
Puhemies.
   Julistan Euroopan parlamentin 25. syyskuuta 2003 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.(1) 

Puhemies.
   Minulla on ilo toivottaa tervetulleiksi tänä iltapäivänä viralliselle lehterille saapuneet tohtori Jong-Wook Lee, joka valittiin taannoin Maailman terveysjärjestön pääjohtajaksi, sekä hänen kollegansa. Tämä on tohtori Leen ensimmäinen vierailu Euroopan parlamentissa. Arvoisa tohtori Lee, kiitos että olette saapunut paikalle. Odotan innokkaasti tulevaa yhteistyötämme virkojemme puitteissa.
Haluan parlamentin puolesta toivottaa tervetulleiksi viralliselle lehterille saapuneet Ruotsin parlamentin perustuslakivaliokunnan jäsenet ja erityisesti sen puheenjohtajan Gunnar Hökmarkin ja varapuheenjohtajan Göran Magnussonin.
Kollegamme Ruotsin parlamentista ovat erittäin tervetulleita Euroopan parlamenttiin. Tiedän, että heillä on ollut tänä aamuna jo kiireinen aikataulu ja paljon tapaamisia, jotka jatkuvat iltapäivällä ja huomenaamulla. Haluan huomauttaa, että tämä on kymmenes Ruotsin parlamentin valiokunnan valtuuskunta, joka vierailee tänä vuonna Euroopan parlamentissa. Meillä on suuri ilo toivottaa teidät tervetulleiksi. Ovemme ovat aina avoinna kollegoille muista parlamenteista.(1) 

Puhemies.
   Oikaisu 8. ja 9. lokakuuta 2003 pidettävien istuntojen esityslistaan on jaettu. Onko huomautettavaa? 
Lehne (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, esityslistalla on seuraavana vapaita ammatteja koskeva suullinen kysymys. Puheenjohtajakokouksessa ei päästy sopimukseen siitä, että tästä suullisesta kysymyksestä käytävän keskustelun päätteeksi laaditaan päätöslauselmaesitys. Tämän jälkeen on kuitenkin käyty uusia keskusteluja, ja luulen, että parlamentin enemmistö kannattaa nyt päätöslauselman laatimista. Ehdotan näin ollen, että päätöslauselmasta äänestetään seuraavalla Strasbourgin istuntojaksolla ja että päätöslauselmaesitysten jättämisen määräajaksi asetetaan ensi viikon torstai klo 12.00. 

(1)

Howitt (PSE ).
    Arvoisa puhemies, minulla on ilo esitellä teille "vastuullisen kulutuksen" viikko, joka järjestetään tällä viikolla Brysselissä ja joka on esillä kaikkialla Euroopan parlamentin rakennuksissa. Vastuullinen kulutus tarkoittaa, että kuluttajat voivat suosia valinnoissaan eettisesti tuotettuja tai reilun kaupan tuotteita. Niitä tuotettaessa kunnioitetaan työntekijöiden oikeuksia, ja huolehditaan sosiaalimaksujen maksamisesta köyhien maanviljelijöiden ja muiden tuottajien tukemiseksi kehitysmaissa, joista tuotteet ovat peräisin.
Euroopan parlamentilla on ollut suuri merkitys edistettäessä yritysten sosiaalisen vastuun käsittelyä Euroopan unionissa, ja reilu kauppa on erittäin tärkeä osa sitä. Arvoisa puhemies, pyydän teitä kiittämään kvestoreita siitä, että he antoivat järjestää tapahtuman täällä parlamentissa tällä viikolla, Oxfamin Maailmankauppoja kojujen pitämisestä eri puolilla parlamenttia ja muita tapahtumaa tukevia järjestöjä, kuten kotimaani Fairtrade-säätiötä ja Tradecraft Exchange -järjestöä.
Kannustakaamme yhdessä kaikkia Euroopan parlamentin jäseniä ostamaan reilun kaupan kahvia sekä muita elintarvikkeita ja tuotteita, joita on tämän viikon ajan houkuttelevasti tarjolla parlamentin kahviloissa ja ravintoloissa.
Puhemies.
   Hyvä jäsen Howitt, välitämme kiitoksenne kaikille mainitsemillenne tahoille. 
Hudghton (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, parlamentin työjärjestyksen 2 artiklan nojalla haluan kiinnittää huomionne Skotlannin parlamentissa taannoin esitettyyn lausuntoon. Eräs konservatiivisen puolueen jäsen totesi Euroopan parlamentin kalatalousvaliokunnan puheenjohtajasta, että "hänen velvollisuutenaan on edustaa Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen näkemyksiä perustuslaista, joka mahdollisesti sisältää määräyksiä yhteisestä kalastuspolitiikasta". Tämä liittyi perustuslakiehdotukseen ja Struan Stevensonin esittelijän tehtävään kyseisessä asiassa.
Arvoisa puhemies, voitteko kenties vahvistaa, etteivät Euroopan parlamentin jäsenet saa työjärjestyksen 2 artiklan mukaan ottaa vastaan sitovia toimintaohjeita ja ettei valiokunnan puheenjohtajan velvollisuutena ole missään nimessä ottaa vastaan toimintaohjeita hallitukselta – olipa hallitus Edinburghissa, Lontoossa, Madridissa tai missä hyvänsä? Voisitteko lisäksi vahvistaa, että Struan Stevenson saa halutessaan vapaasti puolustaa Skotlannin etuja? 
Puhemies.
   Voin ilman muuta vahvistaa, että työjärjestyksen 2 artiklassa käsitellään parlamentin jäsenten edustajantoimen riippumattomuutta, kuten totesitte, ja että parlamentin jäsenet ovat edustajantoimessaan itsenäisiä, kuten tiedän kollegamme Stevensonin tavallisesti olevan. 
Korakas (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, kuten olen jo aiemmin kertonut täällä parlamentissa, Latviassa on kielletty kommunistipuolueen toiminta, kommunistinen propaganda sekä kommunististen symbolien käyttö. Viisisataatuhatta ilman kansalaisuutta olevaa venäjänkielistä asukasta eli 40 prosenttia väestöstä on suljettu poliittisen elämän ulkopuolelle. Niillä, jotka eivät eronneet Latvian kommunistisesta puolueesta kahdeksan kuukautta ennen Neuvostoliiton romahdusta, ei ole oikeutta asettua ehdokkaaksi vaaleissa eikä työskennellä julkisella sektorilla. Näin ollen esimerkiksi kommunistijohtaja Alfreds Rubiksxia, joka on nykyään sosialistipuolueen puheenjohtaja, on kielletty asettumasta ehdokkaaksi vaaleissa, vaikka hänen puolueensa on edustettuna parlamentissa.
Lisäksi totean, että SS-sotilaille pystytetään parhaillaan muistomerkkejä julkisin varoin ja avustuksin, mutta fasismin vastaisen sodan veteraaneja kielletään pitämästä puvuissaan sodassa annettuja kunniamerkkejä, ja joitakin heistä pidetään vangittuina, koska he osallistuivat fasismin vastaiseen sotaan.
Halusin käyttää hyväkseni Latvian tasavallan presidentin huomista vierailua Euroopan parlamentissa ja hänen juhlapuhettaan tuodakseni esiin tämän sietämättömän asiaintilan, joka minulla oli tilaisuus itse todeta, ja kehottaakseni teitä huomauttamaan siitä keskusteluissa, joita käytte hänen kanssaan. 
Lisi (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kuten tiedätte, italialainen lähetystyöntekijä Annalena Tonelli surmattiin toissapäivänä raa'asti Somaliassa, Afrikassa. Hän oli 30 vuoden ajan omistanut elämänsä sairaiden auttamiselle ja sai työssään kiitosta ja tukea koko väestöltä ja islamilaiselta yhteiskunnalta.
Tämä raaka murha on ollut valtava isku kotimaassani etenkin uhrin poikkeuksellisen merkittävän humanitaarisen työn vuoksi. Arvoisa puhemies, voisitteko välittää parlamentin surunvalittelut sekä uhrin perheelle että Italian toimielimille tämän traagisen ja äkillisen kuoleman johdosta? 
Puhemies.
   Annoin tänään parlamentin puolesta lausunnon kyseisestä asiasta. Toimitan teille siitä kopion ja olen mielelläni yhteydessä myös Tonellin perheeseen. 
Ahern (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, olen hämmästynyt, ettemme voi keskustella tässä täysistunnossa Italiassa taannoin tapahtuneesta vakavasta sähkökatkoksesta. Unionin kansalaiset ja erityisesti tällaisesta tapauksesta kärsineet henkilöt odottavat, että käsittelemme asiaa kiireellisenä.
Olemme pyytäneet komission jäsentä De Palaciota valiokuntaan keskustelemaan asiasta, mutta se ei korvaa komission julkilausumaa tai itse asiassa neuvoston julkilausumaa, koska kyse on rajat ylittävästä tapauksesta. Meidän on käsiteltävä sähkön toimitusvarmuuteen ja sisämarkkinoihin liittyvää kysymystä kiireellisenä asiana.
Halusin vain todeta olevani erittäin hämmästynyt, ettemme voi keskustella asiasta täysistunnossa. Tämä tarkoittaa, ettemme palvele unionin kansalaisia. 
Puhemies.
   Kukaan ei ottanut asiaa esiin tänään käsittelyjärjestyksen kohdalla, jotta olisimme voineet tiedustella parlamentin halukkuutta keskustella asiasta. Voimme kuitenkin puhua tapauksen laajoista vaikutuksista keskustellessamme 16.–17. lokakuuta järjestettävän Eurooppa-neuvoston kokouksen valmistelusta, koska kyse on selvästikin rajat ylittävästä asiasta. Kyseisen keskustelun aikana kollegat voivat siis halutessaan esittää huomautuksia asiasta. 
McAvan (PSE ).
    Arvoisa puhemies, halusin käyttää minuutin puheenvuoron vain esitelläkseni parlamentin Kangalle, joka on aivan erityinen vieras Australiasta. Kanga on erittäin suloinen leikkikenguru, mutta se on tullut tänään Euroopan parlamenttiin tuomaan erittäin vakavaa viestiä yli vuoden ikäisten lasten sekä myös aikuisten äkillisistä selittämättömistä kuolemista. Monet teistä ovat varmasti kuulleet kätkytkuolemasta eli vauvojen äkillisestä kuolemasta, mutta ette liene kovinkaan tietoisia siitä, että myös monet yli vuoden ikäiset ihmiset kuolevat, eivätkä heidän omaisensa saa kuolemalle mitään selitystä.
Pelkästään kotimaassani näin kuolee joka viikko kahdeksan ihmistä. Omaiset jätetään ihmettelemään, mistä kuolema johtui ja mitä heidän pitäisi tehdä. He eivät juurikaan saa vastauksia.
Me Euroopan parlamentin jäsenet voimme pyytää Maailman terveysjärjestöä ja olen iloinen, että pääjohtaja vierailee tänään täällä Brysselissä vahvistamaan tämän syndrooman nimityksen ja tunnusmerkit, jotta rajat ylittävää tutkimusta voidaan lisätä. Näin voisimme saada selville, kuinka paljon ihmisiä kuolee tällä tavoin, ja ehkä myös selvittää, mistä tämä johtuu.
Lähetän kollegoille kopion Maailman terveysjärjestölle osoitetusta kirjeestä, jossa vaaditaan näiden tunnusmerkkien vahvistamista. Toivon heidän allekirjoittavan sen. Siten tämän traagisen sairauden tutkimus voi tuoda hieman lohtua monille eri puolilla Eurooppaa asuville perheille.
Tämän jälkeen Kanga matkustaa Skotlannin parlamenttiin ja maailman muihin parlamentteihin ja kansanedustuslaitoksiin viemään viestiä siitä, että meidän on pyrittävä aiempaa aktiivisemmin selvittämään, miksi ihmiset kuolevat tällä tavoin. 
Zorba (PSE ).
    Arvoisa puhemies, pyydän teitä ryhtymään toimiin niiden tappouhkausten lopettamiseksi, joita pohjoiskyproslaisen Harmaat sudet -ääriliikkeen jäsenet ovat esittäneet kyproksenturkkilaisen -sanomalehden toimittajille Sener Leventille ja Ali Osmanille.
-sanomalehti ja sen päätoimittaja uhataan vaientaa, mikä on vakava isku Kyproksen turkkilaisyhteisön lehdistön vapaudelle ja sananvapaudelle. On perusteltuja uhkia ja pelkoja siitä, että tämäntyyppiset hyökkäykset lisääntyvät miehitetyllä Kyproksella joulukuussa järjestettävien vaalien kynnyksellä ja että terrorismi ja pelko estävät Kyproksen turkkilaisyhteisön demokraattisten, Euroopan unionia kannattavien äänten kuuluvuuden.
Kehotan teitä ryhtymään erityisen hienotunteisiin toimiin – entisenä toimittajana suhtauduttekin hienotunteisesti lehdistön vapautta koskeviin asioihin. Lisäksi vaadin, että Euroopan komissio ja sen Kyproksen edustusto tiedottavat parlamentille järjestelmällisesti vastaavista tapauksista.
Puhemies.
   Hyvä jäsen Zorba, noudatan mielelläni pyyntöänne. Kiitos, että otitte asian esille. 
Lage (PSE ).
   – Haluan huomauttaa parlamentille, että Guinea-Bissaun tasavallassa tapahtui hiljattain sotilaallinen isku, joka kohdistui vaaleilla valittuun presidenttiin. Kaikki demokraattisesti valittujen poliittisten edustajien vastaiset iskut tai liikkeet on aina tuomittava yksiselitteisesti. Tilanne Guinea-Bissaussa oli jo kieltämättä tasapainoton, koska parlamentti oli hajotettu ja uuden parlamentin valintaprosessi osoittautui yhä vaikeammaksi. Siirtymäkauden peruskirja oli kuitenkin laadittu, ja demokratia oli luvattu palauttaa Guinea-Bissauhun, tuohon pieneen ja lähes tuntemattomaan Guineanlahden valtioon.
Arvoisa puhemies, toivoisin, ettette te eivätkä yhteisön toimielimet jättäisi tätä pientä valtiota täysin huomiotta ja että myöntäisitte huomattavan tukipaketin, jotta maahan voidaan palauttaa demokratia ja jotta siellä voidaan järjestää demokraattiset vaalit. Guinea-Bissau tarvitsee apua näiden vaalien järjestämisessä, koska siellä on puutetta kaikesta, jopa vaaliprosessin rahoittamiseen tarvittavista varoista. Vielä tätäkin enemmän tämä pieni kansakunta tarvitsee kuitenkin apua kehityksen, rauhan ja edistyksen aikaansaamisessa sekä sen varmistamisessa, ettei sen kansa kärsi enää väkivallasta ja epävarmasta tulevaisuudesta. 
Ferrández Lezaun (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, viime sunnuntaina Zaragozassa järjestettiin kansallisen vedenkäyttösuunnitelman vastainen mielenosoitus, joka on vain yksi monista Aragonian alueen mielenosoituksista. Siihen osallistui lähes 100 000 ihmistä. Tämä oli ensimmäinen mielenosoitus, jossa yli kolmannes väestöstä – lähes 35 prosenttia Aragonian väestöstä – osoitti mieltään kansallista vedenkäyttösuunnitelmaa vastaan. Mielenosoittajien joukossa oli niin yli 90-vuotiaita vanhuksia kuin alle vuoden ikäisiä vauvojakin.
Syntyperäisenä aragonialaisena pyydän teitä välittämään komission jäsenelle Wallströmille kiitoksemme hänen valmiudestaan vuoropuheluun ja hänen jatkuvista asiaa koskevista toimistaan. Espanjan pääministerillä on ollut kuitenkin erilainen asenne. Pyydän teitä ilmoittamaan pääministeri Aznarille, että haluamme hänen luopuvan jyrkästä ja autoritaarisesta kannastaan ja keskustelevan kaikkien aragonialaisten legitiimin edustajan, Aragonian hallituksen, kanssa.
Arvoisa puhemies, ylivoimainen enemmistö aragonialaisista ei halua tulla ryöstetyksi. Tästä syystä puolustamme nyt sekä jatkossa aina tarvittaessa vedensiirron vastaista kantaamme. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana komission tiedonanto AKT-maiden kanssa tehtävän yhteistyön täydellisestä integroimisesta Euroopan unionin talousarvioon. 
Schreyer,
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan kehitysrahasto (EKR), josta myönnetään tukea Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren alueen valtioille, ja sen integroiminen Euroopan yhteisön talousarvioon eivät ole uusia asioita parlamentille. Parlamentti on toistuvasti vaatinut rahaston sisällyttämistä talousarvioon ja kannattanut aina asiaa edistäviä ehdotuksia. Olen siksi erittäin iloinen voidessani ilmoittaa teille, että komissio on tänään hyväksynyt tiedonannon, jossa ehdotetaan Euroopan kehitysrahaston siirtämistä kokonaan yhteisön talousarvioon seuraavista rahoitusnäkymistä lähtien.
Komissio ehdottaa tätä, koska olemme vakuuttuneita siitä, että budjetointi lisää AKT-maille myönnettävän tuen tehokkuutta, nopeuttaa ja parantaa tuen täytäntöönpanoa sekä auttaa prosessin kaikkia osapuolia hyötymään tehokkuudesta. Ehdotus sopii mainiosti yhteen Euroopan unionin viime vuosina eri huippukokouksissa antamien lupausten kanssa. Monterreyssa Euroopan unioni esimerkiksi sitoutui lisäämään kehitysmaille myöntämänsä tuen kokonaismäärää sekä parantamaan käsittelyä ja koordinointia ja lisäämään siten tehokkuutta.
Euroopan kehitysrahaston integroiminen yhteisön talousarvioon on erittäin tuttu aihe parlamentille, joka on toistuvasti ilmaissut puoltavansa tätä siirtoa, jota komissiokin on kannattanut pitkään. Ensimmäinen asiaa koskeva ehdotus tehtiin jo vuonna 1973 eli 30 vuotta sitten, ja ajatus on otettu esiin sen jälkeen monta kertaa, viimeksi vuonna 1993.
Jäsenvaltiot eivät ole kuitenkaan pystyneet sopimaan siitä, miten tämä vuodesta 1958 käytössä ollut erityisväline sisällytetään talousarvioon. Kehitysrahasto on erityinen väline, koska jäsenvaltiot rahoittavat sitä suoraan tiettyjen kertoimien mukaisesti.
Komissio on kuitenkin vastuussa rahaston hallinnoinnista, mutta siihen sovelletaan eri sääntöjä kuin muihin ulkopolitiikan välineisiin. Parlamentilla on oikeus ja velvollisuus myöntää kehitysrahastolle vastuuvapaus, mutta se ei osallistu tukimääriä tai varojen käyttötarkoitusta koskevaan päätöksentekoon.
Miksi ehdotamme taas vuonna 2003 tämän talousarvion ulkopuolisen rahastorakenteen sisällyttämistä yhteisön talousarvioon? Siihen on kaksi keskeistä syytä. Ehdotuksesta on ensinnäkin hyötyä kaikille osapuolille, etenkin vastaanottaville maille. Komissio on myös vakuuttunut, että nyt on oikea ajankohta ja otollinen tilaisuus esittää tämä ehdotus uudestaan.
Tarkastelen ensin viimeksi mainittua syytä: oikeaa ajankohtaa ja sopivia edellytyksiä. Samaan ajankohtaan osuu kolme asiaa. Perustamissopimusten uudistamista koskeva ehdotus on esitetty, ja valmistelukunnan tekemässä valmistelutyössä nimenomaan kannatettiin EKR:n budjetointia, joka olisi valmistelukunnan perustuslakiehdotuksen mukaan mahdollista. Toinen tärkeä tekijä on Euroopan unionin laajentuminen. Liittymisneuvotteluissa sovittiin, etteivät uudet jäsenvaltiot osallistu vielä nykyisen rahaston rahoitukseen, mutta niiden rahoitusosuuksista neuvotellaan seuraavien rahastojen yhteydessä. Kolmas tekijä on ehdotus vuoden 2006 jälkeisestä EU:n uudesta rahoituskehyksestä, josta keskustellaan parhaillaan. Tänään hyväksytty tiedonanto on siis konkreettinen osa komission ehdottamaa uutta rahoituspakettia.
Käsittelen seuraavaksi asioita, jotka ovat aivan yhtä tärkeitä kuin nämä oikeasta ajankohdasta johtuvat mahdollisuudet. AKT-maat hyötyvät EKR:n sisällyttämisestä talousarvioon. Se myös lisää EU:n myöntämän tuen poliittista tehokkuutta ja auttaa tehostamaan tuen hallinnointia. Nykyisessä yleisen talousarviorakenteen ulkopuolisessa järjestelmässä, jossa neuvotteluja käydään viiden vuoden välein, AKT-maat ovat yhä suuremmassa vaarassa joutua poliittisesti syrjään. AKT-maille koituva hyöty on se, että budjetoinnin ansiosta tuesta keskustellaan jatkuvasti.
Talousarvioon sisältyvät kehitysohjelmat, joiden täytäntöönpanoa parlamenttikin valvoo vuosittain, kannustavat tehostamaan myös tukien käsittelyä. Olemassa olevia henkilöresursseja on sitä paitsi helpompi hyödyntää yhteisön talousarvion yhteydessä kuin nykyisessä rahastojärjestelmässä.
Miten tämä lisäisi EU:n myöntämien tukien tehokkuutta? EKR:n yhteydessä on kehitetty vahva kumppanuusmenetelmä, joka on ehdottomasti säilytettävä samoin kuin itsehallinnan (ownership) periaate ja köyhyyden vähentämiseen keskittymisen periaate. Olisi kuitenkin paljon järkevämpää tehostaa Euroopan unionin talousarviosta rahoitettavien ja myös AKT-maita hyödyttävien ohjelmien yhteisvaikutusta. Maailmanlaajuisten tukiohjelmien, kuten Maailmanlaajuisen terveysrahaston, varoja voitaisiin lisäksi käyttää aiempaa tehokkaammin, jos EKR sisällytettäisiin talousarvioon.
Hallinnolliset menettelyt yksinkertaistuisivat, koska ei olisi enää kahta päällekkäistä järjestelmää, kahta eri varainhoitoasetusta, kahdenlaisia täytäntöönpanosäännöksiä eikä erilaisia kirjanpitovaatimuksia. Järjestelmien yhdenmukaistaminen lisäisi paitsi komission yksiköiden myös vastaanottavien maiden viranomaisten ja kaikkien tuen täytäntöönpanoon osallistuvien tahojen tehokkuutta. Meidän on nimittäin otettava huomioon, että myös esimerkiksi kansalaisjärjestöt ovat tekemisissä kahden eri järjestelmän kanssa, mikä aiheuttaa luonnollisesti paljon paperityötä ja heikentää tehokkuutta.
Mitä perusteluja ehdotuksen vastustajat voisivat esittää? AKT-maat saattaisivat olla huolissaan siitä, että muut ulkopolitiikan painopistealueet, kuten kriisitilanteet, syrjäyttävät niille erityisen tärkeät asiat. Meidän on lievitettävä tätä pelkoa, kuten komissio on tehnytkin tiedonannossaan. Tukiohjelma varmistetaan asetuksella, joka annetaan yhteispäätösmenettelyllä ja jossa määritellään tiettynä kautena myönnettävä rahoitusosuus. Kokemuksemme budjettiohjelmista ovat lisäksi osoittaneet, että tukien monivuotinen suunnittelu ja EU:n talousarvioon sovellettava vuotuisuuden periaate on ehdottomasti sovitettava yhteen.
Komissio ei tehnyt tänään tarkkoja ehdotuksia seuraavien vuosien talousarvioluvuista. Ne on vahvistettava seuraavista rahoitusnäkymistä käytävien keskustelujen yhteydessä. Komissio on kuitenkin ehdottanut joitakin tärkeitä toimia tulevan rahoitusosuuden varmistamiseksi. Se esimerkiksi toteaa, että nykyinen tukimäärä on jatkossa avustuksen vähimmäismäärä ja että rahoitusosuus olisi määritettävä talouskehityksen perusteella.
Rahoituskertoimilla on epäilemättä merkitystä myös tulevissa keskusteluissa – luonnollisesti varsinkin neuvostossa. Rahoituskertoimet on neuvoteltava uudestaan jokaista uutta rahastoa varten. Tästä syystä EKR:ään sovellettavia nykyisiä rahoituskertoimia ei voida pitää takeena EKR:n tulevien varojen määrästä. EKR:n integroimisessa EU:n talousarvioon on komission mielestä kuitenkin se suuri etu, ettei rahoituskertoimista tarvitse enää neuvotella erikseen kutakin uutta rahastoa varten.
Euroopan unioni rahoittaa puolet koko maailman julkisesta kehitysavusta. Se myönsi viime vuonna kehitysapuun 31 miljardia euroa kaiken kaikkiaan 60 miljardista eurosta, ja tähän lukuun sisältyy sekä jäsenvaltioiden että yhteisön myöntämä tuki. Yhteisön tuella on tällä hetkellä kolme lähdettä: yhteisön talousarvio, Euroopan investointipankin välineet ja tietenkin Euroopan kehitysrahasto. Jos Euroopan kehitysrahasto sisällytetään yhteisön talousarvioon, unionin myöntämästä tuesta tulee aiempaa näkyvämpää ja johdonmukaisempaa, ja tämä olisi uusi tärkeä askel Euroopan unionin kansainvälisen aseman vahvistamisessa.
Tämän askeleen mahdollistamiseksi tulevina kuukausina on tehtävä ja hyväksyttävä useita välttämätöntä oikeudellista ja poliittista täytäntöönpanoa koskevia ehdotuksia. Komissio luottaa siihen, että parlamentti tukee näitä ehdotuksia. Paljon kiitoksia.
Kinnock, Glenys (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kuten komission jäsen tietää, Euroopan parlamentti suhtautuu erittäin myönteisesti hänen äskeiseen selvitykseensä. Arvoisa komission jäsen, siitä puuttui mielestäni kuitenkin selkeä vakuutus tai tae EKR:n varojen suojaamisesta yhteisön talousarviossa. Ette myöskään maininnut huomautuksissanne, että AKT-maiden on hyväksyttävä tämä järjestely. En usko, että AKT-maat hyväksyvät mitään sellaista, jonka ne katsovat vähentävän omaa vaikutusvaltaansa EKR:ää koskevissa päätöksissä.
Haluaisin kuulla, miten aiotte varmistaa, että varat käytetään nimenomaiseen tarkoitukseen. Sanoitte, ettette ole täysin valmis tekemään sitä mutta että olemme tottuneet EKR:n varojen ohjaamiseen unionin muihin painopistealueisiin. Olemme todellakin havainneet tällaista, emmekä halua sitä enää uudessa järjestelmässä.
Arvoisa komission jäsen, voisitteko harkita rahoitusnäkymiin uutta kehitysapua koskevaa otsaketta? Olisitteko lisäksi valmis esittämään sitä vuoden 2003 lopussa tehtävässä seuraavia rahoitusnäkymiä koskevassa ehdotuksessa? 
Schreyer,
     Tästä ehdotuksesta on ilman muuta keskusteltava yksityiskohtaisesti AKT-maiden kanssa, ja näissä keskusteluissa on käsiteltävä myös monia Cotonoun sopimuksessa vahvistettuja EKR:n osatekijöitä. Mainitsin esimerkiksi kumppanuuden sekä köyhyyden vähentämisen periaatteet. Olen lisäksi kanssanne samaa mieltä siitä, että AKT-maat saadaan hyväksymään tällainen ehdotus vain, jos voimme antaa riittävät takuut siitä, ettei tämä toivottavasti tehokkuutta lisäävä ehdotus ole pelkkä veruke leikata kehitysavun määrärahoja. Miten tämä voidaan taata? Komissio käsittelee asiaa tiedonannossaan ja toteaa, että nykyisen tukimäärän on oltava jatkossa myönnettävän tuen vähimmäismäärä.
Miten tämä voidaan varmistaa talousarviossa? Se voitaisiin varmistaa sisällyttämällä rahoituskehystä koskevat yksityiskohdat monivuotisen ohjelman oikeusperustaan. Komissio ei ehdota uuden otsakkeen lisäämistä rahoitusnäkymiin, sillä rahoitusnäkymien rakenteen yhteydessä on mielestämme hyvä tehdä selväksi, että käytettävissämme on erilaisia ulkopolitiikkaa ja kehitysapua koskevia välineitä. Jos rahoituskehys varmistettaisiin oikeusperustassa, varat voitaisiin pitää erillään, eikä käytettävissä olevia varoja voitaisi vähentää synergiaetujen vuoksi.
Tänään julkaistussa tiedonannossa komissio jopa ehdottaa, että EKR:stä myönnettävän kehitysavun määrä on vahvistettava yleisen talouskehityksen perusteella. Tämä on myönteinen toteamus, jota on tarkasteltava myös Monterreyssa annettujen sitoumusten yhteydessä. Nyt tai jatkossa talousarviosta rahoitettava osa kehitysavusta on tietenkin vain pieni osa luvatusta osuudesta, joka on kaiken kaikkiaan 0,39 prosenttia bruttokansantulosta, mutta tämä osa olisi mielestäni taattava. En osaa tietenkään vielä tässä vaiheessa ennustaa, korotetaanko tätä osuutta rahoitusneuvottelujen perusteella. 
Puhemies.
   Asian käsittely on päättynyt.
Koska neuvosto ei ole paikalla, keskeytämme istunnon muutamaksi minuutiksi.
Puhemies.
   – Koska neuvosto ei ole vieläkään paikalla, ehdotan, että muutamme hieman esityslistaa ja käsittelemme seuraavaksi Klaus-Heiner Lehnen ja muiden laatimaa PPE-DE-ryhmän suullista kysymystä vapaita ammatteja koskevista markkina- ja kilpailusäännöksistä (B5-0278/2003). 
Lehne (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluaisin kiittää komission jäsentä Montia siitä, että hän mahdollisti asian käsittelyn näin lyhyellä varoitusajalla. Siitä on se etu, että voimme käsitellä suullista kysymystämme hieman "näkyvämmällä" kohtaa esityslistaa, sen sijaan että käsittelisimme sitä pikkutunneilla. Olen kiitollinen, että asiat menivät näin. Tässä suullisessa kysymyksessä on todellakin kyse erittäin tärkeästä asiasta, nimittäin siitä, että Euroopan unionin jäsenvaltioissa on kehitetty jo vuosisatojen ajan vapaita ammatteja, joiden harjoittajien on tarkoitus hoitaa tiettyjä eritystehtäviä. Esimerkiksi asianajajat toimivat oikeusviranomaisina, ja notaarien tehtäviin kuuluu myös julkisen vallan käyttöä. Joissakin ammateissa on taas noudatettava erityisiä ammatillisia sääntöjä. Tällaisia ovat esimerkiksi lääkäreiden tai apteekkarien ammatit sekä monet muut vapaat ammatit, joihin sovelletaan vastaavia säännöksiä ja erityisrakenteita.
Minun on todettava, että olemme oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa hieman huolissamme vapaita ammatteja koskevassa komission politiikassa viime vuosina tapahtuneesta kehityksestä. Tarkoitan nyt esimerkiksi keskustelua, jonka kävimme muutama vuosi sitten rahanpesua koskevasta direktiivistä. Meistä tuntuu aina siltä, että komissio haluaa soveltaa kaikkia "supermarketteja" koskevia sääntöjä myös vapaisiin ammatteihin. Niin ei kuitenkaan voi tehdä, koska vapailla ammateilla on erityinen rakenne ja koska niiden harjoittajat hoitavat erityisiä julkisia tehtäviä. Juuri tästä syystä heitä on käsiteltävä toisin kuin tavallisia markkinoiden toimijoita, jotka ostavat tai myyvät jonkin tuotteen markkinoilla.
Viimeaikaisten tapahtumien vuoksi – esimerkiksi Wienin Institute for Advanced Studies -laitoksen muutama kuukausi sitten julkaiseman tutkimuksen vuoksi – haluaisimme tietää, miten komission aikoo käsitellä tätä kysymystä jatkossa. Olemme sitä paitsi kuulleet, että komissio aikoo järjestää muutaman viikon kuluttua asiaa koskevan laajan kuulemisen kaikkien asianosaisten tahojen kanssa, ja mekin luonnollisesti haluaisimme kuulla, mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä tämän kuulemisen jälkeen. Esittämässämme kysymyksessä käsitellään pääasiassa tätä seikkaa, ja komission jäsenen Montin olisi mielestäni hyvä ilmaista selkeästi kantansa asiasta vastatessaan tänään suulliseen kysymykseemme. Näin voitaisiin poistaa monet vapaisiin ammatteihin liittyvät epävarmuustekijät ja selkeyttää asioita.
Arvoisa komission jäsen, esityslistaa koskevissa keskusteluissamme olemme jo sopineet, että haluamme parlamentin tekevän seuraavan Strasbourgin istuntojakson aikana samoin kuin muutama vuosi sitten eli hyväksyvän näitä kysymyksiä koskevan päätöslauselman. Voitte käyttää sitä samalla jonkinlaisena mittapuuna, jonka avulla voitte päätellä, mitä parlamentti ajattelee tästä erittäin arkaluonteisesta vapaita ammatteja koskevasta kysymyksestä. 
Monti,
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio tunnustaa ilman muuta vapaiden ammattien merkityksen Euroopan unionin talouden kilpailukyvyn tehostamisessa ja Lissabonin Eurooppa-neuvoston vahvistamien tavoitteiden saavuttamisessa.
Komissio katsoo, että näiden ammattien harjoittajien kiistaton ammattitaito ja heidän kykynsä luoda asiakkaidensa kanssa molemminpuoliseen luottamukseen perustuvia suhteita ovat epäilemättä tärkeitä tekijöitä vapaiden ammattien harjoittajien menestyksessä, ja niiden ansiosta heidän eurooppalaiset asiakkaansa ovat erittäin tyytyväisiä. Tämän huomioon ottaen komissio on hyväksynyt monia aloitteita, joilla on – kuten on jo todettu – tarkoitus varmistaa, että yleistä etua valvotaan täysimääräisesti, ja erityisesti taata laaja riippumattomuus ja tiukka ammattietiikka tällä alalla. Asian kannalta merkityksellisiä ovat myös asiassa Wouters 19. helmikuuta 2002 annettu tuomio ja asiakkaiden oikeuksien turvaaminen.
Käynnistimme maaliskuussa 2003 arviointiprosessin, jossa on tarkoitus muodostaa yleiskuva vapaita ammatteja koskevista säännöksistä ja niiden vaikutuksista Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Kyseisessä arviointiprosessissa otetaan huomioon kaksi näkökohtaa: Koska vapailla ammateilla on ensinnäkin huomattava vaikutus muiden alojen kilpailukykyyn, on tärkeää pohtia, millaisia taloudellisia vaikutuksia tällä sääntelyllä voi olla tuotantoon ja tehokkuuteen sekä hintatasoon ja työllisyyteen. Kuten kysymyksen laatijat ovat todenneet, toiseksi on tärkeää ottaa huomioon myös muut kuin taloudelliset näkökohdat ja näin ollen arvioida tarkoin erityyppisten sääntelyjen perusteltavuutta. Jos arviointi osoittaa, ettei kaikkien säännösten tarpeellisuutta yhtäältä laadukkaiden palvelujen takaamiseksi ja toisaalta kuluttajien etujen suojelemiseksi voida perustella objektiivisesti, komission ja varmasti myös itse vapaiden ammattien harjoittajien on pyrittävä kaikin keinoin varmistamaan, että tällaisia säännöksiä tarkistetaan. Analysoimme parhaillaan vapaiden ammattien ja kuluttajien osuutta arviointiprosessissa.
Hyvä jäsen Lehne, mainitsemanne asianosaisten kuuleminen järjestetään 28. lokakuuta 2003, ja uskomme, että kyseisessä tilaisuudessa onnistumme sovittamaan yhteen osapuolten monia erilaisia näkemyksiä. Jos jotkut Euroopan parlamentin jäsenet haluavat osallistua tähän kuulemiseen, he ovat tietenkin enemmän kuin tervetulleita. Olen varma, että tilaisuudessa käydään erittäin hyödyllisiä keskusteluja, joiden ansiosta ymmärrämme aiempaa paremmin eri ammattien harjoittajien toimintaa. Jos osallistutte keskusteluihin, näkemyksenne tietenkin lisäävät keskustelujen antia.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan muistuttaa parlamentille, että kollegani, komission jäsenen Bolkesteinin ehdotuksesta komissio hyväksyi 7. maaliskuuta 2002 ehdotuksen ammattipätevyyden tunnustamista koskevaksi direktiiviksi, jonka keskeisenä tavoitteena on yhdistää alalla tällä hetkellä voimassa olevat 15 direktiiviä ja lisätä ammattitaidon liikkuvuutta Lissabonin huippukokouksen päätelmien mukaisesti. Ehdotus on parhaillaan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä. Ehdotuksessa ei puututa ammattipätevyyttä koskevaan kysymykseen, sillä se kuuluu ensisijaisesti jäsenvaltioiden vastuualueeseen. Ehdotuksella pyritään helpottamaan jossakin jäsenvaltiossa ammattipätevyytensä hankkineiden vapaiden ammattien harjoittajien palvelujen tarjoamista muissa jäsenvaltioissa asuville asiakkaille. Samalla komissio tutkii – laajemmassa yhteydessä ja rahoituspalvelujen sisämarkkinoita koskevan toimintasuunnitelman mukaisesti – johdonmukaista lähestymistapaa sellaisten rajat ylittävien palvelujen tarjoamisen esteiden poistamiseksi, jotka eivät liity yksinomaan ammattipätevyyden tunnustamiseen. Jos komissio esittäisi uuden alaa koskevan ehdotuksen, jota sovellettaisiin myös vapaiden ammattien harjoittajien tarjoamiin rajat ylittäviin palveluihin, se ottaisi tietenkin huomioon kyseessä olevat yleisen edun mukaiset tavoitteet ja etenkin riippumattomuuden ja ammattietiikan erityisen merkityksen näissä ammateissa.
Komissio toistaa olevansa sitoutunut noudattamaan vapaisiin ammatteihin sovellettavaa sääntelyä ja rajoittavaa itsesääntelyä, jotka voidaan perustella yleiseen etuun liittyvillä syillä. Komissio katsoo lisäksi, että sen velvollisuutena on tehostaa toimiaan tasavertaisten toimintaedellytysten luomiseksi päteville ammatinharjoittajille, jotta voidaan lisätä rajat ylittävää liikkuvuutta ja edistää tervettä kilpailua sekä ammatin harjoittajien että kuluttajien hyväksi. Hyvä jäsen Lehne, käytän omaa ilmaisuanne ja totean, että kaikkihan me tiedämme, etteivät supermarketteja koskevat säännöt ole tässä tapauksessa asianmukaisia eivätkä riittäviä. Tämä on aivan erityinen ala, joka nähdäksemme kuitenkin hyötyisi sääntelykehyksen kriittisestä uudelleenarvioinnista. 
Gargani (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, vapaiden markkinoiden ja vapaiden ammattien välinen suhde ei ole yksinkertainen, kuten komission jäsen Monti teki selväksi. Hyvä jäsen Lehne, kuten tiedätte, jäsen Zappalà ja muut parlamentin jäsenet ovat työskennelleet valiokunnassamme jo yli vuoden ammattipätevyyden tunnustamista koskevan direktiivin parissa, ja olemme siksi hyvin selvillä vapaiden ammattien erityisestä ja poikkeuksellisesta luonteesta.
Vapaiden ammattien harjoittajat tarjoavat itsenäisesti palveluja, jotka perustuvat erittäin korkeatasoiseen tietämykseen, jonka arvoa on vaikea määrittää. Tästä syystä ammattitoimintaa säännellään eettisellä normistolla, jota sovelletaan ammatinharjoittajien välisiin suhteisiin, ammatinharjoittajien ja heidän asiakkaidensa välisiin suhteisiin sekä ammatinharjoittajien ja koko yhteiskunnan välisiin suhteisiin. Ammatinharjoittajien toimintaa säännellään eettisellä säännöstöllä, joka sisältää säännöksiä heidän tarkoista tehtävistään ja ammatinharjoittajien itsensä määrittämistä palvelujen vaatimuksista. Tulkintaa ja soveltamista ajatellen tämä eettinen säännöstö on näin ollen ensimmäinen askel kohti sääntelyä.
Yhdysvaltalainen sosiologi Fredson osoittaa tutkimuksissaan, että ammattijärjestelmässä noudatetaan työetiikkaa, jossa on – olen tästä komission jäsenen Montin kanssa samaa mieltä – otettava tasapuolisesti huomioon tuotto ja säännösten täytäntöönpano, jotka ovat markkinoiden ja byrokratian tunnusmerkkejä. Tämä on sinänsä harvinaista. Vapaiden ammattien harjoittajille on myönnettävä erityisasema, jotta tämä herkkä ja hankala tasapaino voidaan säilyttää paitsi heidän omien etujensa myös koko yhteiskunnan etujen mukaisesti. Ammatillista vapautta käsittelevässä perusoikeuskirjan 15 artiklassa todetaan lisäksi, että jokaisella on oikeus harjoittaa vapaasti valitsemaansa tai hyväksymäänsä ammattia, ja ammatillinen vapaus on eri asia kuin yrittämisen vapaus.
Arvoisa komission jäsen Monti, perustamissopimuksen mukaan vapaiden ammattien harjoittajien yleistä etua koskevalla tehtävällä voidaan myös perustella tiettyjä kilpailusääntöjen rajoituksia. Tästä syystä lainsäädännön ja eettisen säännöstön perusteella voidaan tietyissä tapauksissa myöntää vapautuksia kilpailulainsäädännöstä. Tällaisia tapauksia ovat ammattitoiminnasta perittävät palkkiot, jotka voivat olla valtion säätämiä pakollisia maksuja, yhtenäinen lähestymistapa ammatin harjoittamiseen, mainonta, jossa eettiset normit voivat sulkea pois ammatinharjoittajien mahdollisuuden arvioida toistensa toimintaa, sosiaalivakuutuslaitosten jäsenyys, hyväksytty eläkerahastojen pakollinen jäsenyys sekä tiettyjä säänneltyjä ammatteja koskevat yksinomaiset oikeudet.
Arvoisa puhemies, kilpailun rajoittamiseksi ei loppujen lopuksi katsota sellaisia säännöksiä, joita tarvitaan kunkin ammatin erityistapauksessa kyseisen ammatin harjoittajien puolueettomuuden, ammattitaidon, integriteetin ja varoja koskevan vastuun takaamiseksi. Vapaiden ammattien harjoittajien toiminnalla on siis varmistettava, että ammatinharjoittajat ja heidän tarjoamansa palvelut edistävät myönteisten ratkaisujen löytämistä kohtaamiimme haasteisiin ja siten koko yhteiskunnan yleisen edun puolustamista. Normit, jotka ammattiryhmät ovat laatineet omalla vastuullaan ja joilla on tarkoitus varmistaa tarjottavien palvelujen laatu, takaavat, että tällaisia sääntöjä noudatetaan ammattimaisesti ja ammattietiikan mukaisesti.
Tästä syystä uskon – ja myös komission jäsenen Montin toteamuksista käy ilmi – että tällä tavoin ja ainoastaan tuoton ja etiikan välisen herkän tasapainon avulla vapaat markkinat, kilpailu, sääntely ja etiikka voidaan ottaa yleensä tasapuolisesti huomioon. 
Medina Ortega (PSE ).
    Arvoisa puhemies, edelliset puhujat ovat korostaneet vapaiden ammattien erityisluonnetta ja erityislainsäädännön tarvetta. Kuten komission jäsen Monti on painottanut, tämä erityislainsäädäntö on laadittava vapailla markkinoilla, joilla asiakkailla on tavallisesti mahdollisuus valita ammattipalvelujen tarjoajat ja joilla he voivat lisäksi odottaa tiettyjen eettisten sääntöjen noudattamista.
On yksi vaara, joka meidän on estettävä: vapaiden ammattien ammattijärjestöjen pysyminen vanhoillisina eliminä, joihin on erittäin vaikea liittyä. Ennen kaikkea meidän on varmistettava, etteivät tällaiset ammattijärjestöt estä henkilöiden vapaata liikkuvuutta Euroopan unionissa. Toisin sanoen on toteutettava kaksi tavoitetta, joiden mukaan asiakkaiden tai käyttäjien on voitava käyttää vapaasti missä tahansa unionin jäsenvaltiossa toimivien vapaiden ammattien harjoittajien palveluja. Heillä on oltava lisäksi oikeus yleisluonteiseen järjestelmään, ja ammatinharjoittajilla on oltava vapaa pääsy Euroopan unionin jäsenvaltiosta toiseen. Tässä yhteydessä vapaita ammatteja koskevilla erityissäännöksillä on ensinnäkin tarkoitus taata kyseisten ammattien harjoittajien kurinalaisuus. Se ei toteudu läheskään kaikissa tapaukissa. Komission on melko turha kuvitella, että ammattijärjestöt takaavat ammattikuntien toiminnan, jos toteamme, ettei useiden ammattikuntien eettisiä normeja ole säädetty asianmukaisesti. Monet meistä tietävät esimerkkejä kaikkien vapaiden ammattien piiristä.
Komission jäsen on siksi mielestäni tehnyt erittäin tasapainoisen analyysin, ja kiitän häntä myös ehdotuksesta järjestää kuuleminen, johon osallistuu eri alojen toimijoita. Toivon kuitenkin, että siihen osallistuu paitsi ammatinharjoittajia myös eri alojen edustajia – teollisuuden alojen edustajia, käyttäjiä ja kuluttajia – jotta kaikki näkökohdat voidaan ottaa huomioon.
Olen loppujen lopuksi sitä mieltä, että vapaat ammatit tarvitsevat uuden, melko erikoislaatuisen sääntelyn, joka ei kuitenkaan saa olla Euroopan unionin yleisten säännösten vastainen. Kuten komission jäsen Monti totesi, kyse ei ole supermarketista – supermarketista ei voi ostaa lääkäripalveluja – mutta markkinoilla asiakkailla on myös oikeus käyttää hyväkseen esimerkiksi kilpailutilannetta alalla, jolla on enemmän ammatinharjoittajia kuin heistä on kysyntää. Kysynnän ja tarjonnan laki voi olla myös valintaan vaikuttava tekijä, sillä asiakkaat ostavat tavallisesti palveluja niiltä vapaiden ammattien harjoittajilta, jotka tarjoavat heille parhaat ehdot ja edullisimmat hinnat. Jos kuitenkin luomme liian suljetun sääntelyn ja jos asiakkaat eivät voi käyttää palveluja tarpeeksi vapaasti, he tuntevat olevansa loukussa ammattijärjestöjen ja niiden asettamien hintojen vuoksi, eikä heillä ole edes mahdollisuutta ryhtyä toimiin niitä vastaan.
Komission jäsen on siksi mielestäni käsitellyt ongelmaa erittäin hyvin: meidän on pyrittävä luomaan tasapaino, jotta näiden ammattien erityisvaatimuksista ei ole haittaa asiakkaille, kuluttajille tai käyttäjille kaikkihan me haluamme, että näissä ammateissa noudatetaan erittäin tiukkoja eettisiä normeja, joista ovat vastuussa ensisijaisesti itse vapaiden ammattien harjoittajat järjestöjensä kautta. Asiakkailla on oltava oikeus saada tietoa oikeusnormeista ja käyttää oikeus- ja hallintoelinten palveluja, jotta voimme taata palvelujen mahdollisimman tehokkaan suojelun ja jotta voimme jäsenten Garganin ja Lehnen mainitsemien vaatimusten yhteydessä varmistaa kaikkien unionin jäsenvaltioiden sisäisen sekä unionin rajat ylittävän vapaan kilpailun. 
Della Vedova (NI ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aina kun joku vaatii vapauttamista ja korostaa tällaisen vapauttamisen tarvetta, hänen vastustajansa ottavat esiin alan erityisluonteen. Keskusteltaessa julkisia palveluja tarjoavan alan vapauttamisesta kyseessä olevan alan sanotaan olevan erityisluonteinen, mikä on otettava huomioon ja mikä tarkoittaa, että muihin talouden ja teollisuuden aloihin sovellettavia markkinasääntöjä ei voida soveltaa tähän erityisalaan. Tämä pätee myös vapaisiin ammatteihin: niillä on kaikilla oma erityisluonteensa. Euroopassa ja varsinkin Italian kaltaisissa valtioissa harjoitettaville vapaille ammateille on kuitenkin tunnusomaista, että ne ovat kaikkein vähiten vapautettuja.
Arvoisa komission jäsen, sanotaan, että asiat on saatettava tasapainoon, ja olen siitä aivan samaa mieltä, mikäli myönnämme, ettei tällä hetkellä ole minkäänlaista tasapainoa ja että niin kutsutut vapaat ammatit perustuvat Euroopassa nykyään tosiasiassa suljettuihin ammattiyhdistyksiin, joilla on kollektiivinen monopoliasema ja jotka puolustavat tuloja ja rakentavat esteitä kyseisiin ammatteihin haluaville nuorille. Esimerkkinä mainittakoon toimittajien ammattiyhdistys. Italiaan tuli hiljattain eräs tunnettu ranskalainen toimittaja, jolla on runsaasti ammatillista kokemusta. Hänen kustantamonsa oli ostanut useita italialaisia sanomalehtiä, ja hänet oli nimitetty yhden ostetun lehden päätoimittajaksi. Italian journalistiliitto suhtautui asiaan vihamielisesti ja varmisti, ettei tämä ranskalainen voi tehdä samaa työtä Italiassa.
Italian kilpailuviranomainen vaatii ammatillisten palvelujen vapauttamista, jotta voidaan lisätä monien Euroopan teollisuudenalojen kilpailukykyä – kyse on aloista, jotka ovat kaikkein riippuvaisimpia ammattitaidosta ja kilpailukyvystä kansainvälisillä markkinoilla.
