés nem a most következő intézményi játszmákról szól. Nem arról, hogyan jön létre az európai parlamenti többség, hanem valami sokkal alapvetőbb dologról, és ez az, amire kell felhívnunk a Cseh Köztársaság elnökének figyelmét. Az Európai Unió 27 tagállamának összesen 500 millió lakosa van. Kína lakossága 1,3 milliárd. Indiáé 1,1 milliárd. E két országban él a világ lakosságának egyharmada! Ezek az országok immár részt vesznek a G20-ak találkozóin. A G20-ak tárgyalásain részt vevő legnagyobb uniós tagállam is mindössze 82 millió polgárt képvisel.
Két lehetőségünk van. A Lisszaboni Szerződés célja nem az, hogy - Klaus úr szavaival élve - megerősítse az Uniót a tagállamokkal szemben, hanem valami egészen más. Mégpedig az, hogy segítségével az Unió erős globális partnerré váljon, aminek révén az egyes tagállamok is megerősödnek. Ez a Lisszaboni Szerződés nyílt célja. Ez a szerződés azonban elsősorban a kisebb uniós tagállamok érdekeit szolgálja. Egy 10 millió lakosú ország - vegyük például az Ön hazáját, Barroso úr - Brazíliával összehasonlítva Portugália mára elveszítette 19. századi jelentőségét. Egyértelmű, hogy a 21. században Brazília az erősebb ország. A többi európai államhoz hasonlóan Portugáliának is szüksége van az Unióra azért, hogy együtt erősek lehessünk. Az olyan kérdésekben mint az éghajlatváltozás, a pénzügyi válság, a globális járványmegelőzés, az éhínség elleni világméretű küzdelem, a béketeremtés és az erőforrásokért vívott háborúk megelőzése, Európa csak úgy maradhat talpon, ha egységes közösségként működik; ha önálló egységekre bomlik, akkor össze fog omlani.
Éppen ezért a következő kérdést kell feltennünk Klaus elnök úrnak: felmérve az általa vállalt felelősség mértékét, lehetséges-e, hogy valaki - aki bevallása szerint alkotmányos jogával él, amit nem tudok cáfolni -, egymaga ekkora felelősséget vállaljon, amikor valamennyi kormány és parlament, és immár az ír polgárok "igen”-nel szavazó 67 százaléka is más véleményen van?
Fel kell tennünk egy kérdést Klaus úrnak. Tisztában van-e vele, hogy a kontinens története fordulóponthoz érkezett, más szóval dönteni kell arról, hogy egységesen lépünk fel, és megerősödünk, vagy egyenként mindannyian elgyengülünk. Ez a központi kérdés.
Igen, nagyszerű nap volt ez Európa számára, és a Szerződés végleges ratifikálásának napja még nagyszerűbb lesz. Klaus úrnak fel kell vállalnia e történelmi jelentőségű felelősséget, és alá kell írnia a Szerződést.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Múlt pénteken történelmi jelentőségű lépést tettünk: "igen” szavazat született, 67 százalékos többséggel. Valamennyi európai alkotmányt kétharmados többséggel lehet módosítani. Ha jól tudom, Svédországban is kétharmados többségre van szükség.
Köszönetet kell mondanunk Brian Cowennek. Külön köszönet illeti még Pat Coxot, aki nagyszerű munkát végzett, és valamennyi Lisszabon-párti ír képviselőnek, mert fantasztikus kampányt folytattak a Szerződésért. Elégedett vagyok tehát. Mégpedig azért, mert az egész feladat a Nizzai Szerződést követően kezdődött, a laekeni nyilatkozattal, és a folyamat nyolc évig tartott - megígérhetem, elnök úr, hogy nem kezdem újra.
Az írországi "igen”-nel, közvetlenül vagy közvetve Európa valamennyi polgára igent mondott a Lisszaboni Szerződésre. Ez az üzenet az euroszkeptikusoknak is szól, akik azt hangoztatták, "nem - a polgárok ellenzik Európát, az európai intézményeket”. Az ír lakosság 67 százaléka: a pénteki események világos üzenetként szolgálnak az euroszkeptisok számára.
Minden érintettet fel kell kérnünk, hogy saját hatáskörén belül segítse elő a Lisszaboni Szerződés mihamarabbi hatályba lépését. Itt az ideje, hogy lezárjuk a folyamatot. Az ír "igen” nyomán egyértelmű, hogy a Szerződés hatályba fog lépni; ebben biztosak lehetünk, hiszen ez volt az utolsó akadály. Azt azonban nem tudjuk, ez mikor fog megtörténni, és úgy gondolom, ez az a kérdés, amelyről ma délután beszélnünk kell. Addig is, mi a teendő?
Nyilvánvaló, hogy meg kell várnunk a Cseh Köztársaság alkotmánybíróságának ítéletét. Mint Ön tegnap a Le Monde napilapnak nyilatkozta, a legrosszabb esetben további hónapokat kell várnunk, és úgy vélem, a Parlament egyetlen képviselője sem tartja megengedhetőnek, hogy az Unió az elkövetkezendő hónapokban valódi hatalom nélkül működjön. Elfogadjuk, hogy a Bizottság aktuális ügyekkel foglalkozik majd, mivel október 31-ét követően az aktuális ügyekkel kell foglalkoznia. Cselekednünk kell, mégpedig sürgősen. Ezért, Reinfeldt úr, Önt mint a Tanács elnökét arra kérem, mihamarabb indítsa el a Bizottság tagjainak kinevezési eljárását.
Három héttel ezelőtt a Bizottság elnökéről történő szavazáskor azzal érveltünk, hogy a jelenlegi válság nem teszi lehetővé a döntés elhalasztását. Ez az Ön érvelése volt. Most ugyanez vonatkozik a Bizottság tagjainak kijelölésére is. Nem szükséges várni: létre lehet hozni az új Bizottságot a jelenlegi Szerződés alapján, a jelenlegi főképviselői státusszal, majd a Lisszaboni Szerződés ratifikálását követően megváltoztatható a főképviselő jogállása, és hivatalba léptethető a Tanács elnöke. Valójában nincs rá okunk, hogy tovább várjunk a Bizottság megalakításával.
Ha jól értettem, amit a Bizottság elnöke néhány perccel ezelőtt mondott, ő is ugyanezt javasolja. Attól tartok, hogy azt mondja majd: "Nem, várok még, várok, mert egy átfogó csomagot szeretnék, olyat, amely a Tanács elnöke kérdését is magában foglalja.” Azt mondom, ez nem probléma: készítsék el az átfogó csomagot. Készítsék el most, és a Tanács elnökéről szóló döntés ugyanúgy politikai lesz, mint a Barroso úrral kapcsolatos első döntés. Politikai és nem formális döntés nyomán lett jelölt, mert azt kértük, hogy a kinevezését később tegyük hivatalossá. Ugyanez járható út a Tanács elnöke esetén is, majd a Szerződés ratifikálását követően a teljes csomag hivatalossá válhat. Módosítható a főképviselő jogállása, aminek nyomán a Bizottság alelnöke lesz. Ezzel egyidejűleg a Tanács elnökéről szóló jelenlegi politikai döntés is átültethető a gyakorlatba; a hatályba lépés után hivatalossá tehető.
Ez a legjobb út, így gyakorolhatjuk ugyanis a legnagyobb nyomást az aláírást eddig még nem teljesítő országokra: tegyük hivatalossá, így tisztában lesznek vele, hogy előre szeretnénk lépni. Ezzel pedig nem kell még heteket vagy hónapokat várni. Mindenesetre Ön is mondta, hogy nincs vesztegetni való időnk. Egyetértek: a jelenlegi gazdasági és pénzügyi válságban nincs vesztegetni való időnk.
Állítsák össze most a Bizottságot, amilyen gyorsan csak lehetséges. Győzze meg kollégáit a Tanácsban, és a jelenleg hatályos Szerződés alapján döntsenek a főképviselő személyéről. Válasszák ki az egyik jelöltet a Tanács elnöki tisztjére - mint láttam, elegendő számú jelentkező van -, és folytassák le a kinevezési eljárást.
Daniel Cohn-Bendit
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében.. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, az Írországban történtekből egyértelmű tanulságot vonhatunk le.
Az írek, amint azt Guy Verhofstadt úr mondta, 67 százalékban igennel szavaztak, amely jelentős többség, mivel a valóság felnyitotta a szemüket. Elsősorban a válság valósága, amelyben megérezték, hogy szükségük van Európára. Ugyanakkor azt is érezték, hogy a szavazás - ahogy Joseph Daul úr helyesen megjegyezte - tulajdonképpen azt jelentette, hogy vagy igent mondanak, vagy elindítják a kilépési folyamatot. Fontos megérteni, hogy az európai népszavazásoknak csak úgy van értelme, ha a döntések következményekkel járnak. Ha csupán játékról vagy egyfajta szeszélyről van szó, akkor lehet nemet mondani, és minden marad a régiben. Ez pedig oda vezet, hogy mindenki az aktuális hangulatának megfelelően válaszol.
Úgy vélem, folytatódnia kell az Európáról szóló vitának. El kell jutnunk egy európai népszavazásig, amelynek során minősített többség alapján minden európai polgár szavazhat, és a nemmel válaszolóknak közölniük kell, elfogadják-e a szavazás eredményét, és maradnak az Európai Unióban, vagy ki szeretnének lépni. Ha az angolok úgy érzik, ez a megjegyzés nekik szól, akkor jól gondolják, ugyanis véget kell vetnünk annak, hogy Európa zsarolás áldozatává válhasson. Egy demokratikus térség nem lehet folyamatosan kitéve a zsarolásnak, ha pedig nem sikerül megoldanunk ezt a problémát, úgy gondolom, hogy az európai demokratikus térség nem lesz működőképes.
A második dolog, amit világosan meg kell értenünk, az a jelenlegi helyzet. Guy Verhofstadt már említett két-három pontot e kérdéssel kapcsolatban, ami azonban igazán megijeszt, az az, hogy Barroso úr személyével kapcsolatban nyilvános vita folyt. Nem nyertünk, veszítettünk, ilyen az élet, de valódi nyilvános vitára került sor. Ezt követően nézeteltérés alakult ki, és a többség győzött.
Schulz úr, nem kellene mindig másokra mutogatnia. Ha valamennyi szocialista képviselő velünk együtt Barroso úr ellen szavazott volna, nem lett volna többségi eredmény. Ezt is ki kell mondani; nem lehet csak az egyik vagy csak a másik szempontot kiemelni. Ilyen az élet, így működik. Igen, így van, Martin, Ön szeret másokat hibáztatni, egyszer-egyszer azonban a szociáldemokratáknak is felelősséget kellene vállalniuk a saját vereségükért, ellenkező esetben sosem fogunk győzni.
Most a folyamattal kapcsolatban szeretnék szólni, és e tekintetben nem értek egyet Önnel, Reinfeldt úr. Az Európai Tanácsnak saját elnöke lesz. Nem szeretném, ha ez puccs formájában valósulna meg. Hirtelen, az utolsó pillanatban javasol majd valakit, és egy héten belül döntés születik az ügyben. Úgy gondolom, Európának joga van a nyilvános vitához, és valamennyi tagállamnak joga van ahhoz, hogy véleményezze az Ön javaslatait. Legyen szó akár Blair úrról, Balkenende úrról, Jean-Claude Juncker úrról vagy Guy Verhofstadt úrról, úgy vélem, jogunk van a nyilvános vitához. Nem a kormányoknak kellene döntést hozniuk Európa elnökének személyéről, ráadásul zárt ajtók mögött, az utolsó pillanatban.
Azért mondom ezt, mert mindenki tudja, hogy a mai közvélemény nem támogatja Blair urat, és azt is tudjuk, Jean-Claude Juncker úrral szemben méltánytalan lenne, ha azért nem kapna esélyt, mert Merkel asszony és Sarkozy úr ellenzik a kinevezését. Ez nem egy nyílt, demokratikus vita. Először minden véleményt meg kell hallgatnunk, és Önök azt követően dönthetnek. Ugyanez vonatkozik a főképviselő személyére is. Mindenki nyújtsa be a javaslatait.
Egy dolgot szeretnék még mondani. Barroso úrnak és Verhofstadt úrnak ebben az esetben igaza van. Azért kellett megválasztanunk Barroso urat, mert Önök azzal érveltek, hogy ez sürgős lépés, most pedig egy döntésképtelen Bizottság áll majd fel, amely addig fog működni, amíg végső döntés nem születhet az ügyben. Minden a cseheken múlik.
Ugyanakkor van egy további szempont is. Javaslatot tettünk a teljes Bizottság és Barroso úr mandátumának meghosszabbítására pontosan annak érdekében, hogy a testület teljes jogkörrel folytathassa le a koppenhágai konferenciával kapcsolatos tárgyalásokat. Véleményem szerint elfogadhatatlan, ha nem indítjuk haladéktalanul útjára a bizottsági folyamatot azáltal, hogy előterjesztjük a tagokra vonatkozó javaslatainkat. Találó volt Verhofstadt úr azon meglátása, hogy amennyiben a csehek nem foglalnak állást, akkor nem delegálhatnak tagot a Bizottságba, a Nizzai Szerződés értelmében ugyanis csökkenteni kell a biztosok számát. Ha a csehek még az eljárás lezárását megelőzően állást foglalnak, a döntés a Lisszaboni Szerződés értelmében születik majd meg, és ebben az esetben delegálhatják saját biztosukat. Tiszta lapokkal kell játszani.
Befejezésképpen csak egy dolgot szeretnék mondani. A Lisszaboni Szerződés után is folytatnunk kell a vitát. A Lisszaboni Szerződés még nem a történet vége. Európa alkotmányossá tétele nem állhat meg a Lisszaboni Szerződés elfogadásánál. Ha nincs bátorságunk ahhoz, hogy a Szerződés hatálybalépését követően is folytassuk a vitát, úgy vélem, történelmi lehetőséget mulasztunk el.
Timothy Kirkhope
az ECR képviselőcsoport nevében.. - Elnök úr! Kezdő politikusi éveim nagy részét azzal töltöttem, hogy a Cohn-Bendit úrhoz hasonló veszélyes egyének ellen küzdöttem. Az imént komolyan megijedtem, amikor rájöttem, hogy felszólalásának néhány pontjával egyetértek, és csak az nyugtatott meg, hogy záró megjegyzései már ismét ellentétesek voltak saját meggyőződésemmel. A brit konzervatívok európai parlamenti képviselőjeként próbálok következetes álláspontot képviselni. Azok számára, akik támogatják azt az elképzelést, amely szerint több nemzetállam szabad együttműködés céljából csatlakozik Európához, a Lisszaboni Szerződésnek talán mégsem kéne olyan nagy örömre okot adnia.
Az Unió tragédiája az, hogy - az Eurostat adatai szerint - túl sok ember szemében elitista projektté vált, amely rákényszeríti saját ideológiáját az egyre szkeptikusabb közvéleményre. Elveszítenek egy népszavazást, ezért kiírnak egy másikat, hogy a kívánt eredményt kapják. Ha az "alkotmány” szó népszerűtlennek és elfogadhatatlannak bizonyul, új köntösben tálalják, hogy a múltbéli elutasítást figyelmen kívül lehessen hagyni. Ha az ígért népszavazás megnyerhetetlennek tűnik, akkor látszólag mindennemű szégyen vagy zavarba esés nélkül eltörlik. Az Egyesült Királyságban minden politikai párt, köztük a kormányzó párt is ígéretet tett a brit polgároknak arra vonatkozóan, hogy Európa jövőjével kapcsolatban ki fogják kérni a véleményüket. A szocialisták és a liberálisok nem teljesítették ezt az ígéretet. Az ilyen politikai trükkök rövid távon talán előnyt jelenthetnek, az azonban elszomorító, hogy az effajta cinikus manőverek nyomán aligha erősödik majd az európai nemzetek politikusokba vetett bizalma.
Az Európai Konzervatívok és Reformerek képviselőcsoportjában a közvélemény részéről megnyilvánuló támogatás és a tagállami intézmények által nyújtott demokratikus törvényesség biztos alapjára épülő Európát szeretnénk. Véleményünk szerint azonban a Lisszaboni Szerződéssel ismét rossz irányba teszünk egy lépést. Azáltal, hogy megnyitja az utat egy nemzetek fölötti kül- és biztonságpolitika előtt, hogy kibővíti az európai intézmények hatáskörét, valamint hogy a nemzeteink számára létfontosságú szakpolitikákban eltörli a vétójogot, a Szerződés drámai lépést tesz a sokak által rettegett szuperállam felé. Az európai polgárok nem egy egyre centralizáltabb, saját hatalmát a tagállamok rovására folyamatosan növelő Uniót szeretnének, amely távol áll mindennapi problémáiktól. Ugyanakkor valóban szeretnének egy sokszínű Európát, ahol különböző kultúrák és életstílusok találkoznak, ahol megvalósítható az érték növelése. Egy megreformált Uniót akarnak, egy elszámoltathatóbb, átláthatóbb, demokratikusabb Uniót, amely azokon a területeken, ahol felhatalmazással rendelkezik, értéket nyújt a pénzükért; egy hozzájuk közelebb álló, szorosabban kapcsolódó Európát szeretnének.
A Lisszaboni Szerződés éppen ezért kihagyott lehetőség. Tagja voltam az általam határozottan támogatott laekeni nyilatkozatot követő konventnek, amely megszövegezte az eredeti alkotmányos szöveget. Jól ismerem a részleteket, a jó és a rossz pontokat egyaránt. Az Egyesült Királyság konzervatív képviselői következetesek maradtak. Meggyőződésünk, hogy a Szerződés jelenlegi formájában nem fogja elősegíteni a polgárok érdekeinek érvényesítését. Az Európai Konzervatívok és Reformisták csoportjában továbbra is küzdeni fogunk saját európai uniós elképzelésünk megvalósításáért, amely elképzelés összhangban áll az európai polgárok reményeivel és törekvéseivel. Továbbra is olyan Európai Unió mellett fogunk érvelni, amely a jövőbeli, nem pedig a múltbeli célokhoz alkalmazkodik, valamint a polgárai támogatása által biztosított szilárd alapokon nyugszik, és nem csupán néhány kiválasztott személy prioritásai határozzák meg. Ezen valamennyiünknek érdemes elgondolkodnia.
Lothar Bisky
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében.. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Képviselőcsoportom mindig is támogatta a reformszerződésről szóló, Európa-szerte kötelező népszavazást. Egyedül az ír választóknak adatott meg a lehetőség, hogy másfél évvel ezelőtt közvetlenül hozzák meg döntésüket. Ha azt szeretnénk, hogy a polgárok döntsenek, akkor el kell fogadnunk az eredményt, akkor is, ha az nem kedvező számunkra.
Írország kormánya, részben a más tagállamok részéről tapasztalt nyomás hatására, a demokrácia elvével összeütközésben egy második népszavazást tartott. Ez alkalommal megkapták a kívánt eredményt. Mi baloldaliak tiszteletben tartjuk a demokrácia elvét, az EU politikai irányultságával kapcsolatos aggodalmaink azonban továbbra is fennállnak. Az írországi "nem” szavazatok száma azt jelzi, hogy ezen aggodalmainkkal nem vagyunk egyedül.
Bírálatunk három fő pontja a következő: először is, a pénzügyi piacok liberalizációját célzó korábbi politika, az adóverseny, a pénzügyi politika és a gazdaságpolitika szétválasztása, valamint a szociális állam leépítése mind hozzájárultak a gazdasági és pénzügyi válsághoz. Ennek eredményeképpen Európában nőtt a szegénység és az egyenlőtlenség mértéke. A pénzügyi piacok szabályozása terén a szándéknyilatkozatokon kívül ez idáig vajmi kevés történt. Ellenkezőleg, míg a munkanélküliségi mutatók egyre nőnek, a nagybankok ismét hatalmas nyereségekre számíthatnak. A Lisszaboni Szerződés tovább folytatja a szabad versennyel egybekötött piacgazdaság-politikát. Ezt nem támogathatjuk.
A szociális kihívások megoldását illetően ehelyett egy alapvetően más megközelítést javasolunk. Célunk egy, a társadalmi haladásról szóló záradék bevezetése, amely Unió-szerte érvényes minimálbérösszegeket ír elő - ugyanazon a helyen, ugyanazért a munkáért ugyanakkora összeget. Fel kell vennünk a harcot a bérdömping ellen.
Második bírálati pontunk szerint a tagállamok felhívása katonai erejük fokozatos növelésére összeegyeztethetetlen a baloldal céljaival, csakúgy, mint egy európai fegyverkezési ügynökségnek az elsődleges európai jogba történő belefoglalása. Nem támogatjuk a saját érdekeink érvényesítését célzó globális katonai missziókat. Nem kérünk ebből a szerződésből; fegyverkezési szerződés helyett inkább a leszerelést célzó szerződést szeretnénk látni. Ellentmondásos, hogy ezért Európa ellenségeiként hivatkoznak ránk. Bárkit, aki az európai fegyverkezést támogatja, Európa barátjának tekintenek, míg a leszerelésre ösztönző személyeket Európa ellenségeinek tartják. Politikai szempontból ez teljesen abszurd!
Lezajlott tehát az írországi népszavazás, és még ha nem úgy végződött is, ahogyan szerettük volna, a baloldal továbbra is azon dolgozik majd, hogy Európában közvetlenebb demokrácia valósulhasson meg.
Nigel Farage
az EFD képviselőcsoport nevében.. - Elnök úr! Ez az egész végtelenül egyszerű, nem igaz? Egy írországi döntés született a Szerződés ellen, egy pedig mellette, ha tehát rendelkezünk némi sportszellemmel, három közül kellene választani, annyi különbséggel, hogy a harmadik népszavazás lehetne egy teljesen szabad és méltányos referendum. Ami ugyanis Írországban történt, az semmiképpen nem volt az! Őszintén szólva remélem, mindannyian nagyon büszkék magukra, nem tettek ugyanis mást, mint hogy kinézték a legkisebb gyereket a játszótéren, sarokba szorították, és jól megrugdosták. Ez az erőszakos gyerekek győzelme; a nagy pénz és a bürokraták győzelme. Az egész egy paródia!
(Kellemetlenkedő hozzászólás)
Ó, Ön tehát tiszteletben tartja ezt az eredményt? A korábbi eredményt viszont nem tartotta tiszteletben, ha jól tudom. Az Európai Bizottság több millió adófizetői fontot - fontot vagy eurót, nem számít, illetve a mi esetünkben mégis, hiszen hála istennek mi még a fontot használjuk - költött minderre, több milliót. Az "igen” és a "nem” oldalra fordított költségek közötti különbség aránya valahol 10:1 és 20:1 között volt. Az ír népszavazási bizottság nem végezte rendesen a munkáját, nem tájékoztatta az ír polgárokat arról, hogy természetesen a lisszaboni alkotmányos szerződés a saját alkotmányukra nézve is jelentős következményekkel jár majd; és talán mind között az a legrosszabb, hogy az ír műsorszolgáltató bizottság módosította a szabályokat, így egyenlőtlen lett az "igen” és a "nem” szavazatot támogató hirdetések aránya. A helyzet felháborító volt. A kampány célja azonban, amiért Önök mind kampányoltak, az volt, hogy az emberek mondjanak "igent a munkahelyekre”. Erről szólt az egész. Akkor itt egy friss sajtóhír: az Aer Lingusnál ma elbocsátások történtek, az Intel pedig, az a vállalat, amely 400 ezer euróval támogatta az "igen” kampányt, 300 munkavállalónak mondott fel a mai napon. Szombat óta 1550 munkahely szűnt meg, az "igen” szavazatnak köszönhetően megmaradt munkahelyeknek a politikai osztály tagjai örülhetnek.
Gyanítom, hogy mindennek vége. Gyanítom, hogy Írország számára függetlenségük időszaka a történelem igen rövid fejezete lesz csupán. Nem hiszem, hogy Klaus elnök úr állja majd a sarat, de remélem, hogy így lesz; remek, bátor embernek ismerem. Mégis úgy tűnik, hogy a bürokrácia győzedelmeskedett a nemzeti demokrácia felett. Történelmi megközelítéssel élve úgy vélem, Nagy-Britannia ismét egyedül találja magát, talán ahhoz hasonlóan, ahogy 1940-ben, ugyanakkor...
(Vegyes reakciók)
...valódi vita folyik, itt valódi vita zajlik. Mi értelme a konzervatív miniszterelnöknek, ha Blair úr lesz a hűbérúr? Mi értelme a külügyminiszternek, ha az EU-nak saját külügyminisztere van hozzá tartozó diplomáciai szolgálattal? Mi értelme van így bárminek? Ami engem illet, a tényleges vitát éppen az írországi népszavazás indítja útjára. Nem áltathatjuk magunkat tovább: ha valódi demokráciát akarunk, nem maradhatunk az Európai Unió tagjai, ezért kampányolni fogunk azért, hogy Nagy-Britannia kilépjen az Unióból, és ezt mihamarabb tegye meg.
Andrew Henry William Brons
Elnök úr! Tegnap megkérdeztem Wallström asszonytól, a Bizottság alelnökétől, vajon a Lisszaboni Szerződés lényegében ugyanaz-e, mint az általa felváltott alkotmányos szerződés. Azt válaszolta, hogy a módosítások többnyire a brit kormány kérésein alapult, és a nevekre, valamint a jelképekre vonatkoztak. Nem mondta, hogy "csak”, de akár mondhatta is volna.
