Referendums par Dienvidsudānas turpmāko statusu (debates)
Priekšsēdētāja
Nākamais darba kārtības punkts ir Komisijas priekšsēdētāja vietnieces / Savienības Augstās pārstāves ārlietās un drošības politikas jautājumos paziņojums par referendumu par Dienvidsudānas turpmāko statusu.
Catherine Ashton
Komisijas priekšsēdētāja vietniece / Savienības Augstā pārstāve ārlietās un drošības politikas jautājumos. - Priekšsēdētājas kundze! Iesākumā es nolasīšu paziņojumu, tomēr priecājos ziņot, ka pēc tam, manuprāt, godājamiem deputātiem zināmu iemeslu dēļ mans kolēģis Michel Barnier turpinās debates un noslēgs tās.
Šobrīd mēs piedzīvojam vēsturisku brīdi Sudānai un faktiski arī visai Āfrikai. Dienvidsudānas ļaudis ilgu laiku ir gaidījuši, līdz tiem tiks dota iespēja īstenot tiesības uz pašnoteikšanos. Laikus organizētais, miermīlīgais un ticamais referendums bija būtisks panākums, un ikvienam vajadzētu par to lepoties.
Referenduma provizoriskie rezultāti no 10 dienvidu pavalstīm tika paziņoti 30. janvārī, un tie liecināja, ka vairākums (99,5 %) atbalsta atdalīšanos. Mēs joprojām gaidām galīgos rezultātus, kurus paziņos tuvākajās divās nedēļās.
Mēs apsveicam Dienvidsudānas ļaudis par izrādīto apņēmību, cieņu un pacietību, tik lielā skaitā piedaloties vēlēšanās. Mēs arī izsakām atzinību Vispārējā miera nolīguma pusēm no dienvidu daļas par viņu īstenoto vadību, kā arī referenduma rīkotājiestādēm no Sudānas par ievērojamo darbu, organizējot šo referendumu, par spīti milzīgajām problēmām, ar kurām tās saskārās.
Šajā referendumā panākumi gūti, galvenokārt pateicoties sudāniešiem, tomēr tas liecina arī par Āfrikas Savienības un prezidenta T. Mbeki vadītās ĀS augsta līmeņa īstenošanas grupas atbalstu, kas sniegts, palīdzot pusēm virzīties uz priekšu, kā arī liecina par starptautiskās sabiedrības, tostarp ANO, ASV un, protams, Eiropas Savienības, diplomātisko uzmanību, kas tika pievērsta šim notikumam.
Pēdējos mēnešos jautājums par Sudānu bijis mūsu politikas darba kārtības prioritāte Briselē. Mēs to pārrunājām Ārlietu padomē gan novembrī, gan decembrī. Šonedēļ atkal vienojāmies par secinājumiem Ārlietu padomē, un mēs arī turpmāk uzraudzīsim šo situāciju.
Tomēr vislielāko pateicību gribu teikt Véronique de Keyser, Dienvidsudānas referenduma galvenajai novērotājai, kā arī viņas komandai ES vēlēšanu novēršanas misijā par viņu nozīmīgo darbu, palīdzot vairot Sudānas iedzīvotāju uzticību šim procesam. Lielas un pieredzējušas vēlēšanu novērošanas misijas izvietošana bija nozīmīgs un materiāls Eiropas ieguldījums, un es no sirds jums pateicos, jo zinu, ka jums personīgi bija ļoti liela nozīme, turklāt tas tika plaši atzīts.
Mēs arī nodrošinājām tehnisko pieredzi un sniedzām finansiālu atbalstu Sudānas referenduma rīkotājiestādēm.
Kamēr gaidām galīgo rezultātu paziņošanu, vēlos atkārtot, ka ES respektēs referenduma iznākumu, jo tas pauž Dienvidsudānas ļaužu vēlmi. Mūs iedrošina prezidenta O. al-Bashir piezīmes Džubā 4. janvārī, kas 31. janvārī Adisabebā tika vēlreiz apstiprinātas mazajā augsta līmeņa sanāksmē par Sudānas jautājumu, proti, ka Sudānas valdība pieņems referenduma rezultātu, pirmā atzīs jauno valsti un pilnīgi sadarbosies ar to. Mēs aicinām visas ieinteresētās puses arī turpmāk būt savaldīgām un nodrošināt to, lai saglabātos miers un Sudānā tiktu garantēta drošība un aizsardzība visiem cilvēkiem.
Lai gan referendums par pašnoteikšanos Dienvidsudānā guva lielus panākumus, mēs nedrīkstam ieslīgt pašapmierinātībā. Mūs gaida vēl lieli izaicinājumi.
Vēl joprojām nav bijis referenduma par Abjeju, lai gan tam bija jānotiek tad pat, kad referendumam Dienvidsudānā. Mūs satrauc vardarbība, kas Abjejā notika referenduma priekšvakarā, un mēs aicinām visas puses novērst vardarbības atkārtošanos, kā arī rast patstāvīgu risinājumu, kas dotu pamatu ilgtermiņa sadarbībai starp turienes vietējām kopienām.
Ir arī citi neatrisināti jautājumi, kas saistīti ar Vispārējo miera nolīgumu, tostarp jautājums par ziemeļu un dienvidu robežas noteikšanu, kā arī tautas balsošanas rīkošanu Zilajā Nīlā un Dienvidkordofānā. Mēs ceram, ka iesaistītās puses no jauna sakopos spēkus, lai atrisinātu šos jautājumus, kā arī galvenos pēc-referenduma jautājumus, tostarp par pilsonību, drošības pasākumiem, ienākumiem no naftas un citus ekonomiska rakstura jautājumus. Mūs iedvesmo tas, ka abas puses ir vienojušās par vairākiem principiem, jo īpaši par divu dzīvotspējīgu valstu izveidošanu ar "vārīgu” robežu, kā arī par konstruktīvu attiecību veidošanu. Tomēr darāmā joprojām ir daudz, un mēs arī turpmāk atbalstīsim prezidenta T. Mbeki starpniecības centienus.
Mums būs jāatrisina arī kāda nozīmīga problēma saistībā ar cilvēkiem. Katru dienu Dienvidsudānā no Ziemeļsudānas atgriežas aptuveni 2000 cilvēku, un viņiem ir nepieciešama palīdzība, lai no jauna integrētos savās vietējās kopienās.
Mani joprojām nopietni satrauc vardarbības pieaugums Dārfūrā, kā rezultātā nesen desmitiem tūkstoši cilvēku tika pārvietoti, turklāt mani māc bažas par šo notikumu būtisko ietekmi uz humānās palīdzības operācijām. Trīs Eiropas pilsoņi joprojām atrodas gūstā.
Mūs joprojām arī uztrauc cilvēktiesību aizstāvju, žurnālistu, opozīcijas politiķu un miermīlīgo studentu protestētāju aizturēšana. Viens no Vispārējā miera nolīguma pamatprincipiem bija tādas demokrātiskas pārvaldības izveide, kuras pamatā ir cieņa pret dažādību un brīvību ievērošana, un mēs vēlamies, lai gan ziemeļos, gan dienvidos tiktu ievērotas pamatbrīvības un īstenota patiesi iekļaujoša demokrātiska pārvaldība.
Domājot par nākotni, es apsolu, ka šis jautājums arī turpmāk būs mūsu dienas kārtības prioritāte. Mēs arī turpmāk iesaistīsimies darbībā Hartumā un Džubā. Mēs esam gatavi aktīvāk iesaistīties darbībā Hartumā un stiprināt dialogu. Mēs apņemamies arī turpmāk nodrošināt palīdzību iedzīvotājiem ziemeļos, jo īpaši kara skartajās teritorijās, piemēram, austrumos, pagaidu teritorijā un Dārfūrā. Dienvidsudānā nebūs stabilitātes, ja tādas nebūs Ziemeļsudānā, un otrādi. ES ārlietu ministri ir teikuši, ka ir gatavi pievērst lielāku vērību ES atbalstam Sudānas starptautiskā parāda atvieglošanai, atbilstoši politiskajam progresam.
