Ekonomikas krīzes ietekme uz pasaules tirdzniecību (debates) 
Priekšsēdētāja
Nākamais darba kārtības punkts ir debates par jautājumu, uz kuru jāatbild mutiski un kuru Komisijai uzdeva Vital Moreira INTA komitejas vārdā: Ekonomikas krīzes ietekme uz pasaules tirdzniecību - B7-0005/2010).
Vital Moreira
autors. - Priekšsēdētājas kundze, es uzdošu jautājumu savas komitejas, Starptautiskās Tirdzniecības komitejas, vārdā un kā šīs komitejas priekšsēdētājs.
Krīzes ietekme uz pasaules tirdzniecību norāda uz iespējamu 10 % sarukumu 2009. gadā. Tā ir lielākā šāda veida lejupslīde kopš Otrā pasaules kara, ko izraisīja globālā pieprasījuma samazinājums. Starptautiskās tirdzniecības uzturēšana ir būtiska ES un citām uz eksportu orientētām valstīm. Par spīti G20 pieņemtajām saistībām, reaģējot uz krīzi, ir pieauguši tirdzniecību ierobežojoši un traucējoši pasākumi G20 ietvaros, kā arī pasaules mērogā.
Pirmais apakšjautājums ir: kādus mērus Komisija ir pieņēmusi, lai risinātu šādus pasākumus, un, no otras puses, ko ir paveikušas trešās valstis pret jebkādiem citiem ES pasākumiem, lai veicinātu ekonomikas izaugsmi?
Otrais apakšjautājums: pastāv norādes uz to, ka dažas no jaunattīstības valstīm, kas mazāk cietušas no krīzes, kļūst par starptautiskās tirdzniecības izaugsmes līderiem. Šajā gadījumā ES rūpniecībai ir jāmaina mērķa eksporta tirgi un, iespējams, tās produktu nākotne. Pēc kādas stratēģijas plāno vadīties Komisija, lai nodrošinātu, ka ES rūpniecība kļūst konkurētspējīgāka?
Trešais apakšjautājums: globālā krīze un tai sekojošais pasaules tirdzniecības sarukums ir izraisījis daudzējādu ietekmi uz jaunattīstības valstīm, kur ir lielākā bezdarba koncentrācija. Kādus pielāgošanas pasākumus Komisija plāno veikt savās tirdzniecības attiecībās tieši ar pasaules nabadzīgākajām valstīm?
Ceturtais punkts: lai gan, no vienas puses, lielu tirdzniecības deficītu veicina pārmērīga tērēšana un parādsaistības dažās dalībvalstīs, tostarp ASV, no otras puses, lielās, uz eksportu bāzētās tautsaimniecībās konkrētās jaunattīstības valstīs ir novērojams tirdzniecības pārsniegums. Šie tirdzniecības deficīti ir sekmējuši globālo nelīdzsvarotību, kas veido pasaules ekonomikas krīzes pamatu. Kādu stratēģiju savā tirdzniecības politikā Komisija plāno ieviest, lai samazinātu šādu globālo nelīdzsvarotību?
Piektais un pēdējais punkts: ekonomiskās krīzes sociālā ietekme un tai sekojošais pasaules tirdzniecības sarukums noturēsies ilgāk par ekonomisko atlabšanu. Piemēram, mēs šobrīd redzam ekonomikas atlabšanas pazīmes, taču bezdarba līmeņi saglabājas augsti. Kad Komisija plāno veikt ietekmes novērtējumu par krīzes ietekmi uz nodarbinātību Eiropā un jaunattīstības valstīs? Kādu stratēģiju tā pieņems, lai iekļautu tirdzniecības sociālo un vides dimensiju starptautiskajos PTO noteikumos?
Šos piecus jautājumus Starptautiskā Tirdzniecības komiteja vēlas uzdot jaunajam tirdzniecības komisāram, De Gucht kungam, kuru aicinu izteikties pirmajā publiskajā viedokļu apmaiņā ar Parlamentu un konkrēti INTA Komitejas locekļiem. Paldies jau iepriekš par atbildēm, ko, esmu pārliecināts, sniegsit uz mūsu jums uzdotajiem jautājumiem.
Karel De Gucht
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze, ir uzdoti diezgan daudz plašu jautājumu, kuru atbildēšana patiesībā būtu pelnījusi daudz vairāk laika, nekā ir manā rīcībā.
Iesaku koncentrēties savā sākotnējā atbildē uz tirdzniecības politiku ekonomikas atlabšanai. Pirmkārt, runājot par krīzes ietekmi uz tirdzniecību, mums vajadzētu justies atvieglotiem, ka pasaules tirdzniecība ir sarukusi tikai par 10 %. Tas nav noticis nejaušības dēļ, bet gan ir spēcīgas politiskās gribas rezultāts, kas ir izteikta vairākos G20 samitos. Tas ir arī PTO, OECD un Komisijas sistemātiskas ierobežojošo pasākumu pārraudzības rezultāts.
Kopumā tikai dažas valstis ir glābušās ar tirdzniecības protekcionisma palīdzību. Tādējādi starptautiskā kopiena ir izvairījusies no protekcionisma spirālveida krituma, kā tas notika Lielās depresijas laikā. Lai to saglabātu, ir svarīgi turpināt būt sevišķi uzmanīgiem. Ja tiek konstatēti protekcionisma vai tirdzniecību ierobežojoši pasākumi, mēs pret tiem cīnīsimies ar visiem pieejamiem tirdzniecības rīkiem, piemēram, ar savu tirgus pieejas stratēģiju vai pat PTO strīdu risināšanas mehānismu.
Ārējiem izaugsmes avotiem būs izšķiroša nozīme ES ekonomikas atlabšanā. Tāpēc es piekrītu jums, ka Eiropas rūpniecībai vajadzētu koncentrēties jauno un ātras izaugsmes jaunattīstības tirgu virzienā.
Ar mūsu tirdzniecības politiku mēs varam palīdzēt to sasniegt, papildus atverot šos tirgus un samazinot šķēršļus tirdzniecībai un investīcijām.
To varēs sasniegt ar brīvās tirdzniecības līgumiem, par ko šobrīd tiek risinātas sarunas, un padziļinot tirdzniecības un ekonomikas partnerības ar svarīgākajiem tirdzniecības partneriem, piemēram, ar ASV un Ķīnu, kur Transatlantijas ekonomikas padome (TEC) un augstā līmeņa dialogi jau ir nodibinājuši stabilus pamatus. Tā būs mana kā tirdzniecības komisāra prioritāte.
Nākamo nedēļu laikā Komisija izveidos jauno kopējo ES darba kārtību ilgtspējīgai izaugsmei un atlabšanai ar ES stratēģiju laikposmam līdz 2020. gadam. Šai stratēģijai būs efektīva ārējā dimensija, kurā tirdzniecības politika spēlē būtisku lomu.
Globalizētajā pasaulē ES stratēģijai laikposmam līdz 2020. gadam vajadzētu būt kā virzītājam, kas veicina atklātību un konstruktīvas starptautiskas ekonomiskās norunas. Tas būs arī galvenais temats nākotnes tirdzniecības politiku prioritātēs, ko es plānoju ierosināt vēlāk šogad.
Taču tirdzniecības politika ir kas vairāk nekā konkurētspēja un izaugsme. Tā ietver arī mūsu vērtību demonstrēšanu pasaules mērogā, un tai ir jābūt pienācīgi integrētai tirdzniecības attīstības dimensijā.
Apņēmīgas tiekšanās uz attīstības mērķiem veicināšana jau pati par sevi ir būtiska ES tirdzniecības politikas sastāvdaļa. Pašreizējās daudzpusējās sarunas ir attīstības posms. Notiek divpusējas un reģionālas sarunas ar jaunattīstības valstīm, un mums ir autonomas preferences šo valstu atbalstam. Mēs palīdzam tām veikt ieguldījumu pasaules ekonomikā un arī gūt labumu no tās, lai paaugstinātu dzīves standartus tādā veidā, kas nodrošinātu gan lielāku politisko stabilitāti, gan sociālo progresu.
Attiecībā uz sociāliem jautājumiem es piekrītu, ka tirdzniecībai ir jāsniedz ieguldījums, lai palīdzētu tiem cilvēkiem mūsu sabiedrībās, kas ir visvairāk cietuši no ekonomikas krīzes, īpaši tiem, kas ir zaudējuši darbu. Šai ziņā, manuprāt, mums nepieciešama tirdzniecība - un vairāk tirdzniecības - lai saglabātu savu sociālās drošības sistēmu Eiropā.
Nepieciešams ilgtspējīgā veidā saglabāt mūsu Eiropas sabiedrības modeli, brīvās ekonomikas kombināciju ar augsta līmeņa sociālo drošību, un tam būs nepieciešama izaugsme.
Kopumā Komisijas gaidāmā ES stratēģija laikposmam līdz 2020. gadam atbalstīs pilnīgu atlabšanu no krīzes, paātrinot tuvošanos gudrākai un ekoloģiskākai ekonomikai. Atvērtās tirdzniecības politika būs būtisks elements gan kā ieguldījums Eiropas ekonomikas atlabšanā, gan kā virzītājs mūsu principu ārējai demonstrēšanai: atklātība, sabiedrības un vides aizsardzība un ilgtspējīgums, kā arī konstruktīva iesaistīšanās pasaules mērogā.
