Az elnökség nyilatkozata
Elnök
Hölgyeim és uraim, úgy döntöttem, annak az országnak a nyelvén szólalok most fel, ahol ez a szörnyű esemény történt.
James Nicholson
Elnök úr, szombat éjszaka Észak-Írországban mindnyájan mélyen megdöbbentünk - ahogy szerintem mindenki más is: két fiatal katonát brutálisan, hidegvérrel meggyilkoltak. Ez volt Észak-Írország legrosszabb rémálma.
Közel 20 éve vagyok e Parlament képviselője, és azt reméltem, hogy soha többé nem lesz szükség arra, hogy itt a Parlamentben néma felállással nyilvánítsunk részvétet az Észak-Írországban elhunytak családtagjainak. Nagyon elszomorít, hogy ma ismét ezt kellett tennem.
Ezek a fiatal férfiak azt tették, amit sok más fiatal is tenne: rendeltek egy pizzát a helyi pizzériából, mivel három óra múlva fel kellett volna szállniuk a repülőre, hogy Afganisztánba menjenek. Erre már nem került sor. Minden gondolatunk körülöttük forog ma, akiket életük virágjában ért a halál. A családoknak szóló részvéten kívül ezekben a pillanatokban semmi másnak nincs helye - a családtagoknak viszont most nagy szükségük van a támogatásunkra.
Akik ezt a tettet elkövették, bizonyára nem fogják hallani az elítélő szavaimat. Mégis ki kell mondanom: soha nem fog nekik sikerülni, soha nem nyerhetnek, mert Észak-Írországban a demokrácia felemelte a szavát, és győznie kell. Ha vannak is olykor hibái, másmilyen életet hozott észak-írországi választóimnak: jobb életre találtak, kipróbálhatták ezt a jobb életet, és én azt szeretném, ha tovább élhetnék ezt a jobb életet. Csatlakozom a családoknak szóló részvétnyilvánításhoz.
(Taps)
Liam Aylward
Elnök úr, én is fenntartások nélkül elítélem a múlt szombaton Antrim városában, a Massereene laktanya előtt történt merényletet, amelyben két brit katona meghalt és négy másik megsérült. A Valódi IRA, egy észak-írországi szakadár republikánus csoport vállalta a felelősséget ezért a szörnyű támadásért, amely 12 éve az első halálos kimenetelű támadás volt az észak-írországi biztonsági erők ellen. A terroristacselekmények elkövetőit bíróság elé kell állítani és felelősségre kell vonni rémtetteikért. Támadásaik nem rendelkeznek politikai támogatottsággal az észak-írországi lakosság részéről.
Az 1998-as nagypénteki békemegállapodás világosan kijelöli a kereteket Észak-Írország politikai és gazdasági fejlődéséhez. A megállapodásban rögzített struktúrák jól támogatják a demokráciát, a jogállamiságot, az emberi jogokat, a békét és a megbékélést. Nem hagyhatjuk, és nem is fogjuk hagyni, hogy ezek az egyének tönkretegyék a békét, amiért Észak-Írországban oly régóta, oly sokat dolgoztunk.
Jim Allister
Elnök úr, köszönöm részvevő szavait a szombat este elhunyt brit katonáink nevében. Észak-Írországban nagyra értékelik, hogy ebben a pillanatban Ön is gondolt a gyászolókra.
Akik a két katonát megölték, az erőszak ösvényén próbálkoznak a politikai előretöréssel. Bárcsak azt mondhatnám, hogy nem fog nekik sikerülni, de Észak-Írországban sajnos úgy tűnik, az erőszak kifizetődő - olyannyira, hogy mára már három elítélt IRA-terroristánk van miniszterként a kormányban, és közös első miniszterünk, McGuinness olyan személy, akiről Peter Robinson - amikor még ellenezte a terroristákat a kormányban - elmondta, hogy személyesen legalább 12 katonát ölt meg. Semmivel nem jobb vagy más, mint az antrimi terroristák, akik a haldokló katonák felett állva beléjük lőttek még egy sorozatot.
Most szégyenszemre ez a hitvány fegyveres bandita, McGuinness - akit Robinson úr egyszer a "bogside-i mészárosként” említett - részese hazám legmagasabb hivatalának. Ez történik, ha az ember leül tárgyalni a terroristákkal. Bízom benne, hogy soha többet nem fogunk tárgyalni az utcáinkra visszatért terroristákkal, levonjuk a múlt tanulságait és igyekszünk jóvátenni a történteket.
Elnök
Hölgyeim és uraim, nem tudunk szót adni mindegyik ír képviselőnek. Mindnyájunk nevében beszéltem, és ennek elégnek kellene lennie. Egyetértenek azzal, hogy méltóképpen megemlékeztünk az életüket vesztett katonákról? Köszönöm.
Röviden szólnom kell még a tegnapi Nemzetközi Nőnapról. Az esemény tiszteletére szeretném ma kitüntetett figyelemmel üdvözölni a Ház valamennyi képviselőnőjét, és nyomatékosan megköszönni elkötelezett munkájukat. Ezenkívül azt szeretném javasolni, hogy tegyünk meg minden tőlünk telhetőt annak érdekében, hogy a nemek egyenlőségének elve európai és nemzetközi szinten egyaránt megvalósuljon.
Száz évvel ezelőtt New Yorkban 15 000 nő demonstrált méltóságuk és jogaik elismeréséért. A mai napon az ő örökségük előtt tisztelgünk. Azóta kétségtelenül nagyon sok mindent elértünk a nők jogainak elismerése és védelme, valamint a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség előmozdítása terén, a társadalom minden területén. Nem hagyhatjuk félbe ezeket a törekvéseinket; még nagyon sokat kell tennünk ahhoz, hogy megvalósítsuk a nemek egyenlőségét az Európai Unióban, és növeljük a nők részvételét a munkában, a civil társadalomban és a politikában. Az Európai Parlament véleménye szerint tovább kell növelni a nők részvételét a döntéshozatalban, helyi, országos és európai uniós szinten egyaránt. Tagállamainknak módot kell találniuk arra, hogy ösztönözzék és támogassák a nők részvételét a döntéshozatali folyamatban és a politikában, úgy országos, mint nemzetközi szinten.
Csak néhány hónap választ el minket az európai választásoktól. Szeretném hangsúlyozni, hogy a nők részvétele ezeken a választásokon és a nemek kiegyensúlyozott képviselete az Európai Parlamentben különösen fontos, mind az Európai Unió, mind a társadalom egészének demokratikus fejlődéséhez. Végezetül arra szeretném emlékeztetni a tisztelt Házat, hogy a világ különböző pontjain dúló háborúk a nőkre különösen nagy csapást mérnek, ezért arra törekszünk, hogy megakadályozzuk a nőket érő bántalmazás és nemi erőszak mint háborús fegyver alkalmazását. Védelmeznünk kell a Föld minden lakójának méltóságát - ez irányú elkötelezettségünk soha nem szűnhet meg.
Köszönöm a figyelmet!
(Taps)
