A támogatáshatékonyságról szóló, 2005. évi párizsi nyilatkozat nyomon követése (vita)
Elnök
A következő napirendi pont Van Hecke úr jelentése Fejlesztési Bizottság részéről, a támogatáshatékonyságról szóló, 2005. évi párizsi nyilatkozat nyomon követéséről.
Johan Van Hecke
előadó. - (NL) Három évvel ezelőtt több mint száz adományozó és partnerország kötelezettséget vállalt Párizsban, hogy hatékonyabbá teszik a fejlődő országoknak nyújtott támogatásokat, egyebek mellett nagyobb fokú harmonizációra, demokratikus ellenőrzésre, kölcsönös elszámoltathatóságra és nagyobb átláthatóságra törekedve.
A korábbi monterrey-i nyilatkozatokkal ellentétben a párizsi nyilatkozat egyértelmű célkitűzéseket határozott meg, amelyeket tizenkét intézkedésbe és mutatóba ültettek át, és ez tulajdonképpen egy jelentős előremutató lépés volt. Idén decemberben, Accrában egy kezdeti értékelést kell készíteni arról, hogy mi valósult meg ezekből a nagy ígéretekből.
El kell mondani, hogy az elmúlt években az Európai Bizottság nagy erőfeszítéseket tett a támogatásokra vonatkozó új rend végrehajtása érdekében. A Bizottság büszke lehet arra, amit a munkamegosztás, a jobb koordináció és a helyi hozzájárulás tiszteletben tartása terén elért. 2006-ban Michel biztos kezdeményezésére a Bizottság egy kicsit tovább ment a párizsi vállalásoknál, és elfogadott egy ambiciózus akciótervet, illetve a munkamegosztás és az eredményalapú irányítás koncepcióját. Van azonban még tennivaló. Számos elképzelést még át kell ültetni a gyakorlatba.
Például, a támogatás nincs megfelelő módon hozzáigazítva a nemzeti rendszerekhez és túl sok eltérő fizetési rendszer kap szerepet a folyamatban. Ami a támogatások kötöttségének feloldását illeti, alig jutottunk valamire. A technikai együttműködés még mindig túlságosan az adományozókra irányul. A segélyezési atlaszt sürgősen aktualizálni kell, és ki kell terjeszteni, majd pedig a leginkább elhanyagolt országokra és ágazatokra kell összpontosítani.
Emellett a munkamegosztásra vonatkozó magatartási kódex jóváhagyása is gondot jelent. Először is, mert a tagállamok nem teljesítik az ígéreteiket. A tagállamok elmaradásban vannak, úgy a hatókör, mint a hatékonyság tekintetében. A hivatalos támogatásra fordított összegek aránya 2000 óta először csökkent, a 2006-os 0,41%-ról 2007-ben 0,38%-ra. Radikális változásra van szükség, ha el akarjuk érni a millenniumi célkitűzéseket. Ha a Tanács meg akarja őrizni a szavahihetőségét, sürgősen meg kell erősítenie az ígéreteit. A tagállamoknak el kell kötelezniük magukat egy időrend mellett, ami a támogatás mennyiségét és minőségét is illeti. A mennyiség és a minőség kibogozhatatlanul összekapcsolódik.
A minőségi reform nagy kihívása jelenleg a saját hozzájárulások és a kölcsönös elszámoltathatóság megerősítése, és ez így marad a jövőben is. Ez azonban rendszeres párbeszédet tesz szükségessé a társadalommal, a helyi kormányzatokkal és mindenekelőtt a parlamentekkel. A nagyobb átláthatóság rendkívül fontos. A nagyobb költségvetési támogatáshoz az ígért és kifizetett összegek hatékony parlamenti kivizsgálására van szükség. Ezért a jelentés amellett érvel, hogy hozzá kellene egy tizenharmadik mutatót is adni a párizsi menetrendhez. Ha annyira fontos az európai és afrikai parlamentek nagyobb hatékonyság biztosításában betöltött szerepe, miért ne ültessük át azt egy további mutatóba?
Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim, az Uniónak mint a legnagyobb adományozónak fel kell vállalnia a kötelezettségeit Accrában. Legelőször is a saját háza táján kell rendet teremtenie. Csak azután veheti át hitelesen az irányítást Accrában, és terjeszthet elő egy ambiciózus tervet. Az Uniónak nem csak a szakértelem áll rendelkezésére, hanem arra is képes, hogy a leghatékonyabb donorrá váljon. Amire most szükség van, az az ígéretek konkrét lépésekké történő átalakítása. Ez ennek a jelentésnek a lényege, amelyhez bátorkodom a támogatásukat kérni.
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Tisztelt elnök asszony, hölgyeim és uraim, szeretnék köszönetet mondani az előadónak, Van Hecke úrnak, és a Fejlesztési Bizottságnak ezért a kiváló jelentésért. Annak is örülök, hogy a megközelítésünk pontosan megegyezik és ugyanazoknak az eredményeknek az eléréséért küzdünk.
Úgy vélem, hogy az elkövetkező hat hónap létfontosságú lesz az Európai Unió eltökéltségének tesztelése szempontjából, hogy képes-e konkrét előrehaladást elérni a fejlesztési politika három fő pillére terén: először a millenniumi célkitűzések elérése terén; másodszor a támogatások mennyiségének növelése terén; harmadszor pedig a támogatások hatékonyságának növelése terén. A szeptemberi accrai találkozó tesztelni fogja az egész folyamat és valamennyi résztvevő fél szavahihetőségét. Vagy elindul a folyamat vagy örökre megfeneklik.
A mai vita ezért nagyon fontos abból a szempontból, hogy határozott üzenetet küldhet az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsának a jövő heti üléséhez. Ez a Tanács fogja megvitatni a Bizottság javaslatait, összevetve azokat a célkitűzésekkel. Remélem, hogy amikor a Tanácsra kerül a sor, olyan üzenetet fognak küldeni, amely legalább annyira ambiciózus, mint a Van Hecke úr jelentésében foglalt üzenet. Mi, európaiak, együttműködve változást tudtunk elérni 2005-ben, Párizsban. Ugyanolyan ambiciózusnak kell lennünk ma is, és gondoskodnunk kell arról, hogy Accrában valamennyi kötelezettségünk tekintetében eljussunk a szavaktól a tettekig.
Túl sok helyről hallottam a tagállamainkban, hogy Accrát és ezt a vitát egy technikai vitává akarják átalakítani, amely a megvalósíthatóságról, a hatékonyságról stb. szól. Ez nem egy technikai vita. Accra nem egy technikai találkozó. Ez egy politikai találkozó, ahol meg fogjuk tudni, hogy a tagállamokban megvan-e a politikai akarat, hogy teljesítsék a kötelezettségeiket.
A csatát még korántsem nyertük meg. A Bizottság nem intézkedhet egyedül. Ezért kérem meg Önöket, hogy mozgósítsák az erőforrásaikat és kapcsolataikat, illetve biztosítsák, hogy ez a csúcstalálkozó igazi siker legyen. A bizonyítási teher a tagállamoknál és az Európán kívüli támogatóknál van. A Parlament és a Bizottság közötti szövetség ezért létfontosságú.
Nem ismétlem meg a jelentésben foglaltakat. Csaknem 100%-ban egyetértek vele. Konkrét előrehaladásra van szükség a fontos területeken, amelyek közül csak néhányat emelnék ki. Az első a támogatás kiszámíthatósága. Nagyon hálás vagyok, hogy a Parlament támogatja a millenniumi fejlesztési célkitűzésekkel kapcsolatos megállapodás létrehozását. Ez az egyik javaslat, amelyet elő fogok terjeszteni Accrában. A partnerországoknak természetesen részt kell venniük ebben a megállapodásban, és nyilvánvalóan fel kell állítanunk az ellenőrző mechanizmusokat is.
Másodszor, a partnerországok eljárásainak jobb kihasználására vonatkozó kérdés. Ezért mondtam azt, hogy azokban az országokban, ahol az lehetséges, a költségvetési támogatásnak kell a legfőbb eszköznek lennie a támogatások megfelelő helyre történő eljuttatásában. Érdemes megjegyezni, hogy - és meggyőződésem szerint fontos, hogy Önök megjegyezzék a számadatokat, amelyeket most idézni fogok - Tanzániának eddig csaknem 2400 jelentést kellett előállítania a különböző adományozók, és - most figyeljenek - több mint 8000 ellenőrzési jelentést a multilaterális fejlesztési bankok számára. El kell ismerniük, hogy ez döbbenetes, és egyúttal valós problémát is jelent.
A jelentés helyesen emeli ki, hogy nagyobb átláthatóságra és felelősségre van szükség a fejlesztési támogatások terén, bár ez a jelentések ilyen dzsungelében nyilvánvalóan lehetetlen. Ez csak akkor lesz megvalósítható, ha megerősítjük a Parlament rálátását a fejlesztési finanszírozás, valamint annak a nemzeti költségvetésbe történő integrálása tekintetében, amint azt az előadó is mondta. Ösztönöznünk kell a "demokratikus tulajdonosi szemléletet” és támogatni fogjuk a partnerországok azon erőfeszítéseit, hogy erősítsék a tulajdonosi szemléletet és a felügyeletet. Nyilvánvaló, hogy a parlamentek és a civil társadalom kulcsfontosságú szerepet játszanak ebben.
A harmadik pontom a munkamegosztásra vonatkozik. A magatartási kódexnek meg kell valósulnia. Egy másik példa: Maliban 26 adományozó vesz részt a vidékfejlesztésben, míg Burkinában öt adományozó vesz részt az ország összes iparágának felében, és az adományozók fele az összes iparág egyharmadában koncentrálódik. Itt vannak tehát a hatékonyság javításának lehetőségei a különféle országokban, és szeretném elnyerni a Parlament támogatását, hogy meggyőzhessük a tagállamokat arról, hogy jobb munkamegosztásra van szükség. Ez hatalmas javulást eredményezne a támogatások hatékonyságában.
A negyedik pontom a sebezhetőségre vonatkozik. Egy példa erre, hogy 2006-ban az Elefántcsontpartnak, Libériának és a Közép-afrikai Köztársaságnak megítélt támogatások 65%-a három bilaterális adományozótól származott. Itt is javaslatot tettünk már olyan kísérleti országokra, amelyek esetében a legtöbb tagállam vehetne részt. Ami az eljárások menetét illeti, arra kértem a Bizottságot, hogy a lehető legrugalmasabb legyen az aktuális szabályok figyelembe vétele mellett, hogy javíthassuk a reakcióképességünket. Mindezek mellett nem szabad elfelejtenünk, hogy a támogatások hatékonysága nem kizárólag az adományozóktól függ; épp ellenkezőleg, annak a partnerországok intézkedéseinek sarokkövét is kell képeznie, és központi helyet kell elfoglalnia a velük folytatott párbeszédünkben is. Csak a partnerországok vannak abban a helyzetben, hogy hatékonyabb támogatások nyújtására késztethetnek minket úgy, hogy aktívan meghatározzák nem csupán a fejlesztési célkitűzéseiket, de azok elérésének eszközeit is. Ez az egyetlen módja annak, hogy a párbeszédünk előrehaladhasson az egyenlő jogokon és kötelezettségeken alapuló partnerség alapján.
