A következő Európai Tanács előkészítése (2008. december 11-12.) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pontok a Tanács és a Bizottság az 2008. december 11-12-i Európai Tanács előkészítésére vonatkozó nyilatkozataival foglalkoznak.
Jean-Pierre Jouyet
Tisztelt elnök úr, bizottsági elnök úr, tisztelt képviselők! Elnök úr, mindenekelőtt osztozni kívánok a Mumbaiban elkövetett barbár cselekmények áldozatai és az e tragédiáknak áldozatul esett indiai emberek iránt érzett részvétükben, érzéseikben és együttérzésükben.
Azt is el szeretném mondani annak kapcsán, hogy Guardans urat volt szerencsém fogadni a Roissy repülőtéren, hogy európai szinten a különböző konzulátusok közötti együttműködéseinkből le kell vonnunk a tanulságokat, és egyetértek a szavaival, elnök úr, miszerint európai szinten határozottan javítanunk kell a koordinációt ezen a területen még azelőtt, hogy bármilyen diplomáciai szolgálatot állítanánk fel.
Végül szintén részvétemet kívánom nyilvánítani a spanyol áldozat iránt, és a Tanács nevében megerősítem a spanyol barátainkkal és a spanyol hatóságokkal való szolidaritásunkat.
Tisztelt elnök úr, bizottsági elnök úr, tisztelt képviselők! A következő, december 11-12-i Európai Tanács - elnézést kérek, nem említettem Wallström asszonyt, az Európai Bizottság alelnökét - rendkívüli fontossággal bír. Igen zsúfolt a napirend: a Lisszaboni Szerződés jövője, Európa reakciója a nemzetközi gazdasági és pénzügyi helyzetre, az éghajlatváltozás elleni küzdelem és az energiával kapcsolatos intézkedéscsomag mind a megvitatandó témák közé tartozik.
A Lisszaboni Szerződésre tekintettel tartjuk a kapcsolatot a Bizottsággal, az ír barátainkkal. Az elmúlt pár napban pártokon átívelő munka folyt Írországban, ahol az Európai Parlament képviseletében Ön is jelen volt, elnök úr. Az ír parlament Önt is erről a témáról kérdezte. Úgy vélem, hogy e csoport munkájának három folyománya van.
Az első, hogy az ír parlamenti képviselők úgy vélik, hogy Írország azt kockáztatja, hogy bizonyos mértékig marginalizálódik az Európai Unión belül, következésképpen rövid és középtávon veszteséget fog szenvedni.
A második tényező, hogy véleményük szerint továbbra is teljes mértékben kívánatos, hogy Írország teljes körűen részt vegyen az Európai Unióban.
Végül a harmadik az, hogy Írországnak megoldást kell javasolnia, hogy az európai projekt középpontjában maradhasson, ugyanakkor választ ad a június 12-i népszavazás idején kifejezett aggodalmakra.
Amint tudják, az ír kormány nem foglalt még hivatalosan állást arra vonatkozóan, hogy jóváhagyja-e ezeket az ajánlásokat vagy nem, valamint hogy végre kívánja-e azokat hajtatni vagy nem, és ha igen, milyen módszerrel. Tartjuk a kapcsolatot, és a hét végéig további megbeszélésekre kerül sor a Tanács elnökségével, Cohen miniszterelnök úr és Sarkozy elnök úr között.
Bizonyára megértik, hogy nem szólhatok az ír hatóságok nevében. Ami azonban a Tanács elnökségét illeti, határozottan azon vagyunk, hogy segítsünk ír barátainknak, hogy megértsük a különféle területekkel kapcsolatos esetleges kéréseiket, hogy lássuk, milyen jogi garanciákra van szükségük, természetesen figyelembe véve azt a tényt, hogy ezt a szerződést már huszonöt parlament ratifikálta, hogy várhatóan 2009 elején sor kerül a huszonhatodik ratifikálásra, és hogy a Lisszaboni Szerződés tényleges hatálybalépésére vonatkozóan egyértelmű és pozitív jelet kívánunk adni. Ez határozza meg az általunk javasolt menetrendet, amely megvitatására ezen az Európai Tanácson fog sor kerülni.
A gazdasági és pénzügyi helyzetre tekintettel már számos vitát folytattunk e testület keretében. Ezért meg szeretném ismételni a fő témákat, mivel Európát súlyosan érinti a gazdaság lelassulása. A kivételes helyzetben meg kell mutatnunk, hogy képesek vagyunk reagálni. Egységet kell mutatnunk, ugyanolyan döntéshozatali képességet, mint amilyet tavaly októberben tanúsítottunk, amikor összehangoltan kellett reagálnunk, hiszen a teljes pénzügyi szektor összeomlásának veszélye fenyegetett. December 11-12-én ebben a szellemben fogja az elnökség irányítani a Tanács munkáját.
Barroso úr, a Bizottság elnöke ezt nálam világosabban el fogja mondani: a Bizottság november 26-án európai gazdaságélénkítési tervre vonatkozó javaslatokat fogadott el, amelyeket a Versenyképességi Tanács hétfői ülésén, valamint a Gazdasági és Pénzügyminiszterek Tanácsán belül vizsgáltak meg. Ez a gazdasági válságra reagáló, olyan összehangolt európai választ jelent, amely mozgósítja a rendelkezésre álló közösségi eszközöket, és lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy - egymással szorosan együttműködve és bizonyos alapelveket tiszteletben tartva - a helyzetüknek legmegfelelőbb intézkedéseket hozzák meg.
El szeretném mondani, hogy ami a Tanács elnökségét illeti, a Bizottság javaslatai a helyes irányba mutatnak. Meg kell próbálnunk a közösségi költségvetésből kisebb alapokat felszabadítani - ott, ahol azok rendelkezésre állnak - az Európai Szociális Alapot, a Globalizációs Kiigazítási Alapot és a strukturális alapokat illetően. A Bizottság javaslata szerint továbbá nagyobb mértékben kell mobilizálnunk az Európai Beruházási Bank alapjait, és számítunk arra, hogy az Önök parlamentje a válságra való válaszképpen maradéktalanul mobilizálja a közösségi intézményeket.
Elsősorban a tagállamok felelőssége, hogy az elkövetkezendő év során minden lehetséges eszközt hadrendbe állítsanak a gazdasági tevékenység támogatása végett, figyelembe véve a Bizottság, valamint más intézmények által készített előrejelzéseket. A Bizottság a közösségi szinten lehetséges és a tagállamokban megvalósuló, közös ráfordítást javasol, ami elérheti a 200 milliárd eurót, azaz a közösségi GDP 1,5%-át. Tudom, hogy némi aggodalom övezi ezeket a számadatokat. Az elnökség számára úgy tűnik, hogy a Bizottság által javasolt ráfordítás választ ad az előttünk álló problémákra és a szükséges ösztönzésre.
Nagyon is tudatában vagyunk annak, hogy a közösségi hatóságok nem biztosíthatnak mindent, mivel eszközeik korlátozottak - nevezetesen ami a költségvetést és a költségfelosztást illeti -, és nem lehet mindent közösségi szinten megoldani. A hatóságoknak azonban garantálniuk kell, hogy a fellendülést célzó nemzeti intézkedések egységesek és összehangoltak legyenek annak érdekében, hogy a gazdasági fellendülést szolgáló általános hatás a leginkább szolgálja az Unió javát.
A Bizottsággal együtt úgy véljük, hogy célzott, ágazati és ideiglenes támogató intézkedésekre van szükség. Ezen intézkedéseknek összeegyeztethetőnek kell lenniük az Unió hosszú távú prioritásaival és a Lisszaboni Stratégiával, és az intézkedéseket gyorsan végre kell hajtani. Meggyőződésünk, hogy sürgős intézkedés szükséges Európa ipari bázisa tekintetében, különösen olyan, az ipar gerincét alkotó iparágakban, mint az autóipar, amelyet - mint tudják - nagyon súlyosan érint a gazdaság lelassulása. Meg kellene engedni a tagállamoknak, hogy az Európai Beruházási Bankkal összefogva támogatást nyújtsanak gyártóiknak az új technológiák - különösen a környezetkímélő autók - kifejlesztésére irányuló erőfeszítéseik támogatása érdekében.
Amint arra a Versenyképességi Tanács ülésén rámutattunk, nagyobb teret kell engednünk a manőverezésnek a kis- és középvállalkozások támogatása érdekében, amelyeket rendkívül hátrányosan érint ez a válság, és amelyeket különösen fenyegetnek a hitelmegszorítások, figyelembe véve az európai pénzügyi szektor továbbra is fennálló helyzetét. A lehető legambiciózusabb átfogó tervet kívánjuk kidolgozni a Tanács december 11-12-én sorra kerülő ülésein.
Tisztelt elnök úr! Az éghajlatváltozással és az energiával kapcsolatos intézkedéscsomagról holnap tartunk vitát e testület keretében. A Tanács nevében még egyszer meg szeretném köszönni az Európai Parlamentnek az éghajlatváltozással és az energiával kapcsolatos intézkedéscsomagról folytatott párbeszéd során tanúsított, rendkívül konstruktív hozzáállását. Célunk továbbra is az, hogy a hónap végéig az első olvasatban megállapodásra jussunk. Ez a francia elnökség számára nem hiúsági kérdés, és nem is arról szól, hogy az elnökség újabb tollat tud-e tűzni a kalapjára. Nem erről van szó. Arról van szó, hogy - ismétlem - Európának készen kell állnia a nemzetközi határidők betartására - a 2009. évi menetrendet szem előtt tartva -, és készen kell állnia arra, hogy megtegye az elvárt kezdő lépéseket Poznanban, az éppen most kezdődött konferencián, továbbá Koppenhágában, jövő novemberben.
Az Önök előadói nagyon is tudatában vannak ennek. Számos jelentős eszmecserére került sor az Önök testülete és Jean-Louis Borloo között, a tárgyalás sikeres befejezése érdekében. Az elnökség óhaja és célja világos: vannak célok, és a Bizottság által javasolt intézkedéscsomag következetes. Ezeket a célokat és ezt a következetességet óvnunk kell. Nem térhetünk el az Európai Bizottság által eredetileg javasolt okfejtéstől.
Két elemet kell beépítenünk: az első azt jelenti, hogy eléggé rugalmasan kell hozzáállnunk azokhoz az országokhoz, amelyeknek - földrajzi helyzetüket és gazdasági fejlettségüket figyelembe véve - erőfeszítéseket kell tenniük az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásainak csökkentése területén, és itt elsősorban a közép-kelet-európai barátainkra gondolok. A második elem azt jelenti, hogy a gazdasági válságot szem előtt tartva, megfelelő rugalmassággal álljunk azon iparágakhoz, amelyeket legsúlyosabban érintenek az energiafogyasztási problémák. Ezen irányok mentén dolgozunk, szorosan együttműködve a Bizottsággal és a többi tagállammal, és egységesen kell fellépnünk ahhoz, hogy konkrét eredményeket érjünk el, és hogy ez az intézkedéscsomag az év végéig elfogadásra kerüljön.
Nos, tisztelt elnök úr, Barroso úr, tisztelt képviselők! Ez a Tanács döntő jelentőségű. Európa több területen, nevezetesen az intézmények, a gazdaság és az energia területén is válaszút előtt áll. A Tanács ezen ülése nehéz lesz. Meg kell tudnia oldani az Európai Unió helyzetét. E célok sikeres megvalósítása érdekében ezért minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk a Tanácsban, a Bizottságban és a Parlamentben. Természetesen tudatában vagyunk annak, milyen nehéz feladat vár ránk.
José Manuel Barroso
Tisztelt elnök úr, Jouyet úr, tisztelt képviselők! Először csatlakozni kívánok mindahhoz, amit Pöttering úr elmondott a Mumbaiban bekövetkezett tragédiával kapcsolatban, és egyetértek azon megjegyzéseikkel, miszerint a szolidaritás szellemének, valamint a valódi európai polgárságot jelentő szellemnek a gyakorlatban is meg kell nyilvánulnia Európában.
Úgy vélem, hogy mindnyájunknak le kell vonnunk a tanulságot ezekből az eseményekből, hogy a gyakorlatban is érvényt szerezzünk az európai polgárság és szolidaritás magasztos gondolatainak.
Tisztelt elnök úr, tisztelt képviselők! Az elmúlt hónapok során az Európai Unió valóban egy sor jelentős kihívással találta magát szembe: a grúziai konfliktus, példátlan pénzügyi válság és váratlan recesszió.
Az Európai Unió mindezidáig helyesen értékelte ezeket a rendkívüli eseményeket, és határozott meggyőződésem, hogy derekasan helytállt. A három intézmény közös elkötelezettségének és szoros együttműködésének köszönhetően - és hozzá kell tennem, hogy a francia elnökség energiájának és hozzáértésének is köszönhetően - világossá vált az európai dimenzió hasznossága és jelentősége. Elsősorban az európaiaknak, de az egész világnak is megmutattuk, hogy az Európai Unió felnőtt a feladathoz: képes gyorsan és összehangoltan reagálni, valamint partnereivel kéz a kézben együttműködni globális szinten.
De beszéljünk egymással teljesen nyíltan és őszintén! A munka nagy részét a következő hetekben kell elvégezni. Mivel számos olyan kihívással állunk szemben, amelyeknek csak úgy tudunk megfelelni, ha Európa három fő intézménye - a Parlament, a Tanács és a Bizottság - továbbra is együttműködik, mindegyik saját szerepének megfelelően jár el a közös céljaink érdekében: elsősorban azonnal végrehajtandó, határozott intézkedéseket kell hozniuk, Európát a gazdasági fellendülés útjára kell terelniük, választ kell adniuk a reálgazdaság válságára, másodsorban meg kell mutatniuk, hogy Európa olyan erőforrásokkal rendelkezik, amelyek a világ vezető, alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságává teszik, hogy képesek vagyunk a világban megtartani az éghajlatváltozás elleni küzdelemben betöltött, vezető szerepünket, és harmadsorban el kell készítenünk a Lisszaboni Szerződés végrehajtásának menetrendjét.
Biztos vagyok abban, hogy még számos egyéb, említésre méltó terület van, különösen ami a külkapcsolatokat illeti, amellyel kapcsolatban el szeretném mondani, hogy büszkék vagyunk arra, hogy a Bizottság jóváhagyta azt a közleményt, amely igen ambiciózus célokat határoz meg egy valódi keleti partnerségi politika számára, de mivel sürget az idő, most inkább arra a három kihívásra koncentrálok, amelyek véleményem szerint a legnagyobb kihívást jelentik a decemberi Európai Tanács számára.
Először is vizsgáljuk meg az európai gazdaságélénkítési tervet! A viták idején - amelyekre ez év októberében, az Európai Tanácsot megelőzően került sor - a problémák közvetett hatásaként a pénzügyi válság már begyűrűzött a reálgazdaságba.
Egy héttel később a Bizottság egy általunk jóváhagyott közleményben EU-szintű cselekvési politikai keretet javasolt. Elmondtuk, hogy a pénzügyi válságra gazdasági választ kell adni, és azt összehangolt módon kell végrehajtani. A politikai keretre vonatkozóan széles körű konszenzusra jutottunk, amelyet jóváhagyott az Európai Tanács legutóbbi informális ülése és múlt havi ülésén a Parlament is. Ez a politikai keret azonban a G20 csúcsértekezleten meghatározott globális stratégiához is hozzájárult, ahol vita alapját képezte. Végül a tagállamok az e politikai referenciakeret által javasolt megközelítés szerint határozták meg saját intézkedéseiket.
Az általam a múlt héten előterjesztett európai gazdaságélénkítési terv azonkívül, hogy részletesen meghatározza a végrehajtás módszereit, a koordinálást ambiciózusabb szintre emelte.
Tisztelettel kívánok adózni, amiért a Parlament a parlamenti bizottságban és a plenáris üléseken folytatott viták során - és különösen az Elnökök Értekezletével folytatott vitám során - lökést adott a gazdaságélénkítési tervnek, és meg szeretném köszönni a Parlament elnökének, valamint a különféle képviselőcsoportok elnökeinek a hozzászólásaikat, amelyek révén lehetővé vált ez a vita. A terv végrehajtása - annak előkészítéséhez hasonlóan - folyamatos párbeszédet igényel.