Protams, pareizās stratēģijas ieviešana ietvers ciešu sadarbību ar Parlamentu un Padomi, kā arī ar citām ieinteresētajām pusēm, un es ar nepacietību gaidu šo sadarbību kopīgas darba kārtības izstrādāšanā.
Christofer Fjellner
Priekšsēdētājas kundze, es arī vēlētos sākt, sveicot komisāru. Priecājamies jūs šeit redzēt. Mēs uz jums liekam lielas cerības. Jūs sagaida svarīgs uzdevums.
Pirms gada es biju patiesi nobažījies. Kad notika tirdzniecības sabrukums, un mēs gaidījām tādu pasaules tirdzniecības attīstību, kāda nav piedzīvota kopš Otrā pasaules kara, situācija bija patiesi nopietna. Pasaules Banka paziņoja, ka 17 no G20 valstīm bija kopumā ieviesušas 47 jaunas tirdzniecības barjeras un tarifus. Krievija uzlika tarifus automašīnām, Ķīna ierobežoja pārtikas importu, Indija aizliedza rotaļlietu importu un Argentīna ieviesa tekstilpreču un ādas izstrādājumu importa licences. Tas bija gluži kā protekcionisma bruņošanās drudzis - 20. gadsimta 30-to gadu modelis radīja uztraukumu.
Taču tirdzniecības karš nesākās. Es uzskatu, ka ir svarīgi apstāties un pārdomāt to, kāpēc tā notika. Es domāju, ka galvenais iemesls bija PTO, pasaules tirdzniecību regulējošā iestāde, kas liek valstīm pienācīgi uzvesties, nevis ķerties pie protekcionisma un populisma rīkiem. Teikšu, ka ir pāragri apgalvot, ka krīze ir beigusies. Krīze vēl nav pagājusi. Mēs visi zinām, ka bezdarbs pēdējā laikā ir ekonomikas cikla augstākajā līmenī - un bezdarbs ir tas, kas virza protekcionismu un populismu. Ja tagad palūkojamies sev apkārt, mēs redzam, ka virkne valstu vēl nav izkļuvušas no krīzes; iespējams, ļaunākais tām pat vēl ir priekšā. Tāpēc esmu zināmā mērā norūpējies, klausoties Ministru Padomes locekļos, kas neko daudz nesaka par jaunajiem tirgiem un brīvo tirdzniecību, bet gan kritizē globalizāciju un runā par Eiropas kompāniju un Eiropas darbavietu aizsardzību. Tas nav katrā ziņā protekcionisms, taču reizēm viņi atrodas pavisam tuvu tam. Jebkurā gadījumā tā ir merkantilisma izpausme, kas, manuprāt, rada zaudējumus.
Tā vietā mums vajadzētu kopīgi strādāt un domāt par veidiem, kā mēs varam padarīt Eiropu konkurētspējīgāku, padarot to atvērtāku. Tas no mūsu puses prasītu pārdomātu rīcību un vadību. Mums ir jādomā par to, ko varam darīt, lai nodrošinātu, ka ir mazāk tirdzniecības barjeru, nevis vairāk - īpaši, kad ir jāpieņem lēmumi par Koreju un obligāto izcelsmes marķējumu un kad ir pieaugošas prasības klimata nodevām. Mums Parlamentā nepieciešams aplūkot arī to.
Kader Arif
Priekšsēdētājas kundze, komisār, dāmas un kungi! Eiropa patlaban piedzīvo nebijušu krīzi, kura nav tikai ekonomikas un finanšu krīze, bet, pirmkārt un galvenokārt, ir sistēmas krīze.
Pirms sākt pievērsties ekonomikas krīzes ietekmei uz pasaules tirdzniecību, kas ir mūsu debašu temats, es vēlos izskaidrot vienu lietu - tirdzniecība nav krīzes upuris; tā arī ir viens no krīzi veicinošiem faktoriem.
Patiesi, patlaban mēs piedzīvojam milzīgas globālās nelīdzsvarotības periodu, ko, no vienas puses, veicina mājsaimniecību arvien augošo parādsaistību izraisītie tirdzniecības deficīti atsevišķās valstīs, bet, no otras puses, tirdzniecības pārpalikumi, kurus stimulē eksports no konkrētām valstīm, jo īpaši valstīm ar strauji augošu ekonomiku, kur iekšējais patēriņš nepieaug tādā pašā līmenī.
Turklāt līdz šim ievērotā tirdzniecības liberalizācijas politika šo nelīdzsvarotību ir tikai palielinājusi, īpaši vājinot planētas nabadzīgākās valstis. Šīs valstis, kuras tika mudinātas specializēties monokultūru eksportēšanā, ir nonākušas trūkumā, saskaroties ar ārkārtīgajām izejmateriālu cenu svārstībām, kuru nestabilitāte ir palielinājusies starptautisko spekulāciju dēļ.
Pasaule ir dīvaina - vispirms tā par savu pirmo Tūkstošgades attīstības mērķi nosaka nabadzības un bada izskaušanu, bet tajā pašā laikā spekulē ar kviešu cenu pieaugumu.
Tomēr arī cilvēki, kas 20. gadsimta 90-os gados par katru cenu aizstāvēja liberalizāciju un ierobežojumu atcelšanu, paši tagad ir nonākuši sarežģītā situācijā. Pastāvīgais zaudēto darbavietu skaita pieaugums, lēnā izaugsme, kuras rādītāji reizēm ir pat negatīvi, kā arī sociālās krīzes attīstība ir faktori, kas liecina, ka mēs vairs nevaram atļauties likvidēt darbavietas šā kulta dēļ. Kā lai krīzes periodā paskaidrojam darbiniekiem, kas zaudē darbu, ka galvenais ir saglabāt tirdzniecību bez ierobežojumiem pat tad, ja par to jāmaksā ar negaidītām un reizēm traģiskām pārmaiņām?
Tādēļ krīze, ko piedzīvojam, noteikti ir sistēmas krīze, uz ko mums jāreaģē ar jaunu attīstības modeli. Komisijas izstrādātās pašreizējās Eiropas globālās stratēģijas redzējuma pamatā ir piekļuve tirgum un visu nozaru liberalizācija.
Komisāra kungs, es uzskatu, ka mums ir no jauna jādefinē šī stratēģija, kuras virziens ir bijis nepareizs un reizēm radījis šķēršļus. Mēs neatdzīvināsim mūsu ražošanas eksporta nozares, piespiežot jaunattīstības valstis vēl vairāk atvērt savus tirgus. Tādējādi tikai vēl vairāk pasliktinātos situācija valstīs, kurās jau mitinās 70 % no 59 miljoniem pasaules iedzīvotāju, kas 2009. gadā zaudēja darbu.
Gluži pretēji, ir svarīgi izskatīt jaunu stratēģiju, kurā ir panākts pareizs atvērtības, aizsardzības un atbalsta līdzsvars. Es gribētu pie šīm idejām atgriezties. Mēs nedrīkstam ignorēt notikumus, kas lika ASV turpināt sava tirdzniecības aizsardzības instrumenta izmantošanu vai Ķīnai vērsties PTO par Eiropas noteiktajiem antidempinga pasākumiem.
Patiesi, kad mēs saskaramies ar negodīgu praksi, nenoliedzami ir vajadzīga aizsardzība, taču tās princips ir jāakceptē un jāaizstāv starptautiski un ir reizi par visām reizēm jāizbeidz dažkārt nepamatotie apvainojumi protekcionismā.
Turklāt katru dienu arvien acīmredzamāka kļūst vajadzība pēc tirdzniecības politikas atbalsta, un šāds atbalsts ir īpaši atkarīgs no tā, vai Savienības īstenotā politika ir pastāvīga. Ja mēs vēlamies no jauna definēt jaunu attīstības modeli, politikas pastāvīgums ir absolūta nepieciešamība, nevis intelektuālu debašu temats.
Metin Kazak
Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, dāmas un kungi! Finanšu krīze patiešām ir nelabvēlīgi ietekmējusi tirdzniecību Eiropas Savienības dalībvalstīs. Piemēram, tādās valstīs kā Bulgārija, salīdzinot ar iepriekšējo gadu, pagājušā gada pirmajos 11 mēnešos eksporta apjoms samazinājās par veseliem 24 %, bet importa apjoms - par 35 %. Tas ir īpaši ietekmējis īpašuma un tūrisma nozares. Tas īpaši spēcīgi ietekmē nodarbinātību. Ir jāpievērš uzmanība krasajam uzņēmumu savstarpējo parādsaistību pieaugumam, valsts un vietējo sabiedrisko līgumorganizāciju nespējai veikt maksājumus u. c.
Iepriekš minētās problēmas ir plaši sastopamas arī citās valstīs. Tām vajadzīgs visaptverošs risinājums ES mērogā, tāpēc ir nepieciešama arī cieša Eiropas Komisijas dažādo direktorātu sadarbība. Komisārs De Gucht kungs uzsver, ka, reaģējot uz finanšu krīzi, ir svarīgi atbalstīt Eiropas uzņēmumu darbības jomas un iespēju paplašināšanu, skaidru preventīvu komerciālo instrumentu ieviešanu, Dohas sarunu veiksmīgu pabeigšanu, jaunu ārvalstu tiešu ieguldījumu un to aizsardzības mehānismu izmantošanu, kā arī jaunas ieguldījumu politikas izveidi.
