Slávnostná schôdza - Estónsko
Predseda
Dámy a páni, dnešný deň je výnimočný pre Európsky parlament, pretože vítame medzi sebou jedného z našich bývalých členov - osobu, ktorá je v súčasnosti prezidentom Estónskej republiky, nášho bývalého kolegu pána Hendrika Ilvesa! Radi by sme Vás srdečne privítali v Európskom parlamente!
(hlasný a nepretržitý potlesk)
Dámy a páni, keď sa dočkáme okamihu, ako je tento, patrí sa pozerať nielen na súčasnosť, ale tiež si pripomenúť, akú dlhú a širokú cestu sme prešli, kým sa tu zhromaždili člen spolu s ďalšími členmi Estónska - a z Lotyšska a Litvy, ak to ohraničujeme v prvom rade baltskými štátmi - ktorí boli zvolení za členov parlamentu a ktorých krajiny, slobodné krajiny, v ktorých po celé desaťročia vládol totalitný komunizmus, sú tu zastúpené, odkedy Estónsko získalo slobodu.
Tohto nášho člena si na základe demokratického rozhodnutia zvolil ľud, aby sa stal prezidentom krajiny. Ide o osobu z Estónska, ktorá je viac ako dosť spätá s budúcnosťou Európy, a samozrejme aj s jej prítomnosťou. Na začiatku vo funkcii ministra zahraničných vecí viedol rokovania o členstve v Európskej únii a následne sa od roku 2003 až po priame voľby v roku 2004 stal pozorovateľom v Európskom parlamente, a nakoniec bol členom Európskeho parlamentu až po jeho zvolenie za prezidenta Estónskej republiky v septembri 2006. Pán prezident Hendrik Ilves sa ujal úradu prezidenta Estónska dňa 9. októbra 2006.
Vážený pán prezident Ilves, je pre nás cťou, že Vás môžeme privítať v Európskom parlamente, ktorý zajtra oslavuje 50-te výročie svojho vzniku. Vaša návšteva je začiatkom osláv a rád by som Vás požiadal, aby ste predniesli prejav Európskemu parlamentu. Ešte raz, srdečne Vás vítame!
(potlesk)
Toomas Hendrik Ilves
prezident Estónskej republiky. - (ET) Moji priatelia, dovoľte mi, aby som Vám poprial všetko najlepšie k výročiu. Drahí priatelia a kolegovia, kolegovia v pravom zmysle slova, priatelia, ktorí ste mi chýbali za posledný rok a pol. Ako sa tak na Vás všetkých pozerám - vyzerá to tak, že Vás je tu oveľa viac, ako keď som sa pozeral z miesta 131, kde som zvykol sedávať.
Neviete si predstaviť, aký ste skvelí ako Parlament Európy. Viem, musel som odísť, aby som si to uvedomil. Ale dovoľte mi teraz pokračovať v mojej súčasnej úlohe prezidenta krajiny .
Dnes, keď Estónsko vstupuje do piateho roku, ako sa stalo členom Európskej únie, už nie sme viac "nový člen", ktorý sa učí. Skutočne si myslím, že je čas dať bokom výraz "nový členský štát" ako anachronizmus bez akéhokoľvek významu .
(potlesk)
V súčasnosti už viac nie sú noví alebo starí členovia. Sú iba členovia. Výraz "nový členský štát" dokonca neznamená ani "chudobnejší členský štát", keďže niekoľkí z nás dostihli "starých členov".
V súčasnosti existujú v únii záujmové združenia, politické skupiny a tie sú usporiadané na množstve ďalších rozmerov - malých alebo veľkých členov, priemyselných alebo obchodných národov a tak ďalej. Ale základ netvorí časový rozmer alebo dĺžka členstva.
Dnes sa tu chcem pozerať vpred desať rokov do budúcnosti, keď všetci budeme starí alebo starší členovia. Do obdobia 100 rokov po prvej hrôzostrašnej európskej občianskej vojne 20-teho storočia. Vyjadrujeme sa o únii, ako o odpovedi na druhú európsku občiansku vojnu, spôsobe usporiadania nášho kontinentu tak, aby sa už neopakovali hrôzy druhej svetovej vojny.