A tíz részletes prioritást tartalmazó gazdaságélénkítési tervünk - amelyben 200 milliárd eurós injekciót javasoltunk a gazdaságunk élénkítése céljából - európai szinten példátlan mértékű összefogást mutat. Óriási volt a kihívás - hasonlóképpen óriási volt a bukás kockázata is -, mivel az igényeknek megfelelő, ambiciózus tervet kellett meghatározni. A terv nem a legkisebb közös nevezőt tükrözi, de nem hagyja figyelmen kívül azt sem, hogy a tagállamok igen eltérő költségvetési és gazdasági helyzetben vannak, jóllehet valamennyi tagállam egyazon közös piac része, és a többségük bevezette a közös pénznem használatát. Következésképpen be kell vallanunk, hogy nem egyszerű feladat, hanem szellemi és természetesen politikai szempontból is igencsak nehéz, hogy egyetlen gazdasági választ találjunk 27, ilyen eltérő kiindulási helyzetű ország számára.
Ezért nem általános tervet, hanem olyan összehangolt tervet határoztunk meg, amelynek alapját az Európában már rendelkezésünkre álló eszközök adják: a stabilitási és növekedési paktum, valamint a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégia, olyan közös célkitűzéseket meghatározva, amelyeket összehangolt módon kell elérni a gazdaság fellendítése érdekében.
Ezt a tervet most át kell ültetni a gyakorlatba. A koordinálás elképzelése nem csak a megegyezés idején, hanem a megvalósítás során is érvényes kell, hogy legyen, mivel a tétlenségnek elfogadhatatlan az ára. Ezt mi magunk is tanúsíthatjuk: naponta emberek veszítik el munkájukat. Nem várhatunk arra, hogy tovább fokozódjon a recesszió, és súlyos válsággá fajuljon.
Azt hiszem, mindannyian tapasztalhatjuk a hozzáállás megváltozását még akkor is, ha a hozzáállás változása még nem nyilvánul meg konkrét döntések formájában. Mindenki egyértelműen tudatában van annak, hogy nem a gazdasági tevékenység szokásos visszaesésével van dolgunk. Teljesen más helyzetben vagyunk, nem egyszerű gazdasági visszaesésről van szó, ismétlem: rendkívüli körülményeket élünk meg, és most kell cselekednünk.
Valamennyi intézménynek saját feladatait kell teljesítenie. A Bizottság megtette a magáét e terv előterjesztése révén, és a terv végrehajtása érdekében továbbra is azt teszi. Számítok arra, hogy a Parlament éberen emlékezteti az egyes intézményeket feladataikra. Ez a gazdaságélénkítési terv biztosítja a határozott és ambiciózus intézkedéshez szükséges politikai keretet. Véleményem szerint ambiciózus, ugyanakkor reális is, nincsen értelme olyan ambiciózus javaslatokkal előállni, amelyek jóváhagyására nincsen esély. Ugyanakkor azonban meg kell őriznünk ezt az ambíciót.
Ez a terv megmutatja, hogy a stabilitási és növekedési paktum, valamint a lisszaboni stratégia által létrehozott alapelvek révén valódi európai megoldást tudunk találni.
Ez olyan nagyszerű lehetőség, amelyet meg kell ragadnia Európának. Úgy vélem, hogy ez igazi próba Európa számára. Nem csak egyszerűen a gazdasági válasz tesztje - ami már önmagában is eléggé sokat követel -, hanem az európai gondolat próbája is. Milyen elképzelésünk van Európáról? Akarunk-e európai válaszokat adni az európai és globális gazdasági problémákra vagy nem?
Európa egységes fellépéssel megmutathatja, hogy képes megfelelően összehangolni az intézkedéseket annak érdekében, hogy mindenki hadrendbe állíthassa minden erejét a harcban, hogy egyénre szabott mértékű költségvetési ösztönzés révén valódi hatást érjen el - ugyanakkor biztosítva a közkiadások szintjének közép- és hosszú távú fenntarthatóságát -, továbbá hogy képes a rövid távú eszközöket okosan használni a hosszú távú versenyképesség növelése érdekében, két legyet ütve egy csapásra: az ösztönzésnek rövid távon korlátoznia kell a válság háztartásokra, munkavégzőkre és vállalkozásokra gyakorolt hatását, ezzel párhuzamosan elő kell segítenie egy kevésbé energiaigényes gazdaságra való áttérést, ugyanakkor közép- és hosszú távon támogatnia kell az európai versenyképességet célzó reformokat, biztosítva, hogy valamennyi intézkedésünket a legfőbb kényszerítő erők - a szolidaritás és a társadalmi igazságosság - határozzák meg, amelyek a válság idején elsősorban a leginkább kiszolgáltatott helyzetben lévő csoportokra irányulnak.
Ennélfogva három határozott prioritást határoztunk meg, a stratégia három alapkövét, amelyek azonban figyelembe veszik az intézkedések alapvető prioritásait, azaz a társadalom leginkább kiszolgáltatott helyzetben lévő rétegeinek szükségleteit.
Most nem a nemzeti szintű intézkedéseknek van itt az ideje. Ezt teljesen tisztán kell látnunk. Ezt az üzenetet szeretném az Európai Tanácsnak küldeni, és tudom, hogy számíthatok arra, hogy a Parlament ezt megerősíti. Csak európai szintű megoldással érhetjük el a szükséges hatást, amely mindannyiunk javára fog szolgálni.
A Parlament támogatása feltétlenül szükséges. Ezért meg szeretném kérni Önöket, hogy vizsgálják meg az új javaslatokat, gyorsítsák fel az eljárásokat, és igazítsák ki az európai költségvetési keretet. Ezt is világosan kell látnunk. Azt hiszem, teljesen ellentmondásos lenne, ha most arra kérnénk a tagállamokat, hogy tegyenek további erőfeszítéseket a költségvetésre és a költségvetés növelésére vonatkozóan, ugyanakkor mi, európai szinten képtelenek lennénk felhasználni a közösségi költségvetésből rendelkezésre álló, valamennyi előirányzatot.
A Bizottság következésképpen - véleményem szerint - helyes javaslatot tett, amikor azt mondta, hogy valamennyi felhasználatlan előirányzatot bizonyos programok támogatásának és bizonyos európai intézkedések kezdeményezésének céljára kellene hasznosítani - legyen szó összekapcsolásról, innovációról, éghajlatbarát energiákról vagy gazdaságélénkítési politikáról -, ami középtávon sok lehetőséget tartogat. Azt hiszem, ez a legkevesebb, amit meg kellene tennünk.
Mindenekelőtt azonban felkérem Önöket, hogy magyarázzák el polgártársainknak, hogyan biztosít védelmet az Európai Unió: nem a tagállamok nevében intézkedik, hanem inkább fordítva, az államok által tett intézkedések hatékonyságát növeli azzal, hogy egyesíti a kereslet ösztönzésének és a bizalom helyreállításának érdekében tett erőfeszítéseinket, ily módon szolgálva valamennyi polgártársunk javát.
a Bizottság elnöke. - Az Európai Tanács második napirendi pontja az éghajlatváltozás. Tudom, hogy a Parlament mennyi időt és figyelmet szentel az éghajlatváltozással és az energiával kapcsolatos intézkedéscsomagnak. Rámutattak arra, hogy ez valóban napjaink egyik legfontosabb politikai, gazdasági és "civilizációs” projektje. Amikor majd visszatekintünk erre a döntésre, akkor fogjuk látni annak történelmi jelentőségét, ami igazolni fogja, hogy felbecsülhetetlen az, ahogyan Önök ezt a célt támogatják, és ahogyan hozzájárulnak ahhoz, hogy megtaláljuk a cél elérésének módját.
Majdnem egy év telt el azóta, hogy a Bizottság megtette javaslatait. Az eltelt idő során jelentős gazdasági visszaesés szemtanúi voltunk. Az intenzív nyomás alatt az ipar részéről érhető aggodalmakat tapasztalhattuk.
Az alapvető célok iránti elkötelezettség azonban rendületlen: a 20/20/20 célok elérése 2020-ig, a globális megegyezéshez vezető út megtalálása jövőre, Koppenhágában, valamint annak bizonyítása, hogy komolyan vesszük a dolgot, és e témák megvitatása során a teendőkről beszélünk.
Természetesen sok a teendő, amíg a Tanács és a Parlament végső megegyezésre jut. Így kellene történnie a dolgoknak. Ezek olyan nagy jelentőségű döntések, amelyek minden európai ember életére kihatnak. Érdemes komolyan venni azokat. Egyenesbe kell tennünk a dolgokat.
A jövő heti Európai Tanács kulcsfontosságú szerepet tölt be abban, hogy megegyezésre jussanak a 27 tagállam állam- és kormányfői. Habár a 27 tagállam közötti megegyezés a megállapodás szükséges feltétele, ez önmagában még nem elég. Higgyék el nekem, a Bizottságnál senki sem tudja jobban, milyen életbevágóan fontos szerepet tölt be a Parlament társjogalkotóként. Ismételten bebizonyították, hogy részvételük nélkülözhetetlen, és nem csak az európai jogalkotás demokratikus legitimitása, hanem annak hatékonysága miatt is.
Az Önök munkája rendkívül fontos az alapvető jogszabályokra vonatkozó, széles körű, pártokat és nemzeteket átfogó konszenzus kialakításában. Az éghajlatváltozással és az energiával kapcsolatos intézkedéscsomag esetében is szükségünk lesz az Önök részvételére. A nemrégiben folytatott, háromoldalú megbeszélések során már sok mindent elértünk. Bízom abban, hogy az út további részét is együtt tehetjük meg. Valóban hiszem, hogy megegyezésre tudunk jutni, és megegyezésre kellene jutnunk az Európai Tanács ülésén - és üdvözlöm a Tanács nagyon keményen dolgozó francia elnökségének erőfeszítéseit, amely elnökséggel aktívan együttműködik a Bizottság. Ezért azt javaslom, hogy közvetlenül az Európai Tanács után összegezzük annak eredményét az Európai Parlamenttel folytatott, háromoldalú megbeszélések során, hogy elsimítsuk a még fennálló nézeteltéréseket, és a politikai megállapodás alapján jogi szövegek jöjjenek létre.
Bízom abban, hogy képesek leszünk idejében befejezni a munkát, és megmutatni, hogy az éghajlatváltozás elleni fellépést, az energiabiztonságot és a gazdasági növekedést egymást támogatva lehet és kell megvalósítani. Ez a legjobb üzenet, amit az európai választások előtt - de az Amerikai Egyesült Államok következő elnökének hivatalba lépése előtt is -, valamint a koppenhágai csúcsértekezletre tekintettel küldhetünk. Szavamat adom, hogy az Európai Bizottság fáradhatatlanul fog Önökkel együtt dolgozni azon, hogy ezt lehetővé tegye.
Végül kétségtelen, hogy lesznek néhányan, akik azzal érvelnek, hogy a jelenlegi helyzetben őrültség a Lisszaboni Szerződésről vitatkozni. Nos, ők tévednek. Az Európai Unió ma minden eddiginél szükségesebbnek bizonyul, ami a polgárai gazdasági és társadalmi jólétének elősegítését illeti. Ha megadjuk az eszközöket ahhoz, hogy ezt a feladatot hatékonyabban és demokratikusabban lehessen elvégezni, az nem őrültség, hanem kötelesség. A most tapasztalható válság csak aláhúzta ezt az igényt.
Úgy hiszem, hogy az Európai Unió igen éretten reagált Írország "nem” szavazatára, tiszteletben tartotta az eredményt, és időt adott az ír hatóságoknak arra, hogy megemésszék és elemezzék a helyzetet, és kidolgozzák a helyzet kezelésének módját.
Európa mindenekfelett megmutatta, hogy határozottan tovább dolgozik az új Szerződés elismeréséért. A tagállamok folytatják a ratifikálást. A Bizottság - csakúgy, mint a Parlament - továbbra is védi a Szerződést. Írországgal együtt - és nem ellenében - pedig tovább dolgozunk azon, hogy megtaláljuk az előremutató, helyes utat.
Továbbra is sürget a Szerződés hatálybalépése. Továbbra is tiszteletben kell tartanunk azon 25 nemzeti parlament döntését, amelyek már ratifikálták azt. Az Európai Tanács legfontosabb célja, hogy olyan hiteles, előremutató utat határozzon meg, amely lehetővé teszi, hogy Írország is ratifikálja a Szerződést. A jövő hét végéig meg kell határoznunk azt a menetrendet, amely elmozdít bennünket a holtpontról.
A 2008. évet a történelemkönyvekben úgy fogják említeni, mint azt az évet, amikor az Európai Unió az egyik legnehezebb próbának volt kitéve. Másrészről ez az az év, amikor elég határozottnak, elég szilárdnak és elég merésznek tűnik ahhoz, hogy megfeleljen a kihívásra. Az elkövetkezendő pár hetet használjuk fel arra, hogy egy erősebb, ambiciózusabb Európai Unió örökségét hagyjuk a jövő nemzedékére.
(Taps)
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök úr, Jouyet úr, bizottsági elnök úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Tanács a jövő héten elsősorban a jelenlegi gazdasági válságra adott választ fogja megvizsgálni, és elsőként szeretném megköszönni az Európai Bizottság munkáját. A gazdasági válság kezdete óta számos dokumentumot terjesztett elő a globális pénzügyi felépítmény reformjára vonatkozóan. A múlt héten előterjesztett gazdaságélénkítési terv - amelyet nagy örömmel fogadunk - mindezen intézkedéseken kívül készült el, és megfelelő eszközt jelent a jelenlegi nehézségeink leküzdésére.
A Bizottsághoz hasonlóan mi is úgy véljük, hogy a lehető leggyorsabban végre kell hajtani a gazdaságélénkítési terveket, és a Bizottsághoz hasonlóan úgy gondoljuk, hogy a gazdaság helyreállítására irányuló intézkedések összehangolása a siker kulcsa. Az országaink gazdasági és társadalmi kohéziója alapvető prioritást élvez. Mi több, problémáink hosszú távú megoldása érdekében határozottságot és felelősségteljes hozzáállást kell mutatnunk. A Bizottság javaslatait - amelyek célja, hogy a válság leküzdése érdekében összehozza valamennyi, európai és nemzeti szinten meglévő, politikai erőt - kiváló megközelítésnek tartjuk.
A legfontosabb, hogy minden tőlünk telhetőt megtegyünk a recesszió elkerülése érdekében. Helyre kell állítanunk a fogyasztók bizalmát, mert csak az változtathat gyorsan a helyzeten. Szomorúan tapasztalom, hogy egyes képviselőcsoportok nem értenek egyet ezzel a megközelítéssel, és hasznot kívánnak húzni, valamint politikai tőkét akarnak kovácsolni a válságból. A jobbközép célja - a mi célunk - nem az, hogy jelszavakkal dobálózzunk, hanem hogy helyreállítsuk a stabilitást, a növekedést, a munkahelyeket, és semmi több.
Célunk továbbá, hogy megmutassuk az európaiaknak, mit kell megvédenünk minden áron: a szociális piacgazdasági modellünket, amiért az egész világ irigyel minket, és amiért harcolnunk kell, mivel az már önmagában is biztosítani és garantálni képes a társadalmi kohéziót. Ha kapitalista lennék, arról mindenki tudna!
Sürgős, reális és pragmatikus intézkedéseket igénylő válság idején egyesek inkább az ellenzéket vádolják saját bűneik leplezése érdekében. Nagyon is tudatában vagyunk a válság súlyosságának, de annak is tudatában vagyunk, hogy feladatunk, hogy az értékeink és a dolgok pragmatikus kezelésének mentén intézkedjünk, hogy megtaláljuk a rövid és hosszú táv közötti helyes egyensúlyt.
A jelenlegi problémáinkból adódóan szükségessé vált intézkedések nem fenyegethetik a jövőnket. Ezért támogatjuk a Bizottság megközelítését, amely a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégia keretébe foglalja az intézkedést. Ez a stratégia valóban a legjobb garancia arra, hogy megőrizzük a szociális modellünket, felelőtlenség lenne bármilyen más stratégiát követni. A gazdaságélénkítésre szolgáló intézkedések elfogadása azonban nem jelenti azt, hogy a tagállamok visszatáncolnának a gazdaságaik rendbehozatalához szükséges, strukturális reformoktól.
Tisztelt hölgyeim és uraim! Az Európai Tanács az éghajlatváltozással és energiával kapcsolatos intézkedéscsomagnak is nagy figyelmet szentel, amely intézkedéscsomagot a francia elnökség - nagyon helyesen - az egyik legfontosabb témaként kezel. Az intézkedéscsomagot alkotó dokumentumok többségével kapcsolatban még folynak a tárgyalások, és felhívok mindenkit, aki érintett a tárgyalásokban, hogy tegyenek meg minden tőlük telhetőt annak érdekében, hogy megnyugtató megállapodásra jussanak.
