2011. aasta eelarve (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on arutelu 2011. aasta eelarve üle.
Lubage mul aruteluga algust teha. Lugupeetud José Manuel Barroso, Melchior Wathelet, Olivier Chastel! Lepituskohtumiste ajal ei suutnud Euroopa Parlament ja nõukogu 2011. aasta eelarves kokkuleppele jõuda. Meil on sellest kahju - kokkulepe oleks olnud võimalik.
Euroopa Parlament teab, et kokkuhoid on vajalik. Olime valmis nõustuma sellega, et 2011. aasta eelarves piiratakse maksete assigneeringute suurendamist 2,91 protsendile võrreldes 2010. aastaga. Vastutasuks tahtsime määrata kindlaks meetodi Lissaboni lepingu jõustamiseks ning eelkõige tahtsime määrata kindlaks, missugust menetlust tuleks edasiste eelarveläbirääkimiste puhul järgida. See on oluline, sest Lissaboni leping on jõus ning me ei tahtnud mingil moel lepingust kaugemale minna. Teame, et enamik liikmesriike soovis seda kokkulepet.
Nüüd peame võimalikult kiiresti otsustama, kuidas lahendada eelarve puudumise probleem. See on kõigi kolme Euroopa institutsiooni kohustus. Ütlesime, et parlamendi jaoks on kiirendatud tegutsemine võimalik, kuid ainult siis, kui tagatakse meie ootused järgmiste eelarveläbirääkimiste menetluse osas.
Viimase paari päeva jooksul oleme näinud märkimisväärseid edusamme nõukoguga peetavates kõnelustes. Olen kindel, et kokkulepe on käeulatuses. Euroopa Parlament on valmis paljuks, et jõuda kokkuleppele võimalikult kiiresti. Läbirääkimised lõppesid 15. novembril enne keskööd parlamendi eeldusega, et soovime leida hea lahenduse kahele põhiküsimusele: paindlikkusmehhanismid, et tagada Lissaboni lepingust lähtuvate poliitikameetmete rahastamine, ning lahendused seoses Euroopa Parlamendi osalemisega järgmiste mitmeaastaste finantsraamistike läbirääkimisprotsessis.
Sellised ootused on meil ka Euroopa Liidu omavahenditega seotud ettepanekute suhtes. Meie arvates võiks Euroopa Komisjon võtta selles küsimuses otsustava rolli. Olen kindel, et tänu vastastikusele valmisolekule kõnelda jõuame me kokkuleppeni. Tahan veel kord rõhutada, et minu arvates on Euroopa Komisjoni roll ülioluline. Seetõttu ootame huviga José Manuel Barroso kõnet, milles ta tutvustab nii kavandatud uut eelarvet, mis pannakse hääletusele 1. detsembril, kui ka vastust Euroopa Parlamendi peamistele ootustele. Loomulikult on meie jaoks väga tähtis ka eesistujariigi arvamus, mida ta väljendab Melchior Wathelet' kaudu, nagu ka see, mida ütleb Olivier Chastel.
Joseph Daul
Lugupeetud juhataja ja eesistujad, kolleegid! Arutelu eelarve üle toimub ajal, mil meie kaaskodanikud on oma vääringu nõrkuse tõttu kahtleval seisukohal, ning ajal, mil Euroopa koondub põhjendatult Iiri majanduse toetamiseks.
Vastupidi sellele, mida on ehk öeldud Euroopa Parlamendi eesmärkide kohta nendel läbirääkimistel, ei ole küsimus võimuvõitluses või institutsioonilistes vaidluses, samuti ei ole küsimus liikmesriike tabanud raskuste eiramises või valitsemissektori võlakriisis, mille all me kõik kannatame. Ei, eesmärk on võimaldada Euroopal oma kohustusi täita. Kohustusi sotsiaalvaldkonnas, ning siinkohal pean silmas haridust ja elukestvat õpet, kohustusi loodusõnnetuste ohvrite ees, ning siinkohal pean silmas abi riikidele, keda mõjutavad toidumässud, ja kohustusi seoses programmidega, millega luuakse töökohti ja majanduskasvu, nagu Galileo ja ITER.
Tegelikkus näitab seda, et asju poliitilise vaatepunkti asemel arvepidamise seisukohalt vaadates kahjustavad need mõned liikmesriigid, kes jätkuvalt läbirääkimisi pidurdavad, 500 miljoni eurooplase huve. Tehes nägu, et Euroopa Parlament on süüdlane, ning väites, et parlament tahab kulutada ajal, mil liikmesriigid tõmbavad püksirihmu koomale, et parlament tahab kasutada talle Lissaboni lepinguga antud volitusi kokkuhoiu ja eurooplaste arvelt, juhivad nad tähelepanu kõrvale olemasolevatelt tegelikelt probleemidelt.
Milline on tegelikkus? Tegelikkuses ei paku viimased majandusprognoosid mingit lootust, et 2020. aastaks jõuame tagasi tugeva, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu juurde, mille Euroopa Liit omale eesmärgiks on seadnud.
Tõsiasi on ka see, et praeguses eelarveprojektis ei ole nähtud ette Lissaboni lepinguga liidule antud uute volituste rahastamist ning selles ei suudeta täita meie taotlusi jätkata finantstsükli vahekokkuvõtteid, mis on sätestatud 2007.-2013. aasta kokkuleppes.
On tõsi, et eelarve projektis ei nähta 2020. aasta strateegiale ette mingit - ja ma pean silmas mitte mingit - rahastamist.
Lühidalt võtab nõukogu vastu programme, ilma neile mingit rahastust ette nägemata. Ja kui Euroopa Parlamendi president nõukogule tema kohustusi meelde tuletab, on viimane solvunud, kuid kui mõni kohalik, piirkondlik või riiklik ametiasutus projektid ilma neid rahastamata heaks kiidab, mõistetakse see asutus hukka. Miks, küsin ma, peaks kohalikul või riiklikul tasandil vastuvõetamatu tegevus olema vastuvõetav Euroopa tasandil?
Kas see on viis, kuidas meie kodanikke Euroopaga lepitada? Arvan, et mitte. Ütlen selge sõnaga komisjonile ja eelkõige nõukogule: ärge minu fraktsiooni peale lootke, ärge lootke, et Euroopa Parlament hääletab programmide poolt, mille rahastamine ei ole tagatud. Minu fraktsioon soovib, et naastaks kaine mõistuse juurde ja jõutaks tasakaalustatud kokkuleppeni. See peab olema laiaulatuslik kokkulepe, milles on samal ajal hõlmatud 2011. aasta eelarve, 2010. aasta paranduseelarve ja sellega kaasnevad kirjalikud muutmisettepanekud, paindlikkusmenetlus ja tagatised tulevaste poliitikameetmete rahastamise kohta, mida nimetame poliitiliseks osaks.
Rõhutan seda, et meie ettepanekud nimetatud poliitilise osa kohta ei sisalda mingeid praeguste aluslepingute muudatusi, ka ei otsustata nendes mingil viisil ELi tulevase raha hulga, päritolu või jaotuse üle. Peale selle rõhutan, et omavahendite arutelu taasalustamine ei ole Euroopa Parlamendi uus ettepanek, vaid otsus, mille võttis nõukogu ise vastu 2006. aasta mais pärast kokkulepet, milleni jõuti 2005. aasta detsembris Ühendkuningriigi eesistumise ajal.
Minu fraktsioon ei toeta täielikult mitte üksnes liikmesriikide eelarvete osamaksude piirmäära kehtestamise, vaid ka osamaksude vähendamise eesmärki. Võlakriisi äärmine sügavus peab tooma kaasa Euroopa rahanduse täieliku uuendamise. See ei seisne üksnes ülesannete jaotamises liikmesriikide ja Euroopa eelarvete vahel; see seisneb ka kõikide võimalike ühendamisvormide leidmises kokkuhoiu eesmärgil.
Juhataja, eesistujad, kolleegid! Euroopa Rahvapartei (Kristlikud Demokraadid) toetab kahte nõudmist, mille nõukogu 15. oktoobril esitas: et ELi eelarvest panustataks ühisesse finantsdistsipliini ja et tagataks rahastus Euroopa eesmärkidele. See on meie eesmärk 2011. aasta eelarve läbirääkimistel ning oleme kindlad, et kokkulepe on saavutatav, kui nõukogu eesistujariik räägib tulemuslikult läbi oma kolleegidega Brüsselis.
(Aplaus)
Martin Schulz
Lugupeetud juhataja! Usun, et meid tabanud praeguse kriisi vallandasid sündmused Deauville'is. Usun, et Prantsusmaa president ja Saksamaa kantsler sõlmisid Deauville'is David Cameroniga kokkuleppe: viimane on stabiilsuse ja kasvu paktiga seoses nõus aluslepingu läbivaatamisega vastutasuks selle eest, et Ühendkuningriigi eelarvenõudmistele vastatakse. Ma võin küll eksida, kuid kahtlused on olemas. Tegemist oleks kokkuleppega, mis on sõlmitud kolmandate poolte arvel, Euroopa Parlamendi õiguste arvel. Seetõttu ei peaks olema üllatav, et kolmas pool, praegusel juhul Euroopa Parlament, ei ole valmis sellega nõustuma.
Lisaks ei peaks olema üllatav ka see, et Euroopa saatus jäetakse euroskeptiliste valitsuste kätesse. Niisuguses olukorras katsetab selline valitsus oma piire. Briti valitsus katsetab praegu, kas ülejäänud Euroopa nõustub tema eelisõigustega või ei. Seetõttu on praegune eelarve või eelarve arutelu ka arutelu suuna üle, mille poole Euroopa Liit peaks liikuma. Küsimus ei ole rahas. Raha suhtes oleme kokku leppinud. Usun, et see on oluline sõnum Euroopa valijatele ja kodanikele. Oleme raha osas kokkuleppele jõudnud ning parlamendina oleme vastanud Ühendkuningriigi rahaga seotud nõudmistele: 2,91% kulude suurendamine - mitte kulukohustuste assigneeringute, vaid kulude.
Kui küsimus ei ole rahas, siis milles muus? Küsimus on Euroopa Parlamendi õigustes. Küsimus on aluslepingus sätestatud õigustes. Kõik, mida parlament nõuab, moodustab osa aluslepingust. Omavahendite teemat on käsitletud ELi toimimise lepingu artiklis 311. Keskmise pikkusega perioodi finantsplaneerimine on aluslepingus sätestatud protsess, mille kohta tuleb kehtestada määrus. Eelarve paindlikkus hõlmab valitsuste, komisjoni ja Euroopa Parlamendi vastastikusi huve ning nende suutlikkust vastata eelarveeeskirjade raames paindlikult lühiajalistele nõudmistele. Küsimus ei ole lisakulutustes, küsimus on selles, kui tõhusalt Euroopat valitsetakse - vähemalt nii on see paindlikkuse puhul -, ning küsimus on Euroopa Parlamendi põhiõigustes.
Olen mõnevõrra üllatunud. Euroopa Liidu valitsusjuhid on kõik parlamendisaadikud. Nad on kõik mehed ja naised, kes on pärit parlamentaarse traditsiooniga riikidest. Nagu Joseph Daul juba ütles: missugune riiklik parlament lubaks, et tema kesksesse õigusesse, õigusesse koostada eelarvet, sekkuks täidesaatva võimu tahe? Euroopa Liidu 27 valitsust on täidesaatev võim. Me ei tohi aga lubada, et demokraatia Euroopas pea peale pöörataks. Parlament võtab eelarve vastu ja parlament kontrollib täidesaatvat võimu. Briti valitsuse soov on praegusel juhul see, et 27 valitsust kontrolliksid Euroopa Parlamenti, mis käib risti vastu parlamentaarsele demokraatiale. Seetõttu võib praegune otsus pretsedendi luua. Euroopa Parlament ei tohi oma õigusi käest lasta.
Mis saab edasi? Pärast seda, kui Euroopa maksumaksjate raha on liikmesriikide kassadest Brüsselile üle antud, ei kuulu raha enam liikmesriikidele. See on ELi raha. Siis peab seda kontrollima Euroopa Parlament Euroopa Liidus. Pärast seda peab Euroopa Parlament eelarve vastu võtma, sest Euroopa eelarvet ei võta vastu 27 liikmesriigi parlamenti või 27 liikmesriigi valitsust, vaid vabalt valitud Euroopa Parlament.
Keskmise pikkusega perioodi finantsplaneerimine, paindlikkuse klausel ja omavahendid ning mitte raha on need kolm teemat, mida me nõukoguga peame arutama. Oleme sellest viimase paari tunni jooksul rääkinud. Tahan veel üks kord öelda, et oleks selge, et Alain Lamassoure ja fraktsioonide esimehed on teinud suuri jõupingutusi, et meil oleks võimalik võtta n-ö suhteliselt ühtne kurss. Nüüd aga ei tohi me sellest kursist loobuda. Peame nõukogule selgeks tegema, et need kolm teemat on seotud meie õiguste, mitte lisakulutustega. Iga parlament, mis laseb mis tahes valitsusel oma õigusi piirata, peaks töö lõpetama.
Seetõttu on minu fraktsioon ühehäälselt otsustanud, et me kas lepime kokku nende nõudmiste osas, mis ei ole midagi muud kui püüd Euroopa Parlamendi õigusi tugevdada, või mingit eelarvet ei tule. Kui ei ole eelarvet, ei ole ITERi projekti ega termotuumasünteesi reaktorit. Ei ole Galileo projekti ega Euroopa välisteenistust.
Valitsusjuhid on valiku ees. Nad kas tunnistavad Euroopa Parlamendi õigusi ja selle projekte või nad alandavad parlamenti ning jäävad eelarveta. See on üksmeelne kurss, mille on võtnud minu fraktsioon.
(Aplaus)
(Sõnavõtja nõustus vastama sinise kaardi küsimusele kodukorra artikli 149 lõike 8 alusel.)
Krisztina Morvai
Lugupeetud juhataja! Mõtlen, kas Euroopa Parlament nõustuks sellega, et põhiseaduse seisukohalt võib tervet võimude lahususe, kontrolli ja tasakaalustatuse ideed ka teistmoodi tõlgendada? Rahvusvahelisel areenil ja Euroopa poliitikas ei saa me lihtsalt riiklikku võimude lahususe, kontrolli ja tasakaalustatuse mudelit üle kanda.
Mina näen seda nii - ning ma mõtlen, kas kolleegid nõustuksid minuga selles osas -, et võimude lahususe, kontrolli ja tasakaalustatuse süsteemis esindab nõukogu tegelikult rahvusriike ning seda, mis jääb pärast Lissaboni lepingut alles rahvusriikide suveräänsusest ja sõltumatusest. See tegutseb riikide nimel, kelle valitsused on valitud.
Euroopa demokraatlikes riikides valitakse valitsused demokraatliku valimissüsteemi alusel. Oma rahva ja inimeste nimel teostavad nad kontrolli ja tasakaalustavad Euroopa Parlamendi volitusi. Kas parlament on nõus sellega, et kontrolli ja tasakaalustatuse süsteemi võib ka teistmoodi tõlgendada?