Ale nesmieme zabudnúť na skutočnosť, že tretina, a pravdepodobne aj viac, členov dnešnej Európskej únie sa dostala z trosiek prvej svetovej vojny ako nezávislé politické subjekty. Fínsko, Estónsko, Lotyšsko, Litva, Poľsko (po 140-tich rokoch neexistencie), bývalé Československo spolu s Maďarskom a Rakúskom ako ich poznáme dnes, všetky tieto štáty sa vynorili v 20-tom storočí po zániku ríše, medzinárodných superveľmocí a vznikli nové štáty založené na sebaurčení.
Vyzdvihujem túto skutočnosť, pretože moja krajina, podobne ako veľa ďalších súčasných členov, začala tým, že sa snažila vymaniť spod tyranie veľkých, despotických alebo nedemokratických nadnárodných subjektov - známych ako ríše.
Estónsko, podobne ako veľa ďalších krajín, sa dokonca snažilo vymaniť nie menej ako dvakrát.. V súčasnosti sme sa spojili s cieľom vybudovať nový nadnárodný orgán - a novú identitu, našu Európsku úniu.
Urobili sme tak, pretože sme boli dobývaní alebo obsadzovaní, ale najskôr pretože sme sa tak slobodne rozhodli. A pretože veríme, že robíme správnu vec. Týmto tiež uplatňujeme naše právo na sebaurčenie.
Vyzdvihujem túto skutočnosť, pretože Estónsko bude mať o desať rokov po prvýkrát privilégium a zodpovednosť vykonávať predsedníctvo a ja pevne dúfam, že keď nastane ten okamih, už sa viac nebudeme zaoberať otázkami, s ktorými zápasíme dnes. Z tohto dôvodu chcem dnes hovoriť o záležitostiach, ktoré budú dôležité o desať rokov.
Nakoniec, vyzdvihujem túto skutočnosť, pretože volebné obdobia a obdobie výziev, ktorým čelíme, nie sú úmerné: zaoberáme sa problémami, ktoré spadajú do štvorročného alebo päťročného obdobia.
Ale výzvy a tlaky, ktorým dnes čelí Európska únia, od energetiky až po životné prostredie, od hospodárskej súťaže až po rozširovanie, od spoločnej zahraničnej politiky až po migráciu, sú kľúčové záležitosti, ktoré si vyžadujú odvahu a činy v horizonte dlhšieho časového obdobia, ako sú dve alebo tri volebné obdobia.
Dámy a páni, keďže nedokážeme predvídať budúcnosť, niektoré tendencie a nebezpečenstvá je možné všeobecne rozlíšiť. Nechýbali diskusie o dvoch paralelných hrozbách, ktorým čelíme: globálne otepľovanie a pokles zásob fosílnych palív. Obe záležitosti majú celosvetový charakter a príslušné rozhodnutia, ktoré by nebolo možné uskutočniť bez Európskej únie, je potrebné adresovať celej planéte.
V rovnakom čase únia čelí rôznym druhom vážnych výziev. Kým ich nesplníme, možno o desať rokov, ale určite o štvrťstoročie, je možné, že stratíme bohatstvo a úspech, z ktorého sa dnes tešíme. Tieto výzvy a nátlaky sú všetky späté s konkurencieschopnosťou Európskej únie.
Kde je naša konkurencia? Je tu v Európskej únii alebo von vo svete? Samozrejme odpoveď je "všade": súťažíme na trhu v rámci Európskej únie, ako aj na celom svete.
Ale ak sa pozrieme na dlhodobé tendencie globalizácie, mali by sme byť vďační Jeanovi Monnetovi a Jacquesovi Delorsovi za to, že vytvorili vnútorný trh v období, keď globalizácia ešte nebola výrazným fenoménom.
Cieľom vnútorného trhu je, aby umožnil jednotlivým európskym národom udržať konkurencieschopnosť z globálneho hľadiska. Hnacím motorom celosvetovej konkurencieschopnosti bola otvorenosť v Európe a otvorenie sa konkurenčným tlakom v rámci Európy.
