Az Európai Tanács ülése (2008. október 15-16.) (vita)
Elnök
A következő napirendi pont az Európai Tanács jelentése és a Bizottság nyilatkozata az Európai Tanács üléséről (2008. október 15-16.).
A Tanács tisztelt soros elnöke, Sarkozy úr és az Európai Bizottság tisztelt elnöke, Barroso úr! Az elmúlt pár hétben jó néhány különösen nehéz percet éltünk át, amelynek során az Európai Unió az elnökség vezetése mellett bebizonyította, hogy képes cselekedni. Ha az európai országok nem találtak volna közös megoldást, ha nem született volna megállapodás az európai partnerek között, és ha nem lett volna az euro, nagy a valószínűsége annak, hogy mostanra vészes helyzetbe kerültünk volna.
Az eurocsoport tíz nappal ezelőtti javaslatai, az Európai Tanács múlt szerdai határozatai, valamint a hétvégi Camp David-i csúcstalálkozón vállalt kötelezettségek mind egy sor olyan sikernek tekinthetők, amelyek a világgazdasági problémák hatékony kezeléséhez szükséges reformok végrehajtására irányuló intézkedések és törekvések tényleges összehangolását tükrözik. Nem csupán a kormányok reagáltak azonban a válságra. Az Önök vezetésével az Európai Tanács az Európai Bizottsággal és az Európai Parlamenttel az oldalán biztosította, hogy az Európai Unió rendkívül fontos szerepet játszott az összes uniós polgár - akiknek mindannyian felelősséggel tartozunk - jólétének garantálása tekintetében.
A válság idején többször előfordult, hogy az Európai Unió - hála Önnek, Sarkozy úr és a Bizottság elnökének, Barroso úrnak - bebizonyította valódi erejét. Az európai intézkedés együttes fellépés volt. Ezért a ma délelőtti vita megnyitása előtt szeretnék gratulálni a Tanács soros elnökének és a Bizottság elnökének.
Nicolas Sarkozy
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, megtiszteltetés számomra, hogy Európa szempontjából ilyen fontos időszakban ismét beszámolhatok itt, az Európai Parlament előtt a Tanács elnökségének munkájáról. Ha megengedik, megpróbálok teljesen őszintén beszélni, ami az egyedül helyes és megfelelő mód a Tisztelt Házban, amely az általunk elérni kívánt demokratikus Európa központja.
Minek az elérésére törekedtünk? Először is az volt az elnökség szándéka, hogy az európai intézmények egységesek legyenek mindazon válságokkal szemben, amelyeket kezelnünk kellett. Azt kértem, hogy az Európai Parlament mindig vegyen részt az általunk átélt jelentős eseményekben, és szeretnék köszönetet mondani az összes képviselőcsoport, minden politikai pártállású csoport elnökének, akik részt vettek ebben a párbeszédben és együttműködtek a Tanács elnökségével.
Az is a kéréseim közé tartozott, hogy szorosan együttműködjünk a Bizottsággal és különösen annak elnökével, mert - a Tisztelt Ház képviselőinek eltérő nézetei, illetve véleményei ellenére - mindenki teljesen tisztában van azzal, hogy az európai intézmények közötti véleménymegoszlás gyengíti Európát, valamint hogy mindazoknak, akik felelősséget vállalnak, az a kötelességük, hogy együttműködjenek. Európa akkor tud előrehaladni, ha az Európai Parlament, a Bizottság és a Tanács a legfontosabb kérdésekkel kapcsolatban megtalálja a konszenzushoz vezető utat annak biztosítása érdekében, hogy Európa hallathassa a hangját.
(Taps)
Mindenekelőtt azt akartuk, hogy Európa egységes legyen - ezt nem volt könnyű elérni. Azt akartuk, hogy Európának legyen saját véleménye, mert a világnak szüksége van az európai gondolkodásra, valamint arra, hogy Európa kezdeményező szerepet vállaljon. Azt szeretnénk, hogy ha Európának van mondanivalója, ne csak beszéljen, hanem cselekedjen is.
Először is ott volt a háború, valamint a grúz konfliktus során az oroszok teljesen aránytalan reakciója. A szavaknak jelentősége van. Azért használom az "aránytalan” kifejezést, mert aránytalan volt az, ahogy az oroszok beavatkoztak Grúziában.
(Taps)
Ugyanakkor a "reakció” kifejezést használom, mert ez a reakció azért volt aránytalan, mert előzőleg teljesen helytelen intézkedésre került sor. Európának tárgyilagosnak kell lennie, és a béke üzenetének közvetítéséhez habozás nélkül ki kell lépnie az ideológiai keretek közül.
Augusztus 8-án tört ki a válság. Augusztus 12-én Bernard Kouchner úrral Moszkvában voltunk a tűzszünet elérése érdekében. Nem azt mondom, hogy ez ideális volt; egyszerűen csak azt mondom, hogy négy napon belül Európának sikerült tűzszünetet elérnie. Szeptember elején Európa ígéretet kapott arra vonatkozóan, hogy visszavonulnak az augusztus 8-i válság kezdete előtti vonalak mögé. Két hónapon belül Európa elérte, hogy befejeződjön a háború, és hogy a megszálló erők kivonuljanak.
A kérdéssel kapcsolatban sokféle vélemény alakult ki. Egyesek azt mondták - és megvolt az okuk erre -, hogy a párbeszéd eredménytelen volt, és hogy a katonai agresszióra katonai agresszióval kell válaszolni. Micsoda őrültség! Európa átélte a berlini fal leomlását és a hidegháború végét, Európa nem lehet részese egy új hidegháborúnak, amelyet pusztán a megbékélés hiánya miatt kell elszenvedni.
(Taps)
Ez egy olyan probléma volt, amelyet sikeresen megoldottunk amerikai szövetségeseink ellenére, akik úgy gondolták, hogy a moszkvai látogatás nem időszerű. Mindezek ellenére szorosan együttműködtünk amerikai szövetségeseinkkel. Álláspontjuk eltért a miénktől. Arra törekedtünk, hogy inkább együttműködjünk velük, ne pedig ellenük dolgozzunk, és őszintén szólva - tekintettel a világ jelenlegi állására - határozottan úgy gondolom, hogy ehhez nincs szükség egy Európa és Oroszország közötti válságra. Ez felelőtlenség lenne. Ezért meg kell védenünk a szuverenitás, Grúzia területi integritásának, az emberi jogok, valamint a közöttünk és Oroszország vezetői között meglévő véleménykülönbségek tiszteletben tartásával kapcsolatos saját elképzeléseinket, de felelőtlenség lett volna megteremteni egy olyan konfliktus feltételeit, amelyre semmi esetre sincs szükségünk.
Genfben tárgyalások kezdődtek az oszétiai és abháziai grúz területek jövőbeni jogállásáról. Úgy értesültem, hogy a tárgyalások nehéz körülmények között kezdődtek meg, de ki is gondolhatta azt, hogy ez másképp lesz? Az a fontos, hogy egyáltalán elkezdődtek. Azt is el kell mondanom, hogy Medvegyev elnök betartotta a szeptember eleji moszkvai utazásunkkor a Bizottság elnöksége és a Tanács elnöksége előtt tett ígéreteit.
Európa előmozdította a béke megteremtését. Európa biztosította egy megszálló hadsereg kivonulását, és Európa nemzetközi tárgyalásokra törekedett. Úgy gondolom, sok idő telt el azóta, hogy egy ilyen konfliktusban Európa ilyen jelentős szerepet játszott.
Természetesen tisztában vagyok az összes ellentmondással, az összes hiányossággal, kompromisszummal, de ha a szívemre teszem a kezem, úgy gondolom, hogy minden lehetségest elértünk, és mindenekelőtt azt, elnök úr, hogy ha Európa nem biztosította volna, hogy a párbeszéd és az értelem hangja érvényesüljön, senki más nem tette volna meg. Továbbá amikor augusztus 12-én Moszkvába és Tbiliszibe utaztunk Bernard Kouchner úrral, az egész nemzetközi média értesült arról, hogy az oroszok 40 kilométerre voltak Tbiliszitől, és az volt a céljuk, hogy megdöntsék Saakashvili rezsimjét. Ez volt a helyzet. Nagyon közel voltunk egy katasztrófa kialakulásához, de Európának köszönhetően - amely határozott volt - nem következett be a katasztrófa, bár, Pöttering úr, természetesen még mindig sokat kell tennünk ahhoz, hogy a világ említett részén enyhüljenek a feszültségek.