Az alkotmányos szerződést a francia és a holland választók már elutasították, az Egyesült Királyságban pedig népszavazást tartottak volna a kérdésben. Ez egyértelműen nemleges eredménnyel zárult volna. Világos, hogy az alkotmányos szerződésnek az európai reformszerződéssel történő felváltása a brit kormány kérése nyomán jött létre annak érdekében, hogy ne kelljen eleget tenniük a népszavazásra tett ígéretüknek.
A tartalom változatlan maradt, ugyanakkor a nevek és a jelképek egy rendkívül tisztességtelen kijelentés részeként módosultak: e szerint a két szerződés eltér egymástól, és nem lesz szükség a népszavazásra. Hogyan nevezheti az effajta megtévesztést és becstelenséget bárki is demokráciának?
Fredrik Reinfeldt
a Tanács soros elnöke. - Elnök úr! Először is köszönetet szeretnék mondani a képviselőcsoportok vezetőinek észrevételeikért. Úgy látom, sokan sürgetnék a folyamatot, amit megértek.
Véleményem szerint el kell ismernünk, hogy egy többé-kevésbé ismeretlen területtel nézünk szembe. Ha a jogalapot vizsgáljuk, valójában úgy terveztük, hogy a Lisszaboni Szerződés idén január 1-jétől hatályba lép. Jelenleg megpróbálunk rugalmasan fellépni egy új helyzetben, amely az Írországban, de több más tagállamban is tapasztalható körülmények nyomán alakult ki.
A svéd vitákra gyakran igaz, hogy érveléskor a demokráciára hivatkozunk. Ez így helyes. Erre fogok most is kísérletet tenni. Ha egy új szerződés hatályba lép, nyilvánvaló, hogy azt mind a 27 tagállamnak ratifikálnia kell. Ezt kell elérnünk, és ezért fogalmazok pontosan, hogy jelenleg 24 ratifikációnál tartunk. Hátravan még három tagállam, és a leghosszabb ideig előreláthatólag a Cseh Köztársaságra kell majd várnunk.
A 27 ratifikációt követően továbbléphetünk. Írország még nem ratifikálta a Szerződést. A folyamat befejezéséhez parlamenti ratifikációra van szükség. Mondhatnánk, hogy ez egyszerű, azonban körültekintően kell eljárni, így tehát sosem lehet tudni. Ha mind a 27 ratifikáció megszületett, akkor egyértelművé válik a helyzet, és továbbléphetünk a Lisszaboni Szerződésre.
Mindeközben fontos megjegyezni, hogy valamennyi említett Szerződés különböző nézőpontok egyensúlyozása révén jött létre, és egyértelmű, hogy jómagamnak és a jelenlévőknek is kötelessége e Szerződések előírásai szerint eljárni. Gyakran előfordul, hogy olyasvalamit teszünk, ami nem áll összhangban a Szerződéssel. A svéd elnökséggel most az előbbit próbáljuk elérni.
Ezért mondom Önöknek, hogy megpróbálunk gyorsan reagálni egy olyan helyzetre, amely a jelen pillanatban a Cseh Köztársaság prágai alkotmánybíróságának a kezében van. Amint döntenek arról, foglalkoznak-e a hozzájuk benyújtott panasszal, a svéd elnökség azonnal megteszi a következő szükséges lépést. Ez a működő demokrácia, ugyanis pontosan a Szerződések előírásainak, valamint az említett tagállamok reakcióinak megfelelően járunk el.
Üzenetem lényege az, hogy ilyen egyértelmű többség esetén minél hamarabb ratifikálni kell a Lisszaboni Szerződést, mert meggyőződésünk, hogy az egy megfelelőbben működő Európához vezet majd; mindazonáltal alapos munkát fogok végezni. Tiszteletben fogom tartani a Szerződéseket, és azt is, hogy mielőtt ezt a lépést megtehetjük, mind a 27 tagállamnak ratifikálnia kell a Lisszaboni Szerződést.
Nagyon köszönöm az észrevételeiket és a támogatásukat.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke.. - Elnök úr! Néhány észrevételt fűznék a képviselőcsoportok vezetőinek felszólalásaihoz, és valamennyiüknek megköszönöm a vitában való részvételt. A két szerződés közötti átmenettel kapcsolatos intézményi kérdések jogi és politikai szempontból is igen összetettek, és valamennyi intézmény részéről bölcs hozzáállást kívánnak meg. Természetesen szeretnénk, ha az új Szerződést mihamarabb jóváhagynák. Az Európai Parlament képviselőinek többsége támogatja, valamennyi kormány támogatja, a Bizottság pedig mindenképpen támogatja.
A lényeg az, ahogyan a miniszterelnök úr az imént rámutatott, hogy a Szerződés elfogadására csak a jelenlegi Bizottság mandátumának lejárta után fog sor kerülni. A Bizottság mandátuma e hónap végéig érvényes, tehát elkerülhetetlen, hogy a testület egy ideig "ügyvivő” Bizottságként működjön. Ezért gondolom úgy, hogy a Parlament helyesen járt el, amikor korábban döntött a Bizottság elnökének személyéről, ennek köszönhetően ugyanis a Bizottság elnöke megkapta a szükséges felhatalmazást, a politikai felhatalmazást ahhoz, hogy a rendkívül fontos nemzetközi kötelezettségek teljesítése során képviselje a Bizottságot. Ez bölcs döntés volt az Európai Parlament részéről.
Most az a legfontosabb, hogy megvizsgáljuk, hogyan kezelhető az átmenet. Ma tárgyaltunk erről a Bizottságban, és a testület arra a következtetésre jutott, hogy lehetőség szerint az új Bizottságot a Lisszaboni Szerződésnek megfelelően kellene hivatalba léptetni. Ez a véleményünk, ugyanis ez az a Szerződés, amelyet szeretnénk; ez az a Szerződés, amely a Bizottság megalakítása tekintetében bővített jogkörrel ruházza fel Önöket, a Parlamentet. A főképviselő például egyben a Bizottság alelnöke is lesz, így szavazniuk kell a főképviselő személyéről. Ha a Nizzai Szerződés végrehajtásánál maradunk, erre nem fog sor kerülni, ezért úgy gondoljuk, hogy az új Bizottság lehetőség szerint a lisszaboni szabályok értelmében lépjen hivatalba. Ez ugyanakkor természetesen egyrészt bölcs belátás, másrészt pedig időzítés kérdése. A múltban, pontosabban annak a Bizottságnak hivatali ideje során, amelyben először tevékenykedtem, már előfordult, hogy az első három hétben az előző Bizottság működött meghosszabbított mandátummal.
A kérdés tehát az: mennyi időt vesz mindez igénybe? Ezért szögeztem le nagyon gyorsan - és Reinfeldt miniszterelnök úr tudja, mire gondolok -, hogy a néhány hetes várakozás egy dolog; a határozatlan ideig tartó várakozás azonban már más. Mindez ítélőképesség, politikai ítélőképesség kérdése, és remélem, hogy a cseh partnereinktől kapott információk alapján az Európai Tanács helyesen dönt majd. Ebben a kérdésben kell tehát döntenie az Európai Tanácsnak a hónap végén.
Természetesen nem szeretnénk - úgy vélem, ez senkinek sem áll érdekében -, ha teljes körű jogi illetékességgel nem rendelkező Bizottság állna fel. A Bizottságnak ez nem érdeke, és biztos vagyok benne, hogy az Európai Parlamentnek sem. Ezért mondtam, hogy készen állok: kész vagyok elkezdeni az új Bizottság felállítását, amint tisztázódtak a jogi kérdések és az Európai Tanács megindította a folyamatot. Ennek érdekében a Tanácsnak meg kell hoznia néhány döntést. Szeretném, ha javaslatot tennének a főképviselő személyére, a Lisszaboni Szerződés értelmében ugyanis a főképviselő személyét mint a Bizottság alelnökét a Bizottság elnökének is jóvá kell hagynia.
Néhány észrevételre reagálva hangsúlyozni szeretnék egy-két pontot, és meg szeretném nyugtatni az érintett képviselőket. Néhányan úgy fogalmaztak, hogy "európai elnökünk” lesz. Sajnálom, de nem lesz "európai elnökünk”. A Lisszaboni Szerződés hatályba lépését követően az Európai Tanácsnak lesz elnöke: ez egészen más. A Parlamentnek is van elnöke, a Bizottságnak is, mostantól pedig az Európai Tanácsnak is lesz. Ezt fontos kiemelni, mert úgy érzem, néha születnek bizonyos intézményi tendenciákkal kapcsolatos elképzelések, és nem fogadom el, az Európai Bizottság sem fogadja el azt az elképzelést, amely szerint az Európai Tanács elnöke Európa elnöke, ez ugyanis nem szerepel a Szerződésekben.
(Taps)
Nem szerepel a Szerződésekben, és a Szerződéseket tiszteletben kell tartanunk. Tiszteletben kell tartanunk az intézményeket. Az Európai Parlamentnek van elnöke; a Bizottságnak van elnöke. A Lisszaboni Szerződés értelmében az Európai Tanácsnak is lesz elnöke.
Fontos, hogy megértsük, minden döntésünket a jelenleg érvényes szerződések keretein belül kell meghoznunk. Ezért gondolom, hogy amint a Cseh Köztársaság kivizsgálja az ottani helyzetet, tovább kell lépnünk. Ezért gondolom, hogy az imént az általam említett kérdésekkel - a polgári kezdeményezéstől kezdve a Külügyi Szolgálatig - az intézményközi együttműködés jegyében kell foglalkoznunk annak érdekében, hogy amikorra a hivatalos döntések megszületnek, határozottan végrehajthassuk a Lisszaboni Szerződésben foglaltakat, amely véleményem szerint az Unión belül fokozottabb elszámoltathatóságot, demokráciát és hatékonyságot teremt.
Gay Mitchell
Elnök úr! Mivel a vitában elsőként szólalok fel ír képviselőként, köszönetet szeretnék mondani kollégáimnak az ír választókkal kapcsolatos pozitív észrevételeikért. Köszönetet mondok a vita során már említett személyeknek is. Megjegyezném, hogy két személyt, akik az "igen” szavazatért folytatott kampány során nagy bátorságról tettek tanúbizonyságot, és hazájuk érdekeit saját pártpolitikai megfontolásaik elé helyezték - Enda Kenny képviselő urat, a Fine Gael párt vezetőjét, és Eamon Gilmore képviselő urat, a Munkáspárt vezetőjét - ez idáig még nem illettük köszönettel. Teljesen önzetlenül mindenki másnál többet tettek annak érdekében, hogy biztosítsák a kampány sikerét, ami szeretném, ha itt ma feljegyzésre kerülne.
A Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos írországi folyamat jól mutatja, hogy ha erőfeszítéseket teszünk annak érdekében, hogy az emberek csatlakozzanak hozzánk, akkor készek elfogadni a vezetést. Az európai projekt továbbra is az európai és a világ más részein élő polgárok legnagyobb esélye a békés és virágzó jövő megvalósítására. Nem feltételezhetjük, hogy az emberek maguktól rájönnek ennek az előnyeire. Minél nyíltabb kommunikációt kell megvalósítanunk, és a lehető legnagyobb mértékben be kell vonnunk őket a folyamatokba, miközben ismertetjük az előnyöket. A bővítés nem lassította le az európai projektet. Épp ellenkezőleg, lehetővé tette számunkra, hogy másokkal is megosszuk ezeket az előnyöket. Ténylegesen létrejött az egység a sokféleségben.
Voltak olyanok Írországban, akik nem voltak tisztában a Szerződés tartalmával; mások amiatt aggódtak, hogy az abortuszt kényszerűen kötelezővé teszik egy tagállamban, megint mások a semlegesség, biztosuk elvesztése és amiatt kételkedtek, hogy az ország elveszítheti a saját közvetlen adópolitikája feletti ellenőrzést. Az első népszavazást követően az ír parlament különleges bizottsága meghatározta a polgárok aggodalmait, és ezekre a kérdésekre, valamint legfontosabbként a Bizottság jövőbeli összetételét érintő változásokra vonatkozóan a kormány garanciákat kapott partnereinktől.
E folyamat minden fázisában tanúi lehettünk a demokrácia gyakorlati megvalósulásának. Az ír parlamentnek azért volt joga és kötelessége megtenni mindazt, amit tett, mert a független ír nép felruházta ezekkel a jogokkal és kötelességekkel. A magas részvételi arány és az "igen” szavazatok elsöprő aránya egyértelműen azt jelzi, hogy a polgárok demokratikus akarata teljesült.
Elnök úr! Támogatom, amit a polgáraink körében felmerült aggodalmakkal kapcsolatban mondott. Hadd említsek meg még egy kérdést, amely érzésem szerint figyelmet érdemel. Írországban és más tagállamokban is vannak, akik úgy gondolják, az EU egyre ellenségesebb hellyé válik a kereszténység, és általában véve a vallások számára. Bevallom, jómagam is tapasztaltam tiszteletlenséget magukat igazságosnak és liberálisnak valló személyek részéről, akik azonban korántsem azok, ha arról van szó, hogy egy vallásos ember nézőpontjából kellene megpróbálni megközelíteni a dolgokat. Tiszteletben tartom azokat, akiknek nincs saját vallási meggyőződésük, ugyanakkor teljes mértékben elvárom tőlük, hogy ezt a tiszteletet viszonozzák. Erről szól az uniós projekt. Ismétlem: egység a sokféleségben. A második ír népszavazás jelzi, mit érhetünk el, ha ténylegesen bevonjuk polgárainkat a munkánkba. Ezeket a szavakat a nyitott füllel járóknak és az utókornak ajánlom.
Kezdjük el tehát a ratifikálás befejezését, majd a Lisszaboni Szerződésben foglalt ígéretek teljesítését, amelyek a következők: a demokrácia és az átláthatóság növelése, következetes szerep a világban, valamint az Unión belül kötelező, az elfogadásra és a részvételre vonatkozó elvekkel megegyező elvek alkalmazása a világ többi országával, különösen a legszegényebbekkel fenntartott kapcsolatainkban.
Proinsias De Rossa
Elnök úr! A témában legutóbb folytatott vita során azt jósoltam, hogy az írek elutasítják majd a Gerry Adams, Nigel Farage és Joe Higgins részvételével zajló politikai cirkuszt. Örömömre szolgál, hogy elmondhatom, igazam volt.
El kell ismerni, a Nigel Farage-féle paródia egy ideig emelte az ír nép hangulatát, de természetesen az ír demokrácia iránt érzett megvetése a mai napon is áradt minden egyes porcikájából. Nagy-Britannia EU-ból való kilépésének az ír választókon keresztül történő elérésére tett próbálkozásai véleményem szerint a brit-ír közös történelemről való csekély ismereteiről tanúskodtak.
Ennél is fontosabb, hogy az ír választók nagy többséggel kijelentették: a jövőnk Európában van, Európa kedvező Írország számára, és Írország hasznosan hozzájárulhat az Unió további fejlődéséhez. Remélem, hogy rövid időn belül valamennyi tagállam ratifikálja majd a Szerződést, és hogy az intézményi, demokratikus és szociális reformok további késlekedés nélkül végrehajthatók lesznek. A világnak hatékonyabb Unióra van szüksége annak érdekében, hogy gazdasági, környezetvédelmi és társadalmi szempontból egyaránt megvalósítható legyen a fenntartható fejlődés célkitűzése.
Tisztázni szeretném az Önök számára, Barroso úr és Reinfeldt úr, hogy Európa népei tetteket várnak az Uniótól. Nem kell már meggyőzni őket arról, hogy az előttünk álló problémákra globális és belső megoldásokat kell találnunk. Immár azt szeretnék látni, hogy ténylegesen fellépünk a jelenlegi válságok megoldása érdekében. Kézzelfogható tettekre van szükségük, nem pedig üres szólamokra.
Őszintén remélem, hogy hatékony és hozzáértő Bizottságunk lesz, amely mindenekelőtt képes megszabadulni attól az idejétmúlt gazdasági ideológiától, amely Európát és tulajdonképpen a világ többi részét is a katasztrófa szélére sodorta. A gyakorlatban is meg kell valósítanunk a Lisszaboni Szerződésben megfogalmazott célkitűzést: a szociális piacgazdaságot, amely munkahelyeket és fejlődést teremt, és valamennyi nemzetünk számára megfelelő életszínvonalat biztosít.
Pat the Cope Gallagher
Elnök úr! Az elmúlt héten az ír polgárok 619 ezer szavazattal elért győzelmükkel erőteljes bizalmat szavaztak az Európai Uniónak. Köszönetet szeretnék mondani a 26 másik európai kormánynak és a parlamenti képviselőcsoportoknak, akik az elmúlt 15 hónapban szorosan együttműködtek az ír kormánnyal annak érdekében, hogy az írek által a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatosan említett aggodalmakat átfogóan orvosolni lehessen.
Ez az ír polgárok, és nem feltétlenül a kormány vagy a politikai pártok győzelme. Az írek túlnyomó többséggel úgy nyilatkoztak, hogy Írország helye az Európai Unióban van.
(GA) A Szerződést támogató politikai pártok között ez alkalommal jóval szorosabb együttműködés valósult meg, mint a korábbi népszavazás idején.
A civil szervezetek, mint például az Ireland for Europe és a We Belong központi szerepet játszottak abban, hogy az emberek felismerték, nem csupán a politikai rendszer szerette volna, ha a népszavazáson igennel voksolnak. A gazdálkodói csoportok határozottan támogatták a szerződést, és igen aktívan részt vettek a kampányban.
Az előző népszavazáshoz képest ez jelentős változás, ami a polgárok számára is egyértelmű volt.
Az Írország részére az adópolitika, a semlegesség és a társadalometikai kérdések területén nyújtott, jogilag kötelező érvényű garanciák eloszlatták az ír polgárok legfőbb aggodalmait. Remélem, hogy a Szerződést hamarosan ratifikálják, és örömmel hallottam az Önnel és a hazájával kapcsolatos híreket, elnök úr.
Ugyanakkor el kell mondanom, hogy az Egyesült Királyság Függetlenségi Pártja (UKIP) nevében felszólaló Farage úr részéről ma délután elhangzottak rendkívül sértők az írekre nézve, és ezt elfogadhatatlannak tartom. Az írek intelligens, éleslátással rendelkező választók, akik tisztában voltak a korábbi és a mostani Szerződés közötti különbségekkel, azzal, hogy a jegyzőkönyvek jogilag kötelező érvényű megállapodást tartalmaznak. Farage úr kollégáival együtt bizonyára örömmel hallja, hogy az Önök tevékenysége 3-4 százalékkal több "igen” szavazatot eredményezett. Így ismerik el Önt és képviselőcsoportját az ír polgárok.
Ulrike Lunacek
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Jómagam is örömmel és megkönnyebbüléssel vettem tudomásul szombaton, hogy az ír polgárok kétharmados többséggel igennel szavaztak, ami egyértelműen azt jelzi, hogy nem hiszik el többé azokat a téves állításokat és rémtörténeteket, mint amilyen például az 1,84 eurós minimálbérről szóló volt, és igent mondtak a közös Európára.
Végre lehetőségünk nyílik rá, hogy a külpolitika terén végzett közös munkával a világ minden táján hatékonyabb konfliktusmegelőzést, az emberi jogok fokozottabb védelmét és nagyobb demokráciát biztosíthassunk, vagyis hogy jobban átérezzük az Európai Unió globális felelősségét. Ugyanakkor ahhoz, hogy a Szerződés hatályba léphessen - ezt már többen említették - szükségünk van az európai állam- és kormányfők támogatására, hogy Klaus elnök urat is meggyőzhessük a Szerződés aláírásának szükségességéről. Itt valamennyi állam- és kormányfőre gondolok. Ma reggel felháborodással hallottam, hogy az egyik kormányfő, konkrétan az osztrák kancellár, Werner Faymann egy interjúban kijelentette: amennyiben Klaus elnök úr nem írja alá a szerződést, úgy elképzelhetőnek tartja, hogy Ausztriában is népszavazást tartsanak. Ez az európai politikával szembeni felelőtlenségről tanúskodik. E tekintetben arra kérném a Tanács soros elnökét, határozottan közölje az osztrák kormányfővel, hogy közös európai felelősséget kell vállalnunk. Ugyanerre kérném továbbá a szociáldemokrata képviselőket is.
Mindannyiunknak, akik támogatjuk a közös Európát, világossá kell tennünk, hogy Klaus elnök úrnak is alá kell írnia a Szerződést, és hogy kerülnünk kell az olyan tényezőket, amelyek aláássák a Lisszaboni Szerződés megvalósításához vezető folyamatot. Hagyjuk el tehát a "Spompanadln”-t, ahogy Ausztriában mondjuk, vagyis ne tegyünk magunkévá elhamarkodottan egy álláspontot csak azért, mert az a polgárok körében népszerű lehet. Az európai politika szempontjából nézve ezt rendkívül felelőtlennek tartom, és remélem, hogy az osztrák kormányfő visszavonja az erre vonatkozó kijelentését.
Jan Zahradil
(CS) Hölgyeim és uraim! Nem áll szándékomban beleavatkozni Írország belügyeibe, és elismerem az ír politikusok azon jogát, hogy annyi népszavazást tartsanak a Szerződéssel kapcsolatban, amennyit jónak látnak, valamint természetesen tiszteletben tartom e referendum eredményét, ugyanúgy, ahogyan a tavalyi eredményt is tiszteletben tartottam, jóllehet az a mostanival ellentétes volt. Nem tudom, melyik eredmény értékesebb vagy érvényesebb, ezért ír kollégáim talán segíthetnének ebbe. Egy dolgot azonban fel tudok mérni, mégpedig azt, milyennek tűnik mindez kívülről, milyennek tűnik a Lisszaboni Szerződés ratifikálását övező hangulat kívülről, és azt kell, hogy mondjam, a kép lesújtó. Életem első 26 évét egy olyan rendszerben töltöttem, amely nem engedélyezte a szabad választásokat, ahol nem volt lehetőség szabad választásokra, és ahol csak egy lehetséges választási eredmény létezett. Tartok attól, hogy a Lisszaboni Szerződést illetően itt, az ülésteremben és az EU-ban máshol is sok ember fejében az egyetlen lehetséges vagy elképzelhető eredmény az "igen” volt, illetve most is az, és ezek az emberek semmilyen ettől eltérő eredményt nem fogadnak el vagy engednek meg.
Azon is tűnődöm, mi a Lisszaboni Szerződés körüli hangulatkeltés és politikai nyomás célja, hiszen az EU végeredményben a Szerződés nélkül sem esne szét vagy omlana össze, hanem a jelenlegi megállapodások szerint folytatná tovább a működését. Ebben az esetben azt mondanám, hogy a teljes körű reálpolitika vagy hatalmi politika megvalósulását tapasztalhatjuk, amelynek vajmi kevés köze van a demokratikusabb Európához és a hatékonyabban működő vagy átláthatóbb EU-hoz, ezzel szemben annál több az új és újraírt európai uniós hatalmi kapcsolatrendszerhez. Keserű szájízzel mondom ezt, mert elég hosszú ideje tevékenykedem már a politikában ahhoz, hogy ismerjem a reálpolitikát, de legalább magunkhoz legyünk őszinték.
Kinek a számára előnyös a Lisszaboni Szerződés? Az Európai Bizottság számára, így nem meglepő, hogy a Bizottság a Szerződés egyik legfőbb támogatója. Az Európai Parlament számára, így nem meglepő, hogy itt az ülésteremben sokan támogatják a Szerződést. Valamint az EU jó néhány befolyásos tagállama, valamint a képviselőcsoportok szövetségpárti tagjai számára, tartozzanak akár az Európai Néppárt, akár az Európai Szocialisták vagy az Európai Liberálisok képviselőcsoportjához. A legnagyobb félelmem mégis az, hogy egy ilyen, "a cél szentesíti az eszközt” elvét hirdető megközelítés majd visszájára fordul, és az elkövetkezendő néhány évben ellenreakcióra számíthatunk majd, illetve hogy a Lisszaboni Szerződés elfogadását sürgető nyomás káros következményekkel jár majd, és növelni fogja az Európa-ellenesek, a szélsőségek, az idegengyűlölők, és az Európa-ellenes erők táborát, ez pedig pirruszi győzelem lesz számunkra.
Zoltán Balczó
(HU) A képviselő úrnak rövid kérdést szeretnék föltenni. A kérdés a következő: Ön a demokráciával összetartozónak véli, hogy az ír kormány annyiszor ír ki népszavazást, ahányszor akar? Hogyan ítéli meg azt, hogy az osztrák kormányfő úgy gondolja, hogy most először népszavazást szeretne kiírni ebben a kérdésben? Elfogadja ezt is demokráciának vagy ezt kekeckedésnek nevezi, mint az előtte felszólaló? Erre szeretném a válaszát kérni.
Jan Zahradil
(CS) Nem azért vagyok itt, hogy megítéljem az ír, az osztrák vagy bármely másik kormány döntéseit. Ilyet nem tettem, nem teszek, és nem is fogok tenni, semmilyen körülmények között.
Bairbre de Brún
(GA) Elnök úr! Írország polgárai kinyilvánították akaratukat. Ezt elfogadom. Azok, akik szerint a szavazással igent mondtak Európára, egyben azt is állítják, hogy a tavalyi szavazás nemleges eredménye elutasította Európát. Ez nem így van. Írország támogatása Európa iránt sem tavaly, sem az idén nem volt kérdéses.
Az Európai Bizottság úgy döntött, hogy közvetlenül a népszavazás előtt nagy összegű forrásokat fordít az Európai Unió előnyeit bemutató propagandakampányra. Ez tovább erősítette azt a meggyőződést, hogy a szavazók Európára mondtak igent, illetve nemet, nem pedig a Lisszaboni Szerződésre. Véleményem szerint ez sajnálatos.