Súčasné zmýšľanie v Európskej únii nie vždy poskytuje dôvod na optimizmus, a to z dvoch príčin: po prvé, nevýrazná implementácia lisabonskej stratégie, nášho vlastného dobre zameraného programu pre rozvoj inovácie a konkurencieschopnosti.
(potlesk)
a po druhé, rastúci protekcionizmus, nielen smerom k vonkajšiemu svetu, ale aj v rámci našich vlastných hraníc.
Dovoľte mi, aby som sa zameral na tieto dve záležitosti. V období, keď sa moja krajina vymanila z 50-ročnej zaostalosti spôsobenej Sovietskym zväzom, cítil som beznádej, ako dlho bude asi trvať výstavba infraštruktúry potrebná pre Estónsko.
V niektorých oblastiach, ako sú informačné technológie, Estónsko by mohlo začať na základe rovnakých podmienok. Investície, ktoré uskutočnili verejné a súkromné odvetvia v oblasti IT, umožnili krajine dosiahnuť úroveň, ktorá je nad priemerom Európskej únie a v neskorých 90-tych rokoch sa situácia v elektronických vládnych službách a v službách v niektorých odvetviach ako je bankovníctvo, dosiahla úroveň, ktorá tešila iba málo krajín v Európe.
Dôraz, ktorý moja krajina kládla na rozvoj IT, nám umožnil byť viac konkurencieschopnými. Ale vo svojej podstate to nestačí. Všeobecnejšie, Estónsko podobne ako zvyšok Európy ponecháva inováciu vo vede a rozvoji iným.
Inovácie prichádzajú v prvom rade, buďme úprimní, zo Spojených štátov, s čím súvisí únik najbystrejších a najlepších mozgov z Európy rovnako ako aj z Indie a Číny, aby si Spojené štáty udržali vysokú úroveň konkurencieschopnosti. Je potrebné začať zaoberať sa vážne touto otázkou.
Máme odpor voči imigrácii, naše deti si stále čoraz menej volia štúdium matematiky, vedy a techniky, a tým sa uzatvárame pred konkurenciou v Európskej únii v jednom z najkonkurencieschopnejších odvetví svetového hospodárstva: službách.
Konkurencia alebo jej nedostatok v rámci Európskej únie má taktiež vplyv na bezpečnosť. Vzhľadom na význam energie, je pochopiteľné, že veľa krajín v Európskej únii chce ochrániť svoje spoločnosti od konkurencie a sú odporcami liberalizácie trhu s energiou.
Je to pochopiteľná odozva. Ale v súčasnosti jediným najväčším zdrojom energie v Európe je krajina, ktorá sa vyhlásila za "energetickú superveľmoc" a na domovskej stránke Ministerstva zahraničných vecí uvádza, že energia je nástrojom zahraničnej politiky.
Ak sa chceme v budúcnosti vyhnúť tomu, aby sa členovia Európy podrobili stratégii "rozdeľuj a panuj", alebo aby súperili v súvislosti s obchodovaním pohonných látok, čo vidíme v Európskej únii, potom nemôžeme zabrániť potrebe spoločnej energetickej politiky.
(potlesk)
s komisárom pre energetiku s vyjednávacím vplyvom komisára pre obchod.
Keďže máme spoločný obchodný režim, mali by sme zdokonaliť spoločnú energetickú politiku, rovnako sa vyžaduje nevyhnutná podmienka vonkajšej politiky, najmä liberalizovaný vnútorný trh.
Takže kde sa nachádzame, keď sa pozeráme do budúcnosti? Kórejci a Japonci majú omnoho vyšší prístup k internetu ako Európania a oveľa menšie náklady na širokopásmové pripojenie; Ázia a US majú (alebo v prípade US taktiež vzdelávajú a prijímajú do zamestnania) oveľa viac technikov a vedcov.
To neveští nič dobré. Bude to viesť k postupnému úpadku Európy a európskej konkurencieschopnosti v globalizovanom hospodárstve. Samozrejme, aspoň s tým niečo robíme.