ES ir jāveic nopietni ieguldījumi Dienvidsudānas stabilitātē, attīstībā un iestāžu veiktspējas veidošanā. Mēs jau tagad atbalstām pamatpakalpojumu sniegšanu un lauksaimniecības attīstību - papildus ievērojamām dalībvalstu divpusējām programmām -, un mēs izvērtējam arī savu ilgtermiņa stratēģiju sadarbībai ar Dienvidsudānu attīstības jomā.
Tomēr mēs atzīstam to, ka arī Dārfūra ir pelnījusi tādu pašu augstvērtīgu uzmanību, ar kādu nesen ieviests Vispārējais miera nolīgums. Tāpēc mēs aicinām visas puses pārtraukt naidu, noslēgt pamieru un virzīties uz vispārējas un taisnīgas politiskās vienošanās panākšanu, un mēs aktīvāk mudināsim visas puses nopietni iesaistīties Dohas miera procesā.
Visbeidzot daži vārdi par taisnīgumu: Dārfūrā nevar panākt ilgstošu mieru, ja tur trūkst taisnīguma un samierinājuma. Nesodāmība ir jāizbeidz. Padome jau vairākkārt vērsusi Sudānas valdības uzmanību uz tās pienākumu pilnīgi sadarboties ar Starptautisko Krimināltiesu.
Es uzskatu, ka neatkarīgi no tā, vai ir viena vai divas valstis, ES ir ļoti liela nozīme mierpilnas, stabilas un demokrātiskas nākotnes nodrošināšanā Sudānas iedzīvotājiem. Mēs sudāniešiem esam to parādā gan ziemeļos, gan dienvidos; mums jābūt tiem līdzās un šajā izšķirošajā laikā jāpiedāvā savs atbalsts un uzmundrinājums.
Mariya Nedelcheva
Priekšsēdētājas kundze, Ashton kundze, dāmas un kungi! Sudānas valdība Hartumā sūta pozitīvus signālus, par ko cita starpā liecina referenduma mierīga norise un vēlme pieņemt Dienvidsudānā notikušā referenduma rezultātu.
Es, manuprāt, nepārspīlēšu, ja teikšu, ka pēc gadu desmitiem ilgušā pilsoņu kara šis ir vēsturisks brīdis Āfrikai. Tomēr vēsturiski brīži ir pārejoši - tie nav mūžīgi. Ja vēlamies pāršķirt lappusi un ieiet jaunā vēstures periodā, tad pārmaiņu veicēji nedrīkst apstāties pie sasniegtā. Viņiem jāizveido nepārprotams, stiprs un dzīvotspējīgs pamats, kas nodrošinās labāku nākotni.
Dienvidsudāna atrodas pārejas posmā, jo līdz 9. jūlijam, kad Dienvidsudāna oficiāli atgūs neatkarību, var notikt daudz kas. Abām valstīm jāatrisina vēl daudzi jautājumi. Steidzami jāatrisina jautājums par robežu. Joprojām neskaidrs ir Abjejas statuss. Lai novērstu konfliktu rašanos, ir jārod risinājums.
Ir jāatrisina arī jautājums par tā sauktajiem repatriantiem. Kā viņi tiks uzņemti? Vai šī jaunā valsts spēs integrēt tik daudz cilvēku tik īsā laika posmā? Lai garantētu to, ka šīs personas var iegūt pilsonību, atrast darbu un nodrošināt sev apmierinošus dzīves apstākļus, ir jāizveido stabilas iestādes - tiesa, policija, armija -, kā arī pilnīgi izveidota administratīvā sistēma.
Tomēr šis referendums ir patiess izaicinājums arī ziemeļiem: iestādēm vajadzēs pielāgoties jaunai politiskai realitātei. Šajā nedēļas nogalē jau notika demonstrācijas. Vai valdība veicinās politisko, etnisko, kultūru un reliģiju daudzveidību? Viens ir skaidrs: mēs nedrīkstam atkārtot pagātnes kļūdas.
Abu valstu veiksmīgu pastāvēšanu var nodrošināt tāda plurālistiska politiskā arēna, kurā novērojama etniskā un reliģiskā daudzveidība un kurā galvenais princips ir tiesiskums. Vienīgi tad šīs valstis būs patiesi demokrātiskas.
Vēlos piebilst vēl tikai vienu. Ekonomiskai, sociālai un politiskai mijatkarībai vajadzētu veicināt to, ka abu valstu iestādes iesaistās pastāvīgā dialogā un sadarbībā. Piedāvājot patiesus attīstības projektus, Eiropas Savienība turpmāk būs šo abu valstu galvenā partnere.
Véronique De Keyser
S&D grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze! Turpinot iesāktās diskusijas par Tunisiju, Ēģipti un citām valstīm, kuras šobrīd tiecas pēc brīvības, vēlos teikt, ka novērošanas misija referendumā Dienvidsudānā bija mums brīnišķīga un pamācoša pieredze. Šis referendums bija pamācošs, jo par spīti ļauna pareģojumiem tas bija veiksmīgs. Tas deva arī brīnišķīgu pieredzi, jo bija acīmredzams, ka Dienvidsudānas iedzīvotāji dodas balsot ar asarām acīs - tik ilgi viņi bija gaidījuši šo brīdi (daži pat vairāk nekā 50 gadu) un pārdzīvojuši pilsoņu karu, tāpēc miermīlīgo pāreju pieņēma ar neaprakstāmu prieku.
Taisnība - turpmākie mēneši būs grūti, tomēr mums šis pagrieziena punkts ir svinīgi jāatzīmē. Man jāsaka, ka, ņemot vērā Eiropas Savienības instrumentus un to, cik ļoti kritiska esmu bijusi pret citām vēlēšanu novērošanas misijām, jo to vēlēšanu iznākums nebija veiksmīgs, tad misija, kurā es piedalījos, bija īsta svētība.
9. jūlijā Dienvidsudāna kļūs par piecdesmit ceturto Āfrikas valsti. Pašreiz, kā jau Ashton kundze norādīja, tai jānovērš vairākas problēmas.
Vispirms jārunā par naftu Abjejas reģionā, kas atrodas uz robežas starp ziemeļiem un dienvidiem, lai gan šobrīd šim reģionam nav noteiktas skaidras robežas, turklāt tajā netika organizēts atsevišķs referendums. Abjejas saistībā ir jārod risinājums, tomēr pagaidām tas vēl nav izdarīts. Referenduma laikā šajā reģionā tika novērota vardarbība, tāpat kā Unity State un Dienvidkordofānā. Šis reģions var destabilizēt visu valsti.
Tad vēl ir jautājums, ko pieminēja Mariya Nedelcheva - kurai es pateicos par dalību vēlēšanu novērošanas misijā - un Ashton kundze, proti, par pilsonību. Uz dienvidiem dodas desmitiem, pat simtiem tūkstoši Dienvidsudānas iedzīvotāju, kuri dzīvojuši un strādājuši ziemeļos, un dažiem tur pat piederējuši īpašumi. Tagad viņus, iespējams, vajadzēs atkal integrēt dienvidu tautsaimniecībā. Viņi neuzticas ziemeļiem, un nopietnu problēmu rada tas, ka viņi nezina, vai varēs saglabāt darbavietas, turklāt to gandrīz noteikti nevarēs, ja darbavieta bijusi valsts sektorā.
Visbeidzot pastāv problēma, kas saistīta ar Starptautisko Krimināltiesu. Salva Kiir, Dienvidsudānas prezidents, vēlas sadarboties ar ziemeļiem, ja vien tie atzīs referenduma rezultātu. Viņam jau izdevās pārliecināt prezidentu O. al-Bashir apmeklēt Dienvidsudānu, kur viņu Džubā oficiāli sagaidīja. Tas bija pārsteidzoši un liecināja par samierinājumu un jauna laikmeta sākšanos. Salva Kiir mums teica, ka, ja viņam šodien būtu jāparaksta Romas Statūti, viņš būtu spiests arestēt prezidentu O. al-Bashir jau nākamajā reizē, kad tas atbrauktu vizītē. Viņš apšauba iespēju sadarboties šādos apstākļos; kā gan viņi varētu panākt plaši izslavēto ziemeļu un dienvidu samierinājumu? "Nelieciet mums to darīt,” viņš apgalvo. Protams, mēs esam saistīti ar Starptautisko Krimināltiesu, tomēr vienlaikus mēs saprotam, ka mieru var veicināt tikai ziemeļu un dienvidu sadarbība.