Martin Schulz
Lugupeetud juhataja! Lugupeetud Krisztina Morvai, tõlgendusvõimalusi on palju. See on täiesti selge. Võimalik, et teie tõlgendus ELi toimimise lepingust erineb minu omast. Küsimus ei ole aga tõlgendamises, vaid aluslepingu kohaldamises ning see tähendab selget eelarvemenetlust. Muide, te kuulute - nii palju, kui ma tean - Ungari parteisse Jobbik, või kui see ei vasta tõele, siis mõnda muusse parteisse. Palun selgitage valijatele oma riigis, et kui me võtame vastu ELi eelarve, siis on reaalselt võimalik maksta Euroopa Liidus välja Ühtekuuluvusfondi raha pikaajalises perspektiivis. Kui eelarvet ei ole, siis ei saa raha kättesaadavaks teha.
Guy Verhofstadt
fraktsiooni ALDE nimel. - Lugupeetud juhataja! 2005. aasta detsembris istus Euroopa Parlamendi saalis üks peaminister. Minu arvates sai meile kõigile selgeks üks: edaspidi on meil väga vaja tõsiselt reformitud eelarvet. Peame kõik - komisjon, nõukogu, liikmesriigid ja Euroopa Parlament - töötama välja plaani, kuidas võiksime järgmise paari aasta jooksul saavutada üksmeele muudetud ja reformitud Euroopa suhtes, kus eelarve on ratsionaalne osa tulevikust, mitte kahetsusväärne lehmakauplemine.
Niisiis, see peaminister oli Tony Blair - mees, kes saavutas finantsperspektiivide kohta viimase kokkuleppe. Siin me nüüd viis aastat hiljem oleme. Tony Blairi öeldu on põhiline, mida Euroopa Parlament tahab saavutada: ELi institutsioonide ja kõikide asjaomaste poolte kaasatus liidu rahastamise ümberkujundamiseks ja selle rajamiseks ratsionaalsele alusele, mitte lehmakauplemisvõistlusele nagu praegu.
Arvude osas peame olema väga selgesõnalised. Ei ole saladus, et Euroopa Parlament oleks valmis aktsepteerima nõukogu pakutud arve, seda muidugi laiema kokkuleppe raames. Kuid peame jõudma kokkuleppele ka teises küsimuses, lugupeetud kolleegid, s.t paindlikkuses, ning selles küsimuses peame end väga selgelt väljendama. Paindlikkus ei ole nõukogupoolne järeleandmine, paindlikkus on vajalik ja vältimatu, sest muidu ei saa me rahastada paljusid olulisi asju. Peale selle kuulub paindlikkus n-ö õigustiku juurde. See moodustab osa institutsioonidevahelisest kokkuleppest, mis meil juba olemas on. Õigupoolest on nõukogu kõnealuse eelarve juures sellest keeldudes praegu oma sõna murdnud. Kõige olulisem on see, et me peame kokku leppima liidu edaspidises rahastamises.
Seetõttu tuleb uuesti käsitleda omavahendite teemat, selles ei ole kahtlustki. Lubage mul selgelt välja öelda, et omavahendite küsimus ei seisne aluslepingute muutmises. Omavahendid ei ole ka uute pädevuste küsimus. See on olemasolevate aluslepingute kohaldamise küsimus ning see on olemasolevate pädevuste rahastamise küsimus, sest liidul pididki alati olema oma tulud. Angela Merkel, Nicolas Sarkozy ja David Cameron seda ei tea, kuid liit loodi omatuluga. See on liidu asutajate kohaselt liidu rahastamise alus.
Sellegipoolest teame kõik, et aja jooksul ja teatud raudse leedi panuse tõttu kaotas liit sideme omavahenditega, nii on meil nüüd selle asemel naeruväärsed arutelud teemal, kes saab liidust rohkem ja kes vähem kasu. Eelarve puhul ei püüelda praeguses Euroopa Liidus ELi huvide poole, vaid keskendutakse üksnes iga üksiku liikmesriigi netomaksete positsioonile.
Seda nimetatakse praegu äriks liidu eelarveküsimustes. Selline käitumisviis tapab liidu - see hävitab liidus ühtsuse vaimu ja see hävitab solidaarsuse. Ma kordan: me võime nõuda üksnes tõelisi omavahendeid, mis võib tuua kaasa ka selle, mida paljud riigid soovivad - riikide väiksemad osamaksed. Kui me süsteemi ei muuda, jääb vastutus valitsustele, mitte kodanikele. Kui aga võtame suuna omavahenditele, jääb vastutus kodanikele, mitte valitsustele. Lühidalt võib öelda, et ELi omavahendid tähendavad suuremat Euroopa demokraatiat, see on nüüdisaegse Euroopa demokraatia alus.
Niisiis on mul teile üks palve, lugupeetud José Manuel Barroso. See on väga lihtne. Missugune ka ei oleks töövorm - kongress, konverents, valitsustevaheline konverents riikide parlamentide osavõtul või ilma - ärge kuulake minevikuhääli. Vaadake tulevikku, kasutage oma algatusõigust ning esitage ametlik ettepanek nii kiiresti kui võimalik. Parlamendi Euroopa-meelne enamus toetab teid ning kõnealust algatust täielikult.
Daniel Cohn-Bendit
Lugupeetud juhataja, eesistujad! Kui kõiki kõnelejaid hoolikalt kuulata, elame minu arvates Euroopa Liidu ajaloos murrangulisel hetkel. Praegune eelarveprobleem - nagu kõik seda omal moel on öelnud - on Euroopa idee arendamisega seonduv probleem. Küsimus ei ole ainult eelarves. Lisaks on midagi viltu Euroopa Liidu idees ning see paistab avalikes aruteludes alati silma.
Oleme tunnistajaks Euroopa tegevuse renatsionaliseerimisele - täiesti naeruväärsele renationaliseerimisele. Miks? Sest - ning seda ütleme kõik - te tahate, et Euroopa Liit lahendaks edukalt probleemid, mida te ei suuda enam riiklikul tasandil lahendada, kuid samal ajal ei taha te ülesande lahendamise vahendeid anda mitte Euroopa Parlamendile, vaid Euroopa Liidule.
Seepärast ütleme, et me ei kaitse parlamendi õigusi, vaid üksnes Euroopa Liidu õigusi ja vajadust Euroopa Liidu järele. Seepärast - kui me lepime täna kokku kolmes punktis - peame me tegelikult leppima siin koos kokku ühes asjas: kas võtta või jätta. Isegi kui selleks kulub kaks, kolm või neli kuud - ning see on kõigi jaoks raske -, kiidame me Euroopa eelarve heaks ainult siis, kui tõstatatud punktides kokkulepe saavutatakse.
Ärme siis karda, kui see võtab palju aega ning kui me ei hääleta eelarve üle detsembris ega isegi jaanuaris või veebruaris, nagu võib juhtuda. Kui käivitame selle arutelu, kuid peatume poolel teel, oleme kaotanud järgmiseks neljaks aastaks.
Seetõttu kutsun kõiki üles olema omavahendite osas vastutustundlikud - Guy Verhofstadt on seda selgitanud. Lõppude lõpuks on asi üsna lihtne ning seepärast on huvitav Alain Lamassoure'i arusaam kokkuleppest, sest arutelud peavad Euroopa avalikus ruumis toimuma riikide parlamentide, valitsuse esindajate ja komisjoni liikmetega. Omavahendid esindavad võimalust vähendada - ütlen seda kolm korda - vähendada - seekord oli see kõikidele konservatiividele - vähendada liikmesriikide osamakseid ning samal ajal suurendada Euroopa eelarvet. See ei ole ju keeruline!
Seega, kui suudame selle sõnumi edastada kõikjal Euroopas, jäävad inimesed meiega nõusse. Kordan: me peame vähendama liikmesriikide osamakseid ja suurendama Euroopa eelarvet. Jah, tõepoolest tulevad Euroopa maksud, kuid praegu riiklikul tasandil kehtestatavad kokkuhoiumeetmed on teie jaoks nagunii laastavad, sest oleme aastaid teadnud, et kokkuhoid tapab majandusliku hoo ega vii lõppkokkuvõttes kuhugi. Seepärast palun teid: ärme lämmata Euroopat, sest valitsused lämmatavad juba praegu omaenda majandust.
Viimase märkuse teen Iirimaa kohta. Iirimaa sümboliseerib neoliberalismi läbikukkumist; see sümboliseerib dereguleerimise läbikukkumist. Aastaid olete härra Griffithiga ajanud meid hulluks oma üleskutsega: dereguleerida, dereguleerida, vähendada ettevõtte tulumaksu. Noh, seal te nüüd olete? See on majanduskatastroof ning mida teeb Iiri valitsus? Ta karjub: "Emme, emme, Euroopa, aita meid!"
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Lajos Bokros
fraktsiooni ECR nimel. - Lugupeetud juhataja! Tahan kinnitada Daniel Cohn-Benditile, et me mõistame, mida tähendab eelarve puudumine. Vastupidi paljude inimeste arvamustele oleks fraktsioonil ECR hea meel näha kokkulepet kahe eelarvepädeva institutsiooni vahel. Meile tundub häbiväärne, et pärast kõiki neid vaevanõudvaid lepituskõnelusi ei ole eelarvet, sest 500 miljonit Euroopa maksumaksjat ei mõista, miks need kaks silmapaistvat eelarvepädevat institutsiooni ei suuda jõuda kokkuleppele Lissaboni lepingu kohaldamise kõige esimesel aastal.
Minu arvates lasub vastutus mõlemal poolel. Euroopa Parlamendil ei ole vaja sundida valitsusi võtma poliitilisi kohustusi, mida need siinkohal on kahjuks võimetud võtma või mida nad mingil põhjusel ei taha kriisiajal võtta. Ka ei ole Euroopa Parlamendil vaja neid kohustusi pikema aja jooksul täita.
Teisalt võin ka öelda, et nõukogul on vastutuses oma osa, sest nädal aega tagasi, kui me lepitusmenetluse käigus läbirääkimisi pidasime, ei vaevunud ükski saadik tegema ühtegi avaldust, mis selgitaks tema oma valitsuse seisukohti. Seetõttu kujunes sellest dialoog kahe poole vahel, kes isegi ei esitanud omaenda ettepanekuid.
Komisjon valmistab ette uut projekti, mille aluseks on 2,91% suurune kasv. Siinkohal tahan väljendada tunnustust ja heakskiitu volinik Lewandowskile, kes teeb selle nimel tohutult tööd. Võime jõuda kompromissini, kui suudame leppida kokku paindlikkuse rakendamises - mis muide ei ole hea terminikasutus, sest peaksime kasutama "reservi" - osana institutsioonidevahelisest kokkuleppest ülejäänud kolmel aastal, et rahastada ITERit ja mõnda muud tähtsat projekti.
Samas võiks Euroopa Parlament otsustada mitte sundida nõukogule peale ühtegi poliitilist deklaratsiooni, mis on paljudele olulistele valitsustele praegu vastuvõetamatu. Nii võime me kompromissile jõuda. Arvan, et Melchior Wathelet teeb selle kallal suurt tööd. Võin teid ainult julgustada seda jätkama, härra Wathelet, sest veelgi häbiväärsem on see, kui me ei suuda jõuda kokkuleppele enne käesoleva aasta lõppu.
Mairead McGuinness
(Sinise kaardi küsimus Daniel Cohn-Benditile kodukorra artikli 149 lõike 8 alusel). Tõepoolest, lugupeetud juhataja! Arvatavasti jäin teil kahe silma vahele. Soovin kommenteerida Daniel Cohn-Benditit ja esitada talle küsimuse, et te ei arvaks, et iirlased teid ei kuula.
Kas nõustute sellega, et teie kommentaarid ettevõtte tulumaksu kohta tulevad praegusele olukorrale pigem kahjuks kui kasuks. Kas te selle asemel, et teha halvustavaid märkusi Iirimaa abiotsimise kohta, nõustuks pigem sellega, et aidates Iirimaad aitab Euroopa Liit iseennast? Ütlen seda kui Iiri emme, sest seda märkust te vist kasutasite. Käitugem Euroopa Parlamendis täiskasvanulikult, kui räägime teistest liikmesriikidest, olgem lugupidavad.
Daniel Cohn-Bendit
(Vastas sinise kaardi küsimusele kodukorra artikli 149 lõike 8 alusel)
Lugupeetud juhataja! Euroopa Liit on poliitiline organ. Meil on liikmesriigid, kel on oma poliitikameetmed ning me arutame poliitikat. Ütlen jätkuvalt, et üks Iirimaa katastroofi põhjus oli vale majanduspoliitika. Ka rohelised aitasid sellele kaasa. Tean seda. Võin seda kindlalt öelda. Ma ei ole pime ning ma ütlen jätkuvalt, et tegemist oli vale poliitikaga. Kui järgite vale poliitikat ning see toob kaasa katastroofi, on aus öelda, et tegemist oli vale poliitikaga. Kui see oleks olnud õige poliitika, ei oleks te praegu sellises katastroofilises olukorras.
Teised, kellel lasub vastutus, on Euroopa pangad. Nad mängisid hasartmängu, kuid kui kaotad raha, nagu tavainimesega mängupõrgus juhtub, oled raha kaotanud. Nüüd ütlevad pangad, et tahavad samuti oma raha tagasi, ning meie oleme keerulises olukorras. Tahame iirlasi aidata, kuid peame välja ütlema, et just meie kritiseeritud süsteemi tõttu on Iirimaa sellises olukorras.
Lothar Bisky
Lugupeetud juhataja, kolleegid! Lissaboni lepingu toetajad on rõhutanud asjaolu, et see kaotab ELis demokraatia puudujäägi. Tegelikkuses näitas esimene aasta, et Euroopa Parlament on pidanud võitlema nõukogu ja komisjoniga isegi selle nimel, et jõuda parlamendipoolse kaasotsustamise ja demokraatliku kontrollini.
Euroopa Parlamendi kaasotsustamisõigus kõigis eelarveküsimustes on demokraatia miinimumnõue. Kordan: see on miinimumnõue. Euroopa Parlament valiti selleks, et viia ellu Euroopa ideaal ja toimida riikide eneseupitamise tasakaalustajana. Meie kohus on mitte teha kompromisse, kui kõne all on Euroopa Parlamendi kaasatus 2013.-2020. aasta eelarve finantsraamistiku üle peetavatesse läbirääkimistesse.
Uusi ülesandeid ei saa rahastada eelarvevahendite ümberjagamise kaudu või vähemalt saab seda teha väga piiratud ulatuses. Liikmesriikide napi eelarve juures on täiesti arusaamatu, et nõukogu keeldub arutamast Euroopa Parlamendiga omavahendite teemat.