Valamennyi itt helyet foglaló személynek szembe kell néznie az előttünk álló egyértelmű és kemény kihívással, vagyis fel kell ismernünk, hogy a népszavazási kampány során felmerült aggodalmak többségére még nem sikerült megoldást találni. A polgárokat különösképpen nyugtalanítja a fizetések, a munkavállalói jogok és a közszolgáltatások kérdése, valamint a fegyverkezési tilalom és a kisebb tagállamok érdekérvényesítése.
Ez alkalommal az íreknek azt mondták, hogy ha "nem”-mel szavaznak, Írország magára marad a gazdasági válsággal szemben.
Azoknak, akik a Szerződést egy munkahelyeket és befektetési lehetőségeket teremtő szerződésként támogatták, most gondoskodniuk kell ezekről a munkahelyekről és a fellendülésről.
Az elhangzott ígéreteket nem kellene azonnal elfelejteni, amint teljesült az ír kormány és az EU vezetői által várt eredmény.
Morten Messerschmidt
(DA) Elnök úr! Ha valamit leszűrhetünk az írországi népszavazásból, akkor az az, hogy ha kellően eltolódik az arány az "igen” és a "nem” tábor között, ha egy adott téma médiajelenlétének mértékében kellő aránytalanságok tapasztalhatók, és ha elégszer feltesszük ugyanazt a kérdést, abszolút lehetséges az "igen” szavazatok többsége. Ha azonban ezek közül egy feltétel nem teljesül, akkor nem lehet rávenni az európaiakat, hogy lemondjanak függetlenségükről azon intézmények javára, amelyeknek keretein belül jelenleg tevékenykedünk. Ez a valóság, amelynek megfelelően ki kell alakítanunk álláspontunkat.
A valóság egy további eleme - amely, legalábbis a Szerződést támogatók számára minden bizonnyal igen kellemetlen - a Szerződés megvalósulásának módja; e célt pedig csak ilyen módon lehetett elérni, mégpedig a félelem hangulatát megteremtve. Arról a félelemről van szó, amelyet az Egyesült Királyságban kialakulóban lévő új helyzet kelt, amelynek eredményeképpen kikérik majd a britek véleményét. Kellemetlen lehet az Önök számára, hogy elképzeléseiket csak attól rettegve tudják megvalósítani, hogy esetleg egy további országot is megkérdeznek majd véleményéről - hogy a demokrácia ismét érvényesülhet.
Hallottuk a Parlament elnökének korábbi kijelentését, amely szerint tiszteletben tartják majd a Szerződést ellenzők oldalát. Őszintén szólva azonban ezt igen kevéssé vélem felfedezni. Hallottuk, hogy a jelképeket eltávolítják majd a Szerződésből - mégis az egész Parlamentet zászlók díszítik. Hallottuk, hogy a himnuszt kiveszik a Szerződésből - az új Parlament hivatalba lépését mégis Beethoven 9. szimfóniájával ünnepeltük. Ennek alapján az ír választók részére, illetve a számunkra, szkeptikusok számára nyújtott garanciákat illetően sincs túl sok ok a bizakodásra. Szeretnénk bizalommal lenni, de így igen nehéz.
Proinsias De Rossa
Elnök úr! Megkérném azokat, akik nem értenek egyet az írországi referendum végeredményével, hogy hagyjanak fel az írországi demokratikus eljárások megkérdőjelezésével. Írország demokratikus állam. Független, demokratikus állam. Az Ír Köztársaság parlamentje döntést hozott a népszavazás kiírásáról, a népszavazás lezajlott. A szavazást az ír parlamentben dolgozó választott képviselők 95 százaléka támogatta. Az Európai Uniót tehát nyugodtan bírálhatják, hazám demokratikus jellegét azonban nem áll jogukban megkérdőjelezni.
Elnök
A "kék kártya” szabály értelmében kérdést kell feltennie, nem pedig állítást közölnie. A szövegezés igen szigorú, és rendkívül fontos, hogy betartsuk a szabályt.
Morten Messerschmidt
(DA) Elnök úr! A demokrácia számomra azt jelenti, hogy felteszünk egy kérdést, majd arra választ kapunk, nem pedig azt, hogy annyiszor tesszük fel a kérdést, amíg az előre kigondolt választ meg nem kapjuk. Ha e Parlament képviselői, illetve a Bizottság és a Tanács tagjai valójában nem is tartanak annyira a polgárok véleményétől, miért csupán egy országban nem sikerült meghiúsítani a népszavazást? A másik 26 tagállamban az EU kormányai és intézményei sikeresen megakadályozták a népszavazás megrendezését. Ez nem demokrácia.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Elnök úr! Ez a Parlament a képzelet, az álmok palotája.
Az ír polgárok elkötelezett szavazási eredményének köszönhetően lelkesedéssel és erővel telve folytathatjuk egy erős, és mindenekfelett szövetségi Európa építését.
Csak így válhatunk érdemessé rá, hogy jogos örököseivé váljunk Európa alapító atyáinak, akik erőfeszítéseinek köszönhetően ma mind itt lehetünk.
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A többség elégedett és megkönnyebbült. Megkérném a kisebbségben maradtakat, hogy fogadják el az eredményt.
A 27 tagállam és az Európai Parlament többsége számos alkalommal "igen”-t mondott az Európai Unió további fejlődésére. Egy demokratikus többség és egy gátló kisebbség áll szemben egymással. A demokratikus többség igenje a józan ész igenje volt, "igen” egy demokratikusabb, átláthatóbb, a polgárokhoz közelebb álló Európai Unióra, a bizakodó Európa-párti gondolkodók és cselekvők igenje, "igen” az Európai Unió világban elfoglalt pozíciójának erősítésére, és egy fontos lépés a helyes irányba.
Nagy utat kell még megtennünk, mert ahhoz, hogy globális szereplővé váljunk, közös kül- és biztonságpolitikára van szükség. Tovább kell erősítenünk a demokráciát, például egy európai népszavazás engedélyezésével, egységes európai szavazójoggal és sok egyéb módon. Munkához kell látnunk, és nem vesztegethetjük az időt. Kérem a Bizottságot, hogy sürgesse meg az akta reformját, és kezdjen tárgyalásokat a tagállamokkal a biztosok személyéről. Kérem a Tanácsot, hogy tisztázza az eredménnyel kapcsolatos álláspontját. Emellett kérem, hogy mi itt a Parlamentben javítsuk a polgárokkal folytatott kommunikáció és párbeszéd minőségét, és pontosabb tájékoztatást nyújtsunk számukra.
Világosan láthattuk, hogy minél jobb a tájékoztatás, a kommunikáció és a párbeszéd, annál nagyobb a többség. Azok a politikusok, akik úgy gondolják, nem képesek erre, rossz helyen vannak, csakúgy mint azok, akik népszavazások mögé bújnak, csak hogy ne kelljen maguknak megközelíteni saját polgáraikat, és felelősséget vállalniuk. Minél inkább Európa állt a vita középpontjában, annál nagyobb volt a támogatottság. Nemet mondunk az európai politika nemzetivé tételére, és az egyes országok csatlakozására vonatkozó döntés kivételével nemet mondunk az európai kérdésekben tartott népszavazásokra.
Hannes Swoboda
(DE) Elnök úr! Zahradil úr azt kérdezte, ki lesz ennek a nyertese? Úgy gondolja, hogy mi, képviselők. Ez elképzelhető, és talán nem is olyan rossz, ha egy parlamenti demokráciában a parlamentek szempontjából kedvező fejlemények történnek - mert mindez természetesen nem csupán az Európai Parlamentet, hanem a nemzeti parlamenteket is érinti. A legtöbbet ugyanakkor valójában a polgárok nyerik, ha hatékonyabban és eredményesebben képviselhetjük érdekeiket.
Schulz úr már rámutatott, hogy változó világban élünk, olyan világban, amelyben Kína erős, India és Brazília megerősödőben van, az Amerikai Egyesült Államok pedig erősebb, mint valaha.
Ha ma megvizsgáljuk Washingtont, azt látjuk, hogy még az új kormány is felteszi a kérdést, mi Európa véleménye a különböző eseményekről, Afganisztántól kezdve sok más kérdésig. E tekintetben kialakítottunk egyértelmű álláspontot és nyelvezetet? Ha nem, nem fognak komolyan venni bennünket.
Oroszország folyamatosan megpróbálja kijátszani egymás ellen az EU tagállamait, ez ugyanis természetesen jobban megfelel partnereink igényeinek. Mindenki számára, aki azon téves meggyőződésében, hogy a Szerződés megerősíti az Európai Uniót, a mai napig hadakozik a Szerződés ellen, azt mondom: a Szerződés ellen harcolók valójában úgynevezett partnereinket, vagy ha úgy tetszik, ellenfeleinket erősítik.
Már elhangzott, és tény, hogy néhány intézményi kérdést még meg kell oldanunk, különösképpen a Külügyi Szolgálatra vonatkozóan. Ugyanakkor azt javaslom, most ne folytassuk tovább az intézményi vitákat. Polgáraink világos és tartalmas választ várnak. Azt szeretnék, ha határozottan állást foglalnánk az éghajlatvédelem, a biztonság és a pénzügyi szabályozás kérdésében. Érveinknek azonban megalapozottnak kell lenniük, hogy a polgárok ne érezzék úgy, az Európai Unió csupán saját magával törődik, hanem láthassák, hogy az ő érdekeiket tartjuk szem előtt.
Franz Obermayr
(DE) Elnök úr! Karas úrnak is szerettem volna feltenni egy kérdést, amit talán meg is teszek. A kérdésem Swoboda úrhoz szól - mivel Lunacek asszony már kifogásolta kancellárunk, Faymann úr és párttársainak viselkedését. Szociáldemokrataként mi Swoboda úr véleménye nemzeti pártja szövetségi kancellári posztot betöltő vezetőjének azon javaslatáról, hogy népszavazást rendezzenek Ausztriában?
Hannes Swoboda
(DE) Elnök úr! Úgy gondolom, itt nincs helye az osztrák belügyi vitáknak, egy dolog azonban teljesen biztos, mégpedig az, hogy a Lisszaboni Szerződést illetően Ausztriában sem kerül sor népszavazásra. Ez teljesen egyértelmű. A Lisszaboni Szerződést ratifikálták, és amint lehetséges, hatályba kell lépnie. Ez a véleményem, ez a véleményünk.
Elnök
Köszönöm a választ, de felolvasom Önöknek a szabályt, kedves kollégák, mert tisztában kell lennünk vele.
"Az elnök megadhatja a szót azoknak a képviselőknek, akik egy másik képviselő felszólalása alatt kék kártya felemelésével jelzik azon szándékukat, hogy e képviselőnek fél percnél nem hosszabb kérdést kívánnak feltenni, amennyiben a felszólaló ehhez hozzájárul, és az elnök úgy ítéli meg, hogy ez nem zavarja meg a vitát.”
Ha túl gyakran emelik fel a kék kártyát, nem fogom megadni a szót, ez ugyanis megzavarhatja a vitát. Ezt kérem, vegyék figyelembe.
Időben emeljék fel a kártyát, és csak olyan kérdés esetében, amely nem haladja meg a fél percet; a válasz hossza legfeljebb egy perc lehet. Ezek a szabályok, amelyeket szigorúan be kell tartanunk.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Elnök úr! Egy arra érdemes tényezőről még nem esett szó a mai vita során, mégpedig arról, hogy a kedvező kimenetelű írországi népszavazás nem az első pozitív eredmény volt a Verhofstadt úr által említett alkotmányos folyamatot illetően. Luxemburgban és Spanyolországban is pozitív eredmény született. A mostani tehát semmiképpen sem a legelső.
Farage úr felszólalásai mindig igen szórakoztatók. A mai azonban nem volt az. Az euroszkeptikusok valójában szerencsétlen vesztesek. A kétharmados többség igazán mellbevágó. Ma először nem volt szórakoztató Önt hallgatni. Azt is érdeklődve figyeltem, hogyan fordult meg székében Kirkhope úr, a Toryk ugyanis az európai politikáról vallott nézeteiket tekintve nagyon is közel állnak ehhez a párthoz. Őszintén remélem, hogy ez valamikor megváltozik majd.
Láthattuk, hogy Írország támogatja az európai integráció folyamatát. Elég demokratikus-e Európa? Tökéletes-e az európai demokrácia? Semmiképpen sem az, az eredményhirdetés napja azonban igen kedvező volt az európai demokrácia számára.
Néhányan arra panaszkodtak, hogy Írországra nyomást gyakoroltak. De Rossa asszony igen világosan elmondta, hogy Írország szuverén döntést hozott a második népszavazás kiírásáról. Emlékezzünk csak, hogyan próbálta meg bojkottálni az Európai Unió Ausztriát, amikor Jörg Haider hatalomra lépett. Ez egyszerűen nem működött. Nem tudunk nyomást gyakorolni tagállamainkra. E kérdésekben a döntés szuverén joguk.
Mások szerint Írország csak a válság miatt mondott igent. A válság során Írország megtapasztalhatta az európai szolidaritást. Ez nagyszerű! Ugyanúgy elvárjuk a szolidaritást Európa részéről, ha a bolgár vagy magyar otthonok fűtés nélkül maradnak, mert ismét felizzik az orosz-ukrán gázvita. Az európai szolidaritás jó dolog. Ha ez az eredménye, akkor pedig kiváló dolog.
A szerződés új lehetőségeket teremt. Több politikaterület is érintett - a költségvetési politika, a belügyeket érintő igazságszolgáltatással kapcsolatos politika -, de számomra a legfontosabb mégis a külpolitika. Bár Swoboda úr azt mondta, ne folytassunk intézményi vitákat, az Európai Külügyi Szolgálattal kapcsolatban komoly vitára van szükség. Egységes véleményt kell kialakítanunk. A Parlament - ezt a Bizottság és a Tanács számára egyaránt tisztázni szeretném - egy erős főképviselőt és egy hatékony Európai Külügyi Szolgálatot szeretne. Széles körű támogatottságot élvező Külügyi Szolgálatot kívánunk látni, azt szeretnénk, ha az közel állna a Bizottsághoz, és ha valamennyi szolgálathoz, köztük a Tanács Titkárságának szolgálataihoz is hozzáférése lenne. Ez lesz a döntő próba - ideértve a bizottsági meghallgatásokat is. Ezenfelül ez lesz a jövőbeli, 21. századi európai külpolitika döntő próbája is, amely biztosítja, hogy egységes álláspontot képviselhessünk.
Hélène Flautre
(FR) Elnök úr! A Lisszaboni Szerződés ratifikálását követően valami egészen egyszerű történik majd az Európai Parlamenttel: további 18 képviselővel bővülünk, 12 európai uniós tagállamból.
Előrelátók voltunk, idén márciusban ugyanis az Európa Parlament felkérte a tagállamokat, jelezzék előre ezt az eredményt azáltal, hogy a kinevezés módját illetően kijelentik: a 18 további képviselő kiküldéséhez szükséges demokratikus jogalapot a június 7-i választások szolgáltatják majd.
Néhány tagállam így is tett, például Spanyolország, és az Ön hazája, Reinfeldt úr. Más országok, amelyek hozzám hasonlóan továbbra is hangsúlyozzák az írországi népszavazás eredményével kapcsolatos elégedettségüket, és szeretnék, ha a Lisszaboni Szerződés hatályba lépne, még mindig nem tettek eleget kötelességüknek, és saját szándékuk tekintetében nem nyilatkoztak a kinevezés módjáról.
Számíthatunk önre, Reinfeldt úr, hogy az Európai Tanács október 29-30-i ülésén felkérje a tagállamokat, hogy nyilatkozzanak e további parlamenti képviselők Lisszaboni Szerződés értelmében történő kinevezésének módjáról?
A második számomra igazán megdöbbentő dolog az, hogy mindenki a Lisszaboni Szerződés nagy ívű célkitűzéseiről beszél, ugyanakkor a Szerződés egy igen egyszerű kérdést, a férfiak és nők közötti egyenlőséget illetően kötelezettséget ró ránk. Az Alapjogi Chartának a Lisszaboni Szerződés értelmében kötelező érvényű célkitűzéséről van szó. Úgy értesültem, hogy a jelenleg még betöltendő két tisztségre, a főképviselő és a Bizottság elnökének posztjára csak férfi jelöltek neve merült fel.
Az Ön hazája, Svédország e kérdésben követendő példaként szolgál. Elvárom, hogy rendkívül komolyan vegyék ezt az ügyet. Elképzelhetetlen, hogy a négy legfőbb európai felelősségi tisztséget kizárólag férfiak töltsék be. Ez nem méltó a Lisszaboni Szerződéshez, és nem méltó Európához. Számítok rá, hogy ezen a szinten is gondoskodni fognak a férfiak és nők közötti egyenlőségről.
Peter van Dalen
(NL) Elnök úr! Ahogyan azt egyszer a holland futball-legenda, Johan Cruyff mondta, minden előny valamilyen hátránnyal jár. A Lisszaboni Szerződés előnye, hogy a tagállamok számára a döntésekbe való nagyobb beleszólást, a nemzeti parlamentek számára pedig fokozottabb befolyást biztosít. A hátránya az, hogy még inkább Európa irányába tolja el a hatalmi egyensúlyt. Elnök úr, ezt a hátrányt nem szabad alábecsülnünk, különösen itt, a Parlamentben. Végül is az elmúlt 30 évben azt tapasztalhattuk, hogy az európai hatalom növekedése fordítottan arányos volt az európai parlamenti választásokon való részvétel arányával. A brüsszeli hatalom megerősítése alacsonyabb részvételi arányt eredményezett az európai választásokon. Ha a Lisszaboni Szerződés életbe lép, Európának le kell vonnia a következő tanulságot: hagyjuk, hogy az Unió pragmatikusan működjön, és újra és újra bizonyságot tegyen az általa nyújtott hozzáadott értékről. Csak így nyerhetjük meg az európai választók támogatását.
Joe Higgins
Elnök úr! Baloldali és szocialista nézőpontból nem támogatom a Lisszaboni Szerződést, és elutasítom az idegengyűlölők és a jobboldali erők felszólalásait. Ami Írországban a referendum kapcsán történt, az nem a demokrácia győzelme volt. Egy nagykoalíció - a politikai hatalom, a nagyvállalatok, a kapitalista sajtó nagy része és az EU Bizottsága - megfenyegette az íreket, hogy amennyiben nemmel szavaznak, gazdaságilag elszigetelik őket, az Európai Unió büntetést ró rájuk, a tőke és a befektetések pedig elvándorolnak majd hazájukból, emellett pedig közölték velük, hogy amennyiben igennel szavaznak, akkor munkahelyekre, befektetésekre és gazdasági fellendülésre számíthatnak. Mindez hazugság.
Az ír kormány kétszínűségét az is mutatja, hogy megkérték az Aer Lingus vezetését, hogy a mai napig, vagyis a népszavazás utánig várjanak a 700 munkavállalót érintő nagyarányú elbocsátások bejelentésével. Az EU Bizottsága folyamatosan közbenjárt: beavatkozott a folyamatba. A három elnök nincs ma jelen, képviselőiket azonban arra kérném, kérdezzék meg őket, hogyan kommentálnák a következő botrányt. Tajani úr, az EU közlekedési biztosa egy egész napon át utazgatott Írország-szerte a Ryanair egyik repülőgépén a multinacionális vállalat vezérigazgatójával, és az "igen” szavazat mellett kampányolt. A közlekedést szabályozó döntéshozóként a fogyasztók és a munkavállalók védelme lenne a feladata. A közlekedési szolgáltatások egyik legnagyobb vállalatának vezérigazgatójával töltött utazása végérvényesen kompromittálta a személyét. Mi erre a válaszuk?
Befejezésképpen arról a hírről szólnék, amely szerint Tony Blair úr lesz az Európai Unió Tanácsának új elnöke. Fogalmazzunk világosan. Tony Blair háborús bűnös. Semmilyen körülmények között nem lehet...
(Az elnök a felszólalás befejezését sürgeti, mivel a felszólaló túllépte a megengedett időt)
Feleslegesen szakított félbe, elnök úr. Úgy gondolom, Ön elnököl, nem pedig e tiszteletre méltó képviselőtársam.
Azt szerettem volna még mondani, hogy Blair úr nem kaphatja meg az EU elnöki tisztségét.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Elnök
Kék kártyát látok. A kártyát felemelő képviselőnek mondanám, hogy minden alkalommal, amikor felemeli a kék kártyát, megakadályozza, hogy a felszólalók listáján szereplő képviselő szót kaphasson. Az Elnökség ülésén kísérletet fogok tenni e rendelkezés módosítására, megengedhetetlen ugyanis, hogy a felszólalók listáján szereplő képviselők ne kapjanak szót, mert más képviselők kérdésekkel szakítják meg a vitát - ez a jelenleg elfogadott gyakorlat.
Nessa Childers
Elnök úr! Azt szeretném megkérdezni Higgins úrtól, milyen feltételek mellett támogatta volna a Szerződést.
Joe Higgins
Elnök úr! A Lisszaboni Szerződés révén megerősödhet az a neoliberális gazdasági rendszer, amely Európa-szerte gazdasági katasztrófához vezetett, és 21 millió polgárt tett munkanélkülivé; fokozódhat a fegyverkezés, és megerősödhet a fegyverkezési ipar, valamint nőni fog a privatizációt sürgető nyomás. E tekintetben a Szerződés semmi olyat nem tartalmaz, amelyet egy elkötelezett szocialista támogathatna.
Olyan őszinte kezdeményezéseket támogatnánk, amelyek az európai munkavállalók érdekeit szolgálják, amikor azonban a Lisszaboni Szerződés és az Alapjogi Charta valójában intézményesíti az Európai Bíróság azon ítéleteit, amelyek jogosnak tartják, ha a határokon átnyúló vállalkozásoknak dolgozó alvállalkozók kizsákmányolják a migráns munkavállalókat, azt hogyan támogathatnánk?
Timo Soini
(FI) Elnök úr! Gyermekkoromat és fiatalságomat egy kommunista diktatúra, a Szovjetunió tőszomszédságában töltöttem, ahol állandó rettegésben éltünk. Finnország, egy kis állam, közvetlenül szomszédos volt az országgal. Mindennek ellenére boldogultunk, függetlenek maradtunk. Most megdöbbenéssel veszem tudomásul, hogy az Európai Unión belül csak egyfajta eredmény lehetséges. Szabadon kifejthetők a vélemények, még nézeteltérés is kialakulhat, még az euroszkeptikusokat is elfogadjuk, végeredmény azonban csak egy lehet.
A tisztességtelen úton szerzett győzelem egyenlő a vereséggel. Egy futballos hivatkozással élve, idézzük fel Diego Maradona kézzel szerzett gólját. Ki emlékszik még az Argentína és Anglia közötti mérkőzésre, és a végeredményre? A győzelem szabálytalan úton született, nem igaz? Nézzük meg, hová jutott Maradona, ő, aki szabálytalanul győzött.
Végezetül a soros elnökséget betöltő Svédországhoz szeretnék szólni: Önök továbbra is tiszteletben tartják azon svéd polgárok döntését, akik az euró ellen szavaztak. Nem vizsgálták felül az ügyet egy, két vagy akár öt év múlva. A mostani esetben ehhez csupán egy év kellett. Ez az uniós demokrácia, amely egy nap elnyeri méltó jutalmát.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Elnök úr! Jómagam is kis országban éltem, és ma is ott élek. Azt kérdezném Soini úrtól, egyetért-e azzal, hogy ebben a kérdésben Írország kis országként is nagy erőről tett tanúbizonyságot, hiszen szinte egész Európát térdre kényszerítette. Ez alkalommal, hosszú vitát követően Írország, egy Finnországhoz hasonló kis tagállam védelmet keresett az Európai Unióban, és szeretne hozzájárulni az Unió megerősödéséhez. Nem elsősorban a kis országok védelméről szól-e az Európai Unió és a Lisszaboni Szerződés?
Timo Soini
(FI) Elnök úr! A megállapodás kedvezőtlen a kis országok számára. A Miniszterek Tanácsában elhalkítja majd Írország hangját, ahogyan Dánia vagy Finnország hangját is. A nagy tagállamok fognak megerősödni.
Nagyon szeretem Írországot, 20 alkalommal jártam ott. Ott tértem át a katolikus hitre. Nem erről van szó. Csupán sajnálom, hogy ilyen elsöprő többségű eredmény született. Kezdetben 53% támogatta a Szerződést 47% ellenében. Ez alkalommal 67% igen állt szemben 33% nem szavazattal. Mi történt, és miért? Továbbra is úgy gondolom, hogy az eredményt a félelem szülte. Írországnak és az íreknek minden jót és sok szerencsét kívánok, isten áldja őket.
(Liisa Jaakonsaari a mikrofon használata nélkül tett megjegyzést)
Csanád Szegedi
(HU) Tisztelt Hölgyeim és Uraim! Először is köszönetet szeretnék mondani az ír embereknek. Köszönet mindannak a 600 000 bátor írnek, aki nemet mondott a diktatórikus Lisszaboni Szerződésre és harcba szállt a demokrácia Európájáért. Aki ennek a megismételtetett népszavazásnak örül, az a demokrácia halálának és a globalizmus diktatúrájának örül. Az európai politikusoknak nem a globalizmus diktatúráját kellene kiszolgálnia, hanem a valódi problémákkal foglalkozni: munkanélküliséget felszámolni, tömeges bevándorlást megállítani, a diszkriminatív, emberellenes Benes-dekrétumokat és szlovák nyelvtörvényt visszavonatni, és megkérem minden kollégámat, minden képviselőtársamat, hogy támogassák Európa legnagyobb jogfosztott kisebbségének, a határon túli magyaroknak az autonómiatörekvését. A Jobbik képviselői csak egy olyan Európai Uniót tudnak támogatni, amely a nemzeti tradíciókon alapul. Köszönöm szépen.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Örömünkre szolgál, hogy az írországi népszavazás elsöprő győzelmet hozott a Lisszaboni Szerződést támogatóknak. Gratulálnunk kell, és egyben köszönetet kell mondanunk azoknak, akik az "igen” szavazatért kampányoltak Írországban.