Szeretnék még egy utolsó dolgot elmondani, mielőtt befejezném. A Parlament arra kéri a Bizottságot, hogy a küldöttségeknek biztosítson megfelelő intézkedési szabadságot. Önöknek teljesen igazuk van! A decentralizációs folyamatunk révén próbáljuk ezt elérni. Sokat kérünk a küldöttségeinktől. Amint Önök is tudják, az erőforrások korlátozottak, és a küldöttségek igénybevételének lehetősége végül is szintén a költségvetési hatóságtól függ.
Ismét megkérem Önöket, hogy segítsenek meggyőzni a tagállamainkat - ezt Van Hecke úr is megemlítette -, hogy erkölcsi kötelezettségük tiszteletben tartani a kiutalásra kerülő támogatás összegek tekintetében 2005-ben vállalt kötelezettségeiket. 2007-et a lehető leggyorsabban el kell felejteni, mert egyes országok nem tartották tiszteletben a kötelezettségeiket, ami ármyékot vetett azok helyes magatartására, akik a maguk részéről megmutatták, hogy képesek ezt megtenni.
Ezért azt fogjuk javasolni, hogy - először - ismételjék meg a 2005-ös kötelezettségvállalásukat, és - másodszor - terjesszenek elő egy menetrendet, egy útitervet, egy szakaszokra bontott tervet, hogy miként fogják elérni a célkitűzéseket, amelyekhez a nevüket adták. Amint azt az elején elmondtam, még nem nyertük meg a csatát, mert az információim szerint az előzetes megbeszélések azt jelzik, hogy egyes tagállamok arra is készek lennének, hogy elutasítsák a 2005-ös vállalásaik megismétlését, ami természetesen elfogadhatatlan, míg mások nyilvánvalóan nem hajlandók arra, hogy szakaszokra bontott tervet készítsenek. Szükségem van ezért az Önök erejére, meggyőződésére és - ha szabad így neveznem - a szemtelenségére, hogy mindenkit rákényszerítsünk a kötelezettségei teljesítésére.
Anna Záborská
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (SK) A támogatások hatékonyságáról szóló jelentés három okból is fontos. Először, az Európai Bizottságnak azzal a felelősségével foglalkozik, hogy megfelelően kezeli-e az EU polgárainak pénzét. Másodszor, felhívja a figyelmünket arra, hogy a fejlesztési programokat jobban kell strukturálni. Végül politikai bátorságra szólít fel a költségvetés ellenőrzése és a rossz célokra történő felhasználás elleni küzdelem kapcsán.
Gratulálok képviselőtársamnak, Van Hecke úrnak a jelentéshez, amely aláhúzza az Unió kettős felelősségét: úgy a külső, mint a belső felelősséget. Ha szavahihető szereplők akarunk lenni a külkapcsolatainkban, annyi pénzügyi támogatást kell adnunk a fejlődő országoknak, amennyit megígértünk, és úgy kell azt szétosztani, ahogyan megígértük. Valamennyien tudjuk, mennyire bonyolult megítélni, hogy egy pénzügyi támogatást megfelelő módon használtak-e fel. A fejlődő országok politikai és kulturális körülményei arra kényszerítik az adományozókat, hogy kreatív és rugalmas költségvetési megközelítést fogadjanak el. Ennek ellenére a kreativitás és a rugalmasság nem gátolhatja az átláthatóságot és a becsületességet.
Akkor vagyunk őszinték, ha beismerjük, hogy az európai közpénzek elköltése gyakran nem hozza meg a várt eredményt, és ha gátat szabunk rossz célokra történő felhasználásuknak. Annak alátámasztására, hogy a fejlesztési támogatás hatékony volt, be kell szereznünk a kedvezményezett aláírását, amely megerősíti, hogy a projekt hosszú távon is valóban működőképes volt. Azt kell mondanom, hogy az Európai Bizottság és az Európai Parlament legfontosabb felelőssége annak belső felelőssége, hogy őszinték legyünk az Európai polgárokkal szemben. Az Európai Unió az adóinkból finanszírozza a fejlesztési támogatást, és nagyon keveset tudunk a hatékonyságáról. Gratulálok képviselőtársamnak, Bösch úrnak, aki a közelmúltban kritizálta azt a módot, ahogyan az Európai Unió az adófizetők pénzéből lehetővé váló fejlesztési támogatásokat szétosztja. A támogatások hatékonysága nem egyszerűen csak egy szükséges költségvetési feladat; a politikai bátorság tesztje is, hogy rá tudunk-e mutatni arra, hogy az adófizetők pénzét hatékony módon kell felhasználni.
Pierre Schapira
a PSE képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, a támogatások hatékonyságáról az elmúlt néhány hétben folytatott vitáinknak a világ élelmiszerválságáról szóló drámai hírek adtak súlyt. Ez a válság kegyetlenül emlékeztet minket arra, hogy ha nem tudjuk biztosítani a legalapvetőbb jogot, az élethez és az elegendő élelmiszerhez való jogot, a fejlesztési támogatások területén tett erőfeszítéseink hiábavalóak lesznek.
Van Hecke úr - akinek munkáját üdvözlöm - a jelentésében kiemeli, hogy a hosszú távú stratégia az egyetlen mód arra, hogy valódi támogatást nyújtsunk a partnerországok fejlődéséhez. A közegészségügyhöz és az oktatáshoz hasonlóan az élelmiszer tekintetében is tartós megoldásokra van szükségünk, ha választ akarunk adni a jelenlegi válság mélyen gyökerező okaira.
A PSE által előterjesztett módosítások támogatják az előadó álláspontját, és bizonyos tekintetben meg is erősítik azt. Kiemeltük, hogy a legfőbb célunknak a millenniumi célkitűzések elérésének kell lennie, amelyek közül az első a szegénység és éhezés felszámolása. Ennek - és a támogatások hatékonyabbá tételének - érdekében nagyobb befolyást kell engedni a helyi intézményeknek, a támogatásnak a lehető legnagyobb mértékben helyi szintűnek kell lennie, és a lehető leginkább meg kell felelnie a helyi lakosság igényeinek. Ezért emeltem ki, hogy nagyobb mértékű konzultációra van szükség a nemzeti parlamentekkel, a civil társadalommal és a helyi hatóságokkal a fejlesztési politikák kialakítása, végrehajtása és értékelése tekintetében.
Hasonlóan létfontosságú, hogy hatékonyan küzdjünk a korrupció ellen és átláthatóbbá tegyük a támogatásokat. Konkréten azt kérjük a Bizottságtól, hogy készítse el a helyi önkormányzatok számára elkülönített összes pénzalap mátrixát, annak érdekében, hogy ellenőrizhessük a politikák koherenciáját és a pénzalapok megfelelő kezelését.
Végül, mivel a hatékonyság javításáról szóló vitát nem lehet elválasztani a támogatás összegének kérdésétől, engedjék meg, hogy - amint azt röviddel ezelőtt mások már megtették - újra rámutassak és elítéljem a fejlesztési támogatások igazolhatatlan csökkenését 2006 és 2007 között, amikor az arányuk 0,41%-ról 0,38%-ra esett Európában.
Az accrai csúcstalálkozó valóban politikai jellegű lesz, amint azt a biztos mondta. Egyedülálló lehetőséget nyújt az adományozó országoknak, hogy megismételjék a kötelezettségvállalásukat. Rajtunk múlik, hogy elmenjünk erre a találkozóra, és hogy ne okozzunk csalódást a partnereinknek.
Toomas Savi
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök asszony, szeretnék köszönetet mondani képviselőtársamnak, Johan Van Hecke úrnak ezért a kiváló jelentésért. Teljes mértékben támogatom a jelentés 1. bekezdését. A tagállamoknak és a Bizottságnak azonban össze kell hangolniuk, átláthatóvá, kiszámíthatóvá és hatékonnyá kell tenniük az intézkedéseiket, ha egyetlen, a fejlesztési támogatásokért felelős intézmény alá gyűjtik össze az erőforrásaikat. Ez az első megjegyzésem.
A támogatások hatékonysága rajtunk múlik, mivel gyakran túl sokat költünk a fejlesztési támogatások célországokban történő felelős felhasználását biztosító adminisztrációra. Takarékoskodnunk kell például a személyzet képzésén, az adminisztráción és a kiadásokon, hogy több fejlesztési támogatás jusson el a kedvezményezettekhez.
Jelenleg nincs megfelelő koordináció a tagállamok között a pénzalapok elosztása tekintetében. A szubszidiaritás elve alapján a végrehajtó hatalomnak a lehető legalacsonyabb szinten kellene lennie, kivéve, ha a hatalom magasabb szintre rendelése számottevő előnyökkel jár.
Nincs egyetemes megoldás a támogatások alacsony hatékonyságának problémájára, de az egyik lépés az adminisztratív keretek nagymértékű és gyors átalakítása további centralizáció révén, mivel folyamatosan időt és emberi életeket veszítünk.
Margrete Auken
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DA) Tisztelt elnök asszony, szeretném megköszönni Michel biztos úrnak és Van Hecke úrnak a magas színvonalú jelentést. Nagyszerű, hogy megállapodás született a tartalom tekintetében, illetve hogy az EU-támogatásokat növelik és továbbfejlesztik. A támogatásnak támogatásnak kell lennie. Nem szabad felhígítanunk és más célra használnunk, mint például a hitelek elengedésére, ahol a pénzt egyszerűen egyik jogcímről a másikra mozgatjuk a kedvezményezett országokban. Ezt a pénzt azok javára kell fordítani, akiknek szükségük van arra, és látnunk kell, hogy valóban arra a célra használják-e. Természetesen ez az egyetlen mód az európai polgárok arról való meggyőzésére, hogy növelni kell a támogatásokat, mert látniuk kell, hogy ez az egész hatékonyan működik, amint azt Jeffrey Sachs olyan egyértelműen megfogalmazta a közelmúltban. Fontos ezért, hogy az 1. módosítás elfogadásra kerüljön.