Euroopa eelarve peab olema liikmesriikide solidaarsuse konkreetne kajastus. Muidu triivime eemale Euroopa lõimituse põhiideest ning kaotame Euroopa kodanike austuse. Tundub, et netorahastajad on selle unustanud. Sellal, kui nende ettevõtted teenivad Euroopa siseturul kasumit, on Saksamaa ja muud riigid läbinisti ihned, kui kõne all on Euroopa ühiste probleemide lahendamine. Solidaarsuse mõiste on ümber määratletud ning üks liikmesriik aitab teisi üksnes siis, kui see talle endale kasu toob.
Saksa pangad nii sügavalt Iirimaa finantssektori kriisi vajunud, et päästerõngas on sama oluline nii päästjatele kui ka päästetavatele. Viimastel aastatel on minu fraktsioon ELi eelarve tagasi lükanud. Usume, et selle prioriteedid on paigast ära ning et liiga vähe pööratakse tähelepanu sellele, kuidas tulla toime keskkonna ja sotsiaalse heaolu langusega. See on süvendanud sotsiaalset lõhet ELis ja liikmesriikides.
On täiesti vastuvõetamatu, et selliseid suuri projekte nagu ITER rahastatakse projektide arvelt, millega pakutakse otsetoetust üliõpilastele, töötutele, maapiirkondadele ja kohalikele kogukondadele. Kokkuvõttes on ülim aeg - ning ma tunnistan, et see on mõnevõrra lihtsustatud sõnastus - hakata rohkem mõtlema Euroopa inimestele euroopalikust, mitte isekast riiklikust vaatenurgast.
(Sõnavõtja nõustus vastama sinise kaardi küsimusele kodukorra artikli 149 lõike 8 alusel.)
Paul Rübig
(DE) Lugupeetud juhataja! Mul on Lothar Biskyle küsimus. Ettevõtted teenivad kasumit, kui nad valmistavad tooteid või pakuvad teenuseid, mida kodanikud ostavad. Kas teie alternatiiv on see, et ettevõtted peaksid kandma kahju ja valmistama tooteid, mida keegi ei vaja?
Lothar Bisky
(DE) Lugupeetud juhataja! Mõistan teie majandusalaseid küsimusi, lugupeetud Paul Rübig, ning need on sügavalt majanduslikud ja ma austan seda. Siiski usun, et küsimus on suhetes eelarve ja Euroopa Parlamendi ja viimase õiguste vahel. See on teine teema. Küsimus on seotud toodetega, kuid teises tähenduses.
Marta Andreasen
fraktsiooni EFD nimel. - Lugupeetud juhataja! Olgem ausad. Läbirääkimised järgmise aasta eelarve üle varisesid kokku Euroopa Parlamendi püüdluste tõttu omandada rohkem võimu Euroopa Liidu rahastamises, kuigi seda võimu ei ole Lissaboni lepingus ette nähtud. Niisugune nõue - mis tähendab ettepanekut Euroopa maksu kohta - on ning on alati olnud meile vastuvõetamatu.
On ähvardatud blokeerida nende liikmesriikide rahastamine, kes keelduvad Euroopa Parlamendi nõudmistega kaasa minemast. Uskuge mind, see oleks parim uudis, mida saaksime anda Briti ja Euroopa maksumaksjatele - neile, kes maksavad lõpuks nii riiklikke osamakseid kui ka Euroopa maksu. Audiitorid on keeldunud kiitmast heaks 92% Euroopa Liidu 2009. aasta kuludest ning nende hinnangul ei oleks pidanud välja maksma vähemalt 6 miljardit Suurbritannia naelsterlingit - see sarnaneb eelmise aasta summale, mida ei ole veel tagasi saadud. Rahastamise blokeerimine nende puhul, kes kasutasid ELi raha ebakorrapäraselt, annaks Euroopa Liidule piisavalt vahendeid, et tasuda üllaste asjade eest, mida soovitakse toetada. Samal ajal muudaks see Euroopa bürokraatia teatud määral usaldusväärsemaks. Kuid kardan, et seda ei juhtu kunagi.
Angelika Werthmann
(DE) Lugupeetud juhataja, kolleegid! 2011. aasta eelarve läbirääkimiste laua taga istub kolm võrdset partnerit: nõukogu, komisjon ja parlament. Euroopa Parlament on nõustunud nõukogu kavandatud 2,9% eelarve kasvuga, kuid ainult kombinatsioonis poliitilise pakmega. Lissaboni lepingu taustal on see vägagi õigustatud nõudmine. Kasvu ulatust silmas pidades usun, et on oluline täpsustada, et töötame endiselt ELi eelarvega, mille maht on sama kui ajal, mil liikmesriike oli 15 ning mis on järelikult suunatud sellises suuruses liidule. Nüüd on liidus aga 27 liikmesriiki ning lisandunud on palju uusi ülesandeid, mida tuleb arvesse võtta.
Majanduskriisi taustal näib ELi eelarve suurendamine arusaamatu. Kuid me peame võtma arvesse tõsiasja, et peaaegu 95% rahast tagastatakse Euroopa kodanikele otsetoetuse vormis, nt Globaliseerumisega Kohanemise Euroopa Fondi kaudu. Lõpuks peavad kõik mõistma, et praegune eelarveolukord mõnes liikmesriigis on nende endi määratud. Tõsi on see, et ilma 2011. aasta eelarveta ei saa rahastada kolme finantsjärelevalveasutust. Arvestades praegust rasket olukorda Iirimaal, oleks olnud hea, kui need organisatsioonid oleksid alustanud tööd juba eile.
Melchior Wathelet
Lugupeetud juhataja! Tahan kõigepealt öelda, et kellelegi ei valmista heameelt see, et 15. novembril ei jõutud lepituseni. Loomulikult oleksime eelistanud täna pidada täiesti teistsugust arutelu koos lepitusmenetluse lõpetamisega, mille tulemuseks oleks võinud olla kokkulepe ning võimalus, et eelarve võetakse vastu ka Euroopa Parlamendis.
Tõsi on, et olime kindlasti kõik lepitusmenetluse edutuses pettunud. Samal ajal aga olen kuulnud - nii komisjonis, mis on tegutsenud vahendajana ja tõepoolest mänginud oma vahendajarolli kogu menetluse vältel, kui ka eelkõige Euroopa Parlamendis, - soovi ja meeldetuletust sellest tungivast soovist saavutada edu ning püüelda pigem edu poole kui ebaõnnestuda. Olen kuulnud seda ka nõukogus.
Seega on tõsi, et kohe pärast 15. novembri ebaõnnestumist - peame seda nii võtma - püüdis eesistujariik Belgia viivitamatult taastada kontakti ja jätkata püüdlust jõuda selle esimese Lissaboni lepingul põhineva eelarvemenetluse puhul pigem edu kui ebaõnnestumiseni. Tuletan teile siiski meelde, et igaüks meist suudab alati leida põhjuseid ebaõnnestumiseks, ning niimoodi lepitusmenetlus katkeski. Alati on võimalus, et Euroopa Parlament leiab nõukogu tehtud ettepanekutest neid, millega ta ei nõustu, ning alati on võimalus, et nõukogu ei pea mõningaid parlamendi tehtud ettepanekuid piisavaks.
Alati on võimalus ebaõnnestumiseks. Siiski olen kuulnud mõlemat institutsiooni väljendamas soovi saavutada edu. Nüüd on oluline, et me kõik võtaksime vastutuse ja jõuaksime edukalt kokkuleppele, mitte ei jääks sellesse ummikusse kinni.
Veel kord: missuguse signaali edastaks see, kui me ei suudaks lepitusmenetluse tulemusena kokkuleppele jõuda? Missugust kuvandit pakuks Euroopa Liit välismaailmale praeguses eriti ebastabiilses ja keerulises majandusolukorras, kui ta ei suudaks praegusel raskel ajal ühte hoida ja teha vajalikke institutsioonidevahelisi kompromisse, et jõuda otsusele eelarve kohta, et sõlmida edukalt kokkulepe meie eri institutsioonide vahel.
Ärgem saagem valesti aru: lisaks kuvandile, lisaks Lissaboni lepingul põhineva eelarvemenetlusega seotud esialgsele ebaõnnestumisele kaasneksid sellega väga konkreetsed tagajärjed ning need mõjutaksid eeskätt Euroopa inimesi. Mõnda neist tagajärgedest on juba nimetatud, sest ajutisel kaheteistkümnendikul põhinev eelarve tähendab nullkasvuga eelarvet, rääkimata inflatsioonist. Ka Euroopa välisteenistus võib olla raskes olukorras, finantsjärelevalveasutused võivad sattuda raskesse olukorda, ühtekuuluvuspoliitika - tuletan teile meelde, et kavandatud eelarves nähti ette 14% maksete assigneeringute suurendamine - ning seega ühtekuuluvuspoliitika raha, mida ei pruugita eraldada. Veelgi suuremad probleemid on seotud 2020. aasta strateegiaga ning poliitiliste prioriteetidega, mida Euroopa Parlament väärtustab ning mis lõimiti kõnealusesse 2011. aasta eelarvesse peamiselt rubriigi 1a alla, nt liikuvus, noored ja haridus - poliitikasuunad, mida ei pruugita samuti ellu viia.
Lisaks negatiivsele mainele, mida kokkuleppe puudumine võiks tekitada, oleks sel ka väga märgatavad, väga reaalsed, väga konkreetsed tagajärjed, mis kindlasti ei aitaks parandada Euroopa Liidu mainet kodanike enda silmis. Niisiis, kui tahame seda suundumust muuta, kui tahame jääda usaldusväärseks, kui tahame võtta osa vastutusest, peame kasutama ära neid paari nädalat, et jõuda kokkuleppele ning jõuda välja sellest lahkhelide ringist.
Olgem ausad: selleks peame silmas pidama kolme asja. Esiteks 2011. aasta eelarve koos oma arvudega: eelarve, mille puhul - ning ma olen kuulnud seda siin paljudelt fraktsiooni esimeestelt - võib kokkuleppele jõuda 2,91% maksete assigneeringute suurendamises. Meil on võimalik jõuda kokkuleppele 2011. aasta eelarve arvudes, selles, mis õigupoolest kuulubki tänasesse päevakavva. Lubage mul veel kord öelda: teame, et see toob Euroopa Parlamendile kaasa mitmeid järeleandmisi. Teame, et 2011. aasta eelarve osas on parlament teinud arvukalt järeleandmisi võrreldes oma esialgsete nõudmistega.
Teine teema, mida peaaegu kõik teist on maininud, on mitmeaastane finantsraamistik rahvusvahelise katsetermotuumareaktori rahastamiseks, mis seostub paindlikkuse küsimusega. Veel kord: eesistujariik Belgia, kes püüdis toetada kokkuleppe seda põhimõtet, esitas viivitamatult uuesti paindlikkusega seotud ettepanekud. Selle kallal me praegu töötame. Tuletan teile siiski meelde, et peame olema üksmeelsed, kui soovime paindlikkuse küsimust edasi arendada, et seda tuleb mõista teatud kontekstis ning et eelkõige peab see säilitama eelarve neutraalsuse perioodil, mil mitmeaastane finantsraamistik kehtib.
Enne paindlikkuse idee poole pöördumist peame ära kasutama ka kõik ümberpaigutamise ja ülekandmise võimalused. Ent me võime siiski edu saavutada. Usun, et kui kõik teevad vajalikke jõupingutusi, suudame teha edusamme paindlikkuse idees, selles ülesandes ja eesmärgis rahastada ITERit aastatel 2012-2013, ning ka 2011. aasta eelarve probleemis sõna otseses mõttes.
Jäänud on kolmas teema, mida te samuti olete nimetanud: poliitilised avaldused. Pean ütlema, et selles osas ei saa nõukogu minna kaugemale esmaspäevasel lepituskohtumisel öeldust, kuigi tean, et parlament ei saanud sellega tookord nõustuda. Tean, et nimetatud kohustused tundusid Euroopa Parlamendile liiga nõrgad olevat, kuid kordan veel kord, et meil on võimalus tõstatada need küsimused uuesti ning nende üle omavahel arutleda. Peame neid arutelusid korraldama, sest aluslepingu artiklites 311, 312 ja 324 on öeldud, kui mitu korda peame eri institutsioonidega konsulteerima, ning tagama, et arutelud toimuvad, sest need on aluslepingus ette nähtud.
Avalduses on osutatud artiklitele 312 ja 324, mille kohaselt me kõnealuseid arutelusid eri institutsioonidega edaspidi korraldama peame. Taas aga kuuleme suurt hulka põhjendusi, miks me kokkulepet ei soovi.
Sellegipoolest olen nõukogu liikmete seas ja Euroopa Parlamendis tajunud soovi edu saavutada. Kas me tõepoolest tahame külvata paanikat, öeldes üksteisele, et eelistame eelarve puudumist, eelistame jätta ellu viimata poliitikameetmed, mis on 2011. aasta eelarves ette nähtud, ning eelistame olla edutud esimese Lissaboni lepingul põhineva eelarve poolest, või kas me tahame tegelikult võtta positiivse tegevussuuna, millega me saavutame vähehaaval paljud kokkulepped, mis võimaldavad Euroopa Liidul edasi liikuda ning lubavad 2011. aasta eelarve kaudu viia ellu paljud poliitikameetmed, mida oleme otsustanud edendada? Loodan, et just sellist eesmärki silmas pidades kasutame me ära järgmist paari nädalat, et tagada esimese Lissaboni lepingu kohase menetluse edu, mitte ebaõnnestumine.
José Manuel Barroso
komisjoni president. - (FR) Lugupeetud juhataja, kolleegid! Kasutades täiel määral oma algatusõigust, otsustasid komisjoniliikmed siinsamas Strasbourgis toimunud kohtumisel, et komisjon esitab uue eelarveprojekti lähipäevil, hiljemalt 1. detsembril. Loodame, et Euroopa Parlament ja nõukogu kiidavad selle järgmise kahe nädala jooksul heaks.
Selles projektis käsitletakse kõiki punkte, milles me enne möödunud nädalal lõppenud lepitusmenetlust kokku leppisime. Õigupoolest oli leping käega katsutavas kauguses ning soovin tänada kõiki, kes selles vaimus - tõelise euroopaliku kompromissimeelsusega - on töötanud. On häbiväärne, et lõpuks ei ole olnud võimalik kokkuleppele jõuda. Soovin aga tõsta esile rolli, mis on olnud volinik Lewandowskil, kes on pannud mängu kogu oma energia ja teadmised, rolli, mis on olnud paljudel parlamendiliikmetel, kuid ka väga asjalikku rolli, mis on olnud eesistujariigil Belgial, keda ma tänan selle eest, et ta on teinud kokkuleppe saavutamiseks kõik endast oleneva ning teeb seda ka edaspidi. Usun, et projekt, mille me esitame, väärib teie ja nõukogu toetust ning et see võimaldab meil jõuda eelarveni enne käesoleva aasta lõppu, et liidul oleks 1. jaanuariks 2011 olemas eelarve. Lisaks usun, et oleks väga keeruline selgitada Euroopa kodanikele, et praegu Euroopas valitseva kriisi ajal ei ole me suutelised jõudma kokkuleppele eelarve kohta, mis sümboliseerib tegelikult Euroopa võimet astuda vastu katsumustele - sellistele katsumustele, millega Iirimaa või Euroopa majandus praegu silmitsi peab seisma.