Tāpēc mani māc bažas par to, ka vēl ir ļoti daudz novēršamu problēmu. Kā jau teicu, misija bija brīnišķīga pieredze, tomēr līdz 9. jūlijam Sudāna joprojām būs viena valsts.
Charles Goerens
ALDE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs! Jau vairāk nekā divdesmit gadu mēs zinām, ka Dienvidsudānas iedzīvotāji nevēlas ievērot Hartūmas šariata likumus. Tāpēc sākās pilsoņu karš, kas prasīja dzīvību vairāk nekā diviem miljoniem cilvēku. Šo karu pārtrauca Vispārējā miera nolīguma parakstīšana 2005. gadā.
Pagājušajā nedēļā oficiāli tika pausta Dienvidsudānas iedzīvotāju vēlme, proti, viņi vēlas neatkarību, atdalīšanos no ziemeļiem. Tomēr ar gribēšanu vien nepietiek, valstij ir jāspēj būt neatkarīgai arī ikdienā.
Jaunā valsts vēl nav noteikusi oficiālu robežu ar ziemeļiem. Mēs nezinām arī to, kā tiks sadalīta peļņa no naftas ieguves. No ziemeļiem uz dienvidiem joprojām plūst tūkstošiem cilvēku. Pagaidām iespēja attīstīties ir diezgan neskaidra, ņemot vērā, no vienas puses, Dienvidsudānas ierobežotos resursus un, no otras puses, neiedomājami zemo izglītības līmeni. Būtībā šī jaunā valsts ir jāveido no druskām.
Lai gan par jaunas valsts izveidi jārūpējas galvenokārt Dienvidsudānas iedzīvotājiem, neatkarība radīs arī dažas būtiskas pārmaiņas. Turpmāk visi ziemeļu un dienvidu konflikti būs starptautiska mēroga jautājums, nevis tikai valsts iekšējā problēma, kā tas bija agrāk. Tāpēc mainīsies noteikumi arī ANO Drošības padomē.
Mums steidzami nepieciešama stratēģija, kurā noteiktas galvenās politiskās un ekonomiskās prioritātes, kas palīdzēs Dienvidsudānas iedzīvotājiem izkļūt no milzīgās nabadzības. Cienot visu tautu tiesības uz pašnoteikšanos, Eiropas Savienībai kā vispāratzītai galvenajai līdzekļu devējai ir jāspēj piepildīt šīs valsts ļaužu cerības. Eiropas Savienībai ir jākļūst arī par vadoni visiem tiem, kas veidos partnerību ar jauno valsti nolūkā izpildīt Hērakla pienākumu - reformēt šo Āfrikas daļu.
Judith Sargentini
Verts/ALE grupas vārdā. - (NL) Priekšsēdētāja kungs! Mēs esam liecinieki jaunas valsts dzimšanai. Man par to ir liels prieks, tomēr mani māc arī bažas. Galu galā, Dienvidsudāna ir viena no nabadzīgākajām Āfrikas valstīm. Šīs valsts teritorijā atrodas arī diezgan lieli naftas krājumi. Turklāt šajā valstī atgriežas ļoti daudz cilvēku, bēgļu, kuriem nav māju, nav pārtikas un nav darba. Tā rodas katastrofas, pat bruņoti konflikti.
Ja netiks panākta vienošanās starp personām, kas Dienvidsudānā pārrauga naftas resursus, un tām, kas ziemeļu daļā pārrauga ostas, caur kurām šī nafta jātransportē, tad patiesi, kā teica mans kolēģis Goerens kungs, izcelsies starptautisks konflikts. Tātad - ko mēs varam darīt?
Ir nepieciešama Eiropas klātbūtne šajā valstī. Kāpēc gan uz Dienvidsudānu nevarētu nosūtīt Eiropas Savienības Policijas misiju, lai tā palīdzētu ieviest tiesiskumu un dotu šai valstij svaigu, jaunu iespēju, un, kas zina, varbūt šī valsts kļūs par piemēru visai Āfrikai. Es ļoti ceru, ka tā notiks.
Charles Tannock
ECR grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs! Es nekad neesmu šaubījies par to, ka Sudānas sadalīšana ir vienīgais veids, kā Dienvidsudānā garantēt mieru, taisnīgumu un attīstību. Tāpēc esmu iepriecināts, ka dienvidnieki ar tik milzīgu apņēmību nobalsoja par suverēnu, neatkarīgu nākotni.
Tas, ka vairāk nekā 99 % balsotāju atbalstīja atdalīšanos, ir kā nosodoša apsūdzība Hartūmai un prezidentam O. Bashir, kurš desmitgadēm ilgi ir centies gūt uzvaru, bet kristiešus un animisma piekritējus dienvidos pakļaut skarbajam islāmam un šariata likumiem.
Tagad Dienvidsudānai vajadzētu kļūt par ES galveno prioritāti humānās palīdzības attīstības jomā. Referendums nav šā procesa beigas, bet gan tikai sākums. Dienvidsudānai jājūtas droši par to, ka ES apņemšanās ir pilnīga un nelokāma, un es aicinu Augsto pārstāvi cita starpā nodrošināt to, ka visi EAF līdzekļi tiek nekavējoties novirzīti uz jauno valsti, pat pirms tā ratificē Kotonū nolīgumu.
Es arī aicinu visas 27 ES dalībvalstis 9. jūlijā nekavējoties atzīt šo jauno Āfrikas valsti, kā noteikts Vispārējā miera nolīgumā. Pretējā gadījumā visi Dienvidsudānas pēdējos gados gūtie panākumi būs bijuši veltīgi. Vēl viens karš atstās neiedomājamas sekas visā Āfrikā.
Visbeidzot es ceru, ka tiek veikti pasākumi, lai nodrošinātu to, ka ES delegācijas Džubā personāls un tam piešķirtie finanšu resursi ir adekvāti.
Es ticu, ka Augstā pārstāve drīz varēs apmeklēt Dienvidsudānu. Būdams Lielbritānijas pilsonis, esmu pozitīvi satraukts arī par to, ka jaunā valdība Džubā ir apņēmusies atzīt Somālilendas Republikas - bijušā britu Somālilendas protektorāta - neatkarību, un esmu pārliecināts, ka drīz vien līdzīgi rīkosies arī daudzas citas Āfrikas un Eiropas valstis.
Vēlos izteikt atzinību arī Dr. Francis G. Nazario, kurš ir Dienvidsudānas misijas Eiropas Savienībā vadītājs un drīz kļūs par tās vēstnieku. Varbūt jūs, Dr. Nazario, un Dienvidsudānas delegācija, kura arī atrodas šeit, varētu piecelties.
(Aplausi Dr. Nazario un Dienvidsudānas delegācijai)
Sabine Lösing
GUE/NGL grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs! Vai tagad Dienvidsudānas iedzīvotāju situācija uzlabosies vai arī šī sadalīšana tomēr notika rietumu interesēs, lai mēs turpmāk varētu kontrolēt naftas rezerves? Jebkurā gadījumā dienvidus gaida milzīgi izaicinājumi. Ja nebūs funkcionālas infrastruktūras un saglabāsies pašreizējā katastrofālā situācija ekonomikā, tad vēl ilgi vajadzēs civilo un humāno palīdzību.