Arī šo mērķu sasniegšana un ekonomiskās sadarbības nolīgumu parakstīšana ar Āfrikas, Karību jūras baseina un Klusā okeāna reģiona valstīm ir cieši saistīta ar atgūšanos no finanšu krīzes.
Taču darba kārtībā paliek vairāki jautājumi, no kuriem daži jau tika pieminēti. Vai mēs efektīvi izmantojam Eiropas Savienības finansējumu, lai cīnītos ar augsto bezdarba līmeni? Ko Eiropas Savienība var darīt, saskaroties ar pašreizējo deficītu, valūtas devalvāciju un augsto inflācijas līmeni, kas tieši ietekmē tirdzniecību? Kādi komerciālās politikas instrumenti Eiropas Savienībai ir pieejami, lai reaģētu uz finanšu krīzi un tās sekām? Kādi pasākumi ir jāveic, lai izvairītos no šāda mēroga krīzes atkārtošanās un turpinātu paplašināt tirdzniecību? Kāda ir mūsu stratēģija saistībā ar tādām valstīm kā Indija un Ķīna, kuras draud mainīt visu finanšu sistēmu? Es rēķinos ar to, ka atbildes man sniegs tieši Eiropas stratēģija 2020. gadam.
Yannick Jadot
Priekšsēdētājas kundze, komisār! Paldies, ka fantāziju par ar krīzi saistītu protekcionismu iekļāvāt atbilstošā kontekstā. Es domāju, ka būtu prātīgi debatēs norādīt, ka nav gaidāms ar protekcionisma atjaunošanu saistīta pasaules kara sākums.
Tagad es gribu pavērst jautājumu gandrīz otrādi. Manuprāt, runa nemaz nav par to, kā ekonomikas krīze ietekmē tirdzniecību, bet, daudz svarīgāk, kā tirdzniecība, un jo īpaši pēdējo 20 gadu laikā īstenotie tirdzniecības politikas virzieni, ietekmē krīzi, kuru patlaban piedzīvojam.
Savā ziņā pārtikas krīze, ko pieredzējām pirms divarpus gadiem, sākās pirms finanšu krīzes, un tā patiešām bija pasaules lauksaimniecības tirgu krīze. Līdzīgā veidā mums tiek stāstīts, ka mums par labu nāks tirdzniecības liberalizēšana ar Ķīnu. Manuprāt, kādā brīdī, ja vien mēs neapvienosim sociālos, monetāros, fiskālos un, protams, ar vidi saistītos jautājumus, Ķīnai pret Eiropu būs ne tikai salīdzinošas, bet arī absolūtas priekšrocības.
No tā izriet, ka visās debatēs valstu līmenī - jūs, kā galvenā persona uz Beļģijas skatuves, to zināsiet - visas politiskās partijas tagad saprot, ka globalizētajā pasaulē nav iespējams pārvaldīt sociālo, vides, monetāro un fiskālo dempingu.
Tāpat mēs varam uzskatīt, ka tā stratēģija, ko visi eiropieši gaidīja pēc Berlīnes mūra krišanas, proti, "ar tirdzniecību tiks ieviesta sociālā demokrātija”, nedarbojas, kā mums liecina Ķīnas piemērs.
Komisāra kungs, jūs atsaucāties uz Lisabonas stratēģiju, inovācijām, videi nekaitīgo ekonomiku, un jūs zināt, ka šī Eiropas stratēģija ir kļuvusi neveiksmīga. Patiesi, ja mēs par svarīgāku uzskatīsim Eiropas globālo stratēģiju, nevis Lisabonas stratēģiju, varēsim brīnīties par to, kādas ražošanas nozares Eiropā vēl būs palikušas. Kur ir definēta visā Eiropā izdarītā izvēle rūpniecības, lauksaimniecības, ekonomikas un, protams, sociālajā un vides jomā, lai mēs varētu mācīties, kā notiek tirdzniecība ar pārējo pasauli? Kamēr mēs nebūsim definējuši šīs izvēles, mēs pildīsim neveiksmīgas stratēģijas.
Man ir konkrētāks jautājums - 2010. gada 4. februārī notika PTO Finanšu pakalpojumu tirdzniecības komitejas sanāksme, kurā galvenā uzmanība tika pievērsta finanšu krīzes radītajām grūtībām un finanšu pakalpojumu liberalizācijai. Vai jūs varat mums pastāstīt, kāds bija šīs sanāksmes iznākums, ja jums izdevās to noskaidrot, un kādas ir jūsu domas par šo jautājumu?
Jacek Włosowicz
Priekšsēdētājas kundze, pašreizējā globālajā ekonomikā vairums robežu nodrošina efektīvāku cilvēku pārvietošanos, kā arī kapitāla un pakalpojumu apriti. Tā nolūks, protams, ir uzlabot dzīves līmeni. Tas viss ir ļoti labi, kamēr vairumam valstu ir pozitīva tirdzniecības bilance un IKP pieaugums. Problēmas sākas, palēninoties ekonomikas attīstībai, krasi samazinoties tirgus rādītājiem un rodoties ar bezdarbu saistītām problēmām. Robežu atvēršana papildus dzīves līmeņa uzlabošanai ir izraisījusi dažādu ekonomiku savstarpēju atkarību. Tā ir monētas otra puse. Pašreizējā situācija to skaidri apliecina. Piemēram, Vācijas ekonomikas attīstības palēnināšanās nelabvēlīgi ietekmē Polijas ekonomiku, jo Vācija ir viena no Polijas galvenajām eksporta partnerēm. Par laimi, Polijai ir pozitīvs IKP pieaugums, un Eiropā tas ir izņēmums, taču satraukumu rada pēdējo mēnešu laikā notikusī bezdarba līmeņa palielināšanās. Šis piemērs ļoti skaidri liecina, ka valdībām vajadzētu domāt ne vien par to, kā atrisināt problēmas tieši savās valstīs, bet arī panākt vienošanos par to, kā kopīgi izstrādāt aizsardzības pasākumus, lai pasargātu sevi no līdzīgām situācijām.
Es domāju, ka pašreizējā krīze būs pārbaudījums mums visiem. To sakot, es īpaši domāju par Eiropas Savienības dalībvalstīm. Mēs nedrīkstam pieļaut situāciju, kurā dažas valstis mēģina noslēpt, ka ir izmantojušas valsts intervenci, kamēr citām valstīm brīvās konkurences dēļ ir liegts sniegt valsts atbalstu. Protams, es saprotu, ka atsevišķas valdības zināmā mērā var būt nonākušas savu vēlētāju gūstā, taču, ja mēs grasāmies veidot Eiropas Kopienu, kas nāk par labu visiem, mums ir jāpieņem skaidri noteikumi un tie jāievēro. Mums ir arī jāizmanto mūsu priekšrocības - modernās tehnoloģijas un cilvēkkapitāls. Tikai tādā veidā izdosies efektīvi nostiprināt mūsu dalībvalstu sadarbību, un mēs, kā Eiropas Savienības pilsoņi, varēsim raudzīties nākotnē optimistiskāk un cerēt, ka mūsu (...).
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Joe Higgins
GUE/NGL grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, pasaules kapitālisms piedzīvo dziļāko krīzi kopš Lielās depresijas. Tāpat kā toreiz, arī tagad gan Eiropā, gan planētas nabadzīgākajās valstīs par to dārgi maksā un no tā sekām cieš darba ņēmēji un nabadzīgie cilvēki.
Pasaules Bankas pētnieki prognozē, ka 2010. gadā vien krīzes dēļ lielā nabadzībā nonāks vēl 64 miljoni cilvēku un ka tās dēļ 2009. gadā Āfrikā no nepietiekama uztura nomira no 30 000 līdz 50 000 bērnu. Šī krīze iznīcinoši ietekmē pasaules tirdzniecību, taču pagājušajā gadā notikušajā ANO finanšu augstākā līmeņa sanāksmē izteiktā prasība, ka pareizā atbilde ir, piemēram, Dohas tirdzniecības sarunu kārtas pabeigšana, ir pilnīgi nepareiza. Saskaņā ar respektablās NVO War on Want informāciju tas draudētu ar darba zaudēšanu vēl 7,5 miljoniem darba ņēmēju, tostarp nabadzīgākajās valstīs.
Šo pasaules kapitālisma krīzi sevišķi padziļina finanšu spekulantu darbības pasaules tirgos. Šiem parazītiem nepietiek ar to, ka ir izraisījuši krīzi, tagad viņi vēlas to izmantot pilnībā un nopelnīt vēl papildu miljardus. Vai ES Komisija ir redzējusi vakardienas Financial Times publicēto virsrakstu - Traders in record bet against the euro (Reģistrētie tirgotāji neuzticas eiro)? Bet ko dara Komisija? Tā krīt spekulantu priekšā uz ceļiem un pieprasa, lai valstis, kuras krīze skārusi vissmagāk, piemēram, Grieķija, nežēlīgi samazina darba ņēmēju algas, pensijas un sabiedriskos pakalpojumus.
