Svinīgā sēde - Francija
Priekšsēdētājs
. - Priekšsēdētāj Sarkozy, godājamie deputāti, dāmas un kungi, Eiropas Parlaments ar prieku sveic jūs kā Francijas Republikas prezidentu Eiropas Parlamenta svinīgajā sēdē Strasbūrā. Jūsu apmeklējums ir ļoti liels gods šai iestādei un es varu apliecināt, ka Parlamenta deputāti ļoti gaidīja jūsu ievērību, ko apliecina fakts, ka šodien šeit ir sapulcējušies tik daudz mūsu kolēģu. Prezidenta vēlēšanu kampaņas laikā un arī pēc jūsu ievēlēšanas 6. maijā jūs konsekventi un nelokāmi apstiprinājāt, ka Eiropas veidošanas process ir viena no jūsu galvenajām prioritātēm, kas tādēļ būs arī viens no primārajiem jautājumiem Francijas valdībai.
Priekšsēdētājs
. (DE) Priekšsēdētāja kungs, jau 1849. gadā izcilais franču rakstnieks Viktors Igo runāja par Eiropas valstu savienību. Aizgājušos simts gados ir radušies nozīmīgāki stimuli un panākumi Eiropas integrācijas vēsturē, īpaši pēc Francijas iniciatīvas. Tās ietver arī mūsdienu Eiropas Savienības aizsākumus, kas ir Robert Schuman 1950. gadā iesāktā plāna rezultāts. Robert Schuman cieši sadarbojās ar Jean Monnet.
Tā kā mēs esam sapulcējušies Strasbūrā, es vēlētos parādīt godu Pierre Pflimlin, kas vairākus gadus bija Francijas prezidents, Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs un Strasbūras mērs. Īpaši smagi bija tas, ka tieši Francijas pilsoņi referendumā noraidīja Konstitucionālā līguma projektu, kurā bija iekļauts tik daudz atbilžu uz svarīgiem Eiropas nākotnes jautājumiem. Tomēr neilgi pēc jūsu ievēlēšanas, priekšsēdētāja kungs, jūs paziņojāt, ka, kā valsts vadītājs, darīsiet visu iespējamo, lai panāktu Francijas centrālās pozīcijas atgūšanu Eiropā.
Bez šaubām, jūs nekavējoties un izlēmīgi pierādījāt savu lēmumu, ieguldot savas pūles risinājuma meklēšanā sarunās par Reformu līgumu un atbalstot šajā sakarā toreizējo Eiropas Padomes priekšsēdētāju, kancleri Angela Merkel.
Priekšsēdētāja kungs, vai drīkstu nobeigumā atgādināt, ka pēc jūsu ievēlēšanas jūs mani kā jūsu pirmo viesi ārpus Francijas laipni ielūdzāt apmeklēt Elizejas pili. Es vēlos izmantot izdevību un jums vēlreiz pateikties Eiropas Parlamenta vārdā par šo ielūgumu, jo ar to jūs parādījāt ne vien pieķeršanos Eiropai, bet - un tas ir vēl svarīgāk - ar šo ielūgumu jūs izteicāt cieņu Eiropas Parlamentam kā institūcijai, kas pārstāv Eiropas Savienības pilsoņus.
(Aplausi)
Priekšsēdētāja kungs, 2. jūlijā, dažas nedēļas pēc jūsu ievēlēšanas, jūs vērsāties pie Strasbūras iedzīvotājiem un teicāt: "Es vēlos, lai Francija pati uzņemtos atbildību un lai visi Eiropas iedzīvotāji apzinātos savu vēsturisko atbildību. Es vēlos uzsākt diskusijas, es vēlos uzdot jautājumus un es vēlos runāt par visām problēmām.” Priekšsēdētāja kungs, mēs dedzīgi gaidām jūsu runu. Vai drīkstu jūs aicināt uzrunāt Eiropas Parlamentu!