Diemžēl vēl pilnīgi nav izskausts vardarbīgu konfliktu risks. Tomēr eksperti uzskata, ka to nevar atrisināt ar militāriem līdzekļiem. Tieši pretēji, pievēršot galveno uzmanību militāriem līdzekļiem, tiek kavēta iespēja rast patiesu risinājumu konfliktam. Nepieciešamo civilo palīdzību daudz efektīvāk var sniegt bez militāras iejaukšanās. Nododot civilos uzdevumus militāro spēku rokās, tiek kavēta civilo struktūru ilgtspējīga attīstība.
Dārfūra ir tam piemērs. Šobrīd milzīgs militārais aparāts ir pārņēmis humāno un attīstības organizāciju uzdevumus, un šīs organizācijas to ir asi kritizējušas. Mēs pieprasām, lai uzmanība tiktu pievērsta tikai civiliem konfliktu pārvaldīšanas un palīdzības pasākumiem, citiem vārdiem sakot, ANO misijas nozīme civilajās vienībās ir jāsamazina un nav jāizmanto ES kaujas grupas. Turklāt attīstības veicināšanai mēs aicinām norakstīt Sudānas parādu.
Bastiaan Belder
EFD grupas vārdā. - (NL) Priekšsēdētāja kungs! Viss liecina par to, ka 9. janvārī Dienvidsudānā notikušā referenduma rezultāts faktiski būs vienprātīgs atbalsts neatkarībai. To var ļoti labi saprast, tas ir pamatoti un patiesi ir jāvērtē atzinīgi.
Galu galā, Dienvidsudāna nupat ir pārdzīvojusi 23 pilsoņu kara gadus ar arābu ziemeļiem, un šajā karā bojā gāja 2,5 miljoni iedzīvotāju, savukārt vairāk nekā 4 miljoni tika padzīti. Turklāt šis skaits neietver tos, iespējams, simtiem tūkstošus Dienvidsudānas sieviešu un bērnu, kas krituši par upuri verdzībai ziemeļos. Ņemot vērā šo vēsturisko fonu, nav nemaz jāsaka, ka šai topošajai, jaunajai valstij var noderēt jebkāda starptautiska palīdzība, lai tā spētu sākt veidot savas iestādes.
Šajā procesā noteikti nepieciešami uzticami policijas spēki. Šajā saistībā pagājušajā nedēļā es saņēmu dažus satraucošus ziņojumus, proti, ziņojumus par būtiskām nelikumīgām darbībām jaunajā policijas akadēmijā Radžafā. Tāpēc es aicinu Eiropas Savienību pievērst uzmanību un pasākumus tam, lai palīdzētu risināt šo jautājumu, un tik pat svarīgi ir palīdzēt citās steidzamajās valsts lietās, kuras Dienvidsudānai būs jākārto.
Martin Ehrenhauser
(DE) Priekšsēdētāja kungs! Esmu pārvedis divas lietas no ceļojuma uz Sudānu: pirmkārt, ticību Dienvidsudānas dzīvotspējai un, otrkārt, apziņu, ka citu alternatīvu šai ticībai par Dienvidsudānas dzīvotspēju nav. Tomēr tāpat kā mazs bērns arī šī jaunā valsts ir jāatbalsta, līdz tā spēs būt neatkarīga. Un starptautiskajai sabiedrībai tas vienkārši ir jādara.
Vēlos runāt par diviem aspektiem. Pirmais saistīts ar parāda norakstīšanu. Tā kā esmu Parlamenta deputāts no Austrijas, šis jautājums mani īpaši satrauc, jo, galu galā, Austrija ir lielākā Parīzes kluba kreditorvalsts. Manuprāt, mums ir jārāda piemērs un, lai gan tas ir dalībvalstu uzdevums, ir tomēr ļoti svarīgi, lai dalībvalstu starpā pastāvētu lieliska koordinācija Eiropas Savienības uzraudzībā.
Otrs aspekts, ko vēlos pieminēt, ir strupceļš, kurā atrodamies, proti, no vienas puses, mums ir Starptautiskā Kara noziegumu tribunāla izsniegts apcietināšanas orderis, bet, no otras puses, ir vēlme un nepieciešamība izmaksāt naudu no 10. Eiropas Attīstības fonda. Es uzskatu, ka mums šajā situācijā ir jārod krass, tomēr ļoti pragmatisks risinājums.
Filip Kaczmarek
(PL) Priekšsēdētāja kungs! Mēs esam ļoti gandarīti par to, ka referendums Dienvidsudānā noritēja tik mierīgi. Mūsu novērotāji vienoti cildina to, ko redzēja vēlēšanu novērošanas misijas ietvaros. Ņemot vērā mūsu standartus, viņi arī pašu referendumu vērtēja pozitīvi. Tas bija ticams un labi organizēts, kā arī deva balsotājiem iespēju paust viedokli. Labi varēja redzēt arī to, kādu nozīmi šim referendumam piešķir Dienvidsudānas pilsoņi, jo līdz ceturtajai dienai referendumā bija piedalījušies jau 60 % iedzīvotāju. Tas skaidri liecina par cilvēku apņemšanos panākt pašnoteikšanos.
Parlaments ir bieži kritizējis prezidentu O. Bashir, tomēr šoreiz mums vajadzētu izteikt viņam atzinību par 24. janvāra paziņojumu Džubā, ko Ashton kundze jau pieminēja. Viņš paziņoja, ka atzīs jebkādu lēmumu, kas tiks pieņemts šajā referendumā, arī tad, ja tas nozīmētu Dienvidsudānas atdalīšanos, un viss liecina par to, ka šajā reģionā dzīvojošie ir ārkārtīgi skaidri paziņojuši par savu vēlēšanos. Es piebalsoju citu izteiktajām vēlmēm un cerībām par to, ka, ja Sudāna patiešām tiek sadalīta divās valstīs, tad tās spēs mierīgi pastāvēt līdzās.
Ir ļoti svarīgi, lai referenduma laikā valdošā miermīlīgā gaisotne saglabātos arī turpmāk un šādā mierpilnā laikā varētu tikt paziņoti rezultāti, un abas valstis varētu sākt pārveidošanos. Daudzi novērotāji pauž bažas par to, ka sacelšanos un demokrātisko prasību pašreizējo vilni vairākās valstīs, tostarp Sudānā, varētu izmantot kā iemeslu miera procesa apturēšanai, tādējādi kavējot vērienīgo plānu īstenošanu. Tomēr prognozes citās aprindās ir pozitīvas, piemēram, Āfrikas Savienībā, kura, kā zināms, ir gatava atzīt jaunās Āfrikas valsts neatkarību. Mums arī jāapzinās, ka šis referendums nav lietas nobeigums un galīgais panākums būs gūts tikai tad, ja Sudānā dzīvojošo vēlmes būs izpildītas. Kā jau mēs zinām, viņu vēlmes var tikt izpildītas 2011. gada 9. jūlijā, kad tiks pasludināta Sudānas neatkarība, un tikai tad mēs varēsim svinēt šā asiņainā un ilgstošā konflikta beigas.
Corina Creţu
(RO) Priekšsēdētāja kungs! Pēc četrām desmitgadēm ilgušā pilsoņu kara, kas prasījis dzīvību vairāk nekā 2 miljoniem iedzīvotāju un licis doties bēgļu gaitās 4 miljoniem iedzīvotāju, Dienvidsudānas atdalīšanās ir atbildes reakcija uz etnisko un reliģisko neiecietību, un šī atbilde dota pēc 2005. gada ziņojuma un pirms mēneša notikušā referenduma. Iesaistītās puses ir vienojušās par atdalīšanos, un es nelokāmi uzskatu, ka tas paātrinās un atvieglos Dienvidsudānas pieņemšanu starptautiskajā sabiedrībā. Tomēr kara traumētajā kontinentā pastāv arī domino efekta iespēja, ko radīja mākslīgas robežas, kuras mantotas no koloniju laikiem. Tieši tāpēc ļoti būtisks ir sešu mēnešu pārejas posms līdz pilnīgai atdalīšanai, un tas noteiks jaunās valsts nākotni.