A támogatásnak tovább kell növekednie 2015-ig, amint azt már számtalan alkalommal megígértük. Kicsinyes gondolkodásra utal és kínos is, hogy az EU támogatásai 2006 és 2007 között lecsökkentek. Több pénz nélkül a támogatás nem lehet eléggé hatékony. Nem fogjuk elérni a célokat, ha nem tartjuk be a nagyszámú ígéretünket.
Az is jó lenne, ha az Európai Parlament megérthetné az EU agrárpolitikáját. Számos elemzés készült a Világbank, az IMF, az ENSZ és mások részéről, amelyek dokumentálják azt a tényt, hogy a közös agrárpolitika aláássa a fejlődő országok növekedési lehetőségeit, és itt nem az exporttámogatásokról beszélek, amelyek meglehetősen groteszkek ugyan, de csak kismértékben járulnak hozzá ahhoz a pusztításhoz, amelyet ez a politika okoz. Ahogy a helyzet most áll, az egyik kezünkkel adunk, a másikkal pedig visszaveszünk - néha egy kicsit többet is, mint amennyit adtunk. Így várhatjuk el, hogy az Egyesült Államok visszavonja a mezőgazdasági támogatásait. Az USA agrártámogatása rosszabb, mint a miénk, és az EU-nak jó példával kell elöl járnia.
Eoin Ryan
az UEN képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök asszony, először is szeretném megköszönni Van Hecke úrnak és a biztos úrnak a jelentést.
A Szaharától délre fekvő afrikai országok több nemzetközi támogatást kapnak, mint a világ bármely más régiója, de a szegénység szintje mégis kitartóan magas marad. A tanulmányok azt mutatják, hogy a támogatás képes csökkenteni és sikeresen csökkenti is a szegénységet azokban az országokban, amelyek megfelelő gazdasági irányítással és kormányzati intézményekkel rendelkeznek. Ha megfelelően osztják el, a támogatás emberek millióinak segíthet kimenekülni az éhhalál szélén való tengődésből.
A valóság azonban az, hogy a korrupció számos fejlődő országban létezik, és - miközben nekünk a továbbiakban is támogatnunk kell a felelősségteljes kormányzást ezekben az országokban - van egy még sürgetőbb felelősségünk, mégpedig hogy segítsünk az emberek millióinak a világon, akik éhezéstől és betegségektől halnak meg.
Teljesítenünk kell a kötelezettségvállalásokat, amelyeket a millenniumi célkitűzésekkel kapcsolatban tettünk. Hogyan fordíthatunk hátat annak a hárommilliárd embernek, akik napi három dollárnak megfelelő összegből élnek, vagy az ötmillió afrikai gyermeknek, aki tavaly ötéves kora előtt halt meg?
És igen, felelősséggel tartozunk az európai adófizetőknek is, és gondoskodnunk kell arról, hogy a pénzük elérje a legnagyobb szükséget szenvedőket, és hogy azt hatékonyan költsék el. Ebben a tekintetben úgy vélem, hogy Európának célzottabb programokra van szüksége, mint amilyen például a Globális Alap, amely az AIDS, a tuberculosis és a malária ellen küzd, a világ legpusztítóbb betegségei ellen, amelyek évente több mint hatmillió embert ölnek meg. A Globális Alap nagyon hatékony szervezet, minimális bürokráciával és maximális hatással. Egy innovatív megközelítést képvisel a nemzetközi egészségfinanszírozás terén.
A globális szegénység túlnyomórészt vidéki probléma. A fejlődő országokban élő rendkívül szegény emberek háromnegyede vidéki területeken él. Ha át akarjuk vészelni az éghajlatváltozás és a növekvő élelmiszerárak viharát, fejlesztenünk kell a mezőgazdasági termelést a mezőgazdaságra kidolgozott programok segítségével, mivel ezeknek komoly hatása lehet a szegénység csökkentése szempontjából. Az előadás, amelyet Jeffrey Sachs professzor tartott a közelmúltban a bizottságnak, nagyszerű példa volt arra, hogy miként lehet a pénzt célra irányítani.
A tavalyi Worl Development Report szerint a GDP mezőgazdaság által kiváltott növekedése négyszer hatékonyabb a szegénység csökkentése szempontjából, mint más ágazatok növekedése. Ahelyett, hogy élelmiszersegélyeket szállítunk a harmadik világ országaiba, Európának élen kell járnia az afrikai mezőgazdasági termelőknek történő segítségnyújtásban, megfelelő vetőmagok, műtrágyák és vízgazdálkodási technológiák biztosítása révén, hogy több élelmiszert termelhessenek. De természetesen számos más módja is van a segítségnyújtásnak, és - amint azt a biztos mondta - ezek többségének országspecifikusnak kell lennie.
Az idő egyre fogy Afrikában. Tanulnunk kell a múltból, hogy a jövő generációit megmenthessük a betegségektől és az éhezéstől. Úgy vélem, hogy Accra egy politikai lehetőség és támogatom az egyéb felszólalók által ezzel kapcsolatban elmondottakat. Ez nem csak egy technikai találkozó technikai kérdések megvizsgálására, ez egy politikai lehetőség. Látnunk kell, hogy valóban neki tudunk-e vágni a szegénység leküzdésének.
Sok-sok kötelezettségvállalást tettünk; ezek némelyikének nem túl közeli a megvalósulása. A millenniumi fejlesztési célkitűzések időkeretének felénél járunk, és itt az ideje, hogy keményen megpróbáljuk mindegyik célkitűzést teljesíteni. Vissza kell terelnünk a támogatásokat a megfelelő kerékvágásba. Együtt kell dolgoznunk az afrikai kormányokkal; küzdenünk kell a korrupció ellen; javítanunk kell a kormányzást, és segítenünk kell a világ szegényein.
Luisa Morgantini
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (IT) Tisztelt elnök asszony, hölgyeim és uraim, mindannyian tisztában vagyunk azzal, hogy még sok a teendőnk az európai fejlesztési politikák hatékonysága terén. A Van Hecke úr kiváló jelentésében - amely teljes támogatásomat élvezi - foglalt ajánlások egészen biztosan a jó irányba mutatnak.
Miközben ezen a jelentésen vitázunk, a fejlesztéssel foglalkozó nem kormányzati szervezetek szövetségének, a CONCORD-nak az EU-kormányok által tett támogatási kötelezettségvállalásokról szóló új éves jelentésének bemutatása zajlik Brüsszelben. A jelentés megvizsgálta az egyes tagállamok által tett előrehaladást, és a szegénység leküzdésével és a támogatások hatékonyságának növelésével foglalkozó politikáinkról kirajzolódó kép tele van hézagokkal és ellentmondásokkal. Amint Michel biztos úr elmondta, a jelentés megjegyzi például, hogy 2007-ben a 27 tagállam által nyújtott támogatások összege nem növekedett, ahogy kellett volna, hanem éppen hogy csökkent. Ugyanekkor a jelentés azt mutatja, hogy a fejlesztési politikákkal összefüggő problémák nagy része továbbra is fennáll, mint például a kötött támogatások átláthatóságának hiánya.
Tiszteletben kell tartanunk a nemzetközi szinten tett kötelezettségvállalásokat. Nem hiúsíthatjuk meg a világ déli országaiban élő emberek reményeit, sem azokét az úgynevezett északi országokban élő emberekét, akik elkötelezetten dolgoznak annak érdekében, hogy határozott módon megoldják az igazságtalanságot, a szegénységet és az élelmiszerválságot, amire Schapira úr az imént hivatkozott.
Egyetértek a biztossal: abba kell hagynunk a szónokolást és a tettek mezejére kell lépnünk. Szeretném Michel úrnak is megköszönni a szenvedélyét, az elkötelezettségét és az állhatatosságát. Az accrai és a dohai két konferenciával a 2008-as év igazi fordulópont lehet és annak is kell lennie, és kiváló lehetőséget kínál az Európai Unió számára annak igazolására, hogy vállalni tudja a felelősségét, amelyet a világ vezető adományozójaként visel. Szinte feleslegesnek tűnik elmondani, hogy növelnünk kell a támogatás mennyiségét és javítanunk kell a minőségét. Ezek nem egymást kizáró elképzelések. Nem használhatjuk a támogatások hatékonyabbá tételét a mennyiség csökkentésére szolgáló ürügyként.
Ugyanakkor ma már mindenki tisztában van azzal, hogy a támogatások mennyiségének egyszerű növelése nem elégséges. Amint azt valamennyien elmondtuk, létfontosságú, hogy a célunk a geopolitikai és stratégiai célkitűzések helyett a szegénység elleni küzdelem legyen. Amint azt folyamatosan mondjuk, a kereskedelmi, migrációs és biztonságpolitikának összhangban kell lennie a fejlesztési célokkal.
Az európai együttműködésnek nem csak a saját érdekeinken, de a déli országoknak a helyi kormányok, parlamentek és a civil társadalom által meghatározott prioritásain is kell alapulnia, és az is létfontosságú, hogy növeljük az EU segélyprogramjainak átláthatóságát és elszámoltathatóságát. Ebben az összefüggésben a Parlamentet olyan helyzetbe kell hozni, hogy valódi demokratikus ellenőrzést gyakorolhasson, és üdvözlöm a biztos felhívását, hogy keményen dolgozzunk azon, hogy az EU-országok kiálljanak a vállalt kötelezettségeik mellett.
Van néhány kérdésem a pályázati felhívásokkal kapcsolatban. Azok a nem kormányzati szervezetek, amelyek rész akarnak venni a Bizottság pályázati eljárásaiban, úgy találják, hogy ezek túlságosan hosszúak és fáradságosak, ami a tevékenységüket nagyon megnehezíti, és tulajdonképpen ki is zár számos kisméretű helyi szervezetet. Miért nem kérdezzük meg akkor ezeket a szervezeteket közvetlenül, hogy miként lehetne áramvonalasítani az eljárásokat? Ezt szem előtt tartva előterjesztettem egy módosítást a mai szavazásra.
Azután ott van még a támogatások feloldásának ügye, amellyel Van Hecke jelentése is foglalkozik. Előrehaladást értünk el, de teljesen fel kell oldani minden támogatást annak megakadályozása érdekében, hogy a pénz visszatérjen az adományozó országokhoz, ahelyett, hogy a szegénységet enyhítené a kedvezményezett országokban.
Végül szeretnék rámutatni arra, hogy egyes államok eltúlozzák az állami fejlesztési támogatásokra vonatkozó adataikat. 2007-ben az EU-országok körülbelül 8 milliárd eurót, más szóval a teljes európai támogatás körülbelül 17%-át fontos ágazatokban, de nem a fejlesztési ágazatban költöttek el. A tartozáselengedés, a menekültekre fordított kiadások, a külföldi diákok ösztöndíjai olyan kiadások, amelyeket ki kellene venni a fejlesztési támogatásokra vonatkozó adatokból, és ezért felkérem Önöket, hogy támogassák az erre vonatkozó módosításokat.