(Aplausi)
Nicolas Sarkozy
Francijas Republikas prezidents. - Eiropas Parlamenta priekšsēdētāja kungs, godājamie deputāti, Komisijas priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, pateicos jums, ka esat mani uzaicinājuši uzstāties šajā ēkā, kurā pukst Eiropas demokrātijas sirds.
Pateicos jums par iespēju uzstāties tieši tagad, kad pēc šķietamas vilcināšanās Eiropa kļūst vienota un sāk virzīties uz priekšu.
Pateicos jums par to, ka ļaujat man jūsu priekšā atkārtoti apliecināt Francijas uzticību Eiropai un skaidri paziņot, ka negatīvais balsojums pret Eiropas Konstitūciju nenozīmē, ka Francijas tauta uzgrieztu muguru Eiropai; šādā veidā tā drīzāk izteica savu cerību uz lielākiem Eiropas panākumiem.
(Aplausi)
Jau no paša sākuma Eiropas integrācija ir īstenota, balstoties uz cerību. Tagad cilvēki gaida, ka Eiropa piepildīs šo cerību, un tā ir atbildība, kas gulstas uz mūsu visu pleciem. Cilvēki cer uz mieru, brālību un progresu. Šī cerība dzima laikā, kad notika lielākās 20. gadsimta traģēdijas. Šī cerība dzima no miljoniem vīriešu, sieviešu un bērnu asinīm un asarām. Šī cerība dzima milzīgās ciešanās. Tā ir cerība, ka Eiropas tautas nekad vairs nekaros viena pret otru, ka Eiropas teritorijas neviens vairs neiekaros, nepārņems un neiznīcinās, sagraujot mūsu tautas gan materiāli, gan morāli.
Ideja par vienotu Eiropu radās tāpēc, ka reiz ievērojamie eiropieši izstiepa savas rokas viens otram pretī pāri robežām; robežām, kuru dēļ tik daudz cilvēku bija gājuši bojā. Un cilvēki, kuri bija tik daudz cietuši, viņiem sekoja, atstājot naidu pagātnē un apzinoties, ka tagad jāveido draudzība.
Eiropas integrācija bija iespējama tāpēc, ka mūsu cilvēkiem viņu pagātnes rīcība iedvesa šausmas. Viņi atteicās turpināt cīņu, jo sirds dziļumos zināja, ka jauns karš būtu fatāls. Tā vietā viņi izvēlējās mīlēt un saprast vienam otru, strādāt kopā, lai veidotu kopīgu likteni.
Jāsaprot, ka Eiropas integrācija nozīmē morālu, politisku un garīgu nepieciešamību.
Eiropas integrācija ir to Eiropas tautu kopīgās gribas izpausme, kuras atzīst vērtības, atzīst kopējas civilizācijas ideju un vēlas saglabāt šīs vērtības un civilizāciju.
Eiropa nevar būt vienkārši mehānisms. Eiropa nevar būt administratīvs mehānisms. Eiropa nevar būt juridisks mehānisms, kas izdod standartus, regulas un direktīvas, tas nevar būt noteikumu un procedūru mehānisms.
Eiropa nevar pastāvēt atrauti no reālās pasaules, emocijām un cilvēciskām kaislībām. Eiropa nevarētu kļūt par īstenību un tai nebūtu nekādu iespēju pastāvēt, ja miljoniem vīriešu un sieviešu, neatkarīgi no viņu ticības, Eiropa nenozīmētu kaut ko dzīvu, kaut ko tādu, kas viņus uzrunā, dod cerību uz labāku dzīvi un labāku pasauli. Ir divi iespējamie varianti - vai nu Eiropa kļūs par dižu ideālu, vai arī beigs pastāvēt.
Kad cilvēki saka "nē”, mēs nevaram teikt, ka viņiem nav taisnība; mums ir jājautā, kāpēc viņi sacīja "nē”.
Mēs visi zinām, - un es, starp citu, balsoju "par” - ka Francijas un Nīderlandes pilsoņu balsojums "pret” diemžēl nozīmēja daudz vairāk nekā dokumenta noraidīšanu, kas arī ir svarīgs aspekts.