Suhtaudun myönteisesti lokakuussa järjestettävään kuulemiseen, kunhan vain, kuten jo totesin, on selvää, että Euroopassa voidaan nykyään saavuttaa tasapaino vain, jos onnistumme murtamaan ammattijärjestöjen suljetun piirin ja heikentämään niiden monopolistista kuristusotetta. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, minulle tulee tästä keskustelusta mieleen niin kutsuttuja yleishyödyllisiä palveluja ja kilpailulainsäädäntöä koskeva keskustelumme. Vaikka vapaita ammatteja ei voikaan verrata supermarkettiin – eikä supermarketti ole tosiasiassa tässä tarkoitettu yleishyödyllinen palvelu – näillä kahdella asialla on kuitenkin jotain yhteistä. Sovimme, että kilpailulainsäädännön, tukilainsäädännön ja sisämarkkinoiden perusteella yleishyödyllisten palvelujen kohdalla voidaan sallia poikkeuksia, joihin voidaan soveltaa toissijaisuusperiaatetta, koska yleishyödyllisissä palveluissa voidaan erottaa eri identiteettien ja kulttuurien piirteitä, joiden perusteella poikkeukset voidaan määritellä. Uskon, että tähänkin asiaan voidaan soveltaa toissijaisuuden perusperiaatetta – erilaisten kulttuurien ja identiteettien sekä tietyn tilanteen historiallisen taustan tarkastelua.
Kilpailulainsäädännön – emmekä vain komission jäsenen Montin – tukijoina meidän on kuitenkin oltava myös johdonmukaisia. EU:n kilpailusäännösten soveltaminen vapaisiin ammatteihin on mielestäni järkevää ja kannatettavaa, mikäli kyseisen markkina-alan erityispiirteet otetaan huomioon. Minusta on siksi erittäin myönteistä, ettei komissio kyseenalaista ammattijärjestöjen olemassaoloa.
Olemmekin näin tulleet asian ytimeen. Vapailla ammateilla, kuten asianajajan, notaarin, insinöörin, arkkitehdin, lääkärin ja tilintarkastajan ammateilla, on oma erityisluonteensa ja erityinen historiallinen kehityksensä. Niissä edellytetään korkeatasoista pätevyyttä ja erityistä luottamussuhdetta asiakkaisiin. Niille on kuitenkin lisäksi ominaista, ettei kuluttajilla ole mahdollisuus saada samoja tietoja kuin palvelujen tarjoajilla. Nämä erityispiirteet on otettava huomioon.
Tästä syystä komissio ei saa mielestäni tehdä sitä virhettä, että se tulkitsee ammattikunnan eettiset säännöt palvelujen liikkuvuuden esteeksi. Olen kuitenkin komission kanssa täysin samaa mieltä siitä, ettei itsesääntelyllä voida eristää markkinoita eikä siitä saa koitua haittaa kuluttajille. Kaikkea ei voi kuitenkaan mitata samalla mitalla. Tällaisen itsesääntelyn päätavoitteena on taata palvelujen laatu ammattikunnan eettisten normien avulla sekä estää eturistiriidat ja harhaanjohtava mainonta.
Ammattiryhmät ottavat käyttöön omalla vastuullaan eettisiä sääntöjä taatakseen palvelujen laadun, ja niissä asetetaan tiettyjä vaatimuksia, jotta voidaan varmistaa, että ammatinharjoittajat noudattavat sääntöjä ja ammattietiikkaa. Pidän ammattikunnan eettisiä sääntöjä oleellisena välineenä taata kyseisen ammatin harjoittajien puolueettomuus, ammattitaito, lahjomattomuus ja vastuu sekä suojella kuluttajia. Parlamentti ja ryhmäni tukevat vapaiden ammattien harjoittajia, koska heillä on tiukat eettiset säännöt, koska he tuovat kuluttajille turvallisuutta ja koska heidän tunnuspiirteitään ovat ammattitaito, puolueettomuus ja lahjomattomuus. Pyydämme, että tähän erityisasemaan kiinnitetään riittävästi huomiota kilpailulainsäädännön yhteydessä, jotta voimme edistää kaikkien turvallisuutta.
Zappalà (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, aivan aluksi minun on todettava kaksi asiaa. Ensimmäinen asiani on, että toimin esittelijänä parlamentin käsitellessä komission jäsenen Montin mainitsemaa direktiiviehdotusta. Toiseksi, komission jäsenen ehdotukset, jotka koskevat tutkimuksia, veloitusjärjestelmien tilastotietoja ja käyttäytymismenetelmiä, ovat aiheuttaneet paljon huolta Euroopassa, etenkin kotimaassani.
Puhutaanpa sitten ammateista. Meidän kaikkien on mielestäni pohdittava, mitä sana "ammatti" tarkoittaa ja miten se vaikuttaa kansalaisiin. Ammatinharjoittajat, joita Euroopassa on useita miljoonia, ovat tavallaan päivittäin kosketuksissa lähes kaikkiin maailman ihmisiin. He takaavat jollakin tapaa turvallisuuden, terveyden ja vapauden. Erityyppiset ammatinharjoittajat aiheuttavat tavallisesti paljon sekaannusta: henkisen työn tekijät ovat aivan eri tapaus kuin ammatinharjoittajat yleensä.
Minulla ei liene aikaa käsitellä kilpailuasioita niin yksityiskohtaisesti kuin haluaisin. Kilpailu tarkoittaa yleisesti ottaen hinnasta kiistelemistä. Turvallisuuden, vapauden ja terveyden kaltaisten seikkojen yhteydessä ammatilliset palvelut kuitenkin edellyttävät ehdottomasti tavallista korkeatasoisempaa pätevyyttä ja koulutusta, joita kaikilla ei ole tietenkään edellytyksiä hankkia. Kilpailu ei tietenkään koske vain hintoja vaan myös laatua. Laatu on aivan eri asia kuin hinta, sillä nimenomaan laatu takaa terveyden, vapauden ja turvallisuuden. Tämä ei mielestäni tarkoita, että voimme sivuuttaa kilpailua koskevan kysymyksen, vaan meidän on yksinkertaisesti mietittävä, millaisesta kilpailusta on kyse. On esimerkiksi täysin mahdotonta verrata kahta erilaista käsityötuotetta kahteen erilaiseen rintakehän leikkaukseen.
Arvoisa puhemies, lopuksi totean, ettei kaikkia pidä mielestäni panna samaan nippuun. Ammattiyhdistykset eivät ole missään nimessä pelkkiä suljettuja piirejä; niiden tehtävänä on edistää koulutusta ja elinikäistä oppimista, mikä tuo kuluttajille varmuutta. Kehnoa, huonosti toimivaa lainsäädäntöä, joka usein pakottaa ammattiyhdistykset toimimaan epämieluisalla tavalla, ei saisi käyttää tekosyynä itse yhdistysten lakkauttamiselle. 
Monti,
   .  Arvoisa puhemies, haluan kiittää kaikkia parlamentin jäseniä tästä keskustelusta, jossa esitettiin mielestäni monia erittäin hyödyllisiä huomautuksia.
Kaikki puhujat ovat todenneet ja korostaneet enemmän tai vähemmän, että vapailla ammateilla on vankka historiallinen tausta – jäsen Gargani kuvaili asiaa kaunopuheisesti – ja että meidän on otettava tasapuolisesti huomioon vastakkaiset käsitteet: itsesääntely ja julkinen sääntely, markkinakysymykset ja muut kuin markkinakysymykset, alan erityisluonne ja kuitenkin liikkuvuutta edistävät unionin toimet. Kuten totesin, meidän on todettu tarvitsevan tasapainoista lähestymistapaa: tässä asiassa painotukset saattavat vaihdella, sillä jotkut – kuten jäsen Medina Ortega ja vielä selvemmin jäsen Della Vedova – katsovat, ettei tämänhetkinen tasapaino ole kenties asianmukainen tasapaino ja että kehitystä on tapahduttava huomattavasti nykyistä enemmän. Toiset, asiaan varovaisemmin suhtautuvat vaativat, että vapaiden ammattien erityisluonteeseen on kiinnitettävä aiempaa enemmän huomiota ja ettei nykyinen painosuhde ole näin ollen lainkaan niin epätyydyttävä.
Toinen keskustelussa esiin tullut asia on, että meidän on tiedettävä yhä enemmän ja lisättävä tietouttamme. Juuri tämän vuoksi käynnistetään arviointiprosessi, joka perustuu komission teettämään Wienin Institute for Advanced Studies -laitoksen tutkimukseen, joka uskoakseni lisää tietouttamme, koska siinä tarkastellaan 15 jäsenvaltion nykyisiä järjestelmiä viiden vapaiden ammattien ryhmän osalta ja tehdään vertailuja. Tämän perusteella todellakin uskomme, että 28. lokakuuta järjestettävä kuuleminen, johon osallistuu eritoten sekä asiakkaiden että ammattien edustajia, voi osoittautua hyödylliseksi, kuten jäsen Medina Ortega totesi. Emme siis saa unohtaa, että ammatinharjoittajien asiakkaina on sekä yksityishenkilöitä että yrityksiä: laadulla, eettisillä normeilla sekä myös hinnoilla on näin ollen luonnollisesti huomattava vaikutus tosiasialliseen tulotasoon, kansalaisten elintasoon ja yritysten tuotantokustannuksiin.
Jäsenvaltioiden tilanteet vaihtelevat, kuten mainitussa tutkimuksessa on käynyt ilmi. Hyvä jäsen Karas, tästä syystä minusta on erittäin mielenkiintoista, että vertasitte vapaita ammatteja koskevaa kysymystä yleistä taloudellista etua koskeviin palveluihin – eli yleishyödyllisiin palveluihin, jos asia halutaan ilmaista ytimekkäämmin. Molemmissa tapauksissa meidän on todellakin otettava huomioon vaatimukset, joissa mennään pelkkiä markkinakysymyksiä pitemmälle, ja näiden vaatimusten perusteella kilpailua ja tehokkuutta on nähdäkseni syytä lisätä molemmissa tapauksissa.
Komissio on mielestäni omaksunut erittäin tasapainoisen lähestymistavan tähän tehtävään. Hyvä jäsen Zappalà, minäkin olen pannut merkille, että joissakin jäsenvaltioissa ollaan huolissaan. Haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja korostaa, että nämä huolet ovat turhia kahdesta syystä: ensinnäkin siksi, että – käyttääkseni teidän ilmaustanne – kukaan ei yritä panna kaikkia samaan nippuun, vaan – kuten jo totesin – arviointiprosessimme perustana olevassa tutkimuksessa päinvastoin erotetaan viisi ammattiryhmää ja 15 jäsenvaltiota nimenomaan siksi, ettei kaikkea pantaisi samaan nippuun ja saman katon alle. Joidenkin jäsenvaltioiden lehdistössä on alustavasti todettu, että Euroopan komissio kannattaa hallitsematonta vapauttamista. Vaikka komissiolla on tapana toimia aloitteissaan harkitusti, etenkin tällä alalla olisi mielestämme melko typerää olettaa, ettei mitään tarvitse muuttaa. Yksikään meistä ei kuitenkaan pidä hallitsematonta vapauttamista vaihtoehtona.
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.(1) 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Eurooppa-neuvoston kokouksen valmistelusta (Bryssel, 16. ja 17. lokakuuta 2003).
Haluan sanoa neuvoston puheenjohtajalle Antonionelle, että ymmärrämme, miten suuren paineen alaisena hän on tänään toiminut. Toisinaan aikataulumme ovat niin tiukkoja, ettei niitä pystytä noudattamaan edes parhaalla tahdolla tai mahdollisimman joustavalla toiminnalla. Vetoan kuitenkin puheenjohtaja Antonioneen – ja pyydän häntä välittämään tämän vetoomuksen kollegoilleen – että hän asettaisi asianmukaisesti etusijalle toimielinten välisen yhteistyön parlamentin kanssa. Pyydän, että yrittäisimme parhaamme mukaan välttää valitettavan mutta – tämän iltapäivän osalta – väistämättömän ongelman toistumisen. 
Antonione,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, ennen kuin aloitan, haluan pyytää anteeksi viivytystä. Minua viivyttivät velvoitteet, jotka minun oli hoidettava puheenjohtajavaltio Italian puolesta, ja siksi saavuin esityslistassa keskustelulle varattua aikaa myöhemmin. Haluan myös kiittää teitä, arvoisa puhemies, sekä muita parlamentin jäseniä ja komissiota käsittelyjärjestyksen muuttamisesta, niin että sain tilaisuuden käyttää puheenvuoroni nyt. Arvoisa puhemies, voin vakuuttaa teille, että teen kaiken voitavani, ettei tällaista enää tapahtuisi. Asetamme ehdottomasti etusijalle toimielinten välisen yhteistyön, kuten pitääkin tehdä.
Kiitän Euroopan parlamenttia tästä tilaisuudesta esitellä sille tulevan Eurooppa-neuvoston kokouksen esityslistan tärkeimmät aiheet. Kokous pidetään täällä Brysselissä 16. ja 17. lokakuuta. Aamulla 16. lokakuuta, ennen Eurooppa-neuvoston kokouksen avaamista, hallitustenvälinen konferenssi pitää toisen kokouksensa, johon osallistuvat valtioiden ja hallitusten päämiehet ulkoministeriensä avustamina. Eurooppa-neuvoston käsittely alkaa klo 16.00 valtioiden ja hallitusten päämiesten ja Euroopan parlamentin puhemiehen välisellä tavanomaisella kokouksella.
Ennen kuin esittelen teille tulevan Eurooppa-neuvoston kokouksen esityslistan aiheet, haluaisin sanoa muutaman sanan valtioiden ja hallitusten päämiesten ylimääräisestä huippukokouksesta, joka, kuten tiedätte, pidettiin Roomassa aiemmin tässä kuussa ja joka käynnisti virallisesti hallitustenvälisen konferenssin työskentelyn.
Olemme nyt siis aloittaneet toisen osan perustuslaillisesta prosessista, joka alkoi valmistelukunnan työllä ja sen laatimalla perustuslakiluonnoksella. Arvoisa puhemies Cox, haluan aluksi mainita teidän osallistumisenne avajaisistuntoon, johon, kuten tiedätte, puheenjohtajavaltio Italia kiinnitti erityistä huomiota. Parlamentin jäsenet Hänsch ja Méndez de Vigo osallistuivat hallitustenvälisen konferenssin ensimmäiseen ministerikokoukseen, joka pidettiin saman päivän iltapäivällä.
Rooman huippukokous vahvisti pohjimmiltaan keskinäistä yhteisymmärrystämme Euroopan yhdentymisprosessin nykyisen vaiheen historiallisesta luonteesta sekä tarpeesta rakentaa laajentunut unioni yhtenäiselle ja yhteisesti hyväksytylle perustuslailliselle pohjalle. Olemme vakuuttuneita siitä, että tämä on oleellista, jos tarkoituksenamme on vahvistaa Euroopan sisäistä yhteenkuuluvuutta ja lisätä sen kansainvälisen aseman uskottavuutta ja vaikutusvaltaa.
Hallitustenvälisen konferenssin ensimmäisen kokouksen ilmapiiri oli rakentava. Kokoukseen osallistuivat komission puheenjohtaja ja varapuheenjohtajat sekä, kuten aiemmin mainitsin, Euroopan parlamentin puhemies, jäsenvaltioiden ja niiden hallitusten päämiehet, unioniin liittyvät valtiot ja ehdokasvaltiot. Kokouksessa saavutettiin laaja yksimielisyys siitä, että jäsenvaltiot vastaavat yhdessä kansalaisille HVK:n onnistumisesta laajentuneen unionin ja sen jäsenvaltioiden etujen mukaisesti. Se, että valtioiden ja hallitusten päämiehet hyväksyivät vaikeuksitta Rooman julistuksen, on selkeä osoitus siitä, että perustuslakiluonnoksen antaminen on yhteinen päämäärä ja ratkaisevan tärkeää Euroopan kannalta.
Vaikka yhteinen tavoite pysytellä Thessalonikissa sovituissa aikatauluissa vahvistettiinkin, jäsenvaltioilla oli luonnollisesti edelleen erimielisyyksiä tietyistä perustuslakiluonnosta koskevista näkökohdista. HVK:n ensimmäisessä ministerikokouksessa selkeytettiin edelleen aikataulua sekä niitä työmenetelmiä ja organisointikeinoja, joita puheenjohtajavaltio Italia aikoo hyödyntää antaakseen 12. ja 13. joulukuuta 2003 kokoontuvien valtioiden ja hallitusten päämiesten käyttöön kaikki tarvittavat välineet laajan yhteisymmärryksen saavuttamiseksi.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Brysselissä pidettävässä tulevassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa keskitytään pääasiassa talouden elvyttämiseen ja kilpailukyvyn lisäämiseen sekä määrättyihin eurooppalaista turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa koskeviin näkökohtiin, erityisesti unionin ulkorajojen yhteiseen valvontaan ja muuttovirtojen hallintaan.
Yleisten asioiden neuvosto keskusteli 29. syyskuuta 2003 pidetyssä kokouksessaan alustavasti esityslistaluonnoksesta ja käsittelee aihetta uudelleen seuraavassa kokouksessaan 13. lokakuuta ajan tasalle saatetun esityslistan pohjalta. Siinä on otettu huomioon myös aiemmin tässä kuussa pidettyjen oikeus- ja sisäasioiden neuvoston ja Ecofin-neuvoston kokousten päätelmät sekä liikenne-, televiestintä- ja energianeuvoston 9. lokakuuta pidetyn kokouksen päätelmät.
Brysselin Eurooppa-neuvosto käsittelee myös ajankohtaisia kansainvälisiä kysymyksiä, kuten huippukokouksissa on tapana. Esityslistaa viimeistellään edelleen, mutta voin kertoa, että tällä hetkellä näyttää, että huippukokouksessa käsitellään Lähi-idän tilannetta viimeaikaisten erittäin huolestuttavien tapahtumien vuoksi, Irakin tilannetta etenkin tulevaa rahoittajien konferenssia silmällä pitäen sekä Iranin tilannetta etenkin ydinaseiden leviämisen estämisen kannalta.
Kuten jo mainitsin, puheenjohtajavaltio Italian tavoitteena on, että tulevassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa keskityttäisiin keskustelemaan Euroopan talouden pikaisen elvyttämisen tarpeesta. Totean kuitenkin heti aluksi, että puheenjohtajavaltio Italia haluaa välttää päällekkäisyydet keväällä pidettävän Eurooppa-neuvoston kokouksen kanssa. Maaliskuussa 2004 pidetään aikataulun mukaisesti vuosittainen tapaaminen, jossa tarkastellaan Lissabonin strategian yleistä täytäntöönpanoa komission kertomuksen ja neuvoston eri kokoonpanojen laatimien esitysten perusteella.
Puheenjohtajavaltio Italia katsoo kaikesta huolimatta, että lokakuun puolessavälissä pidettävä Eurooppa-neuvoston kokous tarjoaa hyödyllisen tilaisuuden mielipiteenvaihtoon ja poliittiseen keskusteluun erittäin ajankohtaisesta ja kiireellisestä aiheesta, joka huolestuttaa meitä kaikkia ja josta kantamme ovat yhteneväiset. Toisin sanoen odotamme, että lokakuussa pidettävä huippukokous antaisi mahdollisuuden keskustella talouskasvusta ja talouden elvyttämisestä sekä välineistä kilpailukyvyn lisäämiseksi tässä taloudellisessa ilmapiirissä, jossa Euroopan talous edelleen kamppailee pystyäkseen hyödyntämään muualla maailmassa nähtävissä olevat tilaisuudet elpymiseen. Lisäksi odotamme, että Eurooppa-neuvoston päätelmissä tarjotaan suuntaviivoja ja sitoumuksia ohjaamaan neuvoston eri kokoonpanojen työtä tulevina kuukausina. Olemme todellakin vakuuttuneita siitä, että järkevää makrotalouspolitiikkaa on jatkettava samalla, kun vauhditetaan välttämättömiä rakenneuudistuksia, edistetään infrastruktuuriin ja inhimilliseen pääomaan tehtäviä investointeja ja toteutetaan talouspolitiikkaa, jonka tavoitteena on kasvu, työllisyyden parantaminen ja uusien jäsenvaltioiden todellinen integroituminen laajoille yhtenäismarkkinoille. Eurooppa-neuvoston tulisi luoda perusta kasvua tukevalle ohjelmalle, joka perustuu tärkeisiin infrastruktuuriverkkoihin sekä tutkimus- ja kehityshankkeisiin suunnattujen investointien huomattavaan lisäämiseen ja yksityisen sektorin merkittävämpään panokseen.
Suhtaudumme myönteisesti komission äskettäiseen tiedonantoon ja Ecofin-neuvoston eurooppalaista kasvualoitetta koskeviin päätöksiin. Vetoamme Eurooppa-neuvostoon, jotta se vauhdittaisi taloutta edelleen määrätietoisesti. Erityisen tärkeää on kehittää Euroopan laajuisia liikenneverkkohankkeita ja varmistaa, että ne todella saadaan käyntiin. Se ei ole ratkaisevaa ainoastaan laajentumisen ja nykyisten ja uusien jäsenvaltioiden yhdentymiseen liittyvien etujen kannalta, vaan myös sisämarkkinoiden toimintaa vääristävien nykyisten esteiden ja pullonkaulojen poistamiseksi.
Tätä taustaa vasten tulevan Eurooppa-neuvoston on arvioitava komission ehdottamaa ensisijaisia TEN-hankkeita koskevaa uutta suunnitelmaa, ja sen pitäisi pystyä antamaan selkeä ja vakuuttava suositus kiireellisesti hyväksyttävistä ehdotuksista. Mielestämme on oleellista laatia luotettava aikataulu hankkeiden toteuttamista varten, jotta voidaan vauhdittaa investointeihin perustuvaa talouskasvua sekä vahvistaa markkinaodotuksia ja yritysten luottamusta.
Italian äskettäinen sähkökatkos on saanut meidät entistä selvemmin tiedostamaan, että on pikaisesti perustettava yhdentyneet eurooppalaiset energiamarkkinat ja lisättävä energian toimitusvarmuutta, kun otetaan lisäksi huomioon jäsenvaltioiden suuri riippuvuus tuontienergiasta. Eurooppa-neuvoston on siis ennen kaikkea annettava ohjeita Euroopan laajuisten verkkojen tehokkaammasta yhdentämisestä ja uudenlaisten yhteistyömuotojen kehittämisestä energia-alalla kolmansien maiden ja varsinkin Välimeren alueen kumppanivaltioiden kanssa Roomassa tammikuun alussa pidettävää energia-asioista vastaavien ministereiden Euro–Välimeri-konferenssia silmällä pitäen.
Kilpailukyvyn lisääminen on ratkaiseva tekijä kasvutavoitteiden saavuttamisen ja työllisyyden parantamisen kannalta. Puheenjohtajavaltio Italia ymmärtää, että on tarpeen hyödyntää asianmukaisia välineitä sekä unionissa että jäsenvaltioissa, jotta voidaan perustaa todella avoimet ja kilpailukykyiset markkinat, jotka perustuvat tietoon, teolliseen kehittämiseen ja tasaisesti laajentuvaan ja monipuolistuvaan palvelusektoriin.
Tutkimukseen, huipputekniikkaan ja inhimilliseen pääomaan suunnatut investoinnit ovat ratkaisevan tärkeitä, jos aiomme saavuttaa kasvutavoitteemme. Vetoamme Eurooppa-neuvostoon, jotta se antaisi jäsenvaltioille tarvittavaa pontta ja rohkaisisi niitä toteuttamaan koordinoituja toimenpiteitä, joilla edistetään konkreettisesti tavoitetta investoida 3 prosenttia BKT:sta tutkimukseen, ja kannustaisi teollisuutta ja kaikkia asianosaisia osapuolia osallistumaan eurooppalaisten teknologiaohjelmien perustamiseen unionin kilpailukyvyn kannalta tärkeimmillä aloilla.
Eurooppa-neuvosto käsittelee työssään myös sosiaalista ulottuvuutta ja sosiaaliturvajärjestelmien keskeistä asemaa Euroopan talouden kilpailukyvyn lisäämisessä. Sosiaaliturvajärjestelmien on nyt kaikkialla Euroopassa vastattava ikääntyvän väestön mukanaan tuomiin haasteisiin. Kun yhtäältä on tarpeen varmistaa sosiaalisen ulottuvuuden vahvistaminen ja sen kokonaisvaltainen sisällyttäminen unionin talous- ja työllisyyspolitiikkaan, on toisaalta yhtä oleellista suunnitella toimia työmarkkinoiden uudistamiseksi sekä tarjota ratkaisuja Euroopan tasaisesti ikääntyvää väestöä koskeviin kysymyksiin uudistamalla etuus- ja eläkejärjestelmiä, jotta ne saataisiin taloudellisesti kannattaviksi niin, että samalla säilytetään korkeatasoinen sosiaaliturva.
Pähkinänkuoressa tämä tarkoittaa sitä, että tulevassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa puheenjohtajavaltio vahvistaa, että kasvualoitteen käynnistämisajankohdan on tarkoitus viestiä voimakkaasti vakaasta taloushallinnosta ja uudesta luottamuksesta Euroopan taloudellisiin mahdollisuuksiin. Koska talouteen kohdistuu tällä hetkellä huomattavia paineita, tuon viestin on oltava voimakas ja selkeä, jos haluamme tukea vauhdikkaasti etenevää rakenneuudistusta Lissabonin tavoitteiden mukaisesti.
Ennen puheenvuoroni päättämistä lisäisin vielä – kuten alussa totesin – että puheenjohtajavaltion mielestä Eurooppa-neuvosto voi myös kiinnittää huomiota viimeaikaiseen kehitykseen, joka liittyy Thessalonikin Eurooppa-neuvoston turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa koskeviin suuntaviivoihin ja ennen kaikkea valmistella uusia yhteisiä Euroopan laajuisia aloitteita. Siksi tulevaa Eurooppa-neuvostoa kehotetaan varmistamaan, että muuttovirtojen hallinta kuuluu ensisijaisiin tavoitteisiin, ja vahvistamaan, että unioni sitoutuu edistämään tasapainoa laillisen maahanmuuton asianmukaisen valvonnan ja laittoman maahanmuuton uusien torjuntatoimien välillä. Siksi kehotamme Eurooppa-neuvostoa vetoamaan komissioon, neuvostoon ja jäsenvaltioihin, jotta ne tekisivät kaikkensa helpottaakseen ja nopeuttaakseen takaisinottoa koskevien sopimusten tekemistä erityisesti niiden valtioiden kanssa, joista voimakas muuttoliike on peräisin tai joiden kautta se kulkee. Samalla on korostettava yhteisön tehokkaiden palauttamistoimien merkitystä, jotta laittoman maahanmuuton torjuntaa koskevat unionin toimet olisivat uskottavia.
Koska unioni laajentuu lähitulevaisuudessa ja koska Euroopan kansalaisten turvallisuuden lisäämiseksi on tehtävä kaikki mahdollinen, valtioiden ja hallitusten päämiesten on jälleen kerran korostettava, että on kaikkien jäsenvaltioiden – nykyisten ja uusien – edun mukaista toteuttaa tehokkaita yhteisiä rajavalvontatoimia varsinkin unionin merirajojen valvomiseksi. Siksi on korostettava uudestaan sitä, kuinka tärkeää on panna täytäntöön unionin yhteistä rajavalvontaa koskeva suunnitelma, ja komissiota olisi kehotettava mahdollisimman pian jättämään käsiteltäväksi ehdotus rajavalvontaviraston perustamisesta.
Lisäksi Eurooppa-neuvosto kehottaa neuvostoa laatimaan mahdollisimman pian turvapaikkamenettelyjä koskevan direktiiviehdotuksen ja suhtautuu myönteisesti komission käynnistämään kansallisten kiintiöiden määräämistä koskevaan tutkimukseen. Nykyisiä ja tulevia jäsenvaltioita kehotetaan tekemään yhteistyötä komission kanssa tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
Prodi,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Antonione, hyvät parlamentin jäsenet, 16. ja 17. lokakuuta Eurooppa-neuvosto käsittelee kysymyksiä vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen vahvistamisesta ja taloutemme elvyttämisestä. Tänään haluan keskittyä näihin kahteen avainalaan.
Maahanmuutto lakkasi jonkin aikaa sitten olemasta pelkästään kansallinen kysymys. Se muuttui dramaattisesti eurooppalaiseksi kysymykseksi, kun yhä lisääntyvät muuttovirrat ja niihin liittyvän rikollisuuden kasvu saivat hälytyskellot soimaan kaikissa jäsenvaltioissa. Rajojemme valvonnasta on tultava kaikille kuuluva tehtävä, jonka hoidamme yhdessä kaikkien edun mukaisesti. Tuleva laajentuminen laajentaa unionin ulkorajoja, joista uudet jäsenvaltiot ovat lähes täysin vastuussa.
Uudet jäsenvaltiot eivät yksin pysty hoitamaan tätä hankalaa tehtävää, johon ei kuulu ainoastaan valvonta vaan myös – ja ehkäpä ennen kaikkea – poliittinen ja sosiaalinen suunnittelu. Inhimillinen sosiaalinen omatuntomme sanoo meille, ettei laitonta ihmiskauppaa ja epäinhimillisissä olosuhteissa tehtyjä toiveikkaita matkoja voida hyväksyä. Samalla on puututtava päättäväisesti muuttovirtoja koskevaan kysymykseen ja koordinoitava yhteisten rajojemme valvonta. Thessalonikin Eurooppa-neuvosto näytti meille suunnan korostamalla Tampereen ohjelman toteuttamisen nopeuttamista varsinkin yhteisen eurooppalaisen maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikan osalta. Seuraavassa neuvoston kokouksessa komissio täyttää Eurooppa-neuvostolta saamansa tehtävän esittelemällä toimenpidekokonaisuuden, jonka tavoitteena on täydentää yhteistä politiikkaa.
Alustavasti ollaan tarkastelemassa ajatusta viraston perustamisesta rajavalvonnan johtamista ja operatiivista koordinointia varten, ja neuvosto pystyy päättämään asiasta vuoden loppuun mennessä. Virasto ei korvaa kansallisia rajavartiostoja. Sen tehtäviin kuuluu monialaisten operaatioiden järjestäminen, kuten esimerkiksi riskianalyysit, koulutus, tutkimus ja jäsenvaltioille lainattavan kaluston hankkiminen. Merirajoista on toteutettu erityistutkimus, jonka tarkoituksena on sisällyttää kyseiset rajat unionin ulkorajojen yleiseen järjestelmään. Komissio ehdottaa myös viisumeita ja oleskelulupia koskevien biometristen tunnistusmenetelmien käyttöön ottamista. Ne liitettäisiin myöhemmin tärkeimpiin tietojärjestelmiin, ennen kaikkea Schengenin tietojärjestelmän toiseen vaiheeseen. Komissio valmistelee myös aloitteita passien luotettavuuden lisäämiseksi. Käsitellessämme tätä erittäin arkaluontoista kysymystä pidämme kuitenkin aina mielessä, ettei turvallisuuden ja valvonnan hoitaminen saa vaarantaa kansalaisten oikeutta yksityisyyteen.
Kiireellisintä käsittelyä edellyttää epäilemättä kysymys muuttovirroista. Lailliset maahanmuuttajat ovat nykyisin taloudellinen, kulttuurinen ja inhimillinen voimavara, johon on suhtauduttava myönteisesti. Meidän on parhaamme mukaan integroitava heidät yhteiskuntaamme niin, että heidän ihmisarvonsa otetaan asianmukaisesti huomioon. Taloudellisin perustein tapahtuvaa maahanmuuttoa ja integrointia koskevassa ennakoivassa politiikassa on siksi otettava huomioon maahanmuuttajien kotimaan tilanne, omat taloudelliset ja sosiaaliset tarpeemme sekä todellinen kapasiteettimme integroida uudet tulokkaat.
Meillä on kuitenkin myös velvollisuus torjua laitonta maahanmuuttoa. Tulevina kuukausina meidän on keskityttävä kahteen välineeseen: takaisinottoa koskeviin sopimuksiin ja palauttamistoimiin. Komissio on neuvoston pyynnöstä aloittanut kolmansien maiden kanssa neuvottelut vahvistaakseen laittomasti unioniin saapuneiden kansalaisten takaisinottoa koskevat menettelyt. Komission huomattavasta panoksesta huolimatta neuvottelut ovat vaikeita, sillä komission on paitsi suostuteltava kolmannet maat ottamaan takaisin niiden omat kansalaisensa, myös saatava nämä maat antamaan muihin valtioihin palaaville kansalaisille luvan kulkea alueidensa kautta. 
Kokemuksemme osoittavat, että neuvottelut onnistuvat ainoastaan, kun ne käydään laajemmassa yhteydessä ja voimme tarjota useita kannustimia. Taloudellisilla näkökohdilla oli huomattava merkitys esimerkiksi viime viikolla Kiinan kanssa tekemässämme hyväksytyn matkakohteen asemaa koskevassa sopimuksessa, johon sisältyy takaisinottolauseke. Joidenkin mielestä taloudelliset näkökohdat eivät ehkä saisi vaikuttaa, mutta tämä on todellinen tilanne.
Toinen tärkeä näkökohta on tarjota kumppanimaille varmat maahanmuuttokiintiöt mieluiten taloudellista yhteistyötä, kehitysapua ja markkinoille pääsyä koskevien neuvottelujen yhteydessä. On oleellista, että jäsenvaltiot helpottavat neuvotteluasemaamme, niin että voimme tehdä oikeudenmukaisia sopimuksia, jotka auttavat yhteistyölle ja luottamukselle otollisen ilmapiirin luomisessa kumppanimaiden kanssa. 
Palauttamistoimille on niiden kaikissa vaiheissa myönnettävä riittävä rahoitus. Jotta toimet olisivat tehokkaita ja ne toteutettaisiin asianosaisten henkilöiden ihmisarvoa kunnioittaen, komissio ehdottaa syksyllä erityisen rahoitusvälineen perustamista palauttamisten rahoittamiseksi vuosina 2004–2006. Tästä saatujen kokemusten perusteella pystymme sisällyttämään vuonna 2007 voimaan tuleviin uusiin rahoitusnäkymiin eurooppalaisen rahaston palauttamistoimia varten.
Nykyisin meidän on selvittävä muuttovirroista, joissa on vaikea erottaa toisistaan turvapaikkaa hakevat pakolaiset ja taloudellisista syistä muuttavat. Nämä kaksi ryhmää sekoitetaan usein toisiinsa. Siksi meidän on tarjottava turvaa sitä tarvitseville ja samalla säänneltävä järjestelmällisesti muiden maahanpääsyä. Ennen kaikkea meidän on kuitenkin vahvistettava turvapaikkajärjestelmää, joka on olennainen osa humanitaarista perinnettämme, mutta jota vastaan julkinen mielipide on voimakkaasti hyökännyt monissa maissa. Pannakseen täytäntöön Thessalonikin Eurooppa-neuvoston päätelmät vuoden loppuun mennessä komissio saattaa päätökseen Tampereella sovitun yhteisen turvapaikkajärjestelmän ensimmäisen vaiheen antamalla kaksi puuttuvaa direktiiviä. Toinen niistä koskee turvapaikkamenettelyitä ja toinen – monimutkainen mutta tärkeä asiakirja – pakolaisen määritelmää.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, palaan nyt lyhyesti toiseen tärkeään aiheeseen, jota Brysselin Eurooppa-neuvosto käsittelee: Euroopan talouden elvyttämiseen. On sanomattakin selvää, että kahtena edellisenä vuotena taloutemme ei ole antanut rohkaisevia merkkejä. Nykyiset kasvunäkymät ovat heikot, kotitalouksien ja yritysten luottamus alhaalla ja investoinnit vähäisiä. Muutamat viimeaikaiset indikaattorit kuitenkin osoittavat, että olemme toivottavasti pääsemässä pahimman yli ja että tämänhetkinen taantuma alkaa viimeinkin olla ohi, mikä ehkäisee jännitteitä kansainvälisessä politiikassa.
Talouden taustatekijät – perusta – ovat kunnossa, koska jäsenvaltiot ovat noudattaneet sääntöjä ja käyttäytyneet yhdenmukaisemmin varsinkin euron käyttöönoton jälkeen. Lisäksi tämä on sen ansiota, että jäsenvaltiot ymmärtävät paremmin tarpeen toteuttaa Lissabonissa sovitut rakenneuudistukset. Siksi meidän on annettava taloudellemme uutta vauhtia. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi komissio hyväksyi viime viikolla eurooppalaisen kasvualoitteen, joka jätetään nyt neuvoston hyväksyttäväksi. Aloite perustuu tietenkin Lissabonin strategian mukaisesti verkkoihin ja osaamiseen tehtäviin investointeihin. Sen tavoitteena on kuitenkin hyödyntää lyhyellä aikavälillä enemmän julkisia ja ennen kaikkea uusia yksityisiä varoja Euroopan laajuisten infrastruktuurihankkeiden rahoittamiseksi sekä tutkimuksen ja innovaatioiden vauhdittamiseksi.
Kansalaisille haluamme näin ollen viestittää, että olemme luomassa käytännön perustaa kilpailukyvyn rakenteiden parantamiseksi pitkällä aikavälillä. Eurooppalainen liikenne- ja viestintäverkko on oleellinen talouksiemme tehokkaamman integroinnin ja yhteenkuuluvuuden lisäämisen kannalta. Päättäväisyytemme merkiksi lähetämme selkeän viestin siitä, että unioni pystyy vihdoinkin tekemään taloudellisia päätöksiä, joita ei enää voida lykätä tuonnemmaksi.
Jäsenvaltioiden ja yksityisen sektorin taloudelliset sitoumukset ovat lisänneet markkinoiden tarjoamia mahdollisuuksia, mikä puolestaan kannustaa eurooppalaisia yrityksiä suoriin panostuksiin. Hankkeisiin tehtyjen investointien välittömät vaikutukset näkyvät heti, kun rakennustyöt aloitetaan, mikä voi useissa tapauksissa tapahtua melko pian.
Komission tänään esittelemässä aloitteessa on hyödynnetty aikaisemmista aloitteista saatuja kokemuksia ja sen avulla yritetään ratkaista aiemmin viivästyksiä aiheuttaneita ongelmia. Komissio hyväksyi viime viikolla osana strategiaa paketin, johon kuuluu 29 merkittävää Euroopan laajuisia verkkoja koskevaa hanketta, joihin investoidaan yhteensä noin 220 miljardia euroa vuoteen 2020 mennessä.
Tämä on yleiskatsaus siitä, mitä on saavutettava, jos haluamme luoda yhtenäismarkkinoille tehokkaan infrastruktuurin taloutemme kilpailukyvyn lisäämiseksi. On kuitenkin selvää, että vain määrätyt hankkeet ovat valmiita täytäntöönpantaviksi lähitulevaisuudessa. Komissio ilmoittaa Eurooppa-neuvostolle niiden toimien aikataulun, joiden avulla valtioiden ja hallitusten päämiehet pystyvät yhdistämään voimansa ja panostamaan mahdollisimman paljon talouden vauhdittamiseen lyhyellä aikavälillä.
Vaikka aloitteen tavoitteena onkin lisätä yksityisen sektorin investointeja, julkisen rahoituksen asema on selvästi edelleenkin keskeinen. Siksi julkisten menojen tasapaino ja ennen kaikkea laatu ovat ratkaisevia tekijöitä. Investoinnit on suunnattava kasvun tukemiseen. Hankkeiden tehostamiseksi ja niiden valmistumisen nopeuttamiseksi ehdotamme, että ensisijaisten hankkeiden rajat ylittäviä näkökohtia varten varattua yhteisön rahoitusosuutta nostetaan 10 prosentista 30 prosenttiin. Tällä tavoin on mahdollista saada käyttöön paljon mittavammat yksityisen sektorin resurssit.
Meidän on kuitenkin myös nostettava Euroopan investointipankki keskeiselle sijalle. Aloitteessa ehdotetaan, että sille annettaisiin suurempi vastuu kustannusten ja taloudellisten riskien jakamisesta. Komissio kehottaa myös jäsenvaltioita lisäämään tutkimukseen, kehittämiseen ja osaamiseen tehtäviä investointeja kannustaakseen fyysisen ja inhimillisen pääoman kehittämistä. Tämä on ainoa tapa turvata kestävä työllisyys pitkällä aikavälillä.
En voi kylliksi toistaa – palatakseni siihen, mitä neuvoston puheenjohtaja Antonione sanoi tutkimuksen riittämättömyydestä – että johtava asema kansainvälisessä kilpailussa saavutetaan innovaatioilla, osaamiskeskuksilla sekä kehittämällä ja siirtämällä tietoa ja osaamista. Lisäksi meidän on panostettava enemmän kansalaistemme elinikäiseen oppimiseen ja kouluttamiseen. Rakenneuudistusten alalla toteutettujen merkittävien toimien lisäksi jäsenvaltioiden on siis tehostettava toimiaan myös kyseisillä aloilla hyödyntämällä yhteisön voimavaroja, kuten kuudetta tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja esittelyn puiteohjelmaa, suoritusvarausta ja vuonna 2004 toteutettavaa rakennerahastojen väliarviointia.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, meidän on yhdistettävä tärkeimmät eurooppalaiset tutkimuskeskukset, tuettava niiden toimintaa ja tehtävä niistä maailmanlaajuisesti houkuttelevampia tutkijoiden kannalta. Nyt ei ole muuta keinoa kuin perustaa Eurooppaan maailman huippuluokkaa olevia osaamiskeskuksia, sillä muuten tulevat sukupolvet eivät enää innostu tutkimuksesta ja innovaatioista. Meidän on keskityttävä teknisiin ja tieteellisiin innovaatioihin ja keinoihin, joilla autetaan valmistajia muuttamaan innovaatiot uusiksi menetelmiksi ja tuotteiksi.
Näillä toimintaedellytyksillä joko saavutamme tai menetämme tulevan hyvinvoinnin, kansainväliset vaikutusmahdollisuutemme ja kykymme puolustaa Euroopan etuja ja vaalia sen arvoja maailmassa. Siksi meidän on löydettävä poliittista tahtoa vastataksemme tähän haasteeseen ja edettävä päättäväisesti kohti sitä päämäärää, johon tiedän teidänkin pyrkivän.
Poettering (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, tämä keskustelu alkaa paljon suunniteltua myöhemmin, ja pyydän anteeksi sitä, että joudun poistumaan heti puheenvuoroni päätyttyä osallistuakseni toiseen tärkeään tapaamiseen. Tällaista en ole koskaan ennen tehnyt. Tiedän, että meillä kaikilla on muita sitoumuksia, ja olin sopinut toisen tapaamisen klo 17.00. Toivon, etteivät tämänpäiväiset viivästykset enää toistu.
Keväällä 2002 pidetty valtioiden ja hallitusten päämiesten huippukokous asetti tarkoituksella itselleen kunnianhimoisen tavoitteen, nimittäin maailman kilpailukykyisimmän talouden perustamisen. Tämä väite muistuttaa minua aina Nikita Hruštšovista 1950- ja 1960-luvulla, jolloin Neuvostoliitto halusi päihittää Yhdysvallat. Tiedämme miten siinä kävi. Hillitympi kielenkäyttö helpottaisi hieman nykyistä tilannettamme eli sitä, että emme ole edistyneet riittävästi.
Samalla meidän on varmistettava Euroopan talouden kilpailukyvyn lisääntyminen. Jotta tämä voisi tapahtua, on ensin täytettävä kaksi tärkeää edellytystä. Ensimmäinen on sosiaaliturvajärjestelmiemme uudistaminen ja toinen työmarkkinoiden joustavuuden lisääminen. On hienoa, että ihmiset elävät pidempään, mutta se asettaa myös valtavan haasteen sosiaaliturvajärjestelmällemme. Ryhmämme on vahvasti sitä mieltä, että sosiaaliturvajärjestelmämme riippumattomuutta ja omavaraisuutta on lisättävä. Meidän on tehtävä työmarkkinoista joustavammat, sillä jos ne jäävät entiselleen ja vallitseva tilanne jatkuu, seuraukset ovat kaikkein pahimmat työttömien kannalta, ja juuri heidän me haluamme palaavan työelämään.
Ryhmämme haluaa siksi kannustaa työlästä uudistusprosessia toteuttavia hallituksia jatkamaan tämän kysymyksen käsittelyä, jotta ne löytäisivät tulevaisuutta varten sellaisia vastauksia, jotka tarjoavat todellisia ja toteuttamiskelpoisia ratkaisuja tämän päivän nuorille.
Paras poliittinen toimintamalli työllisyyden, yritysten ja varsinkin keskisuurten yritysten kannalta on maltillinen veropolitiikka. Mitä vähemmän veroja yritykset joutuvat maksamaan, sitä enemmän ne haluavat investoida Eurooppaan. Tiedämme, että yrityksemme investoivat Euroopan ulkopuolelle, koska nykyinen talousjärjestelmämme on niin byrokraattinen ja sen veroaste on korkea. Siksi ainoa keino on tukea keskisuurten yritysten kannalta edullisimpia toimia ja mahdollisimman avointa verotusta. Näin osoitetaan, että sijoittaminen Euroopan unionissa on kannattavaa sen sijaan, että yritykset pakotettaisiin yhä enenevässä määrin investoimaan Euroopan unionin ulkopuolelle.
Talouspolitiikan koordinoijana toimiva kollegani Karas, joka on paikalla, puhui muutama viikko sitten Basel II -sopimuksesta. Meidän on varmistettava, ettei Basel II -sopimuksella vaikeuteta keskisuurten yritysten investointitoimintaa. Sen sijaan meidän on tehtävä maailmanlaajuisia sopimuksia ja järjestettävä Basel II -sopimus niin, että keskisuurten yritysten on mahdollista ottaa lainoja ja maksaa ne takaisin kohtuullisin ehdoin.
Kyse on myös Euroopan unionin byrokratiasta ja itse aiheutetusta pykäläviidakosta. Käännyn tässä asiassa komission puheenjohtajan puoleen. Odotamme innolla kemikaalilainsäädäntöä koskevia komission ehdotuksia. Jos tämä kemikaaleja koskeva lainsäädäntö tuhansine eurooppalaisten yritysten noudatettavaksi tarkoitettuine asetuksineen kuitenkin saa kyseiset yritykset jälleen suuntaamaan investointinsa Euroopan unionin ulkopuolelle ja jättämään eurooppalaiset markkinat, menetetään lisää työpaikkoja ja Euroopan kilpailukyky laskee. Siksi varoitamme sitomasta Euroopan taloutta lisäämällä byrokratiaa kansallisella tai unionin lainsäädännöllä.
Haluan kommentoida lyhyesti kysymystä euron vakaudesta. Jotkut ovat sitä mieltä, että meidän pitäisi ylittää huomattavasti Maastrichtin sopimuksissa uusille lainoille asetettu 3 prosentin raja. Ainoa neuvoni on välttää tällaisia toimia. Jos nyt otamme uusia lainoja, ne on maksettava takaisin, eikä takaisinmaksuun tarvittavia varoja voida käyttää investointeihin. Investoinneilla kuitenkin luodaan työpaikkoja. Siksi PPE-DE-ryhmä myöntää, että vakautta koskevat vaatimukset on pidettävä voimassa, vaikka ymmärrämmekin kansallisten hallitusten kohtaamat vaikeudet.
Komission puheenjohtaja ja uskoakseni myös neuvoston puheenjohtaja totesivat puheenvuoroissaan, että on tärkeää tehdä jotain koulutuksen ja tutkimuksen hyväksi. Emme voi jatkossa sallia sitä, että menetämme yhä useampia nuoria tutkijoitamme Yhdysvaltoihin. Se ei ole menetys ainoastaan inhimillisten voimavarojen vaan myös Euroopan tulevien mahdollisuuksien kannalta. Siksi asiaan on puututtava suoremmin.
Lopuksi haluaisin esittää muutaman lyhyen huomion Euroopan rajoista ja niiden suojelusta. Aihe on erittäin tärkeä, mutta en ole varma Eurooppa-neuvoston asiakirjassa ehdotetun uuden rajavalvontaviraston tarpeellisuudesta. Emmekö voi selvittää ongelmia olemassa olevan järjestelmän avulla? Heitän nyt vain kysymyksen ilmaan. Haluan myös rohkaista puheenjohtajavaltiota keskustelemaan joulukuussa pidettävässä Välimeri-vuoropuhelua koskevassa konferenssissa muustakin kuin sinällään hyvin tärkeästä rajakysymyksestä. Pyytäisin neuvoston puheenjohtajaa tarkastelemaan myös sitä, miten voimme auttaa valtioita auttamaan itseään – erityisesti niitä Välimeren maita, jotka eivät kuulu Euroopan unioniin – etteivät ihmiset yrittäisi päästä veneillä Euroopan unioniin, koska Välimerellä on sen vuoksi tapahtunut hirvittäviä murhenäytelmiä.
Lopuksi esitän neuvoston puheenjohtajalle pyynnön, jota uskon hänen noudattavan. Kehotan neuvoston puheenjohtajaa tekemään kaikkensa varmistaakseen, että hallitustenvälinen konferenssi pääsee yksimielisyyteen vuoden loppuun mennessä. Älkää salliko uusien neuvottelujen aloittamista kaikista valmistelukunnan tekemistä ehdotuksista. Keskittykää kolmeen tai neljään tärkeimpään kohtaan. Tuemme ponnistelujanne tulosten saavuttamiseksi, koska Eurooppa tarvitsee perustuslain. Euroopan perustuslaki on se lähtökohta, jonka pohjalta pian 25 jäsenvaltion ja 450 miljoonan asukkaan unioni pystyy tekemään tarvittavat päätökset, toimimaan, olemaan demokraattinen ja vaalimaan parlamentarismin periaatteita. Siksi haluan kehottaa teitä keskittämään voimanne puheenjohtajakaudella perustuslakiin. Se on ensisijainen tavoite näiden kuuden kuukauden aikana.

Barón Crespo (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ensinnäkin puheenvuoronne ensimmäinen osuus täyttää mielestäni puheenjohtajavaltio Italian sitoumuksen tiedottaa parlamentille siitä, mitä kullakin istuntojaksolla on tapahtunut.