Ez az eredmény azt jelzi, hogy az ír polgárok úgy döntöttek, folytatódjon az Európai Unió fejlődésének folyamata. Lehetővé tették számunkra, hogy olyan jövőképet vázoljunk fel, amelynek köszönhetően egy nap az Európai Unió hatékonyan képviselheti érdekeit a legfőbb világhatalmakkal folytatott tárgyalások során. E képviselet pedig mind a 27 vagy még több tagállam álláspontját tükrözni fogja majd.
Az új alapszerződés kérdése először 2002-ben merült fel. Múlt pénteken lezárult az új szerződés elfogadásának folyamata. Azért mondom, hogy lezárult a folyamat, mert úgy gondolom, hogy Európa polgárai közvetett vagy közvetlen módon hangot adtak véleményüknek. Lengyelország bejelentette, hogy haladéktalanul ratifikálja a Szerződést. Már csak egy személy gondolja úgy, hogy annak ellenére meg kellene akadályozni a Szerződés elfogadását, hogy az általa vezetett ország parlamentje már ratifikálta azt. Bízom benne, hogy az elnök úr figyelembe veszi a 27 tagállam, köztük a Cseh Köztársaság polgárainak kívánságát, és aláírja a Szerződés ratifikálását.
Hölgyeim és uraim! A Szerződés végrehajtása új felelősségi körökkel ruházza fel az Európai Parlamentet. A Parlamentnek meg kell tennie a szükséges előkészületeket, hogy mihamarabb eleget tudjon tenni e kötelezettségeknek anélkül, hogy hátráltatná a jogalkotási folyamatot. Ma erre egy konkrét példa áll rendelkezésünkre, hiszen lekerült a napirendről az olaszországi földrengés kapcsán a Szolidaritási Alap felhasználásáról szóló két jelentés. A kék kártyák problémája szintén egy szemléletes példa.
Bízom benne, hogy az igazgatási szolgálatok legalább annyi figyelmet szentelnek majd ennek a kérdésnek is, mint amekkorát a képviselők statútumára fordítottak.
Elnök
Ismét elmondanám, hogy először is, az eljárási szabályzat kimondja, hogy az elnök "megadhatja a szót”. Ez azt jelenti, hogy eldöntheti, megadja-e a szót egy adott képviselőnek, vagy sem. A jelenlegi elnök elsősorban a felszólalók listáján szereplő képviselőknek kíván szót adni, nem pedig azoknak, akik elveszik a felszólalási időt, és megakadályozzák, hogy a listán szereplő képviselők az egyes képviselőcsoportok számára engedélyezett felszólalási időknek megfelelően szót kapjanak. Másodszor, az eljárási szabályzat kimondja, hogy a kék kártyát a kérdezni kívánt képviselő felszólalása alatt kell felemelni, nem pedig utána.
Ramón Jáuregui Atondo
(ES) Elnök úr! Először is elmondanám, megijeszt a mai vita, azon a napon ugyanis, amikor Európának ünnepelnie kellene, olyan vita alakult ki, amelynek során már azt is megkérdőjeleztük, hogyan fogadta a Parlament elnöke az eredményeket.
Több mint tíz felszólalás nyíltan bírálta nem csupán Európát - ami jogos lehet - hanem az írországi népszavazás demokratikus eredményét is.
Úgy gondolom, itt az ideje, hogy kimondjuk: itt, az európai polgárok függetlenségének otthont adó Parlamentben tíz képviselt polgár közül kilenc támogatja Európát, és alapvető meggyőződésük szerint a legnagyobb európai demokratikus pártok is támogatják Európát. Hölgyeim és uraim! Felhívnám még a figyelmet arra, hogy a Lisszaboni Szerződés előfeltétele a jövőbeli Európa kialakításának, egy egységesebb és erősebb Európa létrehozásának, sajnálatos módon azonban úgy tűnik, ez önmagában nem elég.
Valamennyiüknek mondanám, hogy még ha 60 évvel ezelőtt alapító atyáink úgy is gondolták, Európára azért van szükség, hogy a háború tragédiáját követően, azután, hogy néhány ország megpróbálta saját politikai eszméit vagy hegemóniáját rákényszeríteni más európai államokra, létrejöhessen a béke közös térsége, a mai Európa létezését más okok indokolják. Ma a cél a világ vezető szerepének betöltése, és vagy ott vagyunk az elsők között, vagy nem. A vita Shakespeare-t idézi: lenni vagy nem lenni Európa számára.
Mindössze néhány nappal ezelőtt lehetőségem nyílt rá, hogy szót váltsak néhány pittsburgh-i polgárral, akik azon a véleményen voltak, hogy a világ szeme nem Európán, hanem Ázsián van. Európának egységesnek és erősnek kell lennie, ha valódi jelenlétre kíván szert tenni a világ vezetőinek asztalánál. Ha nem vagyunk jelen, akkor nem számít a véleményünk, akkor nem bírunk befolyással. Éppen ezért Lisszabon egy út, ezen az úton azonban még végig kell mennünk.
Andrew Duff
Elnök úr! Őszintén szólva köszönetet kellene mondanunk Farage úrnak az ír kampányhoz való hozzájárulásáért. Posztkoloniális sovinizmusának sajátos stílusa mindenképpen közrejátszott abban, hogy az ír republikánusok néhány tagja csatlakozott a Szerződést támogatókhoz.
Még ennél is furcsább ugyanakkor, hogy a Declan Ganley és Klaus elnök úr szoknyája mögött bujkáló Brit Konzervatív Párt teljesen kimaradt ebből a kampányból. Az az igazság, hogy a Konzervatív Párt immár az egyedüli olyan esetleges jövőbeli kormánypárt, amely továbbra is ellenzi ezt az európai integráció irányában tett, óriási minőségi lépést.
Fontolják meg, milyen abszurd az euroszkeptikusok helyzete, hiszen a Lisszaboni Szerződés elutasítása azt jelenti, hogy továbbra is a Nizzai Szerződés marad érvényben, valamint egy olyan ormótlan és átláthatatlan - gyakran pedig alacsony hatásfokú - Unió, amely nem tud megfelelni a polgárok igényeinek és a globális kihívásoknak. Nagy-Britannia egy sokkal jobb Konzervatív Pártot érdemel, Európának pedig ennél kétségtelenül többre van szüksége.
Reinhard Bütikofer
(DE) Elnök úr! Sok más előttem szólóhoz hasonlóan magam is örömmel fogadom az ír "igen”-t, és gratulálni szeretnék mindenkinek, aki küzdött ezért az eredményért, különösen az írországi zöld pártnak, a Comhaontas Glasnak. Ha azonban igaz, hogy a mai nap az ünneplésé, akkor mindenképpen fáradságos győzelemről beszélhetünk. Nem lenne helyes, ha megelégedésünkben egyszerűen visszatérnénk a megszokott intézményi rutinfolyamatokhoz, mintha mi sem történt volna.
A Parlament elnöke a kérdés kapcsán kiadott első nyilatkozatában utalt rá, hogy a "nem” szavazatokat is meg kell hallanunk. Ehhez annyit tennék hozzá, hogy a szinte alig hallható hangokra is figyelnünk kell, azokéra, akik a júniusi európai választások során úgy gondolták, nem érdemes részt venniük a szavazáson, és hozzájárulniuk e folyamat elősegítéséhez. Ez alatt azt értem, hogy figyelembe kell vennünk: a haladás csak akkor lehet sikeres, ha az eddigieknél fokozottabb erőfeszítéseket teszünk a polgárok bevonására.
Mindenképpen időt veszítettünk. Éveket veszítettünk el. Nemzetközi szempontból Európa veszített jelentőségéből. Csak meg kell néznünk a G20-ak találkozóit, és ez azonnal kiderül. Európa azonban csak úgy válhat dinamikusabbá, ha polgárai nagyobb mértékben részt vesznek a folyamatokban. Nem gondolom, hogy elnökük bomlasztó álláspontja miatt nyomást kellene gyakorolnunk a Cseh Köztársaság polgáraira, és azzal kellene fenyegetnünk őket, hogy kétely esetén nem delegálhatnak biztost az Unióba.
Ugyanakkor van valami, ami még ennél is fontosabb, mégpedig az, hogy súlyos hiba lenne, ha Tony Blair vagy a Tanács elnöki posztjára lehetséges jelöltek személyéről zárt ajtók mögött döntenénk. A döntést nyílt konzultáció során kell megvitatni Európa polgáraival. Azt javaslom, hogy a pozíció betöltésére pályázó valamennyi jelölt számára tartsunk parlamenti meghallgatást.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Ashley Fox
Elnök úr! Júniusban megválasztottak Délnyugat-Anglia és Gibraltár képviselőjévé, és a választási kampány során szomorúan láttam, hogy azok közül, akikkel találkoztam, milyen sokan nem támogatják Nagy-Britannia európai uniós tagságát. Szomorúan láttam ezt, ugyanis meggyőződésem, hogy az EU jótékony hatással volt a világra. Elősegítette az európai népek közötti béke és megbékélés kialakulását. Bízom benne, hogy ez a továbbiakban is így lesz majd. Az egységes piac kedvezően befolyásolja a kereskedelmet és a növekedést; a világvezető vállalatok, mint például a választókerületemben található Airbus megmutatták, mit érhetünk el, ha egyesítjük ipari erőforrásainkat.
Diákkoromban egy évig Franciaországban éltem, és a francia kultúra szerelmeseként tértem haza. Azt szeretném, ha Nagy-Britannia meleg és barátságos viszonyt ápolna európai szomszédaival. Attól tartok, hogy az európai emberek támogatása nélküli politikai unió irányába tartó jelenlegi tendencia alááshatja az EU által elért kedvező eredményeket. Elfogadom, hogy az írek támogatták a Lisszaboni Szerződést, jóllehet szégyenletesnek tartom, hogy olyan országok gyakoroltak rájuk nyomást a megismételt népszavazás kiírása érdekében, akik maguk egy referendumot sem tartottak. Gordon Brown viselkedése különösen elítélendő. Öröksége Nagy-Britannia számára nem csupán az lesz, hogy csődbe taszította az országot, de az is, hogy a Westminsterből Brüsszel irányába történő hatalomeltolás e legutóbbi alkalmakor megtagadta a szavazás jogát a brit polgároktól. A népszavazásra vonatkozó ígéretének megszegése alááshatja a britek részéről az EU irányában tanúsított támogatást, amit őszintén sajnálok. Nem értem, hogy a politikai uniót támogatók miért kívánják látszólag a lehető legrosszabb alapokra felépíteni ezt a szerkezetet. Nem fogják fel, hogy a közvélemény támogatását nélkülöző politikai unió kudarcra van ítélve?
Jiří Maštálka
(CS) Hölgyeim és uraim! Sok elégedettséget, sőt akár örömöt is tükröző felszólalást hallok itt az ülésteremben az írországi népszavazással kapcsolatban. Attól függetlenül, hogy a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának folyamata még nem fejeződött be, javasolni szeretném, hogy függesszük fel az elégedettséget és az örömöt, amíg Európa polgárai például a következő európai parlamenti választások alkalmával is megerősítik, hogy a Lisszaboni Szerződés elsősorban az ő érdekeiket szolgálta, hogy javította a szociális körülményeket, csökkentette a veszélyes fegyveres konfliktusokat, és jelentős mértékben hozzájárult egy modern és demokratikus Európa kialakulásához. Bevallom, hogy a megismételt írországi népszavazás nem ért meglepetésként. Valamennyien láthattuk az európai szervezetek kifejezett erőfeszítéseit, amelyek majdhogynem Írország kényszerítéseként értékelhetők, és amelyeket megfelelő szintű pénzügyi támogatás kísért.
Jómagam továbbra is elkötelezett szövetségpárti voltam, még abban az időszakban is, amikor a csehek és a szlovákok közös államot alkottak. Most és mindig is szövetségpárti leszek, a szó legnemesebb értelmében. Ugyanakkor zavar - és ezzel nem vagyok egyedül -, hogy egy ilyen fontos kérdésben az EU polgárai nem dönthettek az összes tagállamra kiterjedő népszavazás keretén belül. Hibának tartom, hogy elfogadtattunk egy dokumentumot, amely megerősítheti a pénzügyi intézmények hatalmát, tekintet nélkül a szociális Európára. Véleményem szerint a megismételt írországi népszavazás az Európai Közösség egésze számára veszélyes precedenst teremtett. Az idő lesz majd a megmondója, helyesen jártunk-e el, de úgy gondolom, azt kell majd látnunk, hogy a második írországi népszavazás pirruszi győzelem volt. Kérném, hogy tartsák tiszteletben a Cseh Köztársaság alkotmányos rendjét, és ne gyakoroljanak nyomást a cseh hatóságokra, különösképpen pedig az elnökre annak érdekében, hogy...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Elnök
Sajnálom, hölgyeim és uraim, de a meghibásodott lifthez hasonlóan az a gomb sem működik, amellyel az elnök félbeszakíthatja azokat a felszólalókat, akik túllépik a megengedett felszólalási időt, és így a listán szereplő képviselőket megfosztják jogos idejüktől. Kérem, fejezzék be a beszédet, amikor erre kérem Önöket, ellenkező esetben, mivel a felszólalás félbeszakításhoz használt gomb nem működik, a listán szereplő képviselők fele nem kaphat majd szót ebben a rendkívül fontos vitában, ami az együttműködés szellemének sajnálatos hiányáról tanúskodna.
Fiorello Provera
(IT) Elnök úr! Megpróbálom betartani a rendelkezésemre álló időt. Az általam képviselt Lega Nord párt az olasz parlamentben támogatta a Szerződést, az előadó szerepét pedig jómagam töltöttem be. A népszavazás tekintetében teljes mértékben tiszteletben tartottuk az írek Szerződés-ellenes szavazatát, és ugyanennyire tiszteletben tartjuk a jelenlegi 67 százalékos, igen jelentős mértékű támogatottságot is. A polgárok népszavazás során érvényesített véleménye közvetlen és egyértelmű.
Örömmel hallgattam a Parlament elnökének ma délelőtti beszédét, amelyben úgy fogalmazott, hogy a nemmel szavazók érveit is meg kell hallgatnunk, és mindenekelőtt fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy vajon sokan miért nem szavaztak. Úgy gondolom, ez egy intelligens és éleslátásról tanúskodó szempont, hiszen az európai demokrácia alapját nem a felső körökben hozott döntések, hanem az európai polgárok politikai tudatossága, illetve e politikai tudatosság növelése képezi.
Úgy vélem, az emberek fokozottabb demokráciát...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr! Az elmúlt évek során a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos valamennyi vita során még a támogatók is gyakran hangoztatták, hogy a Szerződés jobb is lehetne, hogy rengeteg hiányossággal bír, és hogy valójában nem egy különösebben jól sikerült kompromisszum.
Ezek a támogatók most elégedettek, mert hamarosan megkezdődhet a Szerződés végrehajtása, és ez rendjén is van. Ugyanakkor, amikor most azt halljuk, hogy e támogatók szerint a többség demokratikus úton juttatta érvényre az akaratát, és ezt a kisebbségnek egyszerűen el kell fogadnia, akkor bár lényegében igazuk van, jó lett volna, ha ugyanezt a kijelentést az első írországi népszavazás után is hallhatom tőlük. Végül is egy dolog biztos: nem tudjuk, vajon a Szerződés kedvező vagy - ahogyan és én gondolom - katasztrofális lesz-e az Európai Unió számára. Véleményem szerint a Szerződés egy központosított szuperállamot fog létrehozni.
Egy dolog azonban világos: Európa csak akkor jó Európa, ha demokratikus. Az a demokrácia, amelyben annyiszor rendezünk szavazást, amíg a vezetés által kívánt eredmény megszületik, nem demokrácia. Ezért remélem, hogy nem kísérelünk majd meg nyomást gyakorolni a cseh elnökre, hogy a lehető leghamarabb elvégezzük a munkát.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Elmar Brok
(DE) Tisztelt elnök úr, Reinfeldt úr, Wallström asszony! Rendkívül sajnálom, hogy azoknak, akik az első népszavazás idején tartott ír kampány során hazugságokat terjesztettek, most be kell vallaniuk, hogy 26 tagállam kormánya ratifikálta a Szerződést, hogy Írország népszavazás révén ratifikálta azt, és hogy a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatban ez idáig valamennyi alkotmánybíróságon pozitív határozat született! Ezek tények.
Másodszor, a Nizzai Szerződéshez képest a Lisszaboni Szerződés a parlamentek és a polgárok szerződése, és mint ilyen, a fokozottabb demokráciát hirdeti.
Harmadszor, köszönetet szeretnék mondani az ír képviselőknek, az ír polgároknak és ellenzéki vezetőjüknek, Enda Kennynek, akinek szintén helye van az említett listán.
Végezetül elmondanám, meggyőződésem, hogy a ratifikációs folyamat folytatódni fog, mivel már valamennyi parlament ratifikálta a Szerződést. Nem hiszem, hogy a cseh elnök inkább egy olyan tagállam ellenzéki vezetőjének levélben kifejtett kéréseit teljesítené, amelynek parlamentje már ratifikálta a szerződést, semmint hogy saját parlamentje és alkotmánybírósága nézeteit venné figyelembe. Ez olyan lenne, mintha egy francia ellenzéki vezető levélben kérné az angol királynőt, hogy ne írja alá az angol parlament alsóháza által már elfogadott törvényt.
Egy utolsó pont: Malmström asszony, kérem, vegye komolyan a tegnapi nap során a bizottságokban az Európai Külügyi Szolgálattal kapcsolatban kifejtett nézeteinket. A jelenleg rendelkezésemre álló dokumentumok...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Libor Rouček
(CS) Hölgyeim és uraim! Először is gratulálni szeretnék az íreknek, vagyis az ír polgároknak a Lisszaboni Szerződésről szóló népszavazás sikeres lebonyolításáért. Az egyértelmű ír "igen” jó hír Írország és jó hír egész Európa számára. A történelmi jelentőségű bővítést követően az EU-nak új, megerősített alkotmányos alapokra van szüksége. A világgazdasági válság és a valamennyi területen megnyilvánuló világverseny által jellemzett időszakban Európa csak így lesz képes megfelelni a 21. század kihívásainak, és csak így kerülheti el annak buktatóit. A csehek már igent mondtak a Lisszaboni Szerződésre. A cseh parlament mindkét háza egyértelmű alkotmányos többséggel támogatta a Lisszaboni Szerződést.
A cseh közvélemény támogatja a Lisszaboni Szerződést, csakúgy, ahogyan a 2003. évi népszavazás alkalmával határozott többséggel támogatták az Európai Unióhoz való csatlakozást is. A csehek tisztában vannak vele, hogy egy tízmilliós nemzet, csakúgy, mint Európa egésze is csak egy demokratikus, erős és hatékony Európai Unió segítségével érheti el a szabadságot, a függetlenséget, a biztonságot, valamint a gazdasági és társadalmi fejlődést. A Cseh Köztársaság parlamenti demokrácia. Az elnök hatásköre a parlament akaratától függ. A cseh elnök nem abszolút uralkodó, és nem is legfőbb képviselő, mint a volt Szovjetunió politikai rendszerében.
Ezért felkérném Václav Klaus urat, hogy tartsa tiszteletben a cseh polgárok akaratát, és a cseh alkotmánybírósági helyzet tisztázását követően haladéktalanul írja alá a Lisszaboni Szerződést. Véleményem szerint a kertelés és az akadályoztatás nem méltó a cseh elnök szerepéhez és tisztségéhez.
Olle Schmidt
(SV) Elnök úr, miniszter úr, biztos asszony! Az Európa-pártiak nagy többségét örömmel töltötték el az írországi eredmények. Mint azt sokan megjegyezték, az EU mostantól demokratikusabb és nyitottabb lesz. Az írek már megtették a kötelességüket annak érdekében, hogy kisegítsék az Uniót az alkotmányos válságból. A többi rajtunk múlik.
Úgy gondolom, ez alkalommal számos tényező kedvezett az Uniónak. Nem vagyunk jó helyzetben, ha a világot tépő viharok közepén egyedül találjuk magunkat. Ezzel azt hiszem, mindannyian egyetérthetünk. A Szerződést övező kételyek eloszlottak, úgy gondolom azonban, hogy a történtekben egy régi, történelmi jellegű érv is szerepet játszott. Írország el szeretne határolódni a brit euroszkepticizmustól. Dublin nem London!
Néhányak szerint egy népszavazást csak egyszer lehet megrendezni. Ez olyan, mintha azt mondanánk, hogy választásokat is csak egyszer tarthatunk. Az itt, ma jelenlévők többsége számára örömteli, hogy az emberek - és akár talán még néhány jelen lévő képviselő is - módosíthatják véleményüket, ha a körülmények megváltoznak. Ezért élünk demokráciában, és ezért szavazunk többször.
Most Lengyelországon és a Cseh Köztársaságon a sor, hogy ratifikálják a Szerződést. Lengyelországban nem lehet probléma. Nehezebb helyzet alakulhat ki Prágában, Klaus elnök úrral - úgy tűnik, igen makacs. A Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos bizalmatlanságának rendkívül őszintén, mondhatni maró éllel adott hangot idén tavasszal itt, az ülésteremben.
Tudjuk, hogy az Egyesült Királyságot rendkívül érzékenyen érinti ez a téma. Ha jövő tavasszal kormányváltásra kerül sor Londonban - amire nagy az esély -, és a cseh folyamat elhúzódik, vagy ha népszavazást szeretnének majd, előfordulhat, hogy az EU-nak újabb problémákkal kell szembenéznie a Szerződés ratifikálását illetően.
Szólni szerettem volna a svéd miniszterelnökhöz, ő azonban nincs ma jelen. A miniszterelnök úr jó kapcsolatokat ápol David Cameronnal. Bízom benne, felhasználja majd e kapcsolati tőkét arra, hogy ne csak Európában, de az Egyesült Királyságban is eredményesebb uniós vitát folytathassunk. Szükségünk van egy erős...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Mirosław Piotrowski
(PL) Elnök úr! A Lisszaboni Szerződésről szóló kettős írországi népszavazás veszélyes precedenst teremtett. A jelek arra utaltak, hogy ha Írország nem fogadja el a dokumentumot, annyiszor kell majd szavazniuk, amíg meg nem születik a kívánt eredmény. A kampány során a nyomásgyakorlási taktikák egész arzenálját bevetették az olyan engedményektől kezdve, hogy az EU nem fog beavatkozni a belső etikai, vallási és gazdasági döntésekbe, a biztosuk elvesztésével való fenyegetésen át egészen a zsarolásig, miszerint Írország elszigetelődött volna, és kimaradt volna az uniós struktúrákból.
Ezek az intézkedések voltak azok, amelyek - a válság által felerősített félelmekkel együtt - az ismert végeredményhez vezettek. Hatalmas összegű pénzügyi forrásokat felhasználva számos uniós agitátor még munkahelyeket is ígért a Szerződés elfogadása ellenében, és nem a legfontosabb kérdésekre összpontosítottak. A politikai tudósítók felhívták a figyelmet az EU vezetőségének antidemokratikus módszereire és arroganciájára. Az alkalmazott kettős mérce fényében azt kérem, hogy harmadszorra is rendezzünk népszavazást Írországban, és biztosítsunk lehetőséget az uniós tagállamok nemzeti parlamentjei számára, hogy ismét szavazhassanak a dokumentumról.
Gerard Batten
Elnök úr! Egy korábbi felszólaló azzal vádolta kollégámat, Nigel Farage-t, hogy nem tiszteli az ír demokráciát. Megnyugtatnám őket, hogy ez nem így van. Amit Farage úr nem tisztel, az a népszavazási kampány lebonyolításának tisztességtelen és elfogult módja. Valójában ő is, és egyben pártunk egésze is olyannyira tiszteletben tartja a demokráciát, hogy azt szeretnénk, ha mind a 26 tagállam megtarthatná a népszavazást, amelyet ez idáig megtagadtak tőlük.
Egy másik felszólaló szerint nem ez volt az első igen szavazat, hiszen Luxemburgban és Spanyolországban is születtek igenek. Emlékeim szerint azok a szavazások azonban az alkotmányról, és nem a Lisszaboni Szerződésről szóltak. Azt hallottuk, hogy a Lisszaboni Szerződés más, mint az alkotmány, tehát akkor mi az igazság? Valamennyi országban ugyanarról szólt a népszavazás, vagy négy tagállamban az alkotmányos szerződésről, két tagállamban pedig a Lisszaboni Szerződésről? Az előbbi esetben a végeredmény 3-3-as döntetlen. Az utóbbi esetben 2-2-es, illetve 1-1-es döntetlen. Ez aligha tekinthető a Lisszaboni Szerződés lelkes támogatásának.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Martin Ehrenhauser
(DE) Elnök úr! A demokrácia szégyene, hogy az intézményi politikusok saját tagállamaikban megtagadják polgáraiktól a népszavazást, miközben Írországtól rögtön kettőt is követelnek. Szégyen az is, hogy ezek a politikusok azt követelik, fogadjuk el a második referendum eredményét, amikor ők maguk az elsőt nem tartották tiszteletben.