Én is nagy reményeket fűzök a 2008-as évhez és a trend megfordításával kapcsolatban tett kötelezettségvállalásokhoz; őszintén egyetértek a biztossal, amikor az adományozók és az országok közötti megosztott felelősségről beszél, ahol mindenkinek be kell töltenie a szerepét: jogok és kötelezettségek. Ez a mi erősségünk!
Maria Martens
(NL) A fejlesztési pénzeket jobban is el lehet és jobban is kell elkölteni. Ez az a következtetés, tisztelt elnök asszony, amelyet levonhatunk az előadó nagyon kiegyensúlyozott jelentéséből. Gratulálok neki. A jelentés a legjobbkor érkezett. Úgy néz ki, hogy Európa kezd belefáradni a fejlesztési kiadásokba. Ez a trend nagyon aggasztó és nem szabad alábecsülnünk. Még az olyan országokban is, mint Hollandia, amely mindig is ismert volt nemzetközi szolidaritásáról, olyan hangokat lehet hallani, amelyek a fejlesztési kiadások csökkentését támogatják. Az egyetlen válasz az, hogy a munkának átláthatónak, hatékonynak és eredményalapúnak kell lennie.
Az Európai Unió sokat elérhet ebben a tekintetben, különösen a három K-n keresztül: koherencia, komplementaritás és koordináció. A biztos gyakran kiemelte ezt és ennek érdekében is dolgozik. A projektek és programok burjánzása ellen is többet tehetünk. Ha valami nem megy jól, nem mindig egy másik program a legjobb megoldás. Jobb, ha csak egy pár dolgot csinálunk jól, mintha mindent csak félig jól csinálunk.
Tisztelt elnök asszony, az Európai Unió a legnagyobb adományozó. Nagy tehát a felelősségünk is. Emellett az új Szerződéssel növekednek a nagyobb kohézióval, kiegészítő politikával és jobb koordinációval kapcsolatos lehetőségeink. A támogatásaink hatékonysága kulcsfontosságú, nem csupán a fejlődő országok jelentőségének itthoni igazolására, de mindenekelőtt azért, hogy le tudjuk küzdeni a szegénységet a fejlődő országokban. A végén az eredmény úgyis többet számít, mint a szándék. A 2009-es fejlesztési együttműködési költségvetésben javaslatokat fogok előterjeszteni, hogy az értékelés is nagyobb mértékben eredményalapú legyen. Inkább az eredményekre kell koncentrálnunk, mint homályos mutatókra.
Végül szeretném a következő kérdést feltenni Michel biztos úrnak: Fischer Boel biztos azt mondta, hogy a Bizottság a 2008-as költségvetésből el nem költött pénz egy részét arra akarja használni, hogy segítsen az élelmiszerárak éles növekedése által sújtott országoknak, vagyis más szóval az élelmiszerválságra akarja fordítani. Szeretném megismerni a biztos válaszát. Meg tudja a biztos azt is mondani, hogyan fogják ezeket az extra pénzeket felhasználni?
Alain Hutchinson
(FR) Tisztelt elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, első alkalommal a történelemben, a mi történelmünkben - amint azt a biztos mondta - Európában csökkent az állami fejlesztési támogatások teljes összege. Ha így folytatjuk tovább, 2005 és 2010 között az Európai Unió milliárdokkal kevesebb támogatást fog nyújtani, mint amennyit felvállalt. Ez egy jelentős visszafelé tett lépés annak a célkitűzésnek az elérését célzó törekvésünkben, hogy 0,7%-ot a fejlesztésre fordítsunk, de - és ez nagyon fontos - a millenniumi célkitűzések megvalósítására való törekvésünkben is, valamint - általánosabban - abban a harcban, amelyet állításunk szerint a szegénység ellen akarunk vívni a világban.
A fejlesztési támogatásaink hatékonyságának növelése érdekében 2006-ban elindított folyamatot, amelyet most Van Hecke úr - akinek megköszönöm a végzett munkát - jelentésével folytatunk, a tagállamok nem használhatják ürügyként arra, hogy ne tartsák be a támogatások növelésére vonatkozó kötelezettségvállalásukat. Ennek pontosan az ellenkezője az igaz, mivel mindenki egy véleményen van ma abban a tekintetben, hogy pótlólagos forrásokra van szükség a megígért összegeken felül, ha teljesíteni akarjuk azt a számos kötelezettséget, amelyet már felvállaltunk, és amelyeket a jövőben kétségkívül még vállalnunk kell. A támogatások hatékonysága azért létfontosságú, mert a hatékonyabb támogatás egyúttal több támogatást is jelent. Ezt mindenkinek fel kell ismernie.
Ebben az összefüggésben szeretném kihangsúlyozni, itt az ideje, hogy nagyon konkrét előrehaladást érjünk el az innovatív pénzügyi eszközöknek a fejlesztési támogatásokra való alkalmazásában, amit a párizsi nyilatkozat kifejezetten megemlít.
Azt akartuk, hogy a jelentésünk a diaszpóra fejlesztési együttműködésben betöltött szerepére is hivatkozzon. Az Európai Unió még túlságosan ideges emiatt, pedig sok hasznára válna, ha kiterjedtebb és szorosabb együttműködést folytatna az EU-ban letelepedett, a partnerországokból származó polgártársainkkal. Ez egy további eszköz lenne nagyszámú ember integrációjára a kirekesztés helyett, és egy olyan üzenet, amely közel áll a szívemhez egy olyan időszakban, amikor egyes európaiak megdöbbentő álláspontokat képviselnek és botrányos intézkedéseket fogadnak el.
Végül, ki szeretném emelni, hogy a támogatás - amint azt a biztos gyakran mondta - mindaddig nem lesz igazán hatékony, amíg nincs igazi koherencia a különféle EU-politikák között, és amíg a támogatást olyan politikák irányítják, amelyeknek semmi közük a fejlesztéshez. Az aktuális események azt mutatják, hogy még nincs mindenhol meg ez a koherencia. A helyzet így fog folytatódni mindaddig, amíg az OECD Fejlesztési Segítségnyújtási Bizottsága, amely az illetékes hatóság az ügyben, továbbra is a fejlesztési együttműködés rendkívül széles meghatározását alkalmazza. Ez a támogatásaink hatékonyságának növeléséhez szükséges további feltétel.
Két évvel ezelőtt terjesztettem elő a Házban a támogatások hatékonyságáról szóló első jelentést. Hol tartunk most a végtelenül ismételgetett szavak után? Bármi történik is, a biztos számíthat a szocialistákra, hogy a világ legszegényebb embereinek érdekében továbbvisszük a támogatások hatékonyságának javítását célzó közös küzdelmünket.
Olle Schmidt
(SV) Tisztelt elnök úr, szeretném megköszönni Johan Van Heckének a magas színvonalú és fontos jelentést. Valamikor régen azért kezdtem el politizálni, hogy láthassam, amint országom, Svédország, eléri az "egyszázalékos célt”. A Svédországi Liberális Párt - az én pártom nemzeti szinten - ennek a folyamatnak egyik vezető ereje volt és ma is az, és Svédország tulajdonképpen el is éri a célt.
Most így 40 év után azonban el kell ismernem, hogy sok csalódás is ért minket. A hivatali visszásságok, a korrupció és a bukott projektek sajnos mindennaposak voltak. De a fejlesztés gyakran a jó irányba haladt. Az egész világon emberek millióinak adtunk jobb életet, és számos demokráciát hoztunk létre. Van ok optimizmusra. De ha azt akarjuk, hogy az ügy legitimitása és EU lakossága körében megnyilvánuló támogatás erős maradjon, javítani kell a gyors és hatékony reagálásra való képességünket. A támogatást olyan módon kell alkalmazni, amely garantálja a minőséget és a hosszú távú előnyöket, hogy elérhessük a millenniumi célkitűzéseket.
Emellett a támogatási politikát inkább alulról felfelé kell kialakítani. A támogatásban részesülő országoknak nagyobb felelősséget kell adni azzal kapcsolatban, amit a probléma megállapítására vonatkozó előjognak nevezhetünk a támogatási munka terén. A Bizottság szerint számos jel utal arra, hogy a szegény országok drágább bürokrácia létrehozására kényszerülnek, hogy lehetővé tegyék azt az adminisztrációt, amely a támogatási pénzek kifizetésének egyik feltétele. Nem ez volt a szándékunk! Az is nagyon fontos, hogy többet beszéljünk arról, miként kellene összehangolni a támogatási erőfeszítéseket. Egy további szempont, amelyet nem lehet és nem szabad elfelejteni, a nőknek a szegénység leküzdésében betöltött fontos szerepe.
Ha a követelmények kialakításának módját kritizáljuk, az nem azt jelenti, hogy elleneznünk kell azt, hogy feltételeket szabnak meg a támogatásokhoz. Ha meghallgatjuk, mit mondanak a helyszínen dolgozó emberek, az azt vonja maga után, hogy meg kell fontolnunk egyes katonai hozzájárulások támogatásként történő besorolását, mivel a békefenntartó műveletek életfontosságúak lehetnek. Vegyük például a csádi helyzetet, ahol a menekülteket éppúgy meg kell védeni, mint a segélyszállítmányokat.
Végül szeretnék az agrárpolitikánk érzékeny kérdésével foglalkozni, amelyet Auken asszony is említett. A jelentés sürgeti a Bizottságot és a tagállamokat, hogy támogassanak minden olyan intézkedést, amely hozzájárulhat a nyersanyagok árának stabilizálásához a fejlődő országok számára. Van egy javaslatom, összhangban azzal, amit Margrete Auken mondott: egy hatékony, de talán kissé keserű orvosság - szüntessük meg az EU agrárpolitikáját! A Bizottság már hozzákezdett ehhez, és ezt üdvözölni kell.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Tisztelt elnök úr, most, hogy felülvizsgáljuk a párizsi nyilatkozatot, láthatjuk, hogy a "szándékok” szó továbbra is az maradt, csak egy szó.
Bár a Bizottság keményen dolgozik, és intézkedéseket hoz annak biztosítására, hogy a támogatás megérkezzen a rendeltetési helyére, nem érhetünk el előrehaladást, ha a tagállamok nem teszik meg azt a hozzájárulást, amelyet megígértek.
Tudjuk, hogy az adományozók és a partnerországok egyaránt felelősek a támogatások nagyobb hatékonyságáért, de a mi legnagyobb felelősségünk annak biztosítása, hogy a támogatás valóban segítsen a fejlődő országoknak, hogy meg tudjanak felelni a legfőbb kihívásoknak, amelyekkel szembenéznek.