No vienas puses, tā saskaras ar militārām un stratēģiskām problēmām, vardarbības atjaunošanos bijušo atdalīšanās kustības militāro vadītāju starpā, dažu milicijas vienību iejaukšanos, iekšējās drošības privatizāciju, robežu incidentiem ar islāmisko Sudānu, kā arī jautājumu par ieņēmumu no naftas sadalīšanu ar Sudānu. No otras puses, pastāv arī milzīga problēma, kas saistīta ar cilvēkiem, un, manuprāt, Eiropas Savienībai ir aktīvi jāiesaistās tās risināšanā. Pretējā gadījumā notiks katastrofa, kas tikai palielinās šā reģiona nestabilitāti. Sudānā katrs desmitais bērns mirst sava pirmā dzīves gada laikā, savukārt katrs septītais mirst, nesasniedzot piecu gadu vecumu. Dzeramais ūdens un veselības aprūpes pakalpojumi ir pieejami ierobežotā apmērā, un četras piektdaļas iedzīvotāju ir analfabēti. Puse no iedzīvotājiem dienvidos ir jaunāki par 18 gadiem, un, ja viņi nenomirst bērnībā, tad nabadzības un izredžu trūkuma dēļ, iespējams, kļūs par lielgabalu barību konfliktos, kas var iedragāt jaunās valsts neatkarību.
Es ceru, ka Eiropas Savienība ņems vērā šā jautājuma sarežģītību.
Marielle De Sarnez
(FR) Priekšsēdētāja kungs! Es esmu priecīga, ka Dienvidsudānas iedzīvotājiem bija iespēja brīvi izvēlēties savu nākotni. Esmu lepna, ka varu teikt: pateicoties starptautiskās sabiedrības un Eiropas Savienības spēcīgajam atbalstam, ir gūts pēdējais neapstrīdamais rezultāts.
Mēs tuvojamies vēsturiskam pagrieziena punktam: ilgstošam mieram un jaunai valstij zemē, kas savā 55 gadus ilgajā neatkarības vēsturē gandrīz 40 gadus bijusi pilsoņu kara ēnā. Te iezīmējas jauns laikmets, ko raksturo ziemeļu un dienvidu sarunas par jautājumiem, kuri jāatrisina, lai īstenotu 2005. gadā pieņemto Vispārējo miera nolīgumu, proti, tie ir jautājumi par pilsonību, robežu noteikšanu, izlemšanu par to, vai Abjejas reģions piederēs ziemeļiem vai dienvidiem, naftas resursu dalīšanu un par parādu.
Protams, Eiropas Savienībai vajadzēs atbalstīt gan politisko procesu, gan arī jaunās valsts attīstību. Starptautiskā sabiedrība un Eiropas Savienība nedrīkst aizmirst par Ziemeļsudānu, tieši tāpat kā mēs nedrīkstam aizmirst par Dārfūru, kurā konflikts ne tuvu nav atrisināts, vardarbība pēdējos 12 mēnešos ir būtiski palielinājusies un vairāk nekā 270 000 personu ir bijušas spiestas pamest mājas, savukārt vairāk nekā trīs miljoni joprojām dzīvo nometnēs.
Oriol Junqueras Vies
(ES) Priekšsēdētāja kungs! Demokrātija ir Eiropas Savienības pamatprincips, un, ņemot vērā to, ka lielākā daļa Dienvidsudānas iedzīvotāju ir demokrātiskā veidā nobalsojuši par neatkarību, Eiropas Savienībai ir jāatbalsta tūlītēja jaunās valsts izveide. Mums tas ir jādara, jo demokrātija cita starpā ir stabilitātes, drošības un labklājības pamats Āfrikā, kā arī Vidusjūras reģionā. Turpinot tādā pašā garā, es uzsvērtu arī pašnoteikšanās tiesību starptautisko nozīmi starptautisko attiecību veidošanā; mēs to esam piedzīvojuši Kosovā un tagad piedzīvojam arī Dienvidsudānā.
Starptautiskā Krimināltiesa ir noteikusi, ka saskaņā ar starptautiskajām tiesībām demokrātiskie neatkarības procesi ir likumīgi. Robežu noteikšana ietver atgriešanos pie iecerētā, proti, pie demokrātijas. Tāpēc, lai stiprinātu pašu Savienību, arī ES jābūt gatavai atzīt jebkuras Eiropas valsts pašnoteikšanos - piemēram, Katalonijas, Skotijas vai Flandrijas -, kas demokrātiskā veidā izvēlas neatkarību.
Peter van Dalen
(NL) Priekšsēdētāja kungs! Šis laiks ir apokaliptisks. Cilvēki atrodas nepārtrauktā plūsmā no Mauretānijas līdz Omānai. Visā pasaulē tūkstošiem cilvēku mirst dabas katastrofās. Amerikā un Eiropā dejas ap zelta teļu - eiro un dolāru - kļūst aizvien mežonīgākas. Daudzās valstīs tiek vajāti kristieši.
Neviens nezina, kad pienāks pasaules gals, bet Bībele pamāca mūs būt modriem un gataviem.
Tomēr šajā pasaules kņadā mēs piedzīvojam arī kaut ko brīnišķīgu, proti, Dienvidsudānas dzimšanu. Gadiem ilgi Dienvidsudānas iedzīvotāji tika apspiesti un dzīvoja kara apstākļos, bet nu ir brīvi no verdzības. Dienvidsudānas iedzīvotāji ir atbrīvoti no verdzības nama, kurā valda starptautiski meklētais noziedznieks Omar al Bashir. Par to jābūt sirsnīgi pateicīgiem un priecīgiem.
Šajā saistībā es no sirds sveicu draugus no Dienvidsudānas, kuri šodien atrodas šeit. Es lūdzu Dievu, lai šai jaunajai valstij pietiktu gudrības, lai likums un tiesiskums varētu zelt un plaukt. Lai tā būtu valsts, kurā satiekas žēlastība un ticība. Lai tā būtu tauta, kuru caurvij miers un taisnīgums.
Es īpaši lūdzu Komisijai, kuru šeit pārstāv Barnier kungs, nekavējoties atzīt jauno Dienvidsudānas valsti, proti, pēc iespējas ātrāk. Izrādiet atzīšanu ar darbiem. Atbalstiet Dienvidsudānu visos iespējamos veidos. Izvirziet šo valsti par savas ārpolitikas prioritāti. Es ar nepacietību gaidīšu konkrētu jūsu atbildi uz manu lūgumu.
Gay Mitchell
Priekšsēdētāja kungs! Šī sudāniešiem gan ziemeļos, gan dienvidos ir iespēja galvenokārt uzlabot savu tautsaimniecību un izmantot naftas resursu sniegto bagātību, lai pabarotu un izglītotu savus cilvēkus, tomēr arī mums ir jāpalīdz šajā procesā, un tas jādara nekavējoties.
Šobrīd 80 % dienvidnieku nav piekļuves tualetēm. Katrs desmitais bērns mirst, nesagaidot savu pirmo dzimšanas dienu. Nabadzīgākajās dienvidu daļās mazāk nekā viens procents bērnu pabeidz pamatskolu. Katru gadu Sudāna eksportē miljardiem dolāru vērtu naftu. Ja ziemeļi un dienvidi var rast diplomātisku un miermīlīgu risinājumu - un tie to spēj -, tad abas puses, saņemot arī nelielu palīdzību no draugiem, varēs izmantot bagātīgos dabas resursus, lai izvilktu sevi no šausmīgās nabadzības, kas pārņēmusi to zemi.
Protams, abu valdību nākotne ir atkarīga no tādu jautājumu risināšanas kā robežu noteikšana, naftas ieņēmumu sadalīšana un Abjejas - strīdīgā, ar naftu bagātā ziemeļu un dienvidu robežreģiona - statuss. Es mudinu Augsto pārstāvi un Komisiju veicināt ātru diplomātisko sarunu rīkošanu starp ziemeļiem un dienvidiem, lai pēc iespējas īsākā laikā tiktu atrisināti visi jautājumi, un, kas vēl svarīgāk, es mudinu šo jautājumu atstāt kā Eiropas Savienības darba kārtības prioritāti.