Meie ettepanekus võetakse täiel määral arvesse Euroopa Parlamendi ettepanekuid suurendada alamrubriikide "Konkurentsivõime majanduskasvu ja tööhõive nimel" ja "Välissuhted" alusel võetavaid kohustusi paindlikkusinstrumendi kasutamise kaudu. Sellega määratakse kindlaks maksete tase, mis vastab 2,91% suurusele kasvule. Olen veendunud, et see ettepanek võimaldab meil leida tasakaalu, mis kutsub esile poolehoidu.
On ütlematagi selge, et kokkulepe peab olema edasise rahastamisega seotud küsimustes väga selgepiiriline. Peame näitama, et kõik asjaosalised mõistavad täielikult aluslepingu mõju ning et tihe koostöö institutsioonide vahel kõrgeimal poliitilisel tasandil on loomulik tagajärg meie ühisele kohustusele võtta vastu parim finantsraamistik tulevikuks. Komisjon teeb kõik algatused, mida on vaja jätkuva ja viljaka dialoogi pidamiseks kõikidel tasanditel, sealhulgas institutsioonide presidentide ja eesistuja vahel, et töötada välja ühine kava, mis võimaldab võtta vastu vajalikke otsuseid. Lubage mul meenutada 27. oktoobril toimunud Euroopa Ülemkogus peetud president Buzeki olulist kõnet, milles toonitati Euroopa Parlamendi suuremat rolli - muu hulgas eelarveküsimustes -, mis on sätestatud Lissaboni lepingus, rolli, millele ka minul oli võimalus tähelepanu juhtida, kui toetasin teie presidendi sõnavõttu 27 riigipea ja valitsusjuhi ees.
Lubage mul väga selgesõnaliselt väljendada komisjoni seisukohta paljudes põhipunktides.
Kõigepealt, nagu näitas eelarve hiljutine ülevaatamine, kasutame oma algatusõigust, et esitada omavahendite kohta ametlikud ettepanekud enne juuni lõppu. Vastavalt aluslepingule tuleb loomulikult seoses nende ettepanekutega Euroopa Parlamendiga konsulteerida, see on kooskõlas 2006. aastal sõlmitud institutsioonidevahelise kokkuleppe eeldustega.
Teiseks arutame vajadust võtta täiel määral arvesse Lissaboni lepinguga ette nähtud muudatusi, kui teeme ettepanekuid nii edasiste eelarvete kohta kui ka kogu mitmeaastase finantsraamistiku kohta. Eelarves tuleb kajastada lepingust tulenevaid liidu ajakohastatud prioriteete.
Samuti pean täpsustama, et nagu eelarve ülevaatamine on näidanud, tähendab paindlikkus eelarves seda, et meie ressursid on keskendunud liidu poliitilistele eesmärkidele. Seepärast on paindlikkuse säilitamine oluline, et oleks võimalik võtta kvalifitseeritud häälteenamusega vastu muudatusi, mis ei ületa 0,03% kogurahvatulust.
Sellega seoses loodan siiralt, et saame nõukogust peagi positiivseid uudiseid, see annaks meile õiged poliitilised tingimused, mis aitaksid tagada 2011. aasta eelarve vastuvõtmise menetluse edu.
Komisjoni esitatu põhjal on liidu eelarve hiljutine läbivaatamine näidanud selgelt, kui tähtsaks peame ELi kulutuste lisaväärtuse optimeerimist. Me ei saa raisata meile antud võimalust kindlustada, et liidu eelarve meie püüdluste edendamise ja aluslepingu eesmärkide elluviimise kaudu tõesti midagi muudab. Komisjon töötab välja metoodika, mille eesmärk on näidata eelarve lisaväärtust, ning samuti oleme valmis hakkama kvantifitseerima nn mitte-Euroopa kulusid. Peame kinnitama väga selgelt, et liidu liikmeksolemise eeliseid ei saa taandada ainult numbritele ja summadele. Eelarve kuludele keskendudes peame lisaks aastaeelarve kuludele keskenduma rohkem ka neile, kes tõepoolest liidu poliitikameetmetest kasu saavad.
Lugupeetud kolleegid! Need on konkreetsed kohustused, mille ma teie ees täna komisjoni nimel võtan. Annan nende kohta Euroopa Parlamendi presidendile ja nõukogu eesistujale kirjaliku kinnituse. Kui see aitab kaasa kokkuleppe saavutamisele, oleme valmis kordama neid ka avalduse vormis, mis lisatakse nõukogu ja Euroopa Parlamendi vahelisele kokkuleppele.
Lugupeetud juhataja, kolleegid! Tean, et paljud inimesed kõikide poolte seast on käimasoleva arutelu jooksul tundnud, et järgmine mitmeaastane finantsraamistik paneb Euroopa tõsiselt proovile, ning ma jagan seda seisukohta. See paneb proovile meie võime muuta tõeliselt miljonite eurooplaste elu, kasutada seda võimast vahendit meie püüdluste ergutamiseks, et jõuda Euroopani, mis oleks keskendunud edaspidisele majanduskasvule ja püsivatele töökohtadele, jõulise Euroopani rahvusvahelisel areenil ning Euroopani, mis tugineb väärtustele, mille eest me seisame.
See paneb proovile ka meie võime töötada välja arukas eelarve, milles keskendutaks valdkondadele, kus saab kõige paremini ressursse rakendada ja saada käegakatsutavaid tulemusi, mitte valesti suunatud vahenditele, sest kulutuste kvaliteedi ja tulemuslikkuse asemel on eelistatud poliitilist kompromissi.
Ent nagu on näidanud viimased paar nädalat, võib see ennekõike panna proovile meie juhtimissüsteemi, meie võime esitada mitte üksnes tugevaid argumente, vaid ka tunnistada, et Euroopa Liidu ja Lissaboni lepingu tugevus seisneb parimate lahenduste leidmises meie ühistele eesmärkidele. Ettepanekute puhul, mille komisjon järgmise aasta juunis esitab, on vajaliku üksmeele saavutamiseks vaja suuri jõupingutusi. Komisjon on avatud kõikidele mõtetele, kuidas ehitada meie ettepanekute arutelu Lissaboni lepingu tugevale alusele.
Lugupeetud kolleegid! Praegu toimuvatel aruteludel kaalul olevad küsimused on väga suured. Need väärivad meie täit tähelepanu. Olen veendunud, et kõik pooled tahavad kokkuleppele jõuda. Laias laastus on meil olemas lahendus, mis põhineb praeguste asjaolude pakutavatel võimalustel, rõhutan, et tegu on väga tundlike asjaoludega, mis nõuavad meilt kõigilt - Euroopa Parlamendilt, nõukogult ja komisjonilt - suuremat vastutustunnet, kui meil juba praegu on.
Me ei tohi unustada, et arutluse all on eelarve, mitte mingi teisejärguline küsimus. Arutluse all on üks põhiline liidu käsutuses olev vahend. See vahend - kaugel luksusest, milleta me rasketel aegadel läbi saame - on hädavajalik, kui soovime taastada Euroopas majanduskasvu, luua töökohti ja jõukust.
ELi eelarve erineb riiklikest eelarvetest. Rõhutan seda punkti, sest vahel ollakse varmad võrdlusjooni tõmbama. Esiteks ei ole Euroopa eelarves puudujääki: see on alati tasakaalus. Liidu eelarve erineb liikmesriikide eelarvetest, sest esmajoones on tegemist investeeringueelarvega, mis aitab kaasa majanduskasvule, ning teame, kui väga me seda investeeringut praegu vajame.
See vahend on ohtuseadmiseks liiga tähtis. Euroopal on vaja, et Euroopa Liidul oleks eelarve. See ei ole eelarve Brüsseli jaoks, vaid eelarve Euroopa kodanike jaoks. See on eelarve töötutele, kes otsivad praegu uut töökohta. See on eelarve Euroopa piirkondade jaoks. See on eelarve innovatsiooni jaoks Euroopas. Niisiis peame ütlema selgelt, et see ei ole eelarve bürokraatia ja bürokraatide jaoks. See on eelarve Euroopa inimeste jaoks.
Peame tegema lõpu segadusele, mida võivad põhjustada edasised vaidlused, ning vältima igasuguseid ajutise kaheteistkümnendiku süsteemiga seotud kahtlusi. Need ei ole lihtsalt kahtlused, need on reaalsete inimeste reaalsed kaotused. Kui kohaldataks ainult ajutise kaheteistkümnendiku süsteemi, ei mõistaks meie kodanikud, kuidas võivad küsimused - ka väga olulised neist - olla takistuseks eelarvele, millel on otsene mõju nende elatisele ja kodanike väljavaadetele kogu liidus.
Seetõttu olen kindel, et lisakompromissiga - ning ma kutsun üles näitama välja euroopalikku vaimsust, eriti nende puhul, kes seda eelmisel korral ei teinud - on võimalik võtta vastu 2011. aasta eelarve ning panna alus tõeliselt tõsisele arutelule Euroopa Liidu edasise rahastamise väljavaadete üle.
Martin Schulz
(DE) Lugupeetud juhataja! Esimeeste konverents toimub kell 17 teie kutsel. Kui Melchior Wathelet ei oleks oma märkusi teinud, ei oleks ma nüüd uuesti sõna võtnud. Pidades silmas asjaolu, et kell 17 arutatakse ja otsustatakse esimeeste konverentsil Euroopa Parlamendi järgmist sammu, oleksin tänulik, kui kuuleksime härra Wathelet' sõnavõttu. Pean ütlema, et senikuuldu tähendab tagasiminekut. Seda on vähem, kui me nõukogult seni kuulnud oleme. Kui see on nõukogu suund, siis pean teile ütlema, lugupeetud Melchior Wathelet - ning see ei ole eesistujariigi Belgia vastu suunatud süüdistus -, et meil on ees rasked ja pingelised ajad. Tahan teid tänada, lugupeetud José Manuel Barroso. Teie märkused on näidanud, et ühenduse kaks institutsiooni, Euroopa Parlament ja komisjon, töötavad täpselt samas suunas.
Juhataja
Lugupeetud kolleegid! Kui viime oma arutelu sujuvalt lõpule, võime selle lõpus enne kella 17 anda oma korraldusel sõna eesistuja Melchior Wathelet'le ning ta võib kõike selgitada. Olgem kannatlikud. See on väga oluline arutelu.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Lugupeetud juhataja! Melchior Wathelet, José Manuel Barroso, volinik Lewandowski, kolleegid! Minu fraktsioon soovib 2011. aastaks normaalset eelarvet. Minu kolleeg, Joanna Katarzyna Skrzydlewska, ning kolleeg parlamendis, Helga Trüpel, on teinud väga suuri pingutusi selleks, et esitada elujõuline kava, millega on nõustunud kõik fraktsioonid ning mis on kooskõlas kokkuhoiuvajadusega, mida liikmesriigid on taotlenud.
Euroopa Parlamendi liikmed ei pärine planeedilt Marss. Oleme sakslased, britid, rootslased, ungarlased ja hispaanlased ning teame ja kogeme ülitõsise majandus- ja rahanduskriisi mõju oma riikides. Sellegipoolest tunneme, et tugev ja hästirahastatud Euroopa eelarve on väärtuslik ja asendamatu vahend ELi majanduse taaskäivitamiseks.
Euroopa eelarve blokeerimine, vähendamine või nõrgendamine on paradoksaalsel kombel vastuolus 27 liikmesriigi ja 500 miljoni eurooplase huvidega. Kui meil ei ole järgmise kolme aasta jooksul paindlikkust, ei rakenda me Lissaboni-järgseid poliitikameetmeid. Ilma Euroopa Parlamendi ja nõukogu vahelise poliitilise kokkuleppeta omavahendite kohta või koostööta järgmise mitmeaastase finantsraamistiku jaoks ei saavuta me ei poliitilist ega finantsilist stabiilsust. Küsimus ei ole üksnes õigustes, vaid ühistes huvides. Sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsioonil Euroopa Parlamendis ning Rohelistel/Euroopa Vabaliidu fraktsioonil on õigus tulla siia poliitilise oponendina, kuid on ebaselge, kelle vastu nad on. See ei tule kasuks aga kellelegi, ka ei tule see kasuks nn ühtekuuluvusriikidele.
Kuigi praegu on paljud poliitilised juhid 2011. aasta eelarvest huvitatud, tahan teile meenutada, et mul on eelarvealase lepitamise valdkonnas 14-aastane poliitiline kogemus. Kõigi nende aastate jooksul ei ole mitte kunagi eelarve koostamisel midagi saavutatud vastasseisu kaudu. Oleme alati saavutanud kõik koostöö teel. Poosidevõtmisest, kas siis siin parlamendis või Justus Lipsiuse hoones, kus seda samuti ette tuleb, ei tõuse mingit praktilist tulu.
Gianni Pittella
(IT) Lugupeetud juhataja, kolleegid! Usun, et Euroopa Parlamenti kutsutakse üles kinnitama oma kurssi, kurssi, mille aluseks on vastutus, tulevikukujutlus ja ühtsus.
Kui rääkida vastutusest, siis soovime pakkuda Euroopa Liidule väärikat eelarvet. Euroopa Liidu kodanikud, noored, ettevõtjad, põllumajandustootjad, omavalitsusüksused ja piirkonnad, töötajad ja töötud vajavad mõõduka, jätkusuutliku ja realistliku kasvuga eelarvet.
Kui meil niisugune eelarve praegu puudub, ei ole selles süüdi raha pillav Euroopa Parlament, kes on unustanud praeguse kriisiaja. Süüdi on hoopis mõned isekad, võltsilt moraalitsevad riikide valitsused, kes on valmis kiirelt demagoogiat kasutama, sest ei taha - nagu Suurbritannia puhul - loobuda oma nõudest ligi kolm aastakümmet kestnud ebaausatele privileegidele. Kui kolm valitsust on isekad ja halvad, ei saa ülejäänud 24 nende tahtele alluda. Nad peavad reageerima, lugupeetud juhataja, lugupeetud Melchior Wathelet! Nad peavad näitama, mis puust nad tehtud on!
Kui rääkida meie tulevikukujutlusest, siis me hoolime väga meie kodanike tulevikust. Lissaboni leping ja ELi 2020. aasta strateegia seab meile uusi ülesandeid, uusi kohustusi, uusi püüdlusi luua parem homne. Kuidas me need ülesanded täidame? Kuidas viime ellu oma ühised püüdlused? Millist raha saame kasutada, et osaleda teises samasuguses segadikus nagu Lissaboni strateegia, mida ei täidetudki, kuid kindlasti mitte Euroopa Parlamendi katsete puudumise tõttu.
Kui räägime ühtsusest, peame silmas parlamendiliikmete vahelist ühtsust ja ühtsust komisjoniga. President Barroso tänaõhtune sõnavõtt oli hea. Me ei vaja leevendust, me peame pingutama oma lihaseid mõistlikult, kuid kindlalt. Meil valitseb selles küsimuses ühtsus ning see on väga väärtuslik, see on erakordne jõud, mis esindab 500 miljonit kodanikku.