Mēs visi zinām, ka šis balsojums "pret” bija nopietnas uzticības krīzes redzamākā izpausme, ko nedrīkst ignorēt un kas ir jārisina.
Visiem tiem, kas mīl Eiropu, ir patiešām ļoti nopietni jāpieņem šis "nē”, ko izteikušas divas dibinātājvalstis, divas tautas, kas vienmēr ir atbalstījušas Eiropu.
Šis "nē” pauda dziļi izjustu satraukumu - miljoniem vīriešu un sieviešu bija sākusi zust ticība Eiropai. Kāpēc? Jo viņiem radās izjūta, ka Eiropa vairs nesniedz viņiem pietiekamu aizsardzību, izjūta, ka Eiropa ir kļuvusi vienaldzīga pret viņu dzīves grūtībām. Vai šī izjūta ir vai nav objektīva, ar to šeit nav nekāda sakara. Esmu pārliecināts, ka šādas izjūtas ir miljoniem vīriešu un sieviešu visās ES valstīs.
Šis "nē” bija katastrofa. Tas radīja Eiropas vēsturē nopietnāko krīzi. Tomēr šī krīze, kas varēja izvērsties pat par Eiropas bojāeju, varētu būt arī lietderīga, mudinot tos, kuri pilnībā bija iesaistījušies Eiropas izveidē, domāt par šīs krīzes iemesliem.
Kopš Eiropas Ogļu un tērauda kopienas izveides, Eiropas sasniegumi ir ievērojami.
Mēs visi, kas esam šeit, pārstāvam tautas, kas viena otru ienīda, kas centās iznīcināt viena otru, dažas no tām gadsimtiem ilgi karoja viena pret otru.
Pašā sākumā dižais Eiropas valstsvīrs, pirmās Eiropas Parlamentārās asamblejas priekšsēdētājs Paul-Henri Spaak izteica universālus un vienmēr svarīgus vārdus: "Neaizmirsīsim neko, jo tā būtu necienīga izturēšanās, bet mēs esam izlēmuši uzsākt lielu piedzīvojumu, un, ja tas izdosies veiksmīgs, mēs spēsim izglābt to, kas mums ir kopīgs, izglābt visdārgāko.”
Par spīti neskaitāmajiem sarežģījumiem šis lielais piedzīvojums ir turpinājies pusgadsimtu.
Parlamentārajām asamblejām ir bijusi izšķiroša nozīme. Un ļaujiet man apliecināt cieņu visiem tiem, kas toreiz piedalījās šajās asamblejās, jo viņi pārstāvēja Eiropas pilsoņus visā to daudzveidībā.
Šī daudzveidība, es uzskatu, ir kaut kas tāds, no kā mums nav jābaidās. Šī daudzveidība ir kaut kas tāds, kas mums jāciena; tā ir mūsu lielākā vērtība. Demokrātija nozīmē debates. Tā nozīmē viedokļu dažādību. Tā ir pretēja sistēmai, kura visiem liek domāt vienādi. Eiropa būtu pagalam, ja mums visiem būtu bijis jādomā vienādi un ja tos, kas domāja savādāk, uzskatītu par sliktiem eiropiešiem. Nav sliktu eiropiešu. Ir Eiropa, un ikvienam jāļauj būt daļai no tās.
Es ticu pārmaiņām, es ticu diskusijai. Tieši tāpēc es vienmēr esmu devis priekšroku vairākuma principam, nevis vienprātībai, un tās Francijas prezidentam nav mazas saistības.
Vienprātība ir sistēma, kas dažiem ļauj uzspiest savu gribu visiem pārējiem. Vienprātība ir pārliecība, ka nekad netiks pieņemti svarīgi un drosmīgi lēmumi, ka nekas netiks pakļauts riskam, jo atbilstīgi vienprātības principam mums jāpielāgojas tiem, kuri no Eiropas vēlas vismazāko ieguvumu.