A globális felmelegedés valós tény, amelyen nem változtat sem a pénzügyi válság, sem a jelenlegi gazdasági válság. Az Európai Uniónak partnerei számára oly módon kell irányt mutatnia, hogy a jelenlegi helyzetet illetően felelős politikai hozzáállást tanúsít. Az éghajlatváltozás elleni küzdelmét azonban folytatnia kell.
Annak ténye, hogy az éghajlatváltozással és az energiával kapcsolatos intézkedéscsomag egyik dokumentumának tárgyában előrelépés történt, igen pozitív jel, és annak bizonyítéka, hogy a szövegekre vonatkozóan valódi előrelépést akar mindenki, amit üdvözlök. Elismeréssel adózom a francia elnökségnek azért az elszántságért, amivel erejét nem kímélve próbál megállapodásra jutni. Ki szeretném fejezni abbeli óhajomat is, hogy az ír barátaink olyan menetrendet javasoljanak az Európai Tanácsnak, amely egyszerre realista és ambiciózus, valamint megszabja az intézményes holtpontról való elmozdulás ütemtervét.
Ez a válság még egy dologra rávilágít: Európának képesnek kell lennie arra, hogy hatékonyabban és demokratikusabban hozza meg döntéseit. Végül köszönetemet szeretném kifejezni a Bizottságnak a keleti partnerségi programért, amelyet a Tanács elé fog terjeszteni.
Elnök
Ha most azt mondanám, hogy Ön mindig példásan jár el, elfogultsággal vádolhatnának.
Poul Nyrup Rasmussen
a PSE képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Európában jelenleg 17 millió munkanélküli van. Egy év múlva 21 millióra, 2010 elejére pedig 25 millióra fog nőni az európai munkanélküliek száma, hacsak nem teszünk valamit ez ellen.
November 14-én a képviselőcsoportunk azt mondta, hogy világos célt kell kitűznünk, és a Szocialista és Szociáldemokrata Párt ugyanennek adott hangot a hétvégén. Azt a célt kell kitűznünk, hogy ne engedjük csökkenni a foglalkoztatás szintjét. A pénzügyi ösztönzőnket az emberek munkában tartásának világos célja fogja meghatározni. Meg fognak szűnni munkahelyek, de újakat fogunk teremteni, hogy az emberek továbbra is munkához juthassanak. A Bizottság programjából nem az irány meghatározását hiányolom, hanem az ambíciót és a valódi koordinálást.
Tudom, hogy nehéz kérdésről van szó. Kérem, ne mondják, hogy az egyszerű összefogás - a kormányok mindig így tesznek - koordinálást jelent, mert az más dolog. Egyetértek a koordinálási ambíciójukkal, de egyesítsük erőinket - a Parlament, Önök és a Tanács elnökének erejét -, és kérjük a kormányokat, hogy ez egyszer értsék meg, mekkora hozzáadott értéket jelent, ha összehangoltan tesszük a dolgokat. Mindannyian tudjuk, hogy duplájára növelhetjük a hatást a tagállamainkban.
Ezzel kapcsolatban a következőt jegyezném meg. Amennyiben Önök és a Tanács elnöke így járnak el, a következő kérdést tenném fel a kollégáiknak, a Tanács ülésén résztvevő állam- és kormányfőknek: mennyi pénzre van szükség, ha biztosítani akarjuk a foglalkoztatottság mértékét? Elvégeztem a makrogazdasági számításokat, amelyek azt mutatják, hogy - ahogyan azt a spanyol kormány tette - a GDP egy százalékát szükséges befektetnünk, nem csak a jövő évben, hanem 2010-ben és 2011-ben is. Máskülönben nem tudjuk ezt a szintet tartani.
Nos, hogyan csináljuk? A következőt javasolnám: Ön, bizottsági elnök úr, állítsa össze az "okos” környezetbarát növekedési stratégiánk és a lisszaboni célok által meghatározott prioritások listáját, amely listára vonatkozóan a 27 tagállam kijelenti, hogy egyetért önnel és a Tanáccsal. Ezt követően mutassa meg Németországnak, Franciaországnak, Olaszországnak - mindnyájunknak -, milyen hozzáadott értéket kapunk, ha a dolgokat együtt hajtjuk végre. Majd készítsen ütemtervet, amiben elmondja például, hogy ha a döntéseiket karácsony előtt meghozzák, februárban - tavasz előtt - újra összeülünk, hogy értékeljük a hatásokat. Tavasszal aztán készen állunk a második intézkedéscsomag összeállítására, majd ősszel össze tudjuk állítani a harmadik intézkedéscsomagot, a célok biztosítására szolgáló, hosszú távú stratégia részeként.
Nem állítom, hogy könnyű dolgunk lesz. Azt mondom, hogy osztom az ambíciójukat, de nem látom a célok gyakorlatba való átültetését. Egyesítsünk erőinket, és vigyük ezt végbe!
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Az előző találkozónk során dicsértük a Tanács pénzügyi válságra adott, gyors válaszát. Az Európai Tanács következő ülésének esetében azonban nem tűnik már lényegesnek a gyorsaság. Nos, ennek fontosnak kellene lennie. Az Unió előtt álló kihívások valóságosak. A recesszió fojtogatja a vállalkozásokat, és egyre erőteljesebb az éghajlatváltozás.
Mind a Tanácsnak, mind a Bizottságnak el kell ismernie, amit Martin Luther King "a jelen sürgető nyomásának” nevezett. A pénzügyminisztereink tegnap nem fogták fel a gazdaságélénkítési terv sürgető mivoltát. Az ösztönző impulzus katalizátorként működik. Az elnökségnek tájékoztatnia kellene minket arról, hogy mely tagállamok voltak ellene. A stabilitási és növekedési paktum keretén belül kell maradnunk, fenn kell tartanunk a verseny és az állami támogatás szabályait, meg kell felelnünk a lisszaboni menetrend kihívásának, de gyorsan kell cselekednünk.
A Tanács természetesen jogilag kötelező erejű keretet fog keresni a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésére. Már történt haladás e téren: szén-dioxid-kibocsátási plafon, kvótakereskedelem, dereguláció és teher, eltérés a kismértékű széndioxidot kibocsátók esetében, az egyes államok körülményeinek figyelembevétele, valamint mozgóskála a szén-dioxid aukciós értékesítése esetében - mindez ésszerű dolog. Az nem lenne ésszerű, ha bármelyik tagállam rövid távú, önös érdeke miatt egy hosszú távú terv ellen dolgozna. Ha nem foglalkozunk most az éghajlatváltozással, később óriási árat fizetünk ezért. Az autók CO2-kibocsátásáról szóló, múlt heti meggyegyezés azt mutatja, hogy mennyire könnyű a legkisebb ellenállás felé venni az irányt, hogy mennyire könnyű a szerzett érdekeltségeket a globális érdekek elé helyezni. Az éghajlatváltozásról szóló megállapodás költségekkel jár, de lehetőségeket is jelent. Európa világelső lehet a környezetbarát innováció területén. Bátraké a szerencse, és Európának meggyőződéseiből kell bátorságot merítenie.
A múlt héten az írek átgondolt jelentést tettek közzé a Lisszaboni Szerződés lehetséges változatairól. A Taoiseach most konkrét tervvel kell, hogy előálljon, és meg kell, hogy határozza az előrelépés világos időkeretét, mert Európa polgárai hatékony Európai Uniót akarnak. Soha nem győzünk meg senkit sem arról, hogy nagyobb bizalommal legyen az Unió felé, ha az nem működik. És a múlt héten arra láttunk példát, hogy az Unió nem működik. A tisztelt Ház azon képviselői, akik megmenekültek a múlt heti mumbai robbantásoktól, találkoztak olyan EU-konzullal, aki azt mondta nekik, hogy csak a saját országa polgárainak nyújt segítséget. Semmi sem mutatja jobban, hogy sürgős szükség van az összehangolt európai uniós konzuli védelemre.
Az Uniónknak valamennyi polgárát meg kell védenie, mégpedig akkor, amikor arra szükségük van. A Bizottság elnökének szavaival "együtt úszunk vagy együtt merülünk el”. Nos van, aki inkább a vizet taposná, de Európa korábban ezt tette, és ez nem működik. Most látjuk szükségesnek az Európai Tanács intézkedését.
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Egy héttel azelőtt, hogy az Európai Parlament küldöttsége Poznanba indulna, értékelni kellene, hogy valóban igaz-e, amit a Bizottság ismételten állít, nevezetesen az, hogy a reálgazdaság válságára és a pénzügyi piacok válságára való reagálás összefügg az éghajlatváltozás elleni küzdelemre vonatkozó, ambiciózus stratégiával. Ennél a pontnál újfent fenntartom azt az álláspontomat, miszerint mindaz, amit eddig a Bizottság elmondott erre vonatkozóan, valótlannak bizonyul az éghajlatváltozással kapcsolatos intézkedéscsomag folyamatban lévő háromoldalú megvitatása során. A gépkocsikra vonatkozóan, a hét elején létrejött egyezség a következő jelzést adta: Európa valóban megígérte, hogy ambiciózusan küzd az éghajlatváltozás ellen, és megmenti a világot. Európa mindenen változtatni akar, kivéve a gépjárműveit. Azt hiszem, hogy rendkívül gyatra jelzést adtunk.
Folytassuk a szén-dioxid-kibocsátási kvóta kereskedelmével. Tudjuk, hogy a kvótakereskedelem az európai éghajlatvédelmi politika legfontosabb eszköze, hogy a licitálás a működés alfája és ómegája. Most még kivétel tárgyalására is sor kerül az energiaipar esetében, és az energiaigényes iparágat ki akarjuk zárni majdnem a teljes következő évtizedre. Úgy vélem, hogy ez nagyon gyenge bejelentés - mindössze egy héttel a poznani látogatásunk előtt. A CO2-kibocsátás csökkentésére vonatkozó, ambiciózus próbálkozásokat legalább ötven százalékban a fejlődő országokban kellene végrehajtani, nem pedig Európában. Azonban a fejlődő országokban sem kívánjuk finanszírozni az erre vonatkozó intézkedéseket.
Barroso úr! Komolyan szeretném kérni, hogy dolgozzon ki végre egy olyan új, környezetbarát egyezséget, amilyenről Dimas úr is oly sokat beszél. Azt is el szeretném mondani önnek, hogy véleményem szerint sokkal elfogadottabb lenne az Európai Unió a polgárok körében, és elfogadottsága nőne is, ha megállapítanánk az Európai Bizottság régi gazdasági stratégiáiban elkövetett hibákat, a pénzügyi piacokat érintő hibákat, ha Önök elismernék, hogy egy évvel ezelőtt helytelen becsléseket készítettek.
Ebben az esetben az emberek talán úgy gondolnák, hogy az újrakezdésre, majd a Lisszaboni Szerződés szélesebb körű elfogadottságára is számíthatnak. Erre vonatkozóan nagyon kérem, legyenek őszinték az ügyben - amint az két héttel ezelőtt, Strasbourgban is kértem. Létezik-e új, környezetbarát megállapodás, vagy az elmúlt évtized stratégiáit kívánják követni?
Brian Crowley
az UEN képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök úr! Meg szeretném köszönni Jouyet soros elnök úrnak, valamint a bizottsági elnök úrnak a mai felszólalásaikat.
Nagyon röviden kívánok szólni a gazdaságélénkítési terv kérdéséről, mivel sok szempontból ez az, ami a polgárokat és az embereket leginkább érinti abban a tekintetben, hogy hogyan reagálunk azokra az eddig soha nem látott, globális problémákra, amelyek az utóbbi hónapokban merültek fel. Üdvözlöm a Bizottság gazdaságélénkítési tervét és javaslatát. Valóban kiválóan illeszkedik a tagállamokban már folyamatban lévő intézkedésekhez, sőt azokhoz is, amelyekről a tagállamok abban állapodtak meg, hogy összehangolt terv keretében, a francia elnökség idején hajtják végre.
Eléggé furcsa - és bizonyos szempontból ironikus -, hogy ez a válság vonta be a brit kormányt a körünkbe, hogy megvizsgáljuk, hogyan tudunk együttműködni és összhangot kialakítani annak ellenére, hogy sok éven keresztül a kívül állásra törekedtek, és a saját útjukat akarták járni.
Ez a kérdés minden másnál jobban rámutat annak elismerésére, hogy igen, függetlenek vagyunk, igen, magunk is tudunk csinálni bizonyos dolgokat, de amikor együttesen lépünk fel, amikor összeülünk, és egyesítjük a 27 tagállam hatalmas tudását, innovációját, tehetségét és energiáját, akkor, ezzel az egyedi és együttes erővel változtathatunk igazán a világon. Gratulálok Barroso bizottsági elnök úrnak és a Tanács elnökének ahhoz, hogy lehetővé tették, hogy 2008-ra az Európai Unió éretté váljon, és felnőttként válaszoljon az Európa reagálási képességét ért, súlyos válságokra és kritikákra.
Ez átvezet a Tanács ülésén megvitatandó, második kérdésre, a Lisszaboni Szerződés kérdésére. Természetesen sokan rendkívüli aggodalommal figyelik, hogyan fogjuk megoldani a hátralévő problémákat, mivel nem minden tagállamban ratifikálták a Lisszaboni Szerződést. Határozottan bízom abban, hogy az ír kormány tervet fog előterjeszteni arra vonatkozóan, hogyan történjenek a dolgok. A terv a többi tagállamtól bizonyos dolgok megtételét fogja kérni. Nem egyedül az íreknek kell megküzdeniük ezzel a problémával. Valamennyi tagállamnak - megint csak együttesen fellépve - foglalkoznia kell ezzel a problémával.
Arra bíztatnám valamennyi tagállamot, hogy tanulmányozzák át az Oireachtas - Írország nemzeti parlamentjének - különbizottsága által előterjesztett jelentést. Figyelemre méltó, hogy a jelentést ellenzők ugyanazok, akik mind a Lisszaboni Szerződést, mind valamennyi korábbi szerződést is ellenezték. Ezek ugyanazok az alakok, akik a sötétben megbújva azt állítják, hogy létezik helyesebb út, de soha nem mondják meg, melyik az, pontosan ugyanazokról az emberekről van szó, akik soha nem tesznek javaslatot arra, mi szolgálja leginkább az ír érdekeket és az európai érdekeket, csupán olyan indítványt terjesztenek be, amelynek révén némi politikai tőkét tudnak kovácsolni. A valóság az, hogy együttesen nagyobb és jobb dolgokat tudunk elérni, ugyanakkor ehhez kompromisszum szükséges, és megértően és toleranciával kell kezelni az előterjesztett eltérő álláspontokat.
Mary Lou McDonald
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - Tisztelt elnök asszony! Az EU vezetői a jövő héten találkoznak Brüsszelben, és ha a Taoiseach, Brian Cowan azt javasolja, hogy a Lisszaboni Szerződés írek általi támogatása egyetértő politikai nyilatkozatok, vagy bizonyos kérdésekre vonatkozóan megnyugtató hangok révén biztosítható, alaposan félrevezet minket. A Taoiseach megpróbálja elterelni a figyelmet arról, hogy az emberek mélységes elégedetlenséggel figyelik az EU által követett irányt - és nem csak Írországban, hanem sokkal szélesebb körben is. A nemleges szavazásra vonatkozóan Írországban végzett közvélemény-kutatások, és a kormány e témában végzett, saját kutatása is rámutatott arra, hogy az emberek aggódnak a munkavállalók jogai, a közszolgáltatások, a militarizálás és a demokrácia miatt, és a munkavállalók és családok milliói osztják ezeket az aggodalmakat az Unió egész területén.
Az előttünk álló gazdasági válság megmutatja, hogy minden eddiginél jobban kell védenünk a közszolgáltatásokat és a munkavállalók jogait a zabolátlan és szabályozatlan piaci erőkkel szemben. Mialatt a kormányok a válsággal viaskodnak, egyre világosabbá válik, hogy a Lisszaboni Szerződés elavult. A kormányok újra úgy vélik, hogy a közérdek állami beavatkozást igényel, az emberek igényeire adott válaszok során rugalmasságra és megfontoltságra van szükség, és drága tanulópénzt fizettek. Megtanulták, hogy a piac nem mindenekfelett álló erő. Nem tud mindenre megoldást adni, és a Lisszaboni Szerződés mégis e sikertelen szabadpiaci megközelítést próbálja megkoronázni, amely a maga nemében ilyen pusztítással járt.