Attól függetlenül, hogy a Lisszaboni Alkotmányos Reformszerződés hatályba lép-e, szükségünk van egy alapszerződésre. Az új alapszerződésnek rendelkeznie kell a hatalmi ágak tényleges szétválasztásáról, a szubszidiaritással, a teljes átláthatósággal és a gazdasággal kapcsolatos döntésekben ítélő, valóban független bíróságról, és mindenekfelett kötelező érvényű népszavazásokról. Így még elkerülhetjük az Európa-csapdát, ennek érdekében pedig mindent meg kell tennünk.
Mario Mauro
(IT) Elnök úr! Kétség sem fér hozzá: a Lisszaboni Szerződésről tartott írországi népszavazás "igen” eredményének győzelme rendkívül kedvező lépés az Európai Unió újjászületése és a Szerződés által biztosított alapvető politikai és intézményi reformok szempontjából. Örömömre szolgál az írek döntése, akik felelős módon igennel szavaztak, és így megakadályozták az európai projekt teljes ellehetetlenülését. Bízom benne, hogy erről Klaus és Kaczyński elnök úr is meggyőzhető, hiszen reménykedhetünk benne, hogy az írországi népszavazás útján történő ratifikáció elősegíti majd a Szerződés 2010. január 1-jén történő hatálybalépését.
Az ír "igen” ugyanakkor azt jelzi, hogy az egyesült Európa az egyetlen politikailag hiteles projekt, amely a tagállamok, és mindenekfelett a polgárok érdekeit szolgálja. Nincs ma olyan politikus Írországban vagy bármely másik tagállamban, aki fejlesztési stratégiát tudna javasolni hazája számára, ha az kilépne az Európai Unióból, illetve esetleg korlátozottabb módon venne részt annak működésében.
Gyorsan kell cselekednünk, és a Bizottság részéről nagyobb bátorságra van szükség, több fronton megvalósuló kísérleti kezdeményezések formájában; nagyobb bátorságra van például szükség az eurokötvények kibocsátásához, a bevándorlási kérdés közös kezeléséhez, valamint az energiaproblémák megoldásához. Az Európai Uniónak nevezett politikai projekt hanyatlása egy meghatározott tényezőhöz köthető: akkor kezdődött, amikor úgy döntöttünk, hogy az elképzelés a polgárok kívánságai helyett inkább a bürokraták akarata mentén valósuljon meg.
Amikor tehát azt mondom, "nagyobb bátorság”, elsősorban a Bizottság vezetőségének részéről tanúsított nagyobb bátorságra gondolok, hogy elérhessük a saját magunk számára kitűzött célokat.
Wojciech Michał Olejniczak
(PL) Elnök úr! Az írek igent mondtak az Európai Unióra. Itt az ideje, hogy eltávolítsuk az Európát hátráltató két legnagyobb akadályt, amelyeket az írek valójában már megfosztottak hitelüktől. Lengyelország és a Cseh Köztársaság elnökéhez szólok: elég volt az európaiak iránt tanúsított megvetésből! Ne vesztegessük az időt, amikor olyan kevés van belőle, és annyi mindent kell még tennünk. Felkérem Donald Tuskot, Lengyelország miniszterelnökét, hogy - nyilvánvaló okokból - országunkban fogadja el az Alapjogi Chartát!
Mostanáig mi, politikusok azzal érveltünk, hogy nem áll rendelkezésünkre elegendő eszköz és jogszabály, amelyek mentén cselekedhetnénk. Ma, itt az ülésteremben nagy feladat vár ránk. Hamarosan új szerződésünk lesz, és el kell indítanunk az Európai Uniót a válságból való közös és gyors felemelkedés, a polgárok érdekében történő fellépés és az EU világban elfoglalt helyzetének megerősítése útján. Harcolnunk kell az egyenlőtlen fizetések ellen, valamint az oktatáshoz, a kultúrához és az egészségügyhöz való egyenlő hozzáférésért. Az új szabályozás segítségével megőrizhetjük az EU sokféleségét, ugyanakkor nagyobb egyenlőséget kell teremtenünk, amely a mai európai polgárok számára sokszor nem biztosított. További célkitűzésünk legyen bebizonyítani a Lisszaboni Szerződést ellenzőknek, hogy az ő érdekeik is érvényesülhetnek, és hogy "nem” szavazatuk csak még erőteljesebb ösztönzést adott, és ma is folyamatosan ad számunkra az ehhez szükséges munka elvégzéséhez.
Hölgyeim és uraim! 35 éves vagyok, és azt szeretném, ha az Unió működése dinamikusabbá válna. Azt szeretném, ha felgyorsulna az Európai Bizottsággal és az Európai Tanáccsal az eljárási és a személyes ügyekben, valamint a lényegi kérdésekben folytatott kommunikáció. Átfogó európai projekteket fogunk megvalósítani. Felteszem továbbá a kérdést az Európai Parlament elnökének, az Elnökök Értekezletének és a képviselőcsoportok vezetőinek: hol tartanak az előkészületek? Lehetséges lesz-e a Lisszaboni Szerződés végrehajtása, és ha igen, mikor?
Riikka Manner
(FI) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az ír népszavazás eredménye egyértelmű volt, és kiváló jelzésként szolgált mind Európa, mind pedig Írország számára. Számos különböző okból kell gratulálnunk az íreknek ehhez az eredményhez. Jómagam azonban különösképpen annak örülök, hogy az ír népszavazás ismét központi kérdéssé avatta az Európai Uniót és annak jövőjét. Valódi vitára van szükség, az EU jövőjével kapcsolatos tényleges elképzelések kialakítására tett kísérletek ugyanis az elmúlt években meglehetősen szánalmasak voltak.
Arról sem szabad elfeledkeznünk, hogy a Lisszaboni Szerződés a korábbi uniós alkotmánytervezet kompromisszumos változata. Ha az írek ezúttal is elutasították volna a Szerződést, komolyan meg kellett volna fontolnunk és tárgyalnunk, merre is tartunk itt, az Európai Unióban. Azt is át kellett volna gondolnunk, hogy az elmúlt években tapasztalt haladás nem volt-e túl gyors, és a haladás tekintetében nem volt-e túl kevés az irányító tényező.
Véleményem szerint a ratifikációs folyamat során felmerült nehézségek csak azt jelzik, hogy az emberek jelenleg egy némileg távoli, nehezen irányítható közösségként tekintenek az Európai Unióra. E probléma megoldása érdekében a magam részéről remélem, hogy az EU jövőjével kapcsolatos vita a mai nappal nem ér véget, hanem a Reformszerződés idején is ugyanilyen átláthatósággal folytatódik majd.
Egységes Európát kell kialakítanunk, és nem hagyhatjuk figyelmen kívül azokat az okokat sem, amelyek eredetileg a Szerződés elutasításához vezettek. Úgy gondolom, ebben az értelemben a Lisszaboni Szerződés és annak végrehajtása kétségtelenül a megfelelő út, és nagy lépés a demokratikusabb Unió felé, amely fokozottabb szolidaritást biztosít. Ahhoz azonban, hogy ez megvalósuljon, folytatnunk kell a nyílt párbeszédet.
Örömömre szolgál továbbá, hogy a Lisszaboni Szerződés elősegíti majd a szorosabb együttműködést a nemzeti parlamentek és Brüsszel között. Itt az ideje, hogy figyelmünket Írországról a Cseh Köztársaságra fordítsuk. Remélem, hogy Európának nem kell már sokáig lélegzet-visszafojtva várnia. Fontos, hogy a Lisszaboni Szerződés valósággá váljon, és hogy...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
James Nicholson
Elnök úr! A döntés megszületett. Bármennyire sajnálom is, hogy az első eredményt nem tartottuk tiszteletben, meg kell várnunk, mik lesznek e második szavazás következményei. A döntés most már másoké, és bízom benne, hogy lehetőségük lesz azt függetlenül meghozni. Bízom benne, hogy az Ír Köztársaság jelentős számú igennel szavazó polgára hosszú távon nem bánja meg a döntését. Erről nem kívánok többet mondani.
Nagy teher és felelősség nehezedik azok vállaira, akik tovább kívánják fokozni a brüsszeli döntéshozatali folyamat központosítását. Arra biztatom őket, ne haladjanak olyan gyorsan, hogy végül az embereknek már fogalmuk se legyen róla, merre tartanak, illetve mi lesz a végső sorsuk. Nem vagyok Európa-ellenes, azonban olyan Európát szeretnék, amely független egészet alkot, és amely az eltérő nézeteket vallók számára lehetővé teszi, hogy alternatív szempontokat vessenek fel, ami itt a Parlamentben az utóbbi időben nem minden esetben valósul meg.
Philip Claeys
(NL) A második írországi népszavazással kapcsolatos lelkesedés teljesen téves. Az "igen” tábor győzelme lopott győzelem, mivel az eredeti népszavazás teljesen jogszerűen, a szabályoknak megfelelő módon zajlott. Azok többsége, akik 2008-ban nemmel szavaztak, érthetően úgy érezte, hogy a hivatalos Európa soha nem fogja elismerni döntésüket, ha az nem felel meg az EU igényeinek. Sok szavazó ezért otthon maradt. Az uniós demokrácia egyirányú utca. Nem volt igazságos kampány. Az "igen” tábor médiában való dominanciáját tovább erősítette az Európai Bizottság valamennyi vasárnapi lapban megjelenő 16 oldalas kórusa: ez az adófizetők pénzének jogszerűtlen felhasználása volt, amellyel kapcsolatban még nem mondták ki a végső szót. A szavazókat megfélemlítették. A gazdasági válságot használták eszközként ahhoz, hogy rákényszerítsék őket a támogató voksokra. Tisztelt európai biztos asszonyok és urak! Megjósolhatom, hogy csalárd propagandájuk előbb vagy utóbb megbosszulja magát.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES)Elnök úr, hölgyeim és uraim! Képzeljük el, hogy ma este, amikor e végeláthatatlan vita befejeződik, kisétálunk innen, a földszinten találkozunk 27 képviselőtársunkkal, és egyhangúlag el kell döntenünk, melyik étterembe menjünk. Ha ezt a problémát megoldottuk, akkor képzeljük el, hogy mind a huszonhetünknek ugyanazt kellene ennie, és mind a huszonhetünknek egyet kellene értenie abban, igyunk-e bort vagy sem.
Elnök úr! Ez a metafora, amelynek előadója éppen fogyókúrázik, jól példázza az Európai Unió jelenlegi helyzetét, valamint azt, amit a Lisszaboni Szerződés megvalósít: véleményem szerint ez a legfontosabb újítás, mégpedig az egyhangú döntési kötelezettség eltörlése.
Ha az eddig felszólalók azt szeretnék, hogy az Európai Unió valóban megfelelően működjön, hatékony legyen, és hozzáadott értéket biztosítson az emberek számára, akkor először is az egyhangú döntési kötelezettséget szuper-minősített többségi követelménnyel kell felváltanunk. Ez a Lisszaboni Szerződés legfőbb vívmánya.
A Lisszaboni Szerződés ellenzése azt jelenti, nem akarjuk, hogy Európa megfelelően működjön, vagy meghatározó szerephez jusson a világban.
Elnök úr! Nem értem, és sajnálattal tölt el, hogyan lehetséges az, hogy néhány képviselőtársam, akik önként lettek a Parlament tagjai, nagyobb bizalommal viseltetnek a Miniszterek Tanácsa, mint az Európai Parlament iránt. Olyan személyekről van ráadásul szó, akik soha nem lesznek a Miniszterek Tanácsának tagjai. Miért hiszik, hogy a Miniszterek Tanácsa megfelelőbben képviseli érdekeiket, mint a Parlament, ahol jelen vannak és ahol szavazhatnak?
Elnök úr! Azt sem értem, miért jelentette ki egyik képviselőtársam, hogy azt szeretnék, ha hazájuk - és ez egy jogos álláspont - kilépne az Európai Unióból. Ebben az esetben, hölgyeim és uraim, támogatnunk kell a Lisszaboni Szerződést, ez a szerződés ugyanis - most első alkalommal - tartalmaz kilépési záradékot. Igaz, nagy bátorság és elhatározás kell ahhoz, hogy közöljük polgárainkkal: ki kell lépni az Európai Unióból. Ezt is szeretném látni.
Összegzésképp, elnök úr, úgy gondolom, hogy az írországi népszavazás eredményének köszönhetően a folyamat a végéhez közeledik.
Elnök úr! Biztosítani szeretném Rouček és Brok urat - akiket aggodalommal tölti el a Cseh Köztársaság elnökének hozzáállása -, hogy nincsenek kétségeim. Nincsenek kétségeim, ha ugyanis valaki nem hajlandó aláírni azt, amit az őt megválasztó parlament elfogadott, ha valaki nem írja alá a szerződést, az olyan, mintha az angol királynő nem lenne hajlandó aláírni a Westminsterből kapott törvényt. Ez nem lehetséges. Abban is biztos vagyok, hogy egy Klaus úrhoz hasonlóan hazafias érzelmekkel rendelkező személy nem kívánja, hogy országa belső alkotmányos válságba süllyedjen.
Ezért úgy gondolom, elnök úr, megérett az idő az összefogásra, arra, hogy felismerjük, a világ nem vár ránk, Európaiakra: vagy összefogunk, és a polgárainkat jelenleg nehézségeket illetően építő jellegű álláspontokat alakítunk ki, vagy Európa, mint hatalom, eltűnik a térképről.
Elnök úr! Véleményem szerint ezt kell most tennünk, egységben, európaiként és a Parlament tagjaiként.
Glenis Willmott
Elnök úr! Először is gratulálni szeretnék írországi kollégáimnak a nagyszerű eredményhez. Nagy-Britanniában az Egyesült Királyság Függetlenségi Pártja (UKIP) és a Konzervatív Párt, mint azt mindannyian tudják, az írországi "nem” szavazat mellett kampányolt. A UKIP folyamatosan azt hangoztatja, hogy nem kellene beavatkoznunk a nemzeti kérdésekbe, ők azonban egyértelműen beavatkoztak az írországi szavazásba, ez kétségtelen. Köszönetet szeretnék mondani Nigel Farage úrnak. Úgy vélem, fantasztikus munkát végzett, hiszen úgy tudom, hogy közbenjárása kedvezően befolyásolta az igenért folytatott kampányt. Ezt hívjuk véletlen következménynek, mindazonáltal hálásak vagyunk a segítségéért.
A konzervatívok között azonban teljes a zűrzavar. Megosztottak Európa kérdését illetően, ami a héten Manchesterben tartott kongresszusuk hangulatára is rányomja a bélyegét. David Cameronnak a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos álláspontja tarthatatlan. Folyamatosan azt ígéri, hogy ha győz az általános választásokon és ha akkor a 27 tagállam még nem ratifikálta a Szerződést, népszavazást fog rendezni. Legjobb esetben azt mondhatjuk, hogy az idegesség beszél belőle. Legrosszabb esetben az a vád érheti, hogy nem egészen őszinte a britekkel, elképzelésem sincs ugyanis, ezt hogyan fogja megvalósítani.
Amikor pedig napjaink legsürgetőbb kérdései, például az éghajlatváltozás, a pénzügyi válság megoldása és a növekvő munkanélküliség kezelése szorosabb együttműködést, nem pedig széthúzást kívánnak, akkor a konzervatívok úgy döntenek, hogy Nagy-Britanniának el kell szigetelődnie, és az Unió peremére kell kerülnie. Azt szeretnék, hogy csak nézzük az eseményeket, ahelyett, hogy befolyásolnánk azokat.
A héten hallottuk, mik a tervek: hogyan csökkentik majd a közszolgáltatásokat és tolják ki a nyugdíjkorhatárt, valamint hogyan kedveznek majd a tehetőseknek az örökösödési adó csökkentésével, hiénák módjára marakodva Európa felett. Úgy tesznek, mintha megváltoztak volna, de egyértelmű, hogy ez nem igaz. Nem, még mindig ugyanazok a jó öreg toryk, akik továbbra is a kiváltságos kevesek érdekeit szolgálják a tömegek kárára, akik a dogmákat továbbra is a brit polgárok érdekei elé helyezik.
Írország polgárai egyértelműen egy demokratikusabb, hatékonyabb és dinamikusabb EU mellett tették le voksukat, és az EU most jobb eséllyel veheti fel a harcot napjaink kihívásaival szemben. A brit konzervatívoknak tisztázniuk kell a helyzetet, és közölniük kell, azt tervezik-e, hogy veszélybe sodorják a britek unióbeli jövőjét, e lépésnek a munkahelyeket és a fejlődést érintő valamennyi komoly következményével együtt. Itt van tehát az alkalom, Cameron úr, valljon színt, és mondja meg az igazat!
Ryszard Czarnecki
(PL) Tisztelt elnök úr, Malmström asszony, Wallström asszony! A fennkölt szavak helyett - az az érzésem ugyanis, hogy az Európai Parlamentben sok magasztos kifejezés hangzik el - érdemes lenne végiggondolni, miért mondtak most igent az írek, miközben tavaly nemmel szavaztak.
Úgy gondolom, azok, akik azt mondják, hogy a válság taszította az íreket a Lisszaboni Szerződés karjaiba, rendkívül leegyszerűsítik a kérdést. Úgy tűnik, az írek, a zöld sziget polgárai azért támogatták a Szerződést, amit időközben az Európai Unió cserében megígért nekik. Írország saját maga és a többi tagállam számára is garanciát szerzett arra vonatkozóan, hogy delegálhatnak majd nemzeti biztost. Ezért köszönettel tartozunk Írországnak.
Az EU továbbá garantálta, hogy nem avatkozik bele az írországi adózásba, amit szintén Dublinnak köszönhetünk. Reméljük, ezzel végleg megszűnnek az adózás uniós szintű egységesítését célzó német és francia törekvések.
Végezetül Brüsszel ígéretet tett arra, hogy nem avatkozik bele az Ír Köztársaság törvényhozásába az erkölcsi és társadalmi normák terén, ideértve a meg nem született gyermekek védelmét is. Gratulálnunk kell az ír kormánynak és az ír nemzetnek a tárgyalási hatékonysághoz.
Mellesleg mulatságos, milyen örömmel veszik tudomásul a végeredményt az írországi népszavazást támogatók. Sok esetben ugyanezek a személyek saját tagállamukban ellenezték a referendum kiírását.
Diane Dodds
Mint azt egy korábbi alkalommal itt a Parlamentben elmondtam, egyike vagyok azoknak, akik örömmel látnának egy együttműködő államok által alkotott Európát. Következetesen elleneztem a Lisszaboni Szerződés központosító törekvéseit, és a nemzetállami jogkörök feladását. Az Ír Köztársaságban a Lisszaboni Szerződésről tartott második népszavazás eredménye az Egyesült Királyság számára semmin sem változtat. Az a dokumentum, amely 2009. október 2-án sérti a brit nemzeti érdekeket, 2010. október 2-án ugyanúgy sérteni fogja azokat. Ezen a lengyelországi ratifikáció sem változtat majd; a cseh köztársaságbeli ratifikáció sem; az egyesült királyságbeli általános választások dátuma sem; ezért most, itt a Parlamentben megragadom az alkalmat, és népszavazás kiírását kérem a britek számára, csakúgy, mint valamennyi európai nemzet számára, a Lisszaboni Szerződés teljes szövegéről.
Paulo Rangel
(PT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! El szeretném mondani, mekkora örömünkre szolgál az írországi népszavazás eredménye, nem csupán az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja, hanem különösképpen a képviselőcsoport portugál tagjainak nevében.
Úgy gondolom, ez egyértelműen növeli az Európai Unió fejlődési és növekedési kilátásait, valamint megteremti egy új időszak alapjait. Természetesen gratulálni szeretnénk mindazoknak, akik segítették a Lisszaboni Szerződés ügyét, elsősorban a Bizottságnak és az itt jelenlévő biztos asszonynak, illetve természetesen az Európai Unió portugál elnökségének, amely mindebben komoly szerepet játszott. Hozzátenném ezért, örömmel látjuk, hogy e nehézségek és annak ellenére, hogy továbbra is türelmetlenül várjuk a Cseh Köztársaság álláspontját, a portugál polgárok örömmel nyugtázzák majd, hogy fővárosuk neve az Európai Unió fejlődésének ilyen fontos mérföldkövét jelzi. E tekintetben elmondanám még, hogy egy további zászlóra is számíthatunk, amely egyben mindig az Európai Néppárt portugál képviselőinek zászlaja lesz majd, ez pedig a nemzeti parlamentek zászlaja.
Meggyőződésem, hogy a Lisszaboni Szerződés meghatározó lépés a nemzeti parlamentek európai demokráciába történő bevonásának irányába. Ezért úgy gondolom, hogy ez az a szempont - a demokrácia legfontosabb eleme -, konkrétan a képviselet, amely igazán lényeges és nélkülözhetetlen egy demokráciában, nem pedig, ahogy sokszor halljuk, a népszavazás; tehát a képviselet, és nem a közvetlen szavazás. A Lisszaboni Szerződés jelentős lépést tesz a nemzeti képviseleti demokráciáknak az európai folyamatba történő fokozottabb bevonása felé is. Az ír szavazók döntését ezért rendkívül kedvezőnek tartjuk.
Stéphane Le Foll
(FR)Elnök úr, hölgyeim és uraim! Kétségtelenül elismétlek majd néhány olyan dolgot, amelyek már elhangzottak és mindenképpen üdvözlöm a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos ír népszavazás eredményét.
Csupán fel szeretném hívni a még jelenlévő képviselők figyelmét a változás okaira, ugyanis elégettek vagyunk az igennel, egy évvel ezelőtt ez azonban még "nem” volt. Mi változott? A szöveg? Nagyon kis mértékben. A kontextus? Jelentős mértékben. Ez az, ami számít. Itt megvitathatjuk az intézményi kérdéseket. A polgárok elsősorban politikai válaszokat várnak Európától.
Véleményem szerint így elemezhető, hogyan is kell értelmeznünk a kettős szavazást. Nem egy eredményről van szó, hanem kettőről. A kezdeti "nem”-ről, majd a végső "igen”-ről. Az írek úgy nyilatkoztak, hogy szükségük van Európára a válság idején, ezt pedig különösen ki kell hangsúlyozni, mivel arra kérik Európát, hogy védelmezze őket, és ez nagyon fontos.
Elismétlem, ami már több képviselő részéről elhangzott. Úgy gondolom, most gyorsan kell cselekednünk. Ezért a Tanács svéd elnökségéhez és a Bizottsághoz fordulunk. Ha reagálni szeretnénk az írek részéről érkező igényekre, konkrét válaszokat kell adnunk.
A gazdasági válság: képes-e Európa újraindítani az európai szintű növekedést? A társadalmi válság: képes-e Európa kidolgozni egy foglalkoztatási politikát? Számomra ezek a témák a vita meghatározó kérdései, és nagy örömömre szolgál egy, a Lisszaboni Szerződés által biztosított további dolog is, mégpedig az, hogy bővül a Parlament jogköre. Úgy gondolom, a Parlament meghatározó szerepet játszik a politikai vitában: bebizonyíthatja, hogy számos lehetőség áll rendelkezésünkre, és e lehetőségeket megvitathatja.
Ha azonban azt akarjuk, hogy ez a vita demokratikus legyen, és ha Európa válaszokat akar adni, sürgősen ki kell neveznünk a Bizottságot annak érdekében, hogy a csehek a lehető leghamarabb ratifikálják a szerződést, és Európa visszatérhessen a növekedés és a remény újtára.
Simon Busuttil
(MT) Jómagam is üdvözlöm az ír népszavazás eredményét. Hadd tegyek egy észrevételt. Azok, akik otthonukban követik az ülést, talán azt gondolják majd: "Milyen hatással lesz ez a döntés az én életemre?”. Néhány konkrét példát szeretnék említeni saját szakterületem, az igazságügy és a belügyek területéről arra vonatkozóan, hogyan befolyásolja majd ez a döntés e polgárok életét.
Az Alapjogi Chartára nem csupán saját hazánk, hanem az Európai Unió polgáraiként is büszkék lehetünk. A Szerződés megerősíti polgári, emberi jogainkat. Ide értendő például a személyes adatok védelme. Megerősödik a biztonság és a védelem, mivel a Szerződésnek köszönhetően az Európai Unió fokozni fogja a terrorizmus és a bűnözés elleni harcot. Támogatást nyernek törvényes jogaink is, például a nemzetközi örökbefogadással kapcsolatos bírósági esetek során vagy a tartási kötelezettség nemzetközi dimenziójú eseteiben. Ezenfelül a széles körű szolidaritás elképzelésének megvalósításával megszilárdulnak a bevándorlás igen érzékeny területével kapcsolatos érdekeink.
Ez azt jelenti, hogy a Szerződés konkrét hatással lesz a polgárok életére. Miért lehetséges ez? Azért, mert a kormány bővített jogkörrel ruházza fel ezt a Parlamentet, ez a Parlament pedig gondoskodni fog róla, hogy e hatalommal felelősen, ugyanakkor tevékenyen éljen, és azt a polgárok előnyére fordítsa. Mindezek során a polgárok képviselőiként minden esetben az ő érdekükben kell eljárnunk.
Adrian Severin
Elnök úr! Az elsöprő többségű írországi "igen” nem csupán a Lisszaboni Szerződés jobb megértésének köszönhető, hanem annak is, hogy tisztázódott, a valódi tisztelet mindig kölcsönös és együttérző. Ír polgártársaink azt is felismerték, hogy az európai vonat nem vár a végtelenségig azokra, akik elmulasztják a történelmi lehetőséget.