Vienprātība nozīmē bezspēcību. Vienprātība nozīmē to, ka nav iespējams darboties. Tā nozīmē, ka nav iespējams atgriezties pie jau izlemtiem jautājumiem, un tāpēc es atbalstīju to, lai vienkāršotajā Līgumā paplašinātu lēmumu pieņemšanu, iekļaujot kvalificētā vairākuma balsojumu.
Es ticu demokrātijai. Uzskatu, ka Eiropai jābūt iespējami demokrātiskākai. Tāpēc es vienmēr esmu uzskatījis, ka mēs nedodam nekādu labumu Eiropai, ja noraidām debates, apspiežam kritiku un slēpjam savas domstarpības.
Esmu pārliecināts, ka Eiropai vajag plašākas debates, lielāku demokrātiju un - galu galā - vairāk politikas.
Eiropa ir spējusi izkļūt no šī strupceļa, jo Briseles sammitā valstu vai valdību vadītāji, apzinoties, ka Eiropas liktenis ir viņu rokās, pieņēma politisku lēmumu. Tajā dienā Briselē dažādu valstu vai valdību vadītāji ar savu politisko gribu likvidēja visus šķēršļus, kas iepriekš šķita nepārvarami.
Ko nozīmēja politika? Tā nozīmēja atzīt Konstitūcijas projekta izgāšanos. Tā nozīmēja to, ka Francijas pilsoņiem, kuri balsoja "pret”, tika piedāvāta iespēja risināt sarunas par vienkāršotu Līgumu, lai izkļūtu no strupceļa, kurā nonākusi Eiropa, un ratificēt to Parlamentā, kā es to uzsvēru savā prezidenta vēlēšanu kampaņā. Francijas tauta ir pilnvarojusi mani atļaut Parlamentam apstiprināt vienkāršoto Līgumu.
(Aplausi)
Ļaujiet piebilst, ka tas ir dīvaini - teikt, ka Eiropas Parlaments ir vieta, kurā pukst Eiropas demokrātijas sirds, tajā pašā laikā apgalvojot, ka ratifikācija Francijas parlamentā nebūtu demokrātiska; ja Eiropa ir demokrātiska Eiropas Parlamentā, tad Francija ir demokrātiska Francijas parlamentā.
(Aplausi)
Tām valstīm, kas ir ratificējušas Līgumu, - un es vēlos apliecināt cieņu šīm valstīm, kā arī šeit klātesošajiem parlamentāriešiem, kuri atbalstīja Konstitūcijas projektu, - politika nozīmēja vienoties par sarunu sākšanu attiecībā uz jaunu, mazāk ambiciozu dokumentu. Mēs spējām izkļūt no strupceļa, kurā bija nonākusi Eiropa, jo valstis, kuras balsoja "pret”, sniedza savu ieguldījumu. Es vēlos apliecināt cieņu tiem no jūsu vidus, kuri atbalstīja Konstitūciju un kuri piekrita apspriest jauno projektu. Eiropa ir atguvusies no šīs krīzes, jo abas frontes puses izrādīja savu labo gribu.
Vienkāršotais Līgums ir Eiropas politiskā uzvara. Tā ir politikā izteikta uzvara attiecībā uz sapratni Eiropā.
Tagad, un es uzņemos atbildību par saviem vārdiem, būtu kļūdaini domāt, ka ar vienkāršoto Līgumu mēs esam atrisinājuši visas problēmas Eiropā, ka tagad varam mierīgi atpūsties un vairs nebūs nekādu jautājumu. Vienkāršotais Līgums atrisina institucionālo krīzi, tomēr tas neatrisina politisko vai morālo krīzi Eiropā. Tas ļauj Eiropai pieņemt lēmumus un rīkoties, tomēr tajā nav teikts, kādā nolūkā un ar kādu mērķi. Tajā nav teikts, kāda Eiropa izskatīsies rītdien un kā šis Līgums palīdzēs uzlabot mūsu pilsoņu dzīvi. Tie, kas ir zaudējuši ticību Eiropai, šajā Līgumā nevar atrast iemeslus, lai šo ticību atgūtu.