Anne E. Jensen
(DA) Lugupeetud juhataja! Soovin öelda nii Melchior Wathelet'le kui ka José Manuel Barrosole, et nõustun kindlasti kokkuleppele jõudmise vajalikkuses. Loomulikult peab meil olema kokkulepe. Nii arvab ka Euroopa Parlament ning just seepärast oleme niivõrd valmis aktsepteerima nõukogu pakutud kompromissi, sest ka nõukogu ei ole eelarve suuruses kokkuleppele jõudnud. Nõustusime 2,91% maksete assigneeringute suurendamisega. Vastutasuks peame nõudma väljavaadet saada järgmistel aastatel korralik eelarve. Küsimus on paindlikkuses. Küsimus on ka osalemises järgmiste aastate eelarve üle peetavas dialoogis.
Paindlikkuse küsimus on väga konkreetne. Paindlikkuse abil oleme suutnud täita uued nõuded. Me ei oleks suutnud majanduse elavdamise kava raames lükata käima energiaprojekte - näiteks ühendades Balti riikide elektrivõrgud Põhjamaade võrkudega või ühendades Bulgaaria gaasivõrgud Lääne-Euroopa võrkudega, nii et Venemaa ei saa enam katkestada meie küttevõimalust -, kui me ei oleks leidnud selleks raha põllumajanduse eelarvest. Vajame ELi eelarves sellist ressursside liigutamise võimalust. Niisiis vajame paindlikkust.
Oluline on ka see, et 2013. aasta järgse ELi eelarve koostamisel toimuks riikide parlamentide osavõtul asjalik dialoog nõukogu, komisjoni ja Euroopa Parlamendi vahel. Euroopa Parlament ei tohi sattuda olukorda, kus saame keskmise pikkusega perioodi finantsperspektiivide kohta ainult eitavalt või jaatavalt vastata. On oht, et ütleme ei, on oht, et juhtub sama, mis SWIFTi lepinguga.
ELi omavahendeid tuleb uuesti reformida. Küsimus ei ole ELi maksukoormuse tekitamises, küsimus on läbipaistva ja arusaadava, ilma erieeskirjade ja mahahindlusteta süsteemi loomises, et meil oleks süsteem, millest kodanikud aru saavad. Vajame arutelu ning seepärast valmistab mulle rõõmu, et komisjon on lubanud haarata initsiatiivi ning teha ettepaneku enne järgmist suve.
Helga Trüpel
(DE) Lugupeetud juhataja, kolleegid! Tahan samuti veel kord toonitada, et enesekindla Euroopa Parlamendi jaoks on oluline austus Lissaboni lepingu vastu. Küsimus ei ole lepingu sätete ületamises, nagu José Manuel Barroso on juba väga õigesti öelnud. Küsimus on selles, et Euroopa Parlamendi lisavolituste koha pealt järgitaks Lissaboni lepingut, et nõukogu ei keeraks aega tagasi, ning et peetaks kinni eeskirjadest, mis käsitlevad koos töötamist ning parlamendi ja nõukogu vahelise kokkuleppe saavutamist. See sätestati 2006. aastal institutsioonidevahelises lepingus. Tahame ainult, et see taas kinnitataks. Tänan teid väga, lugupeetud José Manuel Barroso! Olete selle küsimuse taas kord õigesti esile tõstnud.
Melchior Wathelet on nüüd püüdnud veenda Euroopa Parlamenti mitte liikuma nii kiiresti tõeliselt Euroopa-meelse tuleviku suunas, vaid hoida hoopis tagasi. Kui me seda teeme, tunnistame juba lüüasaamist. Nagu Martin Schulz ütles, on õigupoolest tegemist poliitilise vaidlusega. Kuidas tuleme toime Euroopa Parlamendi suuremate volitustega ja liikmesriikidega, kes näitavad üles üha suuremat euroskeptitsismi. Kui soovime, et Euroopa Liidul ja selle kodanikel oleks jõuline tulevik, ka globaalsel tasandil, peavad parlament ja nõukogu jõudma Euroopa-meelse konsensuseni. Seepärast ei tohi me liiga varakult alla anda. Peame hoopis võitlema euroopaliku lisaväärtuse eest, sest see on nii liikmesriikide valitsuste kui ka meie kodanike huvides.
Jan Zahradil
(CS) Lugupeetud juhataja! Nagu Martin Schulz ütles, ei ole tegemist ainult aruteluga eelarve üle, vaid ka aruteluga Euroopa Liidu tulevase vormi üle, ning tal on õigus. On selgesti kuulda, et eelarve arutelu taga on muude asjade hulgas ka varjatud arutelu selle üle, kuidas kõige paremini suruda läbi Euroopa Liidu omaenda rahaliste vahendite ning seega suurema autonoomia idee ning kuidas tegelikult juhtida Euroopa Liitu edasi föderalismi suunas.
Minu arvates loomulikult on see üsna vastuvõetamatu, mis ei saa ega tohi juhtuda. Lisaks pean ütlema, et on väsitav kuulda siinset püsivalt vaenulikku tooni nõukogu suhtes ning on lapsik kuulata eri ultimaatumeid ja ähvardusi. Kui Euroopa Parlament niimoodi jätkab ning kui jätkatakse väljakutsuval toonil, mida oleme kuulnud paljude parlamendiliikmete suust, võib juhtuda ainult üks: Euroopa Parlament jääb kaotajaks nii meedia kui ka avalikkuse ees.
Miguel Portas
(PT) Lugupeetud juhataja, kolleegid! Homme alustavad miljonid Portugali töötajad streiki. Nad alustavad streiki väga lihtsa sõnumiga: kriisi eest, mille eest vastutab keegi teine, ei peaks maksma töötavad inimesed, pensionärid, noored ega töötud. Praegust Euroopa eelarve ummikseisu ei saa mõista, analüüsimata konteksti - sotsiaalset tragöödiat ja meie riikides rakendatavat kokkuhoiupoliitikat. Kokkuhoiupoliitika ei ole üksnes ebaõiglane: see on tohutu majandusalane viga, mis tõotab tõmmata Euroopa Liidu tagasi majanduslangusse, mis tõotab tööpuudust tulevikus ning mis eeskätt tõotab võimendada erinevust eelarveülejäägiga riikide ja eelarvepuudujäägiga riikide vahel.
Sellist konteksti silmas pidades peame eelarve üle peetavas arutelus olema väga selgesõnalised. Me ei usu, et vääring ilma märkimisväärse eelarvelise toeta on võimalik, ning - olgem realistlikud - arutluse all olev 2011. aasta eelarve ei ole lihtsalt mõõdukas: see on keskpärane eelarve, see on eelarve, mis ei reageeri kriisile, vaid on osa kriisist. Just sellepärast on oluline, et sama lugu ei korduks 2012., 2013. aastal või pärast 2014. aastat.
Seda küsimust me praegu arutame, tulevikuküsimust: kas me soovime valitsuste kontrollitavat Euroopat või Euroopat, mis kehastab jätkuvalt finantssüsteemi huvide nimel Trooja hobust? Õigupoolest huvitab Euroopa vasakpoolseid omavahendite teema. Me ei taha eurooplastele uusi makse peale panna, kuid kindlasti tahame arutada, kuidas panna finantskapital tasuma selle eest, mille eest ta ei ole tasunud: maksma seda, mis ta võlgu on. See on sõnum, mida üldsus - töötajad ja töötud - Euroopa Parlamendilt ja Euroopa Liidult nõuab. Me kas tahame Euroopa projekti, mis on nii edasipüüdmatu, et läheb vaevu käima, või väljendame selgelt, et me ei ole rahul asjade käiguga, mida pakub Ühendkuningriik ja rühm valitsusi - teha rohkem vähema rahaga, sest selline on Euroopa, mida me teile pakume.
Timo Soini
(FI) Lugupeetud juhataja! Oleme praegu tõepoolest suurepärases olukorras. Euroopa Liit on kriisis, kõik selle institutsioonid on kriisis. Seda olukorda me taotlesime ning selline on tõde. Nüüd on meil võimalus kasvada.
Tsentraliseeritud võim ja rahapoliitika ei toiminud Nõukogude Liidus ega toimi need ka läänemaailmas. Meil ei ole ühisraha, meil on ainult maksumaksjate raha eri Euroopa osadest. Kui samal ajal kärbitakse liikmesriikide eelarveid - Soomes ei suudetud leida isegi 1 miljonit eurot reumaatiliste haiguste haigla jaoks -, siis vähemalt minu valijad - ning neid oli 130 000 - ei taha, et ma oleksin ELi esindaja Soomes, vaid Soome maksumaksjate esindaja ELis ning just seda kavatsen ma olla.
Tsentraliseeritud poliitika ei paku midagi. Kõigepealt langes Kreeka, nüüd langeb Iirimaa ning neile järgnevad Portugal ja Hispaania. See harjutus on varsti möödas.
Lucas Hartong
(NL) Lugupeetud juhataja! Kui rahul ma olen eeskätt Ühendkuningriigi ja Hollandi valitsuse seniste seisukohtadega! Suurepäraseid argumente kasutades on neil õnnestunud hoida ära ELi 2011. aasta eelarve kasv ning nad on keeldunud nõustumast omavahendite, s.t Euroopa maksude kehtestamisega. Tubli töö! Samal ajal pean kahetsusega ütlema, et Euroopa Parlament ei soovi liikmesriikide antavast õppetunnist midagi õppida. Euroklikk, reaalsusest eemaldunud nagu ta on, mõtles, et saab oma hobide tarbeks lihtsalt veidike rohkem raha. Nüüd on nad kaotanud täielikult ühenduse sellega, mis nende kodanikel meeles mõlgub. Nad küsivad aina rohkem ja rohkem, samas kui Euroopa Parlament ja komisjon peaksid lihtsalt võtma äraootava seisukoha või isegi oma kulusid kärpima. Ei sugugi. Hollandil ja teistel liikmesriikidel on väga head põhjused, miks lükata tagasi ELi eelarve suurendamine ja Euroopa maksude kehtestamine. Teeme seda demokraatlikel põhjustel ning leiame, et on täiesti kohatu, et mõned siin parlamendis, nt Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) fraktsioon näivad arvavat, et Hollandit tuleb selle eest karistada. ELi asutajaliikmena on Holland peaaegu alati olnud ELi suurim netorahastaja. Me räägime siin Hollandi maksumaksjate rahast. Kas Joseph Daul nõuab nüüd sanktsioone teiste liikmesriikide suhtes? Kas see on ELi lõpp? Arvestades seda, kuidas meie kodanike huvisid maha kaubeldakse, võiks lausa loota, et nii see on. Lugupeetud juhataja! Kurb küll, kuid need oleme meie, keda hakatakse süüdistama populismis. Kui populism tähendab seda, et kuulame hoolikalt, mida inimesed ütlevad, et me esindame neid ja pakume tõeliselt ümberlükkamatuid argumente selle kohta, kuidas tõmmata end välja majanduskriisist, mille EL on samuti meile peale sundinud, siis kannan seda tiitlit uhkusega. Loomulikult seisame jätkuvalt 2011. aasta eelarve suurendamise ja Euroopa maksude vastu. Lugupeetud Martin Schulz! Muide, enne kui te alustate - ma ei ole blond.
László Surján
(HU) Lugupeetud juhataja, kolleegid! Kas vaidlus käib raha ja võimu üle? Ei käi. Euroopa arengu mootor tõrgub. Eelarve tulude aspekt on aastaid reformi oodanud. Lissaboni lepingu järgi peab tulud tagama omavahenditest. Nii et miks siis mitte? Miks ei võiks me seda kaaluda? Aastaid on eksperdid öelnud, et Euroopa Liidu eelarve on jäik, et just see teeb EList hädavarese. Miks me siis ei loo paindlikku eelarvet?
Me ei suuda reageerida kiirelt muutuvast maailmast tulenevatele probleemidele, kui oleme käsist-jalust seotud - seotud seitsmeaastase eelarve kaudu -, kuid samas ei tohiks me eirata neid elementaarseid euroopalikke põhimõtteid, mille kohaselt tuleb lahkarvamusi lahendada avatud arutelu ja kompromissi teel. On vastuvõetamatu, et on riike, kes ei soovigi arutelus osaleda. See tähendab euroopaliku vaimsuse lõppu. Meie oleme jätkuvalt arutlustele avatud ning vastutus lasub neil, kes tõrguvad neis osalemast.
Mõni ütleb, et poliitilisi küsimusi ei tohi siduda eelarveküsimustega. Vastupidi! Terve Euroopa Liidu ajalugu kõneleb sellest. Palun uurige seda asja natuke! Me esindame siin inimesi ning me ei saa vaadata neile silma, esitades neile ikka ja jälle hunnituid pettepilte, nagu 2020. aasta programm, Lissaboni programm, ilma et meil oleks vahendeid nende elluviimiseks. See ei saa nii enam edasi minna! Mitte nõukogu ei vaidle parlamendiga. Need, kes on võimetud mõistma ajastu vaimu, vaidlevad nendega, kes soovivad toimivat Euroopa Liitu.
Göran Färm
Lugupeetud juhataja! Kõigepealt lubage mul tänada eesistujariiki Belgiat tema tõeliste püüdluste eest, kuid neil tuleb veidi rohkem pingutada. Euroopa Parlament on olnud väga heatahtlik ja nõustunud 2011. aastaks ette nähtud summadega, sest mõistame liikmesriikides valitsevat majanduslikku olukorda.
Kohustustega seoses on tegelikult tegemist isegi eelarve vähendamisega. Oleme pakkunud ka lahendusi paljudele praktilistele küsimustele, nagu ITERi institutsioonid, finantsjärelevalveasutused ja välisteenistus; oleme olnud asjalikud. Kuid me ei nõustu sellega, et majanduskriis jääb igaveseks püsima ning et kriis peaks seadma piiranguid Euroopa Liidu tulevikule. Me ei nõustu sellega, et kõigutamatu kokkuhoid on väljapääs. Me ei nõustu sellega, et kriis nõuab vähem euroopalikku või Euroopa-vastast kava. Veelgi konkreetsemalt: oleme aastaid kritiseerinud paindlikkuse puudumist Euroopa Liidu eelarves ning komisjon arvab samamoodi. Kuidas siis saab eelarveprobleemide lahendus olla äkitselt paindlikkuse piiramine?
Kuidas saab Euroopa Liidu tulevik olla vastastikku kokku lepitud prioriteetsete programmide rahastamise kärpimine ning uute rahastamata jätmine - ITER ei ole ainus prioriteet - või lausa kõige olulisemate programmide rahastamata jätmine. Ilma mõistliku paindlikkuseta on oht, et tekitame 2012. ja 2013. aastaks terve hulga probleeme. Üritagem seda vältida.