Es ar nepacietību gaidu iespēju kādā turpmākajā ĀKK valstu Apvienotās parlamentārās asamblejas sanāksmē ar Parlamentu sveikt abu pušu parlamenta locekļus, kuriem ir attiecīgas pilnvaras pārstāvēt savas valstis. Tas būs apliecinājums tam, ka šīs puses ir ieguvušas valsts statusu. Manuprāt, mums tas jāveicina ātrāk, nevis vēlāk.
Guido Milana
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Es nevēlos pāršķelt šo priekpilno gaisotni.
Taisnība, mēs esam nonākuši tās fāzes nobeigumā, kura sākās 2005. gadā un kuras laikā ar diplomātijas palīdzību tika nodrošināts tas, lai notikumi risinātos iespējami labākajā veidā. Tomēr vēl joprojām ir daudz neatrisinātu problēmu. Šī ir jauna valsts un tāda paliks arī tad, kad atdalīšanās būs notikusi. Šai valstij vēl jānosaka robežas, jānovērš problēmas, kuras tika jau vairākkārt pieminētas un ir saistītas ar konfliktiem Abjejas reģionā, jāatrisina jautājums par naftas cauruļvadu, kas šajā valstī ir vissvarīgākais, kā arī jāatrisina jautājums par starptautisko atbalsta sistēmu.
Tāpēc man ir pavisam vienkāršs komentārs komisāram. Mums jāizdara divas vai trīs lietas. Mums ir jāizstrādā stratēģija Dienvidsudānai un 7. februārī jāatzīst šī jaunā valsts, negaidot līdz 9. jūlijam, kad oficiāli tiks paziņoti referenduma rezultāti. Mums arī nekavējoties jāaktivizē mūsu starptautiskais dienests un jāizveido delegācija Dienvidsudānā.
Šis ir vienīgais veids, kā atbalstīt procesu; šis ir vienīgais veids, kā īstenot gudru, stratēģisku diplomātiju, lai atbalstītu šīs valsts virzību uz demokrātiju. Es teiktu, ka šai valstij vispirms jāizstrādā sava konstitūcija, un šajā jautājumā Eiropa var ar labiem panākumiem palīdzēt.
Niccolò Rinaldi
(IT) Priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, dāmas un kungi! Eiropas Parlamentā es sāku strādāt 1991. gadā kā politikas padomnieks, un jau toreiz Sudānas ziemeļu un dienvidu daļu konflikts bija cikliska krīze. Beidzot, 20 gadus vēlāk, šķiet, ka garā un grūtā tuneļa galā redzams gaismas stars.
Kā jau Milana kungs un citi norādīja, darāmā joprojām ir daudz, tomēr daudzi no mums gatavojās uz ļaunāko un gaidīja, ka atsāksies pilsoņu karš. Tāpēc es sveicu valsts ziemeļu un dienvidu daļas ar šā referenduma provizoriskajiem rezultātiem. Tagad līdz neatkarības pasludināšanai svarīga ir katra diena. Neviens nedrīkst atļauties spert nepareizu soli ne Hartumā, ne Džubā, ne Briselē, ne arī Āfrikas Savienībā Adisabebā. Piemēram, noteikti atzīstama ir doma par to, ka līdz neatkarības pasludināšanai tiek izveidota ES delegācija ar īpašu statusu. Sudāna mums, starptautiskajai sabiedrībai, palīdzēs apgūt brīnišķīgu mācību par cinismu un krīzēm, kuras mēs bieži vien uzskatām par neatrisināmām vairāk gan padošanās dēļ, nevis kāda cita iemesla dēļ.
Frank Engel
(FR) Priekšsēdētāja kungs! Es atzinīgi vērtēju Dienvidsudānas gaidāmo neatkarību un apsveicu Dienvidsudānas iedzīvotājus šā sasnieguma sakarā.
Kā jau tikko teica mūsu kolēģis Goerens kungs, kurš bija tik laipns un šajā jautājumā vērsās pie manis, cilvēkiem ir tiesības nedzīvot saskaņā ar šariata likumiem. Šīs tiesības mums ir jāciena. Tomēr man jānorāda, ka ir dažas tautas, kas ir svētītas, jo tām ir iespēja iegūt tiesības uz šādu brīvību. Turpat līdzās Somālilendas iedzīvotājiem šādas iespējas nav.
Es vēlētos, lai mēs pārstrādātu savu politiku, jo, īstenojot to, līdz šim neesam atzinuši Somālilendas Republikas iedzīvotāju centienus, kas šajā reģionā ir izveidojuši brīvu un demokrātisku islāmisku valsti, pret kuru mēs attiecamies tā, it kā tās nebūtu.
Priekšsēdētāja kungs! Pievēršoties jautājumam par Dienvidsudānu, arī es vēlos izteikties par šīs valsts statusu. Dienvidsudāna joprojām ir nabadzīgākā valsts Āfrikā par spīti tam, ka pēdējos piecos gados tā ir spējusi piekļūt pusei visas Sudānas naftas rezervju. Es nojaušu acīmredzamu attīstības trūkumu, kas līdz šim lielā mērā noticis, tāpēc ka Hartūma nav pietiekami uzraudzīta un tai nav pievērsts pietiekami daudz uzmanības.
Tomēr no šā brīža es vēlos, lai Eiropas Savienība uzstātu uz to, ka ir nepieciešama pārvaldība un attīstība, kā arī nepalīdzētu finansēt attīstības trūkumu, kas nākotnē ir iespējams Dienvidsudānā.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Priekšsēdētāja kungs! Mums vajadzētu pretoties kārdinājumam būt pārmērīgi optimistiskiem šīs dienas debatēs. Pareģojumi par notikumiem Sudānā nav nekas cits kā vien zīlēšana ar kristāla bumbu. Par spīti cerībām, ko vieš nesenais referendums, nedrīkst uzskatīt, ka šis jautājums ir atrisināts. Tā nebūt nav, un vēl nav zināms, vai valsts tiks sadalīta atbilstoši dienvidos dzīvojošo vēlmēm.
Vēl kāda cita problēma ir valsts dienvidu daļas pašreizējā vienotība nepatikā pret islāmiskajiem ziemeļiem. Kad šīs emocija pāries un pienāks laiks veidot valsts iestādes, tad ātri vien kļūs skaidrs šo trīs kultūras un valodas ziņā atšķirīgo cilšu līdzsvars. Šis aspekts būs ļoti svarīgs, un mums vajadzētu jau tagad pievērst tam uzmanību.
Nākamais jautājums, kas mums sev jāuzdod un uz ko jārod atbilde, ir šāds: kāpēc mēs tagad ceram uz mierīgu atrisinājumu konfliktam, kas ir ildzis pusgadsimtu? Atbilde ir skaidra: jēlnafta. Gan ārvalstu uzņēmumi, bez kuriem tik nabadzīgā valstī nevarētu iegūt naftu, gan arī valsts abu daļu pārstāvji ir saoduši petrodolāru smaržu.
Cerēsim, ka alkatība nepadarīs mūs aklus un mūsu vēlme palīdzēt ne tikai nodrošinās finansējumu valsts veidošanas pasākumiem, bet ļaus mums īstenot arī sabiedrībai labvēlīgas programmas.
Anna Záborská
- (SK) Priekšsēdētāja kungs! Pirms referenduma mūs māca nopietnas bažas par to pavadošajiem nemieriem, un esmu gandarīta, ka referendums noritēja mierīgi un bija ticams. Tomēr, kā jau Ashton kundze norādīja, nepieciešams atbilstošs papildu referendums Abjejā, kā arī tajā reģionā, kur atrodas nafta. Šajā papildu balsošanā būs nepieciešama arī Eiropas Parlamenta vēlēšanu novērošanas misijas klātbūtne.