Haluan sanoa, että vaikuttaa siltä, että puheenjohtajavaltio Italia on kuullut meitä, jotka pyysimme parlamentille riittävää edustusta ja joihin erityisesti itse kuulun, ja olen siitä kiitollinen.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minun on sanottava teille, että hallitustenvälisen konferenssin ensimmäisessä istunnossa – ja ymmärrätte minua ammatillisen kokemuksenne turvin – osuitte meitä kolmoishermoon, joka on ruumiimme herkin hermo, kuten hyvin tiedätte. Miksi? Siksi, että hallitustenvälinen konferenssi hankkiutui ensi töikseen eroon lakiasäätävästä neuvostosta. Saksa ja Portugali vastustivat tätä jonkin verran, ja asia on erittäin vakava. Tämä on vakavaa, koska työmme perustuu jaettuun lainsäädäntövaltaan, ja ensi töikseen neuvosto kuitenkin tekee tyhjäksi jotain demokratian kannalta oleellista: lakien säätämisen avoimesti ja julkisesti. Vaikuttaa siltä, että tämä on neuvostolle toisarvoinen kysymys, ja tuen luonnollisesti kahta hallitustenväliseen konferenssiin osallistuvaa edustajaamme, jotka vastustivat äänekkäästi tällaista loukkausta. Totean vielä, että teillä ei ole ongelmia ainoastaan meidän vaan myös kansallisten kansanedustuslaitosten kanssa, sillä eniten tällä loukataan jäsenvaltioiden kansanedustuslaitoksia.
Toistan pyyntöni siitä, että perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta kutsuisi paikalle kaikki valmistelukuntaan osallistuneet kansallisten kansanedustuslaitosten jäsenet ja ottaisi niiden kanssa esiin tämän ongelman: miten on mahdollista, että hallitustenvälisen konferenssin ensimmäisessä istunnossa hajotetaan lakiasäätävä neuvosto.
Tämän jälkeen keskityn tarkastelemaan taloudellisia näkökohtia. Rajoihin liittyvät kysymykset jätän kollegani Ana Terrónin käsiteltäväksi.
Huomioni perustuvat yhteen erityiseen seikkaan: vakaus on yhteinen etu. Yksityishenkilöt, perheet tai valtiot eivät voi elää yli varojensa, ja inflaation torjuntaan perustuvalla vakauspolitiikalla puolustetaan yhteiskunnan enemmistöä. Ainoastaan omaisuuden omistajat voivat selvitä ja jopa hyötyä inflaatiosta sitä paremmin, mitä suurempia ne ovat.
Vakaudella suojellaan kaikkein heikompiosaisia, ja vakaussopimus on välttämätön tavoite, mutta vakautta ei voi olla ilman kasvua. Näinä aikoina suurin uhka Euroopan taloudelle ei ole niinkään inflaatio kuin deflaatio, ja siksi kaikkien jäsenvaltioiden on kolmen vuoden taantuman jälkeen selviydyttävä vähäisemmin resurssein. Siksi ne ovat noidankehässä, jossa ne joutuvat ottamaan yhä enemmän velkaa tai vähentämään investointikustannuksia tai joskus tekemään jopa molemmat samanaikaisesti.
Vaikuttaa siltä, että Eurooppa on valinnut jälkimmäisen tien, joka on pahin mahdollinen. Viime vuosikymmenen lopulta lähtien julkiset investoinnit ovat vähentyneet Euroopan unionissa noin prosentin (Yhdysvalloissa määrä on 3 prosenttia). Komission tietojen mukaan prosentin investointi merkitsee 0,6 prosentin lisäkasvua
On myönnettävä, että unionin jäsenvaltiot eivät ole hyödyntäneet suotuisaa suhdannekehitystä. Ne eivät ole toimineet muurahaisen vaan heinäsirkan tavoin, eivätkä ole lyhentäneet velkaansa. On kuitenkin myös totta, etteivät jäsenvaltiot saavuta noususuhdannetta, jos ne tyytyvät tekemään vain toimeentulon tai ylläpidon kannalta välttämättömiä investointeja ja vähentävät edelleen kansalaisten ostovoimaa. Vakaussopimusta on uudistettava järkevästi, jotta syytökset typeryydestä eivät kävisi toteen. Arvoisa puhemies, käytän tätä samaa ilmausta, sillä toki tiedätte, että typeryys on ainoa ilmaus, jota ei tarvitse kääntää millekään eurooppalaiselle kielelle.
Meidän on oltava tarkempia nopean kasvun aikana: julkisen talouden rahoitusasema on esimerkiksi säilytettävä lähellä tasapainoa silloin, kun kasvu on 3 prosenttia tai enemmän, ja kaikki mitä jää yli 3 prosentin kasvusta, on käytettävä velkojen lyhentämiseen. Lisäksi euroalueeseen kuuluville valtioille on taantumavaiheessa jätettävä enemmän liikkumavaraa investointimenojen suhteen. Ei ole järkevää ylläpitää kaikille samanlaista tasoa, joka ei vastaa unionin taloudellista todellisuutta. Tällä hetkellä Saksalla ja Ranskalla, joiden velkaantumisaste on noin 60 prosenttia suhteessa BKT:een, on enemmän toimintavapautta kuin Italialla tai Belgialla, joiden velkaantumisaste on suurempi ja ylittää reilusti 100 prosenttia. Tässäkin asiassa tarvitaan siis joustavuutta.
Jos pystyisimme liittämään vakaus- ja kasvusopimukseen uusia ehtoja – tästä olisi keskusteltava Eurooppa-neuvostossa – olisi vuorossa toinen vaihe, jonka olemme kaikki todenneet tulevan seuraavaksi: ehdotus Euroopan laajuisiin verkkoihin suunnatuista suurinvestoinneista, joita täydennettäisiin tekniikkaan ja tutkimuksiin tehtävillä investoinneilla.
Tämä todettiin jo 10 vuotta sitten Essenin Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Laajentumisen myötä rahoitus kasvaa 400 miljardista eurosta van Miertin ryhmän ehdottamaan 600 miljardiin euroon vuoteen 2020 mennessä. Mitään ei kuitenkaan tehdä, ja edistymme todella hitaasti. Tilannetta on analysoitu, mutta mitä voidaan tehdä? Komission puheenjohtaja on ymmärtääkseni ehdottanut hankkeille myönnettävän rahoituksen lisäämistä 10 prosentista 30 prosenttiin. Tämä on yksi askel, mutta mikä olisi seuraava? Se voisi olla vaikkapa huomattava eurooppalainen laina.
Voimme ottaa lainaa entiseen tapaan, ja euroalueella 90 prosenttia kaupasta käydään jäsenvaltioiden välillä. Miksi emme uskalla toteuttaa uudelleenkäynnistämistoimia, joista mikään maa ei selviä yksin. Näin saataisiin aikaan koko Eurooppaa hyödyttäviä tuloksia.
Talousarviomme on vaivaiset 1 prosenttia yhteisön BKT:sta. Yhdysvaltojen alijäämä kuluvana varainhoitovuonna vastaa kuutta Euroopan unionin talousarviota. En kehota meitä menemään talousarvion alijäämässä yhtä pitkälle kuin Yhdysvallat. Meidän on kuitenkin pantava toimeksi, ja keinot meillä on; vain tahtoa puuttuu. 
Watson (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, lähestyessämme Italian puheenjohtajakauden ensimmäistä Eurooppa-neuvoston kokousta ja arvioidessamme tähänastista edistymistä voidaan kysyä, onko puheenjohtajavaltion ensi viikolla tarjoama kuohuviinilasi puoliksi täynnä vai puoliksi tyhjä.
Roomassa pidetyn hallitustenvälisen konferenssin avausistunnon perusteella pelkään, että se on puoliksi tyhjä. Kun jäsenvaltiot kokoontuvat jälleen keskustelemaan Euroopan perustuslakiluonnoksesta, niiden pitäisi pitää mielessä sekasortoinen Nizzan huippukokous ja pohtia epäonnistumisen hintaa. Puolalle ja Espanjalle pitäisi muistuttaa, että niiden jyrkkä suhtautuminen neuvoston ääntenpainotuksen uudistamiseen on vaarallista politiikkaa ja osoitus huonosta laskutaidosta.
Jos Nizzassa sovitut järjestelyt olisivat olleet tyydyttävät, neuvosto ei alun alkaenkaan olisi perustanut valmistelukuntaa. Nizzassa hyväksytty määräenemmistöäänestysjärjestelmä on hankala ja epäoikeudenmukainen. Valmistelukunnan ansioksi voidaan lukea, että se hylkäsi Nizzassa tehdyt epävarmat kompromissit ja ehdotti oikeudenmukaisempaa ja avoimempaa äänestysjärjestelmää. Kun viimeksi tarkistin asian, Espanjan ja Puolan hallitusten edustajat olivat hyväksyneet valmistelukunnan tuloksen, ja niiden on nyt kunnioitettava sen työtä.
Muistakin kysymyksistä on käyty vaikeita neuvotteluja. Valmistelukunnan aikaansaamaa konsensusta ei pystytä Roomassa parantamaan. Jos perustuslakiluonnoksen ydinkysymykset avataan uudelleen, hallitustenvälinen konferenssi pitkittyy vuoden 2004 puolelle ja vajoaa diplomaattisen farssin tasolle. Silloin Roomasta tulee todellakin ikuinen kaupunki.
Talouden uudistamisen ja vakaussopimuksen osalta kuohujuoman kuplat ovat jo kauan sitten haihtuneet. Ranskan on vielä saatava meidät vakuuttuneiksi siitä, että se suhtautuu tehtäviinsä vakavasti. Nähtäväksi jää, haluaako Ranska todellakin suhtautua tilanteeseen hällä väliä -asenteella. Ymmärrämme kyllä, että jotkut hallitukset eivät mielellään asetu Ranskaa vastaan, mutta hampaaton vakaussopimus on kuin tinapaperiliekkejä syöksevä paperilohikäärme. Niillä kahdeksalla hallituksella, jotka ovat nähneet paljon vaivaa noudattaakseen määräyksiä – mistä ne ovat usein maksaneet korkean poliittisen hinnan – on täysi oikeus olla tyrmistyneitä siitä, että suuremmat naapurivaltiot suhtautuvat hölläkätiseen budjettipolitiikkaan niin kevyesti.
Suhtaudumme myönteisesti puheenjohtajavaltio Italian pyrkimykseen lisätä Eurooppa-neuvostossa Euroopan kilpailukykyä. Pelkät julistukset eivät kuitenkaan riitä. Paremman ja selkeämmän lainsäädännön saavuttaminen edellyttää asianmukaisia neuvotteluita ja yritysvaikutusten arviointia. On turhauttavaa, ettei yritysostoille vieläkään ole luotu tasavertaisia edellytyksiä, ja meillä on vielä paljon tehtävää päästäksemme yksimielisyyteen sijoituspalveluiden yhtenäismarkkinoita koskevasta toteuttamiskelpoisesta kehyksestä ennen Euroopan parlamentin vaaleja.
Ryhmäni on tyytyväinen valtiovarainministereiden tämänviikkoiseen päätökseen suunnata kasvua koskeva aloite uudelleen maantie- ja rautatiehankkeiden sijasta innovaatiotoimintaan tehtäviin investointeihin, joiden avulla Eurooppa voi paikata tutkimustoimintansa puutteita.
Oikeus- ja sisäasioiden alalla neuvoston asialistassa on enemmän pontta. Vaikuttaa siltä, että liberaalipuolueen ryhmä on olennaisilta osin saavuttanut tasapainon, jonka se on halunnut varmistaa laittomaan maahanmuuttoon puuttumisen ja hallittua laillista maahanmuuttoa koskevan järjestelmän toteuttamisen välillä. Tuemme komission tavoitetta perustaa rajavalvontavirasto. Euroopan uusi itäraja on yksi maailman pisimmistä, ja on ratkaisevaa yhdistää asiantuntemuksemme sen valvomiseksi asianmukaisesti.
Unionin ulkosuhteita koskeva asialista ei valitettavasti anna aihetta juhlaan. Epäonnistumisen Cancúnissa on saatava meidät toimimaan entistä päättäväisemmin WTO:n uudistamisen puolesta ja kehittämään kaupankäyntijärjestelyjä, joilla autetaan maailman köyhimpiä maita. Euroopan on vaadittava YK:lle keskeisempää asemaa vastineeksi Irakin tilanteen kansainvälistymisestä. Myös viime viikon traagiset tapahtumat Lähi-idässä osoittavat, että Euroopan ja Yhdysvaltojen on pysyttävä mukana. Ryhmäni tuomitsee varauksetta Haifan itsemurhaiskut, mutta vetoaa Israeliin, että se noudattaisi kansainvälistä oikeutta eikä menisi vastatoimissaan liian pitkälle.
Uusi perustuslaki, uskottava vakaussopimus, elpynyt talous sekä turvallinen ja oikeudenmukainen Eurooppa vakaammassa maailmassa olisivat todellisen vuosikertaviinin tunnusmerkkejä. Toivotan teille onnea sadonkorjuuseen.
Minunkin on pyydettävä anteeksi neuvostolta ja komissiolta sitä, että joudun lähtemään ennen keskustelun päättymistä. Keskustelun aikataulun muuttaminen tuotti minulle hankaluuksia.
Wurtz (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, Eurooppa-neuvosto kokoontuu aikana, jolloin Saksa, Italia ja Portugali ovat ajautuneet lamaan ja Ranskalle on käymässä samalla tavoin. Lisäksi koko euroalue kärsii talouden laskusuhdanteesta ja monin tavoin myös sosiaaliturvan taantumasta. Sisämarkkinoiden toteutumisesta ja euron käyttöönotosta oletettavasti koituvien hyötyjen ja kansalaistemme jokapäiväisen todellisuuden välinen juopa on nykyään niin suuri, että on oikeutettua vaatia noudatettujen suuntaviivojen todellista julkista ja monipuolista arviointia. Lisäksi on arvioitava niitä välineitä, joilla unioni on pannut nämä suuntaviivat täytäntöön.
On itsestään selvää, että suosittelemallani toimintatavalla ei ole mitään tekemistä joidenkin korkeimpien poliittisten johtajien – hyvä jäsen Watson, tarkoitan ennen muuta oman maani johtajia – harjoittaman eurooppalaisvastaisen kansankiihotuksen kanssa, jonka avulla he kiillottavat omaa kuvaansa äänestäjien silmissä. Nämä johtajat syyttävät Brysseliä saadakseen ihmiset unohtamaan, että heidän oma valtionpäämiehensä neuvotteli henkilökohtaisesti perustamissopimuksista ja allekirjoitti vakaussopimuksen. He valittavat nykyisistä kovista toimintatavoista ainoastaan silloin, kun joutuvat itse vastatusten oman maansa työntekijöiden voimakkaan ja täysin oikeutetun vastarinnan kanssa. Ennen kaikkea he eivät millään tavoin kyseenalaista vakaussopimuksen logiikkaa eivätkä varsinkaan merkittävimmän toimielimen, jonka etuja sopimuksella viime kädessä valvotaan eli Euroopan keskuspankin, logiikkaa. Keskuspankin toimenkuva ja perussääntö tekevät siitä kuitenkin maailman liberaaleimman keskuspankin, joka on kaiken arvostelun yläpuolella. Juuri tämän vuoksi pidän äsken mainitsemaani arviointia niin tarpeellisena.
Silloin kun taloudet ovat toisistaan näin riippuvaisia, tarvitaan tietenkin yhteisiä sääntöjä, joita on noudatettava. Mutta mitä sääntöjä ja millaisten tavoitteiden saavuttamiseksi? Tämä on asian ydin. Mitä olemme saavuttaneet sillä, että keräämme pääomaa kilpaa Yhdysvaltojen kanssa, kun sen hintana on jatkuva ja lähes pakonomainen tarve laskea työntekijöiden palkkakustannuksia ja hillitä sosiaalimenoja? Mitä olemme hyötyneet noudattamalla orjallisesti hintavakautta, kun taloutemme kärsivät inflaation sijaan deflaatiosta? Miettikääpä, mikä merkitys kaikilla näillä komission jäsenen Solbesin ylistämillä hienoilla edistysaskelilla on kansalaisten elämälle. Ranskassa ei tällä hetkellä ole kyse mistään muusta kuin siitä, että kannustetaan julkisten menojen jäädyttämiseen vuoteen 2007 saakka ja jopa niiden leikkaamiseen – tämä koskee nuorisotoimen, koulutuksen, työllisyyden, asumisen, liikenteen ja tutkimuksen määrärahoja – sekä nykyisten terveydenhuoltomenojen puolittamiseen. Ranskassa ei hyväksytä tällaista tulevaisuudennäkymää, kuten ei myöskään Saksassa, Italiassa, Portugalissa tai muuallakaan, ja mielestäni on suoraan sanottuna vastuutonta määrätä tuleville jäsenvaltioille etukäteen tällaista sokkihoitoa – joka on todellisuudessa ainoastaan sokkeja ilman hoitoa – vetoamalla yhteisön säännöstöön tai sen hyväksyttyyn lainsäädäntöön, jota sattumoisin miljoonat eurooppalaiset eivät hyväksy alkuunkaan.
Todellisuudessa tarvitaan perinpohjaisia sosiaalisia muutoksia ja näin ollen myös muutoksia unionin politiikkaan. Olisi hienoa, ettei Eurooppa-neuvosto ajautuisi umpikujaan tämän ilmeisen kriisin vuoksi, vaan esittäisi sen sijaan tilannearvion ja ratkaisuehdotuksia, minkä jälkeen käytäisiin todellinen kansalaiskeskustelu. Vaihtoehtoisesti voitaisiin tarkastella rahapolitiikkaa ja sen myötä Euroopan keskuspankin asemaa ja toimintaa. Rahapolitiikan ja EKP:n ensisijainen tavoite on mielestämme edistää inhimillisiä voimavaroja ja niiden avulla ennen kaikkea turvata työpaikka ja koulutus kaikille. Niiden tehtävänä olisi siis vähentää tuntuvasti valtioidemme riippuvuutta rahoitusmarkkinoista. Politiikalla on hallittava markkinoita eikä päinvastoin. Tällä tavoin jouduttaisiin käymään todellista näkemystenvaihtoa valikoivasta luotonantopolitiikasta, jolla tuettaisiin huomattavasti uusien poliittisten painopistealojemme kannalta edullisia investointeja mutta ehkäistäisiin tehokkaasti sellaisia, jotka eivät hyödytä kyseisiä aloja. Tällaista keskustelua on joka tapauksessa käytävä, jotta Euroopan kansalaiset voivat ilmaista näkemyksensä perustuslakiluonnoksesta tosiasioiden perusteella.
Maes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, melko monet kollegoistani ovat jo kiinnittäneet huomiota epävarmaan taloudelliseen tilanteeseen ja myös vaatineet rakenteellisten korjaustoimenpiteiden toteuttamista. Tästä huolimatta meitä pommitetaan päivittäin ristiriitaisilla raporteilla. Belgiassa ihmiset ovat olleet hyvin järkyttyneitä tämänviikkoisesta ilmoituksesta, jonka mukaan 3 000 Ford Genkin työntekijää on jäämässä työttömäksi. Kun tietyn automerkin myynnin laskulla on näin suuri vaikutus, mittavia ja luvattuja investointeja perutaan ja kaikki nämä työpaikat menetetään yhdellä iskulla, seuraukset voivat olla huomattavat myös muualla Euroopassa. Erään merkittävän sanomalehden pääkirjoitus oli tänään otsikoitu seuraavasti: "Onko Ford katoamassa Euroopasta?" En halua viipyä tässä aiheessa enempää, mutta pyydän teitä kuitenkin esittämään realistisia ratkaisuja, joista ei enää saa sellaista vaikutelmaa, että työllisyys on vain kapitalistien leikkikalu. Ihmisistä tuntuu nyt siltä, että heitä käytetään hyväksi.
Ilmaisitte myös huolenne rauhan puolesta. Tiedätte, että syvä huolemme Lähi-idän tilanteesta kasvaa päivä päivältä. Rauhaa ei ole saatu aikaan Irakin sodan jälkeen. Toivoisimme YK:n ja Euroopan unionin voivan täyttää tehtävänsä siellä, mutta suruksemme koko alue näyttää yhä vakaammin kallistuvan sotilaallisen ratkaisun kannalle. Muurin rakentaminen osittain jopa miehitetyille alueille Israelin suojelemiseksi palestiinalaisilta tekee pilkkaa vaiheittaisen suunnitelman tavoitteista, ja uusien siirtokuntien suunnitteleminen saattaa sen naurunalaiseksi. Mihin vaiheittainen suunnitelma johtaa? Ei mihinkään. Meidän on toimittava. Meidän on valvottava tämän suunnitelman toteuttamista ruohonjuuritasolla ja varmistettava, ettei tilanne kärjisty enempää. Hyökkääminen Syyriaan Haifaan tehdyn dramaattisen iskun jälkeen on mielestämme valitettavaa ja tuomittavaa, ja se on omiaan kärjistämään sotilaallisia toimia.
Turkin parlamentin päätös lähettää turkkilaisia joukkoja Irakiin on vastoin Turkin kansan tahtoa, mutta se on tehty Yhdysvaltojen painostuksesta. Päätös on myös vastoin väliaikaisen hallinnon ja Irakin kurdien toiveita, ja sen tarkoituksena on selvästi uhata PKK:ta. Turkkilaiset pelkäävät syystäkin, että tämä käynnistää uuden väkivallan kierteen. Irakin tilanteesta hyötyy myös Iranin hallinto, vaikka se saakin kotimaassa osakseen ankaraa julkista arvostelua. Se on voittaja ja lisää vaikutusvaltaansa shiialaisiin uskonveljiinsä nähden, ei vain yhteiskunnassa vaan myös hallituksessa, ja on aloittanut painostuksen mujahedin-ryhmän tuhoamiseksi. Näin yritetään jälleen kerran saada väkisin aikaan sotilaallinen ratkaisu, toisin sanoen valheellinen ratkaisu, vaikka me jatkamme puhumista rauhaan johtavasta suunnitelmasta. Pyydän Euroopan valtioita, komissiota ja neuvoston puheenjohtajavaltiota etsimään vastauksia näihin kiireellisiin kysymyksiin. Voimmeko vielä näissäkin olosuhteissa tehdä yhteistyötä Israelin kanssa ehdoitta? Voimmeko edelleen pitää assosiaatiosopimuksen voimassa? Voimmeko sulkea silmämme siltä ilmeiseltä tosiasialta, että Israelilla on ydinaseita, joita pidetään varalla poliittisena keinona, mutta myös tekosyynä, jonka varjolla voidaan helpommin käydä tavanomaista sotaa? Eikö meidän pitäisi etsiä joukkotuhoaseita Israelista? Eikö atomienergiajärjestön pitäisi puuttua asiaan ja hoitaa tehtävänsä?
Siksi vaadin kvartetilta vähemmän nöyristelevää ja aktiivisempaa asennetta ja toivon, että voimme vielä estää sodan leviämisen ja jälleen kerran tavoitella rauhanomaista ratkaisua. 
Collins (UEN ).
   – Arvoisa puhemies, Euroopan unionin päättäjien tuleva huippukokous painottuu ensisijaisesti taloudellisiin kysymyksiin. Sen järjestäminen näin pian Roomassa pidetyn neuvoston kokouksen jälkeen on selkeä osoitus siitä, että unionin johtajien tavoitteena on toteuttaa toimenpiteitä Euroopan talouden elvyttämiseksi. Euroopan taloutta on vahvistettava. Tänä vuonna kasvu on ollut alle prosentin, mikä on kaikkien mittapuiden mukaan erittäin heikko suoritus.
Vaikka talouden perusta onkin pohjimmiltaan terve, kasvu Euroopan unionissa on selvästi verkkaista ja sijoittajien ja kuluttajien luottamus hyvin alhainen. Meidän on todellakin vastattava kysymykseen siitä, miten talouden suuntaa voidaan muuttaa. Kuten monet kollegat ovat tänä iltapäivänä todenneet, olennaista on se, että nyt on aika toteuttaa päättäväisiä toimia. Lissabonin strategia on pantava kokonaisuudessaan täytäntöön kaikilla sen toimintalinjoilla. Euroopan unionista on tultava maailman vahvin tietoon perustuva talous. Tämä on välttämätöntä, jos aiomme säilyttää kilpailukykymme ja houkutella yhteisöön suoria ulkomaisia sijoituksia. Se merkitsee, että meidän on hyödynnettävä mahdollisimman tehokkaasti uutta ja kehitteillä olevaa tietotekniikkaa. Kaikkien Euroopan alueiden, niin maaseudun kuin kaupunkienkin, on voitava hyötyä uuden tekniikan tuomista eduista.
Euroopan unionin päättäjien on työskenneltävä saattaakseen loppuun kaikki EU:n rahoituspalveluja koskevan toimintasuunnitelman keskeneräiset osat sekä luotava tasavertaiset edellytykset fuusioille ja yritysostoille.
Tehokkaiden sisämarkkinoiden toteutuminen edellyttää yhdentyneiden kaasu- ja sähkömarkkinoiden asteittaista muodostamista toimitusvarmuuden takaamiseksi Euroopassa. Euroopan johtajien on edistettävä aloitteita, joilla varmistetaan ikääntyvän väestön eläkkeiden maksaminen tulevaisuudessa.
Siitä huolimatta, että tässä huippukokouksessa keskitytään talouskysymyksiin, Euroopan unionin johtajien olisi vaikea sivuuttaa väkivallan kärjistymistä Lähi-idässä eikä heidän pitäisikään tehdä niin. Mielestäni Euroopan unionin tehtävänä on toimia välittäjänä tulitauon aikaansaamiseksi Lähi-idän useiden eri ryhmien välille, ja kehottaisin voimakkaasti Italian hallitusta, komission jäsentä Pattenia ja korkeaa edustajaa Solanaa olemaan edelleen aktiivisesti mukana Lähi-idän tilanteessa tässä ratkaisevassa käännekohdassa.
Huippukokouksen yhteydessä käydään todennäköisesti keskustelua Euroopan unionin uuden perustamissopimuksen määräyksistä. Vaikuttaa siltä, että tästä aiheesta käytävät neuvottelut alkoivat viikonloppuna melko hyvin, ja toivotamme puheenjohtajavaltio Italialle menestystä, jotta se onnistuisi lopuksi tarjoamaan meille kokonaisratkaisun, joka on Euroopan kansalaisten edun mukainen. 
Bonde (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, uusi mielipidetutkimus osoittaa, että vain puolet tanskalaisista on kuullut Euroopan perustuslakiluonnoksesta. Maakohtaista komission jäsentä toivoo edelleen 78 prosenttia kansalaisista. Vain 12 prosenttia on valmis luopumaan tällaisesta edustajasta. Tanskan hallitus on siksi viimeinkin liittynyt niihin, jotka vaativat jokaiselle maalle omaa komission jäsentä. Keräsin tätä varten valmistelukunnassa 123 allekirjoitusta. Kaikesta huolimatta tätä ehdotusta ei ole otettu mukaan valmistelukunnan luonnokseen, ja tämä osoittaa, miten sanaa "konsensus" voidaan käyttää väärin luopumalla tavanomaisista demokraattisista menettelytavoista, joihin kuuluu ehdotuksia, tarkistuksia ja äänestyksiä. Parempi kuitenkin myöhään kuin ei milloinkaan. Ilmoittaako neuvoston puheenjohtajavaltio nyt kampanjoivansa sellaisen komission puolesta, jossa jokaisella valtiolla on täysivaltainen edustaja?
Seuraavaksi onkin vaadittava, että äänestäjät tai kansalliset kansanedustuslaitokset valitsevat itse komission jäsenensä. Kansallisille kansanedustuslaitoksilleen vastuussa olevat valitut edustajat voisivat raportoida – Tanskan edustajan tapauksessa joka perjantai Eurooppa-komitealle – mitä ovat edellisellä viikolla tehneet ja mistä aikovat seuraavalla viikolla äänestää. He voisivat antaa kansalaisille tietoa ja toimia äänestäjien valitsemina edustajina toimielimessä, jolla on yksinoikeus tehdä lainsäädäntöaloitteita. Valitut komission jäsenet voisivat toimia äänestäjien edustajina Brysselissä sen sijaan, että edustavat Brysseliä äänestäjiin päin. Se, että komission jäsenet olisivat kansallisten kansanedustuslaitosten valitsemia, ei estäisi heitä olemasta vastuussa tehtäviensä hoitamisesta myös Euroopan parlamentille ja ministerineuvostolle. Tässä suhteessa tulevassa perustamissopimuksessa olisi ilmoitettava asianmukaisesti komission jäsenten tehtävät, jotka vastaavat ministerien vastuualueita sivistyneissä demokratioissa.
Ministerin tai komission jäsenen on oltava vastuussa myös sellaisista asioista, joista hän ei ole ollut tietoinen. Emme voi hyväksyä sitä, ettei Solbes ota vastuuta, koska hän ei tiennyt, mitä Eurostatissa tapahtui. Hänellä on johtovastuu riippumatta siitä, onko hän syyllinen. Hänen on kannettava vastuunsa ja varmistettava, että syylliset saatetaan vastaamaan teoistaan oikeudessa. Ennen kuin hallitustenvälinen konferenssi hyväksyy perustuslain lopullisesti, ihmisten pitäisi keskustella perusteellisesti sen sisällöstä. Miten puheenjohtajavaltio aikoo varmistaa, ettei tulos ole ikävä yllätys valtioidemme äänestäjien enemmistölle? 
Della Vedova (NI ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, muutaman päivän kuluttua Brysselissä keskustellaan talouden elvyttämisestä, ja minua huolestuttaa se, että keskustelu vakaussopimuksesta ja sen oikeansuuntaisuudesta käynnistetään uudelleen. Pelkään, että siitä tulee valtioiden välinen keskustelu, jossa ne vaativat mahdollisuutta kuluttaa lisää varoja ja kasvattaa alijäämäänsä sopimuksessa tehtyjä sitoumuksia suuremmaksi. Valitettavasti pelkään, että taaskaan ei keskustella siitä, mitä Euroopan unioni ja sen toimielimet voisivat tehdä edistääkseen Euroopan talouden kasvua ja antaakseen siihen oman panoksensa.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, vähän yli vuosi sitten tilasitte korkean tason asiantuntijaryhmältä tutkimuksen, joka käsitteli ohjelman laatimista voimakkaan talouskasvun Euroopalle. Tutkimuksessa annettiin joitakin hyvin yksityiskohtaisia, perusteellisia ja tärkeitä suosituksia siitä, miten Euroopan unioni voisi osaltaan edistää kasvua ennen kaikkea suuntaamalla uudelleen sisäistä talousarviotaan, unionin toimielinten talousarviota: itse asiassa joudumme kyseenalaistamaan myös yhteisön talousarviossa omaksutun toimintamallin saadaksemme selville, missä määrin se edistää talouskasvua. Tämän jälkeen asiantuntijaryhmä – André Sapirin johtama komitea – teki erittäin selkeän ehdotuksen: Euroopan unionin toimielinten talousarvio on suunnattava uudelleen. Se on 1,25 prosenttia unionin BKT:sta, joten kyse on vähäisestä määrästä, joka kuitenkin käytetään huonosti, eikä sillä edistetä Euroopan talouden kasvua.
Suositus oli hyvin selkeä: on tehtävä merkittävä poliittinen päätös, jonka myötä unionin talousarviosta on poistettava yhteisen maatalouspolitiikan aiheuttama taakka. Yhteiseen maatalouspolitiikkaan kuluu lähes puolta unionin varoista vastaava rahamäärä. Varoilla, jotka vapautuisivat pelkästään uudistamalla maatalouspolitiikkaa ja maatalouden suojaamista, jolla on hyvin kielteinen vaikutus Euroopan julkisuuskuvaan Euroopan ulkopuolella, voitaisiin – paljolti kannustavan vaikutuksen ansiosta – edistää valtavasti taloutta koskevaa tutkimusta ja teknisiä innovaatioita. Ne on rahoitettava mittavilla säästöillä, jotka vain Bryssel voi toteuttaa. Näillä samoilla resursseilla voitaisiin myös vauhdittaa huonomaineisten Euroopan laajuisten verkkojen toteuttamista markkinoiden kytkemiseksi paremmin toisiinsa.
Kaikki tämä olisi mahdollista, mutta sitä ei tehdä. Mielestäni unionin on ennen kaikkea arvioitava uudelleen talousarvionsa ja maatalouspolitiikkansa, sillä muuten on entistä hyödyttömämpää saarnata Lissabonin tavoitteista.
Arvoisa puhemies, lopuksi vielä yksi huomio: maahanmuutosta keskustellaan. Se on hyvä, ja toivon, että Euroopan kansalaisille viestitetään selkeästi, että maahanmuuttajat voivat olla ja ovat talouskasvun kannalta pikemminkin etu kuin ongelma. 
Tajani (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, seuraavassa kokouksessa on ennen muuta arvioitava viime lauantaina Roomassa käynnistyneen hallitustenvälisen konferenssin työtä.
Mielestäni tulos on yleisesti ottaen myönteinen, ja hyväksytty teksti antaa hyvän syyn toiveikkuuteen aiempien kielteisten ennusteiden jälkeen. Itse olen optimistinen, vaikka olenkin nähnyt valmistelukunnan vitkastelun, ongelmat ja vaikeudet. Olen aivan vakuuttunut siitä, ettei kukaan halua ottaa vastuuta kahden vuoden työn epäonnistumisesta tai poliittista vastuuta siitä, että Eurooppa ei saa perustuslakia, jota 450 miljoonaa kansalaista odottaa.
Perustuslakitekstin sisällöstä ei tietenkään pidä tehdä kompromisseja. Pieniä mukautuksia on luonnollisesti tehtävä, mutta perustuslain tasapainon pitäisi säilyä ennallaan. Mitä mukautuksia voidaan tehdä? Olen vakaasti sitä mieltä, että niitä aloja, joilla käytetään määräenemmistöäänestystä, olisi laajennettava. Yksimielinen päätöksenteko on este ja todellinen kapula EU:n rattaissa. Uskon myös vakaasti, että komission jäsenten lukumäärästä voidaan päästä yksimielisyyteen. Mielestäni niillä valtioilla, jotka liittyvät EU:hun vuonna 2004, olisi oltava oma edustajansa alusta alkaen. Myöhemmin voisimme yrittää välttää ongelman nimittämällä salkuttomia komission jäseniä. Mielestäni kullakin EU:hun liittyvällä valtiolla on kuitenkin aluksi oltava oma komission jäsen.
Mielestäni perustuslain johdanto-osassa on myös nimenomaan mainittava Euroopan juutalais-kristilliset juuret.
Haluan myös käyttää hetken antaakseni tunnustusta puheenjohtajavaltio Italialle, kuten jäsen Barón Crespo juuri äsken teki. Strasbourgissa pidetyssä parlamentin istunnossa sitouduttiin varmistamaan, että Euroopan parlamentti on edustettuna hallitustenvälisessä konferenssissa. Näin tapahtuikin, ja tätä voidaan pitää parlamentin ansiona. Olen varma, että parlamentti pystyy edelleenkin tuomaan hyödyllisen panoksen keskusteluun.
Arvoisa puhemies, toinen aihe on talouden elvyttäminen. Voimme olla ainoastaan tyytyväisiä siihen, että Ecofin-neuvosto hyväksyi eilen Euroopan laajuisten verkkojen täytäntöönpanon ensimmäisen vaiheen. Nämä ovat suuria hankkeita, jotka parantavat työllisyyttä ja lisäävät alueidemme ja valtioidemme kilpailukykyä. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, laittaessamme asioita tärkeysjärjestykseen meidän on mielestäni painotettava selkeästi Eurooppaa, joka suuntautuu lännestä itään mutta myös Eurooppaa, joka katsoo pohjoisesta etelään.
Talouden elvyttäminen onnistuu ainoastaan jatkamalla Lissabonin prosessia. Eläkeiän nostaminen on välttämätön uudistus. Meidän on vastattava lapsillemme perustamalla järjestelmä, jolla taataan heidän tulevaisuutensa seuraavien 10–40 vuoden aikana. Lisäksi olen komission puheenjohtajan Prodin kanssa samaa mieltä tutkimuksesta. Neuvoston puheenjohtaja sitoutui siihen Strasbourgissa pitämässään puheessa, ja olen vakaasti sitä mieltä, että taloutemme tulevaisuus riippuu myös tutkimukseen suunnattujen investointien edistämisestä.
Siirryn nyt viimeiseen aiheeseen eli maahanmuuttoon, joka ei voi olla kansallinen kysymys. Italialla on 700 kilometriä rantaviivaa, joka ei ole ainoastaan Italian raja, vaan myös Euroopan eteläinen raja. Siksi on täysin selvää, että EU:n tehtävä ei ole kantaa ainoastaan organisointivastuuta valvontatoimien muodossa, vaan myös taloudellista vastuuta. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, emme todellakaan saa aliarvioida seuraavan Brysselin huippukokouksen merkitystä tai sen vaikutuksia. Kansalaiset suhtautuvat epäillen yhteiseen Eurooppaamme niin kauan kuin heistä tuntuu siltä, ettei työllisyyden parantamiseksi tehdä mitään tai käytännöllisesti katsoen mitään. He suhtautuvat epäillen myös Euroopan unioniin niin kauan kuin on havaittavissa, ettei infrastruktuuriin investoida riittävästi sen nykyaikaistamiseksi tai Euroopan kilpailukyvyn lisäämiseksi.
Taloudellisten tekijöiden lisäksi myös psykologisilla tekijöillä on merkitystä sen rohkeuden ja päättäväisyyden palauttamisessa, jota Eurooppa tarvitsee ollakseen johtava maanosa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, totesitte, että infrastruktuuriin sekä tutkimukseen ja kehitykseen on investoitava enemmän. Ecofin-neuvostossa kokoontuneet valtiovarainministerit ovat jälleen kerran arkailleet. Jäsen Watson saattaa olla tyytyväinen tulokseen, mutta minä en ole, ja toivon, että pääministerit pistävät valtiovarainministereitä paremmaksi, kun kyse on todellisista investoinneista infrastruktuurin nykyaikaistamiseen.
Mainitsitte sähkömarkkinat. Eikö ole ongelmallista vapauttaa sähkömarkkinat varmistamatta riittäviä investointeja erityisesti sähköverkkoon? Meillä on edessämme sama ongelma rautateiden kanssa. Olemme päättäneet purkaa niitä koskevan sääntelyn ja olemme laatimassa toista raideliikennepakettia, mikä merkitsee tariffien ja hintojen leikkaamista. Ellemme samaan aikaan edellytä, että julkinen sektori – ja mahdollisuuksien mukaan myös yksityinen sektori – investoivat rautatieverkkoon, seuraukset ovat samat kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jossa riittämättömät investoinnit ovat johtaneet myös turvallisuuden laiminlyöntiin, lisänneet onnettomuuksia ja pilanneet julkisen sektorin maineen.
Loppujen lopuksi on mielestäni tehtävä erittäin selväksi, ettei kyse ole vakaussopimuksen vaarantamisesta. Mikään ei nykyisin vaaranna vakaussopimusta niin paljon kuin sen ankaran dogmaattinen tulkinta, joka antaa siitä kansalaisille huonon kuvan. Jos vakaussopimusta sovelletaan järkevästi, selkeästi ja joustavasti, kuten komission puheenjohtaja on useaan otteeseen kehottanut, siitä ei aiheudu valtavaa budjettialijäämää, ja sopimus on pelastettu, sillä ne valtiot, joiden rahoitusasema on tällä hetkellä vaarassa, eivät ole joutuneet tähän tilanteeseen sen vuoksi, että kyseisiin maihin on investoitu liikaa. Monet niistä ovat nyt vaarassa kuluttajien liiallisen kulutuksen takia. Investoinnit sen sijaan lisäisivät kasvua.
Haluan käsitellä ulkopolitiikkaa vain lyhyesti. Lähi-idän tilanteeseen on jo viitattu, ja siitä keskustellaan lisää huomenna. Mielestäni neuvoston ja koko Euroopan unionin on yksiselitteisesti torjuttava terrorismi ja tehtävä kantansa selväksi joka ikiselle valtiolle, joka suhtautuu siihen kevyesti. Tämä ei aina tarkoita sitä, että nämä valtiot hyväksyisivät terrorismin, vaan että ne suvaitsevat sitä. Samoin Israelille on tehtävä selväksi, ettei se saa pitää yllä väkivallan kierrettä tai jopa käynnistää sellaista. Viime kuukausina Lähi-idässä on tapahtunut aivan riittämiin väkivaltaisia iskuja sellaisten väitteiden perusteella, että jossakin sen alueella olisi vaarallisia aseita, jossakin taas joukkotuhoaseita ja jossakin myös terrorismia. Nämä väitteet ovat kuitenkin usein osoittautuneet perättömiksi. Israelille on tehtävä täysin selväksi, että vaikka tuemmekin sen päättäväistä sitoutumista itsemääräämisoikeuteen ja terrorismin torjumiseen, senkin on osaltaan autettava rauhan saavuttamisessa.
Huomauttaisin vielä lopuksi, ettette sanonut mitään Venäjästä ja Tšetšeniasta. Tšetšeniassa juuri järjestetyt vaalit olivat farssi, ja mielestäni meidän on puhuttava suoraan myös Venäjälle, joka on Euroopan unionille tärkeä kumppani. Italian pääministeri Berlusconi arvostaa presidentti Putinia suuresti, on hänen ystävänsä ja toivottaa hänet aina lämpimästi tervetulleeksi. Toisaalta Berlusconilla ei kuitenkaan ole tapana säästellä sanojaan. Mielestäni hänen olisi sanottava presidentti Putinille aivan suoraan, ettemme voi hyväksyä Tšetšenian tapahtumia. Myös Venäjän on nyt aika suunnitella toimintalinjaa rauhan saamiseksi Tšetšeniaan. 

Duff (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, olemme kiitollisia siitä, että ministeri laati selvityksen HVK:n ensimmäisestä istunnosta. Minun on sanottava, että jäsen Barón Crespon tavoin olen erittäin pahoillani lakiasäätävän neuvoston käsitteen poistamisesta, sillä tällaisella päätöksellä ei tueta toimivallan jakamista Euroopan unionissa.
Espanja ja Puola näyttävät aiheuttavan sitäkin vakavamman ongelman, koska ne ovat menettämässä määrävähemmistön, jonka ne muodostavat Nizzan sopimuksen perusteella. Mielestäni nämä ovat tekosyitä valituksille. Tosiasiassa Espanja ja Puola tarvitsevat useita kumppaneita saadakseen taakseen 38 prosenttia väestöstä, mikä riittää tietyn päätöksen estämiseen. Valmistelukunta ehdottaa määräenemmistöön tarvittavan vähimmäismäärän alentamista 62 prosentista 60 prosenttiin eli vaivaiseen 9 miljoonaan henkilöön. Tämä on parhaimmillaankin Espanjalle ja Puolalle vain niiden kolhiintunutta omanarvontuntoa koskeva toissijainen kysymys. Luotan siihen, että torstaina Espanjan ja Puolan todelliset ystävät selittävät pääministeri Aznarille ja pääministeri Millerille, että heidän olisi luovuttava valituksestaan ja autettava HVK:ta pääsemään nopeasti poliittiseen sopimukseen perustuslain ensimmäisen ja toisen osan noudattamisesta. Sen jälkeen HVK voi vapaasti jatkaa III osan korjaamista ja nykyaikaistamista, mikä on sen varsinainen tehtävä. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, vakava talouskasvun hidastuminen, pysähtyneisyys, taantuma sekä työttömyyden ja köyhyyden lisääntyminen ovat näkyvimpiä osoituksia siitä, että Euroopan keskuspankin tiukka rahapolitiikka ja nimellisillä lähentymiskriteereillä väkisin toteutettu talousarvion vakauttamismenettely ovat epäonnistuneet.
Näin ollen vakaussopimuksen hengen muuttaminen ei riitä, kuten ei myöskään sen joustavampi täytäntöönpano. On käymässä yhä selvemmäksi, että sopimuksen tavoitteiden ja kriteereiden perinpohjainen tarkistaminen on välttämätöntä, jos raha- ja finanssipolitiikalla on määrä edistää talouskasvua ja työllisyyttä. Siksi haluan esittää komissiolle ja neuvostolle seuraavan kysymyksen: kun lasketaan 3 prosentin budjettialijäämää, oletteko valmiit jättämään välittömästi pois laskuista julkiset menot ja kustannukset, jotka johtuvat poikkeuksellisista olosuhteista, kuten Portugalissa tänä kesänä raivonneista metsäpaloista? Tällaista toimenpidettä tarvitaan pikaisesti. 
Voggenhuber (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, 10. heinäkuuta tässä istuntosalissa osoitettiin seisten suosiota valmistelukunnan antamalle perustuslakiluonnokselle, eivätkä toisen puolen voitonriemu ja toisen pettymys voineet varjostaa sitä tosiseikkaa, että olimme löytäneet suurimman yhteisen nimittäjän Euroopan tulevaisuudelle. Nyt on kuitenkin taas vuorossa hallitustenvälinen konferenssi, ja basaari on auki niille, jotka käyvät kauppaa kansallisilla intresseillä. Hallitukset ovat jälleen ottaneet hallintaansa Euroopan perustuslain laatimisprosessin ja esittelevät vallankäyttöään loistokkaasti ja komeillen antiikinaikuisella näyttämöllä julistaen suureen ääneen uskoaan Eurooppaan. Samaan aikaan kuitenkin kulissien takana riidellään kovaäänisesti kansallisista intresseistä. Vaikka valmistelukunnan onkin vaiettava, parlamentin on aika korottaa äänensä mahdollisimman suuren Eurooppalaisen konsensuksen edunvalvojana ja puolestapuhujana.
Emme voi tyytyä seuraamaan sivusta, kuinka tämä Amsterdamin ja Nizzan uusinta, jonka tuloksena saattaa olla Nizza II- tai Nizza III -sopimus, vie meidät kaltevalle pinnalle ja takaisin Euroopan pienimpään yhteiseen nimittäjään. Valmistelukunta oli kaikkea muuta kuin sekalaisista asiantuntijoista koostuva työ- tai valmisteluryhmä. Se oli ainutlaatuinen foorumi, joka oli tarkoitettu kaikille kansallisille kansanedustuslaitoksille, ehdokasvaltiot sekä Espanja ja Puola mukaan luettuina, sekä kaikille kansallisille hallituksille, Suomen ja Itävallan hallitus mukaan luettuina. Se oli myös unionin toimielimille, kuten parlamentille ja komissiolle, tarkoitettu foorumi. 
Puolitoista vuotta kestäneiden neuvottelujen jälkeen saavutettiin laaja ja historiallinen konsensus. Valmistelukunta kavensi sitä paljon hallitusten painostuksesta. Kansanedustuslaitokset olivat edustettuina, ja hallitusten sijaan pikemminkin ne päättävät perustamissopimuksista ja halusivat mennä meidän rinnallamme paljon pidemmälle. Hallitusten painostuksesta teimme suuria kompromisseja. Nyt parlamentin on aika muistuttaa hallituksille, että neuvotteluihin kuuluu myös toimiminen hyvässä uskossa ja että hallitukset eivät voi puolentoista vuoden neuvottelujen jälkeen käyttäytyä ikään kuin ne eivät olisi olleet mukana ja aloittaa varjonyrkkeilynäytöstä, jossa asetetaan vastakkain suuret ja pienet sekä itä ja länsi niin, ettei sillä ei ole mitään tekemistä todellisen tilanteen kanssa.
Olin hyvin hämmästynyt siitä, ettei komission puheenjohtajalla ollut mitään sanottavaa tästä historiallisesta tapahtumien kulusta, sillä pienten ja suurten vastakkainasettelu ei kuulu Eurooppaan. Komission ja neuvoston kiertävä puheenjohtajuus on riittävä keino edustaa tasavertaisesti kaikkia valtioita. Kansallisten johtajien hyökkäykset Euroopan parlamentin toimintaa kohtaan on kuitenkin torjuttava, ja kansalaiset joutuvat maksamaan siitä hinnan.
Ajatus lakiasäätävästä neuvostosta oli keskeinen eurooppalaiseen demokratiaan kuuluvan toimivallan jaon, neuvoston parlamentaarisen valvonnan ja eurooppalaisen lainsäädännön julkisen luonteen kannalta. Lisäksi se liittyi tiiviisti ajatukseen siitä, että lainsäädännön tulee olla lähellä kansalaisia. Siitä huolimatta lakiasäätävästä neuvostosta luovuttiin ensimmäisessä istunnossa. Ajatus hylättiin yksimielisesti ensimmäisessä istunnossa kysymättä asiaa kansanedustuslaitoksilta tai unionin toimielimiltä, jotka olivat ehdotuksen takana. Tämä on hyökkäys kovalla työllä saavutettuja määräenemmistöpäätöksiä vastaan, joiden piti lisätä Euroopan toimintakykyä. Kyseessä ovat Euroopan syyttäjäviranomainen ja lainsäädännön julkinen luonne – tämä ei ole varjonyrkkeilyä vaan suora hyökkäys sitä uutta eurooppalaista järjestelmää vastaan, josta muodostuu eurooppalainen demokratia ja joka on suuri edistysaskel kohti Euroopan poliittista yhdentymistä. Euroopan parlamentin ja valmistelukunnassa toimineiden parlamentin edustajien on julkisesti sanouduttava irti tästä kansallisesta köydenvedosta ja tehtävä se hyvin päättäväisesti ja mahdollisimman kuuluvasti, ettei Euroopassa julistettaisi ainoastaan nationalismia, vaan myös poliittisen yhtenäisyyden ihannetta.
Abitbol (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, olisi ollut ystävällistä, jos edelliset puhujat eivät olisi käyttäneet kaksinkertaisesti puheaikaa, sillä meillä kaikilla on muita velvoitteita tämän keskustelun jälkeen. Kohteliaisuus ei kuitenkaan ole kovin tavallista tässä parlamentissa.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, eräs maineikkaista edeltäjistänne, Jacques Delors, sanoi hiljattain ilmestyneessä haastattelussa, että Euroopan parlamentin olisi parempi huolehtia asioista, jotka koskettavat Euroopan kansalaisia sen sijaan, että se käsittelee ihmisoikeuksia Guatemalassa tai naisten oikeuksia Päiväntasaajan Guineassa. Nämä ovat tietenkin mielenkiintoisia aiheita, mutta tällä hetkellä eurooppalaisia askarruttaa ennemminkin – ja jos olen ymmärtänyt oikein, myös Brysselin huippukokouksen on määrä käsitellä tätä aihetta – huomattava kasvuvaje, joka uhkaa hukuttaa Euroopan talouden ja sen myötä erityisesti ne valtiot, jotka päättivät luottaa euroon ja Euroopan keskuspankkiin. Olivatpa arviointiperusteet mitkä tahansa – velka, alijäämä, kasvu, työttömyys, inflaatio – ne kolme jäsenvaltiota, jotka eivät valinneet euroa ja säilyttivät kansallisen valuuttansa, ovat pärjänneet parhaiten niin kilpailukyvyn kuin Lissabonin strategiankin aloilla. Lisätietoa tästä aiheesta saa komission laatimasta kertomuksesta. Palkintokorokkeelle pääsevät Yhdistynyt kuningaskunta, Tanska ja Ruotsi. Viimeksi mainittu on sitä paitsi juuri ilmaissut yksiselitteisesti näkemyksensä unionin rahapolitiikasta.