Institucionālais jautājums ir atrisināts. Tagad mums ir jāatrisina politiskie jautājumi. Šie jautājumi mums jāizskata bez bailēm un jāapspriež, nepieļaujot nekādus tabu.
Eiropa ir izvēlējusies demokrātiju, un šādā - demokrātiskā - sistēmā mums jāspēj apspriest jebkādi jautājumi, neatkarīgi no tā, vai tie attiecas uz budžeta, tirdzniecības, monetāro, rūpniecības, nodokļu vai kādu citu politikas jomu. Pretējā gadījumā nav nekādas nozīmes runāt par to, ka vēlamies dzīvot demokrātiskā Eiropā.
Eiropa ir izvēlējusies demokrātiju, un demokrātiskā sistēmā neatkarību nekad nedrīkst jaukt ar pilnīgu atbildības trūkumu. Neviens nedrīkstētu izmantot savu neatkarību kā iemeslu, lai nevajadzētu uzņemties atbildību, izskaidrot savu rīcību vai pakļauties pārbaudēm. Demokrātijā politiskā atbildība ir universāls un būtisks princips.
Eiropas demokrātijā mums jāspēj apspriest Eiropas nolūkus un mērķus. Es ierosināju izveidot komiteju, kurā gudri cilvēki apspriestu nākotni. Es arī uzskatu, ka mums jāspēj kopīgi apspriest dažādas iespējas attiecībā uz Eiropas nākotni - mēs varam iet pa dažādiem ceļiem, bet es domāju, kā gan mēs varētu izvēlēties īsto, ja pilnīgi atsakāmies apspriest šīs iespējas.
Eiropas demokrātijā mums jāspēj apspriest Eiropas identitāte un dalībvalstu nacionālā identitāte. Mums jāspēj apspriest tas, kā Eiropa veido, atvainojiet, - aizstāv savu identitāti. Mums jāspēj apspriest tas, kā Eiropa aizsargā savu identitāti, kas ir viena no Eiropas vērtībām.
Mums nevajadzētu baidīties no šīm identitātēm. Vēlēties saglabāt identitāti - tā nav slimība. Slimība tā ir tad, ja identitātes tiek nopietni apdraudētas, ja tām uzbrūk, un tās kļūst bīstamas un agresīvas.
Eiropas tautas piedzīvo ārkārtīgi dziļu identitātes krīzi. Tā ir krīze, kas skar gan mūsu tautas, gan civilizācijas ideju, kas ir kopīga visiem eiropiešiem un kas vieno Eiropu. Tā ir krīze, kas saistīta ar pasaules globalizāciju un komercializāciju.
Veidot Eiropu saistībā ar ekonomikas, ogļu un tērauda, ar tirdzniecības nozarēm - tā bija ES dibinātāju ģeniālā ideja. Tomēr politika attiecībā uz ekonomiku ir bijusi pārāk lēna, un vēl lēnāka tā bijusi attiecībā uz kultūru. Noraudzīties no augšas uz Eiropas kultūras dimensiju bija kļūda.
(Aplausi)
Pasaulē, ko apdraud standartizācija, kurā dominē tehnoloģijas, kurā ekonomiskās vērtības tiecas pārspēt visas pārējās, visi nevar Eiropu uztvert kā Eiropu, ja tā neaizsargā vērtības - civilizācijas vērtības, garīgās vērtības, ja tā nedara visu iespējamo, lai aizsargātu savu kultūras daudzveidību. Bet kādu daudzveidību mēs aizsargāsim, ja neesam saglabājuši savas identitātes?
Eiropai ir jānodrošina, ka tā tiek uzlūkota nevis kā drauds identitātei, bet gan tās aizsardzības veids, identitātes pastāvēšanas iespēja.