Másodszor a válsággal szeretnék foglalkozni, a szisztematikus, alig hihető, valószínűtlen pénzügyi válsággal, amely - hadd ismertessük a valós helyzetet - nem 2007. augusztus 7-én, hanem szeptember 15-én kezdődött. 2007. augusztus 7-én egy súlyos és aggasztó, de merem állítani szokásos válság vette kezdetét. 2008. augusztus 15-én egy újabb válságot éltünk át, mert mi is történt 2008. augusztus 15-én? A Lehman Brothers csődbe ment - és a világ kábultan ismerte fel 2008. augusztus 15-én, hogy egy bank csődbe juthat.
Nem nekünk és nem nekem kell megítélni, hogy az amerikai kormányzat mit tett meg vagy mit nem. Mindössze azt mondom, és ezt fenntartom, hogy 2008. szeptember 15-én a súlyos válság mindenre kiterjedő általános válsággá vált az amerikai pénzügyi rendszer összeomlása miatt, amelyet az európai pénzügyi rendszer bedőlése követett, majd aztán fokozatosan más tőzsdék és pénzügyi rendszerek omlottak össze.
Milyen erőfeszítésekre került sor ekkor? Elfogadták az első Paulson-tervet, amely nem működött. Amikor ezt mondom, nem kritizálok; a valós helyzetet ismertetem. Akkor a Bizottság elnökével együtt arra törekedtünk, hogy közös európai választ állítsunk össze, először az euroövezeten belül. Elnök úr, Ön beszélt erről; az emberek akár támogatják, akár ellenzik ezt, az euroövezeten belül továbbra is azonos a bank- és pénzrendszer, tehát ugyanaz a feladatunk, az egységesítés.
Nem volt egyszerű közös álláspontra jutni. Első lépésként azt javasoltuk, hogy találkozzon az a négy európai ország, amely a G8-ak tagja. Senkire nézve sem sértő, ha kimondjuk, hogy például az Egyesült Királyság nagyobb befolyást gyakorol a globális pénzügyi rendszerre, mint a 27 közül bármelyik más tagállam. Azt mondtam, hogy amennyiben egy kis kreativitással megállapodást tudunk elérni az Egyesült Királyság, Németország, Olaszország és Franciaország között, az nem hátrányos a többi európai országra nézve, hanem előnyükre szolgál.
Természetesen a vélemények eltérőek voltak, de ki tehet szemrehányást ezért? A válság első néhány napjában eleinte nem tudtuk, mi a legjobb válaszlépés a válságra, amelyhez hasonló korábban nem fordult elő a gazdaságtörténetben vagy legalábbis a 20. században. Tehát azt mondtam magamban: amint sor kerül az említett négy ország találkozójára, az eurocsoport országait és még Szlovákiát is - amelynek ideje, hogy csatlakozzon hozzánk - össze kell hoznunk. Ez a plusz egy hét lehetőséget nyújtott számunkra ahhoz, hogy együtt találjunk megoldást, ami lehetővé teszi a bankok számára, hogy folytassák a munkájukat: a hitelnyújtást. Olyan helyzetben találtuk azonban magunkat, amikor a bankok már nem nyújtottak hitelt egymásnak, mivel már nem rendelkeztek a hitelezéshez szükséges pénzösszegekkel, és az egész rendszer bedőlt. Az Egyesült Királyságban bankokat államosítottak, Belgiumban bankok mentek csődbe, az Európán kívüli, de Európához olyan közeli izlandi rendszer összeomlott, Svájcból is nagyon rossz hírek érkeztek, és apránként terjedt az egész tovább: Németországot és Franciaországot is elsodorta. Nekünk az eurocsoporton belül sikerült megállapodnunk egy nagyarányú tervről -1 800 milliárd euróról -, hogy a pénzügyi intézményeink folytathassák a munkát, valamint hogy megnyugtassuk az európai betéteseket és vállalkozókat.
A következő lépésben az Európai Tanácshoz fordultunk, amely ugyanazt a stratégiát alkalmazta, és ettől kezdve meg tudtuk nyugtatni az európai piacokat. Kellemes meglepetés ért bennünket: elfogadták a II. Paulson-tervet, és mindenki észrevehette, hogy jórészt az európai terv nyomán készült. Ez semmiféle dicsőséget nem jelent; csupán arról van szó, hogy ez is azt tükrözi, hogy a válság globális jellegű, és így a válaszlépés is csak globális lehet. Az Egyesült Államoknak és Európának összehangoltan kell fellépnie.
Elnök úr, mindez azonban csak a válságkezelésről szól, se többről, se kevesebbről. Mi történhetett volna, ha ezt nem tettük volna meg?
Továbbra is meg kell tennünk a megfelelő válaszlépéseket. Hogyan volt mindez lehetséges? Hogyan akadályozhatjuk meg, hogy mindez újra megismétlődjön? Ezenkívül vannak-e Európának támogatandó elképzelései vagy javasolandó stratégiája? Ezzel összefüggésben az Egyesült Nemzetek Közgyűlésén Európa nevében szeptember elején indítványoztam, hogy rendezzünk egy nemzetközi csúcstalálkozót, hogy - a II. világháború után történtekhez hasonlóan - egy új globális pénzügyi rendszer létrehozása érdekében lerakjuk egy új Bretton Woods alapjait. Ennek az elképzelésnek a megvalósítása szépen halad előre. Európának milyen célt kell kitűznie e csúcstalálkozó keretében? Európának a globális kapitalizmus radikális reformjával kapcsolatos elképzelést kell előterjesztenie.
Ami történt, az a kapitalizmus értékeinek elárulása volt, nem pedig a piacgazdaság megkérdőjelezése. Nem voltak szabályok, és a vállalkozók rovására a spekulánsok részesültek előnyben. Új szabályozást kell előterjeszteni. Európának ötletekkel kell előállnia és ezt meg is fogja tenni. Először is, elnök úr, egyetlen olyan bank sem működhet együtt adóparadicsomokkal, amely állami pénzek segítségével működik.
(Taps)
Egyetlen pénzügyi intézmény sem működhet pénzügyi szabályzat nélkül; a kereskedőknek látniuk kell, hogy díjazási rendszereik megfelelőek és szervezettek, hogy ne érezzenek ösztönzést arra, hogy az általunk tapasztaltakhoz hasonló, szükségtelen kockázatokat vállaljanak; a bankokon belül alkalmazott számviteli szabályok nem fokozhatják a válság komolyságát, hanem inkább lehetővé kell tenniük számunkra annak enyhítését; a monetáris rendszert pedig át kell gondolni abban a tekintetben, hogy a pénznemek között rögzített árfolyamok legyenek, vagy ne rögzítsük az árfolyamokat. Mindent megpróbáltunk a világon. Mi, a világ többi része, el tudjuk-e szó nélkül viselni a világ legnagyobb hatalmának deficitjét? A válasz egyértelműen "nem”.
(Taps)
Másfelől nincs értelme ujjal mutogatni bárkire is; egyszerűen meg kell találnunk annak a módját, hogy biztosítsuk, hogy ez nem fordul elő újra. Haladjunk tovább, mert lenne még miről beszélnem, de mindenekelőtt azt szeretném, hogy Európa gondolja át a 21. századi globális kormányzást. Nem lepődhetünk meg azon, hogy ez nem működik. A 21. században még mindig 20. századi intézményeink vannak. Így az amerikai elnök és Európa számos csúcstalálkozót tervezett november közepétől kezdve, amelyek egy újfajta szabályozásra, egy újfajta globális kormányzásra fogja helyezni a hangsúlyt. Remélem, hogy Európa eszmecserét tud majd folytatni erről.
Lesz alkalmam arra, hogy egy találkozó megtartását javasoljam partnereimnek, az állam- és kormányfőknek, hogy felkészüljünk az említett csúcstalálkozókra. A kapitalista rendszer és a nemzetközi rendszer gyökeres reformja egyformán fontos az Európai Parlament szempontjából, amelynek meg kell ezt a kérdést vitatnia, és elő kell terjesztenie elképzeléseit. Európának azonban egységes álláspontot kell képviselnie, ha azt akarja, hogy elképzelése érvényesüljön.
Ki fog részt venni ezen a csúcstalálkozón? Több felfogás létezik. Úgy gondolom, hogy az a legegyszerűbb, hogy a G8-ak - ez elengedhetetlen -, valamint természetesen az oroszok, akikhez csatlakoznia kell a G5-öknek - ez szintén szükséges -, ami lehetővé tenné, hogy elsősorban Kína és India részt vehessen ebben a lényeges vitában. Barroso elnökkel közös kínai látogatásunknak ez lesz a célja, azaz, hogy meggyőzzük az ázsiai hatalmakat arról, hogy vegyenek részt ebben a radikális reformban.