Gondoskodnunk kell arról, hogy teljesítsük a megállapodás ránk eső részét, és hogy ne kelljen szégyenkeznünk amiatt, hogy nem azt tesszük, amit megígértünk.
Ideális esetben a támogatásnak pozitív hatása van a fejlesztésre és a felelős kormányzásra, de a támogatás sok kárt is tud okozni, ha nincs megfelelően elosztva. A fejlődő országoknak ezért felelősséget kell vállalniuk a saját politikáik végrehajtásáért, és nekünk, adományozóknak, tiszteletben kell tartanunk ezt, és támogatást kell adnunk nekik és teret biztosítanunk, hogy ez megtörténhessen, ahelyett, hogy a saját prioritásainkat támogatjuk, amint azt néhány adományozó teszi.
Végül, szeretném kihangsúlyozni, hogy biztosítanunk kell a saját politikáink közötti koherenciát.
Minden fejlesztési erőfeszítés időpocsékolás, ha a kereskedelmi, monetáris és egyéb politikák célkitűzései aláássák, vagy ellentmondanak neki.
Jelenleg bort iszunk és vizet prédikálunk.
Jerzy Buzek
(PL) Szeretnék gratulálni az előadónak. A jelentés átfogó, széleskörű és mindenre kiterjedő. A jelentést olvasva be kell ismernem, hogy eddig még a legfontosabb célkitűzést is szem elől tévesztettem. Az előadó azonban a vita elején tartott előadásában világosan megfogalmazta ezt a célkitűzést, valamint a jelentés fő célját.
Úgy döntöttem, hogy felszólalok, mert az elmúlt években felmerült néhány új kérdés. Az éghajlatváltozás drámai hatást gyakorolt néhány fejlődő országra. A lényeg az, hogy amikor támogatást nyújtunk, ki kell hangsúlyoznunk, hogy ezt most azért tesszük, mert az Európai Unió felismerte, hogy az éghajlatváltozás által okozott fenyegetés kihívás a civilizációnk számára, és egyben a civilizációnk felelőssége is. A globális felmelegedés kockázatára figyelemmel ezért jelentős mértékben növelnünk kell a finanszírozást, és erősítenünk kell az adományozók tevékenységét. Ez az álláspont és ezek a tevékenységek demonstrálni fogják a stratégiánk természetét az "éghajlatváltozás leküzdéséről” szóló EU-prioritás tekintetében. A támogatásunkat a fejlődő országokban lévő megújuló energiaforrásokra is összpontosítanunk kell (természetesen az éhezés leküzdése a legfontosabb, de itt további forrásokról beszélek), illetve a globális felmelegedés közvetlen hatásainak ellenőrzés alá vonására, például a part menti áradásokkal, a talajok szikesedésével, illetve az áradások és aszályok mértékével összefüggő adaptációs intézkedésekre.
Emlékezzünk arra, hogy a célkitűzésünk és az Európai Unió politikai prioritása a globális felmelegedésre vonatkozó globális megállapodás létrehozása. A tárgyalások Poznanban zajlanak majd 2008-ban és Koppenhágában, 2009-ben. Ha meg akarunk győzni más országokat, akkor le kell csökkentenünk a kibocsátást az EU-ban és új technológiákat kell kifejlesztenünk, illetve különleges segítséget kell nyújtanunk a fejlődő országoknak.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Tisztelt elnök úr, ha ennyit beszélünk a hatékonyságról, kétség nem férhet hozzá, hogy meggyőződésünk, miszerint komoly problémáink vannak a hatékonyság terén.
A hatékonyság növelésének első feltétele az, hogy rögzített és kötelező érvényű menetrendünk legyen a támogatások áramlására. Nagyon nehéz valamit hatékonnyá tenni, ha nincs még minimális bizonyosságunk sem arról, hogy milyen források lesznek elérhetők.
A minőség a mennyiségtől is függ, és - kollégáimhoz hasonlóan - én is helytelenítem az európai országok által fejlesztési támogatásra elkülönített forrásokban bekövetkezett csökkenést. Remélem, nem bánják, ha ezt mondom, de van egy figyelemreméltó kivétel, és ez az én országom, Spanyolország, amely az első helyen áll, miután 33%-kal növelte a fejlesztési támogatásokat az elmúlt évben.
Biztos úr, Accrában lesz egy lehetőségünk, és mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy a támogatás 20%-át oktatásra, egészségügyre, vízhozzáférésre és az alapvető higiénés feltételekre fordítsák.
Afelől is szeretném biztosítani Önöket, hogy a Fejlesztési Bizottság támogatja az Önök erőfeszítéseit, amelyeket a különböző felek koordinálása érdekében tesznek. Kevés forrás áll rendelkezésre, és - amint azt Önök is gyakran kihangsúlyozták - ezeket számos fél között kell szétosztani, és ez a felhígulási folyamat csökkenti a hatékonyságot.
A jelentéshez hasonlóan azt is szeretném kiemelni, hogy a támogatások megítélésére szolgáló eljárásokat egyszerűsíteni kell. Ugyanezzel a problémával szembesülünk, bárhová megyünk. Kétség sem fér hozzá, hogy az az idő, amely aközött telik el, amikor kijelentjük, hogy tenni fogunk valamit, illetve amikor azt ténylegesen megtesszük, aláás minden kísérletet, amely a források hatékony kezelését célozza.
Renate Weber
Tisztelt elnök úr, először is szeretnék gratulálni és köszönetemet nyilvánítani kollégámnak, Johan Van Heckének, az elvégzett figyelemreméltó munkáért. A jelentés megjegyzi, hogy a fejlesztési támogatás témájának megközelítése reformra szorul. Ezzel csak egyet tudok érteni, és kihangsúlyozom, hogy a reformnak a fejlesztési politikai alapoktól a felépítményig történő újragondolásával kell kezdődnie. Erős meggyőződésem, hogy a támogatásokat nem lehet tovább a segítségnyújtásra korlátozni. Meg kell változtatnunk a gondolkodásmódunkat, és a fejlődő országoknak nyújtott támogatásokat a szó legtágabb értelmében vett beruházásnak kell tekintenünk. Olyan beruházásnak, amelyet hosszútávon teszünk, nem csak az érintett országok túlélésének biztosítása, hanem működő gazdaságként és demokráciaként történő igazi fejlődésük érdekében.
Miközben beruházunk, foglalkoznunk kell a központi kérdésekkel is, amelyek ténylegesen megszüntethetik a szegénységet. Néhány héttel ezelőtt, miközben látogatást tett a Parlamentben, Geoffrey Sachs professzor kiemelte, hogy milyen hatása lenne - pozitív értelemben - a kihasználatlan afrikai földek művelésbe vonásának az élelmiszerárakra. Ahelyett, hogy élelmiszerszállítmányokat küldünk Afrikába, mezőgazdasági szakértelmet kellene átadnunk, hogy a kontinens el tudja látni élelmiszerrel a saját lakosságát, és - kedvező esetben - a világ számára is tudjon élelmiszert biztosítani.
Nagyon aggódom egy másik dolog miatt, amelyet a jelentés kiemel: ez a kedvezményezett országok felé történő pénzáramlás programozása. Tapasztalatom szerint a projektek nem érhetik el a céljaikat, ha a források nem érkeznek meg időben, és ha kisebbek, mint az eredetileg tervezett összeg. Ez az a terület, ahol az Európai Unió komoly kudarcot vallhat. 2007-ben az EU-támogatások szintje csökkent. Ez számos projektre kihatással volt, a céljaikat nem tudták elérni.
Végül, de nem utolsósorban, a fejlesztési tárgyú oktatást és a témával kapcsolatos lakossági tudatosság növelését prioritásnak kell tekinteni. Nekünk, a Parlament képviselőinek, kulcsszerepet kell betöltenünk ebben.
Filip Kaczmarek
(PL) Tisztelt elnök úr, biztos úr, a fejlesztéssel foglalkozó szakértők, közgazdászok, politikusok és a nem kormányzati szervezetek aktivistáinak egy része hajlamosak azt mondani, hogy ahhoz, hogy a fejlesztés terén történő együttműködés elérje ambiciózus céljait, egyedül csak még több pénzre van szükség. Az élet azonban nem ilyen egyszerű. Számos társadalmi és gazdasági probléma létezik, amelyet nem lehet még több pénzzel azonnal megoldani. A pénz természetesen segíti a problémamegoldási folyamatot, de a pénz nem az egyetlen feltétele a fejlesztési politika sikerének.
Egy másik nagyon fontos kérdés a támogatások hatékonysága. A rosszul megszervezett segítségnyújtás függőség kialakulásához vezethet, vagy ahogyan egyesek mondják, a függőség modernizálásához. A támogatások hatékonysága legalább annyira fontos a kedvezményezettek számára, mint a támogatásokat adók számára. A támogatások kedvezményezettei számára azért, mert végül is a pénz nem önmagában való cél, hanem az a célja, hogy megváltoztassa a valóságot és előmozdítsa a millenniumi célkitűzések elérését. Pénzt költeni könnyű, a titok abban rejlik, hogyan miként lehet azt értelmesen elkölteni.
Az adományozók számára a hatékonyság a fontos, mert be kell tudniuk mutatni az adófizetőknek, hogy a fejlesztési célú kiadásokat okosan költötték el. Ezért ez a két folyamat, a fejlesztési célú kiadások növelése és a kiadás minőségének javítása, nem mond ellent egymásnak, és egymással párhuzamosan is elérhető.
Van Hecke úr egy kiváló jelentést készített, amelyért megérdemli a köszönetünket. Remélem, hogy - ennek a jelentésnek köszönhetően - az Európai Unió képviselői az accrai magas szintű találkozón világos és határozott álláspontot fognak képviselni.
Úgy tűnik, hogy ebben a tekintetben az Európai Unió egyik különösen fontos felelősségének kell lennie, hogy folyamatosan harmonizálja a tagállamok és az EU segítségnyújtását. Ez fontos, mert ez a kérdés kizárólag rajtunk múlik. Az EU-n belüli koordináció nem függ a nemzetközi partnereinktől, sem azoktól, akiknek a támogatást nyújtjuk, de a koordinálatlan támogatás költségei nagyon magasak.
Ana Maria Gomes
(PT) Gratulálok Van Hecke úrnak ehhez a fontos jelentéshez.
Az európai támogatások hatékonyságának növelése érdekében létfontosságú, hogy beruházzunk az emberi és pénzügyi kapacitásokba, és hogy felülkerekedjünk a politikák és az intézményi felépítés közötti ellentmondásokon. A Lisszaboni Szerződés megnyit egy lehetőséget az európai külügyi szolgálat létrehozása révén. A jövőbeni főképviselő támogatása mellett ennek a szolgálatnak képesnek kell lennie arra, hogy előrevigye az EU fejlesztési politikáját, párhuzamosan a KKBP-vel és az EBVP-vel.