Ko, jūsuprāt, šāda drakoniska samazināšanas programma izdarīs tirdzniecības labā Eiropā vai citur pasaulē? Ja jūs samazināt darba ņēmēju iespēju iegādāties preces un pakalpojumus, tas nozīmē, ka jūs atņemat darbu vēl vairākiem miljoniem cilvēku, kas tos nodrošinātu. Tieši tāda ir Komisijas piedāvātā recepte. Tādēļ desmitiem tūkstošiem grieķu darba ņēmēju, kas vakar devās ielās, ir pilnīga taisnība. Kapitālisms var radīt tikai vēl lielākas ciešanas un krīzi. Mums tas ir jāaizstāj ar cilvēciskas solidaritātes sistēmu, kuras pamatā ir demokrātiska sociālisma vērtības.
William  Dartmouth
EFD grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, diženais investors Warren Buffet reiz teica "kad sākas bēgums, var ieraudzīt, kam nav peldkostīma”. Pagājušajā gadā Apvienotās Karalistes ekonomikas rādītāji saruka par 4,8 %. Tāpat notika arī Itālijā. Vācijas ekonomikas rādītāji samazinājās par 5 %, bet ES tirdzniecības rādītāji saruka vēl vairāk.
Es grasos koncentrēties uz trešo jautājumu, proti, kādu stratēģiju Komisija ir paredzējusi izmantot, lai veicinātu lielāku ES ražošanas nozares konkurētspēju?
Pirms Lisabonas līguma stāšanās spēkā bija Lisabonas stratēģija, un tajā ES paredzēja, es citēju, "kļūt par konkurētspējīgāko un dinamiskāko uz zinātnes atziņām balstīto ekonomiku pasaulē”. Tātad viens no konkurētspējīgas un dinamiskas uz zinātnes atziņām balstītas ekonomikas priekšnosacījumiem ir elastīgs darbaspēks. Ko ES ir darījusi, lai to nodrošinātu?
Tiešām, 2008. gadā tā ieviesa direktīvu par līgumstrādniekiem, un tas bija kā uzliet cementu viselastīgākajai darba tirgus daļai. Direktīva par līgumstrādniekiem ir kārtējā nepilnīgi pārdomātā un nepiemērotā ES direktīva, kas atkal ir neproporcionāli un nelabvēlīgi ietekmējusi Apvienoto Karalisti, kurā strādā trešdaļa no ES līgumstrādniekiem. Starp citu, tieši ar elastīga darbaspēka palīdzību cilvēki var izkļūt no nabadzības.
ES nepārdomāto direktīvu virkne aizšķērso ceļu konkurētspējīgai un dinamiskai uz zinātnes atziņām balstītai ekonomikai, kas parādās dalībvalstīs.
ES ekonomikas krīze atklāj, ka Eiropas Savienībai, tā teikt, nav peldkostīma.
Béla Glattfelder
(HU) Es vēlo runāt par divām tēmām - tirdzniecības deficītu un CO2 emisijām. Dokumentā ir pareizi norādīts, ka Eiropas Savienības un Amerikas Savienoto Valstu tirdzniecības deficīta pieaugums lielā mērā ir veicinājis starptautisko ekonomikas krīzi. Eiropas Savienības tirdzniecības deficīts no EUR 75 miljardiem 2004. gadā pieauga līdz EUR 243 miljardiem 2008. gadā. Tas ir trīskārtējs pieaugums četru gadu laikā. Tas nozīmē, ka katra Eiropas pilsoņa patēriņš par EUR 500 pārsniedza saražoto vērtību. Tik liels tirdzniecības deficīts un patēriņš, kas tik lielā mērā pārsniedz ražošanu, nav ilgtspējīgs. Ir jāievieš pasākumi, lai samazinātu tirdzniecības deficītu, jo, ja mēs to nedarīsim starptautiskā mērogā, šādas pārmaiņas ieviesīs ekonomikas principi. Tomēr šādi tiktu radītas daudz lielākas sociālās izmaksas. Pašreizējie notikumi Grieķijā to apliecina.
Runājot par enerģētiku, pasaules tirdzniecību kropļo ne tikai protekcionisms, bet arī enerģijas cenu atbalstošie mehānismi. Vairākās jaunattīstības valstīs tiek subsidēta naftas izmantošana, un tā ir pieejama par zemāku cenu nekā starptautiskajā tirgū, taču vienlaikus tiek izmantoti arī budžeta resursi, lai atbalstītu elektrības lietošanu. Tajā pašā laikā Eiropas ražotājiem ir jāmaksā nodokļi un oglekļa dioksīda kvotas, ja tie ražošanā vēlas izmantot enerģiju. Kopenhāgenā kļuva skaidrs, ka jaunattīstības valstis vēlas aizkavēt nolīgumu par klimata aizsardzību, jo negrib pieņemt ar samazināšanu saistītās sankcijas. Ir jāievieš pasākumi, lai to novērstu, jo, kā nupat ir norādījuši vairāki ekonomisti, lēts oglekļa dioksīds Ķīnai sniedz lielāku konkurētspējas priekšrocību nekā lēts darbaspēks. Ja mēs nesamazināsim enerģijas patēriņu, pastāv risks, ka atkal un atkal ...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
David Martin
Priekšsēdētājas kundze, kā sacīja citi runātāji, tagad ir skaidrs, kāda ir finanšu krīzes vispārējā ietekme. Ja ticam Komisijai, tirdzniecības apjoms 2009. gadā samazinājās par 10 %. Ja ticam SVF, 2009. gadā tas kritās par 12,3 %.
SDO uzskata, ka 2009. gadā darba nebija 212 miljoniem cilvēku, tas ir par 34 miljoniem vairāk nekā 2007. gadā.
Subsahāras Āfrikā, kur 2008. gadā fiskālais pārpalikums bija 0,3 % no IKP, 2009. gadā bija 6,4 % liels deficīts. Citiem vārdiem sakot, trīs miljardus liels pārpalikums pārvērtās par 64 miljardus lielu deficītu, samazinot Subsahāras Āfrikas pirktspēju par 67 miljoniem.
No krīzes ir cietušas visas pasaules daļas, taču visvairāk ir cietušas trešās pasaules valstis un jaunattīstības valstis. Tādēļ Oxfam šodien izteica aicinājumu ieviest, kā viņi to nodēvējuši, "Robina Huda nodokli”.
Tā ir variācija par Tobina nodokli, ko piemēroja spekulatīvai finanšu produktu, akciju, obligāciju, preču un valūtas darījumu tirdzniecībai. Robina Huda nodoklis ir tikai 0,05 % no darījumiem, taču ar to izdodos savākt miljardus trešās pasaules attīstības projektiem.
Lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus, ir vajadzīgi no 34 līdz 45 miljardiem, un bankas saņēma triljonu dolāru vērtu galvojumu. Bankām vajadzētu darīt vairāk, nevis vienkārši atmaksāt šo naudu, tām vajadzētu kompensēt kaitējumu, ko tās ir nodarījušas lielākajai sabiedrības daļai.
Tādējādi šis Robina Huda nodoklis būtu labs veids, kā cīnīties pret nabadzību un panākt, lai bankas sniedz sociāli noderīgu ieguldījumu.
Vai komisārs uztvers nopietni Oxfam priekšlikumu, kam atbalstu paudis Lielbritānijas premjerministrs, un sniegs tam savu, Eiropas tirdzniecības komisāra, atbalstu?
Olle Schmidt
(SV) Priekšsēdētājas kundze, mūsu kontinents ir bagāts. ES ir jāuzņemas īpaša atbildība par brīvas un godīgas tirdzniecības saglabāšanu. Finanšu krīze izraisa globālu ekonomikas lejupslīdi, kas 2009. gadā samazināja tirdzniecības apjomu par 10 %, tādējādi, kā ziņots, tirdzniecība patlaban ir tādā pašā līmenī kā 2005. gadā. Samazinoties eksporta apjomiem un saskaroties ar grūtībām saņemt bankas finansējumu, sevišķi neaizsargātas kļūst jaunattīstības valstis. Piemēram, ĀKK valstīs 50 % tirdzniecības veido preču tirdzniecība. Tādējādi krīze īpaši ietekmē šīs valstis. Ja ekonomikas attīstība samazinās par 1 %, nabadzībā ieslīgst 20 miljoni cilvēku.
ES kā pasaules bagātajam reģionam ir jāuzņemas sava atbildība un jānodrošina, lai finanšu krīze neiegrūž nabadzībā un atstumtībā vēl vairāk cilvēku. ES ir jāstrādā, lai panāktu, ka nabadzīgajām valstīm vajadzības gadījumā piešķir lielāku efektīvo atbalstu un parādu atvieglojumus. Šajā sakarībā, mani draugi, es domāju, ka vairākas no valstīm, no kurām jūs nākat, varētu darīt vairāk, lai panāktu jūsu mītnes valstu sniegtā atbalsta palielināšanu, uzlabošanu un optimizēšanu. Ne vienmēr mums ir jāvēršas pie ES; dažas lietas mēs vispirms varam izdarīt mājās.
Svarīgākā Savienības prioritāte ir Dohas sarunu kārtas pabeigšana un tas, ka ES lauksaimniecības politika ir gluži vienkārši nederīga. Ir nesaprātīgi, ka bagātā ES ar konkurenci izspiež no tirgus nabadzīgās Āfrikas saimniecības. Labākais veids, kā izvest pasauli no finanšu krīzes un novērst protekcionismu, ir jauns brīvās tirdzniecības nolīgums.