Elnök úr, elnökségünk idején felvetődött még egy harmadik fontos kérdés, amely rendkívül nehéznek bizonyult: ez az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomag jövője. Teljesen tisztában vagyok azzal, hogy a Parlament és egyes képviselőcsoportok véleménye eltér abban a tekintetben, hogy hogyan haladjunk tovább. Engedjék meg, hogy ismertessem szilárd meggyőződésemet és azt a politikát, amelyet szándékomban áll javasolni. Az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomag, bármilyen nagyra törő is, azon a meggyőződésen alapul, hogy ha változatlan feltételek mellett mennek tovább a dolgok, a világ katasztrófa felé tart. Ez az egész lényege.
(Taps)
Nincs egyetlen olyan érv sem, amely arra utalna, hogy a világ környezeti szempontból jobb irányba halad, mivel bekövetkezett a pénzügyi válság. Amikor eldöntöttük, hogy belekezdünk az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomagba, gyermekeink és bolygónk jövője iránti felelősségünk tudatában tettük ezt. Ez egy strukturális politika, egy sorsdöntő politika, amelyet tragikus lenne feladni azzal az ürüggyel, hogy beütött a pénzügyi válság.
(Taps)
Tragikus és felelőtlen lépés lenne. Miért lenne ez felelőtlenség? Azért, mert Európa azt az üzenetet közvetítené, hogy nem határozta el magát arra, hogy ezen a területen erőfeszítéseket tegyen, és ha Európa nem teszi meg ezeket az erőfeszítéseket, nincs esélyünk arra, hogy a világ többi részét meggyőzzük a globális egyensúly megőrzésének szükségességéről. Ennélfogva nem pusztán az a probléma, hogy Európa nem vállalja a felelősséget saját magáért, hanem az is, hogy amikor a környezetről van szó nem vállalja a felelősséget az egész világért. Mert ha Európa nem jár jó példával elől, nem figyelnek majd rá, nem tisztelik, illetve nem vesznek tudomást róla - és ha Európa nem végzi el ezt a feladatot, senki nem fogja megtenni helyette. Így elszalasztjuk a történelmi lehetőséget.
(Taps)
Mit értek azon, hogy "elszalasztjuk a lehetőséget”? Véleményem szerint ez két dolgot jelent: először is azt, hogy át kell gondolnunk a "háromszor húsz” célkitűzést, másodszor pedig felül kell vizsgálni az ütemezést, azaz az év végét. Semmiképpen nem áll azonban szándékomban, hogy csökkentsem az együttdöntés jelentőségét, hozzátenném még, hogy ehhez hatásköröm sincs, és nem is szeretném ezt elérni. Másfelől elég csúnya dolog ilyen gondolatot tulajdonítani nekem, még akkor is, ha gondolatokat tulajdonítani nekem inkább dicséretet jelent, Dany. Mindazonáltal ebben az ügyben egymás mellett küzdöttünk Barroso elnök úrral az Európai Tanácsban a célkitűzések teljesítése és az ütemezés betartása érdekében. Nem volt könnyű. Ennélfogva csak néhány hetünk van arra, hogy több partnerünket meggyőzzük, akiknek megértem az aggályait; mert nem lehet kompromisszumon alapuló feltételeket teremteni anélkül, hogy megpróbálnánk megérteni, mit mondanak azok, akik nem értenek egyet velünk.
Egyes gazdaságok 95%-ban a szénre vannak utalva. Nem lehet olyan dolgokat kérni tőlük, amelyek térdre kényszerítenék őket, amikor már amúgy is hatalmas problémáik vannak. Ezért igyekszünk megtalálni a módját, hogy rugalmasak legyünk az általam a Tanácsnak javasolt két fontos irányvonal tiszteletben tartása, azaz a célkitűzések teljesítése és az ütemezés betartása mellett.
Elnök úr, más fórumokon talán lesz alkalmam hosszasabban kifejteni a véleményemet, de nem akarom próbára tenni a türelmüket. Azt azonban szeretném elmondani Önöknek, hogy ez az, amit próbáltunk megtenni, és remélem, hogy ezt mindenki tudja támogatni.
Szeretnék néhány szót szólni a negyedik kérdésről, a bevándorlási paktumról. A paktum az európai demokrácia nagyszerű példája és a kezdeti nézeteltérések ellenére mindenki egyet tudott érteni a kivándorlás által érintett országokkal elfogadott szelektív bevándorlási politikával, így olyan előnyöket szereztünk Schengen alapján, amelyek az európai országok háromnegyedére érvényesek. Továbbá, míg mi egymás között megszüntettük a vízumkötelezettséget, nagyon is jogos, hogy azon országokban, amelyek polgárainak nincs szükségük vízumra ahhoz, hogy egy másik országba látogassanak, ugyanaz a felfogás tapasztalható, amikor az európai bevándorlási politika támogatására kerül sor.
Még két kérdést szeretnék érinteni, mielőtt befejezem mondandómat. Az első az, hogy a pénzügyi válság gazdasági válságot idézett elő. Ez a gazdasági válság már itt van. Nincs értelme előre jelezni, mivel már most átéljük. Személy szerint én szeretném elmondani - miközben teljesen tisztában vagyok azzal, hogy bizonyos országok között nézeteltérések vannak -, hogy nem tudom elképzelni, hogy valaki azt fejtegesse nekem, hogy a pénzügyi válság kezdetén egységes európai válaszlépésre volt szükség, de a gazdasági válság küszöbén nincs szükség ugyanolyan egységes európai válaszlépésre.
Szeretnék megjegyzést fűzni az "egységes” szó jelentéséhez. Az "egységes” nem azt jelenti, hogy ugyanolyan válaszlépésre kerül sor. A pénzügyi válság vonatkozásában eszközkészletet, menetrendet, harmonizációt és koordinációt javasoltunk. Úgy gondolom, hogy a gazdaságpolitika tekintetében ugyanerre van szükség. Ez nem jelenti azt, hogy mindannyian ugyanazt fogjuk tenni, de legalábbis azt jelenti, hogy kötelességünk beszélni fontos dolgokról, tájékoztatni egymást és bizonyos esetekben konzultálni egymással. Több kezdeményezés is született. Engedjék meg, hogy említést tegyek egy rossz érzésemről: az értékpapírpiacok a korábbi időszakokhoz képest alacsony szinten vannak. Nem szeretném, ha az európaiak néhány hónapon belül arra a felismerésre jutnának, hogy az európai vállalkozásokat a legalacsonyabb értékpapír-piaci áron - úgyszólván a semmiért - Európán kívüli tőke vásárolta fel és birtokolja. Ekkor az európaiak körbefordulnak és megkérdezik: "Mit tettetek?'
Azt kérném, hogy mindegyikünk mérlegelje azt a lehetőséget, amely kialakulhatna, ha mi is minden egyes országban állami befektetési alapokat hoznánk létre, és ezeket az alapokat időről időre koordinálni lehetne, hogy az ipar válaszlépést tegyen a válságra. Hozzátenném, hogy nagy érdeklődéssel követtem az autóiparra vonatkozó amerikai tervet: 25 milliárd USD összegű kamat verhetetlen árakon, hogy megmentsék a három amerikai gépkocsigyártót a csődtől.
Szeretném, ha elidőznénk egy kicsit ennél a kérdésnél Európa vonatkozásában is. Arra kérjük a gyártókat - nagyon is jogosan -, hogy most már készítsenek környezetbarát gépkocsikat, teljesen változtassák meg gyártási rendszereiket. Ennek alapján - a környezetvédelmi bónusznak köszönhetően - a nálunk, Franciaországban eladott autók 50%-a a jövőben környezetbarát lesz. Cserbenhagyhatjuk-e az európai autóipart az amerikai versenytársaival kialakult, súlyosan torz versenyhelyzetben anélkül, hogy feltennénk az arra vonatkozó kérdést, hogy milyen európai ágazati politikák szolgálnak az európai ipar védelmére?
Ez nem jelenti az egységes piac megkérdőjelezését, nem jelenti a verseny elvének kétségbevonását, és nem jelenti az állami támogatás kétségbevonását sem. Azt jelenti, hogy Európának egységes válaszlépést kell tennie, olyat, amely a világ más jelentős régióival való versenyben nem bizonyul gyermetegnek. Kötelességünk annak biztosítása, hogy Európában továbbra is építhessünk légi járműveket, hajókat, vonatokat és autókat, mert Európának erős iparra van szüksége. Az elnökség ki fog állni e célkitűzés mellett és küzdeni fog érte.