No morālā viedokļa arī cilvēktiesības ir Eiropas identitātes daļa. Visā pasaulē ik reizi, kad kāda cilvēciska būtne tiek apspiesta, kāda persona vajāta, kāds bērns tiek ļaunprātīgi izmantots vai kāda tauta ekspluatēta, Eiropai viņi ir jāaizstāv, jo uz cilvēktiesībām balstīta Eiropa atbilst savai idejai. No Eiropas ir atkarīga cilvēktiesību ievērošana visos pasaules reģionos.
(Aplausi)
Ļaujiet piebilst, ka visi tie, kas iepriekš ir atteikušies aizsargāt cilvēktiesības, lai tādējādi iegūtu līgumus, tagad šos līgumus ir zaudējuši un ir zaudējuši arī vērtību ziņā.
(Aplausi)
Eiropas demokrātijā aizsardzība nedrīkst atrasties ārpus likuma. Ja mēs nevēlamies, ka mūsu cilvēki, kuriem ir apnicis būt par negodīgas konkurences un dempinga upuriem, kādu dienu aicina ieviest protekcionismu un slēgt robežas, tad mums ir jāveicina debates par to, kas ir Kopienas patiesās priekšrocības. Lai sevi aizsargātu, mums jāspēj izdarīt tikpat daudz, cik dara citi. Mums jāspēj sevi nodrošināt ar tiem pašiem instrumentiem, kādi ir citu rīcībā. Ja citiem pasaules reģioniem ir tiesības ieviest pret dempingu vērstus aizsardzības pasākumus, kāpēc lai tādas tiesības nebūtu arī Eiropai? Ja visām valstīm ir valūtas maiņas politika, kāpēc lai tāda nebūtu Eiropai? Ja citas valstis saviem mazajiem un vidējiem uzņēmumiem var rezervēt valsts iepirkuma tirgus daļas, kāpēc lai to nedarītu Eiropa? Ja citas valstis īsteno rūpniecības politiku, kāpēc lai to nedarītu Eiropa? Ja citas valstis aizsargā savus lauksaimniekus, kāpēc lai Eiropa neaizsargātu savējos?
(Aplausi)
Eiropa nevēlas ieviest protekcionismu, bet Eiropai ir jāpieprasa savstarpējības principa ievērošana; Eiropa nevēlas ieviest protekcionismu, bet Eiropai ir pienākums nodrošināt savu neatkarību enerģētikas un pārtikas jomā.
Eiropa vēlas rādīt piemēru cīņā pret globālo sasilšanu, bet Eiropa nevar pieņemt negodīgu konkurenci, ko rada tās valstis, kas saviem uzņēmumiem nepiemēro nekādus ierobežojumus vides jomā.
(Aplausi)
Eiropa ir iesaistījusies konkurencē, bet Eiropa nevar būt vienīgā visā pasaulē, kam ir šāda pārliecība. Tieši tāpēc Briseles sammitā tika pieņemts lēmums, ka Eiropai konkurence drīzāk ir līdzeklis, nevis mērķis.
Eiropa ir izvēlējusies tirgus ekonomiku un kapitālismu, bet tas nenozīmē absolūtu ekonomisko liberālismu un finanšu kapitālismu, kas atbalsta spekulantus un akcionārus, radot kaitējumu uzņēmējiem un darbiniekiem.
(Aplausi)
Eiropas kapitālisms vienmēr ir bijis kapitālisms, kas atbalsta uzņēmējus un ražošanu, nevis spekulācijas un tirdzniecību.
Jā, es skaļi un skaidri paziņoju, ka Eiropa ir tā, kurai finanšu kapitālismā jāiedveš vairāk tik ļoti vajadzīgās ētikas, un Eiropa nevar pieņemt to, ko mēs pieredzējām paaugstināta riska kredītu krīzes laikā, kad daži spekulanti noteica pasaules konkurenci.
(Aplausi)
Mums ir dažādas idejas un dažādi viedokļi par šiem jautājumiem, tomēr tas nenozīmē, ka mums nevajadzētu tos apspriest. Šie jautājumi mums ir jāapspriež tik ilgi, līdz panāksim tādu kompromisu, kas ļauj veidot kopīgu politiku. Visi šie jautājumi tiks izvirzīti par Francijas prezidentūras prioritātēm.