Missuguseid probleeme valmistab Euroopa Parlamendi kaasamine asjalikku dialoogi edasise finantsraamistiku ja järgmise pikaajalise eelarve üle? Ma ei mõista seda. Peame proovima uuesti kokkuleppele jõuda, kuid meil tuleb leida paindlikkuse probleemile lahendus, mis ei ole vähem auahne kui see, mida meile juba pakub institutsioonidevaheline kokkulepe. Peame järgmise finantsraamistikuga seoses jõudma avatud ja asjaliku tegutsemisviisini. See on meie mõõt. Nõukogu, palun proovige uuesti.
Carl Haglund
(SV) Lugupeetud juhataja! On kerge nõustuda paljuga, mida minu kolleegid on öelnud. Minu ja paljude teiste jaoks on küsimus olnud tegelikult tõsises mures tuleviku pärast, mures selle pärast, kuidas me saame hakkama eelseisvatel aastatel ja tulevasel kümnendil. On oluline pidada meeles, et meil on ühiselt õnnestunud jõuda kokkuleppele üsna - või pigem väga - auahnes Euroopa 2020. aasta strateegias; see on strateegia, mille eesmärk on Euroopat edasi viia. Sellegipoolest on naiivne uskuda, et niisugune strateegia rahastab või rakendab end ise. Kindlasti on selge ka see, et kõnealune strateegia ning selle edu ei seisa üksnes raha taga. Kahjuks on aga ka rahal teatud määral oma osa täita.
Ei nõukogu ega komisjon pole veel suutnud esitada järgnevateks aastateks plaane, mis oleks meile piisavalt muljet avaldanud. See on üks põhjusi, miks me hiljuti konflikti sattusime. Ütlen nõukogule järgmist: teile meeldib väga olla osa perekonnapildist pärast seda, kui olete Lissaboni lepingu heaks kiitnud ja jõudnud edukalt 2020. aasta strateegias kokkuleppele. Kõik lugupeetud inimesed on seal reas ja räägivad igaühele, kui väga neile meeldib Euroopa Liit, kuid kui vaja on midagi teha ning asju tegelikult ellu viia, on nõukogul äkitselt probleeme. Need on probleemid, mis avalduvad nüüd tõsiasjas, et oleme äkitselt eelarvekriisis. Need on probleemid, mille eest nõukogu - nagu märgitud - peab hoolt kandma ning millele leidma lahendused, sest tõsi on see, et kõne all ei ole üksnes järgmise aasta eelarve. Kõne all on tulevik. See on poliitiline sõnum, mille täna nõukogule edastada soovime.
Vicky Ford
Lugupeetud juhataja! Möödunud nädalalõpul käis komisjoni ja IMFi delegatsioon Dublinis majanduslikku nõu andmas. Veel üks Euroopa riik on jälle pidanud töötama välja uue riigieelarve ning meie sõprade jaoks teisel pool Iiri merd on ajad väga rasked.
Loomulikult on sügavalt irooniline, et Euroopa Liidu ametnikud avaldavad riigieelarve üle arvamust, kui ELi enda eelarveski ei ole veel kokkuleppele jõutud. Juba kuid on minu fraktsioon hoiatanud, et kui liikmesriikide eelarved on sellise surve all, on ülioluline, et EL oleks omaenda kuludes vaoshoitum, tagades iga maksumaksja tasutud sendi õige kasutamise. Viimane hääletus Euroopa Parlamendis sellist vaoshoitust ei näidanud ning loomulikult on see hea märk parlamendi ja nõukogu vahelisest kokkuleppest summade kohta, kuigi minu arvates oleksime võinud kulutusi veelgi vähendada. Kurb on aga see, et hoolimata summade kohta tehtud kokkuleppest, ei ole endiselt lepitud kokku eelarves.
Meie turud on endiselt stabiilsusest kaugel. Ebakindluse korral on turud närvilised ning nõuan tungivalt, et parlamendiliikmed jätaksid kõrvale oma poliitilised püüdlused ja jõuaksid eelarves kokkuleppele.
Bastiaan Belder
(NL) Lugupeetud juhataja! Euroopa Parlament viivitab 2011. aasta eelarve vastuvõtmisega. Parlament nõuab, et ta saaks rääkida kaasa Euroopa Liidu rahastamises. Pikas perspektiivis hõlmab see nõue ELi maksu, kuigi parlament ei ole seda nii ausalt tunnistanud. Nii toimides annab Euroopa Parlament võimaluse kahtlusele, et ta ei soovi aluslepingu artikli 234 kohaselt täita aastaeelarve menetluses edasiviivat rolli. See ei ennusta head 2014.-2020. aasta finantsperspektiivile, millesse parlament nii väga tahab olla kaasatud. 2,91% suuruse eelarve kasvuga on Euroopa Parlament juba saavutanud enam kui Euroopa Liidule, selle kodanikele, ettevõtetele ja liikmesriikide eelarvetele hea on. Just meie oleme vastutavad 2011. aasta eelarve mõistliku väljatöötamise eest. See võiks teha lõpu eelarvepiirangutele, mis võivad siiski õpetlikuks osutuda.
Philip Claeys
(NL) Lugupeetud juhataja! Poleks paha, kui Euroopa Parlament oleks kordki heaks eeskujuks ning kaitseks põhimõtet, mille kohaselt peaks Euroopa Liit elama oma võimaluste piirides. Ajal, mil kõik peavad kokku hoidma ning kui meie kodanikud peavad oma püksirihma pingutama, edastab vaidlus ELi eelarve olulise suurendamise üle täiesti vale sõnumi. EL haarab lihtsalt omale uut võimu ja soovib selleks rohkem raha. Suuremaks kokkuhoiuks on rohkelt võimalusi. Euroopa Kontrollikoja andmetel moodustab põllumajanduspoliitikas asetleidev eeskirjade eiramise finantsmõju 2-5% põllumajandusele ettenähtud kulutustest. Piirkondlike fondide finantsiline veamäär on enam kui 5%, mis ületab seega kaks kõige olulisemat eelarve kuluartiklit. Seega vajame paremat kontrolli raha kulutamise üle ning karmimaid sanktsioone raha väära, ebaseadusliku ja kuritahtliku kasutamise eest. Selle asemel, et pidevalt tulude suurenemist nõuda, peaks parlament vahetevahel ka kokkuhoiu üle aru pidama. Komisjoni soovitud otsene ELi maks on mitmel põhjusel vastuvõetamatu. See on järjekordne samm Euroopa üliriigi poole, see toob paratamatult kaasa üha suuremad kulutused ning niisama paratamatult kaasneb sellega - nagu volinik Lewandowski samuti tunnistas - netorahastajate üldise maksukoormuse suurenemine. Viimane idee ei oleks kuigi populaarne.
Alain Lamassoure
(FR) Lugupeetud juhataja, Melchior Wathelet, José Manuel Barroso! Tahan tänada Euroopa Komisjoni ja eesistujariiki Belgiat nende avatud, koostööalti ja tõeliselt euroopaliku toimimisviisi eest.
Praegusel kriisiajal ei tohi me unustada mõtlemast tulevikule. Möödunud aastal käis riikidevaheline võistlus selle peale, kes kõige rohkem kulutada suudab. Kõik vajutasid gaasi. Sel aastal on vastupidi ja kõik vajutavad nüüd pidurit. Hästi. Euroopa Parlament aktsepteerib summat, mille kõige kokkuhoidlikum või ihnsam liikmesriik nõukogule peale sunnib, kuid tingimusel, et lepime kokku tuleviku kaitsmise osas.
Euroopa Liidul ei ole enam vajalikke vahendeid oma eelarve rahastamiseks. Selle asemel, et olla peamine eurooplaste vahelist solidaarsust kehastav vahend, on ühenduse eelarvest saanud vastuoluliste riiklike huvide lahinguväli. Lissaboni leping on nüüdseks aasta aega jõus olnud. See annab liidule kauaoodatud uued volitused, kuid sellegipoolest ei ole olnud võimalik eraldada 2010. aasta eelarvesse lisaressursse ning sama kehtib 2011. aasta kohta. Seis on sama ka Euroopa 2020. aasta tegevuskava puhul.
Ajal, kui kõik liikmesriigid on pühendunud poliitikameetmetele, mille eesmärk on vähendada riiklikke kulutusi väga suurel määral, on nad tohutult huvitatud selliste kokkuhoiuvõimaluste leidmisest ja ärakasutamisest, mida võiks viia ellu mõnede kulude jagamise abil, kas siis mitme riigi või kõigi 27 liikmesriigi vahel. Euroopa, euroopalik käsitus ja Euroopa võrdlusuuringud võivad aidata meil vähem kulutada. Sel põhjusel teeb Euroopa Parlament ettepaneku sõlmida meie kolme institutsiooni vahel koostöömeetodit käsitlev kokkulepe kõigi kõnealuste tulevikuga seotud ettepanekute kohta.
Isiklikul tasandil soovin lisada, et riikide parlamente kaasates säästame aega, sest maksude ja eelarveküsimustes on nad suveräänsed.
Ivars Godmanis
Lugupeetud juhataja! Tahan esile tuua kolme asja. Esiteks: kui kõigil on rasked ajad, peame tegema koostööd. Minu arvates oli meie lepitusmenetluse sügavaim madalseis siis, kui nõukogu keeldus arutelu algatamast, ning teine madalseis siis, kui ta keeldus algatamast arutelu dokumentide alusel, mille komisjon esitas seoses meie arutelu poliitilise aspektiga. Kuid arutelud on aluslepingus ette nähtud ning nad on ette nähtud vähemalt kahe teema juures. Esiteks on artiklis 312 käsitletud mitmeaastase finantsraamistiku puhul üsna selge, et kui meil puudub arutelu enne uues mitmeaastases finantsraamistikus kokku leppimist, ei kujune see edukaks.
Omavahendite puhul - mis on nõukogu jaoks ehk väga tundlik teema - ei ole suurt ohtu. Me ei sea sisse uusi makse, vaid me alustame arutelu, mis on ette nähtud artiklis 311. Usun, et vajame eelarvet täiesti kindlalt. Muud lahendust ei ole. Kuid kui me tõesti üht asja tahame - teha koostööd ja alustada arutelu (me ei tea, mis tulemusega need lõppevad) -, palume nõukogul selles ühises ülesandes osaleda. Usun, et sellisel juhul võime edu saavutada. Vastasel korral loodan tõesti, et te ei tegutse artikli 315 järgi üksi. Teil on see võimalus, kuid usun, et ühine ülesanne on palju parem kui eraldi tegutsemine.
Hynek Fajmon
(CS) Lugupeetud juhataja! Tahan väljendada oma pettumust nõukogu, komisjoni ja parlamendi vahel toimunud 2011. aasta eelarve läbirääkimiste tulemuse üle. Praegu mõjutab kogu Euroopat majandus- ja rahanduskriis. Euroopa valitsusi mõjutab tulude vähenemine ning tarvidus maksta tagasi suured võlad. Euroopa Parlament ei saa teha nägu, et on selle eest kaitstud. Ei ole õige, et Euroopa Parlament nõuab niisuguses keerulises olukorras eelarve 6% suurendamist. Õige ei ole ka see, et pakutakse eelarvega nõusolekut vastutasuks lubaduse eest anda parlamendile omavahendid. Minu arvates ei tohiks Euroopa Parlamendi läbirääkijad olukorda halvendada, vaid vastupidi, püüdma kokkuleppele jõuda.
ELi kodanikud, leibkonnad, ettevõtted, kogukonnad ja riigid vajavad stabiilsust ning seda on võimalik pakkuda üksnes nõuetekohaselt heakskiidetud eelarvete abil, mitte esialgsete eelarvete abil. Seetõttu kutsun Euroopa Parlamenti, nõukogu ja komisjoni üles leppima võimalikult kiiresti kokku 2011. aasta eelarves.
Diane Dodds
Lugupeetud juhataja! Tänane eelarvearutelu valmistab mulle heameelt. Liikmesriikides on praegu rasked ajad ning Euroopa Parlament ei saa tegelikkust eirata. Oma valijatelt kuuldu põhjal võin teha selge järelduse, et nende arvates on inimesed, kes räägivad vajadusest eelarvet suurendada, majanduslikust tõsielust irdunud ning lisaks kahandab kogu probleemiasetus usaldust Euroopa Liidu institutsioonide vastu.
Suutmatust jõuda eelarve kohta kokkuleppele ei põhjusta mitte järeleandmatus, vaid suuremalt jaolt föderalistlik tegevuskava ja n-ö Püha Graali, omavahendite idee tagaajamine. ELi maks ei tule minu arvates kõne allagi.
Vastuseks president Barroso tänasele avaldusele, mille järgi teeb ta enne järgmise aasta juunit kõnealuse maksu kohta ettepanekud, palun peaminister Cameronil teatada sõnaselgelt, et väikseimgi sellesuunaline samm kutsuks Ühendkuningriigis esile referendumi.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Lugupeetud juhataja! Euroopa Liidu 2011. aasta eelarve raportöörina tahan tuua esile edasiviiva rolli, mida on täitnud eesistujariik Belgia. Tahan avaldada tänu ka Euroopa Komisjoni osaluse eest. Meie pingutused ei ole aga veel läbi. Nüüd peame neid vastupidi hoopis suurendama. Ma isiklikult arvan, et 2011. aasta eelarve läbirääkimiste nurjumine on meie kõigi jaoks kaotus. Tahan siiski esitada oma tõlgenduse esmaspäevase fiasko põhjuste kohta.
Nägime kahetsusväärset olukorda, kus liikmesriigid venitasid läbirääkimised südaööni ja viisid need nurjumiseni. Meil ei õnnestunud läbirääkimisi õigel ajal lõpetada, sest mitu liikmesriiki lihtsalt ei näidanud üles soovi kõnelda. Minu jaoks isiklikult on see ärritav ja üllatav, kui läbirääkimislaua taga istuvad diplomaadid ja aserahandusministrid ega taha rääkida rahandusest või Euroopa Liidu edasisest ega praegusest rahastamisest. See on minu jaoks täiesti arusaamatu ja vastuvõetamatu, sest mis saab edasi, kui poliitikud ja diplomaadid ei soovi üksteisega kõnelda?
Järgmiseks juhin tähelepanu sellele, et 2011. aasta eelarvega seotud pinged vallandusid seepärast, et Euroopa Parlament soovib juhtida liikmesriikide tähelepanu probleemile, mida me näeme ees seisvat ning mida me võime näha juba praegugi: Euroopa Liit võtab jätkuvalt uusi kohustusi ja alustab tööd uute tegevusvaldkondadega ning püüdleb enamat, kuid samal ajal ei soovi neid püüdlusi toetavad liikmesriigid kõnealuseid püüdlusi, plaane, meetmeid ega uusi tegevusvaldkondi rahastada. Peame neist ebakõladest rääkima. Kriisiajal on veelgi olulisem rääkida rahast ja Euroopa Liidu rahastamisest. Peale selle on Euroopa Parlament veelgi vajalikum ning praegu ei ole õige aeg muuta eelarve tabuteemaks.