Befejezésül az utolsó pontban az intézményekkel foglalkozom. Nem tudom, hogy a megkönnyebbült sóhaj annak szól-e, hogy befejezem a beszédemet, vagy az az oka, hogy a többi téma kevésbé volt fontos. Az intézmények nem az egyetlen témát jelentik Európában, és nagyon helytelen lenne, ha túl sokat foglalkoznánk ezzel a kérdéssel minden más kizárásával. Az intézmények azonban egy kérdéskört alkotnak. Szeretném kifejezni szilárd meggyőződésemet azzal kapcsolatban, hogy a válság szükségessé teszi az európai intézmények reformját. A válság szükségessé teszi, hogy Európa ugyanolyan erőteljes és gyors választ tudjon adni, mint amilyet bármely világhatalom - például az Egyesült Államok - tudott adni a pénzügyi válság által előidézett tragédia idején.
Azok közé tartozom, akik szerint nagyon súlyos hiba lenne, ha nem hajtanánk végre intézményeink reformját. Nagyon súlyos. Nem kevésbé azért, mert ahhoz, hogy nyomon kövessünk olyan bonyolult ügyeket, mint például Grúzia és Oroszország konfliktusa, a pénzügyi és a gazdasági válság, nem tűnik nagyon ésszerűnek, hogy az elnökség hathavonként cserélődjön. Tekintet nélkül arra, hogy a legutóbbi szavazásokon mire szavaztak, őszintén meg kell mondanom Önöknek, ha szeretjük Európát és azt akarjuk, hogy Európa egységes álláspontot képviseljen, nem tűnik nagyon ésszerűnek az a gondolat, hogy a Tanács elnökségének hathavonta kell változnia. Ezért Barroso elnök úrral együtt decemberre el kell készítenünk egy menetrendet, hogy lássuk, hogyan reagáljunk az ír kérdésre. Mindenképpen szándékomban áll, hogy a Tanács elnökségének átadása előtt előterjesztem ezt a menetrendet, és konszenzusos alapon rámutassak arra, milyen módon lehet megoldani a kialakult helyzetet.
Szeretnék még egy utolsó dolgot elmondani, mégpedig azt, hogy az euroövezet nem folytatódhat egy világosan meghatározott gazdasági kormányzat nélkül. Nem folytathatjuk így tovább. Elismeréssel szeretnék adózni az EKB munkája előtt. Szeretném kifejezni szilárd meggyőződésemet azzal kapcsolatban, hogy az EKB-nak függetlennek kell lennie, de ha az EKB munkája során az összes lehetőséget szeretnék kiaknázni, az EKB-nak egy gazdasági kormányzattal kell tárgyalnia. Ez felel meg a szerződés szellemének. A szerződés szelleme mindkét oldal vonatkozásában a párbeszédet, a demokráciát és a függetlenséget jelenti, ezenkívül szerintem az eurocsoport tényleges gazdasági kormányzata az állam- és kormányfői szinten tanácskozó eurocsoport. Amikor meghívást kaptam erre a találkozóra, elképedve döbbentem rá, hogy az euro létrehozása óta első alkalommal került sor ilyen találkozóra.
Hogy őszinték legyünk, létrehoztunk egy saját pénznemet, egy saját központi bankot és egy egységes monetáris politikát, de nem rendelkezünk gazdasági kormányzattal, amely méltó erre az elnevezésre. Almunia biztos úr, hasznos volt az az erőfeszítés, amely a pénzügyminiszterek elnökének megválasztására irányult, jómagam is részt vettem a döntéshozatalban, mivel akkoriban pénzügyminiszter voltam. Ezenkívül szeretném elismerésemet kifejezni Jean-Claude Juncker és az Önök munkájával kapcsolatban. Szeretnék azonban egy dolgot kijelenteni: amikor - ahogy azt tapasztaltuk - a válság ilyen méreteket ölt, önmagában egy pénzügyminiszteri találkozó nem megfelelő megoldás a válság súlyosságához képest. Továbbá amikor növelnünk kellett az összegeket, nem a pénzügyminisztereket kellett mozgósítanunk, hanem az állam- és kormányfőket, mert egyedül ők rendelkeztek az ilyen komoly döntések meghozatalához szükséges demokratikus legitimitással.
Hölgyeim és uraim, még rengeteg mondanivalóm lenne. Végezetül feltétlenül szeretném elmondani, hogy a világnak egy határozott álláspontot képviselő Európára van szüksége. Az ezzel járó felelősség Önöket terheli: a Bizottságot és a Tanácsot. Szeretném elmondani még Önöknek, hogy nagyon jól jött az elnökség számára, hogy - a nézeteltérésektől eltekintve - érezte a szolidaritást az Európai Parlament részéről, amely a kezdetektől elemezte a válság súlyosságát, és amely hajlandó volt - és ez elismerésre méltó - túllépni a különböző álláspontokon annak érdekében, hogy létrejöjjenek az egységes Európához szükséges feltételek. Azért szerettem volna ezt elmondani Önöknek, mert mélyen meg vagyok győződve erről.
(Taps)
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - (FR) Elnök úr, a Tanács tisztelt soros elnöke, hölgyeim és uraim, az Európai Tanács múlt heti ülése jelentette a gazdasági válság megoldására irányuló, Európában végzett példátlan intenzitású munka csúcspontját. Kizárta az intézkedések ad hoc alapon, koordináció nélkül történő megtételét annak érdekében, hogy az európai pénzügyi rendszer stabilitásának helyreállítása céljából egységes álláspont jöjjön létre. Szeretném elismerésemet kifejezni Sarkozy elnök úrnak, akinek dinamizmusa és felbecsülhetetlen céltudatossága lehetővé tette, hogy a 27 tagállam közös célkitűzések és elvek mentén való fellépéséhez szükséges motiváció kialakuljon.
Büszke vagyok a Bizottság közreműködésére is, amely - ahogy azt Sarkozy elnök úr elmondta - mindig szorosan együttműködött a francia elnökséggel, továbbá mindig is hangsúlyozta, hogy csak egy európai válaszlépés érheti el a szükséges mértékű hatást.
Az Európai Tanácson belül tapasztalt ösztönző erőt - amely lehetővé tette továbbá, hogy elfogadjunk egy rendkívül fontos paktumot a bevándorlásról - kell akkor is irányadónak tekinteni, amikor a decemberi Európai Tanács előtt álló európai menetrend megvalósítására kerül sor.
Elsősorban ki kell dolgoznunk egy menetrendet a Lisszaboni Szerződésre vonatkozóan a 2009-es választásokra való megfelelő felkészülés érdekében.
Az "energiaügyi és éghajlat-változási” intézkedéscsomaggal kapcsolatban rendkívüli erőfeszítésre lesz szükség ahhoz, hogy legkésőbb az év végéig megállapodást írjunk alá. A Bizottság szorosan együtt fog működni az elnökséggel annak érdekében, hogy a tagállamok aggályaira megfelelő megoldás szülessen. A megállapodás eléréséhez számítunk a Parlament folyamatos támogatására.
Mai mondanivalómban azonban arra a kérdésre szeretném helyezni a hangsúlyt, amelyet bennünket közvetlenül érintő, alapvető kérdésnek kell tekintenünk: azaz az európai gazdaságra. Három kérdéssel kell foglalkoznunk: először is haladéktalanul európai szintű intézkedéseket kell tennünk a pénzügyi válság leküzdése érdekében; másodszor végre kell hajtanunk a nemzetközi pénzügyi rendszer reformját; harmadszor pedig meg kell szilárdítanunk az úgynevezett "reálgazdaságot” a pénzügyi válság következményeinek minimalizálása, valamint a növekedés és a foglalkoztatás élénkítéséhez szükséges feltételek megteremtése érdekében.
Őszintén úgy gondolom, hogy Európa a döntései révén olyan helyzetben van, hogy éreztesse jelenlétét a válságra adandó nemzetközi válaszlépések során. A múlt hétvégén megrendezett Camp David-i csúcstalálkozó határozottan jelezte, minek az elérésére is képes Európa, ha egységes. Hadd mondjuk ki világosan, nem volt nyilvánvaló, hogy ez lesz a kimenetel. Egy vagy két hónappal ezelőtt lehetetlen volt, hogy az amerikai elnököt magunk mellett tudjuk. Mostanra azonban sikerült elérnünk, hogy amerikai partnereink mellettünk állnak, és úgy gondolom, hogy megteremtettük a globális pénzügyi rendszer alapvető reformjának végrehajtásához szükséges feltételeket.
Valóban szokatlan időket élünk, amikor példátlan mértékű koordinációra van szükség. Ehhez a nemzetközi válaszlépéshez tényleges európai reakcióra van szükségünk. Európának formálnia kell a nemzetközi problémákra adandó nemzetközi válaszlépéseket. A globalizáció uralma pontosan a nyitottság és a kölcsönös egymásrautaltság elvének tiszteletben tartását jelenti. A globalizáció elszenvedése helyett Európának a saját értékeivel formálnia kell a globalizációt, valamint védenie kell saját érdekeit. Örömmel és büszkeséggel észleltem, hogy a válság során Európa bebizonyította, hogy megbirkózik ezekkel a kihívásokkal.
a Bizottság elnöke. - Elnök úr, engedje meg, hogy még további részletekkel szolgáljak a válságra vonatkozó válaszlépésünkkel kapcsolatban.