Jāapspriež arī vairāki citi jautājumi - kopējās lauksaimniecības politikas pārveide, nodokļu politika vides jomā, atjaunojamā enerģija un enerģijas taupīšana, kā arī aizsardzības jautājums. Kā Eiropa var būt neatkarīga un kā tā var iegūt politisko ietekmi pasaules līmenī? Kādā veidā Eiropa var kļūt par starpnieku miera un stabilitātes nodrošināšanas procesā, ja tā nespēj garantēt pati savu drošību?
Ko nozīmē mūsu saistības attiecībā uz Eiropu, ja mēs nespējam apspriest Eiropas aizsardzības sistēmas izveidi un Atlantiskās alianses atjaunošanu? Ko nozīmē mūsu saistības attiecībā uz Eiropu, ja neviens no mums nespēj sniegt ieguldījumu, lai nodrošinātu aizsardzību visiem?
Laikā no EOTK līguma līdz vienkāršotajam Līgumam Eiropas tautas ir izveidojušas solidaritāti. To mēs varam redzēt reģionālajā politikā, bet mums tā jāspēj saskatīt arī aizsardzības jomā. Mums tā jāspēj saskatīt arī Eiropas imigrācijas politikā. Eiropā, kurā cilvēki var brīvi pārvietoties no vienas dalībvalsts uz citu, var būt vienīgi kopējā imigrācijas politika. Jūs nevarat būt Šengenas zonas dalībvalsts un ieviest regulējumu, par to neinformējot citas valstis, jo regulējums vienā valstī ietekmē visas pārējās Šengenas zonas dalībvalstis.
(Aplausi)
Kad mani ievēlēja par valsts prezidentu, par prioritāti es izvirzīju Francijas atgriešanos Eiropas integrācijas līderpozīcijā. Es vēlējos, lai Francija pārvarētu savas šaubas, vairāk iesaistoties Eiropas izveidē. Es ļoti labi apzinos, ka Francija nevarēs visos jautājumos rīkoties neatkarīgi, tomēr es vēlos, lai Francija atgūtu savu līderpozīciju Eiropā.
Es esmu atjaunojis dialogu ar Kopienas iestādēm un vēlos pateikties priekšsēdētājam J. M. Barroso par uzticības pilnajām attiecībām, kas ir izveidojušās starp Franciju un Eiropas Komisiju. Francijas politika patlaban paredz cieši sadarboties un veidot uzticības pilnas attiecības ar Eiropas iestādēm, proti, Eiropas Parlamentu un Eiropas Komisiju.
Es darīšu visu iespējamo, lai piedzīvotu to, ka ikviens sajūt - tas ir viņa paša redzējums, lai piedzīvotu to, ka Apvienotā Karaliste ratificē vienkāršoto Līgumu, jo Eiropai ir vajadzīga Apvienotā Karaliste...
(Aplausi)
Es darīšu visu iespējamo, lai uzsāktu dialogu ar Austrumu valstīm - valstīm, kas bieži vien ir pamatoti izjutušas, ka netiek pietiekami uzklausītas. Tas nav tāpēc, ka vēsture būtu sodījusi šīs Eiropas tautas, liekot tām pievienoties Eiropai vēlāk, lai tām būtu mazāk tiesību. Tām ir tādas pašas tiesības kā valstīm, kas dibinājušas ES. Tas ir Eiropas gars.
(Aplausi)
Un atbilstīgi šim garam es izteicu ierosinājumu par Vidusjūras savienību. Es nevēlos, lai kāds tiktu izslēgts, un sava darba pamatā vēlos izmantot Barselonas darba rezultātus. Ja Barselonas procesā būtu panākts pietiekams rezultāts, mēs to zinātu. Tādēļ mums atkal jākļūst ambicioziem.
Es vēlos, lai Francija Eiropā ienestu dinamismu, jo, Francijai efektīvi darbojoties, ieguvēja būs visa Eiropa.