Koska Brysselin huippukokouksen on tarkoitus valvoa Duisenbergin tehtävien siirtymistä Trichet'lle, se voisi kenties tarkastella vuonna 1999 tapahtuneen euron käyttöönoton jälkeen noudatettua toimintalinjaa. Arvoisa puheenjohtaja Prodi, sivumennen sanoen toimikautenne tullaan muistamaan euron käyttöönotosta, koska virkakautenne alkoi ennen sitä ja jätätte virkanne sen toteuttamisen jälkeen. On uskomatonta havaita, että euro vahvistuu dollarin vaikutuksesta – se ei nouse omin voimin vaan kuin aaltojen pinnalla kelluva korkki – siitä huolimatta, että päivittäin vähennetään tuhansia työpaikkoja sekä malthusilaisen politiikan että valuuttamarkkinoita kohtaan osoitetun leväperäisyyden vuoksi, niin että eurosta tulee eurooppalaisen talouden ja varsinkin euroalueeseen kuuluvien valtioiden suurin haittatekijä.
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Prodi, tämä kysymys on yksi eurooppalaisten suurimpia huolenaiheita, ja niinpä jonkun pitäisi muistuttaa Euroopan keskuspankkia sen tehtävästä. Sen on varmistettava talouskasvu tai ainakin huolehdittava siitä, että valuuttamme tukee Euroopan taloutta. 
Borghezio (NI ).
   – Arvoisa puhemies, laittoman maahanmuuton aiheuttamia ongelmia on aliarvioitu suuresti vuosien ajan. Nyt vaikuttaa kuitenkin siltä, että Euroopan unionin toimielimet ovat vihdoinkin, vaikkakin melko myöhäisessä vaiheessa, valinneet rohkaisevan linjan alkamalla muuttaa oikeudenmukaisemmiksi ja tehokkaammiksi niitä toimintatapoja, joilla tartutaan laittoman maahanmuuton asettamiin haasteisiin ja torjutaan tätä ilmiötä käytännössä.
Neuvoston on mentävä eteenpäin – Pohjoisen liiton () vaatimuksen mukaisesti – ennen kaikkea puheenjohtajavaltio Italian voimakkaan kannustuksen ajamana. Olimme tyytyväisiä siitä, että puheenjohtajavaltio Italian edustaja Antonione antoi selkeän selvityksen juuri näistä kysymyksistä; niistä periaatteista, jotka ovat muotoutumassa oikeus- ja sisäasioiden neuvoston työn ja keskustelujen perusteella. Se on tehnyt merkittävän ehdotuksen rajavalvontaviraston perustamisesta etenkin merirajojen valvontaa varten. Jäsen Tajani toi aivan oikein esiin sen tärkeän seikan, että maallamme on 700 kilometrin pituinen raja Euroopan eteläisellä rajalla.
Myös kiintiöpolitiikkaa ja yhdentymistä on käsiteltävä suhteessa työllisyyteen, eikä tekemällä populistisia ehdotuksia, joissa annetaan liikaa periksi, kuten varapääministeri Finin ehdotuksessa äänioikeuden antamisesta kolmansien maiden kansalaisille. Tämä olisi askel väärään suuntaan, ja tällainen ehdotus on asiaankuulumaton ja sopimaton. Se olisi vastoin sitä vastuullista ja täsmällistä sitoutumista – suuntaa, johon unionin toimielimet ovat kulkemassa – jolla pyritään torjumaan laittomuutta. 
Sudre (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, viime viikolla avattiin Roomassa hallitustenvälinen konferenssi, jonka tehtävänä on laatia Euroopan perustuslain lopullinen teksti. Tilaisuutta leimasi neuvoston puheenjohtajan vetoomus hyvän tahdon puolesta ja monien jäsenvaltioiden, kuten Ranskan ja Saksan, innokas optimismi. Neuvoston puheenjohtajavaltio Italia korosti, että kyseinen konferenssi on osoitus eurooppalaisesta tahdosta, Euroopan tahdosta olla Eurooppa, ja poliittinen tahto on jatkossakin tämän hallitustenvälisen konferenssin johtava periaate. Pohjatyön teki Valéry Giscard d'Estaingin johtama Eurooppa-valmistelukunta, ja nyt on ministereiden vuoro osoittaa tätä tahtoa. Samalla on tietenkin vielä tilaisuus parantaa nykyistä perustuslakiluonnosta.
Tietyt jäsenvaltiot uhkaavat avoimesti vastustaa sellaisia tuloksia, joilla kyseenalaistetaan se, mitä ne kutsuvat Nizzan säännöstöksi. Olen pettynyt tällaiseen asenteeseen, sillä vakautta ei pitäisi sekoittaa pysähtyneisyyteen. Eikö juuri Laekenissa kokoontunut Eurooppa-neuvosto halunnutkin innokkaasti tarkistaa perustamissopimuksia lisätäkseen demokratiaa, selkeyttä ja avoimuutta? Myös yhteisömetodin onnistuminen tunnustettiin yksimielisesti, mistä ovat loistavana osoituksena perusoikeuskirjaa ja perustuslakia koskevat eurooppalaiset yleissopimukset, ja siksi kumppanimme eivät voi käyttäytyä niin kuin unioni olisi vain hallitustenvälinen järjestö. Meidän on näytettävä tietä, jotta laajentuminen onnistuisi.
Seuraavassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa on käsiteltävä myös talouden elvyttämistä, kuten useat puhujat totesivat. Tässä yhteydessä olen iloinen siitä, että on alettu paremmin ymmärtää, ettei Euroopan talouden vakautta käsittelevän osion pitäisi jättää varjoonsa kasvua, yritysten perustamista ja työllisyyttä koskevaa osiota. Kansalaiset toivovat päättäjien luovan olosuhteet, jotka edistävät Euroopan dynaamisuutta, vaurautta ja yhteistyökykyä. Vain vapauttamalla taloutemme liian raskaasta verotuksesta ja byrokratiasta saamme aikaan kestävää hyvinvointia, josta suurin osa yhteiskunnasta voi hyötyä. Tämä edellyttää jälleen kerran poliittista tahtoa tehdä kauaskantoisia uudistuksia, jotka saattavat väliaikaisesti herättää voimakastakin vastustusta. Jotkut jäsenvaltiot, muun muassa Ranska, ovat tarttumassa rohkeasti toimeen, ja toivon, että Eurooppa ei ainoastaan tunnusta näitä toimia vaan myös kannustaa niitä.
Lopuksi haluan todeta unionin puheenjohtajavaltiolle, että mielestämme on erittäin tärkeää noudattaa ulkosuhteissa oikeusvaltion periaatteita. Samalla on suojeltava ihmisarvoa laajentuneen Euroopan ulkorajojen valvonnan yhteydessä sekä kunnioitettava YK:n kansainvälistä legitimiteettiä kansainvälisen terrorismin torjumisessa. Euroopan unionissa ja kaikkialla maailmassa tarvitaan nyt monenvälisyyttä ja yhteistoimintaa yksipuolisuuden sijasta. 
Terrón i Cusí (PSE ).
    Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja on antanut julkilausuman, joka saattaa vaikuttaa myönteiseltä, mutta huolestuttaa minua suuresti. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, puhuitte uusista yhteisistä Euroopan laajuisista aloitteista maahanmuuton alalla. Tiedättekö miksi se huolestuttaa minua? Koska emme ole päässeet yksimielisyyteen yhdestäkään aiemmasta yhteisestä eurooppalaisesta aloitteesta maahanmuuton alalla.
Olen valtavan huolissani siitä, että lisäämme edelleen sen paperityön määrää, jota kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa on jo tehty tämän alan eurooppalaisten aloitteiden yhteydessä saamatta kuitenkaan aikaan tuloksia.
Komission ehdottamien direktiivien joukossa on yksi ainoa direktiivi, josta on päästy yhteisymmärrykseen, ja se koskee perheiden yhdistämistä. Tämä direktiivi on poikkeuskokoelma – poikkeuksia on enemmän kuin jäsenvaltioita – ja niin heikko, että jää nähtäväksi, miten parlamentti sen kanssa menettelee. Tosiasiassa se on aiheuttanut sekä parlamentissa että sen ulkopuolella valtavaa turhautumista.
Meidän on päästävä yhteisymmärrykseen komission tekemästä ehdotuksesta, joka koskee laillisen maahanmuuton valvontaan tarkoitettua oikeudellista kehystä. Emme tarvitse enempää ideoita, sillä kaikki ovat jo käsiteltävänä.
Lisäksi olen huolissani, koska puheet uusista aloitteista ovat täysin ristiriitaisia. Komission puheenjohtaja ilmoitti meille tällaisesta käsittämättömästä aloitteesta nimeltä "Eurooppalainen rahasto maahanmuuttajien palauttamiseksi". Tämä sai minut aivan ymmälleni. Voitteko kertoa, mitä lisäarvoa on toimilla, jotka liittyvät maahanmuuttajien palauttamiseen? Voitteko sanoa, mitä hyötyä on eurooppalaisesta rahastosta, jonka perustaminen ei nykyisellään ole mahdollista jäsenvaltioille, joilla on ehdoton toimivalta palauttamiseen liittyvissä kysymyksissä? Väitättekö, että ne eivät voi käyttää tätä toimivaltaa, koska niillä ei ole tarpeeksi rahaa siihen, ja että sitä varten tarvitsemme eurooppalaisen rahaston, jolla pannaan täytäntöön kansallista toimivaltaa laittomasti unionissa oleskelevien kansalaisten karkottamiseksi? En todellakaan ymmärrä tätä.
Olen kuitenkin samaa mieltä yhteisestä rajavalvonnasta, joka on mielestäni hyvä ajatus. Sen suhteen on mielestäni todellakin tehtävä jotain, ja olen valmis tukemaan komission ehdotusta.
Haluan lopuksi todeta, että rajavalvonta liittyy osittain maahanmuuttoon ja osittain taas rikollisuuteen, kuten totesitte. Kannatan suuresti järjestäytyneen rikollisuuden torjumista ja haluaisin kysyä teiltä, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, uskotteko pystyvänne ottamaan käyttöön eurooppalaisen pidätysmääräyksen tällä alalla sekä oikeus- ja sisäasioiden alalla määräaikaan mennessä parlamentin ja neuvoston suunnitelmien mukaisesti? 
Ludford (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että EU:n päättäjät käsittelevät vihdoinkin laillista maahanmuuttoa, vaikka onkin selvää, että määristä ja kiintiöistä on päätettävä jäsenvaltioissa eikä Brysselissä. Neuvosto keskittyy edelleenkin pääasiassa pitämään ihmiset Euroopan linnakkeen ulkopuolella. Emme ole edelleenkään tehneet sopimusta laillisten maahanmuuttajien kotouttamisesta tai yhteisen turvapaikkajärjestelmän ydinkohdista emmekä rasismin kieltämisestä rikosoikeudellisin perustein. Sopimukseen ei ole päästy myöskään ihmiskaupan torjumisesta suojelemalla uhreja ja rohkaisemalla heitä toimimaan todistajina. Kuinka monta ihmiskauppiasta on saatu telkien taakse pelkillä korulauseilla?
Huippukokouksessa tarkastellaan ehdotusta perustaa EU:n kansalaisia ja muiden valtioiden kansalaisia koskevia uusia tietokantoja, jotka sisältäisivät myös biometrisiä tunnisteita. Kaikki tämä nostaa esiin yksityisyyteen ja kansalaisvapauksiin liittyviä tärkeitä kysymyksiä, mutta asiaa on valmisteltu salassa ja ilman demokraattista valvontaa.
Lopuksi toivon, että johtajat korjaavat sen häpeällisen laiminlyönnin, etteivät ole tähän mennessä tehneet yhteistyötä vapauttaakseen 25 Guantanamo Bayssa vankina olevaa eurooppalaista tai taatakseen heille oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin siviilituomioistuimessa. Unionilla pitäisi olla yhteinen ulkopolitiikka ja ihmisoikeuspolitiikka. Tähän mennessä nuo Guantanamo Bayssa olevat kansalaiset eivät ole saaneet siitä paljonkaan todisteita Toivon, että tähän saadaan muutos huippukokouksessa. 
Berthu (NI ).
   – Arvoisa puhemies, Brysselissä kokoontuvan Eurooppa-neuvoston pitäisi Italian ehdotuksen mukaisesti tarkastella ajatusta suuria hankkeita koskevasta ohjelmasta, jonka tavoitteena on kasvun vauhdittaminen. Suhtaudumme periaatteessa myönteisesti näihin hankkeisiin, joiden pitäisi liikenteen lisäksi painottua myös ympäristöön ja televiestintään sekä tutkimukseen ja kehitykseen, kuten ranskalais-saksalaisessa aloitteessa suunniteltiin. Mielestämme näillä hankkeilla pitäisi – periaatteessa – pohjimmiltaan parantaa sisämarkkinoiden tuottavuutta. Niitä pitäisi – myöskin periaatteessa – pystyä osittain rahoittamaan lainalla, sillä ne hyödyttävät tulevia sukupolvia, kuitenkin sillä edellytyksellä, ettei velka karkaa käsistämme. Ongelma on juuri tämä. Suhtaudumme hyvin varauksellisesti näiden hankkeiden oletettuun kasvua lisäävään vaikutukseen.
Ensinnäkin hankkeiden toteuttaminen luonnollisesti viivästyy, mutta tämä ei ole oleellista. Oleellista on, että Euroopan kasvua jarruttavat ja sen lähestulkoon pysäyttäneet ongelmat estävät tai jopa kumoavat näiden hankkeiden suotuisat vaikutukset. Kyse on ensinnäkin rakenteellisista haitoista, joita ei ole korjattu riittävän nopeasti, kuten työviikon lyhentämisestä Ranskassa. Lisäksi kyse on Eurooppaa piinaavasta teollisuuden ja maatalouden siirtymisestä toisaalle, eli ilmiöstä, jonka olemme tuominneet Uruguayn kierroksesta lähtien ja joka nykyään vain pahenee haitaten tuntuvasti kasvua ja työllisyyttä.
Kolmas tekijä, joka ajaa Eurooppaa kohti nollakasvua, on rahaliiton jäykkyys. Siitä on eittämättä joitakin etuja, kuten kansallisten valuuttakurssivaihtelujen loppuminen, mutta myös haittoja, kuten hajautetun ja joustavan rahapolitiikan hallinnon vaihtaminen keskitettyyn ja yhdenmukaiseen järjestelmään. Nykyisessäkin järjestelmässä olisi edes pyrittävä harjoittamaan aktiivisempaa ja taloutemme kannalta suotuisampaa valuuttapolitiikkaa. Arvoisa puhemies, jos näitä kolmea vakavaa kasvun estettä ei poisteta, suuret hankkeet eivät lisää kasvua ja, mikä pahinta, lisäävät velkataakkaamme turhaan. 
Oostlander (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, tuleva Eurooppa-neuvoston kokous on jälleen yksi askel kohti perustuslaillista sopimusta. On merkille pantavaa, että tiedotusvälineet korostavat jatkuvasti hallitusten välisiä erimielisyyksiä, jotka eivät mitenkään liity tällaisen sopimuksen todelliseen merkitykseen EU:n kansalaisten kannalta. Olisi paljon parempi – kuten monet tietävät – selittää kansalaisille, että tällaisen toiminnan tavoitteena on taata sama oikeudellinen suoja kaikille EU:n kansalaisille koko Euroopan unionissa ja että tämä tavoite saavutetaan nimenomaan sisällyttämällä perusoikeuskirja perustamissopimukseen. Tämä on loistava saavutus, ja sitä kannattaa selkeästi korostaa perustamissopimuksessa.
Kaikki sanovat olevansa 90-prosenttisesti yhtä mieltä saavutetusta tuloksesta, mutta todellisuudessa aivan liikaa huomiota kiinnitetään jäljelle jäävään 10 prosenttiin, jolla ei mitenkään voi olla kovin paljon merkitystä, varsinkin kun neuvosto on selkeästi todennut, että perusajatuksista ollaan yhtä mieltä. Valmistelukunnan tulosten tulisi saada tämänkaltaista julkisuutta. Perustuslain laatimisella on erittäin suuri merkitys myös unionin ulkosuhteille, sillä yhdellekään kolmannelle maalle ei saa jäädä epäselväksi, että Euroopan unioni on demokraattisten oikeusvaltioiden liitto. Tätä seikkaa ei voida muuttaa, ja tässä suhteessa mitään ei saa katsoa läpi sormien. Tätä on painotettava Turkin lisäksi joillekin Balkanin maille. On itsestään selvää, että PPE-DE-rymä toivoo rakenneuudistusten arviointia laajan eurooppalaisen näkemyksen perusteella niin, että otetaan huomioon kaikkien osapuolten edut ja selkeys kansalaisten kannalta.
Haluan esittää pienen huomion komission jäsenten nimittämisestä. Usein kuulee sanottavan, että jokaisella valtiolla pitäisi olla oma komission jäsen. Mielestäni on erittäin tärkeää, että parlamentti tekisi jossain vaiheessa ulkomaailmalle selväksi, että heti huomatessaan komission jäsenen omaksuneen kansallisen näkökannan, se puuttuu peliin erottaakseen kyseisen jäsenen virastaan. Belgialainen Karel van Miert totesi muistelmissaan, että samalla hetkellä, kun komission jäsen vannoo virkavalansa, hän menettää kansallisuutensa. Meidän olisi jatkuvasti pidettävä tämä mielessä, mitä ikinä päätämmekin komission jäsenten nimittämisestä. Emme saisi koskaan emmekä missään tapauksessa antaa sellaista vaikutelmaa, että komission jäsenen nimitys voisi olla luonteeltaan kansallinen.
Haluaisin sanoa muutaman sanan eräästä ulkopolitiikkaan liittyvästä kysymyksestä. Määrätyt asiat sujuvat erittäin hyvin, kuten esimerkiksi poliisitehtävät Bosniassa ja Hertsegovinassa sekä Makedoniassa tai yhden unionin jäsenvaltion johtamat sotilastoimet Kongossa.
Tiedämme kuitenkin, että suuria ongelmia on edelleen muualla, esimerkiksi Länsi-Afrikassa, jossa kytee useita kriisipesäkkeitä. Eurooppa voi ei-sotilaallisena suurvaltana toimia ennaltaehkäisevästi niissä valtioissa, joissa väkivaltaisuuksia ei vielä ole puhjennut. Sen jälkeen tehtävämme on tukahduttaa pesäkkeet naapurialueilla.
Haluan tässä yhteydessä mainita Guinea-Bissaun, jossa tarvitaan pikaisesti tukea säännöllisten vaalien valmistelussa, jotka maassa halutaan järjestää, ja Euroopan antama tuki on todella tarpeen. Kehottaisinkin neuvostoa ja komissiota tarkastelemaan rauhanomaisten toimien mahdollisuutta rauhan ylläpitämiseksi Guinea-Bissaussa.
Toivon, että neuvosto osoittaa vastuuntuntoa ja solidaarisuutta ja lisää samalla suuresti kansalaisten luottamusta Eurooppaan. 
Antonione,
     Arvoisa puhemies, käytän vielä hyvin lyhyen puheenvuoron kiittääkseni kaikkia parlamentin jäseniä, jotka ovat osallistuneet tähän keskusteluun ja antaneet siihen tärkeän panoksen. Panos on toisinaan ollut kriittinenkin, mutta sen avulla on ainakin meidän mielestämme saatu arvokkaita ehdotuksia ja suuntaviivoja edessämme olevia tehtäviä varten. Ne ovat hyödyllisiä niiden kysymysten kannalta, joista Eurooppa-neuvosto keskustelee ensi viikolla yrittäessään löytää ratkaisua käsittelemiimme kysymyksiin sekä myös hallitustenvälisen konferenssin kannalta.
Olen myös erittäin tyytyväinen huomatessani, että komission puheenjohtaja Prodin kertomus ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtajavaltio Italian laatima kertomus ovat täysin sopusoinnussa keskenään. Toivon, että tämä ennakoi erinomaista työtä ja hyviä tuloksia.
Haluan lyhyen vastaukseni päätteeksi vakuuttaa, että puheenjohtajavaltio Italia on sitoutunut ilmoittamaan Euroopan parlamentille välittömästi kaikesta hallitustenvälisessä konferenssissa saavutetusta edistyksestä ja vahvistaa halunsa osallistua neuvoston puheenjohtajavaltion ja parlamentin välisiin perusteellisiin keskusteluihin, joilla niin ikään varmistetaan parhaiden mahdollisten tulosten saavuttaminen.
Puhemies.
   – Kiitos, arvoisa ministeri.
Keskustelu on päättynyt.
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    – Brysselin huippukokouksen pohjustamiseksi talouden elvyttämiselle annettu propagandavoittoinen tuki rajoittuu jo tuhansia kertoja aiemminkin käytettyihin keinoihin: uuskeynesiläisiin menetelmiin ja New Deal -tyyppisiin miniohjelmiin, joilla ei ole pystytty saamaan aikaan myönteisiä tuloksia työntekijöiden kannalta ja jotka lisäävät hyväksikäyttöä, työttömyyttä ja köyhyyttä. Näillä toimilla varmistetaan ainoastaan suuryritysten sopimukset ja tuetaan pääoman keskittymistä varsinkin yhdistämällä niihin toimenpiteitä, joilla leikataan työntekijöiden oikeutta työhön ja sosiaaliturvaan. Eläkeoikeudet ja -rahastot ovat jälleen tulilinjalla, ja työllisyyden "joustavuuden" lisäämistä sekä palkkojen jäädyttämistä edistetään kilpailukyvyn nimissä ja työvoimakustannuksia vähentämällä.
Tulilinjalla ovat myös maahanmuutto ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen. Suunnittelemme koordinoituja toimenpiteitä maahanmuuttajien karkottamiseksi, luovuttamiseksi ja siirtämiseksi eteenpäin, rajavartiostoja maalle ja merelle sekä muita ihmisarvoa loukkaavia ja maahanmuuttajien hyväksikäyttöä lisääviä toimenpiteitä. Kaikki tämä tapahtuu vain muutama päivä hallitustenvälisen konferenssin käynnistymisen jälkeen. Sitä vaaditaan turvaamaan kapitalismin asema perustuslailla, jakamaan toimivalta uudelleen vallanpitäjien kesken ja luovuttamaan yhä enemmän kansallista itsemääräämisoikeutta Eurooppaa yhdistävälle ytimelle.
On varmaa, etteivät ihmiset jää toimettomiksi hyökkäyksen voimistuessa, vaan taistelevat entistä voimakkaammin torjuakseen tällaisen hyökkäyksen. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu
- Frassonin laatimasta mietinnöstä (Α5-0313/2003), joka koskee Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen tekemistä paremmasta lainsäädännöstä sekä
- Medina Ortegan laatimasta toisesta mietinnöstä (Α5-0235/2003), joka koskee yhteisön lainsäädännön yksinkertaistamista ja parantamista. 
Frassoni (Verts/ALE ),
    Arvoisa puhemies, olen pyytänyt, että puheenvuoroni jaettaisiin kahteen osaan: ensimmäisen osan, kolme minuuttia, käytän nyt ja toiset kaksi minuuttia keskustelun jälkeen.
Aiheeni käsittelee paremmasta lainsäädännöstä tehtävää toimielinten välistä sopimusta. Tämän sopimuksen syntyminen vaati vaikeita ja pitkiä neuvotteluja, joissa me kaikki osapuolet – parlamentti, komissio ja neuvosto sekä ennen kaikkea me – jouduimme ajoittain epäilemään, olisiko sittenkin parempi luopua hankkeesta kaikessa hiljaisuudessa, koska vaikutti siltä, ettei uusi sopimus näyttänyt tuovan mitään todellisia etuja nykytilanteeseen verrattuna.
Aivan aluksi haluan kiittää parlamentin jäseniä Gargania, Swobodaa ja Cleggiä sujuvasta yhteistyöstä sekä neuvotteluihin osallistunutta teknistä ryhmää, sillä lopultahan kuitenkin saimme aikaan myönteisen lopputuloksen. Tämän vuoksi kehotamme nyt parlamenttia antamaan tukensa sopimukselle siksi, että uskomme, että edistystä on tapahtunut, vaikka se onkin ollut hyvin vähäistä ja varovaista.
Haluan korostaa erityisesti kahta asiaa, jotka ovat mielestäni erityisen merkittäviä: yhteissääntely ja itsesääntely. Ne eivät ole merkittäviä niinkään siksi, että saavutetut tulokset olisivat uraauurtavia, vaan koska uskon, että oikein käytettynä – erityisesti parlamentin osalta – sopimus auttaa vastustamaan nähtävissä olevaa äärimmäisen huolestuttavaa kehitystä, jonka komissio ja neuvosto näyttävät valitettavasti hyväksyvän, eli vaihtoehtoisten sääntelytapojen käytön lisääntymistä, ja tällä tarkoitan erityisesti niin kutsuttuja vapaaehtoisia sopimuksia. Viime aikoina muun muassa liikenneturvallisuudesta ja autojen hiilidioksidipäästöistä saadut kokemukset ovat osoittaneet, että tällaisten vapaaehtoisten sopimusten käyttöön liittyy hyvin todellinen vaara siitä, että tehokkuuteen ja vaatimusten kattavaan noudattamiseen liittyvät tavoitteet, jotka tavanomaisella lainsäädännöllä olisi saavutettu, jäävätkin saavuttamatta. Juuri tässä piilevään vaaraan olemme pyrkineet vastaamaan osallistumalla aktiivisesti tähän vaikeaan keskusteluun, johon sisältyi muitakin näkökohtia – kuten tulette huomaamaan lukiessanne tekstiä, jossa on myös paljon turhaa jaarittelua – mutta ainakin itsesääntelyssä ja yhteissääntelyssä on edistetty edes vähän.
Meidän täytyy kuitenkin avoimesti myöntää tappiomme yhdessä asiassa: emme onnistuneet saamaan komissiolta takaisinotto-oikeutta ("call back") eli oikeutta estää vapaaehtoisten sopimusten käyttö, mikäli emme hyväksy sopimusta. Olemme erittäin pettyneitä tähän, koska ikävä kyllä juuri komissio oli haluton luopumaan omasta kannastaan tässä asiassa. Jouduimme tyytymään komission ilmoitukseen, jonka mukaan se on poliittisesti halukas ottamaan huomioon parlamentin yksiselitteisen, selkeän vastustuksen. Tarpeen vaatiessa parlamentin on siis itse järjestäydyttävä vastarintaan vapaaehtoista sopimusta vastaan pakottaakseen komission peruuttamaan sen.
Arvoisa puhemies, vielä yksi huomio: komission ja neuvoston vastahakoisuus tässä asiassa näyttää olevan täysin samanlaista kuin komiteamenettelyä koskevissa neuvotteluissa, joiden vaikeudet on kuitenkin toivoaksemme lopullisesti voitettu valmistelukunnassa tehtyjen sopimusten ansiosta. 
Medina Ortega (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta on työskennellyt asian parissa vuoden 2002 alusta lähtien. Vastaamme useisiin komission tiedonantoihin, joissa on nostettu esiin yhteisön lainsäädännön puutteellisuus.
Muistan kuinka eräässä keskustelussa Espanjan kansallisen lainsäätäjän – joka oli muuten myös hyvin kokenut – kanssa tämä totesi minulle, ettei kukaan ymmärrä yhteisön direktiivejä. Me näemme niin paljon vaivaa niiden vuoksi ja niiden valmisteluun osallistuu niin monia ihmisiä neuvostossa, komissiossa, Euroopan parlamentissa ja muualla, että lopputuloksena syntyvä teksti on eräänlainen "kuormakameli", toisin sanoen jonkun valiokunnan suunnittelema ratsu. Sellainen on tilanne.
Meidän on tunnustettava, että asetus on melko tarkoituksenmukainen säädösväline, kun taas direktiivi on täysin epäonnistunut. Komission pyrkimyksenä oli luonnollisestikin parantaa tilannetta, josta myös neuvosto ja parlamentti ovat huolissaan. Erityisesti nyt kun parlamentti on saamassa lisää lainsäädäntövaltaa, meidän ei ole mitään järkeä jatkaa tämän lainsäädäntömenettelyn käyttöä.
Samalla me oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa kuitenkin ymmärsimme, että voidakseen toteutua komission ehdotukset tarvitsevat tuekseen sopivan perustuslaillisen kehyksen. Otimme tämän asian esille mietinnön ensimmäisissä kohdissa, ja perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta, joka oli päättänyt laatia joukon mietintöjä keskusteltuaan ensin asiasta oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan kanssa, ymmärsi asian tärkeyden parlamentin institutionaalisen roolin kannalta ja hyväksyi mietinnön vakain perustein.
Sillä välin me pidimme tiukasti kiinni vakaasta käsityksestämme – josta myös perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta oli yhtä mieltä – jonka mukaan toimielinten välisen sopimuksen aikaansaaminen oli välttämätöntä, jotta kyseiset toimielimet eivät menettäisi toimivaltaansa.
Olen sitä mieltä, että tässä menettelyssä, jonka kuluessa asiaa käsiteltiin kahdessa parlamentin valiokunnassa, oikeudellisten asioiden valiokunnassa sekä perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa, on lopulta päästy varsin onnistuneeseen lopputulokseen. Mielestäni nyt valmiiksi saatu toimielinten välinen sopimus on hyvä sopimus, ja haluankin kiittää kollegaani Frassonia perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan sekä hänen itsensä tekemästä työstä. Kiitän myös puheenjohtaja Garganin ja monien muiden toimielinten välisen työryhmän jäsenten – Swobodan ja Cleggin – tekemästä ansiokkaasta työstä. Me oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa olemme tyytyväisiä lopputulokseen.
Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta hyväksyi tämän esittelemäni mietinnön jo ennen kuin toimielinten välinen sopimus oli valmis. Näin ollen me esitimme joukon suosituksia sopimusta valmistelevalle toimielinten väliselle työryhmälle. Nyt kun sopimus on valmis – ja mielestäni meidän tavoitteemme on suurelta osin saavutettu – katson, että paras vaihtoehto on, että mietintö palautetaan oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokuntaan, jotta voimme ottaa huomioon toimielinten väliseen sopimukseen sisällytetyt toimet ja jatkaa eteenpäin siltä pohjalta.
Pidän kuitenkin esittelijä Frassonin tavoin tärkeänä, että pyrimme löytämään ratkaisun itsesääntelyä ja yhteissääntelyä koskeviin ongelmiin. Olemme nimittäin aivan liian kärkkäitä puhumaan kansalaisyhteiskunnasta, ja kun täällä Euroopan parlamentissa ja Euroopan unionissa tulee puhe kansalaisyhteiskunnasta, me kutsumme tänne edustajia joistakin järjestöistä, joiden joku on kertonut edustavan kansalaismielipidettä. Todellisuudessa kuitenkin demokraattisissa järjestelmissä kansalaisyhteiskunta saa ilmenemismuotonsa vaalien kautta. Vaalit tarjoavat kansalaisyhteiskunnalle virallisen ilmaisukanavan. Vaalien tuloksena syntyvät lainsäädäntöelimet, joiden tehtävänä puolestaan soveltaa yleisiä säädöksiä.
Itsesääntelyssä ja yhteissääntelyssä ongelmana on, että merkitsevät askelta taaksepäin: paluuta keskiajalle, jolloin tietyt yhteiskuntaluokat laativat kaikkia sitovia sääntöjä. Nykyaikaisessa yhteiskunnassa sääntöjen on tultava koko yhteisöltä, täysin formalisoitujen ja taattujen menettelyjen mukaisesti valittujen edustuselinten kautta. Tässä tapauksessa se tarkoittaa tietenkin Euroopan parlamenttia ja neuvostoa – sikäli kuin neuvosto koostuu hallituksista, joiden vaaleilla valitut päämiehet ovat vastuussa toimistaan kansallisille kansanedustuslaitoksille – sekä komissiota, sikäli kuin se on neuvoston ja Euroopan parlamentin valitsema.
Olenkin saanut sen vaikutelman, että toimielinten välisessä sopimuksessa on asetettu tiettyjä rajoituksia, mutta meidän tässä parlamentissa on jatkossakin pidettävä kiinni siitä, että yhteisön lainsäädännön laatua on tarpeen parantaa, mutta toisaalta meidän ei pidä heittää lasta pesuveden mukana ja luopua edistyksestä, jota kaikkialla Euroopassa on saatu aikaan liberaalin ja demokraattisen valtion kehittymisen myötä, joka takaa sen, että päätökset tehdään kansan tahdon mukaisesti valituissa lainsäädäntöelimissä. 
Antonione,
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan parlamentin tämänviikkoinen keskustelu ja äänestys on tärkeä viimeinen vaihe parlamentin, neuvoston ja komission välisissä neuvotteluissa, joiden tuloksena on syntynyt toimielinten välinen sopimus paremmasta lainsäädännöstä.
Aloite prosessiin, jonka tuloksena nyt käsillä oleva sopimusluonnos on syntynyt, esitettiin alunperin komission tiedonannossa, joka käsitteli lainsäädännön parantamista, sekä sen laatimassa lainsäädännön yksinkertaistamista ja parantamista koskevassa toimintasuunnitelmassa. Kuitenkin vasta Euroopan parlamentin ja sen puhemiehen innostus asiaa kohtaan sai Sevillassa kesäkuussa 2002 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston kehottamaan kaikkia kolmea toimielintä tekemään keskinäisen sopimuksen, jolla pyrittäisiin parantamaan yhteisön lainsäädännön laatua sekä edellytyksiä saattaa yhteisön säännöstö osaksi kansallista lainsäädäntöä siihen liittyvät määräajat mukaan luettuina.
Kaikki kolme toimielintä vastasivat pyyntöön välittömästi ja aloittivat neuvottelut. Aluksi työstä vastasivat korkean tason tekniset työryhmät, ja loppuvaiheessa työ tapahtui poliittisella tasolla. Eurooppalainen avustajaryhmä hoiti suuren osan valmistelutyöstä. Haluan neuvoston puolesta esittää kiitokseni niille, jotka osaltaan myötävaikuttivat sopimuksen syntymiseen: erityisesti esittelijä Frassonille, hänen kollegalleen Medina Ortegalle, sekä Euroopan parlamentin edustajille Garganille, Swobodalle ja Cleggille, ja komission jäsenelle De Palaciolle, joka edusti komissiota valmistelutyössä. Neuvoston osalta kiitokset kuuluvat kreikkalaiselle ja tanskalaiselle edeltäjälleni.
Sopimuksen tavoitteena on, kuten 1 kappaleessa todetaan, parantaa "lainsäädännön laatua tietyin, tässä toimielinten välisessä sopimuksessa määritellyin aloittein ja menettelyin", jotka on siis eritelty varsinaisessa sopimuksessa. Arvoisa puhemies, haluaisin huomauttaa, että tässä sopimuksessa kolme toimielintämme sitoutuvat parantamaan koordinointia, viestintää ja yhteistyötä lainsäädäntötehtävänsä hoitamisessa. Siinä me tunnustamme suuremman avoimuuden ja saatavuuden tärkeyden ja pohdimme mahdollisuutta siirtyä yhteissääntelyyn ja itsesääntelyyn. Uudistamme sitoumuksemme lainsäädännön laadun parantamiseen ja erityisesti sitoudumme luomaan menettelyjä lainsäädäntöä edeltävää kuulemista ja vaikutusanalyyseja varten. Korostamme tarvetta parantaa yhteisön lainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Lopuksi uudistamme sitoumuksemme lainsäädännön yksinkertaistamiseen ja sen määrän vähentämiseen.
Arvoisa puhemies, huomenna Euroopan parlamentti äänestää lainsäädännön parantamista koskevan toimielinten välisen sopimuksen hyväksymisestä ja komissio vahvistaa hyväksymisen lähipäivinä. Hyväksymisprosessin saattamiseksi päätökseen yleisten asioiden neuvosto tekee päätöksen sopimuksen hyväksymisestä ensi maanantain kokouksessaan. Meidän tehtävänämme on varmistaa, että sopimus pannaan tunnollisesti täytäntöön ja että sitä noudatetaan täysimääräisesti. 
Busquin,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensinnäkin kiittää oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokuntaa sekä perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntaa niiden panoksesta keskusteluun, jossa käsitellään säädöskäytännön parantamiseen liittyviä aloitteitamme. Erityisesti haluan kiittää Monica Frassonia ja Manuel Medina Ortegaa.
Komissio on iloinen siitä, että unionin kolme toimielintä ovat saaneet aikaan toimielinten välisen sopimuksen paremmasta lainsäädännöstä. Tällä sopimuksella kaikki kolme toimielintä sitoutuvat selkeästi ja avoimesti parantamaan työmenetelmiään ja lainsäädännön laatua erilaisin sopimuksessa määritellyin aloittein ja menettelyin. Näin ollen toimielinten välinen sopimus muodostaa vankan perustan avoimuuden ja yhtenäisyyden vakiinnuttamiselle lainsäädännön valmistelussa sekä lainsäädäntöprosessin suunnitelmallisuuden ja avoimuuden lisäämiselle siten, että samalla kuitenkin noudatetaan perussopimuksissa määrättyä toimivaltaa ja menettelyjä sekä yleisiä periaatteita, kuten demokraattista legitimiteettiä, toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteita sekä oikeusvarmuutta.
Komission mielestä sopimus on erittäin tyydyttävä. Ensinnäkin se on sopusoinnussa kesäkuussa 2002 laaditussa lainsäädännön parantamista koskevassa toimintasuunnitelmassa esittämiemme ehdotusten kanssa. Tuolloin hahmottelemamme suuntaviivat on nyt vahvistettu. Toiseksi sopimus on hyvin tasapuolinen: siinä viitataan usein komission omiin sitoumuksiin mutta huomioidaan myös parlamentin ja neuvoston antamat lainsäädännön parantamiseen tähtäävät sitoumukset. Erityisesti siinä annetaan määräyksiä, jotka täydentävät toimintasuunnitelman sisältämiä ehdotuksia lainsäädäntötyön suunnitelmallisuudesta ja avoimuudesta. Sopimuksessa määritellään myös pysyvät kehykset niin kutsuttujen vaihtoehtoisten sääntelytapojen, tai suositusluontoisen oikeuden (soft law – yhteissääntelyn ja itsesääntelyn – käytölle. Sopimus mahdollistaa näiden sääntelytapojen käytön ja estää siten erilaiset ongelmat, joita aikaisemmin syntyi, kun tämäntyyppisiä toimia tarkasteltiin tapauskohtaisesti.
Lopuksi on vielä syytä panna merkille, millaista edistystä on saavutettu ja millaisia sitoumuksia tehty vaikutusanalyyseissa, yhteisön säännöstön yksinkertaistamisessa ja yhteisön säädösten saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä sekä sen täytäntöönpanon seurannassa. Nyt on kuitenkin keskityttävä sopimuksen täytäntöönpanon varmistamiseen. 
Gargani (PPE-DE ),
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, toimielinten välinen sopimus, josta nyt keskustelemme, perustuu parlamentin, komission ja neuvoston puheenjohtajavaltion edustajista koostuneessa korkean tason työryhmän keskusteluihin.
Kollegojeni Swobodan, Cleggin ja Frassonin tavoin olen sitä mieltä, että meidän on syytä kiittää korkean tason työryhmää, joka auttoi meitä työssämme, mutta haluan tietenkin myös mainita poliitikkojen osuuden tuloksen syntymisessä. Tuloksena oli sopimus, josta esittelijä Frassoni juuri totesi, ettei se varmastikaan tyydytä kaikkia parlamentissa, mutta jota pidän kuitenkin erittäin tärkeänä kompromissina, mikä meidän on tunnustettava myös tänä iltana täällä parlamentissa. Teimme työtämme puheenjohtajakokouksen 4. heinäkuuta meille antaman valtuutuksen pohjalta, ja katson voivani todeta, että toimimme tiukasti tämän valtuutuksen mukaisesti ja pyrimme noudattamaan yhteistä tahtoa, jonka Euroopan parlamentin puhemiehen tavoin saatoimme havaita henkilökohtaisissa tapaamisissa ja valtuuskuntien kokouksissa.
Valtuutuksessa määritellyt tavoitteet liittyivät parlamentin pyrkimykseen saada riittävät takeet oikeuksiensa säilymisestä lainsäädäntövallan käyttäjänä, lainsäädäntömenettelyn täydelliseen avoimuuteen ja uudenlaisten ratkaisujen valintaan lainsäädännön tehokkuuden ja vastuullisuuden lisäämiseksi. Lyhyesti sanottuna parlamentin tavoitteena oli lisätä yhteisön lainsäädännön demokraattista legitiimiyttä ja parantaa sen laatua, mitä uskon meidän kaikkien haluavan.
Neuvottelujen ollessa vielä kesken Euroopan komissio julkisti useita asiakirjoja lainsäädännön yksinkertaistamisesta ja parantamisesta. Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta ilmaisi niistä näkemyksensä Medina Ortegan mietinnössä, joka teille juuri esiteltiin. Luonnos toimielinten väliseksi sopimukseksi täyttää kohtuudella sekä puheenjohtajakokouksen tehtävänannon että Ortegan mietinnössä esitetyt edellytykset. Sitä paitsi vaikka käytimme vertailukohtana perussopimusta – voimassa olevaa perussopimusta – toimielinten välinen sopimus on sopusoinnussa myös uuden perustuslaillisen sopimuksen luonnoksen kanssa, jonka valmistelukunta on hyväksynyt ja josta keskustellaan hallitustenvälisessä konferenssissa.
Haluaisin vielä mainita lyhyesti, että olemme onnistuneet ratkaisemaan joitakin erittäin tärkeitä kysymyksiä, jotka koskivat lainsäädännön suunnittelua ja lainsäädäntötyön yhteensovittamista toimielinten kesken, neuvoston velvollisuutta ilmoittaa parlamentille sekä vuosittaiset että monivuotiset strategiset ohjelmaluonnokset sekä komission osallistumista parlamentin valiokuntien kokouksiin – ja tietenkin myös parlamentin täysistuntoihin – mikä on mielestäni tärkeää parlamentin työn kannalta välttämättömän näkemystenvaihdon vuoksi. Myös neuvosto sitoutuu osallistumaan säännöllisesti valiokuntien työhön, mieluiten ministeritasolla, mutta joka tapauksessa korkeimmalla asianmukaisella ja vastuullisella tasolla. Avoimuuden osalta sopimuksessa vahvistetaan, että yleisölle on tärkeää tiedottaa lainsäädäntötyön edistymisestä, mikä tunnustettiin osittain myös valmistelukunnassa. Tärkeä kysymys on myös säädösmuodon valinta, jossa on myös määrä noudattaa suhteellisuusperiaatetta. Samalla on tärkeää huomata – tämän haluan tehdä selväksi parlamentille – että komissiolle myönnetty yksinomainen aloiteoikeus ei merkitse sitä, että komissio olisi yksin vastuussa säädösmuodon valinnasta. Sopimuksen 12 kappaleessa edellytetään, että komission on otettava huomioon muiden toimielinten suositukset. Yhteissääntelystä ja kaikkein kiistanalaisimmasta siihen liittyvästä kysymyksestä eli takaisinotto-oikeudesta (call back) – jota esittelijä Frassoni pitää erittäin tärkeänä – haluan huomauttaa, että parlamentti on jo hyväksynyt sitä koskevan Wallisin mietinnön. Mielestäni olemme edistyneet merkittävästi niin tällä alalla kuin itsesääntelyn ja valvonnankin alalla. Taloudellisille toimijoille ja työmarkkinaosapuolille on annettu mahdollisuus sopia yhteisistä menettelysäännöistä. Lopuksi kannattaa mainita vielä komiteamenettely, vaikutusanalyysit sekä täytäntöönpanoa ja määräajat, joihin mennessä yhteisön säännöstö on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä.
En voi käsitellä tätä aihetta pitempään, mutta haluan sanoa lopuksi, että me varmistimme, ettei sopimuksella vaaranneta parlamentin tulevaa roolia, kuten puhemies Cox jo totesikin. Sen lisäksi, että parlamentin rooli säilytettiin ennallaan, luulen, että olemme jopa vahvistaneet Euroopan parlamentin asemaa lainsäädäntöelimenä – ja tämä on yksi tärkeimmistä asioista, joita tällä toimikaudella on vielä käsiteltävä – toimielinten välisessä vallan tasapainossa ja toimielinten välisessä sopimuksessa. 

Doorn (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, lainsäädännön parantaminen on tärkeällä sijalla eurooppalaisella asialistalla. Lainsäädännön on parannuttava ja siitä on tultava avoimempaa, ja tästä huolehtiminen on yhtälailla komission, parlamentin kuin jäsenvaltioidenkin tehtävä. Pidän kesäkuussa tehtyä toimielinten välistä sopimusta merkkinä siitä, että komissio, parlamentti ja neuvosto ovat tietoisia tästä velvollisuudestaan. Lainsäädännön parantaminen on välttämätöntä, jotta sisämarkkinat voivat toimia parhaalla mahdollisella tavalla. Vain jos kansalaiset ja yritykset ovat täysin tietoisia oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan, sisämarkkinat voivat toimia hyvin. EU:n lainsäädännön täytyy olla luettavaa eikä se saa aiheuttaa tarpeetonta byrokratiaa. Jos haluamme, että Euroopasta tulee maailman kilpailukykyisin talousalue, meidän on vähintäänkin varmistettava, että luovumme tarpeettomasta byrokratiasta. Siksi on hyvin ilahduttavaa, että komissio julkaisi vuonna 2002 koko joukon asiakirjoja, joissa selvitetään mahdollisuuksia lainsäädännön parantamiseen, mutta on tärkeää, että myös neuvosto ja parlamentti ovat aktiivisesti mukana tavoitteen saavuttamisessa.
Lainsäädännön parantaminen vaatii hyvin konkreettisia toimenpiteitä, ja pidän sen vuoksi harmillisena sitä, että komissio on päätynyt jokseenkin epämääräisiin sanamuotoihin muotoillessaan EU:n lainsäädännön parantamiseen tähtäävää politiikkansa. Jos Euroopan unioni ei halua joutua jatkuvasti parantelemaan lainsäädäntöään, on tärkeää, että yhteisön lainsäädäntö tarkistetaan nyt perinpohjaisesti ja varmistetaan näin, että jatkossa käyttöönotettava lainsäädäntö on laadultaan ensiluokkaista. Keskeinen osa paremman lainsäädännön luomista on nykyisen lainsäädännön taloudellisten ja hallinnollisten vaikutusten arviointi vaikutusanalyysien avulla. Kansalaisilla ja yrityksillä on edelleen rasitteenaan liian raskas hallinnollinen taakka. Me Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmässä olemme jo kauan vaatineet yrityksiin kohdistuvien vaikutusten arvioinnin käyttöönottoa. On kuitenkin tärkeää, että vaikutusanalyysin suorittaa riippumaton elin. Komission esittämän vaikutusanalyysin, jonka suorittaisivat samat virkamiehet, jotka ovat vastanneet myös säädöksen laatimisesta, yhteydessä olenkin jo viitannut paroni von Münchhauseniin, joka yritti kiskoa itsensä suosta vetämällä omista hiuksistaan. Eurooppalaisia vaikutusanalyyseja käsittelevän mietinnön esittelijänä päädyn myös epäilemättä tukemaan riippumattomia arviointeja suosivaa lähestymistapaa.
Lainsäädännön parantamisen lisäksi on vähintäänkin yhtä tärkeää määritellä, mitä vaihtoehtoja lainsäädännölle on. Hallinnollisen taakan pienentäminen merkitsee myös muiden kuin lainsäädännöllisten toimien, kuten työmarkkinaosapuolten kanssa tehtävien sopimusten ja itsesääntelyn, painoarvon lisäämistä. Olen vakuuttunut siitä, että nämä sääntelytavat täydentävät merkittävästi nykyistä yhteisön lainsäädäntöä. Sen lisäksi, että mahdolliset vaihtoehdot EU:n lainsäädännölle tutkitaan tarkkaan, on myös tärkeää, että lainsäädännön täytäntöönpanoa ja kansallista lainsäädäntöä jäsenvaltioissa tehostetaan ja seurataan entistä tarkemmin.
Lopuksi vielä yksi huomio: tämän täysistuntokeskustelun jälkeen Medina Ortegan mietintö lähetetään takaisin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokuntaan, jossa se mukautetaan toimielinten väliseen sopimukseen sopivaksi. Kannatan varauksetta tätä toimintamallia. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, koska kaikki osapuolet haluavat puolustaa omia näkökantojaan, parlamentin, neuvoston ja komission ei ole mitenkään helppoa ryhtyä uudistamaan keskinäistä suhdettaan. Myöskään parlamentin ei ole helppoa ilmoittaa, että se olisi suostuvainen luopumaan osasta lainsäädäntövaltaansa. Luopuminen olisi suhteellisen helppoa, jos se kytkettäisiin yhteen niin sanotun takaisinotto-oikeuden (call back -oikeuden) kanssa, jota olisi mahdollista käyttää, mikäli näyttäisi siltä, että täytäntöönpano- tai sekundaarilainsäädäntö ei vastaakaan lainsäätäjän eli parlamentin tavoitteita ja tarkoitusta.