Új irány szükséges, és az az igazság, hogy a Lisszaboni Szerződés nem azt szabja meg. Az ír kormány nem vitte más kormányok elé a vitát, nem keresett jobb megegyezést sem csupán Írország, sem az egész Unió számára. Az ír kormánynak le kellene vonnia a tanulságot népe viselkedéséből, meg kellene tanulnia az irányítást. És utat kell mutatnia! Azonban valamennyi EU-vezető felelőséggel tartozik azért, hogy valóban foglalkozzon az emberek aggodalmaival.
A cinikus politikai manőverek és üres szólamok nem fogják meggyőzni Írországot arról, hogy támogassa a Lisszaboni Szerződést, nem fognak a Lisszaboni Szerződés súlyos hibáival foglalkozni, de mindenekelőtt nem fognak az EU számára szükséges, új irányt mutatni. A vezetőknek van választásuk. A népeik szíve és lelke szerint vezethetnek, vagy olyan döntéseket hozhatnak, amelyek a lobbicsoportok és bürokraták érdekeit szolgálják. Az EU vezetőinek mondom: válasszanak helyesen, hallgassanak Írországra, és annak hangjában hallják meg Franciaország és Hollandia véleményét, vegyék észre a reform, az újítás és a változás iránti igényt!
Hanne Dahl
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (DA) Tisztelt elnök asszony! Kezd világossá válni, hogy milyen szánalmas kompromisszumot kell kötni Írországgal annak érdekében, hogy elfogadja a Lisszaboni Szerződést. Ebben a Házban már mindenfélét láttam: a manipulációtól kezdve az alig burkolt fenyegetésig, amely a következő stílusban hangzott el: "Mit gondol, ki fogja elveszíteni biztosát, figyelembe véve, hogy végre kell hajtanunk a Nizzai Szerződésben foglaltakat, miszerint a tagállamok számánál kevesebb biztos lesz?” A véleményt formáló, prominens személyektől - köztük a saját országom egy újságszerkesztőjétől is - hallottam Írország Unióból való kizárásáról szóló pletykákat. Az Elnökök Értekezletén olyan döntés született, miszerint nem terjesztik elő vitára és plenáris ülésen való szavazásra az Alkotmányügyi Bizottság Írországról és a Lisszaboni Szerződésről meghozott határozatát. A bizottság mindazonáltal úgy döntött hétfői ülésén, hogy az elnök, és így a Parlament hivatalos állásfoglalásának is az a határozat fogja képezni az alapját. A Parlament azonban nem tud közös álláspontot kialakítani az ügyben.
Amikor erről a határozatról szavaztak, 16-an szavaztak mellette, 6-an pedig ellene. Ez - különös tekintettel arra, hogy nem tartottak vitát a tanácsban - nagyon gyenge alapot ad a közös álláspont kialakítására. Vérlázító azt látni, hogy ebben a Házban félresöprik a demokráciát, abban a Házban, ahol olyan lelkesen lendítjük kezünket a magasba, mialatt a demokráciával nem rendelkező országokról moralizálunk, és ahol a demokrácia bajnokait olyan dologgal tüntetjük ki, amit Szaharov-díjnak merünk nevezni. A demokratikus Európa számára nem a szánalmas kompromisszumok, a hitvány ígéretek és az erkölcstelen fenyegetések jelentik a kivezető utat. A tisztességes és nyílt vita jelenti az előremutató utat.
Abban a pár tagállamban, ahol a vezetők meg merték hallani az emberek véleményét, mind az Alkotmány, mind a Szerződés egyértelmű elutasítása volt a válasz: ellenszavazat Franciaországban, Hollandiában és Írországban. Mi kell még ahhoz, hogy felébredjen a Parlament, és meglássa, hogy teljesen eltávolodtunk választóinktól? Hol vannak a kiskakasok, akik felborzolt tollal riogatják az íreket és a cseheket? Nem mernek találkozni a választókkal, és megengedni, hogy ők döntsenek Európa jövőjéről?
Jim Allister
Tisztelt elnök asszony! Habár e csúcsértekezlet teljes figyelmét a mindnyájunkat sújtó gazdasági válságnak kellene szentelni, sajnálatosan sok időt fognak eltölteni azzal, hogyan győzzék le az ír választók demokratikusan kifejezett akaratát.
Kézzelfogható, hogy tiszteletlenül kezelik egy kis ország Lisszaboni Szerződésről törvényesen kifejezett véleményét. Egy nagy ország esetében senki sem merne bevetni ilyen Mugabe-féle elsöprő erőt. Az Ír Köztársaság választói azonban olyan lőhető vadat jelentenek, akiket körülzár az az európai elit, akik számára fontosabb a féltett lisszaboni projektjük, mint egy nemzetállam demokráciája. Ez az arrogancia, az a szándék, hogy a terveiket akadályozókat meg akarják félemlíteni, odáig vezetett, hogy az EU ennyire eltávolodott népeitől. Ez az egész illetlen történet inkább egy verekedős gyerek viselkedéséről szól, semmint a demokráciáról.
Jean-Pierre Jouyet
a Tanács soros elnöke. - (FR) Tisztelt elnök asszony, bizottsági elnök úr, képviselőcsoportok elnökei, tisztelt képviselők! Először hadd térjek vissza a Daul úr által elmondottakhoz: meg szeretném köszönni a Bizottság által elvégzett munkát, különösen ami a pénzügyi felépítmény megszilárdítását illeti: alapjában véve négy fő irányelv van most, amelyet a szeptember óta eltelt, nagyon rövid időn belül elő tudott terjeszteni a Bizottság, és amelyet el tudott fogadni a Gazdasági és Pénzügyminiszterek Tanácsa.
Joseph Daul teljesen helyesen világított rá erre a munkára, és szintén nagyon helyesen hangsúlyozta, hogy szükség van a bizalom helyreállítására és arra, hogy bizalomteljes hozzáállást tanúsítsunk. Amint arra több tisztelt képviselőtársam is rámutatott, az egység és a koordináció fogja jelenteni ezt a bizalmat.
Meg szeretném nyugtatni Daul urat - jól ismerem őt -, és tudom, hogy a szociális piacgazdaság értékei sokkal közelebb állnak hozzá, és semmiképpen nem nevezhető vad kapitalistának. Mindenkit biztosítok arról, hogy ezt a vele való legrövidebb értekezés is megerősíti. Tehát köszönetemet kívánom nyilvánítani neki erre vonatkozóan, és azt is el kívánom mondani, hogy valóban elindultunk az intézményi menetrendet követve, és hogy érzékelem az általa és képviselőcsoportja által ezzel kapcsolatban kifejezett aggodalmakat.
Rasmussen úrnak pedig el szeretném mondani, hogy természetesen a francia elnökség figyelmének középpontjában állnak a foglalkoztatás mértékére vonatkozó célok - amit ő is elmondott, és amire más tisztelt képviselőtársak is rámutattak -, azaz tudatában vagyunk annak, hogy jobb koordináció révén megduplázhatjuk vagy még annál is nagyobb mértékben növelhetjük az általunk hozzáadott értéket, és hogy a módszerre, más szóval az egyes projektek indítására, a gyakorlati célokra és az időkeretre vonatkozóan egyetértünk Rasmussen úr megjegyzéseivel.
Graham Watson urat is meg szeretném nyugtatni, aki rendkívül pragmatikusan és akkurátusan gondolkodik: Watson úr igen helyesen rámutatott arra a tényre, hogy továbbra is gyorsan kell cselekednünk. Nem hiszem, hogy ezt még egyszer el kell mondanom a Tanács soros elnökének, de arra kell kérnem őt, hogy még gyorsabban cselekedjen. Valójában nem hinném, hogy elfelejtette volna, hogy gyors lépésre van szükség. Biztosítani kívánom Watson urat a felől, hogy a sürgősség most is fennáll, annak szintén teljes tudatában vagyunk, és amint arra ő is és Harms asszony is rámutatott, nem áldozhatjuk fel a hosszú távú igényeket - különös tekintettel az éghajlatváltozás elleni küzdelemre - a rövid távú érdekekért, és nem engedhetünk azoknak, akik szolidaritásunk kifejezése helyett egocentrizmusukról adnak tanúbizonyságot, nevezetesen a kelet-közép-európai barátaink irányában - Lengyelországra, a balti államokra és más államokra különös tekintettel -, és ezt a kérdést is meg fogja vitatni az Európai Tanács december 11-12-i ülésén.
Elmondtam Harms asszonynak, hogy nem léphetünk vissza ezektől a céloktól. Az elnökségnek semmiképpen nem áll szándékában, hogy visszalépjen célkitűzéseitől. Elmondtam, hogy a Bizottság intézkedéscsomagja következetes, hogy több olyan célt tartalmaz, amelyet megfelelő időben határoztak meg - nem a francia elnökség határozta meg -, és ezeket a célokat tiszteletben kell tartani. Ez erkölcsi kényszer a jelenlegi válság közepette, nem kezdhetünk nemzetközi tárgyalásokat, ha úgy véljük, hogy a fejlődő országoknak kell a tempót diktálniuk. A fejlődő országokkal szolidaritást is kell vállalnunk e területen.
Az Európai Parlamenttel folytatott, háromoldalú megbeszélés részeként létrejött megállapodásra tekintettel - amelyért köszönetemet szeretném kifejezni a tisztelt Háznak - úgy vélem, hogy az kiegyensúlyozott megállapodás, és a gépkocsikra vonatkozóan nagyon pontos, hosszú távú célt határoz meg, másodsorban teljes mértékben ösztönző, progresszív szankcionáló rendszert határoz meg a gyártók számára is, harmadsorban támogatja a környezetbarát innovációkat.
Ami a pénzügyi piacokat illeti, emlékeztetem Harms asszonyt arra, amit Daul úr által az előbb hangsúlyozottak támogatására mondtam el. Örömmel üdvözlöm, hogy Crowley úr megemlítette a koordináció szükségességét. Megértem, amit az ír kormány kezdeményezéseire vonatkozóan mondott. Szorosan együttműködünk, és különös figyelemmel követjük a témát, és számíthatnak arra, hogy az elnökség megértően és toleránsan kezeli a problémát, amint arra Önök is rámutattak.
El szeretném mondani McDonald asszonynak, hogy ismerjük Írország választói és társadalmi összefüggéseit, hogy ugyanolyan mértékben megértjük Írországot, és hogy sem az általam elmondottak, sem az ír hatóságokkal folytatott párbeszéd során nem kerül sor cinikus manőverezésre, és hogy minden oldal konstruktívan kíván hozzáállni a kérdéshez, hogy - amint arra Barroso elnök úr rámutatott - ezen az úton maradhassunk, amely út - amint azt a válság egyértelműen mutatja - még mindig abszolút szükséges az intézményi háttérre és a Lisszaboni Szerződésre tekintettel.
El szeretném mondani Dahl asszonynak, hogy Írországgal karöltve fogunk cselekedni, és természetesen szolidárisnak kell lennünk, ugyanakkor minden érintett félnek felelősségteljes magatartást kell tanúsítania, és valóban biztosítania kell Allister urat arról, hogy hatékony intézkedéseket tudunk hozni ezeken a területeken.
A felszólalásom befejezéseképpen - a felszólalók és Barroso úr által elmondottakra tekintettel - a viták hallatán meglep, hogy milyen nagy az egységes fellépés és a szolidaritásunk kimutatása iránti igény: szolidaritás és koordináció a gazdasági és pénzügyekben, szolidaritás az éghajlatváltozás veszélyével szemben, szolidaritás az energiabiztonság területén legnagyobb nehézségekkel küzdő országok iránt, szolidaritás a védelmi kérdésekben, szolidaritás a fejlődő országokkal és a Déllel, azaz az Unió földközi-tengeri térség felé mutató irányával -, szolidaritás Írországgal, ugyanakkor annak felelősségével, hogy megoldást találjunk és oly módon lépjünk fel, hogy a Lisszaboni Szerződés a lehető leghamarabb megvalósítható legyen, szolidaritás a Kelettel és a keleti szomszédainkkal - a Bizottság keleti partnerségi kezdeményezését követően, amelyet véleményem szerint biztosan elfogad a következő Európai Tanács. Számomra ezek a dolgok tűnnek fontosnak az előttünk álló kihívásokra adott válaszunkból.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Tisztelt elnök asszony! A beszámolómra vonatkozó, legfontosabb dolgot - az európai gazdaságélénkítési tervet - aláhúzva meg szeretném köszönni a Bizottság által előterjesztett terv igen széles körű támogatását, nevezetesen Daul, Rasmussen, Watson, Crowley urak beszámolóit: nagyon köszönöm a támogatásukat. Biztos vagyok benne, hogy a francia elnökség nagyon aktív fellépésével - és itt alá kívánom húzni Jean-Pierre Jouyet elkötelezett hozzáállását - tényleges haladást tudunk elérni.
Rasmussen úr az ambícióról beszélt, és felszólalását azzal fejezte be, hogy Önök osztják az ambícióinkat. Megköszönöm a megjegyzéseit. Legelőször is egyetértek azzal, hogy a foglalkoztatás a legfontosabb kérdés. Ez teljes mértékben megfelel a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégia célkitűzéseinek. Egyetértek azzal, hogy a foglalkoztatás mérése révén, bizonyos idő elteltével felmérhetjük, milyen sikeres a válaszunk. kritikus, nehéz időket élünk, nagy kihívást jelent a feladat. A koordinációt illetően számíthatnak a Bizottságra: a lehető legjobb koordinációra törekszünk, és vannak bizonyos eszközeink e célra. Amint arról közleményünkben beszámoltunk, a stabilitási és növekedési paktum keretében új konvergencia programot fogunk kérni a tagállamok számára, és az európai stratégián belül is megvan a feladatunk: a növekedést és a foglalkoztatást célzó lisszaboni stratégia. Így tehát az országspecifikus lisszaboni ajánlások - és erre közvetlenül a december 18-i Európai Tanácsot követően fogunk visszatérni - és az új stabilitási és konvergencia programok révén biztosak lehetünk abban, hogy a tagállamok a végrehajtás módját is koordinálni fogják.
Most azonban ugyanolyan őszinte és nyílt leszek Önökkel, mint amilyen mindig is szoktam lenni. Azt mondják, hogy támogatják a tervet. Kérem, hogy támogassanak minket is, a különböző képviselőcsoportokat is, és a saját politikai tömörülésüket is, amikor kormányaink pénzügyminiszterei valamelyikével beszélnek. Ez rendkívül fontos. Fontos, hogy a siker érdekében nemzeteken és pártokon túlmutató megállapodásra jussunk kormányainkkal.
Ez a kérdés, mert - amint tudják - a tagállamok hagyományosan határozottan ellenállnak a koordináció gondolatának. Amikor a Kok-jelentést követően felülvizsgáltuk a lisszaboni stratégiát, egyes tagállamok a koordinációnak már a gondolatát is teljes mértékben elutasították. Korábban, a válság elején, néhány nagyon fontos politikus nem csak a koordináció, hanem az európai terv gondolatát is elutasította.
Meg kell említeni, hogy már konszenzus jött létre a gazdaságélénkítési terv bizonyos mértékű koordinációjával kapcsolatban. Azonban - hogy őszinte legyek - még nincsen teljes egyetértés annak szükségességéről például, hogy az Európai Közösség költségvetésből fel nem használt pénzösszegeket mobilizáljunk erre a célra. Ennek megvitatására a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság tegnapi ülésén került sor, de nem született még megállapodás. Létrejött egy nagyon fontos megállapodás, de az az Európa Beruházási Bank tőkeemelésére vonatkozó javaslatunkról szólt. Más nagyon fontos megállapodásokra is sor került.
Befejezésképpen elmondanám, hogy a fokozott koordináció mellett állunk, de tudják, hogy ezt hagyományosan némi ellenállás kíséri. A politikai meglátásom a következő: ha most, a válság közepette nem tudunk megállapodni a fokozott koordinációról, akkor mikor sikerülne? Ezért mondtam el a bevezetőmben, hogy ez próba Európa számára. A válasz fontos, konkrét gazdasági feltételeitől eltekintve abból a szempontból is próba Európa számára, hogy meglássuk, Európa a jövő érdekében valóban valódi koordinálásra akarja-e váltani ezt az aggodalmat. Ez lesz az Európai Bizottság állásfoglalása, amit az Európai Tanács elé fogok terjeszteni.
Egy utolsó gondolat az "okos” környezetbarát növekedésről. Igen, ezt vettük bele a javaslatunkba. Köszönöm az arra vonatkozó megjegyzéseiket. Nagyon konkrét javaslatokat tettünk az energiahatékonyságra, a környezetbarát termékek gyors bevezetésére, az autógyártás és építőipar számára tiszta technológiák kifejlesztésére vonatkozóan, pontosan azért, mert rá akarunk mutatni egy pontra: amit a tagállamoknak javasolunk, az nem egyszerűen önmagáért való pénzköltés.