Elsődleges feladatunknak tekintettük, hogy mi, a Bizottság, kivegyük a részünket a nehéz helyzetben lévő pénzügyi intézmények megsegítéséből. Ennek során számíthattunk a tagállamokkal és az EKB-val való kiváló együttműködésre.
A következő lépésként előterjesztettünk egy csomagot, amely pontos, kifejezetten a tőkekövetelményekkel, a betétgaranciákkal vagy a számviteli szabályokkal kapcsolatos konkrét hiányosságok pótlására irányuló intézkedésekből állt. A gyorsaság alapvető fontosságú volt, amire munkánk felgyorsításával reagáltunk. Ugyanennek a szellemében hálás voltam azért, hogy a Parlament gyorsan be tudta fejezni a számviteli szabályok módosításainak vizsgálatát. Tudom, hogy Önök teljesen tisztában vannak azzal, hogy a többi előterjesztett javaslat ugyanilyen sürgős intézkedést érdemel.
Azt is meg kell vizsgálnunk, hogy milyen egyéb javaslatokra lesz szükség a mai szabályozási rendszer fejlesztéséhez és hiányosságainak pótlásához.
A következő hónapban meglesz a hitelminősítő intézetekről szóló javaslat. Egy 2004. évi ajánlásunk felülvizsgálata alapján kezdeményezést fogunk előterjeszteni a vezetői fizetésekre vonatkozóan. Meg fogjuk vizsgálni a származékos értékpapírok szabályozását. Konstruktív együttműködést fogunk folytatni az Európai Parlamenttel az Önök legutóbbi állásfoglalásainak nyomon követésével kapcsolatban, továbbá megvizsgáljuk a Bizottság 2009-es munkaprogramjának vonatkozásait. A pénzpiacok egyetlen területe sem fog kimaradni a felülvizsgálatból.
A jövőbeni fellépés vonatkozásában lényeges információkkal szolgálnak majd az általam a határokon átnyúló európai pénzügyi felügyelet vizsgálata céljából létrehozott és Jacques de Larosière vezetésével tevékenykedő magas szintű csoport eredményei. A mai napon örömmel tudatom Önökkel a csoport összetételét. A csoport tagjai a következők: Leszek Balcerowicz, Otmar Issing, Rainer Masera, Callum McCarthy, Lars Nyberg, José Pérez Fernández és Ono Ruding. Arra kérem a csoportot, hogy az első eredményeket kellő időben terjesszék elő az Európai Tanács tavaszi ülésére, én pedig ma délután megbeszélem az Elnökök Értekezletével, hogy hogyan lehet biztosítani, hogy a Parlament bekapcsolódjon ebbe a munkába.
De ahogy azt korábban is említettem, a globális pénzügyi rendszer reformját is elő kell majd mozdítanunk. Az utóbbi hónapok bebizonyították, hogy a Bretton Woods-i intézmények nem tartottak lépést a globális pénzpiacok integrációjával.
Az Európai Unió és az Egyesült Államok közötti együttműködés alapvető fontosságú lesz: ahogy azt Önök is tudják, az Európai Unió és az Egyesült Államok teszik ki a nagybani pénzpiacok közel 80%-át. Ez az együttműködés nem csak azért fontos, hogy kihúzzon bennünket ebből a válságból, hanem még inkább azért, hogy megelőzzünk egy újabbat. Ebben a tekintetben a Sarkozy elnök úr, jómagam és Bush elnök részvételével a múlt hétvégén tartott megbeszélések jelentős előrelépést jelentettek.
Ez azonban még nem elegendő. A többi fontos szereplőt is be kell vonnunk. E héten valamikor Kínába fogok utazni, ahol Sarkozy elnök úrral felvetjük ezt a kérdést a kínai elnöknek és miniszterelnöknek, valamint a többi ázsiai partnernek az ASEAN-csúcstalálkozón. Kellő számú szereplő részvételére van szükségünk.
Célul a globális pénzügyi kormányzás olyan rendszerének kialakítását kell kitűzni, amely a hatékonyság, az átláthatóság és a képviselet tekintetében alkalmas a 21. századi kihívások kezelésére.
Európa az élen halad. Erre mindannyian büszkék lehetünk, és én szeretnék együttműködni ezzel a Parlamenttel, hogy Európa energikusan részt vegyen ebben a nemzetközi vitában.
De ott van még az úgynevezett reálgazdaság is, és mindannyian tudjuk, hogy napról napra egyre több arra vonatkozó bizonyíték gyűlik össze, hogy súlyos gazdasági hanyatlással állunk szemben. Ennek hatása a munkahelyek számának csökkenésén, a háztartások bevételeinek, valamint a kisebb és nagyobb vállalkozások megrendeléseinek visszaesésén érzékelhető.
Egy dolgot világosan látni kell: a válságból nem a nemzeti megoldások vezetnek ki - gazdaságaink túlságosan egybefonódnak. Együtt fogunk úszni vagy elmerülni. Nem szabad bedőlnünk a védelemre csábító hangoknak; nem fordíthatunk hátat a globalizációnak, illetve nem tehetjük ki kockázatnak az egységes piacot. Továbbra is ez lesz a növekedés motorja az Európai Unióban.
Azt sem tehetjük meg, hogy ott folytatjuk, ahol abbahagytuk. Az európai gazdaságnak fellendülésre van szüksége a helyreálláshoz, a további növekedéshez, a munkahelyek megteremtéséhez. Először Európán belül. A hosszú távú problémák megoldásához, valamint ahhoz, hogy az előttünk álló kihívások kezeléséhez jobb formában legyünk, fokozni kell erőfeszítéseinket, Európát tudásalapú gazdasággá kell alakítanunk, több befektetésre van szükség a kutatás és fejlesztés, valamint az innováció terén. A felülvizsgált stabilitási és növekedési paktum kellő rugalmasságot hagy a tagállami költségvetési politikák számára, hogy reagáljanak a mostani kivételes körülményekre, valamint hogy ösztönözzék a növekedést és a munkahelyteremtést.
Ugyanakkor a határainkon túlra is ki kell tekintenünk. Az elmúlt években a kereskedelem döntő fontosságú tényező volt az európai növekedés szempontjából. Most már eljött az ideje, hogy a piacra jutás tekintetében kezdeményezők legyünk, hogy bebizonyítsuk, hogy a kereskedelmi akadályok senkinek sem segítenek. Remélem, mindannyian levontuk azt a tanulságot, hogy a protekcionizmus csak megnehezíti a helyreállást.
Az európai iparnak támogatásra van szüksége. A kkv-knak biztosítani kell, hogy semmi ne akadályozza őket abban, hogy az adott piacra koncentráljanak. Például nemrégiben ezért javasoltuk, hogy a legkisebb vállalkozásokat mentesíteni kell a túlzott terhektől a számviteli szabályok és a statisztikai beszámolás tekintetében.
A nagyipar is segítségre szorul. Szeretnék megbizonyosodni arról, hogy az európai programokat, például a versenyképességi és innovációs programot, valamint a kutatási keretprogramot a lehető legjobban kihasználjuk. Meg kell szilárdítanunk a növekedési és munkahely-teremtési lisszaboni stratégia, valamint az éghajlat-változási és energiaügyi menetrend közötti szinergiákat.
A kis szén-dioxid-kibocsátású technológiákkal és az energiahatékonysági intézkedésekkel kapcsolatos befektetések előmozdítása ugyanakkor versenyképességünk, energiabiztonságunk és az éghajlat-változási menetrendünk támogatását is jelenti. Az Európai Beruházási Bank értékes partnerünk lesz ebben a törekvésben.
Az uniós polgároknak szintén támogatásra van szükségük, főleg a leginkább rászorultaknak. Rendkívül fontos, hogy a növekvő munkanélküliség idején folytassuk a képzéssel kapcsolatos beruházásokat, új készségeket szerezzünk és készítsük fel az embereket arra, hogy ha ismét alkalom adódik, használják ki a lehetőséget. A lehetőségekhez való hozzáférés, valamint a szolidaritás szociális menetrendjének előmozdítása fontosabb, mint valaha. Felül fogjuk vizsgálni, hogy a globalizációs alkalmazkodási alap milyen szerepet játszhat.