ES rīcība var kļūt par pasaules tirdzniecības liberalizācijas paraugu, un tā ir jārīkojas. Globalizācija un starptautiskā tirdzniecība ir ārkārtīgi pozitīvas lietas. Ļaunums slēpjas protekcionismā, un tā vienmēr ir bijis. Tiem no jums, kas tic, ka protekcionisms pasaulei kaut ko iemācīs un savā ziņā palīdzēs, vajadzētu mācīties no vēstures.
Janusz Wojciechowski
(PL) Priekšsēdētājas kundze, joma, kurā mums jāmeklē veidi, kā cīnīties ar krīzi, ir lauksaimniecības produktu tirdzniecība. Pēdējo gadu laikā Pasaules Tirdzniecības organizācijas izdarītā spiediena dēļ esam Eiropas Savienībā ieviesuši daudzus brīvprātīgus ierobežojumus lauksaimniecības produktu ražošanai un eksportam. Mēs, piemēram, veicām milzīgu cukura tirgus reformu, tādējādi samazinot cukura ražošanas apjomu Eiropā par vienu trešdaļu un aizverot daudzas cukura ražotnes. Daudzās saimniecībās pārtrauca audzēt cukurbietes, mēs palielinājām bezdarbu un neguvām nekādus sociālos vai ekonomiskos ieguvumus. Tā bija dāvana lielajiem cukura ražošanas koncerniem, kas savu produkciju tirgoja ārpus Eiropas, un šodien mēs importējam cukuru no viņiem.
Es uzskatu, ka krīzes laikā mums ir jānodrošina spēcīga aizsardzība mūsu pašu ekonomikai un ražotājiem. Es nerunāju par protekcionismu, bet par vienlīdzīgu iespēju politiku, kāda mūsu ražotājiem patlaban nav pieejama. Eiropas Savienībā ir spēkā dažādi augsti standarti, piemēram, dzīvnieku labturības standarti lauksaimniecībā. Šādu standartu veicināšana ir pareiza, taču mums jāpieprasa, lai tādus pašus standartus ievēro tie, kuri eksportē savus ražojumus uz Eiropas Savienību. Ja, piemēram, mēs ieviešam aizliegumu audzēt vistas būru bateriju sistēmā, mums nevajadzētu tajā pašā laikā importēt olas no valstīm, kur šo metodi izmanto. Mums ir līdzīgi jārīkojas arī daudzos citos jautājumos. Mums jāievēro vienkāršs noteikums - noteikt eksportētājiem tādas pašas prasības, kā mūsu pašu ražotājiem, jo pretējā gadījumā, neskatoties uz ekonomikas krīzi, (...).
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Jaroslav Paška
(SK) ASV finanšu nozares izraisītā krīze ļoti ātri pārauga ekonomikas krīzē, kura uzreiz ietekmēja visas saimnieciskās dzīves jomas. Nenovēršamās sekas izpaudās kā straujš patērētāju pirktspējas kritums, ražīguma samazināšanās, lielāks bezdarbs, zemāki fiskālie ieņēmumi un mazāk naudas valstu budžeta finansēšanai.
Tā kā visā pasaulē samazinājās ražīgums, protams, arī pārdoto preču vērtībai bija jāsamazinās atbilstoši ražīguma kritumam. Tādējādi, dāmas un kungi, ja mēs jautājam, kā panākt stabilitāti vai pat globālās tirdzniecības apjoma pieaugumu, tas iespējams tikai, īstenojot efektīvus pasākumus ekonomikas sabrukuma apturēšanai, veicot pasākumus ar nolūku stabilizēt ekonomiku un panākot pakāpenisku ekonomikas attīstības atsākšanos.
Pašreizējā ekonomikas sistēma ir tik ļoti savstarpēji saistīta un globalizēta, ka, manuprāt, ir bezjēdzīgi un maldīgi paļauties uz ierobežotām mākslīgām intervencēm, kas orientētas uz konkrētām nozarēm un nerada pievienoto vērtību.
Iliana Ivanova
(BG) Dāmas un kungi, krīze neizbēgami ir izraisījusi ievērojamu globālās tirdzniecības apjoma samazināšanos. To apliecina arī ražošanas un ieguldījumu apjoma kritums, kā arī ierobežotās attīstības iespējas. Tai pašā laikā valstu valdībām ir liels kārdinājums noteikt šķēršļus, lai aizsargātu savu iekšējo ražošanas jaudu.
Mēs pieredzējām, ka 2009. gadā satraucoši palielinājās dažādu nacionālās aizsardzības līdzekļu izmantošana gan atsevišķās Eiropas Savienības dalībvalstīs, gan jaunattīstības valstīs. Šāds protekcionisms kavē maza un vidēja lieluma uzņēmumu - Eiropas ekonomikas mugurkaula - piekļuvi starptautiskajam tirgum, radot vēl lielāku slogu un ierobežojumus.
Manuprāt, lai pārvarētu šīs problēmas un veicinātu uzņēmējdarbību un tirdzniecību, Eiropai visvairāk ir vajadzīgs spēcīgs iekšējais tirgus. To var panākt, ja Eiropas ekonomika ir pietiekami konkurētspējīga, novatoriska un balstīta uz augstiem kvalitātes standartiem. Kā minējusi arī Eiropas Komisija, neskatoties uz panākto progresu, mums jāturpina mēģināt palielināt izglītības sistēmu kapacitāti kā ieguldījumu novatoriskā un dinamiskā zināšanu sabiedrībā.
Manuprāt, būtisks priekšnosacījums tirdzniecības nelīdzsvarotības pārvarēšanai ir stabils valsts finansējums Eiropas Savienībā, kas garantēs tautsaimniecību un Eiropas valūtas ilgtspējību. Lai panāktu mūsu tirdzniecības partneru uzticību, sevišķi nozīmīga ir eiro stabilitāte. Papildu stimulu tirdzniecības un ieguldījumu jomas atveseļošanai nodrošina arī laicīga vajadzīgo strukturālo reformu īstenošana ar nolūku radīt stabilu pamatu attīstībai.
Pēdējais, taču ne mazāk svarīgākais aspekts - manuprāt, iekšējo tirgu nostiprinātu arī apdomīga un ātra eiro zonas paplašināšana, kas rezultātā dotu Eiropas Savienības dalībvalstu ekonomisko integrāciju un padarītu Eiropas ekonomiku vēl ietekmīgāku attiecībās ar tās starptautiskajiem partneriem.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Priekšsēdētājas kundze, kā liecina 2009. gada skaitļi un kā jau tika norādīts, finanšu krīze, kas aizsākās 2008. gada sākumā, ir ievērojami ietekmējusi tirdzniecības rādītājus.
Jebkurā gadījumā, izskatās, ka mums ir izdevies izvairīties no nopietna kārdinājuma piemērot protekcionismu, kā notika 20. gadsimta 30-to gadu krīzes laikā, un izskatās, ka pagājušā gada beigās pazuda jauno ierobežojošo pasākumu ieviešanas tendences. To apliecina piektais ziņojums par iespējamiem tirdzniecību ierobežojošiem pasākumiem, ko Komisija pieņēma pagājušā gada beigās.
Tomēr daudzas valstis ir pieņēmušas šos ierobežojošos pasākumus, valstis, kurās ir atšķirīgi ekonomikas pamati, piemēram, Amerikas Savienotās Valstis, Ķīna, Argentīna, Krievija un Indonēzija, kā arī vairākas jaunattīstības valstis. Un tieši tām valstīm, jaunattīstības valstīm, ir vajadzīgi atvērtie tirgi, kas var uzņemt to ražojumus.
Tādēļ es aicinu De Gucht kungu kā attīstības komisāru strādāt, lai pasaulē panāktu plašāku un brīvāku tirdzniecību, lai Eiropas Savienība uzņemtos vadošo lomu protekcionisma šķēršļu samazināšanā jaunattīstības valstīs, kā arī strādāt, lai panāktu lielākas saistības tirdzniecības sarunās ņemt vērā attīstību.
Georgios Papastamkos
(EL) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Es uzskatu, ka pasaules tirdzniecības apjoma samazināšanās ir pārsniegusi pašas ekonomikas lejupslīdes robežas. Pētījumi liecina, ka banku finansējuma trūkumu tirdzniecībai lielā mērā izraisa tirdzniecības attīstības palēnināšanās.
Es gribu uzdot divus jautājumus - pirmkārt, kas ir noticis ar starptautisko apņemšanos par daudzpusēju tirdzniecības finansēšanu? Otrkārt, kādi ir elastīgākās finansējuma sistēmas panākumi uzņēmumu piekļuves Eiropas mēroga finansējumam veicināšanā?
Pievēršoties globālajai tirdzniecībai, es gribētu norādīt, ka PTO noteikumi, disciplīnas un apņemšanās lielā mērā liedza izmantot ierobežojošus tirdzniecības pasākumus, vienlaikus sniedzot iespēju pieņemt politiku, kuras mērķis ir ekonomikas atveseļošana.
Tomēr mēs aicinām Komisiju rūpīgi uzraudzīt mūsu tirdzniecības partneru pieņemtos pasākumus un to ietekmi uz Eiropas eksportu, ieskaitot politiku "pērc savā valstī ražotu preci”, ko piemēro svarīgi ES tirdzniecības partneri. Tai pašā laikā mēs nedrīkstam ignorēt dinamisko eksporta pieaugumu atsevišķās valstīs ar strauji augošu ekonomiku.