Az önmagáért való pénzköltés nem megoldás. Az a fontos, hogy okosan költsük el a pénzt: olyan kiadásról van szó, ami válaszol a keresletösztönzés azonnali, rövid távú igényére - amelynek okait azt hiszem, nem szükséges kifejtenem -, azonban olyan kiadásról is van szó, amely valódi beruházást jelent a jövő, a környezetbarát menetrendünk, az éghajlatváltozás elleni küzdelmünk, az energiahatékonyság, a kölcsönös kapcsolatok és az innováció szempontjából. Amit mi javaslunk: olyan kiadás, ami rövid távon nem mond ellent a közép- és hosszú távú gondolkodásnak. Ez az a javaslat, amelyet megpróbálunk elfogadtatni az Európai Tanács ülésén. Határozottan úgy gondolom, hogy most sokkal közelebb állunk ehhez, és remélem, hogy történelmi döntésekre kerül sor az Európai Tanács következő ülésén.
Timothy Kirkhope
Tisztelt elnök asszony! Nagy örömömre szolgál, hogy a brit konzervatívok küldöttségének frissen megválasztott vezetőjeként újfent a Parlamenthez intézhetem szavaimat. Biztosíthatom Önöket arról, hogy az európai választásokra készülve határozottan olyan Európa mellett fogok érvelni, amelyet a pártom kíván látni, valamint tényleg nagyon kritikus leszek azzal a szocialista Európával, amelyet a minket épp most elhagyó Rasmussen úr és kollégái kívánnak látni a múlt héten közzétett választási kiáltványukban. Bizonyára nagyon nyomasztó olvasmány lesz.
Kollégáim közül ketten voltak a múlt héten Mumbaiban a kereskedelmi küldöttséggel, és nagy veszélynek tették ki magukat. Az atrocitások elítélése mellett külön meg szeretném köszönni a francia elnökségnek, hogy azonnal intézkedtek, és tőlük telhetően védelmet biztosítottak az Európai Parlament küldöttségének tagjai, köztük brit kollégáim számára is.
A Tanácsnak sűrű lesz a napirendje: a gazdasági és pénzügyi válság, a Lisszaboni Szerződés, az éghajlatváltozás és a közös agrárpolitika jövője. Most csak a gazdasági kérdésekkel kívánok foglalkozni. Az Egyesült Királyságban a kormány fennállásunk óta a legnagyobb hitelfelvételt jelentette be. A kancellárunk a következő öt év során kétszeresére, azaz 1 billió fontra növeli az államadósságot. Azt is bejelentette, hogy 20 milliárd fontot szétoszt, ugyanakkor 40 milliárd fontot visszavesz a magasabb adók révén. Az úgynevezett pénzügyi ösztönzése biztosítani fogja, hogy a recessziónk - amint azt a Bizottság helyesen mondta - az EU minden eddigi recessziójánál hosszabb és mélyebb legyen. Csak az egészséges államháztartással rendelkező országokban segíthet az ilyen fajta ösztönzés. Az Egyesült Királyság esetében most súlyos hitelekkel terhelnek minket a belátható jövőben.
Az elmúlt héten megismertük a Bizottság fontos gazdaságélénkítési tervének részleteit: a terv véleményem szerint tartalmaz néhány nagyon pozitív dolgot, de félek, hogy ez a kezdeményezés önmagában nem képes kezelni a legégetőbb problémákat. Arra kellene helyezni a hangsúlyt, hogy rávegyük a bankokat, hogy egymásnak, valamint a vállalkozásoknak és az egyszerű embereknek is hitelezzenek. Ilyen nagy mértékű munkanélküliség mellett bizalmat kell kialakítanunk, és nem hagyhatjuk, hogy gyermekeink és unokáink küzdjenek meg a hitelek és magasabb adók örökségével.
Jo Leinen
(DE) Tisztelt elnök asszony! Kirkhope úrtól eltérően azt szeretném mondani, hogy a madridi választási nyilatkozat reményt keltő dokumentum, és annak jele, hogy létezik a válságból kivezető út, amelyet minden erőnkkel támogatnunk kell.
A Parlament támogatja a francia elnökséget abban, hogy a jövő heti csúcsértekezleten végre tisztázzák a Lisszaboni Szerződés ratifikálását. Nem indulhatunk neki az európai választásoknak anélkül, hogy meg ne bizonyosodjunk afelől, hogy ez a szerződés meglesz-e vagy sem. Ez felhívás lenne keringőre Európa valamennyi ellenzője számára: a választásokat arra használnák fel, hogy látszatküzdelmet folytassanak egy olyan szerződés mellett és ellen, amelyet már 25 állam ratifikált. Az Alkotmányügyi Bizottság ennélfogva állásfoglalást alakított ki, amelyben arra hívnak fel minket, hogy tegyünk meg mindent annak érdekében, hogy a ratifikálás - esetleg már a választások előtt - megtörténjen. Végül is a csúcsértekezleten kell tisztáznunk a dolgokat. Ezt nem halaszthatjuk a jövő évre.
Tisztelt alelnök asszony! Egy második népszavazásra kerül sor Írországban. A nyilatkozatunk - Kommunikációs partnerség - annak próbája, hogy tájékoztatni tudjuk-e az embereket. Ezt nem hagyhatjuk Európa ellenzőire.
Andrew Duff
Tisztelt elnök asszony! Azt hiszem, hogy a Lisszaboni Szerződésre vonatkozóan végre elértünk némi előrehaladást. A cseh bíróság és az ír parlament globálisan és határozottan letörte a nacionalista és reakciós erők Szerződés ellen indított támadását. Sinn Féin kiváló képviselete természetesen távozott, de erről a kérdésről nem érdekérvényesítőként vagy bürokrataként, hanem demokrataként szólok.
Most a cseh parlamenttől és az ír kormánytól függ, hogy megteszik-e a következő határozott lépést. A Taoiseach részéről egyértelmű kötelezettségvállalás szükséges arra vonatozóan, hogy adott időben második népszavazást tartsanak, és szakszerűbb kampánytervre van szükség. A Parlament itt az ír nép határtalan nagylelkűségére és éles eszére apellál, amivel érzékelik, milyen súlyos következményekkel jár egy második "nem”.
Konrad Szymański
(PL) Tisztelt elnök asszony! Lengyelország sokat tett azért, hogy kompromisszum szülessen az éghajlatváltozással kapcsolatos intézkedéscsomag tekintetében. Javasoltuk, hogy módosítsuk a kiindulási évet, és a mérlegbe számítsuk bele az erdők által elnyelt CO2 mennyiségét. Ma olyan rendszert szeretnénk javasolni, amely a legjobb technológiai referenciaértékekre alapszik, és amely kizárna bizonyos érzékeny iparágakat az aukciós rendszerből.
A következő lépés az elnökséghez vezet. Ha a német gépjárműipar számára tudunk megoldást találni, miért ne lenne az lehetséges a közép-európai országok esetében is? Az országunk nem érthet egyet olyan nyilvánvaló kompromisszummal, amely lelassítja Lengyelország aukciós rendszer irányába való haladását.
Nem érthetünk egyet olyan hipotetikus éghajlat-változási célkitűzésekkel, amelyeket a megnövekedett energiaárak, az áramtermelés, a cement-, fém- és üveggyártás Unión kívülre való áthelyezése árán valósítunk meg, és így a célokat lassabb gazdasági fejlődés és tömeges elbocsátások árán érnénk el. Ezzel senki nem érthet egyet Lengyelországban: sem a kormány, sem az ellenzék.
Bernard Wojciechowski
Tisztelt elnök asszony! A modern világgazdaság az adósságok gigantikus piramisára épül: az államok, bankok, vállalatok és társaságok adósságaira. Az adósságok összefüggnek egymással. A gazdasági rendszer általunk tapasztalható, strukturális hibáihoz és az eltorzult piacgazdasági rendszerhez hozzájön még a pénzhitelrendszer.
A gazdaság hibás működése abból fakad, hogy pénzcsinálás rendszerét a hitelhez kötjük. Maurice Allais olyan rákos daganathoz hasonlította ezt, amely kérlelhetetlenül felemészti a kapitalista gazdaságot. Ez a rendszer gondoskodik a valódi egyenérték nélküli vásárlóerő létrehozásáról. A bank- és pénzügyi rendszereket tehát komolyan meg kell reformálni. Az adórendszer is reformra szorul, és az értéktőzsde működésén is változtatni szükséges.
Ami a pénzügyi megszorítás réseinek pénzinjekciókkal való betömködésére irányuló tervet illeti - ez észlelhető az én országomban is -, azt hiszem, azt megsüthetjük.
Jana Bobošíková
- (CS) Tisztelt hölgyeim és uraim! Remélem, hogy az Unió tagállamainak kormányzati vezetői a jövő héten elutasítják a gazdasági válságra való egységes reakcióról szóló bizottsági javaslatot. Ha az adózók pénzéből központilag elköltünk 200 milliárd eurót környezetbarát beruházásokra és innovációra, azzal nem teszünk rendbe 27 különböző gazdaságot. Az sem jelent gyógyírt, ha központilag csökkentjük az adókat, és szabályozzuk a költségvetési hiányok és kormánygaranciák mértékét. Határozott véleményem, hogy a tagállamoknak együtt kell működniük, de a saját helyzetük szerint kell meghatározniuk saját intézkedéseiket ahelyett, hogy azokat Brüsszel diktálná nekik.
Tisztelt hölgyeim és uraim! A Tanácsnak azt is el kellene utasítania, hogy a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának befejezésére vonatkozóan nyomást gyakoroljon a tagállamokra. El kellene ismernie, hogy a Szerződés nem az írek miatt életképtelen. Attól tartok, hogy a Lisszaboni Szerződés a mai Európát a konfliktusok, az árulás és a megosztottság helyévé tenné. Ez azért van, mert a nagyhatalmak kezébe törvényesen ad botot, amivel elverhetik a port a kisebb nemzeteken, és ez csak erőszakhoz, háborúhoz és szegénységhez vezethet. A Lisszaboni Szerződés tehát az Európai Uniót, a szabadság, a jólét és a béke intézményét fenyegeti.
Karl von Wogau
(DE) Tisztelt elnök asszony, hölgyeim és uraim! Az európai polgárok Mumbaiból való evakuálásának nehézségei rámutattak arra, hogy az Európai Unió biztonsági és védelmi kérdéseiben szorosabb együttműködés szükséges. A Tanáccsal való együttműködés nagyon jól halad az utóbbi hónapokban. A francia elnökséggel és a Tanáccsal való együttműködés igazán gyümölcsöző volt.
Kétségtelen, hogy a grúziai válság állt az események középpontjában. Ebben a kérdésben gyorsan intézkedett az elnökség és a Tanács. Tűzszüneti tárgyalásokat folytattak, és biztosították, hogy jókor érkezzenek a megfigyelők Grúziába, és hogy az Európai Unió az események középpontjába kerüljön. Ugyanakkor hiányosságokra is fény derült. Láthattuk, hogy a válságkezelés brüsszeli eszközei ebben az esetben valóban kimerítették lehetőségeiket. Eléggé világos, hogy tovább kell fejlesztenünk mind az Európai Unió preventív elemzési képességeit, mind a válságkezelés eszközeit.
Amint azt tudjuk, az Európai Unió jelenleg azzal foglalkozik, hogy az év végéig átdolgozza a biztonsági stratégiát. Ez a biztonsági stratégia már bizonyított. Az alapelveket meg kell tartani. Vannak bizonyos pontok, amelyeket módosítani kell, és a jelen valósághoz kell igazítani. Ami azonban a biztonsági stratégia módosításánál is fontosabb, az a biztonsági stratégia végrehajtása. Ezért arra kérjük az Európai Parlamentet, hogy állítsa össze a biztonságról és védelemről szóló fehér könyvet. Az e témában elkészült francia fehér könyv talán mintaként szolgálhat, mivel e kérdésben igen széles körű vita szükséges a fehér könyv összeállításához: az európai biztonsági kérdésekről nyilvános vitát kell indítani. Az európai biztonság nem olyan ügy, amiről zárt ajtók mögött kellene dönteni, az valamennyi polgárt érinti.
Proinsias De Rossa
Tisztelt elnök asszony! Írország elemi óhaja, hogy az európai ügyek középpontjában maradjon, és hogy biztosítsák, hogy Európa hatékonyan és átláthatóan tudjon fellépni a tagállamok érdekében. Ez a jelenlegi gazdasági és pénzügyi válság közepette különösen igaz, és minden eddiginél fontosabb.
Az ír polgárok azonban biztosítékokat akarnak arra vonatkozóan, hogy a nemmel szavazók táborának Lisszaboni Szerződésre vonatkozó - az abortusz, a katonai szolgálat, katonai semlegesség, a munkavállalók jogai és közszolgáltatások témájával foglalkozó -, a Bizottsággal szembeni, félrevezető követeléseinek valóban nincsen alapja.
Az államfőknek olyan határozatot kell hozniuk annak érdekében, hogy növeljék a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának valószínűségét, amely a Lisszaboni Szerződés elrendezését követően, annak mechanizmusát alkalmazva biztosítják, hogy valamennyi tagállam visszaszerezze a jogot arra, hogy korlátozás nélkül jelöljön biztost. Meglátásom szerint az, hogy ha egyszerűen kiterjesztik ezt a jogot 2014-ről 2019-re, nem lesz elegendő ahhoz, hogy biztosítsák az írországi ratifikálást.
Ezenkívül ha a munkavállalókról szóló irányelv kihirdetésekor vállalnánk, hogy ahhoz a munkajogokról szóló - a szolgáltatási irányelvhez csatolt záradékhoz hasonló - szociális záradékot csatolunk, az nagymértékben hozzájárulna ahhoz, hogy foglalkozzunk a Laval-, a Viking- és a Rüffert-ügyben hozott ítéletekből fakadó veszélyekkel, amelyek szintén aggodalomra adtak okot Írországban. Arra buzdítanám a Tanácsot és a Bizottságot, hogy a következő csúcstalálkozón sürgősen foglalkozzanak ezekkel az ügyekkel.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Tisztelt elnök asszony! A Bizottság és a több tagállam által elfogadott, válságkezelő intézkedéscsomag tönkre fogja tenni a stabilitási paktumot. Örömmel vettem annak felülvizsgálatára tett javaslatot, de fontos azt biztosítani, hogy az új paktum ne váljon hamar újabb fikcióvá, és ily módon ne adjon újabb okot a vitathatatlan zavarodottságra.
Ugyanakkor - ha módosítjuk a stabilitási paktumot - nem kellene felülvizsgálnunk az euroövezeti tagság kritériumait? Egyes országok a pénzstabilizációban reménykednek az intézkedés nyomán, attól tartva, hogy megismétlődik a valutáik ellen nemrég intézett, spekulatív támadás. Másik téma: olyan helyzetben, amikor szankcionáljuk a paktumban érintett iparágaknak nyújtott támogatást, hogyan vélekedjünk arról, hogy az Európai Unió komolyan veszi a lengyel hajógyárak problémáját?
Végül a CO2-kibocsátásra vonatkozóan valóban megtörténhet-e, hogy lehetetlen lesz olyan megoldást találni, amely biztosítja, hogy Lengyelországnak ne kelljen olcsó villamos energiát importálnia Ukrajnából és Oroszországból?
Inese Vaidere
(LV) Tisztelt hölgyeim és uraim! Először is meg szeretném köszönni az Európai Bizottságnak a gazdaságélénkítési tervet, és remélem, hogy azt nem a sikertelen bankok és a banki fizetések támogatására fogjuk használni, hanem valódi támogatást fog biztosítani a vállalkozások számára. A mi vállalkozóink dolgoznak talán a legnehezebb körülmények között, mivel óriási bürokrácia közepette működnek. Ugyanúgy, ahogyan felülvizsgáljuk a közös agrárpolitikát, felül kellene vizsgálnunk irányelveinket és rendeleteinket is, hogy kiderüljön, nincs-e túl sok bürokratikus akadály a vállalkozásaink előtt, és hogy e rendeletek és irányelvek végrehajtása nem vált-e túlzottan bürokratikussá a tagállamokban. Csak a vállalkozóink húzhatnak ki minket a válságból. Tehát szép sorjában mindent felül kellene vizsgálnunk.