Arī pēc Dienvidsudānas neatkarības pasludināšanas tā būs viena no nabadzīgākajām valstīm pasaulē. Tajā reģionā darbojas daudzas slovāku nevalstiskās organizācijas, un tām ir svarīgi, ka darbam tiek nodrošināti pareizie apstākļi. Vēlos uzsvērt arī vietējās baznīcas un baznīcas organizāciju nozīmi, jo arī tās ir pelnījušas mūsu atbalstu. Tās ir izveidojušas un vada daudzas skolas un medicīnas iestādes, turklāt reģionā tiek ļoti cienītas.
Noslēgumā vēlos teikt, ka pēc Sudānas sadalīšanas mēs nedrīkstam aizmirst par dienvidsudāniešu minoritāti, kas par spīti vajāšanām bēga uz ziemeļiem un tur dzīvo jau daudzus gadus. Ja Ziemeļsudāna neatzīs dubulto pilsonību, kā solījis prezidents O. al-Bashir, tiks piemēroti šariata likumi un viņi var kļūt par otrās šķiras pilsoņiem.
María Muñiz De Urquiza
(ES) Priekšsēdētāja kungs! Mēs debatējam par veiksmes stāstu, proti, to, ka pēc gadiem ilguša konflikta Sudāna ir miermīlīgā un demokrātiskā veidā īstenojusi sarežģītu atdalīšanās procesu saskaņā ar starptautiskajās tiesībās noteiktajiem kritērijiem: jebkuras tautas tiesībām uz pašnoteikšanos, ja šī tauta ir pakļauta ārvalstu, koloniālai vai rasistiskai kundzībai, un tad, ja tauta, īstenojot Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes rezolūciju vai pušu vienošanos, ir panākusi atdalīšanos.
Šis ir arī Eiropas Savienības panākums, jo tā ir atbalstījusi un uzraudzījusi vēlēšanu procesu, tāpat kā drīz darīs Čadā un Ugandā. Cerēsim, ka Eiropas Savienība uzņemsies vadību starptautiskajā sabiedrībā un atbalstīs ikvienu jaunu valsti, kas izveidosies Dienvidsudānas referenduma rezultātā, lai atrisinātu atlikušās problēmas, par kurām jau tika runāts, sākot ar repatriantiem un beidzot ar dabas resursiem. Cerēsim, ka Eiropas Savienība sniegs pilnīgu atbalstu.
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Priekšsēdētāja kungs! Vēlos pagodināt Dienvidsudānas referenduma noslēgumu. Pateicoties demokrātiskam procesam, sarežģīta sabiedrība ar etniskām un reliģiskām atšķirībām, kā arī nopietnām ekonomiska rakstura nesaskaņām ir pārtraukusi konfliktu, kas ir prasījis dzīvību diviem miljoniem cilvēku. Tāpēc vēlos sveikt galvenos šā procesa dalībniekus un izteikt atzinību arī Apvienoto Nāciju Organizācijai, kas pildīja tās miera uzturēšanas misiju. Turklāt es vēlētos, lai līdzīgā veidā tiktu atrisināti arī citi konflikti, un es ceru, ka atsevišķas valstis šeit atbrīvosies no savām bailēm attiecībā uz tādiem principiem kā tautas izvēles tiesības un pašnoteikšanās tiesību izmantošana.
Godkāre, stūrgalvība, nespēja atzīt minoritātes un to tiesības, kā arī nespēja pieņemt majoritāti ir iemesls daudziem saspīlējumiem. Tos var nogludināt, uzturot dialogu un īstenojot politiku. Laikus īstenota pievēršanās dialogam un politikai novērš konfliktus, savukārt notiekošā noliegšana un cenšanās atrisināt konfliktus ar patiesības slēpšanu ir drošākais ceļš uz nožēlu.
Charalampos Angourakis
(EL) Priekšsēdētāja kungs! Diemžēl es neesmu tik optimistiski noskaņots kā lielākā daļa runātāju Parlamentā. Vispirms tāpēc, ka mums sev jāpajautā, kāpēc tieši Dienvidsudāna "tik vienkārši” ieguva neatkarību laikā, kad Rietumsahārā valda tāds režīms, kādu mēs to zinām, kurš turklāt neatzina tās tiesības uz neatkarību. Man un Grieķijas Komunistiskajai partijai ir ļoti vienkārša atbilde. Dienvidsudānai ir paveicies, jo tai ir nafta.
Mēs ceram, ka šī nafta nekļūs par Dienvidsudānas iedzīvotāju lāstu, kā tas bija Irākas un citu tautu iedzīvotājiem. Joprojām pastāv nopietnas, neatrisinātas problēmas. Diemžēl mēs uzskatām, ka galveno spēku sacensība par šo reģionu palielināsies, un mēs aicinām strādniekus Dienvidsudānā nepadoties sadalīšanas un likumu stratēģijai, bet apvienoties ar strādniekiem Ziemeļsudānā, lai savai valstij radītu atšķirīgas perspektīvas.
Franz Obermayr
(DE) Priekšsēdētāja kungs! Nesen Dienvidsudānā notikušajā referendumā tauta izlēma, ka senās, patvaļīgās koloniālās robežas ir jānojauc. Jūlijā oficiāli tiks pasludināta 193. valsts pasaulē. Par neatkarīgu valsti nobalsoja 3,8 miljoni cilvēku, savukārt tikai 45 000 cilvēku balsoja par pašreizējās situācijas saglabāšanos. Tas liecina par to, ka lielākā daļa iedzīvotāju vēlas izmantot pašnoteikšanās tiesības, un tas ir iemesls lielam priekam.
Tomēr atdalīšana vien nepadarīs šo valsti stabilu. Sudāna joprojām ir problēmvieta, un ziemeļos valda radikālais islāms. Tāpēc papildus citiem pasākumiem ir jāizstrādā administratīvas struktūras, jo būs jāpārvalda un jāuzrauga jauna robeža.
Lai to paveiktu, ir jāīsteno efektīva drošības politika visā reģionā - Somālijā, Sudānā un Dienvidsudānā. ES Augstā pārstāve tiek aicināta kopā ar citiem starptautiskās sabiedrības pārstāvjiem veicināt drošību un stabilitāti reģionā un galvenokārt izskaust radikālās tendences un drosmīgi atbalstīt Dienvidsudānu.
Seán Kelly
Priekšsēdētāja kungs! Beidzot pa vidu nomāktībai un nolemtībai mums ir arī kāds stāsts ar labām ziņām. Tas ir stāsts, kurā ļoti liela nozīme bija Eiropas Savienībai, un es par to esmu ļoti lepns - izsaku atzinību Ashton kundzei un viņas kolēģiem, kā arī Parlamenta locekļiem, kuri uzraudzīja referendumu.
Protams, tagad sāksies īstais darbs, lai nodrošinātu Dienvidsudānas pāreju uz brīvību un valstiskumu. Tas ir ļoti grūti, un pasaules vēsture liecina, ka bieži vien šāda pāreja izraisa pilsoņu karu.
Eiropas Savienības nozīme šīs pārejas īstenošanā var būt izšķiroša, kā rezultātā Dienvidsudānas iedzīvotājiem tiktu nodrošinātas pamata cilvēktiesības, ko minēja Mitchell kungs, piemēram, izglītība un kaut vai tualetes.
Manuprāt, izšķiroši būs tādi jautājumi kā robeža un naftas resursu sadalīšana. Kāds slavens īru varonis, Michael Collins, reiz teica, ka robežvalsts ir problēmvieta un tāda būs vienmēr.
Eiropas Savienība, ko uzskata par neatkarīgu un objektīvu, var uzņemties izšķirošu pienākumu, īstenojot tik ļoti nepieciešamo pāreju. Sirsnīgi pateicos jums. Mēs sudāniešiem vēlam vislielāko veiksmi un izdošanos.
Michel Barnier
Priekšsēdētāja kungs! Ashton kundze lūdza mani katru no jums uzklausīt, un es to cītīgi esmu darījis. Vēlos pateikties jums par sapratni, jo steidzīgu iemeslu dēļ Ashton kundzei vajadzēja atstāt plenārsēžu zāli pēc tam, kad viņa kā Augstā pārstāve bija paskaidrojusi savu nostāju ļoti delikātajā jautājumā par Sudānu.