Juuri tästä syystä mekin keskityimme tähän asiaan ja esittelijä Frassoni monien muiden tavoin korosti sen merkitystä. Myös jäsen Medina Ortega on muistuttanut, että viime kädessä tämän parlamentin jäsenet on valittu nimenomaan säätämään lakeja. Meitä ei ole valittu oikeudenkäynnin katsomoksi tai tarkkailijoiksi, vaan lainsäätäjiksi, ja sitä kansa odottaa meidän tekevän. Meidän on kuitenkin pidettävä mielessä, että meillä ei ole samanlaista erityisasiantuntemusta kuin joillakin instituutioilla tai ryhmillä, ja tällaista asiantuntemusta on kuitenkin käytettävä. Viittaan tässä yhteydessä paitsi neuvojen antamiseen myös mahdollisuuteen osallistua täytäntöönpanolainsäädäntöä koskevaan päätöksentekoon parlamentin antamien perussäädösten pohjalta. Haluaisin kuitenkin korostaa vielä uudelleen takaisinotto-oikeuden tärkeyttä, ja sen me olemme saavuttaneet. Paljolti samaan tapaan kuin itsesääntelynkin kohdalla, meille oli alusta lähtien selvää, ettemme halua emmekä pysty estämään itsesääntelyn käyttöönottoa, mutta on oltava selvää, että itsesääntely ei saa tehdä tyhjäksi tämän parlamentin lainsäädäntövaltaa, vaan, kuten esittelijä Frassoni on hyvin selkeästi ilmoittanut, meidän on vastattava määrätietoisesti muutoksiin, jotka uhkaavat kaventaa lainsäädännöllistä toimivaltaamme. Loppujen lopuksi komissiolla on perussopimusten valvojana velvollisuus ryhtyä asianmukaisiin toimiin.
Monet muutkin asiat ovat tärkeitä, muun muassa keskinäistä tiedottamista koskevien vaatimusten ja eurooppalaiselle yleisölle annettavan tiedon parantaminen. Komissio ja neuvosto vastustivat vuorotellen voimakkaastikin näitä asioita koskevia parlamentin vaatimuksia erityisesti takaisinotto-oikeuden osalta, mutta lopulta saimme tahtomme läpi. Komissio ja neuvosto eivät todennäköisesti olleet osanneet odottaa meiltä tällaista vastusta, jota kutsuisin lyömättömäksi tiimityöskentelyksi. Työryhmämme puheenjohtajana toimi jäsen Gargani järkkymättömän levollisella tyylillään. Lisäksi ryhmään kuuluivat jäsen Clegg, jonka toiminnalle oli tyypillistä brittiläinen varautuneisuus mutta samalla tehokkuus, sekä jäsen Frassoni, joka osasi panna peliin juuri oikeassa suhteessa kovuutta ja viehätysvoimaansa ja onnistui näin pehmittämään puolelleen komission varapuheenjohtajat, mikä, kuten hyvin tiedämme, ei ole aivan helppoa. Näin ollen olen sitä mieltä, että olemme päätyneet varsin hyvään lopputulokseen. Suosittelen, että parlamentti pitää tämän mielessä ja hyväksyy Frassonin mietinnön. 
Clegg (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, kuten jo aiemmin mainittiin, kyseessä on erittäin tervetullut sopimus. Nautin todella yhteistyöstä kollegojeni Garganin, Frassonin, Swobodan ja muiden neuvoston ja parlamentin edustajien kanssa, vaikka prosessi olikin tuskallisen pitkä. Pääsimme sopimukseen, joka on paljon parempi kuin mitä monet meistä alussa odottivat.
Kuten jo useat puhujat ovat todenneet, sopimus ei ole täydellinen. Mikään sopimus ei ole täydellinen. Se on varsin monenkirjava kokonaisuus. Monica Frassonin sanoin siinä on paljon turhaa jaarittelua, joitakin hieman sisällyksettömiä kohtia mutta myös joitakin uskomattoman tärkeitä menettelytapoihin liittyviä edistysaskeleita.
Seuraavan parin minuutin ajan keskityn pohtimaan, mitä seuraavaksi tapahtuu. Ei ole mitään mieltä tehdä tätä sopimuspaperia kaikkien näiden kuukausia kestäneiden pitkällisten neuvottelujen päätteeksi, jos emme muuta sovittuja edistysaskeleita käytännön toimiksi mahdollisimman pian. Haluan korostaa erityisesti kahta seikkaa, joiden osalta mielestäni jatkotoimia tarvitaan mahdollisimman pian. Ensinnäkin sopimuksen 36 kappaleessa todetaan, että "kuuden kuukauden kuluessa tämän sopimuksen voimaantulosta Euroopan parlamentin ja neuvoston, joille lainsäädäntövallan käyttäjänä kuuluu hyväksyä yksinkertaistetut säädösehdotukset, pitäisi osaltaan muuttaa työmenetelmiään ottamalla käyttöön esimerkiksi -rakenteita, joiden tehtävänä on nimenomaisesti lainsäädännön yksinkertaistaminen." Tämä on hyvin tärkeä tavoite ja myös varsin vaikea saavuttaa. Kehotan sekä parlamenttia että kollegojamme neuvostossa varmistamaan, että lainsäädännön yksinkertaistamiselle annetussa kuuden kuukauden määräajassa todella pysytään.
Kiinnittäisin huomiotanne myös 30 kappaleeseen. Se käsittelee aihetta, jonka kaikki tietävät olevan lähellä sydäntäni, eli vaikutusanalyyseja, joiden toteuttamisessa toivoakseni saavutetaan edistystä kaikissa toimielimissä. Tekstissä todetaan: "Kyseiset kolme toimielintä laativat mahdollisimman pikaisesti tämän sopimuksen voimaantulon jälkeen katsauksen saamistaan kokemuksista ja tarkastelevat mahdollisuutta määritellä yhteinen menetelmä".
Monica Frassonin lausunto tästä sopimuksesta on selkeydessään ja tasapuolisuudessaan kerrassaan erinomainen lukuun ottamatta yhtä asiaa: hän suhtautuu mielestäni hieman liian kielteisesti mahdollisuuteen saada aikaan sopimus vaikutusanalyyseista. Oma näkemykseni on, ettei meillä ole yksinkertaisesti mitään mahdollisuuksia saavuttaa sopimuksen yleistavoitteissa mainittuja yleisiä edellytyksiä – oikeusvarmuutta sekä yksinkertaisuutta, selkeyttä ja johdonmukaisuutta säädösten laatimisessa – jos emme etene 25 kappaleen vaatimusten mukaisesti nopeasti yhteisten menetelmien luomisessa sosiaalisten, taloudellisten ja ympäristövaikutusten arviointia varten. Tällaiset vaikutusanalyysit olisi liitettävä paitsi komission ehdotusluonnoksiin, myös parlamentin ja neuvoston käsiteltäväksi jättämiin merkittäviin tarkistuksiin.
Toivon, että tulevina kuukausina kaikki osapuolet ymmärtävät asian kiireellisyyden, jotta sopimuksen pohjalta voidaan saavuttaa todellista, käytännön edistystä erityisesti näissä kahdessa tärkeässä tavoitteessa: yksinkertaistamisessa ja vaikutusanalyyseissa. 
MacCormick (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää neljää edellistä puhujaa, jotka osallistuivat toimielinten välisestä sopimuksesta käytyihin neuvotteluihin. Erityisesti haluan Nick Cleggin tavoin antaa tunnustusta Monica Frassonille hänen mietinnöstään ja perusteluista, jotka hän esitteli parlamentille.
Olen kuitenkin hieman eri mieltä joistakin äsken esitetyistä näkemyksistä. Kun puhumme paremmasta lainsäädännöstä, minusta vaikuttaa siltä, että tämä 2000-luvun parlamentti alkaa äkkiä kuvitella 1700-luvun lopun filosofien Beccarian ja Benthamin ilmestyneen keskuuteemme.
Lainsäädäntö on tiedettä. Sitä on aina mahdollista parantaa, koska me kaikki tiedämme, mitä inhimillinen hyvä on, ja meidän on vain keksittävä tekniset keinot sen saavuttamiseksi. Me tiedämme, kuten Medina Ortega juuri totesi, ettei todellisuudessa näin aina ole. Demokraattisen lainsäädäntöelimen jäsenten tehtävänä ei ole pyrkiä muodostamaan yhtenäistä, virallista näkemystä. Niiden, jotka haluavat arvostella demokraattisen lainsäädäntöelimen jäseniä, on antauduttava nykypolitiikan oppien mukaiseen väittelyyn ja tuotava esiin ne seikat, joista he ovat eri mieltä, ei niitä, joista kaikki ovat samaa mieltä.
Erimielisyyksien esiin tuominen ja väittely saattaa lopulta synnyttää viisautta tai päätöksiä, mutta emme voi lähteä liikkeelle olettamuksesta, että on olemassa yksi oikea vastaus, ja on vain tekninen kysymys, kuinka sen löydämme. Emme myöskään voi kohtuudella olettaa, että vaikutusten arviointi olisi helppoa tai että säädökset olisivat "täsmäaseita", joiden vaikutukset olisi mahdollista arvioida etukäteen.
Kaikki, jotka ovat opiskelleet oikeussosiologiaa, tietävät hyvin, ettei tämä pidä paikkansa. Millaista lainsäädäntöä on todellisuudessa saatu aikaan, selviää lopullisesti vasta vuosia säädösten hyväksymisen jälkeen. Lainsäädännön vaikutukset koostuvat monista eri säikeistä. Edes oikeudellisista vaikutuksista ei aina olla yhtä mieltä saati sitten lainsäädännön taloudellisista vaikutuksista.
Kutakuinkin viikko sitten meillä oli valtaisa väittely tekijänoikeusdirektiivistä, koska ihmiset eivät olleet varmoja – eivät kustannuksista, eivätkä varsinkaan siitä, mitä direktiivi todella merkitsisi ja millaisia vaikutuksia sillä olisi, kun sitä alettaisiin soveltaa tuomioistuimissa. Oikeusvarmuus on myytti ja illuusio. Hyvät lainsäätäjät voivat enimmilläänkin vain vähentää oikeudellista epävarmuutta, ja meidän olisi sen vuoksi suhtauduttava tehtäväämme asianmukaisen nöyrästi.
Tämä johtaakin takaisin meille kaikille tärkeään toissijaisuusperiaatteeseen. Laajamittaisissa vaikutusanalyyseissa näytetään oletettavan, että kaikki säädökset vaikuttavat tasapuolisesti ja samalla tavalla tämän laajan ja monimuotoisen unionin kaikkiin osiin. Miten absurdi näkemys! Se ei ole totta. Kun tarkastelee yksittäistä säädöstä käytännössä, huomaa sen vaikuttavan eri tavoin eri paikoissa. Se juuri tekee toissijaisuudesta niin tärkeää. Suosittelen lämpimästi Monica Frassonin mietintöä ja sen perusteluja. Äänestän sen puolesta, mutta tuon samalla julki epäilyni tämän keskustelun perusolettamuksista. 
Schleicher (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, yksi tämänpäiväisen yhteiskeskustelumme aiheista on erityisen tärkeä, nimittäin EU:n lainsäädännön taso. Kaikkien kolmen toimielimen tekemän toimielinten välisen sopimuksen on määrä olla yksi parannus tilanteeseen. Muista mahdollisista parannuksista voidaan sanoa sen verran, että komissio on vuoden 2001 lopussa julkistamastaan eurooppalaista hallintotapaa koskevasta valkoisesta kirjasta lähtien tuottanut tähän mennessä jopa kuusitoista laajaa asiakirjaa – tiedonantoa tai kertomusta – eurooppalaisesta hallintotavasta ja lainsäädännön parantamisesta.
Osassa asiakirjoista komissio sitoutuu tiettyihin tavoitteisiin omassa työssään, mikä on kiitettävää. Toisissa asiakirjoissa käsitellään suoraan parlamentille perussopimusten nojalla kuuluvia oikeuksia, kuten komiteamenettelyksi kutsuttua komissiolle siirretyn täytäntöönpanovallan käyttöä, tai lausuntoja uusien oikeudellisten välineiden luomisesta, kuten avoimesta koordinointimenetelmästä, itsesääntelystä, yhteissääntelystä ja vastaavista. Uuden toimielinten välisen sopimuksen on määrä olla toimielinten taholta eräänlainen yritys säädellä näiden välineiden käyttöä, josta ei ole säädetty yksityiskohtaisesti missään perussopimuksessa.
Kollegamme ovat tehneet tärkeää työtä, mutta vaikka olen heille kiitollinen siitä ja vaikka olen iloinen, että he ovat näin saaneet mahdollisuuden todella perehtyä näihin asioihin, minun täytyy kuitenkin sanoa, etten ole lainkaan yhtä tyytyväinen siihen, että näytämme saaneemme taas uusia velvollisuuksia. Toimielinten välisen sopimuksen tekstiä lukiessa tulee väistämättä pohtineeksi, mitä mahdollista lisäarvoa tämä sopimus voi tuoda parlamentille sille perussopimusten nojalla kuuluvien oikeuksien lisäksi. En usko, että kovinkaan merkittävää. Ja mikä pahinta, allekirjoittamalla tämän sopimuksen vain muutamaa päivää ennen hallitusten välisen konferenssin – joka myös käsittelee samaa aihetta – avajaisseremonioita, vaikka meidän ei olisi pakko tehdä niin, me täällä parlamentissa sidomme kätemme ja todellakin kieltäydymme käyttämästä täysimääräisesti parlamentaarisia oikeuksiamme, joiden saamiseen on tarvittu kaksi työntäyteistä vuosikymmentä.
Ainoa tapa, jolla parlamentti on aiemmin pystynyt vähitellen laajentamaan vaikutusvaltaansa suhteessa komissioon ja neuvostoon, on ollut käyttää mahdollisimman tehokkaasti perussopimuksissa sille annettuja oikeuksia. Menemällä mukaan tämänkaltaisiin toimielinten välisiin sopimuksiin ja tekemällä sopimuksia komission kanssa, niin kuin teimme Lamfalussy-menettelyn kohdalla, kavennamme jälleen itse omia oikeuksiamme, ja käännämme näin mielestäni asiat täysin päälaelleen.
Eurooppalaisen lainsäädännön laatu on niin tärkeä kysymys, ettei siihen pidä suhtautua kevyesti. Saajaosapuoli – jolla tarkoitan kansalaisia, joita säädökset koskevat, jäsenvaltioita, joiden on saatettava ne osaksi kansallista lainsäädäntöään, ja kaikkia niitä, jotka osallistuvat säädösten täytäntöönpanoon kaikilla tasoilla – kärsii, jos säädökset ovat huonoja. Meidän on siis lakattava syytämästä paperia kaikkien toimielinten läpi ja sen sijaan koetettava laatia ja hyväksyä säädöksiä, jotka todella ovat aiempaa parempilaatuisia. Se on meidän velvollisuutemme parlamentin jäseninä.
Parlamentti yrittää nyt tänään, 8. lokakuuta, toista kertaa ilmaista Medina Ortegan mietinnön kautta kantansa komission tiedonantoon, jossa käsiteltiin lainsäädännön yksinkertaistamista ja parantamista. Tiedonanto on peräisin joulukuulta 2001 ja sen jälkeen asiaa on käsitelty jo kolmessa valtioiden ja hallitusten päämiesten huippukokouksessa ilman, että parlamentti on pystynyt vastaamaan ja käyttämään siten vaikutusvaltaansa. Uusien papereiden suoltaminen aiheesta antaa huonon esimerkin, sillä meidän pitäisi sen sijaan auttaa komissiota vähentämään EU:n lainsäädännön määrää, joka tällä hetkellä on noussut jo noin 97 000 sivuun, ja selvittämään tätä sotkua. Sekin parantaisi EU:n lainsäädännön laatua. 
Van den Berg (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan esittää kiitokseni esittelijä Medina Ortegalle. Minulle lainsäädännön parantaminen merkitsee eurooppalaista hallintomallia, joka on entistä demokraattisempi, hyödyttää enemmän kansalaisia ja on helpommin kaikkien ymmärrettävissä – siis tehokkaampaa, demokraattisempaa ja avoimempaa Eurooppaa. Se oli myös valmistelukunnan keskeisin tavoite perustuslain luonnostelussa. Muutamat hallitusten päämiehet olivat viime viikonloppuna vaarassa lipsahtaa takaisin vanhaan valta- ja rahapeliinsä, ja näin heiltä meinasi jäädä huomaamatta, mitä eurooppalaiset todella haluavat.
Onneksi pystymme tekemään paljonkin perussopimusten antamissa puitteissa. Siitähän tässä keskustelussa myös on kysymys. Eurooppalaista hallintomallia käsitelleessä valkoisessa kirjassa komissio teki koko useita ehdotuksia hallinnon parantamiseksi, mihin kuuluu keskeisesti myös lainsäädäntöprosessin parantaminen. Tällä alalla me olemme saavuttaneet todellista edistystä. Myöhemmin komissio on tehnyt useita tähän asiaan liittyviä ehdotuksia. Niihin on sisältynyt esimerkiksi lainsäädännön konsolidointiin, kodifiointiin ja yksinkertaistamiseen tähtäävä ohjelma, jonka tarkoituksena on vähentää lainsäädännön määrää jopa 35 000 sivulla. Tämäkin ansaitsisi vaihteeksi tulla mainituksi.
Lainsäädännön alalla kuitenkin myös muille lainsäätäjille – parlamentille ja neuvostolle – olisi annettava keskeinen rooli. Komission aloitus oli epäonnistunut, mutta myöhemmin se pääsi parlamentin ja neuvoston kanssa yhteisymmärrykseen, joka huipentui toimielinten väliseen sopimukseen. Sopimus antaa runsaasti liikkumavaraa nopeampien, yksinkertaisempien eurooppalaisten menettelytapojen luomiseksi esimerkiksi ympäristö- ja sosiaalipolitiikan aloilla. Jos tulokset eivät kuitenkaan ole tyydyttäviä, parlamentti voi puuttua asiaan sekä vaatia ja aivan konkreettisesti käyttää oikeuttaan yhtenä lainsäätäjänä. Mielestäni komissio ja neuvosto ovat olleet liian hitaita myöntämään tämän, eivätkä ne edelleenkään ole kovin auliita jakamaan valtaansa. Loppujen lopuksihan todellista demokratiaa ei ole ilman parlamenttia. Kukaan ei tarvitse teknokraatteja, jotka käyttävät valtaa kansalaisten yläpuolella ja kansalaisista piittaamatta. Sen sijaan nyt on puututtava ripein ottein kohtuuttoman pitkiin menettelyihin, tuloksettomuuteen ja yleiseen avoimuuden puutteeseen.
Jäsen van Doorn jätti parlamentin käsiteltäväksi ehdotuksen, joka koski jonkinlaista byrokraattisuustestiä, riippumatonta arviointia. Pidin ajatusta jokseenkin hyvänä edellyttäen, että arvioinnista saatavat tiedot päätyvät lopulta meidän käyttöömme, koska olemme yksi lainsäätäjistä. Viime kädessä meidän on tietenkin tehtävä päätökset yhteisymmärryksessä, yhdessä neuvoston kanssa, ja siitä tässä kiistassa tietenkin on pohjimmiltaan kysymys, joten toivon, että komissio on valmis panemaan sopimukset täytäntöön. 
Lynne (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, olen hyvin iloinen, että edistymme lainsäädännön parantamisessa. EU:n kannattajana minusta on äärettömän turhauttavaa, että me säädämme täällä lakeja, joita ei ole pohdittu loppuun asti. Se ei vahingoita vain parlamenttia, se vaarantaa myös uskottavuutemme.
Meidän on myös tarkasteltava voimassa olevaa lainsäädäntöä nähdäksemme, onko se pantu täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Jos sitä ei ole pantu täytäntöön, johtuuko se siitä, ettei se ole toimivaa? Jos se ei ole toimivaa, miksi emme yksinkertaisesti kumoa sellaisia säädöksiä sen sijaan että laadimme koko ajan uutta lainsäädäntöä samalta alalta, niin kuin tällä hetkellä näytämme tekevän.
Meidän on myös tutkittava, tarvitaanko aina välttämättä Euroopan tason lainsäädäntöä. Jos tarvitaan, on laadittava kattava vaikutusanalyysi, joka perustuu uusimpaan tieteelliseen ja lääketieteelliseen niiden alojen tutkimukseen, joille tällainen lähestymistapa soveltuu. Esimerkkinä tästä on työllisyys- ja sosiaalipolitiikan alalla annettava terveyttä ja turvallisuutta koskeva lainsäädäntö.
Meidän on myös otettava huomioon kunkin yksittäisen jäsenvaltion tilanne. Vaikutusanalyysien tarkkuutta on parannettava. Valitettavasti en usko niiden olevan kovin luotettavia tällä hetkellä. Analyysien tulokset on myös oltava saatavilla jo hyvin varhaisessa vaiheessa, jotta voimme aidosti tukeutua niihin päätöksenteossa. Päätöksenteon tueksi olisi saatava välineitä, jotka ovat tarkoituksenmukaisia juuri kyseisellä alalla.
Kaikki tulokset ja lausunnot olisi julkistettava. Olen hyvin tyytyväinen siitä, että jäsen Medina Ortega on suostunut ehdotuksensa palauttamiseen valiokunnan käsiteltäväksi. Se on oikea ratkaisu. Kiitän häntä kaikesta hänen tekemästään työstä, mutta toimielinten välinen sopimus on tietenkin tehnyt hänen päätöslauselmaehdotuksensa tarpeettomaksi. 
Doyle (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kannatan pääpiirteissään nyt käsiteltävänämme olevia mietintöjä lainsäädännön parantamisesta ja toimielinten välisestä sopimuksesta. Erityisesti kannatan niiden tavoitteita: luotettavan, ajanmukaisen ja käyttäjäystävällisen lainsäädännön turvaamista kaikkien kansalaistemme, työntekijöiden ja yritysten hyödyksi. Tämä edellyttää lainsäädännön karsimista – vanhentuneiden osien poistamista. Näin meidän pitäisi saada vähennettyä yhteisön säännöstön määrää ilman, että se vaikuttaa oikeudelliseen asemaan. Yhteisön lainsäädännön esittämistapaa on parannettava, ja lainsäädännön ymmärrettävyyttä on lisättävä. Voimassa olevaa lainsäädäntöä ja politiikkaa on asteittain nykyaikaistettava ja yksinkertaistettava.
Tehtävää ei kuitenkaan pidä aliarvioida. Yhtenäismarkkinat on yksi suurista menestystarinoistamme, mutta päätähuimaava on myös sen yhtenäismarkkinoiden seurauksena annetun lainsäädännön määrä, jolla yhdenmukaistetaan jäsenvaltioiden menettelyjä. Kun tekstiin sitten tehdään tarkistuksia, jotka on alunperin laadittu jollakin virallisista kielistä ja sitten käännetty kaikille muille kielille, lopputulos – käännettynä vielä takaisin kaikille virallisille kielille – on usein mahtipontinen, pedanttinen ja kaiken kaikkiaan kömpelö ja sotii syntyperäisen kielenpuhujan kielitajua vastaan. Oikeudellinen merkitys säilyy kyllä koskemattomana, mutta teksti ei ole helppolukuinen.
Mieltymyksemme lyhenteiden käyttöön on synnyttänyt kokonaan uuden kielen: eurokielen. Vietettyään puoli vuotta missä tahansa yhteisön toimielimistä kuka tahansa alkaa käyttää sitä ja etäännyttää näin itsensä ja työnsä "Matti ja Maija Meikäläisen" todellisuudesta. Cocobu, YUTP – vai pitäisikö sanoa CFSP tai PESC? – Coreper, ja kaiken huippuna GARC, joka tietääkseni merkitsee yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvostoa. Lyhyesti sanottuna tämä lyhenneriippuvuus on kitkettävä nopeasti teksteistämme.
Vaikutusanalyysit ovat tällä hetkellä erityisen kiinnostava aihealue kotimaani Irlannin kannalta. Erityisesti olemme kiinnostuneita mahdollisuudesta kehittää keinoja testata, millaisia vaikutuksia EU:n lainsäädäntötoimilla on kilpailukykyyn, jotta varmistetaan, että EU:n strategialla nimenomaan tuetaan taloudellista kasvua Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseksi vuoteen 2010 mennessä. Haluaisimme saavuttaa todellista edistystä vaikutusanalyysien kehittämisessä ja käytössä kilpailukyvyn tukemiseksi. Toimielinten välisen sopimuksen 30 kappaleen tekstiin on saatu vaikutteita Medina Ortegan mietintöön sisältyvästä ehdotuksesta, jonka mukaan pitäisi olla mahdollista arvioida yhteispäätösmenettelyssä syntyneen lainsäädännön vaikutuksia etukäteen ennen merkittävän tarkistuksen hyväksymistä joko ensimmäisessä käsittelyssä tai sovitteluvaiheessa yhteisesti määritettyjen kriteerien ja menettelyjen pohjalta. Arvoisa puhemies, en ole lopettanut vielä.
Tiedoksi vain, komission oma yhtenäistetty vaikutusten arviointimenettely on vielä lapsenkengissä. Esimerkiksi vuonna 2003 komissio valitsi 44 ehdotusta niin kutsuttuun laajennettuun vaikutusanalyysiin. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että vain neljä näistä saatettiin päätökseen. Toivoisin komission kommentoivan tätä.
Odotetut kemikaaleja koskevat lainsäädäntöehdotukset eivät alunperin kuuluneet näiden 44 valitun ehdotuksen joukkoon, mutta poliittisen ja muun painostuksen jälkeen ne on nyt otettu arvioitavaksi. Siitä tulee ensimmäinen ehdotusluonnoksesta tehtävä laaja vaikutusanalyysi. Sen hyödyllisyys selviää mahdollisesti vasta sitten, kun se on valmis.
Yhteenvetona toteaisin komission omin sanoin, että vankka perusta on olemassa – mutta ehkä se onkin vain toivomuslista. Toivotaan ensiksi mainittua.
Koukiadis (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kuten kaikki tiedämme, komissio on viime aikoina syventynyt pohtimaan paremman hallintomallin luomista tälle jo vuosia Euroopan unionina tunnetulle yhteisölle.
Osa tätä strategiaa on säädöskäytännön yksinkertaistaminen ja parantaminen. Esittelijä Medina Ortega on seurannut näitä kysymyksiä jo pitkään, minkä ansiosta hän on onnistunut tiivistämään mietintöönsä koko monipuolisen kokemuksensa lainsäädännön aukoista, virheistä ja heikkouksista. Hänen ehdotuksensa kattavat kaikki lainsäädäntöprosessin vaiheet lainsäädännön valmistelutyöstä, luonnostelusta ja sisällön sanamuotojen valinnasta aina lainsäädännön soveltamiseen jäsenvaltioissa. Koska aikaa ei ole paljon, kommentoin vain kolmea keskeistä ongelmaa, jotka tähän asiaan liittyy.
Ensimmäinen on luonteeltaan puhtaasti poliittinen ja koskee asetettujen tavoitteiden ja eri hallintomenettelyjen byrokraattisuuden välillä vallitsevaa pysyvää ristiriitaa. Vastaava ristiriita on siis myös Euroopan komission menettelyissä, vaikka komissio itse katsoo, että lainsäädännön tehokkuus on vain tekninen kysymys, ja aliarvioi näin ollen demokraattisen legitiimiyden periaatetta, joka on kuitenkin ainoa periaate, johon säädöstekstin uskottavuus voi perustua. Jos siis haluamme todellisia uudistuksia lainsäädäntöön, komission on tehtävä sopivia aloitteita ja toimittava esimerkillisesti siten, että se asettaa ehdottomalle etusijalle demokraattisen legitiimiyden ja toimielinten välisen tasapainon turvaamisen.
Toiseksi nyt kun erityistä huomiota on alettu kiinnittää – mielestäni aivan oikeutetusti – lainsäädäntöehdotuksen eteenpäin viemiseen tarvittavien lukuisien neuvottelujen ja keskustelujen laatuun ja avoimuuteen, ehdotettuihin kuulemismenettelyä koskeviin vähimmäisvaatimuksiin olisi mielestäni sisällytettävä myös mukaan otettavien yhteiskunnallisten toimijoiden edustus. Olisi laadittava tiukat ehdot edustuksen määrittelyä varten sekä luotava menettelytavat edustavien järjestöjen luettelon säännöllistä tarkistamista varten. Edustus ei ole millekään organisaatiolle kuuluva pysyvä oikeus, vaan se on ansaittava vähitellen.
Lopuksi haluan vielä mainita, että komission tiedonannossa, jossa aivan perustellusti esitetään ehdotuksia siitä, kuinka säädösten sisällyttämistä jäsenvaltioiden kansalliseen lainsäädäntöön voitaisiin parantaa, ei ole lainkaan otettu huomioon mietinnössä esitettyjä lainsäädännön soveltamiseen liittyviä ehdotuksia. Jos komissio edes kunnioittaisi demokraattista legitiimiyttä, sen olisi ilmoitettava parlamentille, miksi se ei ole ottanut huomioon näitä ehdotuksia.
Inglewood (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kuten kollegamme ovat jo todenneet tänä iltana, nämä ovat hyvin tärkeitä mietintöjä, koska lakien säätäminen on kiistatta tärkein osa hallintoa ja se määrittelee monella tapaa kunkin hallintojärjestelmän perusluonteen. Olen ollut tämän parlamentin jäsenenä ja välillä poissa eripituisia aikoja nyt jo lähes 15 vuotta, ja koko tämän ajan täällä on aina silloin tällöin laadittu mietintöjä tänä iltana keskustelun kohteena olevasta aiheesta. En ole lainkaan varma siitä, onko lainsäädäntö tuona aikana muuttunut parempaan vai huonompaan suuntaan. Siitä sen sijaan olen varma, että aiheeseen kohdistuu nyt paljon enemmän poliittista mielenkiintoa ja siitä keskustellaan enemmän kuin alkuaikoinani. Mielestäni se osoittaa, että olemme menossa oikeaan suuntaan.
Vasta käytäntö kuitenkin lopullisesti osoittaa, ovatko toimet olleet onnistuneita. Tärkeintähän ei ole se, mitä komissio tai neuvosto tai parlamentti , vaan ratkaisevat. Mitkä siis ovat toiminnan keskeiset periaatteet?
Ensimmäinen on tietenkin demokratia. Kaikki julkisen hallinnon menettelyt, niin hallinnointi- kuin lainsäädäntömenettelyt, tarvitsevat tuekseen kansalaisten vaaleissa antaman valtuutuksen. Näiden alojen päätöksentekijöiden on oltava tilivelvollisia ja vastuussa teoistaan. Lisäksi järjestelmien, joiden mukaisesti toimitaan, on oltava avoimia.
Toiseksi kaikessa tässä on noudatettava oikeusvaltion periaatteita. Kun väärinkäytöksiä ilmenee, niiden varalle on oltava oikeussuojakeinoja, joiden käytöstä päättää riippumaton tuomioistuin. Sama pätee monilla eri aloilla, olipa sitten kysymys laiminlyönneistä säädösten saattamisessa osaksi kansallista lainsäädäntöä tai menettelytapavirheistä. Jatkan vielä siitä, mihin jäsen Medina Ortega jäi: alueiden, joilla itsesääntely on käytössä, on puolestaan toimittava oikeusvaltion periaatteiden mukaisesti.
Kolmantena tulee tuo niin usein toitotettu "toissijaisuusperiaate". Meidän ei pitäisi tehdä Euroopan tasolla sellaista mikä olisi parempi tehdä kansallisella tasolla, miten se sitten tarkemmin ottaen määritelläänkään.
Neljäntenä on suhteellisuusperiaate. Kaiken laadittavan lainsäädännön on oltava oikeassa suhteessa väärinkäytöksiin tai epäkohtiin, joihin sen avulla on tarkoitus puuttua. Tässä yhteydessä on syytä todeta, että vaikka kannatankin Mandelkernin raportissa esitettyjä ehdotuksia, meidän on varottava, ettei vaikutusanalyyseista tule taas uutta byrokraattista estettä, joka hidastaa lainsäädäntömenettelyä.
Lopuksi vielä tarvitaan selkeyttä. Englantilaisena voin sanoa, että suuri osa Brysselissä tuotetusta englanninkielestä on sellaista, etteivät maanmieheni edes tunnistaisi sitä englanniksi. Meidän olisi näytettävä esimerkkiä. Parantaako parlamenttikäsittely todellisuudessa lainsäädäntöä? Luulen, että todenmukainen vastaus on "joskus parantaa", vaikka vastauksen pitäisi olla "parantaa aina". Joten siivotaanpa ensin omat nurkkamme. 
Corbett (PSE ).
    Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa on monia eri puolia: lainsäädännön valmistelun parantaminen, kuulemisten laajentaminen ja niin edelleen, ja olemmekin edistyneet useissa näistä. Haluaisin kuitenkin käsitellä vielä niin kutsuttua "horisontaalista toissijaisuutta". Kysymys ei siis ole vertikaalisesta toissijaisuudesta, jota jäsen Inglewood juuri äsken käsitteli puhuessaan hallinnon eri tasoista – eurooppalaisesta, kansallisesta tai alueellisesta tasosta. Kysymys on siitä, pitäisikö lainsäädäntöä laatia lainkaan vai pitäisikö asia jättää itsesääntelyn tai yhteissääntelyn varaan tai kokonaan sääntelemättä. Siihenkin tarvitaan hierarkiaa; tarvitsemme perusteita joilla voidaan osoittaa, että sääntelyä tarvitaan. Saattaa olla, että tietyissä asioissa sääntelyä ei tarvita lainkaan. Jos sitä tarvitaan, voi olla, että itsesääntely riittää, ja jos se ei riitä, yhteissääntely riittää. Kuitenkin niissä tapauksissa – ja vain niissä tapauksissa – kun sekään ei riitä, meidän on puututtava asiaan ja annettava siitä lainsäädäntöä.
Samoin kuin vertikaalisen toissijaisuuden kohdalla, tässäkin kysymys kuuluu: kuka päättää? On oikein, että päätökset tekee lainsäädäntövallan käyttäjä. Ensisijaisesti päätöksenteon pitäisi kuulua niille, jotka ovat vastuussa koko väestölle eivätkä vain tietyille eturyhmille. Tästä syystä pidän toimielinten välistä sopimusta ja Frassonin mietintöä erittäin tervetulleina ja haluan kiittää esittelijä Frassonia mietinnöstä.
Tämä toimielinten välinen sopimus ei sisällä suuria asioita, mutta siinä kuitenkin tunnustetaan, että yhteissääntelyyn tarvitaan ensin lainsäätäjän antama valtuutus. Se on hyvin tärkeä periaate, jonka olemme vahvistaneet toimielinten välisen sopimuksen myötä.
Haluan sanoa vielä muutaman sanan toimielinten välisistä sopimuksista yleensä. Nykyään meillä on niitä jo useita, joista monet ovat keskenään päällekkäisiä. Joissakin toistetaan samoja aiheita vain hieman eri sanamuodoin. Meidän on pian palattava kodifioimaan ja yksinkertaistamaan erilaisia toimielinten välisiä sopimuksia yhdeksi yhtenäiseksi, selkeäksi ja tiiviiksi tekstiksi. Se on yksi ensimmäisistä asioista, joihin meidän on palattava heti, kun olemme saaneet uuden EU:n perustuslain hyväksyttyä – toivottavasti pian.
McCarthy (PSE ).
    Arvoisa puhemies, minustakin on ilahduttavaa, että olemme nyt päässeet tämän toimielinten välisen sopimuksen myötä siihen pisteeseen, että voimme alkaa täyttää lupaustamme lainsäädännön parantamisesta ja yksinkertaistamisesta. Haluan myös kiittää neuvotteluryhmää ja varsinkin esittelijöitämme.
Uskon, että oikein toteutettuna hyvä, selkeä ja yksinkertainen lainsäädäntö voisi vähentää EY:n tuomioistuimen käsiteltäväksi tulevien rikkomustapausten määrää. Niin saataisiin myös säädöksiä, jotka olisi helpompi panna täytäntöön jäsenvaltioissa. Mielestäni kuluttajien ja kansalaisten on tiedettävä, millaisia oikeussuojakeinoja EU:n lainsäädäntö tarjoaa, ja yrityksille on oltava selvää, millaisia vaatimuksia ja käytäntöjä niiden on noudatettava täyttääkseen EU:n lainsäädännön vaatimukset. Pakollinen vaikutusanalyysi on kyllä tekninen väline, mutta se on myös ehdottoman tärkeä väline, koska se tuo uusia eturyhmiä mukaan valmistelutyöhön ja se tarjoaa mahdollisuuden valvoa täytäntöönpanovaltaa. Lisäksi pakollisilla vaikutusanalyyseilla parannetaan parlamentissa käytävien keskustelujen tasoa ja mahdollisuuksiamme vaatia täytäntöönpanoviranomaisia vastuuseen.
Voimme käyttää vaikutusanalyyseja myös lainsäädäntöehdotusten hyötyjen arvioimiseen sekä tarkastella niiden avulla, millaisissa tapauksissa yhteissääntely tai itsesääntely tai suositusluontoinen oikeus (soft law) voisi olla sopiva väline. Tiedän, että jotkut kollegat ovat huolissaan siitä, että suositusluontoisen oikeuden soveltaminen heikentäisi parlamentin oikeuksia lainsäätäjänä tai veisi ne kokonaan. Ymmärrän, että jäsenvaltioiden kesken on tässä asiassa kulttuurieroja, mutta meidän on myös hyväksyttävä se tosiasia, että joskus lainsäädäntö voi olla joustamatonta ja vaikeaa muuttaa, kun taas erilaiset käytännesäännöt voivat toimia nopeammin, erityisesti hyvän kauppatavan vastaisen kaupan tapauksessa.
Jäsen MacCormick on tietenkin oikeassa siinä, että lainsäädännössä on kyse politiikasta eikä vain vaikutusten analysoimisesta tieteen keinoin. Tästä syystä parlamentilla ja sen jäseniksi valituilla poliitikoilla on aina keskeinen rooli lainsäädäntömenettelyssä. Olen samaa mieltä myös siitä, että takaisinotto-oikeus on oleellinen osa parlamentin valvontaoikeutta. Meidän olisi annettava tukemme lainsäädännön parantamiseen tähtääville toimille, mutta parlamentti tarvitsee lisää resursseja ja toimivaltaa voidakseen arvioida vaikutusanalyysien tuloksia ja vastata niihin ja käyttää näitä pakollisia menettelyjä hyväkseen vaatiakseen komissiota ja neuvostoa vastuuseen toimistaan.
Sääntelyn parantamiseen tähtäävä toimintaohjelma edellyttää kulttuurin muutosta ja uudenlaista vallan ja vastuun jakoa kaikissa toimielimissämme. Sen ei pitäisi olla haitaksi parlamentille; itse asiassa sen pitäisi vahvistaa tulevan lainsäädännön parlamentaarista valvontaa. 
Frassoni (Verts/ALE ),
    Arvoisa puhemies, pyysin saada käyttää puheenvuoron vielä keskustelun päätteeksi, koska olin hyvin kiinnostunut kuulemaan mitä neuvostolla ja komissiolla oli sanottavanaan. Nyt olen kuunnellut heitä, ja heidän puheenvuoronsa saivat minut vakuuttuneeksi siitä, että jos haluamme, ettei tämä sopimus jää vain tyhjäksi visioksi, on yksinomaan Euroopan parlamentin käsissä varmistaa, että sopimusta todella noudatetaan ja että se otetaan käyttöön omassa toimielimessämme. Tämän keskustelun kuluessa, aivan kuten neuvottelujenkin aikana, kohtasimme tietynlaista joustamattomuutta ja haluttomuutta varmistaa, että lainsäätäjällä, ja erityisesti Euroopan parlamentilla, pitäisi olla vaihtoehtoisten sääntelytapojen yhteydessä mahdollisuus arvioida, kuinka menettelyt toimivat ja tarvittaessa hylätä ne.
Jäsen McCarthy, ongelmana eivät ole kulttuurierot, joita varmaankin on vapaaehtoisissa sopimuksissa, vaan ongelma on, että meillä lainsäädäntövallan käyttäjänä olisi oltava oikeus mitätöidä vapaaehtoiset sopimukset silloin, kun ne eivät toimi. Ikävä kyllä tämä on mahdollista vain osittain ja ainoastaan pitkän ja työlään prosessin jälkeen.
Arvoisa puhemies, haluan puhua vielä lyhyesti vaikutusanalyyseista. Jäsen Clegg, joka kuului neuvotteluryhmäämme, on oikeassa: tietyssä vaiheessa lakkasimme vaatimasta asian läpiviemistä, mikä johtui suurelta osin siitä, ettei parlamentti ehkä ollut vielä valmis toimimaan yhtenäisesti tässä asiassa. Korostan, että vaikutusanalyysit ovat edelleen vahvasti poliittinen kysymys, jonka vuoksi olimme neuvottelujen kuluessa jopa vaarassa menettää joitakin meille tällä hetkellä kuuluvia oikeuksia ja sitoa itsemme liian tiukasti velvollisuuteen toteuttaa vaikutusanalyyseja, joihin meillä ei käytännössä ole vielä teknisiä mahdollisuuksia.
Lisäksi katson, että komission lähestymistapa tähän asiaan vaihtelee melkoisesti. Joidenkin asioiden kohdalla vaikutusanalyyseja tehdään ja niitä pidetään tärkeinä, kun taas toisissa asioissa ne on kokonaan hylätty. Tässä yhteydessä haluan mainita esimerkkinä kuuluisan Van Miertin luettelon Euroopan laajuisista verkoista, joiden osalta komissio on kokonaan hylännyt ajatuksen vaikutusanalyysien tekemisestä, vaikka kysymyksessä onkin hyvin tärkeä aihe. Toistan vielä, että vaikutusanalyysit ovat aihe, jota toimielinten välisessä sopimuksessa ei ole onnistuttu käsittelemään loppuun, ja mielestäni meidän on oltava tietoisia tästä ja toimittava jatkossa sen mukaisesti. 
Corbett (PSE ).
    Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron todetakseni, että menettely, jossa esittelijä palaa vielä keskustelun päätteeksi käyttämään vastauspuheenvuoron, on loistava keksintö. Kiitos teille ja esittelijä Frassonille siitä, että järjestitte nyt käydyn keskustelun tällä tavoin. 
Puhemies.
   Sain esityslistan valmiina, joten välitän kiitokset sille henkilölle, jolle ne kuuluvat. Paljon kiitoksia, jäsen Corbett.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Bodraton laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0294/2003) Euroopan avaruuspolitiikasta tehdystä vihreästä kirjasta (KOM(2003) 17 - C5-0209/2003 - 2003/2092(INI)). 
Bodrato (PPE-DE ),
    Arvoisa puhemies, komission jäsenen Busquinin esittelemässä vihreässä kirjassa, johon Euroopan parlamentti oli erityisen tyytyväinen, korostettiin jälleen kerran avaruuspolitiikan strategista merkitystä Euroopan riippumattomuudelle, turvallisuudelle ja talouskasvulle, jos se haluaa pysyä tieteellisen tutkimuksen ja teknisten innovaatioiden eturintamassa.
Viime kuukausina on saavutettu käännekohta, kun valmistelukunta on perustuslakiehdotuksessaan tunnustanut eurooppalaisen avaruuspolitiikan erityisen merkityksen ja luonut näin oikeusperustan yhteisön tekemille aloitteille, jotka lujittavat erinomaisen menestyksekkäällä Galileo-ohjelmalla aloitetun strategian toteuttamista. Meidän ei kuitenkaan pidä väheksyä sitä, että myös komissio on vastannut erityisesti avaruusalaa ja varsinkin kantoraketteja kohdanneeseen kriisiin, joka saattaa vaarantaa avaruusteollisuuden toiminnan ja pahentaa jo nyt maailmanlaajuisilla markkinoilla esiintyvää kilpailuvääristymää.
Avaruuden tarjoamat edut ovat välttämättömiä tietoon perustuvalle taloudelle ominaisten ammatillisen asiantuntemuksen, tutkimuksen ja teknologian keskittymiselle. Kyseessä ovat resurssit, joita ei pidä hukata, ja sekä komissio että Euroopan avaruusjärjestön neuvosto ovat osoittaneet olevansa tästä tietoisia. Parlamentin mietinnössä korostetaan Euroopan avaruusjärjestön ESAn ja kansallisten virastojen asemaa ja ilmaistaan parlamentin tyytyväisyys Euroopan yhteisön ja ESAn kannattamaan ja parlamentin voimakkaasti vaatimaan puitesopimukseen. Puitesopimuksessa vahvistetaan ESAn ainutlaatuinen tehtävä tutkimuksen ja teknisen ja teollisen kehityksen järjestämisessä. Tämä tehtävä on määriteltävä eurooppalaisessa avaruusohjelmassa, jossa määritellään uudelleen komission vastuu julkisen kysynnän ja sellaisten uusien aloitteiden osalta, jotka edellyttävät poliittista edustavuutta ja erityistä institutionaalista toimivaltaa.
Se, että Euroopalle annetaan kansainvälisellä tasolla johtava asema, joka koskee kaikkia jäsenvaltioita, ei ole ristiriidassa sen vakaan käsityksen kanssa, että kansainvälinen yhteistyö on tarpeen. Se on tarpeen ensinnäkin Yhdysvaltojen kanssa – tarkoitan nyt kansainvälistä avaruusasemaa – mutta myös muiden maiden, kuten Venäjän, Japanin ja jopa Kiinan kanssa. Meidän on kuitenkin muistettava, että erityisesti avaruutta koskevien kansainvälisten sopimusten laatu on riippuvainen tieteellisen, teollisen ja taloudellisen tuen laadusta. Euroopan tavoitteita on tuettava julkisin varoin, kuten muualla maailmassa, sekä yhteisten politiikkojen, kuten maatalous-, televiestintä-, ympäristö- ja liikennepolitiikan, entistä aktiivisemmalla järjestämisellä. Meidän on kannustettava yksityisiä aloitteita, kuten Galileo-ohjelmassa tehdään, mutta meidän on muistettava, että tavoitteena oleva avaruusmäärärahojen kaksinkertaistaminenkaan ei kaventaisi sitä etumatkaa, joka Yhdysvalloilla on, kuin puolitiehen.
Avaruustiede on huippuunsa kehittynyttä. On kuitenkin kiinnitettävä entistä suurempaa huomiota henkilöresurssien ja perustutkimuksen laatuun. Euroopan avaruuspolitiikan tulevaisuus edellyttää tätä. Tämän vuoksi katsomme, että seuraavassa tutkimuksen puiteohjelmassa olisi osoitettava enemmän rahoitusta avaruusalalle ja taattava alalla kiintiö pk-yrityksille, joista on tulossa korvaamaton tuki uusille innovatiivisille pyrkimyksille.
Viimeisenä haluan tarkastella valmistelukunnan ehdotusta puolustusmateriaalivirastosta, joka olisi avoin kaikille jäsenvaltioille rakenteellisen yhteistyön menetelmän mukaisesti. Tämä voi auttaa teollisten ja teknologisten etujen hyödyntämisessä. Kyseessä ei ole – ja tämä meidän on tehtävä täysin selväksi – avaruuden militarisoiminen, vaan pikemminkin avaruustoiminnan kaksijakoisen luonteen, toisin sanoen siviiliavaruustoiminnan ja sotilaallisen avaruustoiminnan, tunnustaminen. Kyse on myös eurooppalaisesta turvallisuusstrategiasta, jota ei voida hylätä Yhdysvaltojen unilateralismin houkutuksesta. Väärinymmärrysten välttämiseksi mietinnössä viitataan Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmaan ulkoavaruuden aseistamisen ehkäisemisestä sekä valmistelukunnan omaan ehdotukseen rauhan edistämisestä sekä turvallisuuden ja maapallon kestävän kehityksen edistämisestä.
Nyt vihreän kirjan käsittelyn jälkeen me odotamme valkoista kirjaa. Odotuksemme perustuvat tähän mennessä esittämiimme myönteisiin lausuntoihin, ja nähdäksemme ne ovat samat kuin tiedemaailman ja eurooppalaisen teollisuuden odotukset. 
Busquin,
   . – Arvoisa puhemies, esittelijä Bodrato, arvoisat parlamentin jäsenet, haluan aivan aluksi kiittää esittelijä Bodratoa sekä teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäseniä laadukkaasta mietinnöstä ja rakentavista ehdotuksista. Tämä osoittaa jälleen kerran parlamentin sitoutuneen avaruustieteen tukemiseen. Vihreään kirjaan liittyvä kuulemismenettely tarjosi mahdollisuuden hyvin avoimeen Euroopan avaruustutkimuksen tulevaisuutta koskevaan keskusteluun ja kaikkien alojen myötävaikutuksen tarkastelemiseen. Olemme tämän perusteella sitoutuneet laatimaan valkoisen kirjan Euroopan avaruuspolitiikan keskipitkän ja pitkän aikavälin tavoitteista, kuten parlamentti pyysi komissiota tekemään tammikuussa 2002.
Joissakin näkökohdissa on tapahtunut ratkaisevaa lähentymistä. . Ensimmäinen seikka on, että Eurooppa tarvitsee korkean tason riippumatonta ja jatkuvaa avaruuspolitiikkaa. Toinen seikka on, että meidän on tunnustettava avaruusteollisuutemme rakenteellinen haavoittuvuus. Kuten olette todenneet, meillä oli ongelmia kantorakettien kanssa, ja ESAn neuvoston päätös auttoi löytämään ratkaisun, joka kuitenkin on käyttökelpoinen vain lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Meidän on nyt löydettävä rakenteellisempi ratkaisu. Lopuksi meidän on hyvin tärkeää tarkastella lähemmin avaruuden televiestintäalaa kysynnän lisäämiseksi ja teollisuutemme osaamisen säilyttämiseksi.
Kolmas ja viimeinen näkökohtani koskee Euroopan unionin uutta vastuuta avaruuteen liittyvissä asioissa. Unionin uudessa poliittisessa kehyksessä Euroopan avaruusjärjestön ja eri maiden järjestöjen lähestymistavat on yhdistettävä yhteiseksi visioksi todellisen avaruuspolitiikan luomiseksi Euroopan tasolla. Tämän vuoksi olen tyytyväinen ESAn ja EU:n neuvostossa 22. syyskuuta tekemään sopimukseen, sillä tämä on merkittävä askel.
Avaruuspolitiikan on yhtä lailla oltava myös horisontaalista unionin politiikka, jolla edesautetaan myös muita politiikkoja. On laadittava strategia ja suuntaviivat, jotka auttavat takaamaan yhdenmukaisen eurooppalaisen avaruustoiminnan. Toiminnan on katettava julkisten palvelujen lisäksi myös turvallisuuteen ja puolustukseen liittyvät näkökohdat. Tällaisen politiikan muotoileminen edellyttää tietenkin oikeusperustaa tulevassa perustuslaillisessa sopimuksessa, ja tähän tähtää valmistelukunnan ehdotus, jolla pyritään antamaan unionille yhteistä toimivaltaa jäsenvaltioiden kanssa avaruusalalla. Parlamentin tavoin myös komissio toivoo, että ehdotus hyväksytään ilman muutoksia hallitustenvälisessä konferenssissa. 