Mindezen területeken okosnak kell lennünk azzal kapcsolatban, hogy cselekedjünk. Minden intézkedésünkből a legtöbbet kell kihoznunk. Az az okos intézkedés, amivel két legyet ütünk egy csapásra. Például segítséget nyújtunk az építőiparnak, de ezt az energiahatékony lakásépítés előmozdítása révén tesszük. Igen, szükség esetén alkalmazzuk az állami támogatást, de azon iránymutatással összhangban, amely a környezetvédelmi támogatás, valamint a kutatás és fejlesztés felé irányítja az állami támogatást. Támogassuk a kulcsfontosságú iparágakat, például az autóipart - miért is ne? -, de készítsük fel őket a környezetbarát autók jövőbeni piacára. Iparunknak okos támogatásra van szüksége, nem protekcionizmusra. Ezt szeretném nagyon egyértelműen kihangsúlyozni.
A decemberben összeállított lisszaboni stratégiánk lehetőséget fog biztosítani ahhoz, hogy összekapcsoljuk ezeket a különböző alkotóelemeket. Nincs varázsszer az Európai Unió gazdasági helyzetének jelentős javítására. Ki kell használnunk minden lehetőséget, fel kell kutatnunk minden olyan lehetséges módszert, amelynek révén az európai uniós politika segítséget nyújthat a tagállamoknak ahhoz, hogy minden alkalmat megragadjanak annak érdekében, hogy Európa elindulhasson a növekedés útján. A elkövetkező hetekben ez a feladatunk. Ezt készítjük elő, és ez az a feladat, amelyet az Európai Parlamenttel közösen szeretnék elvégezni.
Valóban történelmi jelentőségű időket élünk, amikor a válság következtében minden, eddig biztosnak tartott dolog kétségessé válik, és az emberek nyitottabbak a változásra. Ez egy rendkívül különleges időszak, ami ritkán fordul elő. Meg kell értenünk, hogy ez most valóban egy olyan időszak, amikor valamivel nagyobb mértékű fogékonyság tapasztalható, ezenkívül tényleges változást hajthatunk végre, amikor tudjuk, hogy jelenlegi döntéseink jelentősen befolyásolni fogják a jövőnket. Éppen a változás az, amire most szükségünk van. Változásra, hogy ne a korábbi megoldásokhoz meneküljünk, hanem új megoldásokat keressünk, a 21. századi globalizált világnak megfelelő megoldásokat találjuk meg.
Most Európa megtervezheti azon elveket és szabályokat, amelyek egy új globális rendet fogna kialakítani. Lehetőségünk van arra, hogy olyan javaslatokat terjesszünk elő, amelyek európai értékeken, nyílt társadalmakon és nyitott gazdaságokon alapulnak. Ahogy azt hétvégén Camp Davidben is elmondtam, a nyílt társadalmaknak jogállamiságra és demokráciára van szükségük. A nyitott gazdaságoknak is szükségük van szabályokra - átláthatósággal kapcsolatos szabályokra, józan szabályozásra és ésszerű ellenőrzésre.
A válság idején Európa megmutatja valódi énjét. Európa képes volt arra, hogy Grúziában véget vessen a háborúnak. A pénzügyi válság idején Európa élen halad a globális megoldás felé vezető úton. Az elkövetkező néhány hétben be kell bizonyítanunk, hogy továbbra is képesek vagyunk arra, hogy élen járjunk az éghajlatváltozás elleni küzdelemben, valamint hogy jövőre vonatkozó energiapolitikát alakítsunk ki, mert ez a kötelességünk az uniós polgárokkal, gazdaságainkkal és nemzetközi partnereinkkel, továbbá Európa jövőbeni nemzedékeivel szemben.
(Taps)
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, a Tanács tisztelt soros elnöke, a Bizottság tisztelt elnöke, hölgyeim és uraim! Ezen a nyáron Európa és a világ két alkalommal került szembe komoly válsággal. Európa kétszer is bebizonyította, hogy politikai akarat és egységes fellépés révén nem csupán arra képes, hogy határozott és gyors álláspontot alakítson ki, hanem arra is, hogy befolyást gyakoroljon nemzetközi partnereire és vezető szerepet töltsön be, például Grúziában.
Képviselőcsoportom nevében itt a Tisztelt Házban szeretném elismerésemet kifejezni a francia elnökség és Sarkozy elnök úr által az említett két súlyos válság során végzett példaadó munkájával kapcsolatban. Sarkozy elnök úr egyáltalán nem vett ki szabadságot, az elnökség átvételének első percétől kezdve végig dolgozott. Az Unió jelenlegi elnöksége nagy szolgálatot tesz Európának és az európaiaknak. Bebizonyítja, hogy Európa szerepet játszhat a nemzetközi színtéren ...
(Halk moraj)
Elnök úr, azért mégis szeretném, ha figyelnének rám az emberek.
Bebizonyítja, hogy Európa méltó arra, hogy épüljön és megismerjék. Ezenkívül az Európai Tanács legutóbbi ülése egyhangúlag jóváhagyta az euroövezetbe tartozó országokra vonatkozó iránymutatást - akár a szabályozási, ellenőrzési mechanizmusok, akár a nagy összegű végkielégítések leállításával kapcsolatos erkölcsi szabályok bevezetésére irányuló intézkedések tekintetében. Mindezt a helyes irányvonalaknak megfelelően.
Természetesen a pénzügyi válságot még nem tudhatjuk magunk mögött, de éppen válsághelyzetekben tudunk és kell is elfogadni jövőre vonatkozó szabályokat. Itt-ott azt hallani, hogy a kapitalizmus összeomlásának vagyunk szemtanúi, hogy mindez a szabadpiac hibája miatt van. A valóság az, hogy bár a szabadpiac már bizonyította létjogosultságát, szabályokkal kell kiegészülnie - és nyilvánvalóan nem volt elegendő ilyen szabály, illetve azokat nem elég határozottan alkalmazták. Erről van szó, valamint arról, hogy nem tudom, milyen ideológiai kihívást kell kezelnünk a központi bankok segítségével és az egész nemzetközi közösséggel együtt.
Még mindig ezzel a témával kapcsolatban szeretném elmondani, hogy örvendetesnek tartom az elnökség arra irányuló kezdeményezését, hogy egy új globális gazdasági és pénzügyi rend meghatározása céljából együttműködjünk partnereinkkel. Azt kell garantálnunk, hogy a kisbetétesek ne kerüljenek olyan helyzetbe, hogy fáradozásuk egyik napról a másikra kárba vész. Azt kell biztosítanunk, hogy a vállalkozók, valamint különösen a kis- és középvállalkozások továbbra is elfogadható mértékben tudják finanszírozni tevékenységeiket, amelyek a foglalkoztatás és a növekedés forrását jelentik.
Képviselőcsoportunk támogatni fog minden olyan intézkedést, amely az európai szolidaritás és szociális piacgazdasági modell védelmére szolgál, amelyek hatalmas értékével teljesen tisztában vagyunk válság idején. A Lisszaboni Szerződéssel kapcsolatban ismét szeretném felkérni azokat a tagállamokat, amelyek még nem erősítették meg a szerződést, hogy minél gyorsabban tegyék meg, hogy a megerősítés végleges helyzetéről átfogó képünk legyen.
Azért kérjük ezt, mert tapasztalatunk szerint az egyhangúságra vonatkozó szabály mellett és stabil elnökség hiányában Európa nehézségekbe ütközik a hatékony működés során. Reméljük, hogy az Európai Tanács decemberi ülése a válság megszüntetése érdekében határozatot hoz egy menetrendről és egy reális, de erőpróbát jelentő ütemezésről. Azt is szeretném még hozzátenni, hogy amennyiben a Nizzai Szerződés a következő hónapokban továbbra is alkalmazandó marad, ugyanolyan mértékben kell vonatkoznia az Európai Parlamentre, mint az Európai Bizottságra. Ezért felkérek mindenkit a Tisztelt Házban, hogy vállalja a felelősséget. A Bizottság, amelyet 2009 őszén iktatnak be, és amelynek az elnökét a Parlament július 15-én iktatja majd be, kevesebb számú biztosból fog állni, mint ahány tagállam van. Ez a helyzet, és ott van még a Nizzai Szerződés is, a Parlamentben kevesebb a képviselői hely és kisebb a hatáskör, továbbá a Bizottságban kevesebb a biztosok száma.