Nem kell újból feltalálni a kereket, hogy biztosítani lehessen a támogatások hatékonyságát. Az csak az eddig tett ígéretek teljesítésétől függ. Amint Michel biztos úr kihangsúlyozta, a tagállamoknak fel kell emelniük az állami fejlesztési támogatások mennyiségét a 2005-ben megígért szintre, anélkül, hogy az adósságok leírásával értékelnénk le az összeget, és a támogatásokat a millenniumi célkitűzések hatékony elérésének szolgálatába kell állítani, különösen egy olyan korban, amikor az emelkedő olaj- és élelmiszerárak a szegénység egész világon történő leküzdését még sürgősebb feladattá teszik.
Tisztelt elnök úr, az Európai Unió globális szereplőként élvezett szavahihetősége és hatékonysága forog kockán, és nem a támogatások hatékonysága.
Gay Mitchell
Tisztelt elnök asszony, szeretnék gratulálni Van Hecke úrnak a jelentéshez. Néhány héttel ezelőtt a Fejlesztési Bizottság nevében felkerestem az IMF-et és a Világbankot, és ezen a megbeszélésen megkérdeztem, milyen lesz a világ 2030 és 2050 között. A válasz az volt, hogy Kína lesz a világ legerősebb országa, sok fejlődő ország megváltozik akkorra, Amerika még mindig erős lesz, de nem annyira, mint most, India és Brazília pedig nagyon erős lesz.
Soha még ennyire nem vágtak egybe az önző és az önzetlen érdekeink, mint amennyire most a fejlődő országok támogatásának szükségességével. Régen egyszer azt mondták nekem, hogy túl sok időt töltök egyes választópolgáraimmal, akik rossz lakáskörülmények között élnek. A válaszom az volt, hogy nem mondhatod azt valakinek, aki lángokban áll, hogy tűzoltóállomást fogunk építeni. Tervet kell készítened a tűzoltóállomásra, de ugyanekkor segítened is kell az egyes embereknek. Így kell megközelítenünk a fejlődő világot is. Ha nem ezt tesszük, Kína és mások fogják ezt megtenni. Önző és önzetlen érdekünk is, hogy ezt megtegyük.
Egy olyan országból jövök, amely a közelmúltban éhezéstől szenvedett, ahol ma a lakosság számának 20 millió fölött kellene lennie. Az 19. szárad közepe óta most először haladta meg a hatmilliót. Posztkoloniális múltunk van. Ha rátekintenek Írország történelmére, hogy mit tudtunk elérni az infrastrukturális beruházások segítségével, amelyek nagyrészt az Európai Uniótól jöttek - ahol hamarosan, Istennek hála, nettó befizetők leszünk -, az azt mutatja, hogy mennyi mindent el lehet érni, ha megadjuk az embereknek azokat az eszközöket, amellyel elvégezhetik a munkát.
Arra ösztönzöm a biztost, hogy amikor elmegy az accrai megbeszélésre, gondoskodjon arról, hogy az Európai Unió egységesen szólaljon meg. Lisszabon biztosítja számunkra az eszközöket, amelyekkel hatékonyabb szerepet játszhatunk a világban. Gondoskodjunk arról, hogy a fejlesztési támogatások terén is így legyen. Ez egyaránt érdekünk nekünk és a fejlődő világban élő embereknek is.
(Taps)
Anne Van Lancker
(NL) Gratulálok az előadónak, Van Hecke úrnak a magas színvonalú jelentésért. A biztos úrnak is köszönöm a különösen alapos munkadokumentumot az accrai találkozóhoz.
Három pontot említenék. Először, a hatékonyabb támogatáshoz valóban az kell, hogy az adományozó országok jobban koordinálják a támogatásaikat egy olyan országstratégia alapján, amelyben a déli partnerországok töltik be a vezető szerepet. Ez azonban azt jelenti, hogy a prioritásokat is demokratikusan kell eldönteni ezekben az országokban, azaz a nemzeti parlamentekkel és a nem kormányzati szervezetekkel együttműködve, ami jelenleg nem így történik. Számomra abszolút lényegesnek tűnik, hogy bevonjuk a nőket is a párbeszédbe.
Másodszor, az adományozó országoknak fel kell hagyniuk azzal, hogy számtalan feltételt szabjanak a támogatásokhoz, és sok mindent mérhető eredményekhez kössenek. Az IMF és különösen a Világbank által megszabott gazdasági feltételeket el kell felejteni, mivel gyakran összeütközésben állnak a millenniumi célkitűzésekkel. Ezért azt mondom az előadónak, hogy a jelentés 28. bekezdését el kell hagyni.
Harmadszor, a jobb támogatás nem ürügy a kevesebb támogatásra. Jelenleg nem csak hogy csökken a fejlesztési támogatás összege, de az adatokat összezavarják azok a tételek, amelyek állítólag támogatások, de nem igazán nyújtanak segítséget a partnerországoknak, mint például a diákoknak és az Európában lévő menekülteknek fizetett összegek, vagy az adósságok elengedése. Kulcsfontosságú ezért, hogy az adományozó országok betartsák a 0,7%-ra vonatkozó ígéreteiket, és konkrét menetrendeket alakítsanak ki. Remélem, biztos úr, hogy a Tanács hétfőn meghallgatja ezt az üzenetet.
Gabriela Creţu
(RO) A pokolba vezető út néha jó szándékkal van kikövezve. Egy ilyen szándék volt a fejlesztési segítségnyújtás kedvezményezett országaiban működő hatóságokkal kapcsolatos szándék, nevezetesen, hogy a döntéshozatali folyamatot közelebb vigyük hozzájuk, azzal motiválva őket, hogy ők tudják a legjobban, mik az igényeik. Önmagában ez helyes, a döntés azonban egy ördögi kört generált, amelynek negatív hatásai vannak a nőkre. Mivel alig szerepelnek a döntéshozatali dokumentumokban, a szükségleteiket jelentéktelennek minősítik, és mivel a hatalmon lévőknek a nemek közötti egyenlőség kérdése iránti érzékenysége alacsony - még a miénknél is alacsonyabb -, az ezekkel a szükségletekkel - különösen a szexuális és reproduktív jogokkal - kapcsolatban kialakított programoknak szentelt figyelem csökkent. Így egy drámai helyzetnek lehetünk most szemtanúi.
Az egyetlen fejlesztési célkitűzés, amellyel kapcsolatban nem jegyeztek fel előrehaladást, az anyai halálozás, amelyet az alapvető feltételek hiánya idéz elő, például, hogy nincs lehetőség a császármetszésre, hiányoznak az alapvető antibiotikumok, a fogamzásgátló tabletták és a képzett személyzet. Néhány esetben a helyzet tovább romlott. Az anyai halálozás számos, törékeny helyzetű országban a nők halálozásának legfőbb oka.
Ellenőrző mechanizmusokra van szükség annak biztosítása érdekében, hogy az infrastrukturális beruházások magukban foglalják az egészségügyi infrastruktúrát is, illetve a hatóságok felelősségévé kell tennünk, hogy intézkedéseket tegyenek ezen a területen.
Paul Rübig
(DE) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim, a ma megvitatásra kerülő téma különösen fontos, mert az Európai Unió egy különleges felelősségét érinti.
Itt Európában kétségünk sincs afelől, hogy kis- és középvállalkozásaink nagyon sikeres szerkezeti modellt képviselnek, és biztosítanunk kell azt, hogy a legkevésbé fejlett országokban is növekedjen az egy főre jutó GDP ennek a modellnek köszönhetően. Nagy jelentősége van ebben az összefüggésben annak a megközelítésnek, hogy segítsünk az embereknek abban, hogy segíthessenek önmagukon.
Azt is látnunk kell, hogy az energiahatékonysági és élelmezésbiztonsági stratégiáink központi szerepet töltenek be ezekben az erőfeszítésekben. Ezeknek az országoknak munkavállalásból származó jövedelemre van szükségük, és a kisvállalkozások és a családi vállalkozások segíthetnek ezt biztosítani, illetve ezenkívül vásárlóerőre is szükségük van a fogyasztóik számára. Úgy vélem, hogy ezt a tyúk-tojás elvet tovább kell vinni a sikeres végkifejletig.
Marianne Mikko
(ET) Kollégák, gratulálok az előadónak ezért a kiváló munkáért. A támogatások nem kielégítő koordinációja és a programok túltengése a támogatások hatékonyságának csökkenéséhez vezetett. Ugyanekkor a támogatásokat az úgynevezett "vonzó országokra” koncentráltuk, és számos régiót ezáltal teljesen elfelejtettünk. A szétaprózódás a támogatási intézkedések megsokszorozódásához vezetett, amelyek számos esetben teljesen összeegyeztethetetlenek egymással.
Nagyon fontos azonban, hogy az Európai Unió és a tagállamok fejlesztési együttműködési politikái kiegészítsék és erősítsék egymást. A tagállamoknak koordinálniuk kell a tevékenységüket. Meg kell fontolni azt a tényt, hogy bár számos tagállam csak most válik adományozóvá, de még ők is tisztában vannak a támogatások hatékonyságával. Észtország például, amely még nem csatlakozott a párizsi nyilatkozathoz, kiemelkedő szereplője a háromoldalú kooperációs projekteknek. A fejlesztési támogatások szétaprózódásának és az adományozók túlzott összpontosításának megelőzése érdekében a csendestárs opciót alkalmazzuk.
A világ hivatalos fejlesztési támogatásainak több mint fele az Európai Unióból származik. Fontos, hogy az Európai Unió jelen legyen a gyenge országokban és különösen az "elfelejtett” országokban. Amikor támogatást adunk, nekünk, az Európai Uniónak, nagylelkűnek kell lennünk, hogy a támogatást méltósággal tudják elfogadni.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Tisztelt elnök úr, biztos úr, a szegények és a szükséget szenvedők megsegítése értékes cselekedetek. Az Európai Unió vezető helyet foglal el a természeti katasztrófák, mint például az aszályok, áradások, éhezés vagy az éghajlatváltozásból eredő újabb és újabb katasztrófák által sújtott országoknak történő segítségnyújtásban.
Van azonban mindig egy dilemma, amikor pénzt és forrásokat küldünk a fejlődő országoknak, a szegény országoknak, hogy fejlődhessenek. Mekkora részét kell ezeknek a forrásoknak elkülöníteni a szegénység csökkentésére, és mennyi pénzt kell fejlesztési célokra, mint az oktatásra, különféle intézmények létrehozására, a jogrendszer bevezetésére vagy az infrastruktúra - például az utak vagy az internet - felépítésére fordítani, amelyek segítenék a vállalkozások fejlődését ezeken a területeken, különösen, ami a kis- és középvállalkozások kialakulását illeti, ideértve a mezőgazdasági üzemeket is?