Prvým krokom pre Estónsko je reformná zmluva a rád by som sa poďakoval portugalskému predsedníctvu za skvelú prácu pri riešení tejto záležitosti. Ak sa nerozšíri hlasovanie kvalifikovanou väčšinou, ocitneme sa ochromení, bez predsedu a ministra zahraničných vecí EÚ nebudeme mať jednoducho taký vplyv.
Príklad Európy, keď ťahala za kratší koniec, možno vidieť v našej susedskej politike. Európska Rada v dokumente o zahraničných vzťahoch dospela k záveru, citujem: "Susedská politika Ruska je lepšie prepracovaná, lepšie usporiadaná a lepšie implementovaná ako susedská politika Európskej únie. Rusko vyčleňuje viac politických, hospodárskych a dokonca aj vojenských zdrojov ako Európska únia na ovplyvňovanie susedskej politiky". Koniec citácie.
Nehovorí to v prospech našej ospevovanej "mäkkej veľmoci". Naša susedská politika je ešte stále spätá so základnými dlhodobými otázkami: čo bude o desať rokov? Existujú dve hľadiská k tejto otázke: akí veľkí budeme o desať rokov a aké bude okolité prostredie?
Aká veľká bude Európska únia v roku 2018? Nevieme, ale je na nás, aby sme o tom rozhodli. Samozrejme, nebude nás tak veľa, ako by si to niektorí z nás priali, ale určite nás bude viac ako v súčasnosti. Našim východným a južným susedom, ktorí sa k nám určite nikdy nepripoja.
Zdá sa mi, že jedným zo základných záujmov by malo byť, aby rozdiely medzi Európskou úniou a jej susedmi z hľadiska hospodárskeho blahobytu a politickej slobody neboli také veľké, aby sme nemuseli čeliť veľkej vlne ilegálnej imigrácie alebo politickým utečencom.
Ukázalo sa, že sme sa dokonca nepoučili ani z našich vlastných vynikajúcich skúseností, akým bolo minulé rozširovanie. Plánujeme zvýšiť podporu svetu bez podmienenosti na reformy. Prostredníctvom našich rozvojových bánk podporujeme rozvoj krajín, ktoré dôkladne prejavujú antagonistické obchodné politiky voči Európskej únii .
Taktiež by sme si mali uvedomiť, že náš model nie je v súčasnosti jediný. Francis Fukuyama priznáva, že Hegelov sen neúprosnej prechádzky dejinami smerom k liberálnej demokracii sa ukázal ako nesprávny. Načo sú dobré požiadavky boja proti korupcii v súvislosti s úvermi, ktoré poskytuje Svetová banka rozvojovým krajinám, keď štátne investičné fondy ponúkajú lepší obchod bez akýchkoľvek obmedzení?
Mýlili sme sa, keď sme si mysleli, že žijeme v zidealizovanom svete. Namiesto toho, rast autoritatívneho kapitalizmu ako alternatívy demokratických trhových ekonomík je pravdepodobne najnovší ideologický, intelektuálny a morálny zápas, ktorému čelíme.
(potlesk)
Samozrejme potrebujeme prehodnotiť naše politiky, ale to nebude všetko. Potrebujeme viac odvahy; potrebujeme sa pozerať do budúcnosti a pochopiť, kde sa tak my ako aj svet budeme nachádzať o 20 alebo 25 rokov, v čase keď dokonca hybná sila hospodárstva, akou je v súčasnosti Nemecko, bude prevyšované Indiou a Čínou.
Potrebujeme začať plánovať už dnes, aby sme sa pripravili na nasledujúce štvrťstoročie. Pevne dúfam, že s nastávajúcimi voľbami do Európskeho parlamentu, strany nebudú súťažiť na základe zachovania súčasného stavu status quo, ale na základe pohľadu do budúcnosti.
Dámy a páni, demokracia existuje pre svojich občanov, založená na odhodlaní občanov a podlieha ich schváleniu. Na tento účel sme vytvorili inštitúcie, ktoré by sa so vstupom novej zmluvy do platnosti mali ďalej rozvíjať a zdokonaľovať.
Ale nemali by sme prenášať našu zodpovednosť na inštitúcie; vytvorenie zahraničnej služby alebo rozšírenie rozsahu hlasovania kvalifikovanou väčšinou nebude znamenať veľa, ak nerozvinieme zásadné pochopenie európskych záujmov.