Ami az éghajlatváltozást illeti, a kibocsátásra vonatkozó politikák területén határozottan támogatom a rugalmasságról való vitát, mivel az én országom például elérte, és már meg is haladta a megújuló energiaforrások felhasználásának 20%-os célértékét. Nem szeretném, ha további akadályokat állítanánk az országom elé, ahol nagy szükség van a gazdasági fejlődésre.
Irena Belohorská
(SK) Annak ellenére, hogy időzítés szempontjából nem a legideálisabb a második félév, a franciák uniós elnökségük alatt bizonyították, hogy indokoltan tekintjük őket az Unió vezetőjének és mozgatórugójának. Négy és féle vagyok az Európai Parlament képviselője. Határozottan kijelenthetem, hogy Franciaország volt a legaktívabb az Unió 27 tagállamát érintő kérdések megoldásában.
A karizmatikus és nagyon aktív Sarkozy elnök megválasztásával bekövetkező, történelmi változás vitathatatlanul pozitív dolog. Képességei abban az esetben is megmutatkoztak, amikor azonnal reagált az orosz-grúz problémára. A pénzügyi válság is akkor robbant ki, amelyre reagálva a franciák azonnal kijelentették, hogy általános megoldásra és az Unió ellenőrzési és pénzügyi mechanizmusainak felülvizsgálatára van szükség globális nézőpontból is. Az Európai Unió a francia elnökség alatt szerzett hírnevet a világpolitika aktív résztvevőjeként, amikor a francia elnök és Barroso elnök kezdeményezésére összehívták a G8 és G20 csúcstalálkozókat.
Úgy vélem, hogy az Európai Tanács következő ülése sikeres lesz, és valamennyi európai intézmény együttesen fog cselekedni.
Jacek Saryusz-Wolski
Tisztelt elnök asszony! A Bizottság a Tanács kérésére és a Parlament elvárásaira válaszolva elkészítette és ma elővezette azt a keleti partnerségről szóló dokumentumot, amelyet a csúcstalálkozón fog előterjeszteni, amint arról Jouyet miniszter úr, soros elnök beszámolt.
Gratulálok, és köszönöm a Bizottságnak ezt a dokumentumot. A Parlament már jó ideje kezdeményezi és pártolja a keleti szomszédainkkal való kapcsolatok elmélyítésére vonatkozó elképzelést. Erős EU-jelenlét szükséges a keleti szomszédainknál is, a földközi-tengeri szomszédainkkal összhangban. A közvetlen szomszédaink számára kézzelfogható kilátást kellene kínálnunk annak érdekében, hogy stabilitás legyen a környezetünkben. Ezért támogatnunk kellene az alapvetően öt területet lefedő, szorosabb partnerség kialakításának ötletét: társulási megállapodások, többoldalú együttműködési keret, átfogó és kiterjedt szabadkereskedelmi térség, a vízumok liberalizálása, ami a vízum nélküli utazáshoz vezet, és utoljára, de nem utolsósorban energiabiztonság.
Külön üdvözlöm az arra vonatkozó javaslatot, hogy növeljük az EU keleti szomszédsági politikája céljára elkülönített pénzügyi támogatást. Két évvel ezelőtt itt, a Parlamentben azzal az ötlettel álltunk elő, hogy erősítsük meg az európai keleti szomszédsági politika parlamenti dimenzióját: a javaslatunk szerint közös parlamenti közgyűlést hívnánk össze, amely az Európai Parlament, valamint a hat ország parlamenti képviselőiből állna. Egy ilyen fórum kitűnő platformot biztosítana arra, hogy megnyerjük partnereinket, és partnereink is elkötelezzék magukat egymás iránt.
Nekünk, az Uniónak arra van szükségünk, hogy barátok vegyenek körül, de nekik is szükségük van arra, hogy barátságban legyenek egymással. Ezért külön örömömre szolgál az Euronest közgyűlés összehívásának gondolata, amely - ha a Bizottság elfogadja - a keleti partnerségi projektek demokratikus és parlamenti vizsgálati eszköze lesz.
Úgy vélem, hogy a keleti partnerségi program nem csak új, fejlettebb formát jelent, hanem mind belső, mind külső megerősítésül szolgál az Unió számára. Ha kibővítjük és továbbfejlesztjük a keleti szomszédainkkal való politikai és gazdasági kapcsolatokat, az lendületet ad gazdaságunknak, és növeli politikai és nemzetközi befolyásunkat.
Jan Andersson
(SV) Tisztelt elnök asszony! A foglalkoztatás és a jólét megőrzése az, ami az elkövetkezendő években a legfontosabb feladatot jelenti az európai politikusok számára. Néhány jó évet tudhatunk magunk mögött, de most azt tapasztaljuk, hogy gyorsan növekszik a munkanélküliség. Osztom a Bizottság véleményét, miszerint összehangolt lépésekre van szükség, valamint arra, hogy a rövid távú kötelezettségeket és erőfeszítéseket összekapcsoljuk a hosszú távú kötelezettségekkel. Rasmussen úr javaslatát is támogatom, amelyben a foglalkoztatás fenntartása érdekében egyértelmű célokat kell meghatároznunk.
Ami a rövid távú erőfeszítéseket illeti, fontos, hogy a fogyasztók bízzanak a gazdaságban. Mindenekelőtt a legrosszabb helyzetben lévőket és azok fogyasztását kell megvédenünk.
Ami a hosszabb távú megoldásokat illeti, nemcsak olyan beruházásokat kell előmozdítani, amelyekre különben is sor került volna egy környezetvédelmi szempontból szilárdabb infrastruktúrában és környezetvédelmi szempontból szilárdabb építményben, hanem azokat is, amelyek oly módon fejlesztik a bérből és fizetésből élők képességeit, hogy erős pozícióra tehessünk szert a jövőben. Az európai szinten rendelkezésre álló eszközeinket a tagállamok összehangolt erejével kell egyesítenünk. Ne tegyünk úgy, ahogy azt egyesek javasolják - nevezetesen, hogy szinte semmit se tegyünk -, mert az a nagyobb költségvetési hiányon kívül azzal a kockázattal is jár, hogy nő a munkanélküliség és csökken a jólét. Gyorsan és kellő erővel kell cselekednünk.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Tisztelt elnök asszony! Az Európai Tanács következő ülésén megvitatandó témák között ott lesz az éghajlatváltozással kapcsolatos intézkedéscsomag is.
A szén-dioxid-kibocsátás és az úgynevezett globális felmelegedéshez kapcsolódó valamennyi téma egyre inkább ideológiává válik. Mindannyian törődünk a tiszta levegővel és a természetes környezettel. A kutatások azonban rámutattak, hogy az ember éghajlatváltozásra gyakorolt hatása elhanyagolható.
Ha igaz, hogy az emberi tevékenység a világ CO2-kibocsátásának csak 4%-át idézi elő, és hogy az Európai Unió e mennyiségből 15%-kal részesedik, akkor ez azt jelentené, hogy több száz milliárd eurót akarunk elkölteni arra, hogy csökkentsük a világ CO2-kibocsátásának kevesebb mint 0,5%-át, mialatt a gázkibocsátás olyan országokban nő, mint India és Kína.
Nehéz elhinni, hogy az Unió döntéshozói képtelenek felbecsülni e következményeket. Bizonyára nem véletlen, hogy egyes országok - mint például Franciaország - el fogják adni másoknak a szén-dioxid-kibocsátási kvótájukat. E lépés eredménye előre látható: az eladók rövid időn belül gyakorlatilag át fogják venni többek között a lengyel erőműveket is.
Ebben az összefüggésben újra kell definiálnunk az európai szolidaritás jelentését.
Avril Doyle
Tisztelt elnök asszony! A következő csúcstalálkozón számos komoly kérdéssel kell foglalkozni, nem utolsósorban azzal, hogy a súlyos gazdasági visszaesés jelentette kihívásra EU-szinten kell összehangolt választ adni. Ehhez hozzájön, hogy bankrendszereink esetében súlyos a bizalmi válság, mivel egyik tagállamunkban sem képesek fenntartani a kereskedelem és az ipar napi üzleti működésének alátámasztására szolgáló likviditás elfogadható szintjét. Így tehát életképes munkahelyek millióit és stabil vállalkozások ezreit fenyegeti a bukás veszélye, ahogy mondani szoktuk. Igen, a válságra való reagálás érdekében valamennyi európai intézményt mobilizálnunk kell - ez áll a Bizottság gazdaságélénkítési tervében is -, és ez a válság olyankor következik be, amikor éppen az alacsony szénfelhasználású gazdaság irányába való, jelentősebb strukturális eltolódás küszöbén állunk, amikor jelentős új gazdasági lehetőségek, sőt a piacon elsőként való megjelenés komoly előnyei kínálkoznának.
Ezzel áttérek a csúcstalálkozóra, ahol megvitatásra kerül az éghajlatváltozással és az energiával kapcsolatos intézkedéscsomag, amelyről hosszas megbeszélést fogunk folytatni holnap, így csak egy meglátásra szorítkozom. Alá kívánom húzni annak fontosságát, hogy teljes mértékben tiszteletben tartsuk a Tanács és a Parlament együttdöntési eljárását, hangsúlyozni kívánom, hogy bármilyen, a fontos kérdésekre - a szögletes zárójelbe tett kérdésekre - vonatkozó politikai megállapodást, amelyről állam- és kormányfők vitatkoznak és döntenek a csúcstalálkozón, a későbbi háromoldalú megbeszélések kompromisszumos módosításaként kell, hogy előterjessze a továbbra is keményen munkálkodó francia elnökség, és azokat vagy elfogadja a Parlament, vagy nem. Ezt jelezni fogjuk, és habár teljes mértékben támogatom azt a célt, hogy az első olvasatban jussunk megállapodásra, figyelmeztetem Önöket, hogy arra bármilyen áron nem fog sor kerülni.
Most áttérek a Lisszaboni Szerződés kérdésére. Igen, volt időnk megemészteni és elemezni a június 12-i szavazás eredményét, de Jouyet miniszter úr, nem fogunk a jövő év elején az újbóli ratifikálással foglalkozni, mert különben azt kockáztatjuk, hogy a rendkívül népszerűtlen kormányunkkal megint nem járunk sikerrel. Ne várjanak visszatartott lélegzettel arra, hogy a Taoiseach menetrendjében - nevezetesen ha lesz ilyen - szerepeljen a népszavazás adott időpontja. Ma itt ültem, és a Sinn Féin részéről cinikus előadásokat hallottam a militarizálódás kockázatáról, amely a Lisszaboni Szerződés kisbetűvel szedett részéből leselkedik ránk, valamint hallottam Allister úr az ír választókra vonatkozó, alaptalan aggályait - ezek mind további például szolgálnak arra, milyen szintű szellemi becstelenség éri az ír választót. Van azonban egy valódi aggodalomra okot adó választókerület. Megköszönöm a francia elnökségnek, hogy felajánlotta minden segítségét az esetleg szükséges törvényi garanciákkal és biztosítékokkal. Köszönöm a képviselőknek és önnek is, tisztelt elnök asszony, a megértésüket, mivel továbbra is türelmük határát feszegetjük.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Tisztelt elnök asszony, tisztelt biztos úr! Megköszönöm a francia elnökség sikeres munkáját, és szerencsét kívánok neki a csúcstalálkozón. Az elnökség megbízatásának kezdetekor Franciaország nem tudta, hogy pénzügyi világválság fog kirobbanni, és hogy ez a válság lesz számára a legnagyobb kihívás. Méltányolom Franciaország válaszát és az Európai Unió válságra való reagálását.
Ami a csúcstalálkozón megvitatandó másik témát, nevezetesen az éghajlatváltozást illeti, örülök, hogy a francia elnökség megérti, és remélem, hogy figyelembe fogja venni azokat a nehézségeket, amelyeket az okoz egyes országokban, hogy gyorsan meg kell szüntetniük a szén alapú áramtermelést. Annak ténye, hogy az éghajlatváltozásról szóló világkonferenciára Poznanban kerül sor, azt mutatja, hogy Lengyelország hajlandó részt venni a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésének folyamatában. Időre van azonban szükségünk ahhoz, hogy módosítsuk az energiaelosztási és szabályozási rendszereinket, és ez ügyben számítunk az egész Európai Unió szolidaritására.
Othmar Karas
(DE) Tisztelt elnök asszony, hölgyeim és uraim! Hadd közelítsem meg a dolgot más oldalról. A csúcstalálkozóra akkor kerül sor, amikor növekszik a polgárok Európai Unióba vetett bizalma. Az osztrák népesség több mint kétharmada azon a véleményen van - és ezzel nincsen egyedül -, hogy csak az Európai Unió segítségével, azaz együtt vagyunk képesek a válságot kezelni.
Nem csak az euroövezetben, hanem elsősorban azon kívül is egyre inkább tudatában vannak az emberek a közös valuta, az euró fontosságának. Az emberek úgy vélik, hogy csak együtt, európai földrészként játszhatunk szerepet, és van esélyünk a világban. Az energiafüggőség csökkentése, az éghajlatváltozás elleni küzdelem, a pénzügyi válság kezelése, a megbízható védelmi, biztonsági és külpolitika kialakítása fokozott európai összefogást, eltökéltséget és cselekvőképességet kíván meg.
Ha élünk ezzel a lehetőséggel, felelősen teszünk eleget a polgárok elvárásainak. Találjuk meg a reformszerződés ratifikálásának közös menetrendjét! A pénzügyi válságra válaszképpen dolgozzunk ki következetes, hatékony, szakmai jogszabályokat! Az Európai Központi Bank mintájára keressünk európai szabályozókat! Mutassuk meg, hogy egy szociális piacgazdaság hogyan működik felelősen európai szabályozási keretként, az éghajlatvédelem területén!
A válságon és számos munkaterületen kívül lehetőség is kínálkozik számunkra. Éljünk vele, tanuljunk a múlt hibáiból! Sokat tudtunk, de túl keveset és túl későn cselekedtünk. Eljött az idő, hogy Európa polgáraival merjük újrakezdeni a dolgokat.
Umberto Pirilli
(IT) Tisztelt elnök asszony, hölgyeim és uraim! Az a válság, amiről most beszélünk, olyan, mint a cunami: súlyos és pusztító erejű. Eddig a pénzügyi piacok összeomlását okozta, és aláásta a reálgazdaság alapjait. Szerény véleményem szerint teljesen alkalmatlannak tűnik, hogy az EU csúcstalálkozóin véglegesített, összesen 200 milliárd eurót fordítsunk erre. Ez az összeg kevesebb, mint amit egyetlen olyan napon vesztenek az európai értéktőzsdéken, amikor jelentős deficittel zár a kereskedés. Merészebbnek, bátrabbnak, még inkább európainak kell lennünk!
Képviselőcsoportommal egyetértésben támogatom - és Barroso elnök úr már közvetlen felhatalmazást kapott erre -, hogy a tagállamok saját tartalékaikra támaszkodjanak, és viszonzásul európai kötvényt kapjanak, amellyel a piacon kereskedhetnek. Kötelesek lesznek azonban azonos összeget beruházni a szociálisan nélkülözők támogatását szolgáló infrastruktúrákba és politikákba, valamint a termelési rendszerbe. Ezek a kötvények - amelyeket az állami tartalékok értékéhez fogunk rögzíteni - bizalmat kellene, hogy kialakítsanak, és hozzá kellene, hogy járuljanak a likviditás elvárt szintjének eléréséhez - a GDP 2-5 százalékpontja -, és ily módon érvényt tudnánk szerezni a mindannyiunk által szükségesnek vélt politikáknak. Mindez a Maastrichti Szerződésen kívül, egy megfelelő gazdaságélénkítési terv szerint történik.
Vito Bonsignore
(IT) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Ez a pénzügyi válság bizonyára példa nélküli, azonban meglátásom szerint előre látható és elkerülhető lett volna, előre kellett volna látni, és el kellett volna kerülni. A gazdasági válság - amint azt Barroso elnök úr korábban említette - "hirtelen és váratlan” esemény volt. Engedje meg, Barroso elnök úr, hogy ellentmondjak ennek! A gazdasági válság hirtelen jött, de annak valamennyi jelét láthattuk, kezdve a Nemzetközi Valutaalap 2007. tavaszi előrejelzéseitől. Most azonban a Tanács soros elnöke és Barroso elnök által használt nyelvezet pontosabb, és szerény véleményem szerint teljes mértékben tekintetbe veszi a helyzet súlyosságát.