A csehek esete más. A cseh polgárok teljesen helyénvaló módon jelezték egy erőteljesebben politikai jellegű, szociálisabb, hatékonyabb és demokratikusabb Európa iránti támogatásukat. A kormány szintén támogatta a Szerződés ratifikálását, a Parlament pedig ratifikálta azt. Éppen ezért nem nekünk kell tiszteletet tanúsítanunk a csehek irányában, hanem a Cseh Köztársaság elnökének kell tiszteletben tartania saját népe és parlamentje akaratát.
A mi feladatunk az, hogy meghúzzuk a vonalat a helyes és a helytelen között, és úgy járjunk el, hogy azzal jelezzük, és bizonyítsuk: számunkra a helyes ott ér véget, ahol és amikor a helytelen kezdődik. Elfogadhatatlan számunkra, hogy obstruktív elemek tartsanak sakkban bennünket. El kell ismernünk, hogy a Lisszaboni Szerződést valamennyi tagállam a szükséges módon ratifikálta, és neki kell látnunk, hogy erre az alapra felépítsük az intézményeket. A Parlamentet teljes körűen be kell vonni ebbe a folyamatba.
Carlo Casini
(IT) Elnök úr! Azt mondták, nekem is három percem van, de megpróbálok két percen belül maradni. Elégedettségemnek hangot adva csatlakozni szeretnék számos képviselőtársamhoz. Úgy gondolom, itt az ideje, hogy amint a ratifikáció mindenhol lezajlik - és reméljük, erre hamarosan sor kerül - hatályba helyezzük és végrehajtsuk a Lisszaboni Szerződést.
Az általam vezetett bizottság egy ideje minden tőle telhetőt megtesz ennek érdekében. A legfontosabb azonban az, hogy a Parlament tisztában legyen új feladataival: nem szabad hagynia, hogy a gyakorlatban bármely bővebb jogalkotási funkciója csorbát szenvedjen.
Ugyanakkor ki szeretnék emelni egy kérdést, amellyel úgy gondolom, még nem foglalkoztunk: sok oka van annak, hogy az írek korábban elutasították a Szerződést, és ezek egyike az, hogy egyes szavazók attól tartottak, az európai jogrendszer sérthet az élethez való joggal és a család fogalmával kapcsolatban Írországban érvényben lévő bizonyos alapvető értékeket.
Ezeket az aggodalmakat az Európai Tanács által 2008 decemberében és 2009 júniusában elfogadott nyilatkozatok enyhítették. Úgy vélem, ez nem csupán Írország, hanem Európa egésze számára meghatározó. Tisztázódott, hogy a közösségi vívmányok az élethez való jog és a család fogalmának területén nem alkalmazhatók. Mindez nem kizárólag Írországra, hanem valamennyi tagállamra vonatkozik. Ezt valójában nem is kellett volna külön tisztázni, hiszen Franciaországot, az Egyesült Királyságot és Lengyelországot érintő ítéleteiben az Emberi Jogok Európai Bírósága korábban már határozott arról, hogy az életnek, az élet értékének, az élet és a család tiszteletének kérdéseiben a döntést a tagállamoknak maguknak kell meghozniuk saját történelmüknek, hagyományaiknak és kultúrájuknak megfelelően.
Ugyanakkor Írország részletekre is kiterjedő figyelmének köszönhetően az erről szóló döntést hivatalos formába öntötték, és az, mint említettem, immár az Európai Unió egészére érvényes. Úgy gondolom, ez kedvező, és ezért megérte a kettős népszavazás. Természetesen teljes mértékben tisztában vagyunk azzal, hogy az európai kultúrát az egyes tagállamok sokféle kultúrájának összessége alkotja, és mindannyian azt szeretnénk, ha Európa nem csupán gazdasági térség, hanem - és mindenekelőtt - értékközösség lenne. Ezért úgy vélem, helyénvaló, ha tudatjuk Írországgal, hogy örömünkre szolgál, és hálásak vagyunk mindazért, amit történelmi és eszmei téren Európa számára nyújtani tud.
Európának nem csupán a különböző mechanizmusokkal és szervezeti struktúrákkal kapcsolatos gyakorlati szempontok miatt volt szüksége Írországra, hanem azért is, amivel Írország hozzájárulhat ahhoz, amit mindannyian keresünk: Európa lényegéhez.
Edite Estrela
(PT) Az írországi "igen” jó hír Európa számára, portugálként és elkötelezett Európa-pártiként pedig számomra különösen az. Az eredmény a józan ész és a racionalitás győzelmét hirdeti a demagógiával és a manipulációval szemben. Az írek egyértelműen kijelentették, hisznek az európai projektben. Az igen szavazatnak köszönhetően elhárult a legfőbb akadály a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése elől.
Klaus elnök úr nem élhet további kifogásokkal, és tiszteletben kell tartania a demokráciát, valamint az őt megválasztó parlamentet, amely egyben a Lisszaboni Szerződést is elfogadta. A Lisszaboni Szerződés új korszak kezdetét jelzi. Az Európai Unió eredményesebben hozhat döntéseket, és külső kapcsolataiban is hatékonyabban léphet fel. Demokratikusabbá és átláthatóbbá válik, közelebb áll majd az emberekhez, és kevésbé függ majd a kormányoktól. Az új Szerződésnek köszönhetően az Európai Unió megfelelőbb eszközökkel veheti fel a harcot az éghajlatváltozás ellen, és könnyebben eleget tehet majd a globalizáció kihívásainak.
Mairead McGuinness
Elnök úr! Hosszú, de nem túl drámai vita zajlott eddig. El tudja képzelni, hogy ha nemleges eredmény születik, az egész ülésterem tele lenne, tombolnának az érzelmek? Úgy gondolom, sokatmondó az a tény, hogy a válasz "igen” volt, és most rendkívül nyugodtak vagyunk. Természetesen a Fine Gael párt többi európai parlamenti tagjával együtt örömmel fogadom az írországi referendum eredményét. Keményen dolgoztam azért, hogy megszülessen ez az "igen”, és úgy gondolom, az írek felülemelkedtek nemzeti problémáikon és az egyéb belügyi kérdéseken; és az európai kérdést, a Lisszaboni Szerződést vizsgálták meg, valamint múltunkat és az Európai Unióval való kapcsolatunkat, majd ezek után elsöprő többséggel igent mondtak az Európai Unióra, ami figyelemre méltó eredmény.
Más részről Wallström biztos asszony, aki több alkalommal is ellátogatott Írországba, egy igen erős rejtett tendenciát figyelhetett meg, amely véleményem szerint valamennyi tagállamban létezik: azokét az emberekét, akik eltávolodtak az Európai Uniótól. Úgy gondolom, ezért mindannyian felelősek vagyunk. Szerintem nem beszélünk eleget a projektről, az Európai Unióról, a szolidaritásról, arról, mit is jelent ez valójában; sokkal több szó esik arról, mit kaphatunk, és mit adhatunk, és milyen hiányosságai vannak egy adott irányelvnek, illetve mi a hibája egy adott rendeletnek. Politikánkban ezért talán felül kellene emelkednünk ezeken a problémákon, a népszavazási fázisban ugyanis, ahol ebben az esetben voltunk, az utcákon, az üzletekben, az iskolákban kell elmagyarázni az embereknek, miről szól az Európai Unió, hogyan működik, mi az én feladatom és mi a Bizottság szerepe, ami nagyszerű feladat. Valóban átütő erejű élmény, ha közvetlenül tájékoztatjuk az embereket az Európai Unióról. Az írek immár jobban ismerik az Uniót, mint korábban, mivel ilyen mértékben bevontuk őket a kommunikációba.
Ezért arra biztatnék mindenkit itt a Parlamentben, hogy gyakorolják ezt otthon, saját hazájukban, és ahol nem szükséges, ott ne támadják az Európai Uniót. Ahol erre szükség van, ott mindenképpen éljenek a kritikával, a Nigel Farage úrhoz hasonlóknak pedig, akik amiatt aggódnak, hogy az írekre nyomást gyakorolnak, annyit mondanék: nem lehet minket olyan könnyen sakkban tartani. Ilyen még nem történt, és a jövőben sem fog. Azt mondhatom, biztos asszony, hogy ha távoznék a vita végéről, azt nem az Ön, az elnök vagy az elnökség iránti tiszteletlenségből teszem; más irányú kötelezettségeim vannak, de köszönet Önöknek az utolsó időszakban nyújtott minden támogatásért.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Tisztelt képviselőtársaim! A Lisszaboni Szerződést elsőként ratifikáló Magyarország európai parlamenti képviselőjeként üdvözlöm az írországi referendum eredményét, de nagyon szeretnék már túl lenni a ratifikáción, és hogy arról beszéljünk, hogyan valósítsuk meg a Lisszaboni Szerződést, amely óriási előrelépés a politikai unió, egy értékközösség irányába, hiszen nagy mértékben kitágítja a szociális jogokat, az Alapjogi Charta pedig jogilag kötelező érvényével védi, uniós normává teszi a nyelvi és a kulturális sokszínűséget. De van egy nagyon fontos újdonsága is ennek a Lisszaboni Szerződésnek.
Az Unió történetében először beszél a kisebbségekhez tartozó személyek jogairól. A nemzeti és etnikai kisebbségek, a bevándorló kisebbségek az Unió lakosságának 15 százalékát képezik. Végre elindulhatunk egy uniós kisebbségvédelmi rendszer kiépítése érdekében. Köszönöm a figyelmet.
Lena Barbara Kolarska-Bobińska
(PL) Elnök úr! A Lisszaboni Szerződés elfogadásával véget ér az Európai Unió 10 új tagállammal történő átfogó bővítésének történelmi folyamata. A folyamat az 1990-es években indult, és egy olyan intézményi változásokról szóló megállapodással ér véget, amely alkalmassá teszi az EU-t az új kihívások kezelésére.
A Szerződés elfogadása új korszakot nyit, és lehetőséget teremt az EU számára az előrelépéshez. Az így kialakítandó intézmények csupán lehetőséget biztosítanak, rajtunk áll, hogyan élünk ezzel a lehetőséggel. Kedvező pillanat ez ahhoz is, hogy megmutassuk az európai projekttel szemben szkeptikus polgárok számára, hogy az EU él, változik, és mindenekfelett reagál az emberek problémáira. Ezért az a legfontosabb, hogy új politikát javasoljunk, olyat, amely megfelel az előttünk álló kihívásoknak. Ugyanakkor félő, hogy ahelyett, hogy erre összpontosítanánk, a formai és személyes kérdések uralják majd a megbeszéléseket: melyik pozícióba kit válasszunk meg? Nem engedhetjük meg, hogy a válság idején esetlegesen fokozódó nemzeti egoizmus aláássa az EU jelenlegi esélyét. Mindenekfelett meg kell győznünk a polgárokat, hogy az EU nem csupán a vezetőkről szól, az ő munkahelyeikről és a túlzó bürokráciáról, hanem új és hatékony módokat kínál a polgárok problémáinak megoldására is.
Alan Kelly
Elnök úr! Büszke ír európai parlamenti képviselőként állok ma Önök előtt. A közképviselők, sportolók, üzleti csoportok, gazdák és szakszervezetiek vére, verejtéke és könnyei kellettek a történelmi jelentőségű "igen” megszületéséhez. Arra is büszke vagyok, hogy múlt pénteken szülővárosom környékén, Tipperary megyében tartózkodtam, és ott lehettem tanúja az elsöprő győzelemnek, ami olyasmit jelzett, amiben mindig is hittem, mégpedig azt, hogy Írország elkötelezetten támogatja Európát, és határozott szándékunk a jövőben is részt venni az Unióban.
Most már tudom, hogy a UKIP leprikónjai, akik az előző népszavazást követően ellátogattak a Parlamentbe, mostanra eltűntek. Sokan örömmel hallják majd, hogy szilárd meggyőződésem szerint az írek örökre kitiltották őket innen. A Lisszaboni Szerződésről hozott ítélet az igazság győzelmét hozta a "nem” tábor szélsőségesei által esetenként terjesztett álnok hazugságok és kitalációk felett, akik megpróbálták kihasználni az emberek őszinte aggodalmait. Ezek a szélsőségesek a múlt pénteken embereikre találtak.
Mindenképpen le kell vonnunk azonban egy tanulságot. Nekünk, akik támogatjuk a haladás politikáját és a haladás Európáját, közösen hatékonyabb ösztönzőket kell biztosítanunk polgáraink számára annak érdekében, hogy jobban bevonódjanak az európai intézmények tevékenységébe. Nem szabad, hogy magától értetődőnek vegyük a jelenlétüket.
Damien Abad
(FR)Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az írek egyértelműen úgy döntöttek, hogy a Lisszaboni Szerződés nagy többséggel történő elfogadásával belopják magukat Európa szívébe. A francia európai parlamenti képviselők legfiatalabbjaként üdvözlöm a döntésüket, amely végre lehetővé teszi számunkra, hogy figyelmünket a polgárok konkrét aggodalmaira irányítsuk.
Két észrevételem lenne azonban. Először is senkinek sem szabad figyelmen kívül hagynia azt a tényt, hogy az írek lényegében a válság nyomán váltak Európa-pártivá, és hogy az ír "igen” ezért azt jelenti, hogy tényleges szükség van Európára, egy politikai Európára, amely védelmez és javaslatokat nyújt, egy olyan Európára, amely képes megbirkózni a válsággal, és amely gondoskodik róla, hogy polgárai megkapják az általuk igényelt biztonságot.
Másodszor, az első írországi népszavazás kudarcának példaként és tanulságként kell szolgálnia számunkra. Nem lehet, hogy minden alkalommal, amikor Európát a haladás útjára kívánjuk állítani, olyan eljárásokra legyünk utalva, amelyek nem megfelelők a 27 tagú Európa számára. A jelenlegi rendszerrel bizonyos esetekben végül is sokkal inkább érdekében áll egy tagállamnak nemet mondani egy adott szerződésre. Ez a "nem”-hez való különjog arra kell, hogy késztessen bennünket, hogy közösségi szinten olyan tényleges eljárást vezessünk be, amely megakadályozza a viták alakulásának nemzeti érdekekből való eltérítését.
Ma az európai dinamika ismét kialakulóban van, mi, parlamenti képviselők pedig végre foglalkozhatunk az olyan érzékeny problémákkal, mint a tejipari válság vagy akár az elmúlt téli gázválság. Röviden felhívnám a Parlament figyelmét a 2010. évi közösségi költségvetés kizárólagos kérdésére, vagyis az európai gazdaságélénkítési terv második szakaszának 2 milliárd euró értékű finanszírozására. Jómagam azoknak a táborát gyarapítom, akik szerint gondoskodni kellene róla, hogy a tervet ne kizárólag mezőgazdasági előirányzatok révén finanszírozzuk, ezzel ugyanis kedvezőtlen jelet küldenénk gazdáink felé a mostani válságban, illetve ha így járunk el, az a jövőben veszélyt jelenthet az élelmiszer-biztonságra és földjeinkre.
Befejezésképpen még egyszer köszönetet szeretnék mondani ír barátainknak, és őszintén gratulálok egyértelműen európai döntésükhöz. Most lengyel és cseh barátainkat kérném a cselekvésre annak érdekében, hogy biztosítani tudjuk: Európának rendelkezésére áll ez az eszköztár, amely felvértezi majd az elkövetkezendő évtizedek globalizáció jelentette kihívásaival szemben.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Elnök úr! Nagyon röviden, három üzenetet szeretnék átadni.
Először is, számos előttem szólóhoz csatlakozva üdvözlöm az ír népszavazás meggyőző pozitív eredményét.
Másodszor, az Európai Parlament Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottságának elnökeként hangsúlyoznám, hogy az európai integrációs projekt legitimitásának megerősítése szempontjából milyen nagy jelentőséggel bír a Lisszaboni Szerződés várható hatálybalépése, hiszen az a polgársággal, a szabadságjogokkal, a szervezett bűnözés és a terrorizmus elleni közös küzdelemre való felkészültségünkkel, valamint a Schengeni Szerződés keretein belül az olyan érzékeny kérdések hatékony kezelésének képességével kapcsolatos, mint amilyen a menedékjog, a bevándorlás, a külföldiek státusza és az EU külső határainak ellenőrzése.
Harmadszor azonban néhány előttem szólóhoz hasonlóan rá szeretnék mutatni, hogy ez még nem az út vége. Nem csupán azért nem, mert a Cseh Köztársaságnak még ratifikálnia kell a Szerződést, hanem azért is, mert le kell vonnunk a tanulságot a Lisszaboni Szerződés ratifikációja során tapasztalt nehézségekből. Nem volt könnyű feladat; tíz évnyi vita van mögöttünk, aminek köszönhetően az eddigieknél sokkal többet várunk majd, nem csupán magunktól, hanem a jövőbeli bővítések során is, mindenkitől megkövetelve a lojalitást, az együttműködést és a felelősség felvállalását, aki elfogadja a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése után érvénybe lépő új szabályokat.
Anne Delvaux
(FR) Elnök úr! Néhány nappal a sikeres írországi népszavazást követően igazán úgy érzem, elmondhatjuk, hogy ma európaibbak vagyunk, mint korábban. Ennek igazán, őszintén, halkan örülök. Egyelőre sajnos még mindig jelentős mértékben ki vagyunk szolgáltatva az alkotmánybíróság döntésének, valamint a cseh elnök jóindulatának.
Az elszámoltathatóságra vonatkozóan egyértelmű jelzést kell küldenünk azok felé, akik a kezükben tartják az Unió, intézményeink és az általunk képviselt 500 millió európai számára kulcsfontosságú Szerződés jövőjének kulcsát. Nem tűrhetjük tovább, hogy néhányan, akiknek kizárólagos célja, hogy aláássák az általános európai érdekeket, túszként tartsanak fogva bennünket. Ha jogszerű, hogy néhányan nem kívánnak tovább haladni velünk az európai integráció ösvényén, ha jogszerű hangot adni a fenntartásainknak, akkor az is jogszerű, ha a további európai integrációt kívánókat nem gátoljuk a haladásban.
Az európai szerződések ratifikálásának folyamata általában olyan, mint egy családregény, vagy egy pirruszi győzelem. Muszáj minden esetben nyomásgyakorlásra kényszerülnünk, hogy biztosítani tudjuk egy szerződés és az abból következő intézményi reformok hatálybalépését?
Tanulnunk kell a kaotikus ratifikációs folyamatból, és nyilvánvalóan a második írországi népszavazás megrendezéséről szóló tárgyalásokhoz való ragaszkodásból is; mintha csak bevált eljárás lenne, hogy egy korábban független döntést hozó lakosság ismét szavazzon, és mintha csak elfogadható lenne, hogy egy szerződés elfogadását alkutárgyként használjuk. Az európai projekt intézményi következetessége és egyensúlya került veszélybe.
A Szerződés ratifikálása a lojalitás és összetartozás szempontjából alapkövetelmény onnantól kezdve, hogy valaki országa európai uniós csatlakozása mellett dönt. Határozott üzenetet akartunk küldeni a polgárok számára, és biztosítani kívántuk, hogy a szerződés ratifikációja a 2009. júniusi európai parlamenti választások idejére megtörténik. Mit gondolnak, mi ma a polgárok véleménye a Lisszaboni Szerződésről, illetve belső egységünkről és legitimitásunkról?
Zoran Thaler
(SL) Az írek egybehangzó igenje jelentős lépés az egységes Európa felé, és kisebb csapás az euroszkeptikusok számára.
A döntés annál is fontosabb, mivel népszavazás keretén belül az emberek hozták meg, egy olyan nép, amely egy évnyi gondolkodási időt kapott arra, vajon kezdeti nem szavazatuk valódi előnyökkel jár-e Írország számára.
A Cseh Köztársasággal együtt mostantól az Egyesült Királyság szavahihetősége kerül reflektorfénybe, egy olyan uniós tagállamé, amelynek ellenzéki vezetője, David Cameron úr megígérte, hogy ha megnyeri a 2010. évi választásokat, népszavazást ír ki a Szerződésről. Erre attól függetlenül ígéretet tett, hogy 2008 közepén az Egyesült Királyság Parlamentjének mindkét háza ratifikálta a Lisszaboni Szerződést.
Mi történik azon döntések és nemzetközi vállalások hitelével, amelyek az Egyesült Királyságban, a Szerződést már ratifikáló, az elfogadásuk után két évvel azonban korábbi döntéseinek és vállalásainak felfüggesztésével fenyegető tagállamunkban születettek?
Enikő Győri
(HU) Tisztelt képviselőtársaim! Amikor Magyarország polgárai 2003 tavaszán közel 84 százalékos arányban támogatták hazánk csatlakozását az Európai Unióhoz, úgy érezték, visszatérnek oda, ahova mindig is tartoztak, az európai népek közös családjába, ahonnan a több mint 40 éven át tartó kommunista diktatúra kitaszította őket. Nemcsak egy jogszabályokon alapuló gazdasági együttműködési formaként tekintettek tehát a magyarok az Unióra, hanem egy olyan közösségként, mely értékek mentén működik. A Lisszaboni Szerződés írországi jóváhagyása öröm számunkra, mert általa értékeink méltó helyre kerülnek az alapító szerződésben, és ezen értékek közé immár kimondottan is bekerül a kisebbségekhez tartozó személyek jogainak elismerése.
Ezért emeltem fel a kék kártyámat, elnök úr, az előbb, amikor Szegedi képviselő úr hozzászólt. Azt szerettem volna akkor megkérdezni tőle, hogy vajon olvasta-e a Lisszaboni Szerződést, mert ha olvasta volna, akkor valószínűleg ismeri ezt az általam idézett cikket a kisebbségekről. Magyarország polgárai abban bíznak, hogy az Unió a szerződés hatálybalépésétől fogva fogékonyabbá válik a kisebbségekkel kapcsolatos problémákra és egyszer s mindenkorra elfogadhatatlanná válnak a szlovák nyelvtörvényhez hasonló esetek. Nem csak a jog betűje miatt, hanem az Unió szellemiségéből fakadóan is éreznie kell mindenkinek: minden európai polgár közös ügye, hogy a kisebbségek szabadon, korlátozásoktól mentesen használhassák anyanyelvüket s otthon érezhessék magukat szülőföldjükön.
Meggyőződésem, a Lisszaboni Szerződés abban is segítségünkre lesz, hogy az Unió intézményei jobban megértsék, az értékeinket az Unión belül is meg kell védeni, s megsértésük esetén automatikusan fel kell lépni. Nem lehet kettős mérce, kedves szocialista, liberális és független képviselőtársaim: értékekre hivatkozunk, ha az érdekeink úgy diktálják, elfelejtjük őket, ha az az előnyösebb. A Néppárt nem ilyen Európát akar.
Ivari Padar
(ET) Elnök úr! Az elmúlt héten Írországban voltam, egyik barátomnak, az Ír Munkáspárt tagjának nyújtottam támogatást. Örömmel tölt el, hogy Írország határozott igennel szavazott, ez ugyanis mind Írország, mind pedig Európa számára nagyon fontos döntés. Gazdálkodóként különösen örömtelinek találom, hogy ez alkalommal az ír gazdák a kezdetektől fogva támogatták a népszavazási kampányt. Kiváló döntés volt ez részükről, hiszen amikor majd a Szerződés hatályba lép, az Európai Parlament a Tanáccsal egyenlő jogokat kap a mezőgazdasági kérdésekben, ideértve a közös agrárpolitikával kapcsolatos együttdöntési eljárást is, ami kétségtelenül nagyszerű hír az európai gazdák számára.
Seán Kelly
(GA) Elnök úr! Újonnan megválasztott képviselőként el szeretném mondani, büszkeséggel tölt el az írek által a Lisszaboni Szerződésről szóló pénteki népszavazás során hozott kedvező döntés. Büszke vagyok arra is, hogy ma ilyen élénk vita alakult ki itt a Parlamentben.
Az emberek azt kérdezik, miért gondolta meg magát Írország. Úgy gondolom, ez négy fő tényezőnek tudható be. Először is, véleményem szerint, annak, hogy így nyertünk egy biztost; másodszor a garanciáknak; harmadszor annak, hogy megfelelő vitát rendeztünk, és az előző esettel szemben ez alkalommal megfelelően tájékoztattuk a polgárokat. Ezenkívül a gazdasági válság is szerepet játszott a döntésben, a legfőbb tényező azonban az volt, hogy szintén a múltkori esettel ellentétben most erőteljes kampány folyt az "igen” szavazatokért. A civil szervezetek és a politikusok összefogtak, és ha emlékeim nem csalnak, a politikai pártok - a főbb politikai pártok - félretették nézeteltéréseiket, és Írország érdekében kampányoltak. Az ír polgárok reakciója pedig nem maradt el.
A "nem” kampány szintén jól szervezett volt, és mindenki kivette belőle a részét, még az Egyesült Királyság Függetlenségi Pártja is, amely gondoskodott arról, hogy ez a dokumentum - Az igazság a Szerződésről: Állítsuk meg az EU buldózerét - széles körben sokakhoz eljusson Írországban. Nos, az írek úgy döntöttek, sokkal szívesebben szállnak fel az EU-vonatra, mint a UKIP buldózerére.
Az elmúlt hétvége a tájékoztatás győzelme volt. Gyakran hallunk a tájékoztatás elégtelenségéről. A mostani a tájékoztatás győzelme volt, és ha ezen az úton haladunk tovább, közelebb hozhatjuk Európát az emberekhez.
Most a cseh elnökön a sor, hogy aláírja a Szerződést és ezzel életbe léptesse azt, ha ugyanis nem így tenne, az véleményem szerint a világtörténelem legdiktatórikusabb cselekedete, illetve a demokrácia teljes tagadása lenne.
Nagyon köszönöm valamennyiüknek a támogatását, számítunk rá, hogy az írországi népszavazástól kezdődően még hosszú ideig lelkes európaiak leszünk majd.