Langenhagen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olen kiitollinen komission jäsenelle Busquinille, joka tietää minun jo vuosia olleen erityisen kiinnostunut Galileo-hankkeesta, josta on tullut minulle hyvin rakas. Silti minulta kysytään jatkuvasti, mitä Eurooppa todella hakee avaruudesta ja miksi Euroopan olisi käytettävä enemmän rahaa avaruuteen, kun maapallollakin on uhkaavia ongelmia, joiden ratkaiseminen edellyttää merkittävää rahoitusta. Joten vaikka en odotakaan riemastunutta vastaanottoa tai varauksetonta kannatusta, vakaa näkemykseni, jonka tiedän monien kollegojen jakavan, on että avaruudella on strateginen merkitys Euroopalle ja sen taloudelle. Uuden tekniikan myötä se tarjoaa uusia mahdollisuuksia. Se tarjoaa töitä ja tulevaisuudennäkymiä insinööreillemme. Euroopan ei pidä tyytyä muihin kuin ensiluokkaisiin teknologisiin saavutuksiin, joihin se on täysin kykeneväinen.
On tosiseikka eikä mikään salaisuus, että avaruuspolitiikka on yksi 2000-luvun keskeisistä aiheista. Jokapäiväistä elämäämme muokkaavat jo nyt avaruuden ja sinne lähettämiemme satelliittien mahdollistamat hyvin erilaiset sovellukset. Tämä perustuu tekniseen taitotietoon, jota on vaalittava. Euroopassa on kallisarvoisia resursseja, joilla tarkoitan insinöörien ja teknikoiden lisäksi myös tutkimuslaitoksia ja yrityksiä. Nämä mahdollistavat innovaatiot, mutta kuten minulle aina sanotaan ja kuten olen täälläkin tänään kuullut todettavan, tutkijat ja asiantuntijat menevät sinne, missä on enemmän tarjolla, ei pelkästään rahaa vaan myös tekniikkaa. Arvoisa komission jäsen Busquin, tämän vuoksi katson, että on kiireesti toteutettava todellisia toimia yhtenäisen eurooppalaisen avaruuspolitiikan aikaansaamiseksi, kuten te sitä osuvasti kutsutte. Euroopan on tiedostettava tilanteensa ja mahdollisuutensa. Meidän ei pidä enää antaa julistuksia; nyt on aika viimeinkin toimia. Euroopan on myös oltava valmiina investoimaan ja, vaikka tämä epäilemättä voi toisinaan olla tuskallista, avaruusala on sekä kustannusvaltainen että hyvin kilpailukykyinen. Tarttukaamme haasteeseen!
Ilman päättäväisyyttä ja sitoutumista Eurooppa menettää riippumattoman pääsyn avaruuteen ja häviää myös avaruussovelluksissa. Arvoisa komission jäsen Busquin, olen samaa mieltä kanssanne riippuvaisuuden vaaroista, joten olen tyytyväinen komission vihreään kirjaan Euroopan avaruuspolitiikasta ja kollega Bodraton yksityiskohtaiseen ja kannustavaan mietintöön. Eurooppa tarvitsee poliittisen signaalin aloittaakseen uuden luvun avaruusalalla, ja toivon meidän huomenna selkeällä päätöslauselmalla antavan eurooppalaiselle avaruusalalle tehokkaan sysäyksen! 
Savary (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aluksi kiittää esittelijä Guido Bodratoa hänen merkittävästä työstään ja hänen osoittamastaan kyvystä kuulla eriäviä mielipiteitä ja sovittaa ne yhteen. Katson tämän olevan kaiken kaikkiaan merkittävä asiakirja.
Mietintö on erityisen jännittävä, koska se laadittiin avaruuden kannalta historiallisen kauden päätteeksi. Tästä kiitos kuuluu erityisesti komission jäsenen Philippe Busquinin ja hänen henkilöstönsä merkittävälle työlle. Euroopassa suunnitellaan todellakin ensimmäistä kertaa jotain muuta kuin kilpailun ja sisämarkkinoiden sääntelypolitiikkaa. Euroopassa valmistellaan todella ennakoivaa teollisuus- ja teknologiapolitiikkaa, jonka toivon tyynnyttävän niitä, jotka toisinaan epäilevät sitä, onko yhteisöstä mitään todellista hyötyä.
Nämä tavoitteet Eurooppa on saavuttanut ensinnäkin Galileo-ohjelmalla, joka antoi meille mahdollisuuden luoda ensimmäisen eurooppalaisen julkisen vallan osittain omistaman yrityksen, toisin sanoen yhteisyrityksen, joka tukee teollisia hankkeita ja teknologiahankkeita. Vihreän kirjan avulla on myös luotu perusta sellaiselle avaruuspolitiikalle, jossa tunnustetaan avaruusteknologian ja sen kaikkien alojen, myös siviilialan, sovellusten suuri merkitys . Avaruuspolitiikassa tunnustetaan ennakoivan poliittisen tuen tarve sekä tarve säilyttää riippumattomuutemme uusiin avaruusmahteihin nähden. Tästä seikasta komission jäsen Busquin on muistuttanut meitä ja katsomme sen hyvin merkittäväksi. Meidän on samaan aikaan kuitenkin pysyttävä avoimena maailmalle, sillä samaan aikaan tehdään hyvin hedelmällistä yhteistyötä sekä Yhdysvaltain kanssa että Venäjän kanssa Kouroun Sojuz-järjestelmässä ja Kiinan kanssa Galileo-järjestelmässä. Toisin sanoen avaruudessa on alkanut uusi aika: Euroopan unionin avaruusmahdin kasvavan vaikutusvallan aikakausi. Unioni voi toimia maailman supervalloista täysin riippumatta erityisesti julkisia talousarvioita kohdanneesta kriisistä huolimatta .
Meidän on nyt noudatettava valkoisessa kirjassa viitoitettua tietä. Henkilökohtaisesti toivon Euroopan avaruusjärjestön (ESA) ja unionin välisten suhteiden paranevan. Tarvitaan ESAn taitoja mutta myös unionin poliittista tukea, jos haluamme puhua yhdellä äänellä eturintamassa. Toivon myös komission sisäistä institutionaalista vahvistamista. Koska perustuslaillisessa sopimuksessa säädetään Euroopan tasolla jaetusta avaruutta koskevasta toimivallasta, komission on huolehdittava toimivallan täysimääräisestä hyödyntämisestä. Tässä yhteydessä haluan ilmaista mieltymykseni tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelmiin ja kuudennessa tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelmassa ensimmäistä kertaa esiintyvään ilmailu- ja avaruustutkimuskohtaan. Olen innostunut myös ohjelmakulttuurin kehittämisestä ja mahdollisuudesta käynnistää alakohtaisia eurooppalaisia ohjelmia komission muiden yksiköiden avulla. Tällä tarkoitan erityisesti ympäristön turvallisuuden seurantajärjestelmää (GMES) sekä Lissabonin koulutusta koskevia toimia.
Haluan toisin sanoen onnitella komission jäsentä Busquinia ja kollega Bodratoa ja sanoa, että tämä on loistava esimerkki asiasta, jossa Eurooppa voi edetä parhaiten osoittamalla poliittista tahtoa. Toivotan menestystä ja jatkuvuutta sille, mitä olemme saaneet yhdessä aikaan viisivuotisen toimikautemme aikana. 
Ainardi (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, olen iloinen Euroopan avaruuspolitiikkaa koskevan komission vihreän kirjan julkaisemisesta yhdessä Euroopan avaruusjärjestön (ESA) kanssa. Mielestäni vihreästä kirjasta käy ilmi tietoisuus avaruusalan teollisen, strategisen sekä poliittisen kehittämisen merkityksestä Euroopalle. Keskustelimme alan tulevaisuudesta viime toukokuussa rajuun maailmanlaajuiseen kilpailutilanteeseen liittyneen vakavan kriisin ja rahoitusongelmien yhteydessä. Vihreässä kirjassa, Bodraton mietinnössä ja tulevassa valkoisessa kirjassa esitetään käytännön ehdotuksia, joiden avulla voimme viimein selviytyä kriisistä ja lopultakin asettaa kunnianhimoisia tavoitteita riippumattomassa eurooppalaisessa avaruuspolitiikassa. Tämän osalta olen iloinen Galileo-ohjelman saavutuksista ja kannatan toivomusta kehittää edelleen yhteisön integraatiota. Toivon kuitenkin, että yhdentyminen ei aseta kyseenalaiseksi avaruusjärjestön itsenäistä toimivaltaa ohjelmakoordinaattorina ja johtajana.
Haluan käsitellä kahta seikkaa. Mietinnössä korostetaan tarvetta siviilitoiminnan ja sotilastoiminnan väliseen synergiaan – kuulin selvästi, mitä Bodrato sanoi – vaikka vaaditaankin avaruuden käyttämistä rauhanomaisiin tarkoituksiin, mitä itse kannatan. Esittelijä toivoi satelliittijärjestelmien olevan hyödyksi sekä liikenteelle ja ympäristölle että turvallisuudelle, jotta Euroopalla olisi oma strategiansa, hallintoelimensä ja omat varat. Sinänsä hyviä tarkoituksia kaikki, mutta olen vakuuttunut siitä, että ensisijaiseksi on katsottava avaruuden hyödyntäminen rauhanomaisiin tarkoituksiin. Tarpeet ovat valtavia vaikkapa ympäristön tai riskienhallinnan alalla. Euroopan ei pidä alistua Yhdysvaltojen malliin, jossa ensisijaiseksi katsotaan sotilasalan tutkimus ja kehittäminen ohi mahdollisten julkisen alan sovellusten.
Lopuksi kunnianhimoisen eurooppalaisen avaruuspolitiikan ratkaiseva tekijä on rahoitus. Mietinnössä korostetaan, että avaruusohjelmien kehittämisen kannalta julkiset varat ovat ratkaisevan merkittäviä. Unionin määriteltyjen tavoitteiden ja todellisuuden välillä on merkittävä ristiriita. Euroopan avaruusjärjestöille osoitetut määrärahat eivät ole kasvaneet, kun taas Yhdysvallat osoittaa avaruusalalle julkisia varoja kuusi kertaa enemmän kuin kaikki Euroopan valtiot yhteensä. Unionin on välittömästi vapautettava kunnianhimoisia tavoitteitaan vastaavat varat. Myös yhteisön integraatio edellyttää tätä ja nähdäkseni ainoastaan julkisilla varoilla voidaan taata pitkän ajanjakson investoinnit, jotka ovat avaruusteollisuudelle välttämättömiä, kuten on myös korkealaatuisen osaamisen säilyttäminen. Tämä on ennakkoedellytys sellaiselle riippumattomalle dynaamiselle eurooppalaiselle avaruuspolitiikalle , joka hyödyntää huipputeknologiaa ja luo korkealaatuisia työpaikkoja. 
Piétrasanta (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä esittelijä, hyvät kollegat, Euroopan avaruuspolitiikasta on tulossa eurooppalaisen politiikan kärkeä. Tämä johtuu sen antamista toiveista huipputason teknologialle, taloudelle ja kehitykselle. Avaruuspolitiikan on oltava realistista, toisin sanoen sen on oltava järkevää Yhdysvaltojen ja Venäjän avaruuspolitiikan yhteydessä ja toimittava Euroopan unionin kantavana voimana.
Onnittelen esittelijä Bodratoa hänen mietinnöstään, joka tuo julki tämän toiveen. Katsomme kuitenkin, että se keskittyy liikaa sotilaallisiin sovelluksiin, jotka eivät ole tämän politiikan tarkoitus. Tämän vuoksi ehdotamme Galileoa, joka on puhtaasti siviiliorganisaatio verrattuna Yhdysvaltojen GPS-järjestelmään ja Venäjän GLONASS-järjestelmään, jotka ovat sotilaallisessa valvonnassa. Ehdotamme käsiteltävänä olevan, valmistelukunnan ehdottaman 150 artiklan tukemista, jotta avaruuspolitiikka olisi osa eurooppalaista politiikkaa kokonaisuudessaan. Euroopan tasolla on perustettava yhteinen järjestö ja Euroopan avaruusjärjestön (ESA) on oltava pikemminkin yhdennetyn politiikan väline kuin hallitustenvälinen elin. Avaruusalan toimien on oltava osa eurooppalaista tutkimusaluetta, ja unionin jäsenvaltioiden on jaettava vastuu alalle osoitetuista varoista. Kaikkien avaruuspolitiikan toimijoiden ja erityisesti avaruuspolitiikkaamme kannattavan Euroopan parlamentin on osallistuttava neuvotteluihin. Ryhmämme pitää suuressa arvossa näitä ehdotuksia ja seuraa tiiviisti avaruutta koskevan valkoisen kirjan antamista, jonka on määrä tapahtua vuoden loppuun mennessä. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia jäsen Piétrasanta.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Bodraton laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0294/2003) Euroopan avaruuspolitiikasta. 
Linkohr (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olemme keskustelleet usein ennenkin avaruusalasta, ja olen tyytyväinen siihen, että nykyään aihe katsotaan eurooppalaisessa keskustelussa paljon merkittävämmäksi kuin kymmenen vuotta sitten. Voin aivan vaatimattomasti lisätä, että se on parlamentin ansiota. Me ymmärsimme avaruuden strategisen merkityksen, mutta myös sen tosiasian, ettei se tuota juurikaan tuloja, joten avaruusteollisuutta on tuettava julkisin varoin, mutta aivan varmasti voittoa syntyy tulevina vuosina muun muassa televiestinnän ja mittaustekniikan alojen avaruusteollisuuteen perustuvasta toiminnasta, joista olemme usein keskustelleet. Avaruusteollisuudella ei kuitenkaan ole tulevaisuutta ilman satelliitin kaltaisia tukialuksia, jos – sallinette minun lisätä – miehitettyjä avaruuslentoja ei tehdä.
Kölnissä on tällä hetkellä astronautteja kouluttava keskus. Erimielisyytemme ei koske niinkään avaruusteollisuuden tarkoitusta – uskon, että siitä ollaan laajalti yhtä mieltä – kuin sotilaallisia näkökohtia, jotka ovat uusi tekijä. Minusta meidän ei pidä karttaa tätä aihetta, sillä toisin kuin kymmenen tai kaksikymmentä vuotta sitten, Euroopalla on nyt oma ulko- ja turvallisuuspolitiikkansa. Niitä ei voida erottaa toisistaan. Myönnän, että oppiminen ottaa toisinaan koville, mutta ihminen ei ole koskaan liian vanha oppimaan lisää, ja toivonkin todella, että tähän näkökohtaan kiinnitetään erityistä huomiota. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, harvat mutta hyvät kollegat, olipa Euroopan unionin avaruuspolitiikan kehitys kuinka tärkeää tahansa, sen suuntaaminen on yhtä tärkeää. Huolimatta aluksi esitetyistä julistuksista avaruuden rauhanomaisesta käytöstä kehityksen, tiedon ja sovellusten edistämiseksi , sotilaallista käyttöä koskevat epäsuorat ja suorat viittaukset ovat lisääntyneet viime aikoina siinä määrin, että on jo selvää, että Euroopan unioni on kiinnostunut pääasiassa tästä käyttötarkoituksesta.
Tämä suuntaus käy selvästi ilmi myös Euroopan komission vihreästä kirjasta, STAR 21 -raportista sekä puheenjohtajavaltio Kreikan Ateenassa 8. ja 9. toukokuuta järjestämästä tapaamisesta, jonka aiheena oli "Avaruuden turvallisuus- ja puolustusnäkökohdat". Militarisoimista edistetään sekä aggressiiviseksi katsomamme yhteisen puolustus- ja turvallisuuspolitiikan hyväksi että sillä tekosyyllä, että se on ainoa tapa vahvistaa avaruusteollisuutta julkisin varoin.
On totta, että teollisuuteen kohdistuu voimakkaita kilpailupaineita. Kenties sen ongelmien syynä ovat kuitenkin tuoton asettaminen ensisijaiseksi tavoitteeksi sekä liberalismi, kilpailukyky ja avoimet markkinat, jotka estävät muihin kuin sotilaallisiin tarkoituksiin osoitetut julkiset varat.
Vaikka tarkastelemaamme teollisuuspolitiikan valiokunnan mietintöön sisältyykin useita asianmukaisia päätelmiä ja ehdotuksia, kuten Euroopan avaruusjärjestön aseman tunnustaminen, viittaus tarpeeseen edistää tutkimustyötä ja kansainvälistä yhteistyötä, siinä kuitenkin hyväksytään avaruuden sotilaallinen käyttö ja mennään liian pitkälle. Siinä sekä kehutaan ehdotusta Euroopan puolustusmateriaali-, tutkimus- ja sotilasvoimavaraviraston perustamisesta ja jopa mainitaan "satelliittijärjestelmien käytön hyödyllisyys rauhan säilyttämiseen pyrkivien operaatioiden toteutuksessa".
Mitä rauhan säilyttämiseen pyrkiviä operaatioita tällä tarkoitetaan? Kenties jatkuvia tuhoisia hyökkäyksiä Jugoslaviaa, Afganistania ja Irakia kohtaan? Euroopan unionin osallistuminen avaruuden yhä suurempaan militarisoimiseen on vakava isku rauhalle, sillä se joutuu näin samalle vastuutasolle Yhdysvaltojen kanssa sotilaallisessa kilpailussa.
Lopuksi olisi tieteen ja kansojen kannalta hyvin kielteistä kehitystä, jos Euroopan avaruusvirasto, joka Euroopan mantereen kansainvälisenä järjestönä panostaa merkittävästi avaruustieteen ja -tutkimuksen kehittämiseen, muuttuisi sotilaallisia tavoitteita tavoittelevien järjestöksi.
Hyvät kollegat, näistä syistä pyydän teitä olemaan tukematta tätä suuntausta. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olemme kaikki tietoisia siitä, että ihmiskunnan kokeman nopean globalisaation yhteydessä edistynyt avaruuspolitiikka on unionille strategisesti tärkeää. Globalisaatio kutistaa maailmamme näköpiiriä hakemalla universaalia, kosmista ja planeettojen välistä ulottuvuutta.
Tämän vuoksi kannatan täysin Eurooppa-neuvoston Lissabonissa tekemiä tätä koskevia päätöksiä, komission huomautuksia ja ehdotuksia vuodesta 1999 alkaen sekä hallitusten välisen Euroopan avaruusjärjestön vastaavia päätöksiä. Kannatan myös valmistelukunnan 50 artiklassa esittämää ehdotusta yhteisön toimien oikeusperustaksi.
Kuten muillakin aloilla, yhteisöllä on oltava tarvittavaa kunnianhimoa ja painoarvoa, jotka vastaavat sen määrärahoja, jotta se voi toimia johtavassa asemassa kansainvälisellä tasolla. Sillä on oltava riippumaton pääsy avaruuteen ja sen on kehitettävä asianmukaista tekniikkaa. Sen on myös toimittava näin kansainvälisen yhteistyön puitteissa erityisesti avaruuden pioneerien Yhdysvaltojen ja Venäjän kanssa, mutta myös Japanin, Kiinan ja muiden kanssa. Yhteistyön on kuitenkin oltava tasavertaista. Se ei missään tapauksessa saa olla alisteista.
Tämän osalta olen iloinen yhdellä avaruuspolitiikkamme alalla, Galileo-hankkeessa, toteutuneesta edistymisestä sekä niistä sopimuksista, joilla taataan sen yhteentoimivuus Yhdysvaltojen GPS-järjestelmän kanssa. Toivon myös Venäjän Glonass-järjestelmää koskevaan sopimukseen päästävän pian.
Luotan siihen, että sopimuksilla ei alisteta Galileo-järjestelmämme siviilikäyttöä sotilaallisille avaruustoimille, jotka toisinaan aiheuttavat signaalin heikkenemistä. Euroopan turvallisuudesta vastaavat henkilöt eivät valvo sotilaallisia tarkoituksia, eivätkä nämä todellakaan edellytä näiden päätöksentekijöiden suostumusta. Kyllä yhteistyölle mutta ei alisteisuudelle.
Lopuksi haluan onnitella kollega Bodratoa hänen Euroopan avaruuspolitiikkaa koskevasta mietinnöstään. 
Paasilinna (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, avaruus on olennaista eurooppalaiselle kilpailukyvylle. On oleellista, että maanosamme pystyy myös kehittämään ja tuottamaan uutta tekniikkaa. Eurooppalaiset innovaatiot ja erilaiset komponentit eivät saa jäädä kauppaesteiden tai muiden esteiden vuoksi syrjään markkinoilta missään mahdollisessa kilpailutilanteessa.
Tietoliikenteen nopea kehittyminen edellyttää, että Euroopalla on riittävässä määrin omassa hallinnassa olevaa kapasiteettia satelliittien kautta. Koska alan vaatimat investoinnit ovat suuria, meidän on syytä tukea eurooppalaisia aloitteita avaruustekniikan kehittämiseksi alan kattojärjestön kautta. Emme välttämättä tarvitse eurooppalaisia sankarielokuva-astronautteja tänne Eurooppaan. ESAn satelliitit havainnoivat sen sijaan tärkeätä ympäristön tilaa, auttavat liikenteessä ja kartoittavat maapallon lähiavaruutta. Tiedon tästä soisi kyllä kantautuvan laajemmallekin Eurooppaan.
Euroopan unionin tavoitteena on tietoon pohjautuva talous. Se ei voi toimia yhtenäisesti ilman että avaruuden tekijä on tässä mukana. Itse asiassa on tärkeää, että Eurooppa yhdentyy myös avaruuden tasolla ja on toimintakykyinen avaruudesta käsin katsottuna. Niin monet meidän tämän päivän pulmamme saavat osaratkaisun siitä, että meillä on pätevä ja toimiva avaruudessa oleva tekniikka. 
Martin, Hans-Peter (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, tämän päivän keskustelujärjestys olisi naurettava, ellei kyse olisi niin kalliista asiasta. Ensin keskustelua lykättiin, sitten kun olimme jo kaikki täällä, sitä lykättiin vielä tunnilla ilman mitään selityksiä, ja tulkit tulevat paikalle myöhemmin. Juuri tästä olen samaa mieltä minua ennen puhuneen Linkohrin kanssa. Sitä oppii, kun elää vanhaksi. Minulla ei ole ollut juurikaan mitään sanottavaa Friedrich von Hayekin puolesta kirjoissani ja muissa töissäni, mutta se mitä näen täällä päivästä toiseen on sellaista rahantuhlausta – ei teidän, ei parlamentin, vaan veronmaksajien rahojen – että olen alkanut pitää koko asiaa tekopyhänä farssina. Tahtoisin sitä vastoin tietää, järjestäisimmekö tällaisia keskusteluja, jos kyseessä olisivat teidät rahanne!
Tämä tarkoittaa myös – ja tästä minä halusin puhua – että minulla piti alun perin olla vain minuutti puheaikaa, mutta kun minulla nyt on vielä toinenkin minuutti, älkää pitäkö tätä aiheesta poikkeamisena. Nyt puhun minuutin avaruusalasta.
Emmekö juuri ole lankeamassa siihen ansaan, että uskomme, että jos jokin periaatteessa vaikuttaa järkevältä – olipa kyseessä parlamentti tai avaruusalan rauhanomainen käyttö – se todellisuudessa toimii? Ei se todellisuudessa näin ole. Kun tarkastellaan mietinnön 17 kohdan loppuosaa ja 18 kohtaa, mitä tämä kaksijakoinen luonne tarkoittaa? Kuinka nämä kaksi käyttötarkoitusta pidetään erillään? Mistä minä veronmaksajana saan tietoa siitä, mitä itse asiassa saan verojeni vastineeksi ja mistä se tulee? Emmekö huomaa, että ilman sotilaallista tukea emme kenties saa monia niistä asioista, jotka siviilimielessä ovat järkeviä? Kuinka nämä kaksi sitten voidaan erottaa toisistaan? Emmekö me nyt itse joudu mukaan uudenlaiseen sotilaallisteolliseen yhdistelmään? Emmekö me täällä parlamentissa ole juuri niitä ihmisiä, jotka ovat kuohuksissaan Haiderin tai Schwarzeneggerin kaltaisten populistien voittaessa yllättäen vaalit?
Me tarvitsemme mielestäni kipeästi avoimuutta niin avaruusalalla kuin täällä parlamentissakin. Kiitos siitä, että sain puhua kaksi minuuttia. 
Busquin,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää vielä kerran Bodratoa sekä kaikkia täällä puhuneita parlamentin jäseniä, jotka kannattivat ajatusta Euroopan unionin avaruuspolitiikasta. Nähdäkseni nyt on Euroopassa ratkaiseva hetki sen määrittämiseen, haluammeko omaa, riippumatonta ja ennakoivaa avaruuspolitiikkaa, joka edistäisi sekä tekniikkaa että tieteellistä kehitystä. Tässä yhteydessä uskon parlamentin tuen olevan ratkaisevaa. Tämän vuoksi haluan lyhyesti vastata joihinkin kohtiin.
Ensinnäkin vastauksena joillekin puheenvuoronsa käyttäneille totean, että Euroopan avaruusjärjestön ja Euroopan unionin välinen suhde on määritelty selvästi yhteistyösopimuksessa ja suhde on erinomainen ja kunnioitus molemminpuolista. Myös valkoinen kirja laaditaan yhteisen sopimuksen tuloksena. Haluan sanoa myös, että meidän on tuettava edelleen televiestintäalan kaikkia osatekijöitä: GMES-hankkeita, ympäristön suojelua, Galileo-ohjelmaa ja turvallisuutta. Kuten eräät arvoisat jäsenet, muiden muassa Linkohr, korostivat, tämä on ratkaisevan tärkeää tieteen ja tekniikan kehityksen kannalta.
Parhaillaan laadittavassa valkoisessa kirjassa käsitellään kaikkia näitä tekijöitä, ja parlamentti otetaan tietenkin mukaan keskusteluun, sillä se käydään jo ennen vuoden loppua. Myös GMES-ohjelma pannaan täytäntöön. Lisään vain, että keskustelu siitä, onko käytettävän tekniikan oltava sotilaallisessa valvonnassa vai siviilivalvonnassa, on toisinaan suhteellisen teoreettista, koska tarkasteltaessa esimerkiksi tiedonsiirtoa se kattaa monia eri aloja. Tavoite ei tietenkään ole sotilaallinen vaan tutkimustoimintamme paras mahdollinen hyödyntäminen. Tähän tavoitteeseen pyrkiminen ei kuitenkaan tarkoita sitä, että meidän olisi reagoitava vainoharhaisesti ja uskottava siviilitutkimuksen ja sotilaallisen tutkimustoiminnan olevan jotenkin erilaista. Teemme vain tutkimusta.
Tämä on hyvin tärkeä seikka, ja kiitän Bodratoa sen esittämisestä. Meidän on nyt saatava hallitustenvälisessä konferenssissa aikaan hyvä sopimus, jolla taataan, että avaruuspolitiikka on todella unionin politiikkaa, ja meidän on tietenkin myös löydettävä asianmukainen rahoitus, jota ilman ei tavoitteita koskaan saavuteta. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia komission jäsen Busquin.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Della Vedovan laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0257/2003) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi yrityskeskittymien valvonnasta ("EY:n sulautuma-asetus") (KOM(2002) 711 – C5-0005/2003 – 2002/0296(CNS)). 
Monti,
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio hyväksyi viime joulukuussa suunnitelman yrityskeskittymien valvontajärjestelmän perinpohjaisesta uudistamisesta.
Uudistus perustuu vuonna 2000 aloitettuun tarkistusmenettelyyn, johon myös uusi asetusluonnos perustuu. Toivon, että neuvosto hyväksyy asetusluonnoksen pian, jotta se voi tulla voimaan ajoissa ennen EU:n tulevaa laajentumista. Uudistuksella ei ole tarkoitus vaarantaa nykyjärjestelmän hyviä puolia. Ehdotamme sen sijaan nykyjärjestelmään lukuisia parannuksia, joilla on ennen kaikkea tarkoitus parantaa entisestään järjestelmän avoimuutta ja yrityskeskittymien valvonnan johdonmukaisuutta. Samalla parannamme myös komission päätöksentekoprosessia varmistamalla, että sulautumaehdotuksia koskevat tutkimuksemme ovat aiempaa tarkempia ja yksityiskohtaisempia, että ne perustuvat vankemmin perinpohjaiseen taloudelliseen arviointiin ja että niissä otetaan täysimääräisesti huomioon keskittymissä mukana olevien tahojen ja kolmansien osapuolten oikeudet. Tiedämme myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vaatii komissiolta laajaa näyttöä asioista. Tämä vaikuttaa väistämättä myös meidän työskentelytapoihimme.
Yrityskeskittymien valvonnan uudistamiseksi laadittu toimenpidekokonaisuus koostuu uutta EY:n sulautuma-asetusta koskevasta asetuksesta ja tiedonantoluonnoksesta, joka sisältää suuntaviivat horisontaalisten sulautumien arvioimiseksi. Näiden asiakirjojen valmistelun ohella viime kuukausina on hyväksytty useita kilpailun pääosaston henkilöstöön ja sisäiseen rakenteeseen liittyviä toimenpiteitä ja erityisesti perustettu uusi kilpailualan pääekonomistin virka sekä otettu käyttöön vertaisarviointipaneelin kaltaisia menettelyjä, joilla varmistetaan, että arviointiin liittyvä valvonta on aiempaa selkeämpää.
Uutta sulautuma-asetusta koskevalla ehdotuksella on kolme keskeistä ominaisuutta: ensinnäkin sillä selkiytetään aineellisoikeudellisia seikkoja koskevaa testiä, jolla arvioidaan keskittymien mahdollisia kilpailuvaikutuksia, toiseksi siinä käsitellään toimivalta-asioita, joiden osalta ehdotamme asian käsittelypaikan siirtämistä koskevan järjestelmän järkeistämistä, ja kolmanneksi ja viimeiseksi siinä ehdotetaan useita menettelytapamuutoksia, joilla joustavoitetaan tutkimuksista ja keskittymästä ilmoittamista koskevia määräaikoja. Lisäksi ehdotuksessa yhdenmukaistetaan sulautuma-asetuksessa säädettyjä tietojen hankintaan liittyviä valtuuksia asetuksessa (EY) N:o 1/2003 myönnettyjen valtuuksien kanssa. Kuten tiedätte, kyseisessä asetuksessa käsitellään EY:n perustamissopimuksen 81 ja 82 artiklan soveltamista. 
Della Vedova (NI ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, komissio on kolmen viime vuoden aikana osallistunut kilpailunrajoituksia koskevan yhteisön järjestelmän perinpohjaiseen tarkistamiseen. Kuten te komissio jäsen mainitsitte, nyt käsiteltävänämme olevan yrityskeskittymiä koskevan uuden asetusehdotuksen antaminen on keskeinen vaihe järjestelmän tarkistamisessa.
Vanhan asetuksen merkitys EU:n kilpailupolitiikassa oli kasvanut jatkuvasti. Sillä oli useita hyviä puolia, sillä se tarjosi keskittymiä muodostaville yrityksille "yhden luukun" järjestelmän ja ennakolta asetetut määräajat. Markkinoiden jatkuva yhdentyminen ja siitä johtuva komission tutkittavina olevien sulautumatapausten lisääntyminen ja entistä suurempi merkitys ovat kuitenkin johtaneet nykysäännökset käännekohtaan. Tämä käy ilmi myös yhteisöjen tuomioistuimen äskettäin antamista tuomioista, joilla on kumottu joitakin komission päätöksiä. Myös te, arvoisa komission jäsen, viittasitte tähän. Tämän vuoksi nykysääntöjä on tarpeen muuttaa, ja komissiota on kiitettävä siitä, että se on vastannut nopeasti tähän tarpeeseen.
Komission ehdotuksen ja parlamentin mietinnön kolme keskeistä kohtaa, joihin komission jäsen kiinnitti huomiota, ovat aineellisoikeudellisia seikkoja koskeva testi, toimivalta ja menettelyyn liittyvät seikat. Toimivallalla tarkoitetaan asetuksen soveltamisalaa ja käsiteltävien asioiden jakoa kansallisten viranomaisten kesken. Ratkaistavana on moninkertaisten ilmoitusten ongelma, josta muodostuu EU:n laajentumisen jälkeen entistäkin vakavampi kyseisille yrityksille. Moninkertaiset hakemukset ovat täysin ristiriidassa edellä mainitun yhden luukun periaatteen kanssa.
Komissio on ehdotuksessaan hylännyt mahdollisuuden muuttaa paitsi raja-arvoja (luultavasti monimutkaisuuden vuoksi), myös "3+-periaatetta", vaikka se sisältyi vihreään kirjaan, mille parlamentti antoi tukensa Luis Berenguer Fusterin mietinnössä. Talous- ja raha-asioiden valiokunta vahvisti parlamentin myönteisen arvion ja katsoi, että automaattisen testin ansiosta käsittely voitaisiin siirtää komissiolle ennakkoilmoitusvaiheessa, jos keskittymästä on ilmoitettava useille kansallisille viranomaisille. Parlamentti haluaa tämän vuoksi vahvistaa kantansa, jonka se esitti jo vihreästä kirjasta käydyssä keskustelussa.
Periaatteessa aineellisoikeudellisia seikkoja koskeva testi on jo kuitenkin osoittautunut tähän mennessä tehokkaaksi, vaikka asiasta on käyty kiivasta keskustelua. Jotkut ovat ehdottaneet, että siirryttäisiin käyttämään SLC-testiä (substantial lessening of competition), jota sovelletaan Yhdysvalloissa ja muutamissa jäsenvaltioissa. Tämän osalta olisin kyllä reagoinut komission ehdotukseen lisätä 2 artiklaan kohta, jossa määräävän aseman käsite olisi määritelty selkeämmin. Ehdotin, että kohta muotoiltaisiin toisin, mutta talous- ja raha-asioiden valiokunta päätti tässä vaiheessa pyytää komissiota jättämään asian sikseen ja tuki tällä tavoin testin asemaa ja tehokkuutta, joka on tähän mennessä voitu havaita käytännössä.
Menettelyyn liittyvien seikkojen osalta kommentoin muutamalla sanalla tutkintavaltuuksia. Talous- ja raha-asioiden valiokunta on ehdottanut, että joitakin asetusehdotuksen säännöksiä lievennettäisiin, mikäli suhteellisuusperiaatteen mukaisesti katsomme, ettei sulautumia koskevia komission tutkintavaltuuksia ole missään tapauksessa tarpeen yhdenmukaistaa kartellien alalle suunniteltujen valtuuksien kanssa, koska nämä alat ovat täysin erilaisia. Sulautumat merkitsevät pääasiassa liiketoiminnan jatkumista "tavalliseen tapaan", emmekä sen vuoksi katso, että niiden yhteydessä olisi syytä olettaa, että sääntöjä on rikottu. Varsinkin tästä syystä parlamentin olisi pysyttävä tiukasti kannassaan, kun otetaan huomioon, millaisia valtuuksia komissio ehdottaa itselleen myönnettävän, vaikka se tekisikin niin täysin legitiimisti. Mielestämme parlamentin olisi omaksuttava kanta, jolla varmistettaisiin paremmat takeet asiassa.
Lopuksi haluan esittää kaksi huomautusta. Ensimmäinen koskee työvoiman asemaa. Keskustelun aikana jotkut jäsenet, erityisesti sosiaalidemokraatit, ovat ilmaisseet huolensa sulautumien mahdollisista työllisyysvaikutuksista ja tehneet asiaa koskevan ehdotuksen. He ovat jopa ehdottaneet, että sulautuman hyväksymisen edellytyksenä olisi oltava työpaikkojen säilyttäminen. Katsomme, ettei tämä ole oikea paikka tällaiselle lausekkeelle, koska vaarana olisi, että lauseke olisi ristiriidassa asetuksen päätavoitteen kanssa, joka on varmistaa kilpailukykyiset yhtenäismarkkinat nimenomaan siksi, että työllisyyttä voitaisiin lisätä.
Lisäksi asetukseen sisältyy jo joitakin säännöksiä työntekijöiden osallistumisesta ja heille tiedottamisesta, ja lisää nimenomaan tätä alaa koskevia säännöksiä on tarkoitus antaa yhteisön lainsäädännön muilla aloilla. Mielestäni tällaisia säännöksiä ei ole tarpeen sisällyttää tähän asetukseen. Tämän vuoksi pyydän parlamenttia ja erityisesti jäsen Berenguer Fusteria ja Van den Burgia harkitsemaan asiaa uudelleen. Vaikka nämä tarkistukset hylätään, hylkäämisen ei pidä antaa vaikuttaa koko lainsäädäntöehdotuksesta toimitettavaan äänestykseen. Annan kuitenkin mielelläni tukeni jäsen Schmidtin esittämälle tarkistukselle. 
Doorn (PPE-DE ),
   .  Minulla on harvinainen tilaisuus käyttää parlamentissa kaksi perättäistä puheenvuoroa. Käytän vain yhden puheenvuoron, mutta toivon voivani yhdistää nämä puheajat, ellette pane sitä pahaksenne. Arvoisa puhemies, arvostan ensinnäkin suuresti komission ehdotuksia yrityskeskittymien valvontaa koskevan asetuksen tarkistamisesta mutta poikkeuksellisen paljon arvostan jäsen Della Vedovan erinomaista mietintöä. Kannatamme tavoitetta lisätä selkeyttä ja oikeusvarmuutta sekä nopeuttaa menettelyjä. Haluan tässä yhteydessä esittää muutaman huomautuksen. Parlamentti hyväksyi alustavasti vihreään kirjaan sisältyneen ehdotuksen, joka koski Brysselissä sijaitsevaa "yhden luukun" järjestelmää, jossa käsiteltäisiin ilmoituksia, joita on tehty useammassa kuin kahdessa jäsenvaltiossa. Kuten esittelijä Della Vedova juuri totesi, olemme tästä syystä pahoillamme siitä, ettei komissio sisällyttänyt tätä periaatetta asetusehdotukseen. EU:n laajentuessa moninkertaisten ilmoitusten määrä lisääntyy huomattavasti, mikäli toimintatapaa ei muuteta. Jäsenvaltioiden välisen koordinoinnin puute on johtanut raskasrakenteisiin, kalliisiin ja aikaa vieviin menettelyihin. Kansallisten menettelyjen yhteensovittaminen ja yhdenmukaistaminen on hyvin tervetullutta, ja sen vuoksi kehotammekin komission jäsentä tekemään kaikkensa asian edistämiseksi. Tiedän, ettei se kuulu komission toimialaan, mutta komissio voi kuitenkin aina keskustella asiasta jäsenvaltioiden kanssa ja pyytää niitä lisäämään yhdenmukaistamista ja keskinäistä koordinointia. Yksi ainoa menettely Brysselissä maksaa vähemmän ja lisäksi sen avulla parannetaan merkittävästi yritysten oikeusvarmuutta ja varmistetaan, että menettelyt voidaan saada päätökseen aiempaa nopeammin. Komission ehdotuksessa esitetään Brysselin keskitetyn menettelyn vahvistamista jonkin verran käsittelyn siirtämistä koskevan menettelyn avulla, mutta emme katso sen kuitenkaan riittävän. Jos fuusiolla on selkeästi rajat ylittävä vaikutus, komission olisi aina mahdollisuuksien mukaan käsiteltävä asia. Asia pitäisi voida siirtää komission käsiteltäväksi puolueettomien kriteerien perusteella ja fuusioituvien osapuolien pyynnöstä. Olemme laatineet tästä käytännön ehdotuksia. Samoista syistä olisi myös suhtauduttava pidättyvästi ajatukseen keskittymien siirtämisestä jäsenvaltioiden käsiteltäväksi. Yksinkertaistettujen menettelyjen mukaisia keskittymiä ei pitäisi lähtökohtaisesti siirtää jäsenvaltioiden käsiteltäviksi.
Oikeusvarmuuden lisääminen on yksi asetuksen tarkistamisen päämääristä. Mielestämme tarkistamisen vaikutukset ovat kuitenkin päinvastaisia, jos määräävän markkina-aseman käsitettä laajennetaan komission ehdottomalla tavalla. Uusi määritelmä käsittäisi kaikki fuusiot, joilla aikaansaadaan etua kilpailijoihin verrattuna. Kaikki osapuolet ovat tottuneet soveltamaan nykyistä määritelmää, josta on nyt jo paljon oikeuskäytäntöäkin. Määritelmän muuttaminen johtaisi epäselvään tilanteeseen ja heikentäisi tarpeettomasti oikeusvarmuutta. Lisäksi markkinoiden dynamiikka olisi mielestämme vaarassa kadota, jos keskittymien kehittymiseen puututtaisiin nykyistä laajemmin. Tämän vuoksi olen sitä mieltä, ettei määritelmää ole syytä laajentaa. Olemme samaa mieltä ehdotuksesta, jonka mukaan 2 artiklan 1 kohtaa ei pidä muuttaa. Tehokkuusetuja koskevan näytön vaatimuksista ei saa kuitenkaan muodostua kohtuuttomia. Näyttövaatimus koskee tulevia etuja, joita ei ole mahdollista ennakoida sataprosenttisesti. On tarpeen selventää, milloin tarkalleen ottaen on annettava tehokkuusetuja koskevia asianmukaisia tietoja. Komissio pyytää tutkintavaltuuksiensa huomattavaa laajentamista kartellimenettelyjä koskevan asetuksen (EY) N:o 1/2003 valtuuksien mukaisesti. Katsomme kuitenkin, että fuusioiden valvonnan ja kartellisääntöjen rikkomisen torjunnan päämäärät eroavat olennaisesti. Keskittymää tutkittaessa ei oleteta, että lakia on rikottu toisin kuin tutkittaessa kartellisääntöjen rikkomista. Tämän vuoksi katsomme, että komission ehdotus sen tutkintaresurssien lisäämisestä tällä asetuksella on kohtuuton erityisesti, kun otetaan huomioon, että komissio voi määrätä huomattavat sakot asetuksen säännösten noudattamatta jättämisestä.
Ketään ei voida velvoittaa todistamaan itseään vastaan. Tämä on tärkeä rikosoikeudellinen periaate, jota olisi sovellettava myös tässä yhteydessä. Asetuksessa on siis tarpeen säätää, että tutkimuksia tehdessään komission on kunnioitettava asianomaisten oikeuksia. Tämä koskee erityisesti yritysten asianajajien ja muiden komission mahdollisesti kuulemien yritysten työntekijöiden vaitiolo-oikeutta.
Haluan lisäksi kiinnittää huomiota komission päätöksenteon sisäisen ja ulkoisen seurannan puutteeseen. Tällä hetkellä tutkimusta suorittavaa viranomaista ja päätöksen tekevää viranomaista ei ole mitenkään erotettu. Tämä on ongelmallista oikeusvarmuutta ja riippumattomuutta koskevien vaatimusten kannalta. Päätöksenteon legitimiteettiä voitaisiin parantaa perustamalla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen erityinen kilpailuasioita käsittelevä elin. Sen avulla voitaisiin nopeuttaa menettelyä ja parantaa oikeuskäytännön laatua. 
Berenguer Fuster (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kuten esittelijä juuri huomautti, yhteisön kilpailulainsäädäntöä on uudistettu huomattavasti viime vuosina, ja tämä prosessi huipentuu nyt yrityskeskittymiä koskevan asetuksen (ETY) N:o 4064/89 uudistamiseen.
Pitää paikkansa, että jos hyväksymme komission jäsenen Montin esittämät huomautukset, meidän on edelleen tarpeen esittää ehdotuksia julkisesta tuesta. Toivonkin, että nämä ehdotukset tuottavat tulosta, vaikka tähän tehtävään liittyy selvästi paljon vaaroja ja vaikeuksia.
Asetuksen (ETY) N:o 4064/89 uudistus ei ole merkinnyt kovin huomattavaa muutosta yrityskeskittymille, kun sitä verrataan esimerkiksi muutokseen, joka on muun muassa aiheuttanut kielteisiä vaikutuksia kilpailulle. Tämä johtuu ensinnäkin siitä, että asetus (ETY) N:o 4064/89 oli hyvä ja sen hyvän lainsäädäntötekstin ansiosta pystyimme soveltamaan yrityskeskittymien alalla asianmukaista yhteisön kilpailupolitiikkaa.
Komissio järjesti syyskuussa 2000, jolloin oli kulunut kymmenen vuotta tämän asetuksen voimaantulosta, seminaarin, jossa keskusteltiin asetuksesta. Asiantuntijoiden ja asianosaisten alojen edustajien mielipiteet asetuksesta olivat myönteisiä, vaikka muutamista erityisnäkökohdista esitettiinkin kritiikkiä. Tämän jälkeen komissio laati vihreän kirjan uudistusehdotuksista, jotka niin ikään olivat osittaisia ja erityisiä. Vihreä kirja sai parlamentilta selkeän tuen.
Keskustelemme nyt uudistusehdotuksesta laaditusta mietinnöstä. Esittelijä Della Vedova on laatinut erinomaisen mietinnön, ja kiitän häntä siitä. Mietintöön sisältyy joitakin hyvin tärkeitä kohtia, ja lienee syytä korostaa yhtä erityisen tärkeää seikkaa eli sitä, että mietintö eroaa komission ehdotuksesta siltä osin kuin komission ehdotus eroaa ehdotuksesta, jonka komissio esitti vihreässä kirjassaan. Kyse on moninkertaisista ilmoituksista.
Moninkertaiset ilmoitukset lisäävät ilmoittajien kustannuksia ja vaikuttavat oikeusvarmuuteen, koska niin kauan kuin useat viranomaiset päättävät samasta yrityskeskittymästä, ratkaisut saattavat olla ristiriitaisia. Täysin samaa mieltä voitiin olla ainakin siitä, että vuonna 1997 tehdyssä uudistuksessa käyttöön otettu 1 artiklan 3 kohdan tarpeettoman monimutkainen sääntö ei ollut auttanut ratkaisemaan ongelmaa.
Vihreässä kirjassa ehdotettiin tämän vuoksi kolmen valtion sääntöä, mutta nyt tämä sääntö on unohdettu sinänsä hyvän kaksisuuntaisen viestintäjärjestelmän vuoksi. Järjestelmässä käsittely siirretään joko kansallisiltaviranomaisilta komissiolle tai komissiolta kansallisille viranomaisille. Tässä yhteydessä 1 artiklan 3 kohdan teksti säilytetään siis kuitenkin muuttumattomana.
Kuten olen todennut, käsittelypaikan siirtämismenettelyjen parantaminen ansaitsi kiitoksemme, mutta emme ymmärrä, miksi kolmen valtion sääntö on unohdettu, ellei sitten ole havaittu – kuten vuonna 1997 tapahtui – että useimmat valtiot haluavat säilyttää merkittävän toimivallan teollisuuden alan politiikan täytäntöönpanossa, vaikkei se aina olisikaan tarpeen.
Esittelijä Della Vedova mainitsi sosiaalidemokraattien ryhmän esittämän vaatimuksen työntekijöiden osallistumisesta ja totesi, ettei tämä ole oikea paikka käsitellä sitä. En voi olla hänen kanssaan samaa mieltä.
Meidän on pidettävä mielessä, että riippumatta siitä, uudistetaanko tehokkuusetuja koskevia edellytyksiä, kaikki toimivaltaiset viranomaiset ottavat yrityskeskittymiä hyväksyessään huomioon tietyt tehokkuusedut, eikä ole epäilystäkään siitä, että yksi merkittävimmistä tehokkuuseduista on työpaikkojen säilyttäminen tai luominen. Tämän vuoksi tieto, jota työntekijöiden edustajat voivat antaa, on tärkeää. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aluksi kiittää esittelijä Della Vedovaa erinomaisesta mietinnöstä, jolle Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä antaa täyden tukensa. 
Jos arvioisin EU:n eri vastuualojen merkitystä, luokittelisin kilpailukysymykset tärkeimpiin asioihin. Komission jäsen Monti, teidän tekemänne työ on äärimmäisen tärkeää markkinatalouden toimivuudelle, Euroopan kasvulle, liiketaloudellisesti suuntautuneelle EU:lle ja sille, että kaikki eurooppalaiset kuluttajat saavat mahdollisuuden valita alhaiset hinnat ja korkean laadun. Yritysten etujen ja kuluttajien etujen välisen tasapainon löytäminen ei ole aina yksinkertaista, mutta arvostan teidän tällä alalla tekemäänne työtä. Yrityskeskittymiä koskevia sääntöjä on nyt väistämättä tarkistettava ja uudistettava. Markkinat ovat muuttumassa. Kilpailu lisääntyy, sekä kansainvälistyminen ja maailmanlaajuistuminen synnyttävät uudenlaiset lähtökohdat. Meillä on oikeus vaatia, että yrityskeskittymiä koskevat EU:n säännöt ovat oikeudellisesti varmoja ja ennakoitavia, että tutkimukset ja arvioinnit ovat aitoja ja ne tehdään nopeasti ja että niin komission kuin kansallisten viranomaistenkin säännöt ovat selkeitä. Arvoisa puhemies, meillä on oikeus vaatia näitä asioita.
Esittelijä Della Vedovan mietinnöllä vahvistetaan entisestään komission ehdotusten näitä puolia. Mielestämme etenemme väärään suuntaan, jos laajennamme niin sanottua määräävän aseman käsitettä. 
Haluaisin vielä käsitellä ELDR-ryhmän esittämiä tarkistuksia. Komission lähestymistavan olisi oltava dynaamisempi ja sen olisi otettava huomioon pidemmän aikavälin kehitys, kun se arvioi markkinalähtökohtia yrityskeskittymien yhteydessä. Lisäksi sen olisi tarkasteltava yhteismarkkinoita maailmanlaajuisessa yhteydessä. Tämä pätee pelkästään yleisesti, mutta pienten valtioiden johtavien yritysten on erityisen tärkeää pystyä kasvamaan entistä vahvemmiksi myös kotimaissaan. Tällä tavoin kaikkialla EU:ssa voidaan luoda uusia työpaikkoja ja lisätä EU:n kilpailukykyä myös EU:n ulkopuolella. 