Egyetértek Karas úrral. Európa polgárai ránk emelik tekintetüket, és nekünk cselekednünk kell. Meg kell, hogy mondjam, biztos úr, hogy az Ön által összeállított, 200 milliárd eurós európai terv nem megfelelő. Világosan kell fogalmaznunk erre vonatkozóan! Lehet, hogy mindent beleadott, de nem megfelelő. Azt hiszem, hogy az ön által kezelendő kérdés arról szól, hogy további, elkülönített forrásokat kell szerezni úgy, hogy ezekben a kivételes időkben közvetlenül a piacról szerzünk hitelt.
Hadd említsük meg egy pillanatra az Európai Központi Bankot is. Elég szűkszavúan szólunk erről az intézményről, de ne menjünk bele annak okaiba. Véleményem szerint az Európai Központi Banknak holnap egy százalékponttal csökkentenie kellene a kamatlábat. Ha csak fél százalékponttal csökkenti azt, még nagyobb csalódást okoz a piacoknak. A feladata - amint az Önök a Bizottságban és mindenki más is elmondta - az árstabilitás megtartása. Elképzelem azonban, hogy ugyanez az eredmény anélkül is elérhető, hogy a kamatlábakat az inflációs mutatóhoz igazítsuk - a megtett lépésre vonatkozóan néha nagyobb rugalmasság és előrelátás szükséges.
Egyetértek Barroso elnök úrral abban, hogy továbbra is vissza kell fognunk a kiadásokat. Ebbe az irányba kell elmozdulnunk az európai intézményekben és a tagállamokban is, beleértve saját magunkat is itt, az Európai Parlamentben. Jobban kellene talán támogatnunk azt a bátorságot, amelyről most tesz tanúbizonyságot a Bizottság.
Elmar Brok
(DE) Tisztelt elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Meg szeretném köszönni a Tanács francia elnökségének, hogy az elmúlt nehéz hónapok során számos problémára rámutatott, és számos problémát megoldott. Tudjuk azonban, hogy a cselekvési képesség nagymértékben függ a Lisszaboni Szerződéstől is. Az ír parlament mindkét házának jelentését olvashatjuk. Tisztelt elnök úr! Ön kijelentette, hogy ez igen felelősségteljes, messze tekintő és tájékozott jelentés, amely aggodalmakat is megfogalmaz, ugyanakkor utat mutat arra, hogyan tudják az európaiak együtt megoldani ezt a problémát.
Fel szeretném kérni a francia elnökséget, hogy vállalja el egy olyan menetrend kidolgozását, amely lehetővé teszi, hogy figyelembe vegyük és komolyan vegyük az írek azon álláspontjait és aggodalmait, amelyeknek semmi közük a Szerződéshez - mint például a biztosok kérdése vagy a demokratikus deficitből való kilábalás, amelyet ők maguk és a Parlament és az ír kormány közötti jobb kapcsolatok révén kívánnak orvosolni. Ennek alapján lehetőségünk nyílik a Szerződés ratifikálására, ha az ír parlament által elég világosan megmutatott utat követjük. Azt hiszem, hogy ír barátainkat ösztönzendő ezt az utat kellene járnunk, és ezalatt arra is kell gondolnunk, hogy a brit választások előrehozása miatt ne maradjunk el saját ütemtervünktől. A pénzügyi válság világosan megmutatja, hogy egyre több polgár ismeri fel, hogy Európa nélkülözhetetlen, amint azt a Tanács francia elnöksége bizonyította Grúziában és a pénzügyi válság során.
Neena Gill
Tisztelt elnök úr! Jouyet miniszter úr korábban említette a mumbai terrortámadást, és együttérzését fejezte ki Indiával. Őszintén örülünk ennek. Az együttérzés szavait azonban tettekkel kellene alátámasztani. Mivel világszerte sokan vesztik életüket terrortámadásokban, amelyeknek egyre inkább ki vannak téve a világ minden égtájáról származó, ártatlan emberek, úgy vélem, hogy a Tanács nemtörődömségére utal, ha ezt a kérdést nem tűzi a jövő heti tanácsi ülés napirendjére. Ez semmiképpen sem kevésbé fontos probléma, mint a többi, általunk megvitatott kérdés. Az Egyesült Államok lépéseket tesz, Európa viszont nem.
Ahogy mondani szokás, Condoleezza Rice jelen van, de hol van Javier Solana? Növekszik a feszültség két nukleáris hatalom között. Európának többet kellene tennie, és többet is tudna tenni, különösen, ha megvizsgálna bizonyos megállapodásokat, mint például az Indiával való stratégiai partnerségét, és ha megfelelő forrásokat állítana az e helyütt kifejezett érzései mögé, hogy azok valósággá válhassanak.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Tisztelt elnök úr! A csúcstalálkozó célja, hogy átgondolják, hogyan kellene végrehajtani a Lisszaboni Szerződést. A megoldás egyik kulcsa az lehetne, ha minden tagállamnak saját biztosa lenne. Remélem, hogy ez olyan dolog, amit komoly megfontolás tárgyává tesznek, és megvalósítanak. Franciaország a francia elnökség ideje alatt azon az alapon ellenezte keményen az elképzelést, hogy túl nagy lenne a Bizottság, ugyanakkor tudjuk, hogy jelenleg 37 miniszter ül a francia kormányban. Soha nem volt fenntartható az a nézet, hogy a Bizottság túl nagy lesz, ha valamennyi tagállam egy-egy biztossal képviselteti magát. Véleményem szerint ez közelebb hozná egymáshoz a tagállamokat, és növelné a legitimitást, és remélem, hogy az emberek értelmét fogják látni ennek, és visszavonják a korábbi döntéseket, különösen azért, mert azok nem voltak teljesen racionálisak.
Ewa Tomaszewska
(PL) Tisztelt elnök úr! A Kiotói Jegyzőkönyv aláírásának napja óta Lengyelország 33%-kal csökkentette szén-dioxid-kibocsátását. Az Európai Unió más országai ezalatt az idő alatt annak ellenére növelték a kibocsátásuk mennyiségét, hogy nem elsősorban a szén az energiatermelő ágazataik alapja. Ez okból annak kísérlete, hogy a Kiotói Jegyzőkönyv aláírásának napjánál későbbi időponttól kezdődően mérjük a kibocsátási szinteket, azt mutatja, mennyire tisztességtelen a kérdés kezelése.
Ugyanakkor valóban különös ötlet, hogy a pénzügyi válság hatását azzal kívánjuk enyhíteni, hogy 80 000 lengyel hajógyári munkást megfosztunk állásuktól. Továbbra is azt remélem, hogy a Bizottság visszavonja ezt a határozatot, amely a jelenlegi feltételek mellett valóban ésszerűtlen.
Mairead McGuinness
Tisztelt elnök úr! Elnézést kérek, a hangommal kis probléma van, de talán így is rendben lesz. Talán mérgelődésre adott okot a Sinn Féinhez tartozó kollégám által, a Lisszaboni Szerződésre vonatkozóan tett néhány megjegyzés.
Hadd mondjak csupán annyit, hogy Írországban mi mindent fordítva csinálunk. A szavazás óta éppen most folytatunk igen hasznos vitát a Lisszaboni Szerződésről. Bárcsak fordítva történt volna! Írországban most bizonyos logikáról és értelemről beszélünk.
Az elnyűtt bürokratáknak és lobbistáknak pedig azt mondhatom, hogy véleményem szerint Önök jelentik számunkra az egyik legjobb dolgot. Őszintén mondom, hogy vissza kellene ütniük, mert ironikus dolog, hogy a Sinn Féin azokról a közszolgáltatásokról beszél, amelyeket bürokraták működtetnek, és ennek ellenére elítéli ezen intézmények bürokratáit.
Meglátjuk, mit mond az ír kormány a jövő héten. Jelenleg nem élvezi túlzottan a köz bizalmát, úgyhogy ha egy következő szavazásra kell sort keríteni, nem biztos, hogy ez a legalkalmasabb idő annak megvitatására. Meggyőződésem azonban, hogy Írországban a józan ész az uralkodó, és hogy az emberek a mostani helyzetre reflektálnak, és tudják, hogy a jelenlegi válság közepette Európa középpontjában kell maradnunk.
Richard Corbett
Tisztelt elnök úr! Olyan helyzetben, amikor 25 vagy 26 ország igent mondott a Lisszaboni Szerződésre, és csak egy mondott nemet, nem indokolatlan, és egyáltalán nem antidemokratikus feltenni a kérdést, hogy hajlandó-e ez az egyetlen ország újragondolni véleményét, feltéve, hogy mi mindannyian hajlandóak vagyunk eloszlatni azokat az aggodalmakat, amelyeket a nemleges szavazatukkal fejeztek ki. Ez nem azt jelenti, hogy figyelmen kívül hagyjuk az ír népszavazás eredményét, hanem hogy reagálunk az ír népszavazás eredményére, megvizsgáljuk a kifejezett aggodalmakat, és megpróbáljuk azokat eloszlatni.
Ehhez azonban természetesen az kell, hogy Írország megmondja nekünk és a többi országnak is, pontosan milyen aggodalmakat fejezett ki, listát kell készítenie igényeiről, amelyekre azután reagálni tudunk, vagy legalábbis tárgyalni tudunk azokról. A megoldás természetesen elfogadható kell, hogy legyen mind a 27 ország számára. Ez nem az egész Szerződés újratárgyalását jelenti, hanem inkább annak értelmezését, megvilágítását, azt, hogy hogyan kellene azt módosítani annak érdekében, hogy a megvalósítás eloszlassa az aggályokat. A magam részéről bízom abban, hogy ez megvalósítható, de Írországnak kell megtennie az első lépést. Örömömre szolgál, hogy az ír parlament megteszi az erre vonatkozó kezdő lépést, és nem hagyja azt a kormányra.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Tisztelt elnök úr! Romániában éppen most voltak a parlamenti választások, és biztosíthatom Önöket arról, hogy a megalakuló parlament stabil gazdaságpolitikát fog folytatni.
Meg szeretném köszönni a francia elnökségnek és az Európai Bizottságnak, hogy ilyen gyorsan és hozzáértő módon reagáltak a gazdasági és pénzügyi világválság okozta problémákra.
Szerettem volna, ha az intézkedéscsomagban több szó esik azon tagállamokról, amelyek nem tagjai az euróövezetnek, valamint arról, hogy vészhelyzetben hogyan biztosítható a likviditás.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) A munkavállalók szabad mozgását gátoló akadályok megszüntetése megfelelő, tisztességes munkafeltételeket biztosít valamennyi európai munkavállaló számára, és hatékony eszközt jelent a szociális dömping és az adócsalás elleni küzdelemben.
Szorgalmazni szeretném, hogy az Európai Tanács külön pontban tűzze napirendjére a román és bolgár munkavállalók szabad mozgását gátoló akadályok megszüntetését. A két ország csatlakozása óta eltelt két évet követően szükségessé vált ez a lépés, különös tekintettel a gazdasági és pénzügyi válságra.
Az energiabiztonsággal, valamint az energiával és az éghajlatváltozással kapcsolatos intézkedéscsomagot szintén az Európai Tanács napirendjére kellene tűzni. Nem arról van szó, hogy Európának kevesebbet kellene termelnie, hanem egyszerűen még inkább környezetbarát és hatékonyabb módon kellene termelnie. Ennélfogva a tagállamokat abban kellene támogatni, hogy olyan jelentős beruházásokat valósítsanak meg, amelyek célja az energiaszektorban jelentősen érintett iparágak létesítményeinek korszerűsítése, a termelékenység növelése és a közlekedési infrastruktúra fejlesztése.
Jean-Pierre Jouyet
Tisztelt elnök úr, alelnök asszony, biztos úr, tisztelt képviselőtársak! A vita három kulcsfontosságú témával foglalkozott, amelyekre még visszatérek, de először hadd köszönjem meg von Wogau és Kirkhope uraknak a francia elnökséghez intézett köszönő szavaikat, amelyekben a mumbai tragédiában érintett, európai polgárok érdekében tett intézkedéseket méltatták.
Az Európai Parlament Főtitkárságával együtt keményen dolgoztunk az Önök helyszínen tartózkodó képviselőire és kormányzati tisztviselőre tekintettel, de meg kell mondanom - amint arra már többször rámutattunk -, hogy ilyen válság esetén a konzulátusokkal és helyi diplomáciai szolgálatokkal összehangoltabban kell folytatnunk a munkát, amire éppen most kerül sor Thaiföldön. Sikerült megoldanunk, és továbbra is ezt kell tennünk. Mivel ott voltam, amikor a Bombayből érkező repülőgép leszállt a Roissy repülőtéren, láthattam, hogy azért tizenegy európai nemzet képviselői szálltak ki a bérelt gépből.
Hadd idézzem fel a Gill asszony és von Wogau úr által elmondottakat is, miszerint Európának jelen kell lennie, többet kell tennie a terrorizmus veszélyeinek elhárítása érdekében mind a világnak azon a táján, mind más régiókban. És ez olyan problémát vet fel, amelyet nem említettünk a vita során, de amely megvitatásra kerül az Európai Tanács ülésén: ez az európai biztonsági stratégia kérdése. A stratégiát olyan módon kell módosítanunk és frissítenünk, hogy az választ adjon a terrorveszélyre, az Internetes bűnözésre és az új veszélyekre. Európai szinten javítanunk kell továbbá - és örülök, hogy Gill asszony feltette ezt a kérdést - a tervezésre, a polgári és katonai műveletek lebonyolítására vonatkozó rendszereinket. Amint az Önök is jól tudják, fontosak az európai biztonsági és védelmi politika e szempontjai, és a francia elnökség biztosítani kívánja, hogy haladást érjünk el e területen, és hogy e téren még az év vége előtt világos irányt is vegyünk.
Most visszatérek az intézményi problémákról és a Szerződésről elmondottakhoz. Meghallgattam és megköszönöm Doyle asszony és McGuinness asszony rendkívül világos és felelősségteljes felszólalásait. Ugyanebben a témában meghallgattam Brok, Corbett, von Wogau, Duff és Jo Leinen urak felszólalásait is.
Az első meglátásom a következő: azt hiszem, hogy előre haladunk. Előrelépést teszünk azzal, hogy komolyan vesszük az írek kéréseit, és ezt a megjegyzést Doyle asszonyhoz és McGuiness asszonyhoz intézem. Megértjük őket, és megértjük az ír parlamentben kialakult politikai helyzetet is, valamint azt, hogy milyen erőfeszítéseket tesznek e nehéz úton. Ezt világosan látjuk. Szükséges azonban, hogy mindenki bizonyítsa felelősségérzetét. Mi is bizonyítani fogjuk: olyan kiegyensúlyozott megoldást fogunk javasolni, aminek révén együtt - ismétlem, együtt - tudunk előrelépni és haladást elérni abban az irányban, hogy ha eljön az idő, végrehajthassuk a Lisszaboni Szerződést, de teljesen megértem, hogy az ütemterv kényszert jelent az ír barátaink számára. Ezeket a kényszerítő tényezőket tiszteletben kell tartani - vannak bizonyos politikai határidők is - és figyelembe kell venni.
Jo Leinen rámutatott erre a tényre. Intenzívebb kommunikációra van szükség, le kell ereszkednünk a földre, és éppen ezt csináljuk Wallström asszonnyal, aki e területen nálam illetékesebb, de aki nagy erőfeszítéseket tett. A kommunikációs politikáról megállapodásra jutottunk az Önök Parlamentjével, a Tanács és a Bizottság között, és Wallström asszony kidolgozott egy olyan stratégiát is, amelyet - amint azt Dublinban láttam - mindenki lelkesen üdvözölt. Igaz, hogy ezen a területen több erőfeszítést kell tennünk, a kommunikációra vonatkozóan is.
Mindarra - különösen a lengyel barátaink által elmondottakra - vonatkozóan, ami az éghajlatváltozással és energiával kapcsolatos intézkedéscsomaggal kapcsolatosan elhangzott, természetesen figyelembe kell vennünk - amint azt már elmondtam - azon országok helyzetét, amelyeknek problematikusabb az energiastruktúrájuk, ha el akarjuk érni a célokat. A célokat fenn kell tartanunk. Meglátásom szerint rendelkezésre állnak azok az eszközök, amelyek biztosítják az ahhoz szükséges rugalmasságot, hogy helyt adjunk az adottságoknak és a lengyel barátaink kéréseinek. A francia elnökség minden tőle telhetőt megtesz annak érdekében, hogy a célok fenntartása mellett megszülessenek a szükséges kompromisszumok, de biztosíthatom Önöket, hogy figyelembe vesszük Lengyelország, a többi kelet-közép-európai ország és a balti államok adottságait és energiabiztonságra vonatkozó kéréseit.