Jo Leinen
(DE) Elnök úr! Nyolc év, valamint számos vita és tárgyalás után valós esélyünk nyílt arra, hogy a Reformszerződés hatályba lépjen, az itt ülő képviselők kemény munkájának is köszönhetően, akik a kezdetektől fogva végig elkötelezetten kitartottak a projekt mellett a konvent során, majd később, a kormányközi konferenciák alkalmával is.
Úgy vélem, a Parlament építő szerepet játszott a Reformszerződés létrejöttében. Ha a Cseh Köztársaság prágai alkotmánybírósága kedvező ítéletet hoz, Klaus elnöknek nem lesz többé jogalapja ahhoz, hogy akadályozza az EU-t. A Cseh Köztársaság egyéb alkotmányos testületei szintén megtalálják majd a módját, hogy leküzdjék az effajta törvénytelen gátakat.
Nyilvánvalóan látjuk, hogy az Egyesült Királyság újabb bajok forrása lehet. Ha azonban a brit kormány kiírhatna egy népszavazást, annak tárgya nem a Lisszaboni Szerződés lenne, hanem az, vajon a britek támogatják-e az EU-t, illetve hogy ki szeretnének-e lépni az EU-ból. A népszavazásnak erről kellene szólnia, nem pedig egy ratifikált szerződésről. Ez utóbbi teljes mértékben elfogadhatatlan lenne. Mindebből le kell vonnunk a tanulságot, mégpedig azt, hogy polgárainknak több információra van szüksége. Ezért bízom benne, hogy az új Bizottságban tájékoztatásért felelős alelnökünk, és esetleg talán egy európai polgárságért felelős biztosunk is lesz. Ez lenne az európai politikával kapcsolatos ellentmondásokra adott válasz.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Elnök úr! A Lisszaboni Szerződésnek köszönhetően Európa szembe tud nézni olyan kihívásokkal is, amelyek messze túlmutatnak a tagállamok belső problémáin. Készen áll erre Európa? Még mindig nehéz megmondani. Annyi bizonyos, hogy e kérdésben sok múlik majd az európai polgárokon.
A Szerződéshez hasonlóan azonban az Uniónak szintén rendelkeznie kell a cselekvéshez szükséges akarattal, valamint jelen kell lennie a nemzetközi színtéren. Felelősséget kell éreznie a világért, annak stabilitásáért és fejlődéséért. Az EU saját biztonsága és fejlődése is ettől függ. El kell utasítanunk azt a közkedvelt metaforát, amely szerint Európa biztonságos, virágzó és demokratikus közösség, amely védelmezi az emberi jogokat, ugyanakkor felemésztik belső nézeteltérései, és hátat fordított a világnak.
A Lisszaboni Szerződés arra késztet bennünket, hogy jobban megértsük az előttünk álló kihívásokat. Az írországi "igen”-t követően az egyesült Európa szeme most Lengyelországon és a Cseh Köztársaságon van. Szemernyi kétségem sincs afelől, hogy a Lisszaboni Szerződés hamarosan életbe lép. Kaczyński és Klaus elnök úr ugyanakkor időt ad számunkra, hogy elgondolkodjunk azon, hogyan folytak a jelen reform során tartott megbeszélések, illetve hogy a történtekből levonjuk a megfelelő következtetéseket. Fel kell készülnünk a jövőre. Fel kell készülnünk a további reformokra, az a csodálatos szerkezet ugyanis, amelyet építünk - az Európai Unió - egyelőre befejezetlen elképzelés. Végezetül még egy dolgot mondanék: köszönjük, Írország!
Paolo De Castro
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Október 2-a a Lisszaboni Szerződést szavazatukkal támogató íreknek köszönhetően nagyszerű nap volt Európa számára. Az együttdöntés hatálybalépése valódi demokratikus forradalom lesz, különösképpen a közös agrárpolitika szempontjából. Az írek hozzájárulásának, valamint a nemzeti parlamentek, köztük a cseh parlament kedvező döntésének köszönhetően az Európai Parlament végre a mezőgazdasági miniszterek tanácsáéval megegyező döntéshozatali jogokat kap majd.
Az esetleges késlekedés a tagállam valamennyi gazdája számára problémákat okozna. A mezőgazdasági ágazat valójában az elmúlt évek legkiszolgáltatottabb és legnehezebb időszakán megy keresztül, amelyben minden termék, és nem csupán a tejtermékek ára csökken, ahogyan az elmúlt néhány napban tapasztaltuk.
A Szerződés hatálybalépésére várva szeretnénk, elnök úr, ha a Tanács és a Bizottság a mai naptól kezdve körültekintően figyelembe venné az európai polgárok által választott Parlament mezőgazdasággal kapcsolatos döntéseit is, kezdve a tejipari válság kezelésére szolgáló intézkedésekkel.
Petru Constantin Luhan
(RO) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Jómagam is nagy örömmel fogadom, hogy az írek végül jóváhagyták a Lisszaboni Szerződést, véleményem szerint ugyanis az európai integráció tekintetében igen jelentős dokumentumról van szó.
Új szerződésre van szükség, amely korszerű eszközöket és fejlett munkamódszereket biztosít az Európai Unió számára annak érdekében, hogy hatékonyan kezelhessük a modern világ kihívásait. Ez a Szerződés mindenekelőtt az első olyan lépés, amely demokratikusabbá teszi az uniós döntéshozatali folyamatot, hiszen lehetővé teszi számunkra, az Európai Parlament tagjai számára, hogy elsőként éljünk a Szerződés rendelkezései által előírt kedvező véleménycsere lehetőségével.
Az együttdöntési eljárás kiterjesztése révén az Európai Parlament a közösségi jogalkotás 95 százalékára vonatkozóan a Tanáccsal megegyező hatáskörrel rendelkezik majd. Az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottságban például, amelynek tagja vagyok, mostantól 40 helyett 80 szakterületen alkalmazzuk majd az együttdöntési eljárást, aminek köszönhetően fokozódik az EU jogalkotásának demokratikus legitimitása.
Úgy gondolom, az új jogalap elősegíti majd a gyorsabb gazdasági fejlődést és a tagállami jogrendszerek alkalmazkodását. Szilárd meggyőződésem továbbá, hogy ezt követően a szóban forgó intézkedésnek köszönhetően egyszerűbben elérhetjük majd az Európai Unió egyik fő célkitűzését, név szerint a gazdasági, társadalmi és területi egységet.
Nagy érdeklődéssel várom a ratifikációs folyamat lezárulását, és bízom benne, hogy mihamarabb megkezdhetjük a végrehajtást.
José Manuel Fernandes
(PT) Hölgyeim és uraim! Üdvözlöm a Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatos múlt vasárnapi ír népszavazás elsöprő igenjét. Reméljük, hogy a Szerződés ratifikálásának erőt próbáló folyamata hamarosan véget ér.
Biztos vagyok abban, hogy a Cseh Köztársaság ratifikálni fogja a Szerződést. Érthetetlen és elfogadhatatlan lenne, ha megakadályoznák a jövő Európájának kialakulását, ha olyan személyes vélemény állna ennek útjába, amely teljességgel figyelmen kívül hagyja az érintett parlament véleményét, és amely azzal homlokegyenest ellentétes. Valamennyien azt szeretnénk, ha véget vethetnénk a 10 éve tapasztalható intézményi patthelyzetnek.
Köszönetet mondok tehát az íreknek, hiszen akaratuk kinyilvánítása által reményt adtak számunkra egy erősebb és virágzóbb, egyben pedig egységesebb és kibővült Európa létrehozásához, míg az európai intézményeknek feladatává és kötelességévé tették, hogy működésükkel tiszteletben tartsák ezt az akaratot. Az írek akaratában ezenfelül az európai polgárok többsége is osztozik.
Remélem, mindannyian érdemesek vagyunk egy egyre jelentősebb és egységesebb Európára, amely az egész világon hirdeti a demokratikus értékeket, az alapvető emberi és társadalmi jogokat, illetve a gazdasági fejlődést, miközben elősegíti a környezet védelmét is.
Mário David
(PT) Elnök úr, miniszter asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Csupán néhány szót szeretnék szólni, elismerésül az írországi népszavazás történelmi jelentőségű és messzire mutató eredményéért, és ki szeretném emelni, milyen fontos szerepet játszott a folyamat lebonyolításában a Fine Gael párt és vezetője, Írország leendő miniszterelnöke, Enda Kenny úr. E folyamat során egyértelművé vált, hogy az Európai Uniót közelebb kell hozni az európai polgárokhoz. Ezek a polgárok az Unió tevékenységének elsődleges kedvezményezettjei, illetve valójában valamennyien azok vagyunk. Alapvető fontosságú, hogy mindannyian tudatában legyünk annak, milyen hatást gyakorol Európa a mindennapjainkra, és milyen előnyöket biztosít számunkra.
Európa az otthonunk. Ami jó Európa számára, az jó az egyes tagállamok, és így az országok polgárai számára is. A Lisszaboni Szerződés esetében ez kétségkívül igaz. A Szerződés nagyon világosan megfogalmazza, hogy lehetünk egyszerre nemzetünk büszke és hűséges polgárai, és az európai projekt elkötelezett támogatói is. Az Európai Unió szerkezetéről és működéséről szóló rendkívül hosszúra nyúlt vita lezárásakor az Unió jóval nagyobb mértékben, és jóval hatékonyabb módon foglalkozhat majd az európaiak valódi problémáival: a versenyképesség, a növekedés és a foglalkoztatás kérdésével.
Elnök úr, miniszter asszony, a jövő generációi számára szánt javaslattal fejezném be. Tekintettel az Európai Unió értékeivel, hatáskörével, célkitűzéseivel és működési módjával kapcsolatos tájékoztatás hiányára, a Parlamentnek javaslatot kellene előterjesztenie arra vonatkozóan, hogy az egyes tagállamokban a kötelező iskolai tanulmányok végén új elemként kötelező európai tanulmányokat kelljen végezni. A fiatal európaiak hatékony képzés keretén belül objektív, hiteles és valós módon sajátíthatnák el, hogy melyek az európai elvek, kik vagyunk, mi a feladatunk és a céljaink.
Ha mindezt már fiatalon megtanulják, egész életük során érteni fogják, milyen lehetőségeket kínál, és milyen rendkívül hasznos számukra ez az európai identitás, amely a nemzeti függetlenség önkéntes, kontinentális szintű megosztását célzó egyedülálló projekt révén valósul meg.
David Casa
(MT) Igaz, valóban történelmi ez a pillanat, és nem csupán azért, mert az írek határozott többséggel elfogadták a Szerződést, hanem azért is, mert Lengyelország ma bejelentette, hogy ratifikálni fogja azt.
Hosszú utat tett meg ez a szerződés. Jómagam még csupán öt éve dolgozom a Parlamentben, vannak azonban olyan képviselők, akik már jó ideje tevékenykednek e történelmi pillanat megvalósulása érdekében. Köztük van egyik kollégám, Méndez de Vigo is. Ez az emlékezetes esemény most nagyobb felelősséggel ruház fel bennünket, politikusokat, ami a Cseh Köztársaság elnökére is igaz. Természetesen számít az ő személyes véleménye; ugyanakkor senki sem tarthat sakkban egy országot, illetve az Európai Unió egészét személyes politikai véleménye miatt.
Politikusként hatalmas feladatoknak kell eleget tennünk. Válaszokat kell adnunk, és kizárólag az Európai Unió polgárai felé kell elszámolnunk, hiszen végső soron az ő képviseletükben vagyunk jelen. Európa kemény kihívásokkal néz szembe a pénzügyi válság, az éghajlatváltozás, a bevándorlási problémák és a további európai munkahelyteremtés területén. Éppen ezért a Cseh Köztársaság elnökének véleménye nem akadályozhatja meg Európát az általunk kitűzött célok elérésében. Egyetértek az előttem szólóval, aki szerint fel kell állítani a Bizottságot. Van elnökünk, így nem látom okát, miért is kellene megvárnunk a Bizottság kinevezésével a Cseh Köztársaság alkotmánybíróságának ítéletét. Sok mindent kell tennünk, és a Bizottságnak azonnal munkához kell látnia, ha időben el szeretné végezni a szükséges feladatokat.
Iuliu Winkler
(HU) Csatlakozom az előttem szóló képviselőtársak hosszú sorához, akik üdvözölték az ír választópolgárok döntését, hogy megszavazták a Lisszaboni Szerződést és ezzel optimistán tekinthetünk a ratifikáció véglegesítésének irányába. Ez viszont nem egyéb, mint egy első lépés egy olyan úton, amelyen véleményem szerint három célt kell elérni. Mélyíteni kell az új tagállamok integrációját, le kell bontani azokat a korlátokat, amelyek kétsebességű Európát hoztak létre és folytatni kell az Unió bővítési folyamatát a Balkán felé.
A Lisszaboni Szerződés az európai szolidaritáson alapul és remélem, hogy a szolidaritás valóban működni fog és nem marad csupán a különböző európai intézmények fórumain elhangzott szándéknyilatkozat. Úgy vélem, a gazdasági válság is azt mutatja, hogy csupán szolidaritással lehet megfelelni a kihívásoknak, és valamennyien az erős Unió révén lehetünk a globális világ fontos tényezői.
Hosszú és fáradságos utat tettünk meg eddig. Nem engedhetjük meg magunknak, hogy most gyengítsük az európai építkezés alapjait. Szilárd meggyőződésem, hogy a valóság bebizonyítja az euroszkeptikusoknak, hogy együtt erősebbek vagyunk, és azt is, hogy semmit sem nyerhetünk azzal, hogyha a 20. század elejének geopolitikájához térünk vissza.
Diogo Feio
(PT) Elnök úr, miniszter asszony, biztos asszony! Bízom benne, hogy a múlt pénteki eredménynek köszönhetően Európa túl tud lépni a Szerződéseket övező válságon, és hogy így létrejöhet egy stabil intézményrendszer is, amely megfelel egy 27 tagállamot tömörítő szervezet számára, és amely különbözik a Nizzai Szerződésen alapuló rendszertől.
Elnök úr! Egy szerződés nem művészeti alkotás, nem olyan jogi dokumentum, amelynek célja, hogy csodálattal tekintsünk rá. Egy szerződésnek hasznosnak és hatékonynak kell lennie. Éppen ezért bármilyen fontos is politikai szempontból például a Tanács elnökének személyéről folytatott vita, sokkal fontosabb, hogy a befejeződjön a ratifikációs folyamat, és a Szerződés hatályba léphessen, elsősorban azért, mert az írországi eredmények fényében világossá vált, hogy Európát nem építhetjük fel a polgárok akaratával szemben. Akár képviselet, akár népszavazás útján valósult meg, az összefogás valóságos.
Fontos még kiemelni, hogy a "nem” szavazat ugyanolyan demokratikus, mint az "igen”. Úgy tűnik, ezzel néhányan nincsenek tisztában. Remélem, hogy az írországi, a cseh és a lengyelországi ratifikációt követően létrejön a tagállamok közötti tényleges szolidaritás. Bízom benne továbbá, hogy olyan irányba mozdulunk el, ahol e jelentős lépést Schuman Európájának elképzelése követi majd: egy fokozatosan, napról-napra, és mindenekelőtt az európai eszmék népszerűsítése révén épített Európa felé.
Csaba Sógor
(HU) Elnök úr! Az ír referendum sikere az európai gondolat sikere. Minek köszönhetően? Egy: az írek garanciát kaptak, azaz a többség figyelembe vette a kisebbség óhaját. Az igazi demokrácia nem csupán a többség véleményének a megszavazása, hanem a kisebbség óhajainak figyelembevétele is. Erre lenne szükség Európa kisebbségeinek a védelme érdekében is.
A siker másik oka abban rejlik, hogy az igent támogatók jobban kampányoltak, mint a múltkor, amikor a referendumot leszavazták. Az Unió nem a tagadások, hanem az igenek uniója. És végül, de nem utolsósorban a sikeres szavazásban a gazdasági válság is szerepet játszott. Írországra az Unión kívül Izland sorsa várt volna. Válságban derül ki, hogy együtt erősebbek vagyunk, az összefogás és a szolidaritás jobb, mint az egymásnak feszülés.
Ioan Mircea Paşcu
Elnök úr! Az új ír népszavazási eredmény, amellyel ez alkalommal jóváhagyták a Lisszaboni Szerződést, valóban nagyszerű hír. Ugyanakkor két olyan szempont is van, amelyen érdemes elgondolkodni. Az első az, hogy a Szerződés még Klaus elnök aláírására vár, akit múlt tavasszal, amikor itt az ülésteremben hangot adott nyílt szkepticizmusának és Európa-ellenességének, reakcióinkkal magunkra haragítottunk. Azt kívánom, bárcsak okosabbak lettünk volna.
A második óvatosságot kívánó szempont azoké a túlzó elvárásoké, amelyekkel az integrációnak és egyben a bővítésnek a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követő időszakban történő újraindulása iránt viseltetünk. Az az igazság, hogy ha lelassítunk, annak nem a Lisszaboni Szerződés hiánya az oka, amely csupán alibit szolgáltatott ehhez; a valódi okok a jelenlegi válság kedvezőtlen hatásai, bizonyos közösségi politikák ismételt nemzetivé tételének sürgetése, valamint az Unión belüli centrifugális tendenciák. Ha azt szeretnénk, hogy a Lisszaboni Szerződés az elvárásainknak megfelelően teljesítsen, ezekkel külön és megfelelő módon kell foglalkoznunk.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Elnök úr! Úgy vélem, a vitából többek között azt a következtetést vonhatjuk le, hogy ha magyarázatot adunk, ha megbeszéléseket folytatunk az emberekkel, ha tájékoztatjuk őket, és ha a hazugságokat megcáfoljuk, akkor elérhető a nagyobb arányú részvétel és az európai projekt fokozottabb támogatása.
Számos előttem szólóhoz csatlakozva ezért megkísérlek pozitív, építő jelleggel hozzájárulni a vitához, és arra kérem az Európai Bizottságot, mérlegelje, vajon az új Bizottság létrehozása során nem kellene-e kibővíteni az emberi jogokért felelős biztos tevékenységét, aki lehetne például a polgárságért felelős biztos, és akinek feladata lenne a tájékoztatás is, hiszen ez alapvető fontosságú ahhoz, hogy megfelelő kommunikáció alakuljon ki, megfelelő magyarázatokat tudjunk adni, és valódi párbeszédet indíthassunk az európai projektről.
John Bufton
Elnök úr! A hétvégén a Lisszaboni Szerződésről Írországban tartott népszavazás eredménye élő bizonyítéka annak, hogy a Parlament nem demokratikus, nem őszinte és nem elszámoltatható. De ki is törődik itt ezzel? Nos, én igen. Az ír szavazás megismételtetése azt jelzi, hogy az EU mára diktatúrává vált. Ha az eredmény nem cseng egybe az uniós diktátorok véleményével, egyszerűen addig ismételtetik a szavazást, amíg megszületik a megfelelő eredmény.
Ez nem igazságos, és véleményem szerint erkölcsileg is hibás. Mostantól kezdve semmi sem állítja meg a Lisszaboni Szerződés fanatikusait itt a Parlamentben abban, hogy létrehozzanak egy 500 millió lakosú európai szuperállamot. Azért igazságtalan mindez, mert hazámban, az Egyesült Királyságban megtagadták a polgároktól az ígért népszavazást. Ironikus, hogy a Lisszaboni Szerződés értelmében állandó elnökünk lesz. Ezt a tisztséget nagy valószínűséggel Tony Blair fogja betölteni. Az EU új elnöke lesz egyben az államfő is.
Két államfőnk azonban nem lehet, és mivel az EU elsőbbséget élvez a nemzeti testületek felett, az EU elnöke - talán Tony Blair - szava felülírja majd a királynőéjét. Hazám polgárai nem fogadják el, hogy egy választás nélkül hatalomra került csődtömeg vagy bárki más elsőbbséget élvezzen a királynővel szemben. Isten óvja a királynőt!
Corneliu Vadim Tudor
(RO) Mint azt jól tudják, a gazdasági és a szociális válságon túl Románia jelenleg váratlan politikai válsággal küzd. Hatalmas választási csalás előkészületei folynak. A román elnökválasztásra gondolok, amelyre november 22-én kerül majd sor. Valamennyi román választáson történtek törvénytelenségek, a jelenleg tervezett csalás mértéke azonban elképesztő.
Senkit sem vádolok személyesen, ugyanakkor létrehozták és használatra késszé tették az effajta csalás elkövetésére alkalmas mechanizmusokat, ami teljesen felháborító. Ide értendők a hamis közvélemény-kutatások, a választási turizmus, az extra listák, a tényleges választók szavazatainak törlése és már halott emberek nevében leadott szavazatok, a szegények megvesztegetésére használt hatalmas összegek és fogyasztói cikkek, a szülőknek az iskolások megvesztegetése révén történő meggyőzése, a számítógépes csalás és számos egyéb törvénytelen tett. Kérem, segítsenek Románia megmentésében! A román polgárok nevében segélykérést intézek Önökhöz!
Az Európai Tanács intézményeinek, köztük elsősorban az Európai Parlamentnek erkölcsi kötelessége elősegíteni, hogy egy tagállam megőrizhesse civilizált kereteit. Ne engedjék, hogy a balkáni maffia romba döntse az Európai Unió nemes tervét. Azért húztam meg a vészcsengőt, mert a románok utolsó reménye az Európai Unió intézményeiben rejlik.
Zoltán Balczó
(HU) A Lisszaboni Szerződés támogatói nem egyszerűen győzelmet ünnepelnek, hanem a demokrácia győzelmét, arra hivatkozva, hogy most egy kierőszakolt népszavazás mondott igent. Az eredmény azonban 3:1 a nemek javára. Nem felejthetjük el, hogy a tartalmilag teljesen azonos alkotmányos szerződésről a francia nép és a holland nép nemet mondott. Ekkor jött a kreatív ötlet, de cinikus: ha nem fogadja el Európa népe ezt az alkotmányt, nevezzük reformszerződésnek, majd a politikai elit a parlamentekben megszavazza. Sajnos a magyar parlament volt az első, amelyik ezt megtette.
Én elhiszem, hogy sokan úgy gondolják, hogy Európa népeinek a Lisszaboni Szerződés a boldogulás útja, de egyre semmiképpen nincs jogalapjuk, hogy azt mondják: ez Európa népeinek akarata volt.
Cristian Dan Preda
(RO) Csak azért kértem szót, hogy emlékeztessem Vadim Tudor urat: a jelenlegi vita tárgya az írországi népszavazás, és az általa tett teljes mértékben hamis kijelentések ehhez nem kapcsolódnak. Ezzel egyidejűleg üdvözölni szeretném az Európát támogatók táborának írországi győzelmét.
Cecilia Malmström
a Tanács soros elnöke. - Elnök úr! Úgy látom, hogy az ír népszavazásról folyó vita továbbra is igen élénk itt a plenáris ülésen, és sok mindent mondhatunk a demokráciáról. Demokratikus, ha megengedjük az írek számára, hogy még egyszer szavazzanak? Nos, igen, az. Nagyon is demokratikus. Ha meghallgatjuk az embereket, ha megkérdezzük őket, hogy miért szavaztak nemmel, akkor feltárhatjuk az okokat. E problémákat az írek számára az adózásra, a semlegességre, bizonyos etikai kérdésekre, valamint arra vonatkozó garanciákkal oldották meg, hogy a Szerződés hatálybalépését követően valamennyi tagállam, köztük Írország is delegálhatja majd saját biztosát. E kérdések tisztázása után ismét népszavazást tartottak. Az írek kétharmados többséggel és a korábbinál magasabb részvételi arány mellett "igen” választ adtak. Ez demokratikus, és úgy gondolom, örülnünk kell, és gratulálnunk kell az ír polgároknak az eredményhez.
Megfigyeltem továbbá, hogy az Egyesült Királyságon belül egyértelmű belpolitikai vita folyik; csábító lenne ebbe belemenni, mégsem teszem. Csak annyit szeretnék mondani, függetlenül attól, ki lakik majd a Downing Streeten jövőre, Nagy-Britanniának szüksége van Európára, és Európának is szüksége van Nagy-Britanniára.
Emellett némi frusztrációt érzek a jelenlévők körében az ütemezéssel kapcsolatban. Ezt megértem, és osztozom is benne, mégis meg szeretném nyugtatni a képviselőket, hogy a lehető leggyorsabban haladunk. A lengyel elnöktől garanciát és ígéretet kaptunk arra vonatkozóan, hogy néhány napon belül aláírja a szerződést. A prágai dátumok továbbra is némileg bizonytalanok. Ma este odautazom, ha még elérem a repülőgépet, és holnap sokakkal találkozom majd annak érdekében, hogy tisztázhassam a várható forgatókönyveket és ütemezési terveket. Az alkotmánybírósági helyzet megértéséhez és felméréséhez szükség van néhány napra. A Szerződést az alkotmánybíróság vizsgálja, és amíg a Szerződés ott van, az elnök nem tudja aláírni. Én igen optimista vagyok: úgy gondolom, rövid időn belül befejezik a Szerződés vizsgálatát. E kérdések tisztázására azonban néhány napot még várni kell.
Időközben természetesen az Elnökség sem tétlenkedik. Számos munkacsoportban folynak a Szerződés teljes körű végrehajtásához szükséges előkészületek. Megbeszéléseket folytatnak az Európai Parlamenttel és a Bizottsággal annak érdekében, hogy a Szerződés mihamarabbi hatályba lépéséhez szükséges valamennyi tényező a helyére kerülhessen.