Suhtaudumme ymmärtävästi Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän esittämiin tarkistuksiin. Työntekijöiden näkemykset ovat luonnollisesti tärkeitä, mutta tässä yhteydessä ei mielestämme pitäisi säätää tämäntyyppisistä keskittymistä.
Ilgenfritz (NI ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, on epäilemättä hyvä asia, että komissio kannattaa vapaan kilpailun säilyttämistä Euroopassa. Me luonnollisesti kannatamme tiukkoja toimenpiteitä kartellisopimusten käsittelyssä, mutta suunnitteilla olevat kansalliset tai Euroopan laajuiset valvontatoimenpiteet eivät saa johtaa siihen, että byrokratia haittaa vapaata kilpailua. Tämän vuoksi pian annettavalla asetuksella on viime kädessä lisättävä oikeusvarmuutta, ei heikennettävä sitä. Tämän huomioon ottaen kannatamme kollegojemme esittämiä tarkistuksia. 
Van den Burg (PSE ).
    Arvoisa puhemies, asiaa seuranneet eivät voineet olla huomaamatta, että ne talous- ja raha-asioiden valiokunnan jäsenet, jotka ovat myös Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän jäseniä, äänestivät lopullista mietintöä vastaan. Se on mielestäni hyvin valitettavaa, koska, kuten aikaisemmin on todettu, mietintö on todella erinomainen ja esittelijä on tehnyt hyvää työtä. Tilanne oli kuitenkin sellainen, etteivät muut ryhmät tukeneet lainkaan ryhmämme esittämiä tarkistuksia. Sen vuoksi meidän oli vaikeaa äänestää mietinnön puolesta. Olemme esittäneet osan tarkistuksista uudelleen tässä täysistunnossa, koska karsimme niitä todella siten, että jätimme niihin vain mielestämme todella olennaiset ja tärkeät asiat. Toivon vilpittömästi, että muut ryhmät ja erityisesti PPE-DE-ryhmä, joka on tukenut aikaisemmin meitä tämänkaltaisissa asioissa, ovat valmiita harkitsemaan asiaa huolellisesti uudelleen, jotta me voimme äänestää vilpittömästi ja varauksetta mietinnön puolesta.
Selitän, millaisia tarkistukset ovat, ja haluan osoittaa, miksi ne ovat mielestämme täysin Lissabonin asialistan mukaisia. Lissabonin asialistan perustana olevan perusperiaatteen mukaisesti politiikkaa on yhdenmukaistettava, jotta sen avulla voidaan edistää kilpailukykyä, kestävää kasvua, työllisyyttä ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Tämän vuoksi meidän on hylättävä kolmen pilarin rakenne ja varmistettava, että myös eri pääosastoissa ja ministerineuvostoissa hyväksytty politiikka vastaa myös muita tavoitteitamme. Tässä yhteydessä olisi otettava huomioon myös politiikan johdonmukaisuuden vaatimus.
Edellä esitetyn perusteella haluamme kiinnittää yrityskeskittymiä koskevan asetuksen osalta huomionne kahteen seikkaan.
Aivan ensimmäiseksi arvioinnissa olisi otettava huomioon muitakin seikkoja kuin kilpailu sanan suppeassa merkityksessä. Tarkistuksessamme pyydämme ottamaan nimenomaisesti huomioon, missä määrin yrityskeskittymät voivat parantaa tuotanto- ja markkinointijärjestelmiä, kansainvälistä kilpailukykyä ja kuluttajien etuja, lisätä työpaikkoja sekä parantaa työllisyystilannetta yleisesti. Määritelmä on näin ollen melko laaja, ja se mahdollistaa tarvittavan joustavuuden ja liikkumavaran. Tämä asia esitetään tarkistuksessa 37.
Toinen seikka koskee työntekijöiden edustajien todellista ja kokonaisvaltaista kuulemista menettelyissä. Asiaa käsitellään erityisesti tarkistuksissa 40 ja 41. Nykykäytännön mukaan työntekijäneuvostoja tai ammattiyhdistyksiä kuullaan ainoastaan niiden sitä nimenomaisesti pyytäessä eli siinä tapauksessa, että niillä on käytettävissään tietoja yrityskeskittymän tai sulautuman valmistelusta. Lisäksi on epäselvää, suhtauduttaisiinko niiden esittämiin väitteisiin vakavasti, jos niitä kuultaisiin ehdotetun sulautuman työllisyyteen liittyvistä ja sosiaalisista vaikutuksista. Tämä liittyy toiseen mainitsemaani tarkistukseen.
Viranomaisten pitäisi kuulla työntekijäneuvostoja tai ammattiyhdistyksiä saadakseen tietoa markkina-asemista ja kilpailun riskeistä. Lisäksi pitäisi olla mahdollista keskustella vakavasti myös muista vaikutuksista. Tämän olisi oltava kiinteä osa menettelyä, ja toivommekin saavuttavamme sen tarkistustemme avulla. Toivon todellakin, että muut ryhmät harkitsevat asiaa uudelleen. Haluan jo kiittää Olle Schmittia siitä, että hän tukee osaa näistä tarkistuksista. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, jäsen Van den Burg oli oikeassa korostaessaan, että kristillisdemokraattien ryhmä on hyvin usein liittynyt yhteen muiden ryhmien kanssa ja ottanut huomioon työntekijöiden edut kilpailupolitiikan ja talouspolitiikan mallien käsittelyssä. Olemme tehneet niin siksi, että ryhmämme kannattaa sosiaalista markkinataloutta, koska tuemme Lissabonin tavoitteita ja koska sosiaalinen yhteenkuuluvuus ei ole ristiriidassa taloudellisen menestymisen kanssa, vaan se on päin vastoin riippuvainen siitä. Emme kuitenkaan tue sosiaalidemokraattien esittämiä tarkistuksia valiokunnassa emmekä täysistunnossa, koska näitä asioita on käsiteltävä oikeassa yhteydessään. Useimmat minua ennen puhuneet ovat huomauttaneet, ettei tarkistusten hylkääminen ole kansan etujen vastaista. Meidän on kuitenkin keskitettävä voimavaramme käsiteltävän asian vaatimusten mukaisesti ja siten, että saavutamme parhaan mahdollisen tuloksen.
Sulautumien valvonnan tarkoituksena on varmistaa, että EU:n oikeutta sovelletaan sulautumiin. Sulautuma-asetus on toimiva EU:n kilpailulainsäädännön väline, joten vetoamme komissioon ja toteamme, että olisi virhe, jos tästä pohjimmiltaan hyvästä ja toimivasta välineestä tehtäisiin näillä – välttämättömilläkin – tarkistuksilla byrokraattisempi, kalliimpi ja aikaa vievempi, kuin mitä se nyt on ja millaisena se on osoittautunut käytännössä toimivaksi.
Kannatamme näin ollen asetuksen tavoitteita. Kuuntelijoillemme on todettava, ettei parlamentilla ole oikeutta yhteispäätösmenettelyyn tässä asiassa, vaan sillä on pelkästään oikeus tulla kuulluksi. Haluamme lisää selkeyttä, lisää oikeusvarmuutta ja nopeammat menettelyt. Tämän vuoksi kannatamme myös ehdotusta joustavammista määräajoista, jotka ovat selkeästi yritysten etujen mukaisia. Kaikkien puheenvuorojen perusteella on selvää, että arvostelua voidaan esittää kolmesta asiasta, joita kritisoimme edelleenkin ja joiden osalta toivomme, että komissio muuttaa mielensä. Ensimmäinen asia on oman käsitykseni mukaan se, että parlamentti pitää tiukasti kiinni yhden luukun periaatteesta. Sen mukaisesti tapauksista, joissa sulautuma ulottuu useamman kuin kahden jäsenvaltion rajan yli, on ilmoitettava suoraan komissiolle. Tämä selkiyttää asiaa, lisää oikeusvarmuutta ja on yksinkertaisin tapa toimia, kun otetaan huomioon EU:n laajentuminen. Minusta on valitettavaa, että periaate hylättiin vihreässä kirjassa, ja pyydän teitä sisällyttämään sen uudelleen ehdotukseen. Sillä tavoin edistäisitte kustannusten ja byrokratian vähentymistä ja oikeusvarmuuden lisääntymistä.
Toinen asia on markkinoiden määritelmä. Pidämme teidän määritelmäänne "määräävästä markkina-asemasta" liian laajana ja katsomme, että vanha määritelmä saattaa jopa olla selkeämpi. Kolmas asia – johon on otettava selkeästi kantaa – koskee sitä, millä tavalla sulautumasäännöksiä yhdenmukaistetaan kartelliasetuksen säännösten kanssa. Tässä teillä näyttää menneen puurot ja vellit sekaisin. On tehtävä selväksi, että sulautumat ovat laillisia, kun taas kartellit eivät ole. Tämä ero on pidettävä selkeänä, eikä sulautumia ja kartelleja pidä sekoittaa toisiinsa. 
Santos (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, komissio on ehdottanut uutta yrityskeskittymäasetusta, joka muodostaa osan laajemmasta hankkeesta, jolla ajantasaistetaan kilpailusääntöjen rikkomista koskevaa lainsäädäntöä ja jossa käsitellään vaikutuksia, joita sääntöjen rikkomisella voi olla yhtenäismarkkinoiden moitteettomaan toimintaan. Tällä äärimmäisen herkällä alalla olisi lisättävä oikeusvarmuutta ja hallintomenettelyjä olisi joustavoitettava. Päätösten avoimuutta, seurantaa ja noudattamista olisi myös parannettava sekä kaikkien yrityksissä mukana olevien tahojen aktiivista, dynaamista ja asianmukaista osallistumista olisi lisättävä.
Yritysten keskittymät tai sulautumat ovat perusluonteisia taloudellisia ja oikeudellisia prosesseja. Ne lisäävät markkinoiden dynaamisuutta, auttavat yrityksiä toimintojensa uudelleenjärjestelyissä ja edistävät talouskasvua. Prosessien ei voida eikä niiden tule katsoa johtavan väistämättä määräävän aseman väärinkäyttöön. On tehtävä selkeä ero yhtäältä väitetyn sääntöjenvastaisen toiminnan perusteella tehdyn kilpailusääntöjen rikkomisen tutkinnan ja toisaalta tavanomaisen sulautumien valvonnan välillä, sillä sulautumat pitäisi ainakin lähtökohtaisesti hyväksyä laillisina ja markkinasääntöjen mukaisina.
Tämän vuoksi parlamentin valiokunnan jo hyväksymät tarkistukset ja erityisesti Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän täysistunnossa esittämät tarkistukset ovat hyvin tärkeitä. Yhteisön lainsäädännössä ja sen perustana olevassa poliittisessa ajattelutavassa kilpailu ei ole päämäärä sinänsä. Kilpailu on pikemminkin väline, jonka avulla Euroopan unionin merkittävät päämäärät voidaan saavuttaa.
Tämän vuoksi on oltava erityisen varovaisia, kun annetaan sellaista Euroopan unionin lainsäädäntöä, jolla on tarkoitus vähentää kilpailua merkittävästi (tällaisia lakeja on muissa lainsäädäntöjärjestelmissä, erityisesti Yhdysvaltojen lainsäädännössä). Parlamentin valiokunnan ja myös esittelijän lopullisissa kannoissa on perusteltua omaksua varovainen lähestymistapa. Ei pidä myöskään unohtaa, että enemmistö kuulluista liikemaailman edustajista suhtautui varauksella tai huolestuneesti uuden lainsäädännön antamiseen erityisesti siksi, että määräävän aseman väärinkäytöstä annettu lainsäädäntö on ollut tähän saakka varsin toimivaa.
On syytä kiittää komissiota toimista, joita se on tehnyt joulukuussa 2001 hyväksymänsä vihreän kirjan jälkeen tämän asetusehdotuksen esittämiseksi ja jotka ansaitsevat koko parlamentin tuen. Mietinnön tekstiä on kuitenkin ehdottomasti parannettava muutamilla tarkistuksilla, joissa korostetaan oikeusvarmuutta ja ennen kaikkea työntekijöiden roolia sulautumista suunnittelevissa yrityksissä. Työntekijöiden olisi valvottava koko prosessia, tarjottava asianmukaista tietoa ja lisäksi varmistettava, että kyseinen toimi onnistuu niin taloudellisesti kuin sosiaalisestikin. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, on hämmästyttävää, että yritysten sulautumia, jotka ovat vastaus maailmanlaajuistumisen haasteeseen, käsitellään usein kartellilainsäädännön perusteella, vaikka näillä ei ole mitään tekemistä toistensa kansa. Yhteistyötä syntyy täysin perustellusti, ja sen tavoitteena on maksimoida maailmanlaajuisten markkinoiden tarjoamat mahdollisuudet. Yhteistyö kuuluu tärkeänä osana vapaisiin ja toimiviin sisämarkkinoihin. Sulautumat eivät kuitenkaan vieläkään ole täysin ongelmattomia, sillä ongelmia aiheutuu erityisesti silloin, kun hyvin erilaiset yrityskulttuurit liitetään yhteen. Lisää ristiriitoja aiheuttavat uudet rakenteet. Liiketoiminnassa tehdään usein säästöjä, jolloin monet työpaikat häviävät. Jotta yhtenäiset Euroopan sisämarkkinat voidaan muodostaa, on vahvistettava selkeästi, millaisista sulautumista on ilmoitettava. Komissio on jo korostanut vihreässä kirjassaan, että sulautumat kuuluvat komission toimivaltaan aina, kun niistä on ilmoitettu vähintään kolmen jäsenvaltion viranomaisille. Myös minä olen tätä mieltä.
Olen vakuuttunut siitä, että tällä tavoin voidaan viimein päästä eroon jäsenvaltioiden kalliista ja aikaa vievistä menettelyistä. Sen sijaan, että säilytämme nyt jo laajalle levinneen pirstaleisuuden, tällä tavoin voidaan melko todennäköisesti – kuten kollegani ovat jo todenneet – yksinkertaistaa ja nopeuttaa menettelyjä ja ennen kaikkea lisätä oikeusvarmuutta. Tämän ohella on sovellettava täysimääräisesti kansallisia kilpailusääntöjä, joiden ei kuitenkaan pidä olla ristiriidassa yhteisön sääntöjen kanssa.
Näyttää siltä, että lähestyvä Euroopan unionin laajentuminen lisää entisestään yhden luukun järjestelmän merkitystä. Haluan esittää vielä huomautuksen raja-arvosta. Talous- ja raha-asioiden valiokunta ehdottaa, että komission olisi tutkittava yritysten sulautumia, jos yritysten yhdistetty liikevaihto vähintään kolmessa jäsenvaltiossa on yli 10 prosenttia niiden kokonaisliikevaihdosta Euroopan unionissa. Arvoisa komission jäsen Monti, on myös toinen kohta, jonka osalta en voi yhtyä komission näkemykseen. Komissio yrittää laajentaa määräävässä markkina-asemassa olevien yritysten määritelmää siten, että se kattaisi oligopolistiset markkinat aina sulautumien yhteydessä. Tämä on suora lainaus: "vaikuttaa merkittävästi ja pysyvästi kilpailuun". On päivänselvää, että sulautumien tarkoituksena on tuottaa etuja kilpailijoihin nähden. On varottava sääntelemästä markkinoita liikaa. Markkinat menettäisivät tällöin huomattavasti tarvitsemaansa dynamismia.
Esittelijä Della Vedovan mietintö on asianmukainen, ja PPE-DE-ryhmä kannattaa sitä ehdottomasti. Sosiaalidemokraatit ovat esittäneet useita uusia tarkistuksia, ja, jäsen Van den Burg, äänestämme kyseisistä tarkistuksista huomenna. Tarkistusten pääsisältö on ilman muuta lähtökohtaisesti hyväksyttävissä – muttei tässä mietinnössä ja tässä vaiheessa. Puolueemme kannattaa sosiaalista markkinataloutta, eikä sitä tosiasiaa voi mikään muuttaa, kuten jäsen Karas perustellusti huomautti. Jos näihin kantoihin kuitenkin tehdään pieniä tarkistuksia, se on aivan sama asia kuin asioita peiteltäisiin pienin kosmeettisin korjauksin. Ne on tehtävä toisaalla, ja ne on laadittava selkeästi. Uskon, että pääsemme yksimielisyyteen, jos käsittelemme näitä asioita toisaalla. Toivon, että joitakin tarkistuksia voitaisiin peruuttaa. Ehkä pääsemme siitä laajaan yksimielisyyteen huomenna lounasaikaan mennessä. On täysin vakuuttunut siitä, että esittelijä Della Vedovan mietintö ansaitsee yksimielisen tukemme, eikä vaarana saa olla, että kantamme eriävät myöhemmin uudelleen. Ehkä sosiaalidemokraateilla on uudenlaisia aatoksia huomenna. Se on todellakin hyvin toivottavaa. 
Monti,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää kaikkia keskusteluun osallistuneita arvokkaista puheenvuoroista, ja haluan kiittää erityisesti talous- ja raha-asioiden valiokunnan esittelijää Della Vedovaa sekä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan valmistelijaa Doornia.
Olen tyytyväinen havaitessani, että mietinnössä tuetaan suuressa määrin komission ehdotusta ja että uudistuksen tarvetta koskevat tavoitteemme ovat yhteiset. Pelkään kuitenkin, ettei komissio voi hyväksyä monia esitettyjä tarkistuksia. Selitän miksi, vaikka ajan vähäisyyden vuoksi joudunkin puhumaan lyhyesti. Käsittelen aluksi aineellisoikeudellisia seikkoja koskevaa testiä yrityskeskittymien sääntelyssä.
Komissio on tullut siihen tulokseen, että aineellisoikeudellisia seikkoja koskevaa testiä olisi selkiytettävä lisäämällä nykyiseen tekstiin muutamia sanoja, jotka talous- ja raha-asioiden valiokunta puolestaan haluaa poistaa. Miksi muutos on mielestämme tarpeellinen? Monet asiantuntijat katsovat, ettei nykyinen testi välttämättä ole riittävä käsiteltäessä yrityskeskittymiä, jotka aiheuttavat kilpailuongelmia sellaisten oligopolien tapauksissa, jotka eivät harjoita kilpailun vastaista yhteistyötä. Jos tämä pitää paikkansa, määräävää asemaa koskevan testin säilyttäminen ennallaan merkitsisi, ettei mahdollisuutta selkiyttää sitä, että keskittymien arvioimista koskevaa aineellisoikeudellista testiä sovelletaan erotuksetta kaikkiin kuluttajien etujen vastaisiin keskittymiin, hyödynnettäisi. Haluan korostaa lisäksi, että kansainvälisessä talouskirjallisuudessa vallalla olevan kannan mukaan keskittymien oligopolistisilla tilanteilla voi olla pitkäkestoisia ja haitallisia vaikutuksia kilpailuun, ja ne voivat siten vahingoittaa kuluttajien etuja.
Komissio esitti ehdotuksen, koska komissio oli havainnut, että täysimääräinen oikeusvarmuus oli varmistettava. Näyttää siltä, että useat puhujat, myös jäsen Olle Schmidt, jäsen Ilgenfritz ja jäsen Santos, ovat samaa mieltä tästä tavoitteesta ja kannattavat sitä. Vahvin oikeusvarmuus voidaan varmistaa tässä yhteydessä sellaisen yrityskeskittymiä valvovan välineen avulla, joka on aidosti tehokas. Olemme vakuuttuneita siitä, että ehdotetulla sanamuodolla saataisiin aikaan paras mahdollinen oikeusvarmuus.
Jäsen Della Vedovan ja jäsen Doornin mietinnöissä käsiteltiin perinpohjaisesti toimivaltakysymyksiä ja useat puhujat, kuten jäsen Berenguer Fuster ja jäsen Karas esittivät niistä huomautuksiaan. Niiden osalta olemme nähdäkseni kaikki samaa mieltä siitä, että tehtävät on jaettava järkevästi komission ja jäsenvaltioiden kesken ja siten on minimoitava yrityksille ja julkisille sääntelyelimille koituva taakka. Tämän vuoksi on vahvistettava työnjaon raja-arvot, joissa otetaan mahdollisimman hyvin huomioon ihanteellinen työnjako, ja on sovellettava käsittelypaikan siirtämistä koskevaa järjestelmää, jonka avulla voidaan korjata työnjaon virheitä mahdollisimman tehokkaasti. Ehdotamme näin ollen, että säännöksiä, jotka koskevat asioiden käsittelyn siirtämistä komissiolta jäsenvaltioille ja toisinpäin, yksinkertaistetaan ja joustavoitetaan. Näin käsittely voidaan siirtää jo ennen ilmoituksen tekemistä, mitä jotkin yritykset ovat toivoneet ja pitäneet hyödyllisenä.
Mihin kantamme toimivaltaa koskevista tarkistuksista perustuu? Jäsen Della Vedova, mietinnössänne ehdotetaan 2+-sääntöä yhdistettynä uusiin liikevaihdon raja-arvoihin. Arvostan täysin ehdotetun tarkistuksen taustalla olevia pyrkimyksiä, mutta tarkistuksella mielestäni monimutkaistettaisiin asioita entisestään, koska yritysten olisi ensimmäiseksi selvitettävä, minne niiden pitää ilmoittaa toimestaan. Jäsen Berenguer Fuster, tämän vuoksi hylkäsimme ajatuksen 3+-järjestelmästä, vaikka se kuulostikin houkuttelevalta, sillä se olisi vastoin nykytilannetta, jossa yrityskeskittymiä koskevaa kansallista lainsäädäntöä ei ainakaan toistaiseksi ole yhdenmukaistettu. Se voisi olla pitkän aikavälin tavoitteena muttei tämänhetkisenä tavoitteena.
Olen samaa mieltä siitä, että käsittelyjä olisi siirrettävä jäsenvaltioihin mahdollisimman vähän, mutta katson lisäksi, ettei siirtoja pidä sulkea kokonaan pois, koska joissakin tapauksissa ne voivat olla asianmukaisia.
Haluan nyt käsitellä aihetta, joka on saanut osakseen paljon huomiota ja joka on aiheuttanut paljon huolta. Komissio on myös ehdottanut, että sen omia, yrityskeskittymiä koskevassa asetuksessa vahvistettuja täytäntöönpanovaltuuksia olisi yhdenmukaistettava huomattavasti uudessa asetuksessa (EY) N:o 1/2003 vahvistettujen valtuuksien kanssa. Tästä on kaksi poikkeusta – valtuudet tutkia yksityisasuntoja ja valtuudet tutkia talouden aloja – joita mekään emme pidä tarpeellisina yrityskeskittymien valvonnassa. Emme näin ollen ehdota näiden valtuuksien käyttöönottoa.
Voin vakuuttaa teille, että katsomme teidän tavoin, ettei yrityskeskittymien yhteydessä pidä ennakolta olettaa, että lakia olisi rikottu, ja että keskittymät eroavat näin ollen tosiasiassa muun muassa kartelleista. Tämä on selvää. Haluan rauhoitella esittelijä Della Vedovaa, valmistelija Doornia, jäsen Karasia, jäsen Mannia ja muita parlamentin jäseniä tämän perusperiaatteen osalta. Tämän vuoksi on täysin perusteltua, ettei täytäntöönpanovaltuuksiamme pidä laajentaa yhtään enempää kuin on tarpeen. Ensisijainen tavoitteemme on kuitenkin varmistaa, että valtuudet ovat riittävän tehokkaat, jotta komissio voi suoriutua tehtävistään ja suojella kuluttajia keskittymistä kilpailulle aiheutuvilta kielteisiltä vaikutuksilta. Katson lisäksi, että ehdottamamme valtuudet ovat välttämättömät tätä tarkoitusta varten. Voitte tietenkin sanoa, että koska keskittymien valvonnan ala eroaa muista kilpailualoista, sillä ei tarvita niin vahvoja valtuuksia kuin esimerkiksi kartellien torjunnan alalla. Vaikka myönsinkin näiden olevan eri aloja, päädyin kuitenkin erilaiseen lopputulokseen täytäntöönpanovallan osalta ja esitän siitä pahoitteluni. Päädyin toisenlaiseen lopputulokseen siksi, että keskittymillä on ainutlaatuinen  täysin omanlaisensa  rakenteellinen vaikutus markkinoihin, ja se on peruuttamaton. Tästä syystä voidaan esittää perusteluja sen puolesta, että etenkin tässä yhteydessä on tärkeää, että komissiolla on tehokkaat valtuudet kerätä tietoja, sillä muussa tapauksessa voidaan tehdä päätöksiä, joiden vaikutuksia kilpailuun ei enää voida korjata.
Arvoisa puhemies, käsittelen vielä lopuksi jäsen Berenguer Fusterin, jäsen Van den Burgin ja jäsen Santosin esiin tuomia työntekijöiden oikeuksia, joista muut jäsenet olivat heidän kanssaan eri mieltä. Olen eriävän mielipiteen esittäneiden kanssa samaa mieltä siitä, että toimimme sosiaalisessa markkinataloudessa ja että pidämme työntekijöiden oikeuksia äärimmäisen tärkeinä. Kuten aiemmin on jo todettu, yhteisössä on käytössä asianmukaisia välineitä, mutta katsomme, että välineet on kohdennettava asianmukaisesti eri tavoitteiden mukaisesti. Yrityskeskittymäasetus koskee pääasiassa sosiaalisen markkinatalouden näkökohtia, emmekä sen vuoksi katso, että sitä olisi sekoitettava toimiin, joilla edistetään tai ylläpidetään työllisyyttä, sillä niille on olemassa omat välineensä. Ilmoitukset ovat joka tapauksessa julkisia, ja näin ollen asianosaiset tahot, myös ammattiyhdistysten edustajat, ovat täysin tietoisia meneillään olevista sulautumaprosesseista. Olemme joka tapauksessa suhtautuneet myönteisesti työntekijöiden edustajien osallistumiseen ja joissakin tapauksissa nimenomaisesti pyytäneet heiltä panosta kyseiseen prosessiin.
Haluan vielä kerran kiittää kaikkia puhujia heidän puheenvuoroistaan sekä erityisesti esittelijä Della Vedovaa ja valmistelija Doornia. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, komission jäsen Monti.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Rackin laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0311/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan laajuisen maantieverkon tunnelien turvallisuutta koskevista vähimmäisvaatimuksista (KOM(2002) 769 - C5-0635/2002 - 2002/0309(COD)). 
Monti,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, muistatte varmasti kaikki Ranskan, Italian, Itävallan ja Sveitsin maatietunneleissa vuonna 1999 sattuneet tuhoisat tulipalot. Jotta tällaiset suuronnettomuudet voidaan välttää tai jotta voidaan ainakin varmistaa, että jos tällaisia onnettomuuksia sattuu, niiden seuraukset eivät ole näin järkyttävät, komissio antoi tämän vuoden alussa ehdotuksen direktiiviksi, jossa on tarkoitus vahvistaa maantietunnelien turvallisuutta koskevat vähimmäisvaatimukset. Lisäksi monissa parlamentin erityisesti Gotthardin tunnelissa lokakuussa 2001 tapahtuneen tulipalon jälkeen antamissa päätöslauselmissa kannustettiin komissiota tekemään näin.
Komission ehdotuksen kohteena ovat kaikki yli 500 metriä pitkät maantietunnelit, jotka kuuluvat Euroopan laajuiseen maantieverkkoon. Tällaisia tunneleita on yhteensä noin 500. Euroopan laajuisen maantieverkon tunneleita käyttävät kuljettajat edustavat kaikkia kansalaisuuksia, ja näyttää siltä, että tulipalojen vaikutuksia voitaisiin vähentää merkittävästi, jos tulipaloon joutuneilla henkilöillä olisi käytettävissään vakiomuotoiset turvallisuusvarusteet ja yhdenmukaistetut tiedot siitä, miten he voivat toimia tilanteessa suojautuakseen mahdollisimman hyvin.
Ehdotus käsittää sekä teknisiä että organisaatioon liittyviä vaatimuksia. En aio luetella kaikkia toimenpiteitä, mutta tärkeimmät niistä ovat lyhyesti sanottuna seuraavat: Erittäin pitkissä tunneleissa on oltava täysin toimintakuntoiset välineet sekä erityisesti varauloskäynnit ja tehokkaat ilmastointijärjestelmät. Automaattisilla palonilmaisinjärjestelmillä on ilmoitettava tunnelien käyttäjiä kaikista uhkaavista vaaroista. Komissio ehdottaa lisäksi, että käyttöön olisi otettava yhtenäisten turvallisuusvaatimusten mukaiset hälytysäänet, jotka kaikkien tunnelin käyttäjien olisi helppo tunnistaa. Mielestämme kaikki ehdotetut tekniset toimenpiteet ovat tarpeellisia. Jotkut ovat hämmästyneet ehdotuksen suurta teknisyyttä, mutta jos ehdotusta verrataan kansainvälisten järjestöjen vahvistamiin teknisiin sääntöihin tai jäsenvaltioissa vahvistettuihin sääntöihin, voidaan todeta, että teknisyys on tarpeen kaikkien oleellisten näkökohtien huomioon ottamiseksi.
Toimintaa organisoitaessa tehtävät ja vastuualat on vastaisuudessa jaettava selkeästi tärkeimpien toimijoiden eli hallintoviranomaisen, tunnelien käyttäjien ja turvallisuudesta vastaavan henkilön tai elimen kesken. Toimenpiteitä sovelletaan uusissa tunneleissa ja nykyisissä tunneleissa, jotka on saatettava vaatimusten mukaisiksi 10–15 vuoden porrastetussa määräajassa. Määräaika vanhojen tunnelien saattamiselle direktiivin mukaisiksi on pidempi niissä jäsenvaltioissa, joiden alueella on tunneleita on enemmän kuin yhteisössä keskimäärin. Tunneleiden turvallisuudesta jäsenvaltioissa vastaavilla teknisillä asiantuntijoilla on edessään suuri työ. Tämän vuoksi on tärkeää, että direktiivi annetaan mahdollisimman pian. Joidenkin parlamentin jäsenten kanssa pitämiemme kokousten perusteella tiedän, että voimme luottaa teihin siinä, että pyritte pääsemään asiasta nopeasti yhteisymmärrykseen neuvoston kanssa. 
Rack (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, vaikka tunnelit ovat Euroopan laajuisen maantieverkon turvallisimpia osia, tunneleissa tapahtuvilla onnettomuuksilla on usein vakavia seurauksia, joista on hyvä ottaa huomioon myös psykologiset vaikutukset. Tunneleissa ihmiset kokevat olevansa suljetussa tilassa. Tauernin, Mont Blancin ja Saint Gotthardin tunnelien kolme suuronnettomuutta – joihin komission jäsen jo viittasi – osoittivat traagisesti tunnelionnettomuuksien erityispiirteet.
Näiden onnettomuuksien jälkeen parlamentti painosti komissiota aloittamaan toimet tunnelien turvallisuuden lisäämiseksi. Kului jonkin aikaa, ennen kuin komissio antoi tämän vuoden alussa ehdotuksen direktiiviksi Euroopan laajuisen maantieverkon tunnelien turvallisuutta koskevista vähimmäisvaatimuksista. Heti aluksi on syytä korostaa, että komission ehdotus on hyvä. Esittämillämme tarkistuksilla siitä oli tarkoitus tehdä vieläkin parempi, ja uskon meidän onnistuneen siinä komission yhteistyön ja neuvoston kanssa käymämme hyvän vuoropuhelun ansiosta. Neuvosto, joka toimi samanaikaisesti meidän kanssamme, pääsi muutama päivä sitten yhteisymmärrykseen yhteisen kantansa sisällöstä, ja aikoo saamieni tietojen mukaan viimeistellä sen huomenna. Voimme olettaa pääsevämme toisessa käsittelyssä hyvin nopeasti yhteisymmärrykseen yhteisestä direktiivistä, jonka tavoitteena on parantaa Euroopan tieliikenteen turvallisuutta. Toivomme, että niin käy mahdollisimman pian.
Pitkällä aikavälillä emme voi kuitenkaan olla tyytyväisiä tähän lopputulokseen. Niin kutsutussa yhteisessä ehdotuksessamme on yhä runsaasti kosmeettisia virheitä ja todellisia puutteita. Käsittelen niitä nyt aluksi. Tekstissämme keskitytään tunneleiden turvallisuuden yhteen osatekijään. Pohjimmiltaan esitämme korkeita vaatimuksia rakennustyölle ja muille toimille, vaikka yhtä tärkeää olisi parantaa tapaa, jolla ihmiset toimivat tunneleissa. Kuljettajien yleiskoulutusta on parannettava, ja erityisesti henkilö- ja tavaraliikenteen kuljettajien ammattitaitoa on parannettava. Emme voi olla tyytyväisiä myöskään Euroopan laajuiseen maantieverkkoon kuuluvien tunnelien turvallisuuden parantamiseen, jos emme ota huomioon maantietunneleita, jotka ovat verkon ulkopuolella. Meidän on toimittava mahdollisimman nopeasti ja otettava järjestelmäämme mukaan myös ehdokasvaltiot ja muut unioniin liittymistä suunnittelevat valtiot, ja koska Eurooppa käsittää muutakin kuin pelkän EU:n, myös Sveitsi, Norja ja muut on otettava mukaan.
Komissio on väläytellyt meille mahdollisuutta, että jotain tehtäisiin myös näiden asioiden ratkaisemiseksi. Lainkäyttövallan rajallisuus estää meitä kuitenkin jossain määrin käyttämästä lainsäädäntöä tarpeellisten asioiden hoitamiseksi. Sen vuoksi meidän on saatava muut vakuuttuneeksi asiasta. Ehdokasvaltiot ja ne eurooppalaiset, jotka eivät vielä kuulu EU:hun, ovat jo tässäkin yhteydessä osallistuneet hyvin aktiivisesti toimiimme, ja toivomme, että ne tekevät niin jatkossakin. Oletan, että ehdotuksemme hyvät kohdat puhuvat suurelta osin puolestaan, mutta haluan kuitenkin mainita erityisesti joitakin yksittäisiä kohtia. Yritimme kovasti vahvistaa selkeät vastuualat. Yritimme kovasti toimia joustavasti, jotta tunnelien käyttäjät voisivat hyötyä korkeatasoisen turvallisuuden varmistavista toimenpiteitä viipymättä erityisesti vanhoissa ja kunnostusta kaipaavissa tunneleissa. Pidimme myös erityisen tärkeänä sitä, että useissa erillisissä asioissa tekemämme ehdotukset olivat käytännöllisiä. Tästä voidaan mainita esimerkkinä kaupunkitunneleiden erityisongelmat.
Kotimaassani minulle on korostettu erityisesti vammaisten turvallisuuden merkitystä. Toivon, että olemme onnistuneet arvioimaan oikein heidän tarpeensa. Olemme pyrkineet rakentavasti varmistamaan, että turvallisuuden vähimmäisvaatimuksia sovelletaan suuronnettomuuksissa myös vammaisten vammaisiin.
Viimeinen tehtäväni esittelijänä on hyvin kiitollinen. Haluan kiittää monia ihmisiä, jotka ovat auttaneet pääsemään tähän yhteiseen lopputulokseen. Haluan kiittää komissiota ja sen henkilöstöä, useita jäsenvaltioista sekä – vaikka saatankin tässä toistaa itseäni – Sveitsistä ja Norjasta peräisin olevia keskustelukumppaneita, kaikkia parlamentin ryhmien jäseniä ja heidän avustajiaan. Viimeisenä vaan ei vähäisimpänä haluan osoittaa henkilökohtaiset kiitokseni valiokunnan sihteeristön jäsenelle Haugille niistä moninaisista tunneista, joita hän on tälle asialle omistanut. Toivon, että hän tukee meitä toisessa käsittelyssä yhtä tehokkaasti kuin tähänkin saakka ja että asiat sujuvat niin, että meillä on mahdollisimman pian nykyistä parempaa lainsäädäntöä Euroopan tunnelien turvallisuudesta.
Jarzembowski (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, esittelijän komission ehdotukseen esittämät tarkistukset ovat erinomaisia, ja PPE-DE-ryhmä kannattaa niitä. Useimmilla jäsen Rackin esittämillä tarkistuksilla on tarkoitus ensinnäkin vahvistaa tunneleille realistiset turvallisuusvaatimukset ja toiseksi estää, että yhteisten turvallisuusvaatimusten täytäntöönpanoa koskevasta vastuujärjestelmästä tulee liian monimutkainen ja raskasrakenteinen. Esittelijä Rack ansaitsee tämän vuoksi mielestäni erityiskiitokset.
Koska tunnelien turvallisuussäännöt on usein laadittu Alpeilla tai vastaavilla alueilla sijaitsevia tunneleita varten, ne haittaisivat huomattavasti liikenteen sujuvuutta taajamien ja kaupunkien kautta kulkevan Euroopan laajuisen maantieverkon tunneleissa. Tämän vuoksi kannatamme esittelijän ehdotusta siitä, että hallintoviranomaisilla olisi valtuudet myöntää poikkeuksia yleissäännöistä kaupunkialueiden erityistunneleille, koska niissä vähimmäisetäisyydet – esimerkiksi 100 metriä raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen osalta – aiheuttaisivat huomattavia jonoja ja olisivat siten vahingollisia ympäristölle. Näin olisi esimerkiksi Hampurissa Elben alitse kulkevassa tunnelissa. Sama pätee myös velvollisuuteen tutkia raskaat tavarankuljetusajoneuvot, joissa on lisäpolttoainesäiliö, ennen kuin ne ajavat tunneliin. Luojan kiitos tämä tarkistus raukeaa esittelijän äänestyksen perusteella.
Lopuksi haluan todeta, että PPE-DE-ryhmä kannattaa vaatimusta, jonka mukaan Euroopan laajuisten verkkojen määrärahoista olisi myönnettävä yleistä rahoitustukea rakennustoimiin, joilla parannetaan tunnelien turvallisuutta, koska tällaiset toimenpiteet saattavat rasittaa liikaa joidenkin jäsenvaltioiden talousarviota ja koska Euroopan laajuiseen maantieverkkoon kuuluvien tunneleiden turvallisuuden parantaminen on kaikkien EU:n kansalaisten etujen mukaista. Arvoisa komission jäsen, tarkemmin ottaen suurin osa tunneleista sijaitsee kauniissa Italiassa, joka joutuisi yksin kantamaan liikenteen turvallisuuden parantamisesta aiheutuvat kustannukset, ja tästä tulisi meille kaikille ongelma. Tämän vuoksi on mielestäni tärkeää, että yhteisö – osoitan nämä sanat myös jäsen Swobodalle – käyttää Euroopan laajuisten verkkojen varoja rahoittaakseen osan niistä toimista, joilla parannetaan tunneleita valtioissa, joissa on paljon pitkiä tunneleita. Haluamme parantaa näiden maiden – niin Italian ja Itävallan kuin Sveitsin ja Ranskankin – tunneleita tunnelien käyttäjien turvallisuuden lisäämiseksi. Tunneleita käyttävät paitsi italialaiset ja itävaltalaiset myös monet tanskalaiset, saksalaiset ja alankomaalaiset. Näin ollen meidän on syytä kiinnittää erityistä huomiota rahoituksen tähän näkökohtaan. Vielä kerran paljon kiitoksia esittelijä Rackille erinomaisesta mietinnöstä. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää jäsen Jarzembowskia tavasta, jolla hän tunnustaa, että kauttakulkualueilla on suuri merkitys kaikille Euroopan tienkäyttäjille. Uskon, että hän epäilemättä toimii sovittelukomiteassa hyvin aktiivisesti kauttakulkua koskevassa kysymyksessä. Kiitos hänelle siitä! Halusin tietenkin kiittää lämpimästi myös esittelijä Rackia mietinnöstä ja hänen tekemästään työstä. Tehtävä ei ole todellakaan ollut helppo, vaan se on ollut hyvin tekninen ja se liittyy hyvin läheisesti kansalaisten turvallisuuteen ja suojeluun, jotta he selviäisivät hengissä ja ehjin nahoin.
Jäsen Jarzembowski toi jo esiin, kuinka vaikeaa on löytää tasapaino mahdollisimman suuren turvallisuuden ja kohtuullisten kustannusten välillä. Jos asiaa tarkasteltaisiin pelkästään ihmisten näkökulmasta tunnelit olisi rakennettava välittömästi uudelleen ja myös kahdensuuntaisiin tunneleihin olisi puututtava. Jos asiaa kuitenkin tarkastellaan kustannusten näkökulmasta – mikä sekin on välttämätöntä – asiassa on löydettävä keskitie.
Olin esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että komission ehdottama melko tiukka asetus oli hyvä perusta. Valiokunnan keskusteluissa sekä neuvoston ja myöhemmin komission kanssa käydyissä keskusteluissa kävi kuitenkin selväksi, että joiltain osin lähestymistapaa olisi lievennettävä, minkä vuoksi päädyimme kompromissiratkaisuun, jossa kuitenkin otetaan huomioon tärkeimmät turvallisuusnäkökohdat. Jäsen Jarzembowski mainitsikin jo kaupunkien erityisolosuhteet.
Olemme aina pitäneet selkeää vastuunjakoa hyvin tärkeänä. Näin ollen olisi oltava täysin selvää, kuka vastaa mistäkin tunnelien turvallisuuteen liittyvistä asioista. Tämän vuoksi on tärkeää perustaa valvontaelimet ja nimittää jokaiseen tunneliin turvallisuuskoordinoija, sillä voimme havaita, että tämänkaltaisten turvallisuustoimenpiteiden suurin ongelma on, ettei kukaan tosiasiassa kanna vastuuta. Lisäksi on tärkeää, että Euroopan unioni antaa asiaa koskevat säännöt ja että valiokuntamme hyväksyi komission ehdotukset tekemällä niihin ainoastaan joitakin pieniä tarkistuksia.
Olen samaa mieltä siitä, ettei meidän tietenkään pidä käsitellä pelkästään rakennustoimia vaan meidän olisi toteutettava toimia myös liikennejärjestelyjen alalla. Olisin toivonut, että tämä asia olisi otettu selkeämmin huomioon monissa tarkistuksissa. Meille on alun alkaen oltava selvää, että kiertoteitä, nopeusrajoituksia ja ajoneuvojen etäisyyksiä koskevia sääntöjä tarvitaan alueilla, joilla niistä on hyötyä ja joilla ne eivät aiheuta huomattavia ruuhkia. Tarpeen on myös antaa raskaiden tavarankuljetusajoneuvojen kuljettajille ammatillista koulutusta, koska erityisen vakavia onnettomuuksia sattuu juuri vaarallisten aineiden kuljetuksissa.
Kuten päätöslauselmaesityksessä todetaan, katson, että jäsenvaltioiden on luonnollisesti toimittava näin paitsi Euroopan laajuisten verkkojen yhteydessä soveltuvin osin myös muiden tunneleiden ja muun maantieverkon osalta. Toistan vielä olevani sitä mieltä, että tämä mietintö on hyvä ja siinä esitetty lähestymistapa on todenmukainen. Olen lisäksi samaa mieltä komission jäsenen kanssa siitä, että meidän on löydettävä neuvoston kanssa asiassa yhteinen ratkaisu mahdollisimman pian. Vielä kerran paljon kiitoksia esittelijälle hänen tekemästään työstä. 
Markov (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan unionin maantieverkkoon kuuluvissa tunneleissa on sattunut monenlaisia vakavia onnettomuuksia, joiden perusteella käydään keskustelua, miten korkea turvallisuustaso voidaan varmistaa. Keskustelussa nousee jälleen kerran esiin keskeinen kysymys siitä, missä määrin Euroopan unionin olisi annettava yksityiskohtaisia ja täsmällisiä teknisiä sääntöjä, eli toisin sanoen kuinka suuri liikkumavara on annettava muutoksiin mukauduttaessa. Esittelijä Rackin kompromissi on oikea, ja hän ansaitsee kiitoksemme sen löytämisestä.
Esitän kuitenkin viisi huomautusta. Ensinnäkin olisi ollut toivottavaa vahvistaa – riippumatta siitä, kuinka joustavasti tunneleita olisi ryhmitelty turvallisuusluokkiin – tunnelien turvallisuuden arviointia varten vakiomuotoiset arviointiperusteet, joita olisi sitten voitu hyödyntää kaikkien Euroopan unionin tunneleiden arvioinnissa eikä pelkästään Euroopan laajuiseen maantieverkkoon kuuluvien tunneleiden arvioinnissa. Tästä olisi ollut vielä enemmän hyötyä turvallisuuden parantamisessa. Tällaisten arviointiperusteiden avulla olisi lisäksi voitu tehdä yhteisiin kriteereihin perustuvia riskianalyyseja ja vaarallisten tilanteiden tai onnettomuuksien arviointeja. Tämän vuoksi on mielestäni valitettavaa, ettei tekstiin enää sisälly komission ehdotusta yhdenmukaisten vaatimusten vakiomuotoisesta soveltamisesta tarkastuslaitosten työskentelymenetelmiin.
Toiseksi tähän liittyy läheisesti kysymys siitä, olisiko perusteltua, että tunnelin hallinnoinnissa mukana oleva organisaatio, jolla on omat erilliset tehtävänsä, toimisi myös onnettomuuksia tutkivana elimenä. Mielestäni se ei olisi perusteltua, koska tässä yhteydessä ei voitaisi sulkea pois mahdollisia eturistiriitoja, jotka haittaisivat turvallisuuden ylläpitämistä.
Kolmanneksi kannatan täysin uutta sääntöä, jonka mukaan kahden jäsenvaltion alueella sijaitsevia tunneleita varten on perustettava yhteiset tutkintaelimet vaadittuja tehtäviä varten.
Neljänneksi näyttää siltä, että niiden mietinnön toimien ohella, joilla on tarkoitus vahvistaa tunnelien turvallisuuden vähimmäisvaatimukset, on myös useita muita toimia, joilla turvallisuutta voitaisiin parantaa helpommin ja todennäköisesti myös vähäisemmin kustannuksin. Näihin toimiin kuuluvat jäsen Swobodan mainitsemat lisäsäännöt, jotka koskevat muun muassa tunnelin käyttäjien ajonopeutta, ajoneuvojen välistä etäisyyttä sekä erityisiä äänimerkkejä ja merkintöjä.
Viidenneksi huomautan, että ehdotetuilla teknisillä toimilla ei ole juurikaan vaikutusta, jos kuljettaja on liian väsynyt. Nykyaikaisesta tekniikasta huolimatta inhimillinen tekijä on viime kädessä ratkaiseva niin tieliikenteessä kuin monilla muillakin yhteiskunnan aloilla. Haluan näin ollen pyytää neuvostoa – vaikkei sen edustajia olekaan täällä läsnä – antamaan lopullisen kantansa tieliikenteen sosiaalilainsäädännön yhdenmukaistamista koskevasta asetuksesta.
Van Dam (EDD ).
    Arvoisa puhemies, maksamme tieliikenteestä kalliin hinnan. En tällä kertaa viittaa Ranskan teiden péage-maksupisteisiin tai Saksan Maut-maksupisteisiin vaan tieliikenteessä kuoleviin ja vammautuviin ihmisiin, joiden arvoa ei voida mitata rahassa. Teillämme kuolee vuosittain noin 40 000 miestä ja naista, mikä vastaisi sitä, että joka viikko kaksi täyttä jumbojettiä syöksyisi maahan viidessätoista EU:n jäsenvaltiossa. Vuosittain yli 200 000 ihmistä saa elinikäisen vaurion loukkaantumisen ja/tai vammautumisen seurauksena. Näihin lukuihin ei koskaan kiinnitetä huomiota. Viime viikolla aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan valtuuskunta, jonka puheenjohtajana toimin, vieraili Alpeilla kahdessa tunnelissa, joissa on kahdensuuntainen liikenne. Toisessa niistä, 11,6 kilometrin pituisessa Mont Blancin tunnelissa palava kuorma-auto aiheutti maaliskuussa 1999 suuronnettomuuden, joka vaati 39 ihmisen hengen. Vierailumme aluksi vietimme lyhyen hiljaisen hetken uhrien muistoksi pystytetyn muistomerkin luona. Onnettomuuden jälkeen tunneli oli suljettuna kolme vuotta, ja tunnelin turvalaitteistoihin käytettiin huomattavasti varoja. Näitä laitteistoja on käsitelty myös tässä mietinnössä. Näkymä, jossa kuorma-autoja ajaa molempiin suuntiin toisiaan vastaan koko tien leveydeltä, joka on vain seitsemän metriä, on kuitenkin vieläkin pelottava.
Esittelijä Rack on tehnyt ehdotuksesta tehokkaamman aliarvioimatta vaarojen vakavuutta. Toivomme näin ollen, että komissio on valmis antamaan arvoa tälle työlle. 
Meijer (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, vuoren harjanteet estävät läpikulkuliikenteen, minkä vuoksi tunnelit ovat ainoa ratkaisu tarjota mahdollisimman lyhyet tieyhteydet. Tunneli on kallis ratkaisu, sillä alkuaikoina tunneleiden rakentaminen vaati useita ihmishenkiä, ja vielä viime aikoihin saakka niitä rakennettiin ainoastaan poikkeustapauksissa. Rautatietunneleita alettiin rakentaa 1800-luvulla ja tunneleita moottoriajoneuvoille 1900-luvulla. Nyttemmin rakennustaidon kehityttyä voimme rakentaa tunneleita myös kaupunkien, luonnonsuojelukohteiden ja meren salmien alle. Nykyisin tunneleita rakennetaan jopa tasaisen maan alle sekä pehmeään, vetiseen ja turvepitoiseen maaperään, kuten Alankomaissa on tehty. Sen lisäksi, että tunneleilla on nykyisin paljon aiempaa enemmän käyttäjiä, niitä myös käytetään useammin. Tämän vuoksi räjähdysten, tulipalojen ja tukehtumisen vaara on huomattavasti suurempi kuin aikaisemmin. Aina äskettäin sattuneisiin tulipaloihin – joista ensimmäinen oli Mont Blancin tunnelipalo – saakka näihin vaaroihin kiinnitettiin aivan liian vähän huomiota. Taloudellisten etujen vuoksi kuorma-autoliikenne on kuitenkin yhä sallittua vilkasliikenteisillä teillä, joilla molemminsuuntainen liikenne kulkee saman tunnelin kautta. Jos liikenne keskeytetään jollakin alueella tilapäisesti, lähialueiden asukkaat protestoivat ja tiedustelevat, koska liikenne avataan uudelleen. Tähänastisten kokemusten perusteella olen päätellyt, etteivät tunnelit, joissa ei ole erillisiä kaistoja eikä samansuuntaisia poistumistunneleita, sovellu suurten ajoneuvomäärien ja raskaan tavaraliikenteen käyttöön.