El kívánom mondani Doyle asszonynak - aki felszólalása során szintén rávilágított erre a tényre -, hogy amint azt ő is tudja, az együttdöntés az, ami miatt jelenleg leginkább aggódik a francia elnökség. A Tanács és az Európai Parlament háromoldalú tárgyalást kezdeményezett, amelyet az elmúlt hónap során, nagy erőbedobással dolgoztunk ki, és - amint azt Doyle asszony nagyon jól tudja - e háromoldalú megbeszélés eredményei képezik az intézkedéscsomag gyakorlatilag 90%-át. Ami még hátravan - az utolsó tollvonás -, az a tisztelt képviselők által a viták során felvetett problémák fennmaradó 10%-a.
Ami a gazdasági és pénzügyi válságot illeti, az elmondottak fontosnak tűnnek számomra, és amint azt említettük már, a sürgősség mind a Tanácsot, mind a Bizottságot tettekre sarkallja. Amit el szeretnék mondani, az az, hogy köszönöm Pirilli úrnak a tartalékok felhasználására vonatkozó, eredeti ötleteit, Bonsignore úrnak el kívánom mondani, hogy a terv attól is függ, hogy a közösségi eszközök közül mi áll rendelkezésre. Nem készíthetünk tervet anélkül, hogy figyelembe ne vegyük a közösségi szintű kompetenciákat, a meglévő eszközöket és a rendelkezésre álló költségvetést. Addig nyújtózkodjunk, ameddig a takarónk ér!
Másrészről azt gondolom, hogy az Európai Központi Bank helyesen reagált, és megfelelően cselekedett. Valójában jelzést várunk a kamatlábakra vonatkozóan. Meglátjuk, hogyan dönt az Európai Központi Bank. Mindezt üdvözlöm, és nem kívánok további megjegyzést fűzni hozzá.
Karas úrnak tökéletesen igaza volt, amikor rámutatott arra - és Ausztria ennek tökéletes példája -, hogy a válság adta lehetőségeket is meg kell tudnunk ragadni, és hogy az euró - és ez biztos így van, Almunia biztos úr nálam jobban tudja -, az Európai Unióhoz való tartozás érzése - különösen olyan országban, mint az Öné, és ez meglepett engem - a jelen gazdasági és pénzügyi válság hatására átalakult és megváltozott, és rámutatott arra a tényre, hogy az euró - az euróövezeten belül és kívül - vonatkoztatási alappá és jelképpé vált, ami határozottan reményt keltő dolog.
El szeretném mondani Belohorská asszonynak, hogy minden, amit Önök elmondtak, pontosan el fog jutni Sarkozy elnök úrhoz, és meg szeretném köszönni, amit a francia elnökségről és annak intézkedéseiről elmondott, és végül hadd mondjam el Wolski úrnak, hogy minden fontos, ami a szomszédainkra vonatkozik, és meg fogjuk vitatni a keleti partnerségi javaslatot - ami az Európai Bizottság által kidolgozott, kitűnő javaslat - a külügyminiszterek tanácsának hétfői ülésén, a külügyi tanácsban és természetesen az Európai Tanács ülésén is.
Margot Wallström
a Bizottság alelnöke. - Tisztelt elnök úr! Először is meg szeretném köszönni valamennyi felszólalónak az igen konstruktív, releváns és érdekes hozzászólásokat. Két olyan kérdés van, amire először szeretnék válaszolni, és azt követően talán áttérek a Lisszaboni Szerződésre.
Jouyet úr már említette azt a tényt - és ezzel von Wogau úrnak válaszolok -, hogy a Tanács az Európai biztonsági stratégia öt évéről szóló jelentést fogja elfogadni. A következőket kívánom hozzáfűzni a Jouyet úr által elmondottakhoz: a Lisszaboni Szerződés természetesen szintén segítene, hiszen nagyban megerősítené és egyszerűsítené e terület intézményi struktúráját. Ez lehetőséget ad arra, hogy a Tanács megvizsgálja, hogyan segíthetné valamennyi eszközünk egységességének garantálását, valamint a "hagyományos értelemben vett biztonsági szempontok” és a "nem katonai biztonsági szempontok” egyensúlyát. Ez a válaszom von Wogau úr kérdésére.
Bernard Wojciechowski úr a keleti partnerségről kérdezett. A Bizottság mai ülése alapján beszámolhatunk arról, hogy elfogadtunk egy, a keleti partnerségről szóló javaslatot - a tevékenységek fokozott finanszírozásával együtt -, amely a gazdasági integráció, a mobilitási kérdések, társadalmi és gazdasági fejlesztési politika, az együttműködési platformok, a szabad kereskedelem és az egyetemi hallgatók mobilitásának témáival, azaz a keleti partnerség valamennyi elemével foglalkozik. Üdvözlöm annak a tényét, hogy sikerült megvitatnunk és jóváhagynunk egy ilyen tervet.
Ez a vita megmutatta, hogy ez fontos pillanat az Európai Unió számára. A fenntarthatóság egész koncepcióját illusztrálta. A fenntartható fejlődés azt jelenti, hogy nem adósodhatunk el, és aztán az elkövetkezendő generációkat kérjük arra, hogy megoldást találjanak. Nem várhatjuk, hogy a jövő generációk találjanak helyettünk megoldást a környezetszennyezés, a hulladék és a környezeti vagy éghajlatváltozás problémáira. Nem okozhatunk olyan társadalmi problémákat, amelyeket a jövő generációnak kell helyettünk megoldania. A fenntartható fejlődés meghatározása azt jelenti, hogy meg kell találnunk annak a módját, hogy igényeinket oly módon elégítsük ki, ami nem gyakorol hatást az elkövetkező generációkra és azok igényeinek kielégítésére vonatkozó óhajára.
A jövő hónapban három olyan, központi és kapcsolódó kérdést kell megoldanunk, amelyek egyértelműen a figyelem középpontjába kerültek: egyrészt a gazdaságélénkítési tervet - amelynek vonatkozásában az EU határozott fellépése az elkövetkezendő évben valódi hatást gyakorolhat Európa társadalmi és gazdasági jólétére -, másrészt a klímaváltozással és energiával kapcsolatos intézkedéscsomagot - ami Európának olyan irányt szab, amit követve úttörőként határozhatja meg a világban az alacsony szénfelhasználású jövő felé mutató, hitelt érdemlő és megvalósítható utat -, harmadrészt a Lisszaboni Szerződést, amelyre vonatkozóan meg kell határoznunk az előremutató utat egy olyan szerződés megvalósításához, aminek révén az európaiak egy demokratikusabb és hatékonyabb Európai Unió előnyeit élvezhetik.
Ami a gazdaságélénkítési terv - amit olyan sokan kommentáltak - és az éghajlatváltozással és energiával kapcsolatos intézkedéscsomag részletesebb megvitatását illeti, feltétlenül bízom kollégáimban, Almunia és Dimas biztosokban. Ha jól tudom, erre a mai nap folyamán és holnap délelőtt kerül sor, így csak néhány további megjegyzést kívánok fűzni a Lisszaboni Szerződéshez.
Úgy vélem, hogy a következő két téma tökéletesen illusztrálja, miért van szükségünk a Lisszaboni Szerződésre. Az éghajlatváltozás és a gazdasági válság olyan Európai Uniót kíván meg, amely gyorsan, hatékonyan és demokratikusan képes megfelelő döntéseket hozni. Ha Európának az alapvető változtatások érdekében teljes ráncfelvarrásra van szüksége, ahhoz megfelelő eszközökkel kell rendelkeznie.
Mindig is világos volt, hogy a Parlament és a Bizottság a Lisszaboni Szerződés elkötelezett híve. Európa számára valódi előrelépést akartunk, nagyobb hatáskört a közvetlenül megválasztott Parlament számára. Azt akartuk, hogy a nemzeti parlamentek munkájába nagyobb beleszólásuk legyen a polgároknak, karcsúsított intézményeket akartunk, és világosabban akartuk látni, ki, mit csinál Európában. Ennek késlekedése természetesen csalódottsággal jár, de ez nem téríthet el minket az alapvető célunktól, a Lisszaboni Szerződés hatályba helyezésétől. Ez azt jelenti, hogy reményeink szerint elérhetjük a teljes ratifikálás célját, azaz nyerünk Írországban.
Én magam a múlt hónapban jártam Írországban, és megpróbáltam elmagyarázni, miért van szükségünk a Szerződésre. Azt is kezdtem megérteni, hogy miért voltak fenntartásaik az ír szavazóknak. Amit hallottam, az nagyon is egybecsengett a közvélemény-kutatások eredményével. A szavazóknak néhány kérdésben - mint az adózás és a védelmi kérdések - olyan aggályaik voltak, amelyeknek nem volt semmilyen valóságos alapjuk a Szerződésben. Más kérdésekben - mint az ír biztos kérdése - a Szerződés végrehajtásából fakadó, legrosszabb forgatókönyvet vették alapul. Sokan érezték úgy, hogy nem volt kielégítő vagy világos a tájékoztatás, és hogy az ellenszavazat volt a legbiztosabb választás.
Az ír parlament külön albizottságától kapott, kitűnő jelentés nagyon fontos szerepet játszik ezen aggodalmak megfogalmazásában és az azok eloszlatására szolgáló, különféle lehetőségek felvázolásában. Kérdésükre elmondtam, hogy az a benyomásom, hogy Európában mindenhol nagy jóindulattal kezelik az írek aggályait. A Bizottság minden tőle telhető módon együtt kíván működni a Parlamenttel és az ír hatóságokkal annak érdekében, hogy Írországban javítsa az Európáról szóló kommunikációt. Szándéknyilatkozatot dolgozunk annak biztosítása érdekében, hogy haladéktalanul megkezdhessük ezt a munkát a kormánnyal és az ír néppel.
Ugyanakkor azt is világosan elmondtam, hogy a különböző tagállamokkal folytatott megbeszélések során arról is benyomást szereztem, hogy az embereknek nincsen ínyére egy olyan intézményi rendezés felújítása, amire vonatkozóan hét év hosszadalmas és fáradságos tárgyalást követően sikerült kompromisszumra jutni, továbbá hogy a Szerződést ratifikáló 25 tagállam, amelyek közül korábban számosan ratifikálták az Alkotmányt is - és emlékeztetem Önöket, hogy két tagállam népszavazás útján ratifikálta azt - nem akarja újrakezdeni az eljárást. Az európai parlamenti választások közeledtével eljött az idő, hogy ne az intézményekről beszéljünk, hanem a polgárokat igazán érdeklő EU-politikákról, valamint arról, hogyan válaszoljunk ezekre a fontos kihívásokra és problémákra.
A jövő heti Európai Tanács világos menetrendet kell, hogy meghatározzon arra vonatkozóan, hogyan mozdítsuk sürgősen előre ezt a folyamatot. Bízom abban, hogy meg fogja adni a Szerződés teljes ratifikálásához szükséges, kollektív impulzust. Mi a Bizottságban megpróbálunk minden tőlünk telhetőt megtenni a cél érdekében.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Ilda Figueiredo  
írásban. - (PT) Az Európai Unió vezetői nem fogadják el a nép akaratát, ami az egyetlen olyan népszavazás során nyilvánult meg, amelyet meg lehetett tartani a Lisszaboni Szerződés tervezetéről - a népszavazást az alkotmányuk írja elő -, amely során az emberek - Franciaország és Hollandia népének Európai Alkotmányról való véleményéhez hasonlóképpen - ismételten NEMET mondtak. Olyan antidemokratikus légkörben, amely teljesen figyelmen kívül hagyja a polgárok szavazatát, megint azt tapasztaljuk, hogy visszatér a nyomásgyakorlás és a zsarolás, és Írországot arra próbálja kényszeríteni, hogy tartson újabb népszavazást, vagy - ami még rosszabb -, módosítsa saját nemzeti alkotmányát, hogy elkerüljék a népszavazást és a közvetlen választást. Ismételten és a leghatározottabban tiltakozunk az ilyen álláspont ellen.
Ezeket a politikákat sürgősen el kell felejteni. Portugália és Európa számára olyan új irányt akarunk, amely az embereket, a kollektív jólét javítását és a jólétet biztosítók méltóságának tiszteletét teszi az első helyre. Ez az új irány vissza kell, hogy utasítsa azt, amit Sarkozy elnök a kapitalizmus új alapokra helyezésének nevez, és nemet kell, hogy mondjon a Gazdasági és Monetáris Unió politikájára, az ahhoz kapcsolódó stabilitási paktumra és az Európai Központi Bank hamis önállóságára. Mindez nem fog megtörténni az úgy nevezett "európai gazdaságélénkítési terv” keretében.
Pedro Guerreiro  
írásban. - (PT) A következő Európai Tanács egy olyan, elfogadhatatlan folyamat újabb szakaszát jelenti, amely során ránk akarják kényszeríteni az Európa népei által már háromszor elutasított szerződéstervezetet.
Az Európai Unió intézményei (Európai Parlament, Tanács és Bizottság) ahelyett, hogy tiszteletben tartanák a francia, a holland és az ír nép akaratát, megmutatták valódi, antidemokratikus arcukat, hiszen továbbra is ragaszkodnak a szerződéstervezet (parlamenti) ratifikálásának folyamatához (ami Németországban, Lengyelországban és a Cseh Köztársaságban még nem zárult le), ugyanakkor úgy kerülik a népszavazást (ez történt nemrég Svédországban), mint a pestist.
Európában a nagytőke és annak politikai végrehajtói - a jobboldal és a szociáldemokraták - figyelmen kívül hagyják az ír nép független és demokratikus módon kifejezett akaratát, és el akarják szigetelni őket, hogy nagyobb nyomást tudjanak rájuk gyakorolni, és zsarolni tudják őket, és rájuk kényszerítsenek egy újabb népszavazást, amint azt a Nizzai Szerződés esetében is tették.
Elég, ha azt az elfogadhatatlan, az Európai Parlament (úgy nevezett) Alkotmányügyi Bizottsága által jóváhagyott, 2008. november 17-i határozati javaslatot tekintjük, amelyben "ismételten megerősítik, hogy jóváhagyják a szerződést” (mintha felhatalmazásuk lenne erre ...) és hogy "azt mielőbb... ratifikálni szükséges a tagállamokban”.
Ez az EU valódi arca!
Tunne Kelam  
írásban. - Emlékeztetni kívánom mind a Tanácsot, mind a Bizottságot, hogy az EU olyan alapvető értékeket mond magáénak, mint a demokrácia, a törvényesség és az emberi jogok tiszteletben tartása.
Következésképpen határozottan elítélem a nemrégiben, Nizzában megtartott EU-Oroszország csúcstalálkozó szellemét. Elfogadhatatlan, hogy a tárgyalások megint azzal kezdődnek, hogy nincsen alternatíva.
Az emberi jogok középpontba helyezése a külpolitikában, valamint a törvényesség tiszteletben tartása jelenti bármilyen, harmadik országokkal való kapcsolat alapját.
Oroszország nem lehet kivétel, különösen annak fényében, hogy a Grúzia elleni agressziót követő megállapodásban rögzített, valamennyi feltételnek eleget tett.
Aggódom amiatt, hogy csorba esik az EU, a nemzetközi ügyek komoly és pártatlan résztvevője tekintélyén. Mi több, az, hogy az EU tétovázik megszabni a nemzetközi magatartási normák szándékos megszegésének egyértelmű határait, orosz részről is valószínűleg hasonló agressziót fog kiváltani a jövőben.
Ezért határozottan felszólítom a Bizottságot és a Tanácsot, hogy komolyan fontolják meg arra vonatkozó döntésüket, hogy a szokásos módon folytatják-e az ügyeiket.
Rareş-Lucian Niculescu  
Az EU gazdaságélénkítési tervére vonatkozóan, nemrégiben kiadott bizottsági közleményre szeretném felhívni a figyelmet.
Hangsúlyozni kívánom e tervben szereplő, bizonyos rendelkezések jelentőségét, különösen azokét, amelyek a meglévő háztartások és középületek energiahatékonyságának növelését célzó intézkedések elfogadására vonatkoznak.
A Bizottság bejelentette, hogy az ezen a területen kínálkozó lehetőségek bővítése érdekében javasolni fogja a strukturális alapokra vonatkozó, ezen intézkedések támogatását célzó szabályok módosítását.
Érzésem szerint létfontosságú, hogy a módosítás célja az legyen, hogy a lakhatás javítása és a jelenleg biztosított 2%-os mérték növelése érdekében az Európai Regionális Fejlesztési Alapból biztosított forrásokat használják fel.