Skutočnosť, že máme spoločných konzulárnych úradníkov, znamená zefektívňovanie byrokratických reforiem. Taktiež je vítaným krokom fakt, že je čoraz zložitejšie použiť veto, ale ak členské štáty uveria, že ich záujmy sa neberú do úvahy, bude to znamenať iba malý pokrok.
Potrebujeme sa vrátiť späť k základnému poznaniu, ktoré prispelo k úspechu Európskej únie. Najmä štátne záujmy sú najlepšie zabezpečené, keď sa ich všetci sčasti vzdáme tak, aby únia ako celok bola úspešná. Neznamená to odovzdať peniaze alebo porozdávať náhradné sladidlá neposlušným členom, ktorí nie sú ochotní súhlasiť s politikou. Myslím tým naše miesto vo svete ako samostatných národných štátov a spolu ako Európskej únie.
Keď hovoríme o silnej Európe, musíme si uvedomiť rovnakú pravdu, ktorá je dobre známa nám všetkým politikom v domácich krajinách: naša krajina je silná na svetovej scéne, alebo aj v Európe len vtedy, keď sme silní doma. Vlády, ktoré majú silnú podporu, si môžu dovoliť byť rázni na medzinárodnej scéne.
Som si istý, že toto je problém celej Európskej únie. S cieľom vytvárať stúpajúce európske cítenie medzi našimi voličmi, potrebujeme predstihnúť návrhy Komisie, ktoré sa zaoberajú vysokoškolskými študentmi, ktorí študujú jeden rok na univerzite v inom členskom štáte. Potrebujeme aktívne podporiť tento fenomén v domácej krajine tak, aby nielen úradníci, ale aj naši občania sa mohli navzájom spoznávať.
Samozrejme to znamená, že potrebujeme zvýšiť úroveň znalosti jazykov. O desať rokov by sme sa mali dokázať pozerať na úniu, kde každý vysokoškolský študent ovláda znalosť ďalšieho jazyka členského štátu, a tým nechcem povedať, že by to mala byť angličtina, pretože angličtina je tak dominantná vo vede, obchode, zábave a internete, že sa už dlhšie nevníma ako cudzí jazyk. Myslím tým napríklad poľsky hovoriacich Portugalcov, španielsky hovoriacich Estóncov a slovinsky hovoriacich Švédov.
Mali by sme tiež viac uvažovať z hľadiska regiónov. Parlament ukázal, že dokáže zohrávať silnejšiu úlohu, ako sme si kedy dokázali predstaviť. Som hrdý na to, že iniciatíva - stratégia pre pobaltskú oblasť, s ktorou sa spájalo moje meno, je jednou z prvých stratégií Európskej únie, ktorá tu vznikla, práve tu v Európskom parlamente, nie v Rade alebo Komisii, a v súčasnosti sa táto iniciatíva stáva programom Európskej únie.
(potlesk)
Parlament je spojovací článok medzi inštitúciami Európskej únie a jej občanmi, ktorí umožňujú fungovanie únie. Moji drahí kolegovia, z tohto dôvodu iba tu môžete nájsť jemné vyváženie záujmov vašich voličov a záujmov únie. Ide o niečo, čo nedokáže urobiť žiadna iná inštitúcia a nikto to nevie urobiť tak dobre ako vy.
Vážený členovia Európskeho parlamentu, nemenej dôležité pre občanov Európy, pre Európu európskych občanov, je uvedomiť si, kto sme, odkiaľ sme prišli a ako sme sa tu dostali.
Práve v týchto miestnostiach sa na mňa raz obrátil kolega počas prejavu člena parlamentu o masových deportáciách v krajine tohto člena a opýtal sa: "Prečo vy, ľudia, nedokážete zabudnúť na minulosť a myslieť na budúcnosť? "
Všetci si myslíme, že poznáme históriu Európy, a tak je možno nepríjemné počuť, že Európa, ktorú poznáme je v skutočnosti iba jedna časť Európy, ako na to efektívne poukázal Norman Davies - veľký historik Európy.