Pašreiz es gribētu īpaši uzsvērt jautājumu par Eiropas ražojumu konkurētspēju globālajos tirgos, kas pastāvēja pirms tam un pastāv neatkarīgi no ekonomikas krīzes.
Visbeidzot, cita starpā mums ir jāpanāk savstarpējība ar mūsu tirdzniecības partneriem tirgus piekļuves izteiksmē, jāatjauno noteikumi par godīgu konkurenci starptautiskajos tirgos un jānodrošina, lai uz ievestajiem ražojumiem attiektos tādi paši noteikumi, kā uz ES ražotām precēm.
Laima Liucija Andrikien
Priekšsēdētājas kundze, (nedzirdams) jau atrodas ļoti grūtā situācijā globālās recesijas un pieprasījuma pēc veselas rindas produktu samazināšanās dēļ. Tomēr protekcionisms turpina tieši ietekmēt starptautisko tirdzniecību un ES intereses.
Viens no starptautiskās tirdzniecības dalībniekiem, kas ieviesis papildu un neproduktīvas tirdzniecības barjeras, ir Krievija. Kopš finanšu krīzes sākuma Krievija ir ieviesusi virkni tā saukto "īslaicīgo” pretkrīzes tarifu daudziem importa produktiem, tostarp gaļas un piena produktiem, mēbelēm un arī dažiem tērauda izstrādājumiem. Vēl viens piemērs ir uz laiku ieviestais tarifs medikamentiem, ko Krievija piemērojusi ES eksportētājiem.
Vēl satraucošāk ir tas, ka 2010. gada 1. janvārī tika izveidota Krievijas, Baltkrievijas un Kazahstānas muitas savienība. Tā rezultātā kopumā 30 % ES produktu līniju piedzīvoja paaugstinātus tarifus. Galvenā problēma, protams, ir tā, ka Krievija, tāpat kā Baltkrievija un Kazahstāna, nav PTO locekle un tādēļ tai nav saistoši PTO noteikumi, kas ierobežo vienpusēju tarifu paaugstināšanu un citus tirdzniecību ierobežojošus pasākumus. Tā kā Krievija nav PTO dalībvalsts, mums ar to nav strīdu izšķiršanas mehānisma.
Komisāra kungs, man ir divi jautājumi jums. Kā Komisija vērtē pašreizējās ES tirdzniecības problēmas ar Krieviju, un vai mums ir konkrēta stratēģija kā risināt jautājumu par Krievijas dalību PTO?
Daniel Caspary
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Mēs vairākos gadījumos esam dzirdējuši, ka pasaules tirdzniecība pēdējos trijos mēnešos ir ievērojami samazinājusies, lai gan daudzas Pasaules Tirdzniecības organizācijas locekles sekmīgi mēģinājušas saglabāt tirgus cik iespējams atvērtus. Es esmu arī ļoti pateicīgs, ka Eiropas Savienība ir spēlējusi ļoti efektīvu lomu šajā ziņā un ieviesusi ļoti maz protekcionistisku pasākumu.
Manā valstī ir teiciens, ka uzbrukums ir vislabākā aizsardzība. Es vēlos turpināt Andrikienė kundzes teikto par konkrētajiem pasākumiem, ko ir veikusi Krievija. Mums jājautā, kādas mums ir efektīvas iespējas, kas ļautu turpināt ofensīvu pret tiem tirdzniecības partneriem, kuri nav ievērojuši G-20 vienošanās, ir ieviesuši protekcionistiskus pasākumus, slēguši tirgus un ir palīdzējuši radīt vēl lielāku kritumu pasaules ekonomikas sasniegumos, kā tas būtu bijis citā gadījumā.
Vai mums nevajadzētu aktīvāk izmantot mūsu Globālās Eiropas stratēģiju un pārliecinoši ieviest tajā esošos punktus? Vai tagad nav īstais laiks aktīvi aizstāvēt savas intereses nevis vienkārši novērst protekcionismu? Man padomā ir iespējama jauna iniciatīva, kura ļaus mums beidzot progresēt WTO. Es domāju, ka mums būtu jāsper loģisks solis, ātri veicot sarunas par brīvās tirdzniecības nolīgumiem. Mums ir viens rezultāts Dienvidkorejā. Tomēr kas ir noticis attiecībā uz Indiju, Kanādu, Kolumbiju un Peru? Vai mēs nesūtītu ļoti pozitīvu signālu, ja spētu tagad panākt progresu šajos brīvās tirdzniecības nolīgumos?
Daudzi citi deputāti minēja jaunattīstības valstis. Vai šī nav ideāla iespēja panākt progresu vismaz ekonomisko partnerattiecību nolīgumos, lai jaunattīstības valstis un Āfrikas, Karību un Klusā okeāna valstis (ĀKK) labāk integrētu pasaules tirdzniecībā un veiktu efektīvus pasākumus, lai rosinātu ekonomikas izaugsmi un apkarotu nabadzību? Pēdējās desmitgadēs ir kļuvis skaidrs, ka valstīm, kas piedalās pasaules tirdzniecībā, ir visaugstākais izaugsmes līmenis. Būšu pateicīgs par jūsu atbildi, De Gucht kungs.
Theodoros Skylakakis
- (EL) Priekšsēdētājas kundze! Mans pirmais komentārs ir par to, ka samērs mūsu tirdzniecības attiecībās ar valstīm, kurās strauji aug ekonomika, nav statisks. Piemēram, gadījumā, kad Savienībai un Ķīnai ir pilnīgi atšķirīgi izaugsmes rādītāji, ar tarifiem nesaistīti šķēršļi, ko piemēro pret mums, ko mēs uzskatījām par mazsvarīgiem, kad Ķīnas ekonomika bija mazāka, bet kas arvien vairāk pasliktina mūsu rezultātus, kad Ķīnas relatīvā nozīme pieaug un mūsu nozīme samazinās.
Tajā pašā laikā, mūsu relatīvajam lielumam samazinoties, samazinās arī mūsu sarunu vešanas spēja. Tādēļ pastāv lieliska iespēja, caur kuru Savienība var uzspiest savu politiku un efektīvi mazināt šķēršļus mūsu eksportam uz strauji augošām ekonomikām, kā arī ierobežot sociālo un apkārtējās vides dempingu. Krīzes rezultātā laiks strādā pret mums vairāk kā jebkad agrāk.
Mans otrais komentārs ir par to, ka, mainoties samēram, pieaug Transatlantijas tirdzniecības attiecību un funkcionālāka Amerikas tirgus veicināšanas nozīme, kas palielinās Transatlantijas tirdzniecību un dos pusēm abos Atlantijas krastos lielāku sarunu vešanas spēju.
Arī šeit ir lieliska iespēja, jo būs nepieciešams laiks, lai izveidotu Transatlantijas tirgu, jo tas ir sarežģīts process. Kā ASV vērtē šo attiecību svarīgumu? Diemžēl fakts, ka Prezidents Obama nepiedalīsies gaidāmajā augsta līmeņa sanāksmē Madridē, neliecina par atbalstu.
Jautājums ir šāds: vai Komisija jūt nepieciešamību steidzami rīkoties, kamēr mums vēl ir nepieciešamā sarunu vešanas spēja?
Tokia Saïfi
- (FR) Priekšsēdētājas kundze! ekonomiskā un finanšu vētra, ko mēs tikko pārdzīvojām, ir radījusi daudz postījumu. Mūsu ekonomikas ir dezorientētas un mēs šodien joprojām cīnāmies, lai tiktu atpakaļ līmenī, ņemot vērā apņēmīgās strauji augošās ekonomikas.
Tagad ir laiks, Eiropas komisāra kungs, jums vadīt ambiciozu un jēgpilnu Eiropas tirdzniecības politiku, kura bez sirdsapziņas pārmetumiem vērsta uz mūsu komerciālo interešu aizstāvību un balstās uz tirgu abpusēju atvērtību un mūsu konkurētspējas priekšrocību izmantošanu.
Eiropas Savienībai vispirms jāatrod zelta vidusceļš starp ultrabrīvo tirdzniecību un protekcionismu. Manuprāt, šis trešais ceļš jāiemieso, radot godīgu tirdzniecības pamatu. Eiropas Savienība ir bruņojusies ar noteiktām vērtībām: cieņu pret intelektuālā īpašuma aizsardzību, godīgumu investīcijās, piekļuvi tirgiem, cīņu pret beztarifu tirdzniecības barjerām un cieņu pret sociālajiem un apkārtējās vides standartiem. Rezultātā tās pienākums ir nodrošināt, lai šīs vērtības kā principus pieņem Indija un Ķīna, valstis ar strauji augošu ekonomiku, kas nav tikai mūsu klienti un konkurenti, bet arī mūsu partneri.
Nemaz nerunājot par nepieciešamību izveidot līdzsvarotu tirdzniecību, jums, komisāra kungs, jāpalīdz paaugstināt mūsu Eiropas uzņēmumu konkurētspēja. Kā to var īstenot? Jauninājumi, investīcijas pētniecībā un attīstībā un konkurētspējīgu klasteru starptautiska ietekme ir daži atslēgas faktori, kas palīdzēs mums izkļūt no krīzes.
Mums jāpievērš uzmanība arī inovatīvu uzņēmumu darbībai, jo īpaši MVU, atslogojot tos no jebkādiem pārmērīgiem administratīviem un finanšu slogiem, kā arī zaļajām tehnoloģijām un pakalpojumiem.