Flautre asszony kérdést intézett hozzám a további parlamenti képviselőkkel kapcsolatban; ez egy olyan kérdés, amellyel a Szerződés hatálybalépését követően kell foglalkoznunk, de biztosíthatom róla, ha hallgat most engem, hogy minden tőlünk telhetőt megteszünk annak érdekében, hogy a döntés mihamarabb megszülethessen. Köszönetet szeretnék mondani a Parlamentnek, amiért a Szerződés elfogadása és a formális követelmények teljesülése között eltelő időszakra e képviselőknek megfigyelői státuszt adott. Flautre asszony számos férfijelölt nevét is említette, akik a vezető pozíciókra esélyesként felmerültek, ezeket a neveket azonban a média, a sajtó terjeszti; a Tanács egyelőre nem nevezett meg hivatalos jelölteket. Ezt meg fogja tenni. A fent említett nevek azonban a médiából származnak. Nagy örömömre szolgálna, ha e vezető beosztások egyikében egy hölgyet köszönthetnék. Nem garantálhatom, hogy ez sikerülni fog, hiszen az elnökségnek valamennyi ország igényeit meg kell hallgatnia, és olyan jelölteket kell találnia, akiknek személyével mind a 27 tagállam egyetért, de valóban örülnék egy női jelöltnek; ezáltal a mainál jóval arányosabbá válna az európai képviselet.
Meglátásom szerint, elnök úr, a Parlamentben szintén erősen uralkodik az az érzés, hogy Európának erősebbé, a világban jelentősebb szereplővé kell válnia, és bizonyítania kell elszántságát az olyan kérdésekben mint a gazdaság, a munkanélküliség elleni küzdelem, a globalizáció kihívásainak kezelése és az éghajlatváltozás. Ezt meg kell valósítanunk. A Lisszaboni Szerződés valamennyiünk számára fontos eszköz e célok eléréséhez; ugyanakkor az éppen hatályos Szerződéstől függetlenül is előre kell lépnünk annak érdekében, hogy konkrét eredményeket mutathassunk fel, és beváltsuk ígéreteinket. Csak így, csak a polgárok igényeinek teljesítése révén válhatunk legitimmé, és nyerhetjük el polgáraink bizalmát - ez pedig a Tanácsra, a Bizottságra és az Európai Parlamentre egyaránt vonatkozik. Biztosíthatom Önöket, hogy az elnökség minden erőfeszítést megtesz annak érdekében, hogy az Európai Parlament segítségével előmozdítsa az említett ügyekkel kapcsolatos folyamatokat. Köszönöm az érdekfeszítő vitát, elnök úr.
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr! Izgalmas vitán vagyunk túl, amely bizonyos mértékben nyilvánvalóan megismétli az Írországban és másutt folytatott megbeszélések lényegét.
Néhány ténnyel szeretném kezdeni. A ratifikálás módjáról a tagállamok kormányai döntenek. Az uniós intézmények semmilyen módon nem kényszeríthetik a tagállamokat, hogy akár a népszavazás, akár a parlamenti ratifikáció mellett döntsenek. Úgy gondolom, ezt nagyon fontos megemlíteni. Érdekes, hogy azok, akik határozottan kiálltak a nemzetállamok függetlensége mellett, egyben szívesen rákényszerítenék a népszavazást más tagállamokra, ami számomra kissé furcsa.
Írország úgy döntött, megismétli a népszavazást. Legyünk teljesen őszinték; ez mindig politikai kockázattal jár, mégis az ír kormány döntött úgy, hogy ezt vállalja. Vajon miért?
Mellékesen megjegyezném, hogy a megismételt népszavazás egyáltalán nem szokatlan jelenség: belügyi kérdésekkel kapcsolatban korábban is volt rá példa, egyes tagállamokban pedig szintén többször vissza lehet térni bizonyos belügyi kérdésekre, legyünk tehát tárgyilagosan őszinték az eljárásra vonatkozóan.
Úgy gondolom, elhangzott néhány kiváló elemzés az ír képviselők, Kelly úr, Mary MacDonald és De Rossa úr részéről: megmagyarázták, miért gondolták meg magukat az írek, miért szavaztak igennel, és úgy érzem, kielégítő válaszokat kaptunk.
Úgy vélem, néhány képviselő igen furcsán közelíti meg a demokráciát, és azt valami állandó és abszolút minőségnek tekintik. Talán szeretnék elfelejteni, hogy a mai vita a reformról szól. Arról a folyamatról, amely sok évvel ezelőtt indult útjára Laekenben, és amelyben az évek során számos különböző demokratikus intézmény vett részt, és számos megbeszélés folyt annak érdekében, hogy megtaláljuk a korszerűbb, demokratikusabb és hatékonyabb döntéshozatal közös módját. A tagállamok és vezetőik természetesen rengeteg időt és energiát fektettek ebbe az eljárásba, és éppen ezért az nem statikus: nem hasonlíthatjuk egy futballmeccshez. Sajnálom, de nem számolhatjuk úgy a gólokat, mint egy mérkőzés során, itt ugyanis egymást is meg kell hallgatnunk.
Ezt pedig meg is tettük. Meghallgattuk az írek aggodalmait, Írországon belül is meghallgatták őket. Miért van szükség a magyarázatra? Az írek maguk, nemzeti parlamentjükben egy albizottsági vita keretében megvitatták, mi volt a "nem” szavazat oka - ez ugyanis sokukat teljesen váratlanul érte. Így hát felkutatták az okokat.
A vitában magam is részt vettem. Ellátogattam a dublini divatvásárra, a corki halpiacra, a donegali nyilvános találkozóra, és a legtöbben elsősorban azt mondták: valójában nem olvastuk el a Szerződés teljes szövegét, hiszen nagyon összetett jogi szövegről van szó, és igen nehezen érthető, mit is tartalmaz valójában.
Néhányan attól tartottak, hogy a plakátokon feltűnő hírek igazak lehetnek, hogy az EU 1,48 eurós minimálbért fog megállapítani: lehet, hogy tényleg igaz? Vagy igaz-e, hogy az EU kötelezővé teszi majd az európai hadseregben való szolgálatot, és a fiatalokat az európai hadsereggel Afganisztánba küldi: igaz lehet ez? Miféle állítások ezek? Elhiggyem őket? Rendkívül sok minden aggasztotta tehát az íreket, sok valódi aggodalom, és főképpen - úgy gondolom - a tájékoztatás hiánya, illetve annak igénye, hogy aggodalmaikat komolyan vegyük.
Ez történt. A civil társadalom szintén szerepet vállalt, ahogyan azt, ha jól emlékszem, Kelly úr nagyszerűen ismertette. Nem szégyenkezem amiatt, hogy elkészítettük a Lisszaboni Szerződés összefoglalóját a polgárok számára, majd megjelentettük azt a nagyobb napilapokban - ezt, hozzátenném, senki sem ellenezte - annak érdekében, hogy a polgárok számukra érthető megfogalmazásban maguk is megismerjék a teljes Szerződést, és így maguk dönthessék el, hogy az mit tartalmaz, mi az igazság, és mi nem az.
Úgy vélem, hogy a jogi garanciák segítettek, ezáltal ugyanis tisztázódott, hogy a semlegesség, az abortusz és az egyéb felmerült kérdések tekintetében az íreknek nincs okuk aggodalomra. Ezt tehát tisztáztuk, megkapták a jogi garanciákat, és egy biztost - ezért pedig köszönet Írországnak, hiszen mindez azt jelenti, hogy mostantól svéd biztos is lesz, német biztos is, görög biztos is, és így tovább. Ezért úgy vélem, ezért az eredményért is köszönetet kell mondanunk az íreknek.
Természetesen ezeket a vitákat nem politikai vákuumon belül folytatjuk. A valóság is befolyásolni fogja, hogyan gondolkodunk ezekről a kérdésekről, ami teljesen helyénvaló, ugyanakkor úgy vélem, hogy a népszavazásokat követő elemzésekben mindig alaposan át kell gondolnunk az egyes oldalakat befolyásoló félelemtényezőket, a félelem ugyanis egy igen erős érzés, amellyel vissza lehet élni. Véleményem szerint ezért az Írországban következő vita során arra is választ kell találni, hogyan kerülhető el a félelemtényezők alkalmazása vagy a velük való visszaélés. A valóság azonban rámutatott, hogy az írek úgy gondolják, helyük van Európa szívében, és az válik majd javukra, ha teljes értékű európai tagok maradnak, nem pedig az, ha megkérdőjelezzük véleményük valódiságát.
Remélem továbbá, hogy a Bizottság a továbbiakban is biztosítja majd a tényszerű, objektív tájékoztatást. A vita azonban folytatódni fog, a népszavazás pozitív oldala ugyanis az, hogy kénytelenek vagyunk párbeszédet kezdeményezni a polgárokkal. Gondoskodni kell a tájékoztatásról, a vitáról és a kérdések megbeszéléséről. A népszavazás árnyoldala az, hogy egyben megosztja a lakosságot. Kénytelenek igennel vagy nemmel válaszolni, amire az írek is még hosszú ideig emlékezni fognak. Feladatunk, demokratikus kötelességünk, hogy a nemleges választ adók aggodalmait is komolyan vegyük, hogy folytassuk a vitát, és gondoskodjunk róla, hogy az uniós kérdések mostantól a megszokott - akár a civil társadalom által folytatott - politikai vitának is részét képezzék majd Írországban, illetve ennek megfelelően Európa többi részén is. Részben ez az oka annak, hogy nem mentek el többen szavazni: az, hogy az uniós kérdések az egyes tagállamokban nem képezik a napi politikai viták szerves részét.
Ezt meg kell valósítanunk, és bízom benne, hogy létrejön majd a polgárságért és tájékoztatásért felelős biztos intézménye, reményeim szerint már az új Lisszaboni Szerződés értelmében.
Elnök
Köszönöm, biztos asszony, és köszönöm mindenkinek, aki részt vett ebben igen fontos vitában, amelyet az írországi népszavazás eredményéről tartottunk.
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Elena Oana Antonescu
írásban. - (RO) Az ír szavazás eredménye határozott voks Európa mellett. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépése feloldja majd az Európában évek óta fennálló patthelyzetet.
Sok szó esett az Európát is érintő elégtelen demokráciáról, valamint az Európai Unió és polgárai között meglévő szakadékról. Egyes képviselők azt is megemlítették, hogy az európai intézmények képtelenek megbirkózni a 27 tagállamból álló, széthúzó Európa valóságával, amely abból adódik, hogy az EU-hoz a közelmúltban csatlakozott sok ország eltérő fejlettségi szinttel és gazdasággal rendelkezik.
A Közösség intézményi felépítésének elégtelensége, az EU legitimitásának a polgárok szemében történő növelésének szükségessége, valamint az a tény, hogy konkrét eszközökre van szükség, amelyeknek révén az EU a kedvezőtlen gazdasági hangulatban eleget tehet globális kötelezettségeinek, igazolja a demokratikusabb Európa irányába történő elmozdulás tagállami támogatottságát.
A Szerződés hatálybalépése megnyitja majd az utat az Európai Unió reformja előtt, és biztosítja a cselekvéshez szükséges intézményi képességeket. E kihívások kezeléséhez azonban politikai akaratra is szükség van. Következésképpen a Lisszaboni Szerződés sikeres végrehajtása meghatározó szereppel fog bírni.
Sebastian Valentin Bodu
írásban. - (RO) Az Európai Unió rohamosan közelít története eddigi legjelentősebb reformjához: a Lisszaboni Szerződés végrehajtásához. 16 hónappal az elsöprő "nem” eredményt követően, amely valamennyi európai kormány számára hasonló aggodalmat okozott, Írország igent mondott a Szerződésre.
Az EU most a lengyel elnökre vár, hogy ígéretéhez híven hamarosan ratifikálja a Szerződést, illetve a Cseh Köztársaság alkotmánybíróságára, hogy megtegye, amit az elnök nem hajlandó megtenni. Ezáltal az EU rugalmasabbá válik, és gyorsabban tud majd reagálni, ez azonban nem minden. A Szerződés új reményeket adhat a Közösséghez csatlakozni kívánó országok számára is. A nyugat-balkáni államok lelkesen üdvözölték a Szerződés írországi ratifikációját.
Az uniós intézmények felállítását és reformját követően az EU így határozottabban képviselheti majd érdekeit a világban. A jövőben nem csupán közös piac lesz, hanem a nemzetközi kapcsolatok terén is hatalommal rendelkező szereplő. Erejét a 27 tagállam biztosítja, amelyeknek száma a nem túl távoli jövőben tovább nőhet. Bízunk benne, hogy a Szerződés 2010-ben hatályba lép. Ez lehet az Unió megújulásának éve is, amely történelme során eddig minden alkalommal sikeresen újraértelmezte önmagát.
Maria Da Graça Carvalho
írásban. - (PT) A Lisszaboni Szerződésről szóló írországi népszavazás eredménye meghatározó lépés az európai integráció és Európa szerepének megerősítése szempontjából. A Lisszaboni Szerződés lehetővé teszi az EU számára, hogy az energiapolitika, az éghajlat-politika, a tudomány és a fejlődő országokkal való együttműködés terén fokozza Európa szerepét.
A Lisszaboni Szerződés az EU környezetvédelmi politikájának konkrét célkitűzésévé teszi az éghajlatváltozás elleni küzdelmet, és elismeri, hogy az Unió nemzetközi szempontból vezető szerepet játszik a klímaváltozás elleni harcban.
Most először külön fejezet szól az energiapolitikáról, amelynek értelmében az uniós politika célkitűzése lesz az energiabiztonság elérése, az energiahatékonyság és a megújuló energiaforrások fejlesztésének elősegítése.
A Lisszaboni Szerződés lefekteti az Európai Kutatási Térség létrehozásának alapjait, és ezáltal határozottabb európai fellépést valósít meg ezen a gazdasági növekedés és a foglalkoztatás szempontjából létfontosságú területen.
A Lisszaboni Szerződés most először konkrét jogalapra helyezi a humanitárius segélyek alkalmazását, és kimondja, hogy a fejlődő országokban tapasztalható szegénység csökkentése és felszámolása az Unió fejlesztési együttműködési politikájának elsődleges célja.
João Ferreira
írásban. - (PT) A Lisszaboni Szerződésről szóló második írországi népszavazás eredménye nem módosítja a folyamat antidemokratikus jellegét, amely a kezdetektől fogva figyelmen kívül hagyta a polgárok akaratát. Nem fogjuk hagyni, hogy elfelejtődjön az alkotmányos szerződésre adott francia és holland "nem”, valamint az a megtévesztő eljárás, ahogyan az alkotmányos szerződést átalakították a Lisszaboni Szerződéssé.
Az ír választók első "nem” szavazatának figyelmen kívül hagyása, valamint az azt követő elfogadhatatlan zsarolás és beavatkozás, amely az ír állam és az Európai Unió forrásainak arcátlan felhasználásával folytatott hatalmas kampányban tetőzött, szintén nyomot hagynak majd a történelemben. Sem a ratifikációs folyamat, sem pedig a Szerződés tartalma nem törvényesíti azon politikák folytatását, amelyek fő okozói az Unióban, és különösképpen Portugáliában jelenleg is tapasztalható súlyos gazdasági és társadalmi válságnak, amely válságot a Szerződés tovább súlyosbítja majd.
Részünkről továbbra is rendületlen elszántsággal harcolunk az Európai Unióban megnyilvánuló neoliberalizmus, föderalizmus és militarizmus ellen. Továbbra is szilárd meggyőződéssel harcolunk egy másik Európáért - a dolgozók és a népek Európájáért -, valamint a társadalmi és munkajogokat, a demokráciát, a szuverenitást, a békét és az együttműködést veszélyeztető, jelenleg tapasztalható megújult fenyegetések ellen.
Bruno Gollnisch
írásban. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Kin nevetünk? A írekből több hónapos zaklatás, bűntudatkeltő kampányok, hazugságok és féligazságok révén kierőszakolt "igen” felett most tapasztalható lekezelő elégedettség méltatlan a demokráciához, és sérti a polgárok akaratát. Ami az igazságot illeti, a kényszerítés útján kierőszakolt vallomások érvénytelenek: ugyanennek kellene vonatkoznia a csalással elért ratifikációkra is, ahol csak egy lehetséges válasz van, amelyért akár ad nauseam újra és újra megszavaztatjuk a polgárokat, ha nem egyenesen megkerüljük őket a parlamenti úton. Mára a Cseh Köztársaság elnöke, Václav Klaus az egyetlen személy, aki továbbra is ellenáll e szabadságromboló jogszabályszövegnek, vagyis a Lisszaboni Szerződésnek. Valamennyi európai hazafi, aki elutasítja az európai szuperállam gondolatát, támogatásáról kell, hogy biztosítsa az elnököt, és segítenie kell abban, hogy ellenálljon a ránehezedő nyomásnak, amely a közeljövőben minden bizonnyal erősödni fog.
Lívia Járóka
írásban. - (HU) Ezúton szeretném üdvözölni az írországi népszavazás eredményét, amely megnyitja az utat a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése és ezen keresztül egy demokratikusabb és szolidárisabb Európai unió kialakítása előtt. Szeretném kiemelni, hogy a szerződés egyrészt nagyobb befolyáshoz juttatja a nemzeti parlamenteket, másrészt utal az Európai Unió Alapjogi Chartájára, fenntartva és megerősítve az emberi és kisebbségi jogokat rögzítő dokumentum kötelező erejét. Különösen fontos ez Magyarországnak, hiszen a nemzeti kisebbséghez tartozó személyek diszkriminációjának a Charta által rögzített tilalma mind a határon túli magyarok, mind a magyarországi kisebbségek szempontjából igen jelentős jelzés. A globális gazdasági megtorpanás idején különösen fontos felismerni, hogy egy közepes méretű ország - mint Írország, vagy Magyarország - számára a cselekvőképes és hatékony európai összefogás jelenthet kiutat a válságból.
Rareş-Lucian Niculescu
írásban. - (RO) A Lisszaboni Szerződés ratifikálása nagymértékben leegyszerűsíti majd a jogalkotási eljárást. A legfontosabb előrelépés e tekintetben azon területek számának bővítése lesz, ahol az Európai Unió Tanácsa minősített többséggel (és nem egyhangúlag) hozhat döntést, valamint azon területek számának bővítése, ahol az Európai Parlament társjogalkotóként fog részt venni az Európai Tanács mellett. Ezek az új jellemzők nagyban elősegítik majd az uniós szintű döntések elfogadását, különösen a Strukturális Alapok és a Kohéziós Alapok területén, ami rendkívül fontos Románia számára, mivel az országnak szüksége van ezekre a forrásokra a további fejlődéshez. Üdvözlöm továbbá, hogy bővül az Európai Parlament hatásköre, például a mezőgazdasági támogatások tekintetében; a jelenlegi gazdasági válság rendkívüli mértékben sújtja ezt a területet, ahol konkrét, gyors eredményeket lehetővé tevő intézkedésekre van szükség a gazdák életkörülményeinek javítása, valamint polgáraink számára az élelmiszer-biztonság megvalósítása érdekében.
Joanna Senyszyn
írásban. - (PL) Lech Kaczyński elnök úr nyilvános ígérete ellenére ez idáig nem írta alá a Lisszaboni Szerződést. Ígérete teljesítésével immár másfél éve késlekedik. Ez indokolatlan, elítélendő, ráadásul törvényellenes.
2008. április 1-jén a lengyel parlament megbízta az elnököt a Lisszaboni Szerződés ratifikálásával. A Lengyel Köztársaság alkotmánya értelmében az elnöknek kötelessége aláírni a Szerződést. Nem a jóindulatán vagy a hajlandóságán múlik - kötelessége megtenni. Ha nem tesz eleget e kötelességének, azzal törvényt sért. Azáltal, hogy a Szerződés aláírását egy másik ország népszavazásának kimenetelétől tette függővé, Kaczyński elnök úr olyan ország szerepét ruházta Lengyelországra, amely nem képes önálló döntést hozni, és megsértette a lengyelek hazafias érzelmeit. Írországban a helyzet győztesei az erős és egységes Európai Uniót támogatók voltak. Lengyelországban az elnök akadályozza a győzelem beteljesülését, és mostanra lényegében semmiféle társadalmi támogatottságot nem élvez.
Elképzelhető, hogy személyes okokból, a hajthatatlan EU-ellenes szavazóbázis, köztük a Maryja Rádióhoz kötődő választók elvesztésétől tartva halogatja az aláírást? Ha így van, itt az ideje, hogy kezdeményezzük a lemondatását. A Lengyel Köztársaság alkotmánya értelmében ennek két módja van. Az Állami Ítélőszék, illetve a Lengyel Köztársaság alkotmánya 131. cikke (2) bekezdésének 4. albekezdése - "a Nemzetgyűlés nyilatkozata arról, ha az elnök egészségi állapota miatt tartósan képtelen feladatai ellátására”. A lengyelek nem szeretnék hátráltatni az Európai Unió fejlődését. Éppen ellenkezőleg, kedvező változásokat szeretnének kezdeményezni Európában. Kaczyński elnök úrnak nincs joga ahhoz, hogy ezt megakadályozza.
Czesław Adam Siekierski
írásban. - (PL) Annak ellenére, hogy az Európai Unió és intézményei napi szinten a Lisszaboni Szerződés nélkül is hatékonyan működnek, a Szerződés el nem fogadása olyan Közösség képét sugallná, amely képtelen fontos döntéseket hozni, és azokat elfogadni. A Lisszaboni Szerződés új szavazási elveket vezet be, amelyeknek értelmében egy adott ország szavazatának súlyát egyértelműen lakosainak száma határozza meg. A Nizzai Szerződés értelmében jelenleg folytatott gyakorlattal szemben a nagyobb tagállamok, például Németország jól járnak, a közepes méretű országok, köztük Lengyelország is, veszítenek. A Nizzai Szerződés értelmében Lengyelországnak jutó szavazati részesedés rendkívül kedvező volt. Felmerültek bizonyos félelmek a hatáskörök megosztásával kapcsolatban egy új intézmény - az Európai Tanács elnöke, népszerű nevén az EU elnöke tisztségének - létrehozása nyomán. Ne feledjük, hogy az Európai Bizottságnak és a Parlamentnek már van elnöke, őket egészíti ki az az államfő is, aki az EU, vagyis az úgynevezett elnökség élén áll, ezentúl pedig várunk még a kül- és biztonságpolitikai főképviselő kinevezésére is. A főképviselő, vagy más néven az EU külügyminiszteri posztjának létrehozásán túl a Lisszaboni Szerződés a közösségi diplomácia kidolgozásával erősíti meg az EU külpolitikáját. Meghatározza továbbá az EU-ból történő kilépés lehetőségét, létrehozza az európai polgári kezdeményezést, valamint megemlíti az uniós energiapolitika létrehozásának szükségességét, amely rendkívül fontos Európa jövője szempontjából. Bizakodva várjuk a Szerződés végső ratifikációját.
Silvia-Adriana Ţicău
írásban. - (RO) A Lisszaboni Szerződés lehetővé teszi majd a nemzeti parlamentek számára, hogy nemzeti vitáik napirendjére tűzzék az Európával kapcsolatos kérdéseket. Lényegében az Európai Bizottságtól származó valamennyi jogszabályjavaslatot megvizsgálnak majd annak érdekében, hogy ellenőrizzék a szubszidiaritás elvének való megfelelést. Ha a nemzeti parlamentek egyharmada arról értesíti a Bizottságot, hogy sérült a szubszidiaritás elve, az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak nyilatkozatot kell tennie arra vonatkozóan, vajon tiszteletben tartották, vagy megsértették a szóban forgó elvet. Egy európai jogszabály elfogadását követően a közzétételtől számított két hónapon belül a nemzeti parlamentek kérhetik az Európai Bíróságot annak hatályon kívül helyezésére. Az európai szintű jogalkotási folyamat időtartamát tekintve a nemzeti viták napirendjén szereplő, Európával kapcsolatos témakörök lehetővé teszik majd a tagállamok számára, hogy időszerű fejlesztési tanácsokat és útmutatásokat kapjanak, és az EU-val egy időben kidolgozzák saját javaslatukat. A Lisszaboni Szerződés megerősíti, hogy az EU gazdasága szociális piacgazdaság, és új hatáskörökkel ruházza fel az Uniót olyan területeken, mint az éghajlatváltozás és az energiapolitika. E hatáskörök meghatározó jelentőséggel bírnak majd, különösen az EU harmadik országoktól való energiafüggőségének fényében.
Rafał Kazimierz Trzaskowski
írásban. - A Lisszaboni Szerződésre mondott ír "igen” jó hír Európa számára. Kétségtelen, hogy a Szerződés az Európai Unió javát szolgálja majd, amennyiben leegyszerűsíti a döntéshozatali folyamatot, és kedvezőbb lehetőségeket teremt számára a hatékony működéshez. A Szerződés ellenzői által hangoztatottakkal ellentétben nem kísérel meg döntő forradalmat végrehajtani. Ugyanakkor még soha ezelőtt nem múlott ilyen sok a végrehajtás folyamatán. Az ördög a részletekben rejlik. Újításainak köszönhetően a Szerződés fokozhatja például az EU jelenlétét a nemzetközi színtéren. Sok függ azonban a végső intézkedésektől, amelyek meghatározzák majd az új eszközök, például az Európai Külügyi Szolgálat jellegét. Éppen ezért alapvető fontosságú, hogy ahol csak lehet, az Európai Parlament megfelelően kivegye a részét a Lisszaboni Szerződés által előirányzott új intézményrendszer kialakításában. Ez átláthatóbbá teszi a folyamatot, fokozza annak legitimitását, végül pedig, úgy gondolom, hozzájárul annak kedvező kimeneteléhez.