A predsa súčasná Európska únia prijíma históriu celej Európy so všetkou svojou slávou aj biedou. Dnes sme dedičmi Bismarckových sociálnych reforiem, ako aj Salazarovho režimu. Prvej svetovej konštitučnej demokracie, ako aj potlačovania, ktoré uskutočňovali kruté vnútorné bezpečnostné služby. Toto je naša Európa.
Ale skutočnosť, že prvá konštitučná monarchia bola v Poľsku, a že potlačovanie bezpečnostnou políciou sa uskutočňovalo doslova počas existencie múru od obdobia hospodárskeho zázraku (Wirtschaftswunder), sú veci, o ktorých vieme omnoho menej, ako by sme mali.
Dámy a páni, našou úlohou je poznať našu Európu. Jeden z najväčších Európanov 20-teho storočia, Salvador de Madariaga, ktorý žil v exile od Francovho režimu, sa vyjadril takto: "Táto Európa sa musí narodiť. A narodí sa, keď Španieli povedia "naše Chartres", keď Angličania vyslovia "náš Krakow", keď Taliani budú hovoriť o "našej Kodani" a Nemci budú rozprávať o "našich Brugách".... Potom bude Európa skutočne žiť. Až potom duch, ktorý vedie Európu, vysloví slová stvorenia: "Fiat Európa". ako povedal Salazar de Madariaga.
Ale ak sa chceme dostať do budúcnosti Madariagu, musíme sa naučiť poznať sa navzájom, vzájomnú minulosť, pretože iba vtedy môžeme spoločne budovať budúcnosť. Aj toto je našou úlohou na najbližších desať rokov.
Dámy a páni, dnes som sa pokúsil naznačiť niektoré výzvy, ktorým budeme čeliť v budúcnosti. Vývoj Európy ani zďaleka neskončil, ešte musíme toho veľa urobiť. V mojej rodnej krajine, Estónsku, keď máme splniť náročnú úlohu alebo uskutočniť významný záväzok, zvykneme povedať: kiežby sme mali silu to uskutočniť.
Kiežby sme mali všetci silu!
Ďakujem Vám.
("Standing ovation")
Predsedajúci
Dámy a páni, povstaním zo svojich stoličiek a nadšeným potleskom ste sa poďakovali prezidentovi Estónska za jeho príjemný a pre nás, Parlament, priateľský, ale predovšetkým na budúcnosť zameraný prejav.
Pán prezident Ilves, rozprávali ste o niečom, čo leží v srdci Európy, a to o vzájomnom sa pochopení a zmýšľaní. Keď vieme ako uvažujeme, vieme ako môžeme spolu pracovať.
Keď ste rozprávali o výmene mladých ľudí, spomenul som si - a verím, dámy a páni, že môžeme byť na to hrdí - že keď sa schvaľoval finančný výhľad a boli snahy radikálne znížiť financie na výmeny mladých ľudí, program Erazmus a celoživotné vzdelávanie, ozvali sme sa a povedali : Finančný výhľad prinesie výsledky iba vtedy, ak zvýšime finančné prostriedky pre mladých ľudí, aby mohli vytvárať porozumenie a zmysel pre spolupatričnosť v Európskej únii.
(potlesk)
Dovoľte mi povedať na záver - a robím tak so vzrušením: ak pán prezident Estónska spomenul dejiny, musíme povedať, že dejiny Európy, nášho kontinentu, boli z viacerých hľadísk pozitívne, ale niektoré obdobia boli poznačené tragédiou. To, čo v súčasnosti robíme, aj tu v Európskom parlamente, je odpoveďou na skúsenosti z dejín.
Skutočnosť, že ste to spomenuli práve dnes, znamená veľký deň pre Európsky parlament. Môžeme si vydláždiť cestu do budúcnosti iba vtedy, ak sa pozrieme na dejiny, poučíme sa z jej dôsledkov a potom budeme spoločne pracovať na základe vzájomného porozumenia a ducha spolupatričnosti, ako ste povedali, pán prezident Ilves, v záujme spoločnej Európy.
Veľká vďaka, pán prezident Ilves!
(potlesk)