Šis milzīgais Āfrikas reģions skaidri parāda - turklāt, dāmas un kungi, par to liecina arī jūsu uzstāšanās -, ka tas, kas notiek vienā valstī, var ietekmēt attīstību, mieru un stabilitāti visās pārējās valstīs. Jāatceras, ka ar Sudānu robežojas deviņas valstis. Tāpēc šim referendumam ir tik liela nozīme.
Tāpat kā Ashton kundze, arī De Keyser kundze - turklāt vēlos izteikt atzinību viņai kā galvenajai vēlēšanu novērotājai - atgādināja par šā referenduma panākumiem, proti, paraugprocesu un pāreju, kurai jānorit mierīgi. Tā kā viņa pati ir tā rīkojusies, arī es vēlos pateikties Eiropas Parlamenta locekļiem un citām pusēm par veiksmīgo Eiropas iestāžu, jo īpaši Eiropas Parlamenta, sadarbību šajā procesā.
Dāmas un kungi! Vairāki no jums pieminēja Dārfūru. Es neesmu aizmirsis 2004. gadu, kad krīzes kulminācijas brīdī, būdams toreizējais Francijas Ārlietu ministrs, devos uz Al-Fashir pilsētu Dārfūrā, kā arī neesmu aizmirsis to, ko tur dzirdēju un redzēju.
Tāpēc priecājos, ka man ir dota iespēja Ashton kundzes vārdā izteikties par šo situāciju. Mēs pievēršam ļoti lielu uzmanību šim jautājumam un, protams, ar nopietnām bažām vērojam šodienas notikumu gaitu, vienlaikus dabiski paužot nožēlu par daudzajiem cilvēktiesību pārkāpumiem un ANO personāla nolaupīšanu. Tieši tāpēc mēs gaidām, ka visas puses iesaistīsies miera procesa īstenošanā. Protams, mums ir jāatbalsta šis miera process. Tas ir mūsu politisko darbību mērķis, mērķis visam tam, kas tiek darīts, lai radītu stabilitāti, un vēl konkrētāk - visas mūsu humānās palīdzības sniegšanas mērķis.
Priekšsēdētāja kungs! Vēlos norādīt, ka kopš 2003. gada Eiropas Savienība ir ziedojusi 776 miljonus eiro sadarbībai humānās palīdzības jomā ar Sudānu, jo īpaši ar Dārfūru, kurai šī palīdzība ir ļoti nepieciešama, kā arī sadarbībai ar Dienvidsudānu. Vēlos arī norādīt jeb apstiprināt, ka Komisijas Humānās palīdzības un civilās aizsardzības ģenerāldirektorāts (ECHO) turpinās aktīvi darboties, un es vēlos pateikties ikvienam darbiniekam, kurš sadarbībā ar Apvienoto Nāciju Organizāciju ir strādājis kopā ar ECHO, no jauna integrējot cilvēkus, kas Dienvidsudānā atgriežas no ziemeļiem.
Pievēršoties jautājumam par sadarbību ar Dienvidsudānu, Eiropas Savienība sniegs plašāku palīdzību šim ārkārtīgi īpašajam reģionam, lai veicinātu lauku attīstību un celtu lauksaimniecības produktu ražotspēju, kas iedzīvotājiem šajā reģionā ir ļoti nepieciešama, lai viņiem nav mūžīgi jābūt atkarīgiem no importa, kas cenu nepastāvības dēļ kļūst aizvien dārgāks. Tie, kas mani pazīst, zina manu nelokāmo apņemšanos šajā jautājumā tagad kā komisāram un agrāk saistībā ar citām pilnvarām. Šā rīta paziņojumā Komisija sīki un plaši runāja par šo jautājumu. Tāpēc tādās svarīgās jomās kā lauku attīstība, lauksaimniecības attīstība, pamatpakalpojumi, izglītība un veselība Komisija arī turpmāk palielinās savu palīdzību. Šobrīd esam iecerējuši radīt īpašus līdzekļus aptuveni 150 miljonu eiro apmērā, kas būtu paredzēti visvieglāk ievainojamām iedzīvotāju grupām Sudānā un, protams, Dienvidsudānā.
To es vēlējos pastāstīt. Vēl īsi vēlos izteikt trīs komentārus. Runājot par pilsonības jautājumu, ko pieminēja vairāki Parlamenta locekļi, gribu teikt, ka mēs pilnīgi atbalstām prezidenta T. Mbeki vadītās grupas darbu, kas veicina sarunas par turpmāko pilsonību un par citiem jautājumiem, kuri saistīti ar šo nopietno pilsonības problēmu.
Pievēršoties jautājumam par starptautisko tribunālu, Eiropas Savienība arī turpmāk bez ierunām atbalstīs Starptautisko Krimināltiesu. Atkal un atkal esam aicinājuši visas iestādes, jo īpaši Sudānā, pilnīgi sadarboties ar Starptautisko Krimināltiesu.
Priekšsēdētāja kungs! Visbeidzot vēlos izteikties par jautājumu, kuru akcentēja vairāki deputāti, proti, par parādu. Vēlos jums atgādināt Padomes jaunākos secinājumus, kas bija ļoti nepārprotami: Eiropas Savienība atbalstīs parāda atvieglošanu šai valstij, ņemot vērā - kā to dara arī citi partneri - paredzamo progresu, kura panākšanā vēlamies līdzdarboties un kuru vēlamies veicināt gan politiski, gan ekonomiski, lai tādējādi nodrošinātu šīs valsts stabilitāti.
Šādas atbildes vēlējos sniegt Ashton kundzes vārdā.
Priekšsēdētājs
Debates tiek slēgtas.
Indrek Tarand
rakstiski. - Situācija visā Ziemeļāfrikā patiesi ir bīstama, tomēr vienlaikus tā vieš cerību. Reģionālo raksturiezīmju dēļ, lai nodrošinātu drošību un stabilitāti, īpaša uzmanība būs jāpievērš humānajai un militārajai kapacitātei. Tomēr, tā kā esam piedzīvojuši to, ka modernu militāru aprīkojumu, piemēram, karakuģus "Mistral”, ES pārdod Krievijai, vai kāds ir padomājis par to, ka Krievijā šāda demokrātiskā revolūcija vēl tikai jāīsteno?
Andreas Mölzer
rakstiski. - (DE) Bija paredzams, ka referendumā Dienvidsudānā iedzīvotāji nobalsos par atdalīšanos. Bija arī paredzams, ka tas nekādā ziņā neatrisinās problēmas šajā reģionā. Viens ir skaidrs, dienvidi joprojām ir nestabili, un dienvidiem visupirms jāparāda, ka tie var būt neatkarīga valsts. Iespējams, ka tas notiks vēl pirms paredzētā datuma jūlijā, jo 25 % teritorijas zudums un 20 % iedzīvotāju zudums Ziemeļsudānu nesatrieks tik spēcīgi kā ievērojamas naftas ieņēmumu daļas atdošana. Tāpēc ES ir jāpalīdz jaunajai valstij saglabāt neatkarību un aizsargāt suverenitāti, jo arī palīdzība Dienvidsudānai attīstības jomā var būt ļoti nozīmīga Eiropas turpmākā apgādē ar naftu. Tāpēc ES vajadzētu sekot Ķīnas piemēram, jo īpaši tāpēc, ka Pekina gudri sasaista attīstības palīdzību ar izejmateriālu piegādi. Tādējādi labumu no Ķīnas modeļa gūst abas puses. Nedrīkst arī aizmirst par problēmu, kas saistīta ar nelegālo migrāciju uz Eiropu. Tāpēc ar Dienvidsudānas valdību ir jānoslēdz nolīgums par to pavalstnieku atpakaļuzņemšanu, kas Eiropas Savienībā iebraukuši nelegāli. Pēc tam mums vajadzēs rūpīgi sekot līdzi tam, vai Dienvidsudāna patiešām ir gatava īstenot šāda nolīguma nosacījumus.