Neviens Eiropā nav ieinteresēts, lai Francija būtu vāja valsts, kas nespēj panākt izaugsmi. Neviens Eiropā nav ieinteresēts, lai Francijā iestātos panīkums, identitātes krīze vai bailes no nākotnes.
Esmu uzsācis reformu programmas īstenošanu. Eiropas interesēs nav šo reformu neveiksmīga īstenošana, jo tās ļaus Francijai izmantot valsts finansējumu un izpildīt savas saistības. Francijas tauta ir atzinusi šīs reformas. Es tai pierādīju savu taisnību jau pirms vēlēšanām. Tāpēc es uzraudzīšu, lai šīs reformas tiek īstenotas pilnībā. Neviens mani neatturēs no šī mērķa sasniegšanas, un tas ir labākais, ko Francija var darīt Eiropas labā.
Dāmas un kungi, šeit, Strasbūrā, kas ir tik dārga Francijas tautai un eiropiešu prātos cieši saistīta ar jūsu Asambleju, jūsu Parlamentu, kas uztur dzīvu ideju par demokrātiskām debatēm, šeit, uz šī paaugstinājuma, es atceros, bieži uzstājās Simone Veil, kura 1979. gadā tika ievēlēta par pirmo Eiropas Parlamentārās asamblejas priekšsēdētāju.
Es vēlētos apliecināt cieņu viņas ieguldījumam Eiropas izveidē un sieviešu tiesību jomā. Viņa cīnījās par sieviešu tiesību ievērošanu, viņu cieņas neaizskaršanu, un Eiropas Parlaments vienmēr ir bijis uzticīgs viņas principiem. Simone Veil teica: "Lai arī kādas būtu mūsu atšķirības, es uzskatu, ka mūs vieno kopīga vēlme izveidot tādu kopienu, kuras pamatā ir kopīgs mantojums un kopīga cilvēces pamatvērtību ievērošana. Šādā noskaņā es aicinu jūs biedriskuma garā uzņemties atbildību par uzdevumiem, kas mums vēl jāīsteno.”
Es pieņemu šos vārdus kā savējos. Šie vārdi ir izaicinājumi. Šie izaicinājumi ir uzdevumi, un mūsu pilsoņi gaida, lai Eiropa tos īstenotu. Mēs nedrīkstam tērēt laiku. Eiropa jau tagad, pēdējo 10 gadu periodā, ir iztērējusi daudz laika. Mēs nedrīkstam tērēt laiku, lai nodrošinātu, ka cilvēki atgūst savu ticību Eiropas idejai. Un jūs varat paļauties uz to, ka Francijas iesaistīšanās Eiropas izveidē ir patiesa un droša.
(Parlamenta deputāti piecēlās kājās un sveica runātāju ar ilgām ovācijām.)
Priekšsēdētājs
Priekšsēdētāj Sarkozy, es vēlos jums pateikties par šiem sirsnīgajiem un dāsnajiem novēlējumiem Eiropai. Jūs vēlreiz parādījāt savu Eiropas pārliecību un apņemšanos, un ka Francijas iedzīvotāji ir Eiropas balsts. Mēs ar lepnumu gaidām Francijas prezidentūru, kas pienāks Eiropas Savienībai svarīgākajā brīdī, kad Eiropas valstis ratificēs Reformu līgumu. Es esmu pārliecināts, ka šo periodu iezīmēs strauja attīstība Eiropas ceļā uz mieru un solidaritāti. Eiropas Parlaments kā Eiropas Savienības pilsoņu pārstāvis šajā lietā būs kopā ar jums un cer ar jums cieši sadarboties, lai šī prezidentūra būtu veiksmīga un līdz ar to izdevīga Eiropas Savienības pilsoņiem.
Priekšsēdētāj Sarkozy, Parlaments novēl jums vislielāko veiksmi gan Francijas, gan arī Eiropas kontinenta apvienošanā. Paldies!
(Svinīgā sēde tika slēgta plkst. 12.40)