Janusz Wojciechowski
(PL) Lugupeetud juhataja! Euroopa Liit on tõepoolest tõsises finantskriisis ning nagu eelmine sõnavõtja ütles, vastutavad selle eest paljud pooled. Võib-olla hindas Euroopa Parlament oma ootusi läbirääkimiste suhtes mõnevõrra valesti: tahtsime samal ajal liiga paljude asjade eest hoolt kanda. See valmistab probleeme abisaajatele, kuid samuti on tegemist tõsise poliitilise kriisiga, mis minu arvates tuleneb tõsiasjast, et kuhugi on kadunud euroentusiasm. Seda vaimustust oli Euroopa Parlamendis tunda Lissaboni lepingu arutamise ajal ning neilt, kes ei olnud Euroopa Liidust eriti huvitatud, nõuti entusiastlikumat suhtumist. Kui lepingu läbirääkimised aga lõppesid ja lõimitus oli suurem, algasid arutelud raha ja eelarve üle. Selgus, et euroentusiasmi asendab hoopis euroegoism ja soov Euroopa Liidu suurema lõimituse eest võimalikult vähe maksta. Soovin eelarveküsimustes suuremat euroentusiasmi näha.
Reimer Böge
(DE) Lugupeetud juhataja, kolleegid! Olen mures, kuid mitte eelarve, institutsioonidevahelise kokkuleppe ega võimaliku kaheteistosalise eelarve pärast. Tunnen üldist muret Euroopa Liidu poliitilise olukorra pärast, mis eelarvega seoses praegu ilmsiks on tulnud. Mulle valmistavad muret suundumused riikidevahelise koostöö poole ning asjaolu, et Euroopa Parlamendi suuremaid volitusi ilmselgelt piiratakse ning et isegi 2006. aastal sõlmitud kokkuleppest ei peeta kinni. Mulle valmistab muret see, et Lissaboni lepingut ei kohaldata. (Aplaus) Lugupeetud José Manuel Barroso! Teie avaldused valmistavad mulle heameelt. Sellegipoolest oleks olnud parem, kui oleksite tulnud 10 päeva varem ning väljendanud sõnaselgemalt, et komisjon hoiab parlamendi poole.
Läbirääkimiste kolmest põhiteemast tahan kõigepealt rääkida paindlikkusinstrumendist. Selles vallas on ilmselgelt mingit arengut märgata. Hiljuti kuulsin aga, et samal ajal Brüsselis toimuvatel läbirääkimistel on olnud mõningaid tagasilööke. Mis seal toimub? Kas on võimalus - ning kas seda on liiga palju paluda -, et kokkuleppele jõutakse paindlikkusmäära osas, mis vastab Lissaboni lepingu eelsele tasemele? See oli õige lahendus, mis saavutati pärast pikki aastaid kestnud läbirääkimisi, alustades Agendaga 2000. Kas on liiga palju paluda, et omavahendite puhul püütaks jätkata seda, mida me - nõukogu, komisjon ja parlament - märkisime 2006. aastal oma avalduses institutsioonidevahelise kokkuleppe kohta? Kas on liiga palju paluda, et need inimesed, kes lükkavad tagasi omavahendite alase arutelu idee, võiksid püüda aluslepingut lugeda? Aluslepingu järgi peab see arutelu toimuma.
Lugupeetud juhataja! Kas on liiga palju paluda, et sõlmiksime siduvad poliitilised kokkulepped kõikide nõusolekumenetlusega seotud küsimuste kohta? Nii võiksime vältida kriiside teket ega leiaks end samast olukorrast muude küsimuste, sh väliskaubanduse kokkulepete ja järgmise mitmeaastase finantsraamistiku korral. Kui esitate need asjad praegusel kujul, on Euroopa Parlamendi vastus kindel ei.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Lugupeetud juhataja! Eelarve seisukohalt on liikmesriikides ilmselgelt praegu rasked ajad. Teisalt on ilmselge, et ELi eelarve on aidanud väga palju kaasa iga liikmesriigi, sealhulgas netorahastajate arengule.
Mind üllatab, et lepitusmenetlus ei nurjunud mitte summadega seotud lahkarvamuste tõttu, vaid sellepärast, et keelduti praktilisest arutelust liikmesriikide ühise tuleviku, teisisõnu Euroopa Liidu tuleviku üle. Euroopa Parlament ei soovi oma pädevusi ületada. Ta soovib, et järgitaks aluslepingut, ja ta soovib kaitsta parlamendi ametisse valinud kodanike huve.
Missuguseid teemasid on nõukogu keeldunud arutamast?
Asutamislepingus nähakse ette Euroopa Parlamendi kaasatus mitmeaastase finantsraamistiku väljatöötamisse. Seda tehti 2006. aastal ning ma ei usu, et 2007.-2013. aasta eelarve liidu jaoks halb oli. Vastupidi.
Paindlikkus - seda mehhanismi on siiani tulemuslikult kasutatud ning kõik liikmesriigid on sellest kasu saanud.
Omavahendid - just liikmesriikides valitsev eelarveolukord peaks õhutama neid leidma stabiilseid meetodeid, rahastamaks Euroopa Liidu eelarvet, mis ei sea ohtu ELi poliitikameetmete rakendamist.
Aluslepingust ja 2020. aasta strateegiast lähtuvad uued kohustused nõuavad rahastamist. On vastuvõetamatu, et sama institutsioon - nõukogu - seab 2020. aastaks eesmärgid ega kinnita samal ajal ei nende nõudmiste täitmiseks vajalikke finantsvahendeid. Usun, et meie töö on kokkuleppele jõuda. Meil on oma kodanike ees kohustusi. Me ei tohi lubada, et usaldus Euroopa Liidu institutsioonide vastu kahaneks.
Giovanni La Via
(IT) Lugupeetud juhataja, kolleegid! Sel nädalal oleksime pidanud kiitma heaks Euroopa Liidu 2011. aasta üldeelarve. Selle asemel leiame end olukorrast, kus Euroopa Liitu ähvardab tõsine oht alustada uut aastat esialgse eelarvega, samuti takistab meid jõuliselt kaheteistkümnendike süsteemi rakendamine.
On üldteada, et Euroopa Parlament, komisjon ja liikmesriigid olid valmis kokkuleppeks, seda blokeerisid mõned riigid, kes keeldusid alustamast parlamendiga asjalikku arutelu Lissaboni lepingu rakendamise teemal.
Usun, et Euroopa Parlamendi läbirääkimisteaegne seisukoht oli vastutustundlik ja mõõdukas. Parlament on nõudnud ja nõuab edaspidigi jõuliselt Lissaboni lepingu kohaldamist.
Nõukogu omalt poolt on osutunud kokkuleppe saavutamisel võimetuks; ta on näidanud, et on sügavalt lõhestunud üliolulistes küsimustes, mille mõned liikmesriigid on keelanud, lükates tagasi idee alustada Euroopa Parlamendiga arutelu Lissaboni lepingu kohaldamist suunavate eeskirjade ja korra üle.
Nüüd aga oleme kohustatud vaatama tulevikku ning ehitama ilma isekuse ja ettekääneteta koos - pean silmas nõukogu, parlamenti ja komisjoni - Euroopa Liidu tulevikku. Nõustudes nõukogu kehtestatud kasvusumma piirangutega - kõigile tuttava 2,91%-ga -, püüab Euroopa Parlament saata välja jõulise sõnumi: oleme tundlikud praeguse aja suhtes.
Nõustume aga kõik sellega - nagu ka komisjon täna kinnitas -, et Euroopa Liidu vajaduste rahuldamiseks peaksime taotlema suuremat paindlikkust. Olen nõus president Barroso tänase sõnavõtuga, kus ta viitas ettepanekutele, mille komisjon teeb omavahendite kasutamise kohta ja ELi eelarve Lissaboni lepinguga kohandamise kohta, ning jään Euroopa tuleviku ülesehitamisel lootma suuremale nõukogupoolsele koostööle.
José Manuel Fernandes
(PT) Lugupeetud juhataja! 2011. aasta eelarve läbirääkimistes nõukoguga andis Euroopa Parlament kokkuleppe saavutamiseks oma parima. Ainus nõue on nõukogupoolne kohustuste täitmine, näiteks Euroopa 2020. aasta strateegia ja selle rahastamisvajadus, ning Lissaboni lepingu järgimine.
Tegelikult tuleb Euroopa Parlament aluslepingu järgi kaasata uude institutsioonidevahelisse kokkuleppesse, järgmisesse mitmeaastasesse finantsraamistikku ja uute omavahendite määratlemisse kas siis hääletamise, nõuannete või konsultatsioonide kaudu. Need nõuded on loogilised, mõistlikud, teenivad üldsuse huve ning aitavad vältida institutsioonidevahelisi ohte ja konflikte: neid nõudeid peaks nõukogu jagama ja kaitsma.
Institutsioonidevahelise kokkuleppega seoses on ilmselge, et Euroopa Liidu institutsioonide ning eelkõige nõukogu võetud kohustuste täitmine sõltub praeguse mitmeaastase finantsraamistiku paindlikkusest.
Euroopa 2020. aasta strateegia, rahvusvahelise katsetermotuumareaktori kava, Euroopa välisteenistus ja finantsjärelevalveasutused on mõned näited rahastamist vajavatest asjadest. Nõukogu peab võtma Lissaboni lepingut arvesse nii Euroopa Liidu uute pädevusvaldkondade puhul, mis kajastuvad eelarves, kui ka Euroopa Parlamendi suurendatud volituste puhul, eeskätt eelarveküsimuses. Need muudatused suurendavad õigupoolest liidu institutsioonide demokraatlikku õiguspärasust.
Ühendusemeetodi kasutamine riikidevahelise käsitlusviisi asemel muudab meie juhtimise demokraatlikumaks. Loodan, et mõne riigi isekus ei takista ega sea ohtu Euroopa rahu, solidaarsust ja progressi.
Mairead McGuinness
Lugupeetud juhataja! See on olnud kõige olulisem arutelu eeskätt oma poliitiliste aspektide poolest, kuid minu arvates on oluline kõnelda ka mõnest arutelu praktilisest küljest. Olen 2011. aasta eelarve põllumajandusvaldkonna raportöör ning kui me ei jõua eelarves kokkuleppele, põhjustab see reaalseid tagajärgi nende liikmesriikide rahavoole, kes on teinud viimastel nädalatel oma põllumajandustootjatele ettemakseid. Neid põllumajandustootjaid ähvardavad finantsraskused ja sissetuleku puudumine. Niisiis toob see kaasa vägagi reaalseid ja praktilisi tagajärgi ning eelnimetatu on ainult üks neist.
Kuid lubage mul rääkida tulevikust. Praegu arutame ühise põllumajanduspoliitika tuleviku üle ning soovime, et see pakuks keskkonna, toiduga kindlustatuse ja territoriaalse tasandi aspektist Euroopa Liidu jaoks rohkem, kuid sellegipoolest on kogu senine arutelu käsitlenud võimalusi põllumajanduseelarve kokkutõmbamiseks. Mulle valmistab suurt muret, et 2011. aasta eelarve teemal arutledes näeme põllumajanduse eelarve ja Euroopa Liidu 2013. aasta järgse aja väljavaateid väga negatiivsena. Need kaks on tihedalt seotud ning minu arvates peame seda teadma
Edit Herczog
(HU) Lugupeetud juhataja! Viimased kümme aastat oleme Euroopa kodanikele öelnud, et Euroopa Liidu lepingut on vaja, ning riigid on selle tõesti ka ratifitseerinud. Viimased kümme aastat oleme kodanikele öelnud, et teadus- ja arendustegevust saab paremini korraldada ja rahastada ELi tasandil. Oleme neile öelnud, et Euroopa kosmosepoliitikat saab paremini teostada ELi tasandil ning oleme neile öelnud, et energiauuringuid ja kliimamuutuse vastast võitlust saab paremini korraldada Euroopa Liidu kui liikmesriigi tasandil. Kui me seda uskusime ja selle eest seisime, mõtlesime, et kõneleme tõtt. Mõistsid alustada, mõista ka lõpetada! Kui me ikka veel usume seda, mida oleme viimased kümme aastat rääkinud, peame tekitama vajalikud eelarveressursid, ning põhivahend selle saavutamiseks on paindlikkus, teine vahend on Euroopa Parlamendi, Euroopa Liidu omavahendite loomine, ceterum censeo, Euroopa Liitu on vaja.
Niki Tzavela
Lugupeetud juhataja! Teie hiljutine ühisavaldus pärast ELi ja USA tippkohtumist oli üle pika aja esimene avaldus, kus komisjon näitas üles kaalukust, optimismi, jõudu, solidaarsust ning ka ühtsust. Praegu oleme paradoksaalses olukorras, kus me ei leia eelarve koostamisel ühist keelt. Kui soovime, et Euroopa Liit kujutaks endast rahvusvahelist jõudu, nagu me tõesti olemegi, ei saa me lubada omale eelarve puudumist. Seda tahtsin ma öelda. Jätkake samas vaimus.
Giovanni Collino
(IT) Lugupeetud juhataja, kolleegid! Kolmepoolse kohtumise nurjumine esindab olulist poliitilist võimalust mõtiskleda Euroopa lähiajaloo üle.
Probleem ei ole üksnes poliitiline, vaid ka kultuuriline ning hõlmab paljusid liikmesriike. Praegune majandus- ja rahanduskriis on struktuurne, mitte mööduv fenomen. See kujutab endast üleminekut, mis mõjutab praeguse ajastu majandust, tööhõivet ja ühiskonda. Kui puudub poliitiline ja kultuuriline kasv ning üldine tulevikukujutlus Euroopa Liidu kohta, ei suuda me võtta meetmeid, et tulla toime kolmanda aastatuhande algusega seotud probleemidega, nagu heaolu, teadusuuringud, energia, keskkonnapoliitika ja julgeolek, mida saab käsitleda ainult kõikide ELi moodustavate riikide poliitilise ühinemise teel.
Minu sõnum parlamendiliikmetest kolleegidele on järgmine: kuigi kolmepoolne kohtumine on nurjunud, on Euroopa Parlamendi tehtud töö silmapaistev ja järgib täielikult meie volitusi, mille kohaselt esindame me rahvast. Praegu on Euroopa Parlament Lissaboni lepingu tõttu tähtsam ja nõukogu ei saa enam domineerida parlamendi esindatud rahva suveräänsuse üle ...
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Franz Obermayr
(DE) Lugupeetud juhataja, kolleegid! On selge, et Euroopa Parlamendi traditsioonilised esindajad nõuavad eelarves ulatuslikku paindlikkust, kuid olen märganud, et keegi ei ole nimetanud netorahastajate huve või kodanike huve.
Lõppude lõpuks on netorahastajad need, kes ELi rahastavad, kes vastutasid majanduse mootori käivitamise eest pärast kriisi, kes päästsid eelarve puudujäägiga riigid ja euro ning kes on pannud oma kodanike õlule raske koorma. Seega on minu arvates üsna arusaadav ja põhjendatud, et kõnealused riigid ja nende kodanikud soovivad hoida kinni eelarveassigneeringutest, tagada, et saldot ei saa muuta tagantjärele vastavalt tujule ja vältida raha suunamist eri kanalitesse. Loomulikult ei viita ma siinkohal katastroofijärgsele abile. Selle ma välistan.