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Krisztina Morvai
(HU) Mums jāsaskaras ar fundamentālo jautājumu par to, vai brīvā tirdzniecība, pašreizējā sistēma, ko kontrolē PTO, ir laba cilvēkiem vai arī mums jāapsver jauns vadošais princips, kuru es drīzāk sauktu nevis par protekcionismu, bet ekonomisko pašnoteikšanos? Es vēlos ierosināt aplūkot abu vadošo principu atšķirības trijās jomās. Ko darba vietu radīšanai un saglabāšanai Eiropā nozīmē globālā tirdzniecība pašreizējā formā un apjomā, sevišķi, kad mēs domājam par mazajiem tirgotājiem, MVU, ģimenes uzņēmumiem un mazajām lauku saimniecībām Eiropas valstīs, kuras ir likteņa varā un zaudējušas iespēju progresēt pašreizējās globālās liberalizētās pasaules tirdzniecības dēļ? Ja mēs domājam par solidaritāti, vai tā ir laba nabadzīgajām jaunattīstības valstīm, kuras tā vietā, lai attīstītu savas lauksaimniecības un rūpniecības, ir spiestas atvērt savus tirgus? Vai ir labi apkārtējai videi, ka preces tiek piegādātas no liela attāluma?
Es vēlētos ierosināt kā sākuma soli, vismaz attiecībā uz lauksaimniecību un pārtiku, apsvērt pārtikas pašnoteikšanās principa ieviešanu, kas nozīmē, ka kopienām un valstīm ir tiesības lemt par to, ko un kā tās vēlas ražot un pārdot. Patērētājiem ir tiesības uz kvalitatīvu, veselīgu un uzturvielām bagātu pārtiku un mēs zinām, ka tāda nav pārtika, kas vesta no tūkstošiem kilometru liela attāluma, bet gan uz vietas ražotā, uz vietas pārstrādātā un pārdotā pārtika.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Es vēlos apsveikt komisāra kungu ar jauno amatu. Vai viņš, ja iespējams, varētu sīkāk paskaidrot ekonomiskās krīzes ietekmi uz lauksaimniecības produkcijas tirdzniecību pasaulē? Andrikienkundze jau minēja gadījumu ar Krievijas Federāciju, kas paziņoja, ka ir gatava aizliegt mājputnu gaļas importu līdz 2015. gadam, jo tā sedz pieprasījumu ar iekšzemes ražojumiem.
Ņemot vērā, ka konkurētspējīgākas lauksaimniecības sistēmas veicināšana atvērtā globālās tirdzniecības vidē ir viens no pienākumiem, ko prezidents Barroso kungs uzticējis jaunajam Lauksaimniecības komisāram, es izmantošu komisāra kunga klātbūtni plenārsēžu zālē, lai pajautātu, kā viņš vērtē sadarbību ar kolēģi, kurš atbild par lauksaimniecību, noslēdzot sarunas Dohas sarunu kārtā.
Seán Kelly
Priekšsēdētājas kundze! Vispirms es vēlos pateikt, ka Komisija jāapsveic ar noraidīto neseno PVO priekšlikumu aizliegt beznodokļu alkohola un spirtoto dzērienu tirdzniecību. Ja tiktu pieņemts, tas Eiropas ekonomikai izmaksātu EUR 2 miljardus un simtiem zaudētu darba vietu visā Savienībā. Tas bija drīzāk uz moralizējošu sludināšanu, nevis zinātniskiem pierādījumiem balstīts PVO uzskats, un ļoti labi, ka Komisija to noraidīja.
Otrs punkts, ko es gribēju pateikt, ir tas, ka bankas bija galvenokārt atbildīgas par daudzām nelaimēm, ko mēs redzam šodien, bet kas notika? Radās jauna teorija - tās bija pārāk lielas, lai bankrotētu. Uzskatu, ka nevis pārāk lielas, lai bankrotētu, bet gan pārāk pašpārliecinātas. Tas redzams amorālajās algās un arī groteskajos bonusos, ko tās arī saņem. Nevienam baņķierim nevajadzētu pelnīt vairāk kā savas valsts premjerministram un mums jāstrādā, lai...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Czesław Adam Siekierski
(PL) Priekšsēdētājas kundze! Starptautiskā tirdzniecība kopā ar finanšu nozari ir tā pasaules ekonomikas joma, kas visvairāk cietusi ekonomiskās krīzes rezultātā. Tiek lēsts, ka pasaules tirdzniecības apgrozījums pagājušajā gadā krīzes rezultātā samazinājās par apmēram 10 %. Bez tam, daudzu valstu piekoptā protekcionistiskā politika kā galvenais ierocis cīņā ar recesiju nelabvēlīgi ietekmē tirdzniecību. Brīvās tirdzniecības priekšrocības globālajā ekonomikā nebūtu nevienam jāskaidro. Droši var teikt, ka labklājība, ko brīvā tirgus valstis sasniedza 20. gadsimta otrajā pusē, lielā mērā ir tās brīvās tirdzniecības auglis, kura dinamiski attīstījās šajā periodā. Pasaules tirdzniecības kritums, bezdarba pieaugums, jo īpaši jaunattīstības valstīs, un kopā ar to - nabadzības un sociālās atstumtības pieaugums; šo negatīvo tendenci var apturēt, atjaunojot dinamisku tirdzniecību uz godīgiem un taisnīgiem (...).
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Michael Theurer
(DE) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs! Vispirms es vēlētos apsveikt jūs ar iecelšanu komisāra amatā! Mēs esam gandarīti Komisijā redzēt tik gudru un veiksmīgu politiķi un pazīstamu liberāli. Jums būs nepieciešamas visas pārliecināšanas spējas, lai dotu jaunu stimulu starptautiskās tirdzniecības politikai ES. Mums jācīnās pret jebkurām protekcionistiskām tendencēm. Vēsture skaidri parāda, ka valstis, kas piedalījušās pasaules tirdzniecībā, ir piedzīvojušas labāku izaugsmi kā tās, kuras nav piedalījušās.
Mēs piedzīvojam arī jaunu pasaules kārtību. Dažiem iesaistītajiem spēlētājiem, piemēram, Ķīnai, ir valsts kapitālisma sistēma, un tie var izmantot pavisam atšķirīgas metodes šajā arēnā. Tādēļ es aicinu Komisiju izstrādāt jaunu pasaules tirdzniecības stratēģiju. Ir skaidrs, ka mums jāvirzās uz priekšu ar Dohas attīstības posmu, jo daudzpusējā pieeja ir pareizā. Tomēr mums būs jāpieliek visas pūles, lai panāktu progresu attiecībās ar Ķīnu.
Daniel Caspary
- (DE) Priekšsēdētājas kundze! Es vēlētos turpināt divu iepriekšējo runātāju minēto tematu. De Gucht kungs, par laimi, jūs atbildat arī par Transatlantisko Ekonomikas padomi (TEP). Es būtu ļoti pateicīgs, ja jūs varētu TEP iekļaut savas darba kārtības sākumā ar mērķi atrisināt visas problēmas, ko mēs esam minējuši.
Vēl joprojām Eiropa un ASV atbild par gandrīz 60 % globālās ekonomikas sasniegumu. Ja mēs spētu atcelt tikai nelielu daļu tirdzniecības barjeru Transatlantijas tirgū, mēs savu iedzīvotāju un, protams, darba ņēmēju, labā varētu izdarīt daudz vairāk, nekā panākuši daudzi citi pasākumi, kuros mēs esam ieguldījuši daudz vairāk centienu pēdējos piecos gados. Es būtu jums ļoti pateicīgs, ja jūs varētu veltīt savu uzmanību arī TEP.
Karel De Gucht
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze! Ja es vēlētos sniegt līdzsvarotu atbildi uz visiem uzdotajiem jautājumiem un visām minētajām lietām, man vajadzētu vismaz pusstundu. Man ir tikai divas vai trīs minūtes, ja es pareizi sapratu.
Kad esmu to pateicis, ļaujiet man sākt ar vispārēju komentāru. Es patiešām neuzskatu, ka protekcionisms ir risinājums. Vienalga, ticat tam vai nē, atskatoties vēsturē, tieši pateicoties starptautiskajai tirdzniecībai mūsu valstis ir ieguvušas pārticību.
Otrkārt, Eiropai ir transformatīva ekonomika, kas nozīmē, ka mums ir jāimportē, lai spētu eksportēt. Ideja, ka mēs varētu eksportēt bez importa ir pilnīgi aplama un pretrunā ar faktiem.
Tādēļ es nelokāmi uzskatu, ka mums nepieciešami brīvās tirdzniecības nolīgumi ar lielākajiem ekonomiskajiem partneriem, ka mums jāgūst panākumi Dohas sarunu kārtā un ka mums jāturpina liberalizēt starptautiskā tirdzniecība, bet tas nenozīmē, ka mums nevajadzētu ņemt vērā faktu, ka šai starptautiskajai tirdzniecībai jābūt arī godīgai un ka mums ir tiesības aizstāvēt savas intereses. Komisija noteikti to darīs, kad nepieciešams, un mēs izmantosim pieejamos TDI mehānismus, lai ietekmētu pēc mūsu uzskatiem negodīgos tirgus izkropļojumus.