Az Európai Tanács elfogadta az európai bevándorlási paktumot. Ez óriási siker, de még sok új és más kihívás áll előttünk: az éghajlat, az energia, a védelem, csak hogy néhányat említsek. Csak akkor tudunk hiteles és tartós válaszokat biztosítani a jövő nemzedékei számára, ha munkánk alapja a szociális modell, és ha megszilárdítjuk a szociális piacgazdaságot. Sarkozy úr, a munkánkban további előrehaladásra van szükség. A Parlamentben minden lehetőt elkövetünk annak biztosítása érdekében, hogy az év végére itt is hiteles elképzelés alakuljon ki a világ, valamint gyermekeink és unokáink jövőjével kapcsolatban.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a hétvégén egy valóban történelmi jelentőségű kép tárult elénk. Az Európai Unió eredményes elnökével és az Európai Bizottság elnökével az oldalán láttuk az Egyesült Államok emberemlékezet óta legrosszabb elnökét, aki tanfolyamon vesz részt, hogy felfogja az európai belső piacpolitika értelmét.
Ez tényleg történelmi pillanat volt, és valóban óriási lehetőség Európa számára, hogy elfoglalja az őt megillető helyet a nemzetközi politikában. A Bush kormány politikái, a világpiacok teljes liberalizációjának politikája, a tökéletes laissez faire politikája - amikor senki sehol nem tehet semmilyen intézkedést - mostanra megbukott, Európának pedig lehetősége van arra, hogy Európában és világviszonylatban is új, szociálisabb szemléletű, gazdasági renddel töltse be a keletkezett vákuumot. Ez a valóban történelmi jelentőségű feladat vár ránk.
(Taps)
Sarkozy úr, az első lépések megfelelőek voltak. Önök megtették a válságban szükséges intézkedéseket, így képviselőcsoportunk ebben a vonatkozásban támogatja Önöket. Nem titkolhatom, hogy le vagyunk nyűgözve többek között az Ön és - világosan megmondom - maga Barroso úr által tanúsított határozottságtól, amit nem mondhatok el a Bizottságról.
Jóllehet a lehetőségek megragadásáról beszélek, a jelenleg szükséges intézkedéseket a "soha többé” kifejezéssel kell bevezetnünk. Ami a piacokon történt, soha nem ismétlődhet meg. Meg kell vonni a határt a nemzetközi pénzpiacok katasztrófája és az általa a reálgazdaságban előidézett válság között. Ez nem fordulhat elő újra.
Annak biztosításához, hogy ez így is legyen, új szabályokra van szükségünk. Ezeket az új szabályokat szintén Önnek kell kezdeményeznie, Barroso úr. Egy perc múlva kollégám, Rasmussen úr pontosan ismertetni fogja, mit várunk el Öntől. Várjuk azokat a javaslatokat, amelyeket Ön az év végére jelentett be, mivel gyorsan kell cselekednünk. Nincs sok időnk.
Ha gyorsan cselekszünk, a szabályok fontos helyet fognak elfoglalni: nem csupán a bankokra vonatkozó szabályok, hanem a fedezeti alapok és a magántőke vonatkozásában szükséges szabályok is. Néhány héttel ezelőtt itt, a Tisztelt Házban ezt a határozatot hoztuk nagy egyetértésben.
A mai napon szociáldemokrata ékesszólásnak voltam fültanúja: Nicolas Sarkozy, az UMP régi vezetője, konzervatív francia elnök, úgy beszél, mint egy igazi európai szocialista.
(Taps)
Barroso úr, trockista, maoista múltjának megkésett visszhangjaként, úgy beszél, akár egy igazi baloldali. Daul úrtól szintén hamisítatlan szociáldemokrata beszédet hallok. Az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjához való csatlakozáshoz a bejáratnál találhatók jelentkezési lapok.
(Általános derültség)
Most pedig szeretnék felolvasni egy idézetet; uraim, hallgassák figyelmesen.
("Hölgyek” közbekiáltás)
"Az elmúlt évtizedekben egyes nemzetek és az Európai Unió egésze túlszabályozottá és protekcionistává váltak [...] Ez a túlszabályozás [...] csökkenti a versenyképességet ...” Ez az idézet az Európai Néppárt 2006-os kiáltványából származik, amelyet Nicolas Sarkozy, Barroso úr és Daul úr is aláírt. Uraim, Önök későn jöttek, de az a fő, hogy megérkeztek.
(Taps)
("Pöttering úr is” közbekiáltás)
Amikor ezt fejtegetem Önökkel, azt kérdezem magamtól: hol jelennek meg az Európai Unió átlagpolgárai az Önök beszédeiben? Ki beszél az adófizetőkről, akiket most ennek a katasztrófának a veszélyei terhelnek? Ki beszél a belső piac megújításához szükséges vásárlóerőről?
A fenyegető recesszió időszakába lépünk, vagy már ott is vagyunk. Nagyobb vásárlóerőre van szükségünk. Nem csak a bankok szociális védelmére van szükség, hanem mindenekelőtt az átlagpolgárokra vonatkozó kockázatvédelemre; mivel, ha a terveink - és nincs alternatíva - megbuknának, ennek elsősorban az átlagpolgároknak, a munkavállalóknak kell majd megfizetniük az árát. Ezért ezeknek az embereknek ugyanolyan védelmet szeretnénk biztosítani, mint amilyenben a nagy bankok részesültek, több szabály, nagyobb mértékű felügyelet, sőt még állami támogatás révén is. Ez központi jelentőségű követelmény, főleg a tagállamokban.
(Taps)
Szeretném az Angela Merkel által a CDU 2000. évi pártkongresszusán elmondottakat saját szavaimmal visszaadni: az államnak háttérben kell maradnia a gazdaság- és szociálpolitika terén. Én ezzel nem értek egyet: az államnak nem hogy vissza kell húzódnia, hanem még inkább be kell avatkoznia, a gazdasági ügyekkel kapcsolatban nagyobb mértékű ellenőrzést kell folytatnia. Hálás vagyok Barroso úrnak és Sarkozy úrnak azért, hogy megerősítették, hogy több szabályra van szükségünk, nem pedig kevesebbre; hogy nagyobb és nem kisebb mértékű ellenőrzés szükséges. Önök a helyes úton járnak. Ezért azt mondom Önöknek, hogy akkor is a helyes úton fognak haladni, ha - és ezzel kapcsolatban számíthatnak majd a támogatásunkra - nem engedik, hogy a jelenlegi helyzetben az éghajlat-változási intézkedéscsomagot, amely valóban magában rejti a munkahelyteremtés lehetőségét és lehetővé teszi a fenntartható gazdaságirányítást, kijátsszák a pénzügyi válság ellen.
Ahogy azt Jean-Claude Juncker helyesen megemlítette, a pénzügyi válság el fog múlni, de az éghajlatváltozás sajnálatos módon nem. Ezért hiba az említetteket egymás ellen kijátszani. Sarkozy úr, Önnek azonban igaza van abban, hogy ezt is az erősebbek szegényekkel vállalt kölcsönös szolidaritása, valamint mindannyiunk - a Parlamenten és a Tanácson belüli - együttműködése alapján kell megoldani.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, őszinte köszönetemet szeretném kifejezni - többek között különösen az elnök úrnak - azért, hogy egy perccel hosszabb idő áll a rendelkezésemre. A PSE képviselőcsoport világos álláspontja továbbra is az, hogy azon értékek, amelyekkel kapcsolatban sohasem tudtunk többséget szerezni a Tisztelt Házban, ebben a válságos időszakban most napirendre kerülnek. Ha most megkapjuk az Önök támogatását, Önök végre levonják a tanulságot; azonban be kell vallaniuk, hogy az mindenekelőtt az Önök által elkövetett hibák következménye, hogy még nem születtek meg azok a szabályok, amelyekre szükségünk van.
(Taps balról, tiltakozás jobbról)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, észrevételeimet a Tanács tisztelt soros elnökéhez intézem. Elnök úr, Ön szívélyes és bátorító szavakat tolmácsolt a Tanács múlt heti üléséről. Ön azt mondta, hogy a Tanácsnak és a Parlamentnek együtt kell működnie - "travailler main dans la main” -, de nekünk az a dolgunk, hogy elolvassuk a kisbetűs részeket.
A Tanács következtetései miért csak a Tanács és a Bizottság közötti együttműködést említik?
(Taps)
Miért nem említi valamilyen formában az Európai Parlamentet az éghajlatváltozásról szóló összes pont? A dokumentum 16. pontjában az Európai Parlamentet is fel kellett volna kérni - nemcsak a Bizottságot - az együttműködésre; és elismerni, hogy a Tanács és a Parlament fog határozni, nem egyedül a Tanács. Ezenkívül, Ön, a Tanács tisztelt soros elnöke rájön majd, hogy Önöknek szüksége van az Európai Parlamentre, mert egyes tagállamok megkísérlik felbontani a gondosan megkötött megállapodásokat. Európának ragaszkodnia kell az elfogadott célkitűzésekhez. Tisztességtelen dolog, hogy egyes kormányok kijelentik, hogy az új gazdasági környezet megvalósíthatatlanná teszi az említett megállapodásokat. Az autóiparra vonatkozó új kibocsátáscsökkentési célkitűzések csak 2012-ben lépnek érvénybe: a kibocsátáselosztási javaslatok csak 2013 után alkalmazandók, jóval azután, hogy a világgazdaság az előrejelzések szerint fellendül. Ha most halogatjuk a cselekvést, az éghajlati katasztrófát fog kiváltani és még többe fog kerülni. Többre van szükség annál, mint amit a Tanács elfogadott a múlt héten.