Samamoodi ei ole kriitika ELi maksustamise suhtes kuidagi seotud solidaarsuse arvatava puudumisega. Asi on lihtsalt tõsiasjas, et liikmesriigid on valdavalt selle vastu. Seetõttu on selge, et peame lähimuspõhimõtte kohaselt säilitama ratifitseerimise riikide parlamentide poolt.
Monika Hohlmeier
(DE) Lugupeetud juhataja! Pärast korduvaid väiteid, mis siin parlamendis on esitatud, tahan öelda selgelt välja, et eelarveläbirääkimiste jooksul ei ole me taotlenud sentigi rohkem kui nõukogu meile pakkunud on. See tähendab, et olime nõukogu soovidega täielikult kooskõlas. Paindlikkusinstrumendist: vajame seda, sest nõukogu tekitab meile korrapäraselt raskusi oma otsustega suurte projektide kohta, millele ta rahastamist ette ei näe. Siis peame meie koos liikmesriikidega püüdma leida nende projektide jaoks lahendusi, et suuta neid rahaliselt toetada või teha mõistlikke plaane. Ka ei ole me nõudnud enamat kui on ette nähtud Lissaboni lepingus. Nõuame hoopis aluslepingust kinnipidamist. Ei midagi muud, ei midagi rohkemat ega vähemat.
Omavahendite puhul ei küsi Euroopa Parlament kindlasti liiga palju, öeldes, et sooviks vähemalt kaaluda küsimust, selle võimalikku käsitlemist ja seda, kas omavahendid tulevad. Ei saa lihtsalt keelduda asjadest rääkimast ja siis parlamenti süüdistada.
Janusz Lewandowski
komisjoni liige. - Lugupeetud juhataja! Täiendan pärast austatud parlamendiliikmete märkuste kuulamist lühidalt president Barroso öeldut.
Komisjoni strateegia nende konkreetsete asjaolude puhul on väga lihtne ja tugineb lihtsale eeldusele, et Euroopa vajab muude katsumustega toimetulemiseks ühtsust, mitte eraldatust. Usun, et eesistujariik Belgia tegutseb sama eelduse alusel.
Aluslepingutes on selgelt määratletud meie roll kokkuleppe korral ja ka kokkuleppe puudumise korral, mis ei ole olnud väga tõenäoline, kuid juhtus esimest korda 26 aasta jooksul. Näeme kogu Euroopa Liidus miljonite abisaajate pettumust. Niisiis peame reageerima. Mõistame, et peame tegutsema kiiresti, ning oleme täna teinud esimese sammu, et leppida kokku suunistes, et seejärel - võib-olla 1. detsembril - esitada summad, mis ei ole enam vaieldavad, et kaitsta meile vajalikku paindlikkust, et teha ettepanek Lissaboni lepingul põhineva koostöökorra kohta ning et kaitsta - mis on samuti oluline - komisjoni algatusõigust esitada järgmisel aastal tulevikukäsitlus.
Meie ühine kohustus on täita lubadused, abisaajate ootused, viia ellu see, mis on tulude koha pealt eelarvena välja töötatud, järgides täiel määral liikmesriikide maksualast sõltumatust. Küsimus on tagasihoidlikus eelarves, mis kasvas poole riigieelarve määra võrra, hoolimata enam kui 12 uut riiki hõlmavast laienemisest. See oli selge tõend distsipliinist ja jäikusest. Seega jätkakem parema tegevuskava väljatöötamise ajal tööd. Kutsun teid üles vastutustundlikkusele. Lisaks president Barrosole julgustab mindki väga tänane Euroopa Parlamendis peetav arutelu.
Melchior Wathelet
Lugupeetud juhataja! On tõsi, et sedasorti arutelu peaks pigem aitama meil kokkuleppele jõuda, mitte olukorda veelgi keerulisemaks muutma. Loodetavasti saan öelda, et just niisuguses vaimus arutelu siin täna pärastlõunal toimus.
Jah, edusamme tehakse ning me peame püüdma jõuda kokkuleppele paindlikkuses ja ITERi rahastamises. Jah, 2012. ja 2013. aasta eelarve sellistes perspektiivides tuleb kokku leppida ning me püüame tõepoolest näidata, et suudame kõnealuste 2012.-2013. aasta perspektiivide, eeskätt suure tähtsusega paindlikkuse kohta kokku leppida.
Teiseks: jah, me korraldame artiklite 312 ja 324 kohaseid arutelusid, et näha, kuidas me tegelikult seda rakendada ja ellu viia saame, ning tagada nimetatud artiklite järgimine ja uue menetluskorra täideviimine. Peame leidma ühise keele.
Kuulsin täna, et komisjon kavatseb kas siis seoses omavahendite või mitmeaastase finantsraamistikuga kasutada oma õigust algatada õigusakte. Neist alustest lähtudes peame kokku tulema, peame arutama, peame kindlasti pidama kinni aluslepingu artiklitest 312 ja 324, mille sätete järgi peame kokkuleppele jõudmiseks lähtuma nimetatud alustest, peame pidama koosolekuid ja tegema kooskõlastustööd, mis võimaldaks uuel aluslepinguga kehtestatud menetluskorral tegelikkuses toimida.
2012.-2013. aasta paindlikkusküsimuses peame rakendama aluslepingu artikleid 312 ja 324 isegi kui peame veel kord - lubage mul seda rõhutada - tagama 2011. aasta eelarve vastuvõtmise. Kaalul on Euroopa Liidu usaldusväärsus. Kaalul on ka nende poliitikameetmete tõhusus, mida saab rakendada alles pärast 2011. aasta eelarve vastuvõtmist. Me räägime ainult ühtekuuluvuspoliitikast, ainult sellest. Tegelikult on kaalul aga meie usaldusväärsus ja meie poliitikameetmete elluviimine.
Kolmandaks: ärme õigusta neid, kes on eelarve vastu, mistõttu on ELil poliitikameetmete elluviimiseks veelgi vähem vahendeid. Et tõestada nende ekslikkust, peame kahtlemata toetama lepitusmeetodit ja kasutama maksimaalselt ära viimast paari nädalat, et niisugune meetod leida. See oleks meile kõigile kasulik, hoolimata tehtavatest järeleandmistest. Vähemalt liiguksime sellise meetodi abil edasi, mitte tagasi. Kui me aga järgmise paari nädal jooksul eelarvet vastu ei võta, juhtub just see viimane.
Juhataja
Lugupeetud eesistuja! Kohe algab esimeeste konverents, seega on siin istungisaalis vaja mõningaid konkreetseid küsimusi ja vastuseid, sest tegemist on väga olulise kohtumisega. Soovime näha nõukogupoolseid edusamme. Teil on toimunud ilmselt palju arutelusid nõukogu liikmete ja liikmesriikidega. Kuidas te meile seda selgitaksite? Kas on võimalik meie osas mingit edenemist oodata? Meil on teatud ootused. Teate neid hästi, sest õigupoolest käsitleti neid meie viimastes küsimustes - kolmes punktis 15. novembri kohtumise lõpul, mõni minut enne keskööd. Meie jaoks on teie vastus väga tähtis.
Melchior Wathelet
Lugupeetud Martin Schulz! Ma kuulsin teie küsimust. Usun, et keegi ei ole kokkuleppe vastu.
Minu arvates võime kas üksteisele näpuga näidata - sinu süü, meie süü -, või teha katset ja veenda end lahendama asja mõlemapoolsete lepituspüüdluste abil. Võime jääda ka senise mõtteviisi juurde, mis kahjuks viis 15. novembril lahkarvamusteni.
Kes on süüdi? Võiksin öelda, et alguses oleks Euroopa Parlament kindlasti nimetanud süüdlaseks nõukogu ning nõukogu oleks kindlasti nimetanud süüdlaseks parlamenti. Mõlemad tänaksid komisjoni lepitamiskatsete eest. Peame püüdma sellisest käsitusviisist loobuda ja kasutama maksimaalselt ära viimaseid nädalaid ja päevi, et hakata mõtlema teistmoodi.
Vastuseks juhataja küsimusele, kas mingitki edu on loota: jah, edu on võimalik saavutada, sest teame, et kui toimime samamoodi kui 15. novembril, korduksid ainult 15. novembri lahkarvamused, eeskätt suure tähtsusega paindlikkuse probleemi puhul. Miks see probleem oluline on? Probleem on oluline, sest minu arvates käsitleb see üht Euroopa Parlamendi suurt huviküsimust: arvukalt väljavaateid, vähemalt 2012.-2013. aastaks, mil kehtiv mitmeaastane finantsraamistik läbi saab.
Just see on põhjus, miks eesistujariik Belgia kõnealuse küsimusega seoses pärast 15. novembrit viivitamata kontaktid taastas ning püüdis edasi liikuda ka kahes teises punktis. Jah, kokkuleppe saavutamiseks selles olukorras on võimalusi, kuid mõlemad pooled peavad tulemuste nimel siiski oma mõtteviisi muutma ja võtma omaks lepitusmeetodi. Muidu oleme kahjuks tunnistajaks veel ühele ebaõnnestumisele ning eespool käsitlesin juba ebaõnnestumise ohtlikke tagajärgi, eeskätt meie poliitikameetmete elluviimisele. Minu arvates väärivad Euroopa kodanikud paremat kui see.
Juhataja
Lugupeetud eesistuja! Tänan teid läbirääkimiste ajal tehtud töö ja praeguse arutelu eest. Loodame, et saame võimalikult kiiresti positiivse tulemuse.
Tänan ka komisjoni presidenti José Manuel Barrosot ja volinik Lewandowskit meie arutelule kaasaaitamise eest.
Pean nüüd tegema mõned olulised märkused ja kasutan oma emakeelt.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Tahan teile teada anda, et kõnealuse päevakorrapunktiga seotud dokumentide esitamise tähtajad on järgmised: resolutsiooni ettepanekud - kolmapäev, 24. november kell 10.00, muudatusettepanekud - kolmapäev, 24. november kell 15.00.
Hääletamine toimub neljapäeval, 25. novembril 2010.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
Cătălin Sorin Ivan
Oleme praegu ummikseisus, mis õigupoolest ulatub kaugemale 2011. aasta eelarve menetlusest. See on pöördeline hetk, mis määrab ära liidu tuleviku ja kujutab endast pretsedenti edasistele eelarvemenetlustele ja Euroopa Parlamendi edaspidisele rollile.
Parlamendi kaebused ei ole absurdsed. Tahame praktiliselt võttes üksnes seda, et aluslepinguga Euroopa Parlamendile määratud rolli austataks. Parlament on teinud nende läbirääkimiste ajal üsna palju järeleandmisi ja ikkagi tahetakse meilt neid rohkem. Loodan siiski, et elame selle perioodi üle ja suudame detsembrikuu istungil uue eelarve üle hääletada.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Euroopa Liidus ei ole alates 1988. aastast olnud parlamendi ja selle institutsiooniliste partnerite vahel ELi eelarve küsimustes niisuguseid põhjapanevaid lahkarvamusi. Tegemist on ajaloolise hetkega: kas nõukogu ja eeskätt Ühendkuningriik, Holland ja Taani tunnistavad seda, et Euroopa Liit ühendab vahendid, et koos paremini toime tulla? Mõned liikmesriigid on asunud vastuolulisele seisukohale: nad kärbivad piirangute nimel riiklikke eelarveid ja paluvad ELi lahendada nende probleemid, andes talle raske ülesande täita. Kui need ülesanded on peaaegu täidetud, tõstavad nad mässu ahnete eelarvenõuete vastu. Galileo, ITER, ELi 2020. aasta strateegia, Euroopa välisteenistus - need kõik vajavad raha! Kas me hakkame igal aastal lahinguid pidama, et saada sümboolset toetust tõrksatelt liikmesriikidelt, kes pärast süüdistavad Euroopa Liitu ebatõhususes ja kasutuses? Seetõttu pooldan ma omavahendite arutamist, Lissaboni lepingu järgimist ja edasipüüdlikku ja realistlikku Euroopa Liitu.
Georgios Stavrakakis
Liikmesriikide väikese osa järeleandmatu seisukoht väljendab põhimõtteliselt nende selget keeldumist kiirete ja sisukate lahenduste leidmisest Euroopa Liidu kodanike põhivajadustele praegu või juhul, kui need lähiajal peaks tekkima. Peame ELi kodanikega seotud küsimustega tegelema vastutustundlikult. Me ei tohi unustada, et lisaks ELi uutele Lissaboni-järgsetele kohustustele esitavad ja võtavad liikmesriigid pidevalt vastu uusi poliitikameetmeid ja strateegiaid, nt ELi 2020. aasta strateegia, mida palutakse ELis ellu viia. Teisalt ütlevad nad, et ei soovi meetmete ja strateegiate elluviimiseks raha anda, määrates need seega juba enne alustamist nurjumisele. Ka mina toonitan, et Euroopa Parlament ei taotle kulutuste suurendamist ega rohkem volitusi kui Lissaboni lepingus ette nähtud. Parlament on selgelt öelnud, et ELi käsutuses peab olema piisavalt vahendeid: see võimaldaks tal rakendada sujuvalt poliitikameetmeid, mis täiendavad liikmesriikide jõupingutusi tööhõive, investeeringute ja üldise majanduskasvu edendamisel. Euroopa Parlament on seisukohal, et ELi eelarve ei ole osa kriisist. Eelarve on - kriitilistesse valdkondadesse tehtavate investeeringute abil - vastus kriisile.
Róża Gräfin von Thun und Hohenstein
Mind teeb väga murelikuks segadus ELi 2011. aasta eelarve ümber, sest ühest küljest ei saa me hüljata oma auahneid plaane ehitada üles tugev Euroopa Liit, kuid teisalt saab Poolast 2011. aasta teisel poolaastal järgmine ELi nõukogu eesistujariik. Kui Euroopa Liit ei ole selleks ajaks eelarvet vastu võtnud ja peab endiselt iga kuu eelarvet määratlema, on eesistujariigil väga raske oma ülesandeid täita. Peame endalt küsima, mis on olulisem: lihtne lühiajaline lahendus, mis tähendab järeleandmiste tegemist paljudele riikidele ja eesistujariigile, või pretensioonikam plaan, mis võib olla keerulisem, kuid mis pikaajalises plaanis muudab ELi tugevamaks ja millest me tõepoolest kõik võidame? Minu arvates on olulisem ehitada koos üles tugev Euroopa Liit. Selline Euroopa Liit vajab vajalike asjade rahastamiseks omavahendeid ja tugevat eelarvet, mille aluseks on solidaarsuspõhimõte. On mitu ELi liikmesriiki, esmajoones Ühendkuningriik, kes seda isegi arutada ei soovi. Me ei saa endale lubada järeleandmisi riikide isekusele.