Dažus ļoti konkrētus jautājumus uzdeva arī Jadot kungs, piemēram, par 4. februāra sanāksmi PTO un tās rezultātiem. Šīs sanāksmes galvenais vēstījums bija par to, ka Vispārējā vienošanās par pakalpojumu tirdzniecību nav šķērslis valstu tiesībām nodrošināt efektīvu finanšu regulējumu. Iemesls ir tāds, ka GATS ir ļoti plašs saprātīgu finanšu pasākumu loks, tādēļ šis finanšu regulējums valsts vai Eiropas līmenī noteikti nav pretrunā ar GATS noteikumiem.
Šeit es nonāku pie mūsu piedzīvotās krīzes izcelsmes. Cerams, ka lielākā daļa mums jau ir aiz muguras. Esmu stingri pārliecināts, ka tai bija galvenā ietekme uz tirdzniecību, bet krīzes sākums ir finanšu līdzsvara trūkums, ko radīja pilnīgi nepareizas finanšu iestāžu izvēles. Finanšu krīze neradās Eiropā; tā atnāca uz Eiropu un pārējo pasauli no Savienotajām Valstīm.
Es varu piekrist, ka pārtikas krīze pirms pāris gadiem, kas vēl nebija pilnīgi atrisināta un izprasta, teiksim, pastiprināja līdzsvara trūkumu, jo īpaši jaunattīstības valstīm. Jūs varat daudzko teikt par jaunattīstības valstīm, par labu pārvaldību un tā tālāk, bet jūs noteikti nevarat tās vainot finanšu krīzes izraisīšanā. Tas ir acīmredzams, un tās ļoti smagi skāra šī krīze, tādēļ mums vajadzētu to pienācīgi ņemt vērā.
Ir bijuši daži jautājumi, pēdējo reizi no Caspary kunga un arī no Jadot kunga, par to, ko mēs gatavojamies darīt ar TEP un ar stratēģisko iniciatīvu Ķīnai?
Mans personiskais viedoklis ir tāds, ka vienīgā labā atbilde uz Ķīnas ekonomisko attīstību, kuru mēs, starp citu, neapturēsim, ir mums pašiem kļūt stiprākiem. Es domāju, ka tā ir vienīgā labā atbilde.
Aplūkojot to no tirdzniecības deficīta viedokļa, ir taisnība, ka tirdzniecības deficīts ar Ķīnu ir ievērojami palielinājies, bet kad jūs aplūkojat globālās tirdzniecības deficītu ar Āziju, tas nav tik ļoti palielinājies. Arī Āzijas iekšienē citas Āzijas valstis sastopas ar ļoti nežēlīgu Ķīnas konkurenci.
Tādējādi, mums pašiem jākļūst stiprākiem. Es ticu, ka Transatlantijas tirgus iegūšana, piemēram, ir viena no vislabākajām atbildēm, ko mēs varam sniegt.
Mums ir nesens ziņojums, ko sagatavoja pēc Parlamenta lūguma un kas parāda: ja būtu iespējams par 50 % samazināt beztarifu barjeru starp Eiropu un Savienotajām Valstīm, tas dotu daudz lielāku ietekmi nekā Dohas sarunu kārta. Mums jāstrādā pie tā, bet tas nepavisam nav viegli.
Runājot par Dohas sarunu kārtu, esmu cieši pārliecināts, ka mums jāmēģina to noslēgt, jo tajā ir daudzas tādas svarīgas iezīmes, tostarp, ka esošos tarifus vairs nevar paaugstināt, ka mēs varētu to noslēgt. Otrkārt, Dohas sarunu kārtā ir stingra attīstības nostādne, protams, ar nosacījumu, ka mēs varam saglabāt to, kāda tā ir pašlaik, un ka tam jābūt Eiropas Komisijas mērķim.
Bija arī Martin kunga jautājums par "Robina Huda nodokli”. Vispirms man jāsaka, ka man labāk patīk nosaukums "Robins Huds” kā Tobins. Neņemot to vērā, es baidos, ka Robina Huda nodoklis sastapsies ar tām pašām problēmām kā Tobina nodoklis, proti, ka to var iekasēt tikai tad, ja tas notiek globālā mērogā. Jums vajadzētu atcerēties arī, ka darot to pat globālā mērogā, būs nepieciešams ļoti dārgs ieviešanas mehānisms. Prezidents Barroso kungs teica par Tobina nodokli, ka mēs esam gatavi to atbalstīt, kamēr to maksā visi, un tas, protams, ir klupšanas akmens visā šajā lietā.
Vēl viens vārds - Higgins kungs, cita starpā, uzdeva jautājumu - par spekulācijām un kas no tām iznāca, un arī par Grieķiju.
Šīs nav debates par Grieķiju, tādēļ es neiedziļināšos detaļās, bet, atklāti runājot, es domāju, ka daļa vainas ir arī pašā Grieķijā. Ne globālajā ekonomikā, ne Eiropas Savienībā nevar būt morālu kaitējumu. Dalība Eiropas Savienībā nozīmē arī dažas saistības. Tādēļ dalībvalstīm, kas nonāk grūtībās - un protams, ka mēs esam gatavi tās atbalstīt un palīdzēt, kad vien iespējams -, ir jāsaprot arī tas, ka tām jāievēro likumi un, ja to dara, iespējams, tās nenokļūs tik grūtā situācijā, kādā tās ir tagad.
Priekšsēdētāja
Debates ir slēgtas.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Edit Herczog  
Pasaules tirdzniecības samazināšanās sevišķi graujoši ir ietekmējusi Centrāleiropas un Austrumeiropas valstis, jo pieprasījuma kritums galvenokārt ietekmēja produktus, kam bija nozīmīga loma eksportā, proti, automašīnas, patērētāju elektronikas preces un citus. Vienlaikus šīs valstis smagi skārusi arī kredītu krīze. Eksporta palielināšana būtu ļoti svarīga, lai nodrošinātu šo valstu atveseļošanos no grūtībām, kas radušās dubultā spiediena rezultātā, kā arī no izrietošajām sociālajām problēmām, piemēram, bezdarba. Eksportētāju finansēšana ir galvenais šķērslis šajā nozarē, jo maksājumu periodi kļuvuši garāki, kredīts kļuvis dārgāks un grūtāk pieejams un kredītu apdrošināšanas nosacījumi arī ir pasliktinājušies. Tāpēc ir jāveido programmas, kas domātas minētajām valstīm, jo īpaši ES dalībvalstīm, lai palīdzētu tām pārvarēt šīs grūtības.
Andreas Mölzer  
rakstiski. - (DE) Tendence slēgt līgumus par ārpakalpojumiem deviņdesmitajos gados ir novedusi pie kapitāla un arī pieredzes pārcelšanās uz ārvalstīm pasaules ekonomikā. Fakts, ka darba vietas tika un tiek radītas valstīs ar zemām algām, ir novedis pie vidējās algas krituma Centrāleiropā un Rietumeiropā, kas savukārt radīja patēriņa līmeņa kritumu. Tādējādi Eiropas uzņēmumi vairs negūst lielāko daļu savas peļņas no preču ražošanas, kas ir to pamatbizness. Tās cenšas uzlabot savus rezultātus ar finanšu darījumu un spekulāciju palīdzību. Šajā punktā mums ir jāsāk. Mums jānosaka kvota, cik parastas kapitālsabiedrības drīkst ieguldīt akcijās un kapitāla daļās un cik no savām rezervēm tās drīkst noguldīt finanšu paketēs trešās valstīs. Otrkārt, mums nepieciešami regulējumi uzņēmumiem, kas cietuši zaudējumus krīzes rezultātā. Treškārt, ekonomikai nepieciešams ne tikai svaigs kapitāls bankām, kas bija viens no galvenajiem krīzes cēloņiem, bet galvenais, arī jauni noteikumi naudas pārvedumiem, stingras vadlīnijas kredīta pakešu pārdošanai un neatkarīga pārraudzības iestāde jaunam un plaukstošam tirdzniecības biznesam, kurš ietver arī tādu nozari, kā pārdošana īsajā pozīcijā, kas būtu jāaizliedz.
Artur Zasada  
Ja Moreiras kunga tikko izteiktās prognozes ir pareizas, tad paredzētais pasaules tirdzniecības kritums būs lielākais kopš Otrā pasaules kara. Pats par sevi saprotams, ka gan Eiropas Savienības dalībvalstis, gan valstis, kas nepieder pie Kopienas, veic pasākumus konkurētspējas celšanai un krīzes seku pārvarēšanai. Pētījums, ko veica Ekonomiskās politikas pētniecības centrs, ir parādījis, ka kopš pirmās krīzei veltītās G20 sanāksmes ir uzsāktas 425 iniciatīvas, lai apkarotu krīzes sekas. Dažas valstis ir izmantojušas protekcionistiskus pasākumus, bet citas mēģina liberalizēt tirdzniecību. Ņemot vērā faktu, ka ekonomika ir savienoto trauku sistēma, vai Eiropas Komisijas pārraudzītās likumdošanas iniciatīvas tiek uzsāktas Eiropas Savienībā un visā pasaulē? Vai Eiropas Komisija, veicot pretkrīzes pasākumus, ņem tās vērā? Protekcionistiskiem un liberalizējošiem pasākumiem uzkrājoties, radīsies situācija, kurā tie ir abpusēji izslēdzoši un neatstāj nekādu ietekmi uz pasaules tirdzniecību.