Yksittäiset kuljettajat ovat maanteillä liian vapaita käyttäytymään vaarallisesti ja poikkeavasti. Tunnelit ovat usein vaihtoehtona rautatieliikenteelle, mutta myös ne edellyttävät poistumisteitä. Lisäksi on todennäköistä, että kaksi erittäin pitkää tunnelia, Sveitsiin rakennettava tunneli ja Itävaltaan suunniteltu Brennerin perustunneli, jonka on tarkoitus ulottua Saksasta Italiaan, soveltuvat ainoastaan rahtiliikenteeseen.
Kollegani Markov käsitteli jo valvonnan näkökohtia ja rajat ylittäviä tunneleita. Vaikka tuen varauksettomasti ehdotuksia varauloskäyntien parantamisesta tai niiden muuttamisesta soveltuviksi pyörätuolilla liikkuville sekä muita toimia, joilla vahvistetaan turvallisuusvaatimuksia, en katso näiden toimien olevan riittäviä. 
Koch (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, vaikka valtion kassa onkin tyhjä, tuskin kukaan voi todella vastustaa turvallisuusstandardien parantamista Euroopan maanteillä, kun otetaan huomioon vuosittaiset onnettomuustilastot, joiden mukaan maanteillä kuolee vuosittain yli 40 000 ihmistä sekä 1,6 miljoonaa loukkaantuu ja osa heistä vakavasti. Kotimaakunnassani Saksan Thüringenissä avattiin muutama viikko sitten Saksan pisin moottoritietunneli. Vaikka se on ennakkoarvioiden mukaan myös Saksan turvallisin tunneli, monet kuljettajat katsovat edelleen, että sen läpi ajaminen on erittäin stressaavaa.
Kun komissio teki aloitteen maantietunnelien turvallisuuden parantamista koskevasta direktiiviluonnoksesta, olin toisaalta iloinen siitä, että se on täysin yhdenmukainen maantieliikenteen turvallisuuden parantamista koskevan kolmannen toimintaohjelman – johon suhtauduimme myönteisesti – kanssa, mutta olin myös huolissani ja peloissani siitä, että tulevaisuudessa byrokratia mahdollisesti lisääntyy huomattavasti. Lisäksi oli huolissani byrokratian aiheuttamista suurista kustannuksista, jotka ilmeisesti lankeaisivat jäsenvaltioiden maksettaviksi. Tunnelit eivät nimittäin olleet eivätkä ole yhteisön maanteiden vaarallisimpia ja onnettomuuksille altteimpia alueita.
Nyt pelkoni ovat lieventyneet, koska mietinnön esittelijä – jolle haluan nyt ilmaista erityiset kiitokseni ja arvostukseni – onnistui loppujen lopuksi tiukentamaan direktiiviluonnosta, kehittämään sitä edelleen sekä muokkaamaan sen rakennetta siten, ettei se ole niin raskasrakenteinen ja että sen teknisiä säännöksiä joustavoitettiin. Tässä prosessissa ei ole laiminlyöty myöskään elintärkeitä turvallisuusnäkökohtia, sillä turvallisuutta on jopa onnistuttu parantamaan esimerkiksi ottamalla huomioon vammaisten tarpeet, mikä on paitsi hyvin järkevää myös myönteisellä tavalla välttämätöntä, sillä meneillään on Euroopan vammaisten teemavuosi. Minun tehtäväkseni jää näin ollen vaatia, että tämä asia saatetaan nopeasti osaksi kansallista oikeutta, ja ilmaista toiveeni siitä, että tällä on huomattavia myönteisiä vaikutuksia tienkäyttäjiin niin psykologisista kuin käytännön näkökohdistakin tarkasteltuna.
Monti,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää esittelijä Rackia sekä aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokuntaa varauksettomasta suhtautumisesta tähän hyvin tekniseen ehdotukseen ja siitä, että he käsittelivät ehdotusta hyvin käytännönläheisesti ja rakentavasti.
Olen ensinnäkin tyytyväinen siihen, että parlamentti, komissio ja neuvosto ovat laajasti yhtä mieltä toimenpiteistä, joita olisi toteutettava. Jos mielipide-eroja on, ne liittyvät ainoastaan näkökohtiin, jotka ovat melko vähäpätöisiä verrattuna niihin tavoitteisiin, joihin tässä yhteydessä pyrimme. Tavoitteena on parantaa vuosikymmenen kuluessa merkittävästi Euroopan laajuisen maantieverkon suurten tunneleiden käyttäjien turvallisuutta.
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Rack, en aio käydä läpi esittelijä Rackin mietinnön 78:aa tarkistusta yksitellen vaan aion jakaa ne ryhmiin. Parlamentille on esitetty lukuisia hyvin teknisiä tarkistuksia, joilla pyritään – ellen ole erehtynyt – tuomaan komission ehdotusta lähemmäs neuvoston työn tuloksena muovautunutta tekstiä. Neuvosto on järjestänyt useita asiantuntijatapaamisia asiasta. Komissio ei periaatteessa vastusta voimakkaasti näitä tarkistuksia, koska katsomme yrittäneemme estää neuvostoa hairahtumasta ehdotuksen alkuperäisistä päämääristä.
Komissio haluaa lisäksi korostaa useita tarkistuksia, joissa kiinnitetään erityistä huomiota vammaisiin ja joilla varmistetaan, että vammaiset pystyvät poistumaan tunnelista tulipalon sattuessa. Kannatamme periaatteessa direktiiviä, johon sisältyy nimenomainen viittaus vammaisiin. Asiantuntijat ovat todenneet, että voimakkaissa tulipaloissa, joita ei saada hallintaan, tunneleiden käyttäjillä on hyvin vähän aikaa noin kymmenen minuuttia hakeutua turvaan. Näin ollen pyörätuolissa olevat henkilöt, jotka liikkuvat muita hitaammin, ovat valitettavasti suuremmassa vaarassa kuin terveet ihmiset. Mielestämme kaikilla direktiivin säännöksillä tehdään merkittäviä parannuksia vammaisten suojeluun.
Joillakin tarkistuksilla on tarkoitus muuttaa direktiivissä käytettyä terminologiaa, jolla on kuvattu eri tasoja, joilla vastuunjakoa on pyritty selkiyttämään. Komissio ei halua hyväksyä näitä tarkistuksia, koska selkiyttämisen tavoitetta ei saavuta siten, ettemme enää käytä terminologiaa, joka näyttää olevan lähes maailmanlaajuisesti hyväksytty. Jotkin tarkistukset koskevat näkökohtia, jotka eivät sisälly direktiiviin mutta jotka ovat tärkeitä tunnelien turvallisuuden tai täytäntöönpanotoimien kannalta. Viittaan tässä yhteydessä erityisesti tarkistuksiin, jotka koskevat kuljettajakoulutusta ja tunnelien kunnostustöiden rahoitusta. Vaikka ne koskevat pelkästään johdanto-osan perustelukappaleita, ne eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan, minkä vuoksi emme pidä niitä hyväksyttävinä.
Kaiken kaikkiaan komissio hyväksyy kokonaan tai periaatteessa 52 tarkistusta, yhden tarkistuksen osittain ja se hylkää 25 tarkistusta. Nämä jokseenkin koruttomat luvut eivät anna täsmällistä kuvaa todellisesta tilanteesta, sillä komission ja parlamentin sekä uskoakseni myös parlamentin ja neuvoston välillä vallitsee laajempi yksimielisyys käsiteltävänä olevan asian olennaisista näkökohdista, kuin mitä näiden lukujen perusteelta voitaisiin olettaa.
Esitän näin ollen toivovani, että kolme toimielintä pystyvät tekemään päätöksen, jonka ansiosta direktiivi voitaisiin antaa nopeasti. Kuten totesin, insinööreillä on edessään pitkä urakka, jotta tunneleista saadaan direktiivin säännösten mukaiset, ja työhön on ryhdyttävä mahdollisimman pian. 

 Paljon kiitoksia, komission jäsen.Keskustelu on päättynyt.Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Cunhan laatimasta kalatalousvaliokunnan mietinnöstä (A5-0303/2003) komission tiedonannosta yhdennetystä toimintakehyksestä kolmansien maiden kanssa tehtäviä kalastuskumppanuuksia varten (KOM(2002) 637 – C5-0070/2003 – 2003/2034(INI)).
Jäsen Varela Suanzes-Carpegna toimii esittelijä Cunhan sijaisena, sillä viimeksi mainittu on kutsuttu muihin, tärkeämpiin tehtäviin. 
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, parlamentista puuttuu tänään yksi erittäin tärkeä henkilö – esittelijämme. Kuten puhemies totesi, jäsen Cunha on kutsuttu toisiin poliittisiin tehtäviin kotimaansa Portugalin pohjoisosiin, ja sinne hän on lähtenyt. Aluksi haluan, kuten uskoakseni koko parlamenttikin, kiittää häntä mukavista muistoista ja toivottaa hänelle paljon menestystä uudessa tehtävässä.
Keskustelemme hänen mietinnöstään tänään, ja minulla on Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän koordinaattorina kunnia esitellä se teille.
Mietintö on todella moitteeton ja myönteinen, ja sitä on paranneltu kalatalousvaliokunnan hyväksymillä tarkistuksilla. Siinä kuvaillaan kaikki ne valtavat mahdollisuudet, joita kansainväliset kalastussopimukset tarjoavat sekä Euroopan unionille että kolmansille maille. Parlamentissa on edelleen jäseniä, jotka suhtautuvat epäilevästi kansainvälisiin kalastussopimuksiin, mutta onneksi heitä on huomattavasti vähemmän kuin vuonna 1994, kun asiasta keskusteltiin täällä parlamentissa. Suuri enemmistö myöntää, että niistä on valtavasti hyötyä.
Galiciassa 16. ja 17. syyskuuta kokoontuneet 24 kehitysmaata hyväksyivät hiljattain kalastusministereiden neljännen konferenssin päätelmät, ja ne kaikki vaativat kansainvälisten kalastussopimusten säilyttämistä ja vahvistamista kaupan ja kehitysyhteistyön välineenä.
Kukaan ei kiistä etujen molemminpuolisuutta eikä sitä, että ne ovat elintärkeitä molemmille osapuolille. Tietyt sopimukset eivät myöskään saa olla syrjiviä tai erottelevia. Sitä eivät saa olla pohjoisten alueiden sopimukset sen enempää kuin muutkaan, esimerkiksi eteläisiä alueita koskevat sopimukset. Kansainväliset kalastussopimukset ovat ilmiselvä kehitysyhteistyön ilmentymä kalastusalalla. Ilmiselvää on myös se, että sopimusten ansiosta Euroopan unioni lisää vastuuntuntoista kalastusta kolmansien maiden kalastusalueilla ja edistää kalastusalan kestävyyttä.
Äsken mainitsemassani neljännessä kansainvälisessä konferenssissa kaikki kehitysmaat vaativat yhteistyön tehostamista ja kehitysmaihin suuntautuvien investointien lisäämistä, asiantuntijoihin panostamista ja yhteishankkeiden lisäämistä. Se onkin epäilemättä tulevaisuuden kehityssuunta. Esimerkiksi Namibia on nykyään maailmanlaajuinen kalastusmahti, joka suojelee hartaasti kalavarojaan ja kestävää kehitystä, ja kaikki tämä on eurooppalaisten investointien ansiota.
Ei pidä myöskään unohtaa, että näillä kalastussopimuksilla on Euroopan unionin kannalta tärkeä kaupallinen merkitys, sillä ne tuovat työtä laivastoillemme, kalastajillemme ja jalostusteollisuudellemme.
Euroopassa on nähty esimerkkejä siitä, millaisia vastoinkäymisiä syntyy, kun tiettyjä kalastussopimuksia ei saada uusittua. Esimerkkinä mainittakoon Marokon tapaus, josta kiistellään edelleen täällä parlamentissa. Nyt Euroopassa ollaan tietoisia myös siitä, että näiden sopimusten avulla on pikaisesti siirryttävä muille kalastusalueille ja laadittava toimintamalleja, kuten yhteishankkeita ja väliaikaisia yhteisyrityksiä, samalla kun elvytyssuunnitelmat hyväksytään tieteellisten raporttien perusteella. Euroopan unioni noudattaa ensimmäisten joukossa näitä raportteja, joita laaditaan parhaillaan esimerkiksi yhteisön vesillä, yhteisön ulkopuolisilla vesillä ja yhteisön aluevesillä, kuten NAFO:ssa tehtiin pallaksen tapauksessa.
Tiivistäen voidaan todeta, että kansainväliset kalastussopimukset ovat välttämätön väline Euroopan unionille ja kolmansille maille, sillä molemmat osapuolet hyötyvät niistä, kuten Cunhan mietinnössä todetaankin täysin selvästi. Siksi toivonkin, että saan parlamentin tuen huomisessa äänestyksessä. 
Fischler,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jäsen Varela Suanzes-Carpegna oli aivan oikeassa huomauttaessaan alussa, että täältä puuttuu yksi henkilö – esittelijä Cunha. En siis voi kiittää häntä henkilökohtaisesti mietinnöstä, joka koskee kalastuskumppanuuksista antamaamme tiedonantoa. Jäsen Cunha on tehnyt loistavaa työtä siitä lähtien, kun hän aloitti virkansa Euroopan parlamentin jäsenenä, ja laatinut valtavan määrän kalastusalaa koskevia mietintöjä, joista olemme hänelle kiitollisuudenvelassa.
Lukiessani mietintöä huomasin ilokseni, että komissiolla ja parlamentilla on samanlainen käsitys kalastussopimusten tulevaisuudesta. Komissio on aina ollut sitä mieltä, että kalastusalan kestävyys on varmistettava yhteisön vesien lisäksi myös yhteisön ulkopuolisilla vesillä. Tämän sopimuksen tarkoituksena on lisätä täten ympäristön merkitystä entistä enemmän lyömättä kuitenkaan laimin taloudellisia ja yhteiskunnallisia tavoitteita. Syvänmeren kalastus on ratkaisevan tärkeää useille yhteisön rannikkoseuduille, ja sitä on tuettava jatkossakin.
Mietinnössä pyydetään, että komissio laatii vankan rahoituksellisen suunnitelman ja että myönnettävää korvausta pidetään maksuna kaupallisesta sopimuksesta sekä kehitysyhteistyöapuna. Suostun pyyntöihin varauksettomasti, mutta väärinkäsitysten välttämiseksi minun on todettava, että taloudellista korvausta maksetaan myönnettävien kalastusoikeuksien perusteella ja että sillä on toisaalta tarkoitus auttaa kolmansia maita hallinnoimaan kalavarojaan kestävällä tavalla. Korvaus kirjataan kolmannen maan talousarvioon. Komissio tarjoaa asianomaiselle maalle, jonka kanssa sopimus on tehty, tehokasta tukea taitotiedon muodossa ja auttaa sitä näin esimerkiksi tehostamaan kalastustarkastuksia tai parantamaan kalakantojen tilannetta koskevia tutkimuksia. Olen varma, että näistä uusista kalastussopimuksista on paljon hyötyä sekä kehitysmaille että yhteisölle. 
Stevenson (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, olen saanut tietää, että jäsen Hudghton esitti aikaisemmin tänään parlamentissa työjärjestyspuheenvuoron työjärjestyksen 2 artiklan nojalla. Hän viittasi Skotlannin parlamentissa käytyyn keskusteluun ja konservatiivisen puolueen jäsenen kyseisessä parlamentissa esittämään lausuntoon, jonka mukaan minun olisi kalatalousvaliokunnan puheenjohtajana esitettävä Yhdistyneen kuningaskunnan kanta.
Ensinnäkin haluan huomauttaa, etten voi olla vastuussa muiden parlamenttien jäsenten lausunnoista, olivatpa he keitä tahansa tai missä tahansa. Lisäksi koska Yhdistyneessä kuningaskunnassa on työväenpuolueen muodostama hallitus ja koska olen konservatiivipuolueen edustaja, olisi vähintäänkin outoa, jos pitäisin velvollisuutenani esittää heidän mielipiteitään kalatalousvaliokunnan puheenjohtajana tai missään muussakaan asemassa.
Jäsen Hudghton vaikuttaa olevan poikkeuksellisen huolestunut nykyisestä asemastani kalatalousvaliokunnan puheenjohtajana. On todella sääli, että hän kuluttaa energiaansa halpamaiseen poliittisten pisteiden keräämiseen sen sijaan, että puolustaisi ahdinkoon joutunutta Skotlannin kalastusalaa. Hän voi kuitenkin olla varma, että toimin kalatalousvaliokunnan puheenjohtajana puolueettomasti ja demokraattisesti.
Seuraavaksi käsittelen Cunhan mietintöä ja haluan todeta, kuten komission jäsen Fischler ja jäsen Varela Suanzes-Carpegnakin tekivät edellä, että kalatalousvaliokunnan jäsenet – sekä tosiasiassa useimmat tai ehkä jopa kaikki tämän parlamentin jäsenet – arvostavat työtä, jonka Portugalia edustanut Euroopan parlamentin jäsen Cunha aloitti toimikaudellaan. Nyt hän on tietenkin palannut Portugaliin korkeaan johtoasemaan, ja me kaikki toivotamme hänelle menestystä tulevaisuudessa. Olen varma, että kuulemme hänestä vielä jonakin päivänä.
Jäsen Cunhan aloittaman työn korkea laatu on todellakin havaittavissa tässä mietinnössä, joka koskee kolmansien maiden kanssa tehtäviä kalastuskumppanuuksia varten laadittavaa yhdennettyä toimintakehystä.
Monet ovat parhaillaan huolissaan EU:n ja kolmansien maiden välisistä kansainvälisistä kalastussopimuksista. Dokumenttiohjelmien tuottajat ja jopa jotkut kansainväliset kansalaisjärjestöt ovat raivanneet tiensä Länsi-Afrikan maihin, kuten Senegaliin ja Mauritaniaan, aikomuksenaan paljastaa ahneiden eurooppalaisten kalastajien aiheuttama tuho. Nämä arvostelijat viittaavat EU:n vesialueiden kalakantojen romahtamiseen, mikä on luultavasti massiivisen ylikalastuksen aiheuttamaa, ja väittävät EU:n vakaasti päättäneen viedä ongelmansa näihin kehitysmaihin. Toiset arvostelijat syyttävät Espanjan ja Ranskan laajalla alueella toimivia laivastoja sekä väittävät, että vaikka kolmansien maiden kanssa tehtävät kalastussopimukset ovat EU:n rahoittamia, niistä hyötyvät ainoastaan Espanja ja Ranska.
Nyt on aika korjata väärinkäsitykset, ja tämä työ on aloitettu Cunhan mietinnössä. Ensin meidän on mietittävä, miksi EU katsoo, että tällaisia kansainvälisiä kalastusoikeussopimuksia on syytä tehdä. Kun Espanja liittyi Euroopan unioniin, maan mukana liittyivät sen suuret kaukaisten vesien troolarilaivastot, jotka olivat seilanneet maailman valtamerillä vuosisatojen ajan. Koska Baskimaan ja Galician kalastajille on ollut tarjolla vain kapea mannerjalusta ja rajalliset omat kalavarat, he ovat kalastaneet turskaa Newfoundlandin ja Labradorin rannikoilla jo viisisataa vuotta ennen kuin Kristoffer Kolumbus "löysi" Amerikan. Ranskalla on samanlaiset perinteet.
Samaan aikaan kun EU:n kalakannat ovat romahtamassa, vaeltavia kalakantoja vähennetään yhteisen kalastuspolitiikan mukaisilla uusilla säädöksillä yhtä rajusti. Samalla kalan kysyntä EU:ssa lisääntyy. Nykyään voimme vastata omalla tuotannolla ainoastaan 60 prosenttiin kysynnästä. Kuluttajat hylkäävät punaisen lihan, koska pelkäävät BSE-tautia, suu- ja sorkkatautia sekä muita kauhukokemuksia. He valitsevat kalan terveellisenä vaihtoehtona. EU:lla on kaksi vaihtoehtoista tapaa vastata lisääntyvään kysyntään. Yhtäältä se voi tuoda kalaa yhteisön ulkopuolelta ja lisätä näin kaupan alijäämäämme sekä luovuttaa ulkomaille arvokkaita kalastusalan työpaikkoja. Toisaalta voimme käyttää hyväksemme yhteisössä saatavilla olevaa asiantuntijuutta kaukaisten vesien laivastoista, jotka saattavat toki olla suurelta osin espanjalaisia tai ranskalaisia, ja pitää täten kalastusalan työllisyyden ennallaan EU:ssa ja varmistaa samalla, että hygieniataso ja elintarviketurvallisuus on EU:n vaatimusten mukaista. Valinta ei ole vaikea.
Kolmansien maiden kanssa tehtyjen sopimusten ansiosta Espanjasta, Portugalista, Ranskasta, Irlannista ja vähemmässä määrin Kreikasta ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta kotoisin olevat EU:n laivastot ovat sijoittautuneet ympäri maailmaa aina eteläisiltä valtameriltä pohjoisille napa-alueille. Siitä huolimatta joidenkin sopimusten epäillään olevan epäoikeudenmukaisia. Espanjalaisten troolareiden on väitetty kahmineen Mauritaniassa Afrikan länsirannikolta tuhansia tonneja kalaa ja hävittäneen näin paikallisia kalakantoja sekä aiheuttaneen rannikkoalueiden kansallisille kalastajille työttömyyttä ja nälänhätää.
Sen vuoksi EU:n oli uudistettava sopimustentekomenettelyä. Kolmansien maiden kanssa tehtävät sopimukset on tehtävä tulevaisuudessa EU:n ja toisen sopimuspuolen kumppanuussopimuksiksi, ja niissä on sovittava jatkuvista seurantatoimista, joilla varmistetaan, että kalastusalan kestävää kehitystä ylläpidetään. Haluamme, että suurin osa sopimushinnasta käytetään kalastusoikeuksien hankkimiseen. Haluamme kuitenkin yhtä lailla, että merkittävä osa sijoitetaan säilyttämis- ja kehitystavoitteisiin painottaen erityisesti esimerkiksi valvonta- ja seurantatoimenpiteitä. EU myöntää, että sillä on velvollisuuksia niitä maita kohtaan, joiden kanssa se tekee näitä sopimuksia, ja että sen on samalla pidettävä yllä kaukaisten vesien kalastuksen pitkää perinnettä, jotta eurooppalaisiin ruokapöytiin saadaan säännöllisesti hyvää ja terveellistä kalaa.
Lage (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin haluan aluksi korostaa jäsen Cunhan erinomaisia ansioita parlamentin jäsenenä ja Euroopan kansalaisena. Lisäksi haluan korostaa, että parlamentti, maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta sekä kalatalousvaliokunta tulevat kaipaamaan häntä. Lisäksi toivotan hänelle kaikkea menestystä korkeassa virassa Portugalin hienon pohjoisosan hallinnossa. En kuulu samaan poliittiseen puolueeseen kuin jäsen Cunha, mutta minulla ei olekaan samanlaista ongelmaa kuin se, josta kalatalousvaliokunnan puheenjohtaja Struan Stevenson täällä valitti. Jäsen Stevenson ei ole Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen jäsen, joten hän sanoutui irti Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen politiikasta. Minulla ei ole samaa ongelmaa, mutta kyse onkin vain tyylistä: on olemassa brittiläinen tyyli ja toisaalta on olemassa portugalilainen, iberialainen, tyyli.
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi myös korostaa, kuinka tarkoituksenmukaisena ja tasapainoisena pidän jäsen Cunhan mietintöä sekä komission tiedonantoa. Toivon, että voisin olla yhtä pidättyvä kuin komission jäsen Fischler, joka käytännöllisesti katsoen tyytyi ilmoittamaan olevansa tyytyväinen mietintöön, jolla vahvistetaan hänen mielestään komission tiedonannon sisältöä. Se on totta. Tässä asiassa välillämme ei näytä olevan suuria erimielisyyksiä. Mielestäni Euroopan unioni on kehittänyt todella mielenkiintoisen diplomatian kalastusalalle. Kuten jäsen Stevensonkin totesi, tuon diplomatian ansiosta kalastussopimukset ovat erittäin mielenkiintoisia ja omaleimaisia. Niitä voitaisiin pitää jopa esimerkillisinä ja käyttää mielihyvin esimerkkinä kaukaisilla vesillä tapahtuvaa kalastusta koskevissa muiden maiden välisissä neuvotteluissa.
Mielestäni diplomatian on annettava edelleen kehittyä vapaasti siten, että sillä tuetaan kaukaisilla vesillä toimivan Euroopan unionin laivaston pyrkimyksiä. Ei pidä ajatella, että kyse on Portugalin, Espanjan tai Ranskan laivastosta, vaan mieluummin, että kyse on Euroopan unionin laivastosta, sillä komissio on ainoa tiedottajamme ja ainoa edustajamme näissä kansainvälisissä yhteyksissä. Arvoisa puhemies, kannatan jäsen Cunhan mietintöä sekä komission tiedonantoa. Toivon, että Euroopan unioni noudattaa kaukaisilla vesillä tapahtuvaa kalastusta kehittäessään varojen säilyttämisen, köyhimpien yhteisöjen tukemisen ja kalastusalan työntekijöiden yhtäläisen kohtelun periaatteita. Lisäksi haluan todeta, että laitonta kalastusta ja mukavuuslippukäytäntöjä on torjuttava, sillä ne ovat toisinaan aidon kalastuksen ja kalastajan pahimpia vihollisia. 
Attwooll (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, minäkin haluan aluksi kiittää jäsen Cunhaa hyödyllisestä mietinnöstä ja toivottaa hänelle menestystä uudessa tehtävässä.
Keskustelumme taustalla on tilanne, jossa osa pohjoisten alueiden vesien kalakannoista on vaikeuksissa ja osa uhanalaisia. Toisaalta monia muita kantoja liikakalastetaan maailmanlaajuisesti. Kansainvälisen elintarviketalouden tutkimuskeskuksen viime viikolla julkaiseman kertomuksen mukaan kehitysmaat, Kiina mukaan lukien, tuottavat 70 prosenttia syötäväksi tarkoitetusta, luonnonkalastuksella tai vesiviljelyllä tuotetusta kalasta. Tämän seurauksena EU on riippuvainen kalan tuonnista ja monet Euroopan unionin kalastajat harjoittavat toimintaansa muilla vesillä.
ELDR-ryhmä myöntää täten, että kannattaa mieluummin neuvotella kalastuskumppanuussopimuksista kolmansien maiden kanssa kuin jättää asioita kahdenvälisten sopimusten varaan, sillä kahdenvälisten sopimusten välillä saattaa olla eroja, eikä niissä välttämättä noudateta yhdenmukaisesti kestävän kehityksen vaatimuksia. Meillä on kuitenkin erittäin vankat mielipiteet kaikista EU:n tekemistä sopimuksista. Ensiksikin sopimusten olisi oltava aitoja kumppanuussopimuksia, joista kumpikin osapuoli hyötyy. Katsomme, että 7 kohtaan tekemämme tarkistuksen ansiosta tämä tulee selvemmin esille kuin alkuperäisessä tekstissä. Toiseksi, sopimuksen on oltava talousarvionäkökohtien osalta vastuullinen ja avoin, ja siksi olemme tehneet tarkistuksia, joilla pyritään siihen, että sopimusten uudistamisen ehdoksi asetetaan todisteiden esittäminen myönnettyjen varojen tarkoituksenmukaisesta käytöstä. Pyydämme myös, että maksut jaetaan EU:ssa tasapuolisesti – siis reilusti ja oikeudenmukaisesti – asianomaisten alusten omistajien kesken.
Kohdan 11 osalta huomauttaisin, että vaikka ennustus sopimusten lisääntymisestä saattaa olla oikea, siitä ei voida olla varmoja. Ehdotammekin suullista tarkistusta, jolla sana "lisääntymisestä" korvataan sanoilla "mahdollisesta lisääntymisestä".
Kolmanneksi sopimuksella on lisättävä kestävää kehitystä. Meidän mielestämme mietinnössä viitataan sopivassa määrin asiaa koskeviin periaatteisiin, ja toivomme, että niitä käytetään hyväksi kaikkien tulevien sopimusten yksityiskohdissa erityisesti siten, että sopimuksiin lisätään erityisiä ympäristönsuojelua koskevia säännöksiä.
Kehotan parlamenttia antamaan tukensa sekä tälle mietinnölle että siihen ehdottamilleen tarkistuksille. Kuten jäsen Stevenson jo totesi, meidän on varmistettava, ettemme yritä ratkoa sisäisiä ongelmiamme viemällä niitä kehitysmaihin. Kokemuksesta tiedämme, kuinka haitallista sellainen toiminta olisi. Olimmepa kotoisin mistä tahansa EU:n alueelta, on todellakin etujemme mukaista varmistaa omien ja muidenkin alueiden kalastuksen kestävyys. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, haluan yhtyä jäsen Cunhalle esitettyihin kiitoksiin ja kehua häntä työstä, jota hän on tehnyt niin kalatalousvaliokunnassa kuin maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassakin. Mietinnön osalta totean, että kansainväliset kalastussopimukset ovat ilman epäilystäkään tärkeä osa yhteistä kalastuspolitiikkaa, sillä niiden ansiosta kalastustoiminta jatkuu useilla Euroopan unionin alueilla ja 30 000 ihmistä työllistyy. Sopimusten avulla yhteisön kalatuotteiden alijäämää saadaan vähennettyä, ja ne kattavat yli 20 prosenttia yhteisön kalasaaliista. Tämän perusteella mietintö ansaitsee täyden tukemme. Tutkimusten mukaan jokainen kalastussopimuksiin sijoitettu euro tuottaa kolmen euron arvosta taloudellista toimintaa, mikä tarkoittaa, että edut ovat selvästi suuremmat kuin kustannukset. Siksi onkin tärkeää, että alaa kehitetään edelleen ja edistetään siten, että otetaan huomioon myös päätelmät, jotka edellä jo mainittu kalastusneuvosto antoi lokakuussa 1997. Erityisen tärkeää tämä on siksi, että on olemassa ihmisiä, jotka suhtautuvat sopimuksiin epäilevästi.
Muistuttaisin teitä kuitenkin siitä, että komission olisi otettava huomioon tiettyjä sopimuksiin liittyviä näkökohtia. Yksi oleellinen asia on asianmukainen rahoitus. Yhteisen kalastuspolitiikan ja kehitysyhteistyöpolitiikan on siis tietenkin oltava yhtenäisiä, mutta ei pidä unohtaa, että sopimukset ovat perimmältään kaupallisia. Vaikka niissä on otettava huomioon kehitysyhteistyöpolitiikan näkökulma, kalastussopimuksiin on saatava rahoitus kalastusalalta, kun taas kehitysyhteistyöpolitiikkaa on rahoitettava yhteisön talousarvion muista kohdista – tarkemmin sanottuna kehitysyhteistyöhön osoitettavilla lisävaroilla. Kumppanuussopimuksia on tehtävä lisää, jotta eri maiden ja eri laivastojen edut voidaan huomioida tasapuolisesti.
Lopuksi yhdyn esittelijän lausuntoon, jonka mukaan on mahdotonta uskoa, että Euroopan unionissa tehtyihin sopimuksiin pitäisi soveltaa erilaisia ehtoja: tietyt sopimukset edellyttävät, että alusten omistajat maksavat kalastuslisenssimaksuja, kun taas toiset sopimukset eivät edellytä minkäänlaisia maksuja. Tämä ongelma on ratkaistava mitä pikimmin, kuten myös paperilla esitettyihin kiintiöihin ja käyttämättömien kalastusoikeuksien siirtomahdollisuuteen liittyvät ongelmat. Toivottavasti jäsen Cunhan mietinnölle antamamme tuki vakuuttaa myös komission siten, että se ottaa huomioon jäsenen esittämät ehdotukset. 
McKenna (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, olemme tänä iltana kuulleet, kuinka komissio on itse asiassa muuttanut kantaansa kalastussopimuksiin liittyvän uuden järjestelmän kehittämisestä. On tietysti hyvä, että kalastussopimusten nimi vaihdetaan kumppanuussopimuksiksi, mikä kuulostaakin oikein hyvältä. Kumppanuus kuulostaa reilulta ja oikeudenmukaiselta, mutta loppujen lopuksi asia on niin, että meidän on varmistettava, että sopimukset todella myös ovat sellaisia.
Tällä hetkellä keskustelemme ainoastaan komission keskusteluasiakirjoista. Kuultuani muiden jäsenten puhuvan kaupankäynnin diplomaattisuudesta haluan muistuttaa, että on varottava, ettei kyse ole pakottamisesta. Kalastussopimuksista puhuttaessa ja jäsen Cunhan mietintöä tarkasteltaessa ja verrattaessa sitä viisi tai kuusi vuotta sitten parlamentissa nähtyihin mietintöihin on todettava, että kehitystä on tapahtunut. Kalatalousvaliokunnan ja jopa parlamentin enemmistön kantaa tarkastellessamme huomaamme, että enemmistön mielestä sopimusten tarkoituksena on varmistaa kalan tarjonta eurooppalaisille kuluttajille ja säilyttää eurooppalaisten kalastajien työt. Kaikki muut käsitykset ovat toisarvoisia. Tätä ei voida hyväksyä. Kestävyyttä ja kehitystä ei voida käsitellä kahtena erillisenä asiana.
Tähän asti käytäntönä on ollut, että Euroopan unionin ylikapasiteetista johtuvat ongelmat on viety muihin maihin. Kalastussopimusten nojalla ylikapasiteettiamme on viety muualle maailmaan. Jos mietitään, mitkä maat tästä hyötyvät, tiedän, että aloittaessani parlamentissa Irlanti ei kuulunut niihin maihin. Nyt se selvästikin kuuluu. Ei ole tärkeää, mitkä Euroopan unionin maat tästä hyötyvät, sillä meidän on mietittävä, mitä todellista hyötyä tästä on kehitysmaille. Mikään ei vielä mielestäni todista, etteikö Euroopan unioni ottaisi kalastussopimuksissa huomioon kestävyyden lisäksi myös kehitysmaiden huolenaiheita.
Olemme sopineet, että maksut pidetään erillään. Näin kehitysnäkökulma pidetään erillään muista kalastussopimuksen näkökohdista. Se ei kuitenkaan riitä. Komission on osoitettava meille, että näin tapahtuu, sillä on todella epäreilua puhua reilusta kaupasta ja kehitysmaiden oikeudenmukaisesta kohtelusta, jos samaan aikaan käytämme kehitysmaita hyväksemme viemällä omaa kapasiteettiamme näihin maihin. Tämä seikka on otettava huomioon.
Lisäksi meidän on otettava huomioon, mitä Marokon kanssa tapahtui. Maksetaanko muiden kalastussopimusten epäonnistumisesta aiheutuvat kustannukset tulevaisuudessa eurooppalaisten veronmaksajien rahoilla? Tarkoitan etenkin Mauritaniaa. Tämä on asia, joka on otettava huomioon. Kehitysmaat eivät pidä itsestään selvänä tilannetta, jossa niillä on vain yksi vaihtoehto. Meidän on kannettava vastuumme ja vähennettävä liikakapasiteettiamme. 
Farage (EDD ).
    Arvoisa puhemies, ällistyin kuullessani Struan Stevensonin perustelevan sopimusten tarpeellisuutta sillä, että Espanja ja Ranska saavat säilyttää asemansa ryöstökalastajina. Maailma muuttui vuonna 1976, mistä voidaan esittää todisteena Hullin ja Grimsbyn tyhjät satamat. Tätä keskustelua ei edes käytäisi, jos yhteinen kalastuspolitiikka ei olisi täydellisesti ja viheliäisesti epäonnistunut ja jos emme tarvitsisi yhä lisää vesialueita. Varoituksia saatiin Senegalista jo vuonna 1994. Ne olivat kaikkien tiedossa, tai ainakin kaikkien, jotka niistä halusivat tietää.
Nämä sopimukset ovat aiheuttaneet hävitystä ja tuhoa ympäristölle ja yhteiskunnalle maailman köyhimmillä alueilla. Miten komissio reagoi siihen? Käyttämällä tätä loistavaa sanaa "kumppanuus", mikä ei tarkoita vielä mitään. Komissio menee kuitenkin vielä hieman pidemmälle ja toteaa, että ellei EU tekisi tätä, sen tekisivät yksityiset yritykset, ja että aina olisi olemassa joku meitä pahempi.
Olen nähnyt, että yksityiset yritykset ovat aiheuttaneet ongelmia Keniassa, mutta mielestäni vääryyttä ei voi korjata toisella vääryydellä. Ainoa hyvä uutinen on ehkä se, että yhä useampi parlamentin jäsen alkaa ymmärtää, mitä nämä sopimukset todella tarkoittavat, ja että vastustajien määrä parlamentissa on nyt jopa yli 100.
Englannissa Nelsonia pidettiin rohkeana ja kunniakkaana, kun hän käytti sokeaa silmäänsä meritaistelussa, mutta sama ei päde komission jäseneen Fischleriin, joka pitää silmänsä edelleen ummessa. 
Souchet (NI ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, jäsen Cunhan mietinnössä korostetaan aivan oikeutetusti sitä, kuinka valtava merkitys yhteisön tekemillä 21 kansainvälisellä kalastussopimuksella on sekä unionin jäsenvaltioiden että kumppanuusvaltioiden talouden kannalta. Siinä missä Euroopan unionissa vallitsee suuri vaje kalan lisääntyvän kulutuksen vuoksi ja sen on katettava tuonnilla lähes puolet kulutuksen määrästä, kalastussopimusten puitteissa saatavat saaliit ovat viidesosa yhteisön kokonaissaaliista ja arvoltaan noin miljardi euroa. Lisäksi ne ovat erittäin merkittävä työllisyyden lähde sekä sellaisille Euroopan maille, joilla on pitkät perinteet kaukaisilla vesillä tapahtuvassa kalastuksessa, että niiden merentakaisille kumppaneille.
Tuotantoa valvotaan ja seurataan vastuullisissa olosuhteissa, ja eurooppalaisille kuluttajille voidaan taata, että jäljitettävyys ja kalastusmenetelmät ovat huomattavasti parempaa tasoa kuin kolmansien maiden tuonnissa. Kalastussopimukset palvelevat kaupallisia tarkoitusperiä, ja ne ovat hyvä sijoitus Euroopan unionille. Sopimusten tarkoituksenmukaisuutta epäilevien ja kehityksen pysäyttämistä toivovien olisi syytä tutkia tarkkaan Ifremer-instituutin tekemää tutkimusta, jonka mukaan jokainen sopimuksiin investoitu euro synnyttää kolmen euron arvosta taloudellista toimintaa. Talousvaikutukset ovat erittäin myönteisiä myös kumppanuusmaille. Investointeja on siis jatkettava, ja niitä on jopa laajennettava etenkin tonnikalasopimuksia koskevaan verkostoomme.
Euroopan unionin ja Mauritiuksen välisen sopimuksen esittelijänä minulla on ollut mahdollisuus arvioida, kuinka paljon tähän tärkeään alaan, jota eurooppalaiset alan asiantuntijat ovat kehittäneet useiden Intian valtameren AKT-maiden ja Latinalaisen Amerikan kumppanuusmaiden kanssa, liittyy molemminpuolista taloudellista etua. Euroopan maille sopimukset merkitsevät tarjontaa ja jalostustoimintaa. Kumppanuusmaille ne merkitsevät työpaikkoja ja kehitystä, ja siksi sopimuksia on tuettava ja laajennettava. Kun komissio puhuu yhteisön erilaisten politiikkojen yhdenmukaistamisesta, sen on varmistettava erityisesti yhteisen kalastuspolitiikan ja kauppapolitiikan välinen yhdenmukaisuus. Jos siis WTO:ssa käytävissä tullitariffien yleistä lakkauttamista koskevissa keskusteluissa tehdään erehdyksessä myönnytyksiä tonnikalasäilykkeiden tuonnin osalta, vuosien työt ja investoinnit saattavat mennä hukkaan ja molempia osapuolia hyödyttävä ala voi tuhoutua. Tästä voi aiheutua siirtoja uusille alueille, mikä olisi erittäin tuhoisaa etenkin kumppaneillemme mutta myös meille.
Arvoisa puhemies, sen vuoksi haluan kiinnittää komission huomion tähän asiaan. Niin teki parlamenttikin hyväksyessään tarkistuksen, jonka esitin, kun äänestimme Mauritiuksen kanssa tehtävää sopimusta koskevasta mietinnöstäni. 
Langenhagen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Fischler, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi toivottaa kaikkea hyvää jäsen Cunhalle; olkoon onni myötä myös hänen uudella poliittisella urallaan kotimaassa. Lisään tähän vielä vanhan viisauden – tai jopa vanhan totuuden: Euroopassa on liian vähän kaloja, eivätkä jäsenvaltioita ympäröivät vedet riitä vastaamaan tarpeeseemme. Tämä on tosiasia, jonka kanssa meidän on elettävä. Haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja korostaa sitä tärkeää seikkaa, ettei kyse ole siitä, että olisimme ensin tyhjentäneet eurooppalaiset vesialueet kaloista ja sitten etsineet uusia kalastusalueita, joilla voisimme tehdä saman. Kyse on pikemminkin siitä, että perinteiset Euroopan kalastusalueet katosivat, kun yksinomaisia talousvyöhykkeitä laajennettiin 200 meripeninkulmaan, mikä tehtiin jo 1970-luvulla. Tätä menetystä paikatakseen Euroopan unioni on tehnyt kalastussopimuksia kolmansien maiden kanssa.
Nykyään meillä on sekä pohjoisessa että etelässä sijaitsevien maiden kanssa 21 tällaista sopimusta. Niiden merkitys Euroopan taloudelle on suuri, melkeinpä korvaamaton. Saamme kipeästi tarvitsemaamme tuoretta kalaa, ja samalla säilytetään tärkeitä kalastusalan ja kalanjalostusteollisuuden työpaikkoja kotimaassa ja ulkomailla. Koska kalavarat ovat kuitenkin rajalliset ja herkkiä haitallisille ympäristötekijöille, talousnäkökohdat eivät saa syrjäyttää ympäristönäkökohtia, eikä meidän pidä talouden vuoksi ummistaa silmiämme kolmansien maiden olosuhteilta.
Siksi olenkin erittäin tyytyväinen komission uuteen, kumppanuuteen perustuvaan lähestymistapaan. Se on pantava täytäntöön, ja se sopiikin paremmin yhteen kestävää kalastusta koskevan tavoitteemme kanssa. Sopimukseen liittyy kuitenkin taloudellista toimintaa, toisin sanoen vieraiden maiden vesillä tapahtuvaa kalastusta sekä siitä saatavaa taloudellista tuottoa. Olen sitä mieltä, että rahoituksen määrän olisi vastattava kalastusoikeuksien todellista arvoa. Kalastuspolitiikkaa ei pidä käyttää kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteiden salaamiseen. Kehitysyhteistyöllä on omat budjettikohtansa, ja siksi en olekaan ainoa, joka on tätä mieltä.
Haluan, että kumppanuuteen perustuvia nykyaikaisia ja kestäviä kalastussopimuksia tehdään tulevaisuudessakin, mutta hyödyt ja haitat on jaettava tasapuolisesti kaikkien osapuolten kesken. Emme voi ajatella näitä asioita siten, että Euroopan varoja käytetään pysyviin tukiin, vaikka hyötyä koituu ainoastaan muutamalle jäsenvaltiolle. Emme myöskään saa unohtaa sitä ratkaisevaa seikkaa, että parlamentin on oltava entistä paremmin perillä suurista summista, joita Euroopan talousarviosta myönnetään. Olen todellakin sitä mieltä – enkä varmastikaan ole ainoa – että parlamentin on osallistuttava neuvotteluihin, mutta ei huomenna vaan tänään. Tälle asialle on vihdoin tehtävä jotakin!
Stihler (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää eli poissaolevaa jäsentä Cunhaa ja toivottaa hänelle menestystä uudessa työssään.
Kolmansien maiden kanssa tehtävät kalastussopimukset ovat olleet viime aikoina tiiviin tarkastelun kohteena, ja niistä on otsikoitu esimerkiksi seuraavasti: "EU:n kalastuslaivastot tuhoavat kehitysmaat" ja "Länsi-Afrikan valtiot torjuvat EU:n kalastuslaivastot." WWF:n hiljattain ilmestynyt raportti, jossa korostetaan Angolan ongelmia, on mielenkiintoista luettavaa. Euroopan unioni toimittaa Angolaan hätäapua, mutta toisaalta se on allekirjoittanut kalastussopimuksen, mikä saattaa vähentää Angolan vesialueiden elintärkeitä kalakantoja, jotka ovat maailman köyhimpien ihmisten omaisuutta.
Mauritaniaan, Argentiinaan ja Senegaliin keskittyneen Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelman UNEP:in mukaan kaikki maat ovat huomanneet, että kalakantoja on hävinnyt kolmansien maiden kanssa tehtyjen kalastussopimusten allekirjoittamisen jälkeen. Mauritaniassa mustekalasaaliit ovat vähentyneet puoleen viimeisten neljän vuoden aikana, ja Senegalissa kaksi kolmasosaa maan vientituloista tulee Eurooppaan viedyistä kaloista. Yli puolet Euroopan unionin alueella kulutettavasta kalasta tuodaan EU:n ulkopuolelta, ja puolet tästä tuonnista perustuu kolmansien maiden kanssa tehtyihin kalastussopimuksiin.
Ensisijaisesti huolestuneisuutta aiheuttavat tästä johtuva kalakantojen häviäminen, kehitysmaiden paikallisten yhteisöjen tarve käyttää näitä kalakantoja omana ravintonaan, kehnot täytäntöönpanosäännöt ja saalisrajoitukset sekä ilmiselvät ristiriitaisuudet, joita vallitsee EU:n kalastuspolitiikan ja EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan välillä. Kaikki nämä asiat koskevat monia Euroopan parlamentin jäseniä.
Ensisijaisen tärkeää on, että kolmansien maiden kanssa tehtävissä kalastussopimuksissa otetaan huomioon ympäristövaikutukset. Mielestäni on hyvä, että esittelijä painottaa kestävän kalastuksen tärkeyttä ja korostaa, että siihen olisi kiinnitettävä huomiota kaikilla aluksilla, jotka toimivat asianomaisilla vesillä.
Olen kuitenkin harmissani siitä, että esimerkiksi Angolassa, jolle maksetuista 15,5 miljoonasta eurosta 35 prosenttia on tarkoitus käyttää pienimuotoisiin kalastushankkeisiin, ei tiedetä tarkasti, käytetäänkö näitä rahoja tähän tarkoitukseen vai ei. Huolenaiheet ovat hyvin todellisia, ja siksi kannatan ELDR-ryhmän tarkistusta 2. Sen perusteella uusien kalastussopimusten tekeminen edellyttäisi riittävien todisteiden esittämistä siitä, että edellisten sopimusten yhteydessä kohdennettuihin toimiin tarkoitetut rahat on käytetty suunnitelmien mukaisesti.
Meidän ei pidä antaa sellaista kuvaa, että uusimme sopimuksia, joita kolmas osapuoli ei ole noudattanut. Kalastussopimuksia ei myöskään pitäisi allekirjoittaa, jos ne ovat pitkällä aikavälillä vahingollisia kyseisen maan sosiaaliselle ja taloudelliselle tilanteelle. Kolmansien maiden kanssa tehtävät sopimukset vaikuttavat suuresti EU:n kalatarjontaan. Entä mitä teemme, kun niiden kalakannat ehtyvät? Meidän ei pidä tuhota maiden elinkykyisyyttä ja tulevaisuuden kannalta ratkaisevia kalakantoja lyhytaikaisten etujen vuoksi. Kolmansien maiden kanssa tehtävissä kalastussopimuksissa on otettava huomioon kalakantojen säilyvyys tulevaisuudessa. 
Fischler,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi lämpimästi kiittää kaikkia keskusteluun osallistuneita rakentavista kommenteista. Esitän melko lyhyen loppukommentin. Erityisesti haluan kiittää mietintömme saamasta vahvasta tuesta. Yksi asia on tehtävä selväksi: emme voi noudattaa kaksinaismoralismia. Kolmansien maiden kanssa tehtävien sopimusten on perustuttava samoihin periaatteisiin, joita noudatetaan yhteisön omilla vesillä. Tämä pätee etenkin silloin, kun tarvitaan järkevää ja tehokasta säilyttämispolitiikkaa, mutta myös silloin, kun pyritään varmistamaan, että kaikki päätökset tehdään uusimman tiedon perusteella. Näitä periaatteita meidän on noudatettava tulevaisuudessa.
Mitä oikeastaan tarkoitamme kumppanuussopimuksilla? Kumppanuudesta voidaan puhua, kun osapuolet ovat niin sanoakseni yhdenvertaisia eikä kumpikaan hallitse toista. Sen me pyrimme varmistamaan tulevaisuudessa. Kyse ei ole siitä, että teemme yhteistyötä ainoastaan silloin, kun haluamme kalastaa kolmannen maan vesillä. Kyse on myös siitä, että teemme osuutemme ja autamme näitä maita – mikäli ne niin haluavat – kehittämään omaa kalastusalaansa paitsi kalasaaliiden myös kalanjalostusmenetelmien osalta. Tämä on olennainen osa sitä kehitystä, jota haluamme tukea ja jota meidän todella pitäisikin tukea. Kaikki tämä onnistuu ainoastaan, jos nämä maat ovat vilpittömästi kiinnostuneita asiasta ja tekevät todellista yhteistyötä. Käytännössä olemme huomanneet, että näin tapahtuu yhtä useammin, ja siksi edistyminen sopimusten tekemisessä on ollut mielestäni myönteistä.
Voin vain todeta, että näitä periaatteita on kokeiltava todellisissa neuvotteluissa, kun parlamenttikin on pystynyt varmistamaan, ovatko kaikki äskettäin tehdyt sopimukset tyydyttäviä.
Puhemies.
   Kiitos paljon, arvoisa komission jäsen Fischler.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna kello 11.00.(1)