A megítélt támogatást össze kell kötni a társadalmi tudatosság, a demokratikus intézmények és az oktatási rendszerek kialakításával, hogy a helyi társadalom ellenőrzése alá vonhassa az érintett régiók és országok tartós fejlődését.
Christopher Beazley
(FR) Biztos úr, az első kérdésemet Marianne Mikko már feltette: származik-e probléma a különböző nem kormányzati szervezetek közötti versengésből vagy a koordináció hiányából, és a Bizottság tesz-e lépéseket, hogy koordinálja ezeknek a szervezeteknek az egyébként kiváló munkáját?
A második kérdésem: amikor iskolába jártam, létezett egy szervezet Angliában, amelyet Önkéntes Tengerentúli Szolgálatnak hívtak. Van a Bizottságnak olyan programja, amely arra ösztönzi a segíteni vágyó fiatalokat, hogy esetleg képzési munkát végezzenek, vagy akár részt is vegyenek ezekben a fejlesztési támogatási programokban? Van a biztosnak programja arra, hogy segítsen a fiataloknak, akik részt szeretnének venni ebben?
Louis Michel
a Bizottság tagja. - (FR) Tisztelt elnök úr, köszönöm, hogy támogatja a politikánk megközelítési módját és fő irányát. Szeretnék visszatérni néhány pontra és röviden válaszolni.
Először is, ami az élelmiszersegélyeket, és különösen a gabonafélék növekvő árát és a mezőgazdasági programok kérdését illeti, engedjék meg, hogy elmondjam, hogy éppen most állítottunk össze egy közleményt az élelmiszerválságra választ adó európai fejlesztési stratégiáról. Hamarosan tájékoztatást kapnak erről a dokumentumról.
Másodszor, szeretnék kijavítani néhány elhangzott dolgot, és egyszerűen nem értem, miért követelik ezeket folyton. A közös agrárpolitika elleni, nagyon kevés igazi érven alapuló egyoldalú támadások ártanak az Európai Uniónak, hamis információkat közvetítenek, és azt az érzetet keltik a partnereinkben, hogy a közös agrárpolitika a bajaik okozója. Az én álláspontom szerint ez, megismétlem: nem igaz! 1996 óta folyamatosan bontjuk le az agrártámogatások rendszerét, és a közös agrárpolitikánk hatásait nem lehet a fejlődő országok problémáit előidéző oknak tekinteni. Kész vagyok részletesen megvitatni ezt a kérdést egy másik ülésen, mivel ez a vád újra és újra elhangzik, mint valami refrén, mintha igaz lenne. Olyan dolgok hangzanak el, amelyek nem helytállóak. Európa nagyrészt már megoldotta ezt az ügyet, bár van még néhány nyitott kérdés; elismerem, van némi kétely a fejlesztési politikáink koherenciájával kapcsolatban. Azonban ami a mezőgazdaságot illeti, ha van olyan szektor, ahol igazi előrehaladást sikerült elérnünk, akkor ez az. Nagyon igazságtalannak találom, hogy alapos indok nélkül akarják befeketíteni a nevünket.
Meghallgattam azt a javaslatot, amely - azt hiszem - egy globális alapra vonatkozott. Tudom, hogy Geoffrey Sachs professzor, aki mellékesen egy igen figyelemreméltó ember, egy globális élelmiszeralapért harcol és kampányol. Ami engem illet, én ezt nem támogatom. Erős kételyeim vannak; végül is hosszú időbe tellett annak a globális alapnak is, amelyre Ryan úr hivatkozott, és amelyet ő benyomásom szerint csodaszernek tekint, hogy átláthatóan és hatékonyan működjön. Miért hozzunk létre még egy alapot, amikor rendelkezésünkre állnak olyan eszközök, mint a WFP, a FAO és mások? Új eszközöket kifejleszteni a globális politikai gyengeségek leküzdésére biztosan nem a jó válasz. Az eszközök rendelkezésre állnak. Csak megfelelően kell finanszírozni azokat.
Meg kell reformálnunk a WFP-t, de hogyan? A WFP-nek előre jelezhető éves költségvetéssel kell rendelkeznie, és a pénzügyi működésének meg kell változnia. Erről már beszéltem a közelmúltban. Ez egy komoly probléma. De nem kell rossz válaszokat kitalálnunk a jó kérdésekre. Nem támogatom egy új alap létrehozását, mert csak sok bürokráciához és sok eljáráshoz vezetne. Ami az eljárásokat illeti, had mondjak pár szót.
Ami a mezőgazdaságot illeti, egyszerűen csak annyit mondanék, hogy a kilencedik EFA 650 millió eurójáról a tizedik EFA 1 250 000 milliárd eurójára fogunk továbblépni. Egyetértek, hogy ez mennyiségben, százalékban nézve rengeteg, de nem igazi növekedés az EFA finanszírozásának százalékos arányát tekintve. A pozitív változás az, hogy eddig négy ország koncentrált az agrárágazatra, most pedig 24 ország, azaz az országok kb. egyharmada. Ez azt mutatja, hogy a dolgok előrehaladtak, nagyobb lett a tudatosság. Emlékeztetném azonban Önöket - mert ez fontos -, hogy a fókuszban álló ágazatok kiválasztása elviekben a tulajdonosi szemléleten alapul: a partnereink döntenek arról, hogy melyik ágazatra összpontosítsuk a finanszírozásunkat. Ezt nem szabad elfelejteni.
Feltettek nekem egy érdekes kérdést: mit fogok tenni a mezőgazdaságra szánt, de fel nem használt pénzekkel? A helyzet az, hogy ennek a pénznek a nagy részét vissza fogjuk szerezni, és az emelkedő árak és az élelmiszerválság problémájának megoldására fogjuk fordítani. Inkább az élelmiszerválság megfogalmazást használnám, mint az emelkedő árakat. A Bizottság egy héttel ezelőtt tartott legutolsó ülésén azt javasoltam - és ezt a javaslatot nagyon jól fogadták -, hogy ezeket a forrásokat meg kell próbálnunk olyan módon átirányítani, hogy a szegény országok mezőgazdasági vállalkozói vetőmagokhoz és műtrágyához juthassanak, mert ma ez a legnagyobb problémájuk. Ha azt akarjuk, hogy önellátóvá váljanak, akkor nyilvánvalóan jobban hozzá kell jutniuk a vetőmagokhoz és a műtrágyákhoz, amelyek segítenének nekik fokozatosan önellátóvá válni. Nagyon támogatom, hogy a segélyek időtartamát annyira lecsökkentsük, amennyire csak lehet. Szerintem sokkal fontosabb, hogy a mezőgazdasági termelőknek termelési eszközöket adjunk. Mindannyian egyetértünk, amint a bevezetőmben mondtam, és ezt nem kell megismételnem. Accra egy politikai találkozó, és arra kérem Önöket - tudván, hogy Önök mind tudatában vannak annak, hogy ezt meg kell tennünk -, hogy mozgósítsák a tagállamokat, hogy teljesítsék a kötelezettségvállalásaikat, és tartsák tiszteletben a menetrendet, ami azt demonstrálja - ahogyan azt hiszem Borrell úr mondta - hogy megvan bennük a politikai eltökéltség, és be fogják tartani az ígéreteiket.
Az emberek fáradságos eljárásokról beszélnek, és arra kérnek engem, hogy tegyük azokat áramvonalasabbakká. Be kell vallanom, hogy nekem nincs hatalmam efelett a kérdés felett. Az eljárások léteznek, és tiszteletben kell tartanom azokat; mást nem tehetek. Javasolhatok rugalmassági intézkedéseket, de Önök nagyon jól tudják, hogy évekbe telne, amíg a hatásuk megmutatkozna. Nem ismert széles körben, de a megbízatásom végén be akarom mutatni mindazt, amit az eljárások vonatkozásában megtanultam. Már hallom, amint Martens asszony azt mondja: "Nagyobb átláthatóságra van szükségünk” - és én minden átláthatóságra készen állok, amit Önök akarnak - "de nagyobb hatékonyságra is szükségünk van”. Elmondanám Önöknek, bármilyen szemtelenül és sokkolóan is hangzik, hogy ha Önök még több átláthatóságot akarnak, ami még több ellenőrzést jelent, még több auditot, még több konzultációt és így tovább, akkor kisebb lesz a hatékonyság. Ezt akartam elmondani Önöknek. Önök elutasíthatják ezt, de meggyőződésem, hogy ez a helyzet. Annyi átláthatóságot követelnek ma, hogy a Bizottság leláncolt óriássá vált, egy új Gulliverré. Én személyesen kész állok arra, hogy beszéljünk a dologról, és létezik módja annak, hogy elérjük az átláthatóság hatékony szintjét, de könyörgöm, ne beszéljenek tovább az "átláthatóságról”, az "ellenőrzésről”, arról, hogy hogyan kellene a dolgoknak lenniük ... Ez mind rendben van és helyes, de Önöknek szembe kell nézniük a tényekkel ... Szeretném, ha legalább esélyem lenne arra, hogy nyomon tudjam követni egyetlen dosszié útját. Ez nem vicc. Néha még én is teljesen képtelen vagyok nyomon követni az útját, és akkor nem szabad megfeledkezni a szolgálatok közötti csoportokról és a többi résztvevőről sem. Ez egy rendkívül bonyolult üzlet. Nem akarom kifigurázni, de azt kell mondanom, hogy ez egy valós probléma.
Azt hiszem, Hutchinson úr beszélt a koordinációról, a koherenciáról és a komplementaritásról. Teljesen igaza volt. Úgy vélem, nagymértékben növelni tudnánk a támogatásaink hatékonyságát, ha jobb lenne a munkamegosztás, ha nagyobb lenne a koherencia, a koordináció, és ha tényleg vissza tudnánk nyesegetni a köztes - és gyakran teljesen haszontalan - ellenőrzéseket. Korábban elmondtam néhány adatot: Tanzániának 8 000 ellenőrzési jelentést kell készítenie! Nem vagyok benne biztos, hogy ez mekkora terhet jelent egy olyan országnak, mint Tanzánia, amely rendelkezik kormányzási kapacitással. Eljön az ideje, amikor a szürrealizmus elérkezik az őrültség határára. Vannak korlátok. Nincs ellenvetésem az eljárásokkal szemben, de ami sok, az sok. Nem akarok több eljárást. Hutchinson úr, ami a munkamegosztást illeti, Ön helyesen hangsúlyozta a diaszpóra jelentőségét. Próbálunk együtt dolgozni velük, de pontosan az eljárások miatt nem tudunk. Egy másik példa! Önök azt kérdezték, vannak-e olyan projektek, amelyek arra ösztönzik a fiatalokat, hogy a fejlődő országokban dolgozzanak. Nem uram, nem tehetek ilyet, az eljárások nem hatalmaznak fel erre. Megszabják nekem például, hogy vannak olyan nem kormányzati szervezetek, amelyekkel nem dolgozhatok. Nem dolgozhatok együtt bizonyos nem kormányzati szervezetekkel, mert az eljárások nem engedik ezt meg nekem. Az új tagállamok csalódottak lehetnek, és igazuk van, mert a legtöbb esetben a nem kormányzati szervezeteik - bár éppen olyan jók, mint a többi ilyen szervezet - nem dolgozhatnak, mivel nem felelnek meg azoknak a szabványoknak, amelyeket a Bizottság eljárásai alakítottak ki. Egyfajta értelemben ezért ezek a szervezetek ki vannak zárva az együttműködésünkből és a hozzájárulásunkból, ami nem igazságos. Dolgozunk ezen, de hosszú időbe fog telni, hogy megoldjuk ezt a problémát.
Azzal is egyetértek, hogy több kell. Buzek úr az éghajlatváltozás leküzdéséről beszélt. Az egyértelmű, hogy ha a fejlesztés finanszírozását úgy módosítjuk, hogy az éghajlatváltozáson tudjunk dolgozni, akkor elzálogosítjuk mindazt, amit eddig megtettünk vagy meg szándékoztunk tenni a hagyományos fejlesztési politika terén. Ez azt jelenti, hogy új, pótlólagos forrásokra van szükség az éghajlatváltozás leküzdéséhez. Hadd hivatkozzak arra az ötletre, amelyet mi és Borrell úr terjesztettünk elő, és amely egy olyan nemzetközi hitel felállítására vonatkozott, ami a CO2-kibocsátási kvótákhoz kötődne. Ez a projekt szépen halad előre. Technikai szempontból már véglegesítésre került. A Világbankkal dolgoztunk együtt. Később vissza fogok térni erre a témára, mert részben megoldaná a finanszírozás növelésének kérdését is, ugyanis segítene a tagállamoknak, hogy olyan módon teljesítsék a célkitűzéseiket és kötelezettségvállalásaikat, amely hosszú távon kevésbé fájdalmas a költségvetésük számára.
Csatlakozom Borrell úrhoz, amikor gratulálunk Spanyolországnak, mert igaz, hogy ez a helyzet bizonyos értelemben nem igazságos. Egyes országok valódi erőfeszítéseket tettek és megnövelt költségvetési forrásokat különítettek el: a GDP-hez viszonyítva Spanyolország valóban óriási erőfeszítést tett. Ugyanekkor más országok szabadesésbe mentek át, ami egyfajta értelemben beárnyékolta mások lépéseit. Azt kell mondanom, hogy ez egy fontos kérdés, amely újra és újra felmerül: 20% oktatásra, egészségügyre, vízre stb. Önök is tudják a választ.
Először is, már válaszoltam rá. Még ha egyet is értek a célkitűzéssel, azt mondtam, hogy meg kell próbálni megállapítani, hová megy a költségvetésből származó - mivel a költségvetési szót használták - támogatási kiadás, mivel gyakran ezeket az ágazatokat finanszírozzák. Nagyon nehéz azonban konkrét adatokat mondani.
Másodszor, a partnerországaink választják ki az ágazatot, amelyre összpontosítanak, nem mi. Ezért nem írhatom elő és mondhatom meg nekik, hogy például oktatásra kell költeniük. Javaslatot tehetek, de nem írhatom elő. Természetesen egyetértek Mitchell úrral, hogy - nyíltan megfogalmazva - önző okokból kell növelnünk a támogatásokat. Ez többé-kevésbé igaz. Ezt gyakran kiemelem a megbeszéléseken is. Azok, akik nem akarnak önzetlen okokból több támogatást adni, legalább a saját önző okaik miatt adjanak többet. Ebben az összefüggésben - és különös tekintettel Afrikára - úgy találjuk, hogy néhány feltörekvő országnak nagyon erős ott a jelenléte. Nem vitatom a jelenlétük legitimitását vagy érvényességét, egyszerűen csak azt mondom, hogy Európa érdeke lenne, hogy valamivel erősebb legyen a jelenléte egy olyan kontinensen, amely a szomszédunk, és amelynek sok értéket tud nyújtani, és közben értéket is kaphatna tőle.
Azt hiszem, mindenről beszéltem. Válaszoltam a legutolsó felszólaló által feltett a két kérdésre, amelyek - ha szabad így fogalmaznom - nagyon helyénvalóak voltak. Nagyon örülök, hogy itt lehetek az Európai Parlamentben. Ez kétségkívül az a hely, ahol a legnagyobb a dinamizmus és az eltökéltség, hogy előrevigye mindazokat a politikákat, amelyekben olyan meggyőződésesen hiszünk.
Johan Van Hecke
előadó. - (NL) Ez a mai magas szintű, építő jellegű vita széleskörű egyetértést tárt fel, úgy a Parlamenten belül, mint a Parlament és a Bizottság között, annak az intézkedésnek a tekintetében, amelyet a támogatásaink minőségének javítása érdekében tennünk kell. Jobban figyelembe kell venni az országok prioritásait. A támogatásnak kiszámíthatóbbnak kell lennie. A technikai segítségnyújtást tovább kell csökkenteni. Több költségvetési támogatásra van szükség, de nagyobb átláthatóságra is, illetve a parlamentek, a társadalom és a helyi hatóságok nagyobb mértékű részvételére. A magatartási kódexnek hatékonyabbnak kell lennie, a segélyezési atlaszt ki kell terjeszteni, és így tovább.
Véleményem szerint azonban a legfontosabb az, hogy nekünk, a Parlamentnek és a Bizottságnak - és miért ne vonjuk be a nemzeti parlamenteket is? - nyomást kell gyakorolnunk a tagállamokra, hogy - ami a legfontosabb - betartsák az ígéreteiket, és másodszor, hogy jóváhagyjanak egy tervet, amelyben egyértelműen megfogalmazzák, hogy mit lehet és mit fognak megtenni, és milyen időtávon belül. Harmadszor, a tagállamoknak egyértelműen be kell kapcsolódniuk a Bizottság által javasolt munkamegosztásba. Úgy vélem, hölgyeim és uraim, hogy a nemzeti parlamentekben dolgozó barátainkkal és kollégáinkkal közösen, a párthatárokra való tekintet nélkül, meg kell ragadnunk a kezdeményezést, és nyomást kell gyakorolnunk a kormányokra, nem csak a közös felelősség, hanem számos tagállam egyéni felelőssége tekintetében is.
Ez a jelentés konkrét ajánlások sorát tartalmazza. Őszintén remélem, hogy a Bizottság és a Tanács magával viszi ezeket Accrába. A Parlament egységes hangon beszél ma, ami nincs mindig így, és azt a vágyát fejezte ki, hogy az Európai Unió Accrában szintén egyetlen hangon beszéljen, egy világos hangon, egy erőteljes hangon, és mindenek előtt egy szavahihető hangon.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap déli 12 órakor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozat (142. cikk)
Pedro Guerreiro  
írásban. - (PT) Mivel nem lehetséges megjegyzést fűzni az összes különféle - pozitív és negatív - kérdéshez, amelyet ez a jelentés felvet, meg kell jegyezni, hogy feltárja, noha minősített formában, az EU "fejlesztési támogatásainak” negatív teljesítményét.
Bár nem kritizálja, hogy milyen gyakran használják a fejlesztési támogatásokat a problémák egyszerű csillapítására, a piacok liberalizálásának (hamis) helyettesítőjeként és feltételeként, vagy a beavatkozás eszközeként - jól ismert negatív célokkal és hatásokkal, mint például az EU fejlesztésről szóló "európai konszenzusa”, az EU által előírni szándékozott gazdasági partnerségi megállapodások, vagy az élelmiszerek körüli pénzügyi spekulációk, amelyek megkérdőjelezik a fejlesztés deklarált céljait -, a jelentés nem meglepő módon kiemeli a "fejlesztési támogatások” nem megfelelő eredményeit, valamint mértékének az EU-n belüli jelentős csökkenését is: 0,38% 2007-ben, szemben a 2006-os 0,41%-kal, jóval a GDP ENSZ által jelzett 0,7%-a alatt.
A jelentés egy figyelmeztetést is megfogalmaz a "fejlesztési támogatások” olyan célokra történő növekvő felhasználása ellen, amelyeknek semmi közük a fejlesztéshez (mint például a katonai kiadások), és az ellen a tény ellen, hogy a támogatásokat gyakran "az adományozók saját prioritásai és menetrendje szerint fizetik ki”.
Tokia Saïfi
, írásban. - (FR) 2005-ben a párizsi nyilatkozat különleges kötelezettségvállalásokat hozott létre a fejlesztési támogatások hatékonyságának növelése érdekében, a párbeszéd és a kölcsönös elszámoltathatóság alapján. Ez a nemzetközi keretrendszer alapvető jelentőségű az EU számára, amely a világ fejlesztési támogatásainak több mint 55%-át biztosítja.
A támogatások minőségének és hatékonyságának további javítása érdekében az EP az eljárások egyszerűsítésére, korrupcióellenes intézkedések meghozatalára, és a támogatásoknak a partnerek saját prioritásai szerinti kifizetésére szólít fel. Ezek az intézkedések még szükségesebbek egy olyan időszakban, amikor a tagállamok fejlesztési támogatásai némileg csökkentek, 2006 és 2007 között az EU GNP-jének 0,41%-áról 0,38%-ára.
Egy olyan időszakban, amikor élelmiszerválság sújtja a legtörékenyebb fejlődő országokat, és a vízhez és oktatáshoz való hozzájutás korlátozott marad, érthető, hogy az EU-nak meg kell dupláznia az erőfeszítéseit, hogy elérje a millenniumi fejlesztési célkitűzéseket, és 2015-re GNP-jének 0,7%-át különítse el fejlesztési támogatásokra. Hasonlóképpen, annak biztosítása érdekében, hogy a támogatások a hosszú távú és kiszámítható finanszírozás formáját öltsék, létfontosságú, hogy további forrásokat szabadítsunk fel innovatív finanszírozási mechanizmusok révén, és mobilizáljuk a szuverén (állami) vagyonalapokat a termelőberuházások céljaira.
(Az ülést délelőtt 11 óra 50 perckor felfüggesztik, majd déli 12 órakor újból megnyitják)