Ön, a Tanács tisztelt soros elnöke pontosan felismeri, hogy a piacoknak milyen hatalma van. A berlini fal leomlása óta 50 millió európai szabadult meg a szegénységből, mert az áruk, a szolgáltatások és az emberek szabad mozgása kulcsfontosságú Európa prosperitása szempontjából. Sőt, a szabadságunk szempontjából szintén rendkívül lényeges. Napjainkban tapasztaljuk, hogy mi történik, ha a piacok nem átláthatóak. Az elmúlt hetekben a globális pénzügyi rendszer a szakadék szélére került, és összehangolt fellépésre van szükségünk ahhoz, hogy visszahúzzuk onnan. Így képviselőcsoportunk örül annak, hogy a Tanács megerősítette az euroövezet által elfogadott intézkedéseket. Ezek enyhítették a bankközi piacokra nehezedő nyomást. Most már a recesszió mérséklése érdekében csökkentenünk kell a kamatokat.
A Bizottság tőkekövetelményekről szóló irányelvét, az új számviteli standardokat és a hitelminősítő intézetek ellenőrzésére szolgáló terveket is üdvözöljük. Ezenkívül Európának vezető szerepet kell játszania a pénzügyi irányítás globális rendszerével kapcsolatos tárgyalások során. Ahogy szabályokra, ugyanúgy a végrehajtásukra szolgáló eszközökre is szükség van. A csúcstalálkozón nem sikerült hatékony rendszert elfogadni az európai pénzügyi rendszer felügyeletéhez. Megindokoltam, hogy szükség van a pénzügyi szolgáltatók európai felügyeleti hatóságára, és úgy hírlik, hogy a Tanács soros elnöke is támogatja a szigorú, európai szintű felügyeletet. Feltétlenül meg kell próbálni, hogy az amerikaiakkal globális megállapodásra jussunk, de ha nem működnek együtt, nélkülük kell cselekedni. A pénzügyi szolgáltatások ágazatának felügyelete továbbra is a kirakós játék hiányzó darabjának számít.
Ön, a Tanács tisztelt soros elnöke, a cselekvés embere. Az Ön intézkedései alátámasztják, hogy a Tanácsnak állandó elnökre van szüksége. Önök a sikereinkre hívják fel a figyelmet. Augusztusban Európa távolt tartotta a tankokat Tbiliszitől. Ebben a hónapban Európa életben tartotta a bankokat. Amennyiben decemberben Európa a bolygónk megvédése érdekében lép a tettek mezejére, még a legszkeptikusabbakat is meg kell győznünk arról, hogy szükségünk van a Lisszaboni Szerződésre.
(Taps)
Daniel Cohn-Bendit
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, a Tanács tisztelt soros elnöke, a Bizottság tisztelt elnöke, én lennék az utolsó, aki nem ismeri el, hogy a politikában szükség van energiára és tetterőre, és való igaz, hogy a francia elnökség olyan mértékű energiáról és tetterőről tett tanúbizonyságot, amely jót tett Európának.
Időnként azonban úgy érzem, mintha álmodnék. Amikor a válságokról beszélünk, úgy érzem, mintha álmodnék, mert minden válság - a pénzügyi és környezeti válság, a világméretű éhezés - kölcsönösen függnek egymástól, és nem oldhatunk meg egy válságot a többi rendezése nélkül. Ennek alapján téves azt állítani, hogy a válság júliusban, szeptemberben vagy augusztusban kezdődött! Évekkel ezelőtt elkezdődött - és ha a korábbi francia pénzügyminiszter, a Bizottság - amely éppen egy évvel ezelőtt utasította el a pénzmozgások összeurópai szabályozását - egy kis önkritikát gyakorol, akkor mindenek ellenére hitelesebbek lennének a jövőben ...
(Taps)
Az egész olyan, mint egy álom! Mintha a jelenlegi válság egy természeti katasztrófa lenne, amelyet lehetetlen előre jelezni. Nem, ez nem igaz - és ez alapján lehetőség van vitára.
A válságok a következő nagyon egyszerű logikát követik: többet és többet, minél gyorsabban. Ez idézte elő a pénzügyi válságot, ez idézi elő a környezeti válságot és emiatt nő a világméretű éhezés. Ennek alapján ne beszéljünk tovább korlátlan növekedésről ... azaz, a változás tartalma az, ami lényeges. Érdekesnek találtam, hogy mindenki a kapitalizmus és a piacgazdaság radikális reformjáról beszélt, de ma még nem hallottam arról, hogy mi az alapja ennek a radikális reformnak. Ökoszociális piacgazdaságra és szociális piacgazdaságra van szükségünk, azaz felül kell vizsgálnunk termelési módszerünk, életmódunk tényleges alapjait. Ha nem tesszük fel ezeket nehéz - rendkívül nehéz - kérdéseket, ismét katasztrófa felé rohanunk.
Ezért nem értem azt, Sarkozy úr, hogy amikor Ön például arról beszél, hogy az autóipar fellendítéséhez segítségre van szükség, ugyanakkor a németek szeretnék, hogy a CO2 vonatkozásában kedvezményt írjunk elő az autóipar számára, azaz valójában költségcsökkentésre vonatkozó jogszabályt vezessünk be, sőt, pénzt adjunk nekik. Az autóiparnak. Főleg a német autóiparnak, amely az elmúlt 10 évben a legtöbb nyereséget érte el. Ez azt jelenti, hogy pénzt fektetünk be az adóparadicsomokba. Tehát pénzt adunk a Mercedesnek, a BMW-nek és az Audinak, hogy adóparadicsomokban helyezzék el a pénzüket. Ezzel nem értek egyet.
(Taps)
Igen, Schulz úr, mert valójában amikor épp az előbb Ön a jobboldali kollégáihoz beszélt, én a jobb- és a baloldaliakhoz - a szociáldemokratákhoz és a kereszténydemokratákhoz - is szóltam, akik egyetértettek azzal, hogy a német autóipar az éghajlatváltozással kapcsolatos követelmények megnyirbálásáért lobbizik. Igen, Schulz úr, valójában ez az igazság.
(Taps)
Ennek alapján ... minden bizonnyal teljesen igazam van. Elbújhat e kérdés elől, Szociáldemokrata úr, elbújhat, de ez méltatlan volt az Ön politikájához.
Ezzel a nagyon fontos kérdéssel szeretném folytatni, azaz a növekedés kérdésével (beszélgetés hallatszik). Csendet kérek, most az enyém a szó. Arra gondolok, hogy amikor "növekedésről” beszélünk, a növekedés típusáról is fontos beszélni, valamint arról, hogyan valósítsuk meg a növekedést. Mivel az állam most részesedést szerzett a bankokban - ez az államosítás része stb. -, most már arról kell vitát folytatnunk, hogyan szándékozunk befektetni. Hogyan és miért szándékozunk befektetést végrehajtani?
Ez a vita lényege. Ha környezeti kárral kapcsolatos befektetéseket hajtunk végre, nos, akkor ugyanazt csináljuk, mint korábban. Ezért, ahogy azt Önök is nagyon helyesen mondták, egy európai gazdasági fellendülési tervet kell megvitatnunk, de egy olyan európai gazdasági fellendülési tervet, amely a környezetet is figyelembe veszi, amelyet a Zöldek / az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja "zöld megegyezésnek” nevez, tehát nem egy ósdi tervet.
Végezetül két dolgot szeretnék még megemlíteni. Az adóparadicsomokkal kapcsolatban - Ön korábban pénzügyminiszter volt - a bejelentési kötelezettséget meg kell fordítani. Ezen azt értem, hogy amikor egy magánszemély, egy vállalkozás vagy egy bank adóparadicsomba készül befektetni a pénzét, az adóparadicsomnak be kell jelentenie a származási országnak a befektetett pénzösszeget. Megfordítani azt, ami ... Az átláthatóság az első, ha az adóparadicsomokat igénybe vevő vállalkozásokkal kell foglalkoznunk. Ez egy lényeges döntés, amely előrevinne bennünket.
Végül még szeretnék néhány szót szólni az éghajlat-változási intézkedéscsomagról. Sarkozy úr! Watson úrnak igaza van abban, hogy Ön megszervezett egy intézményi puccsot. Ezt úgy hajtotta végre, hogy bejelentette, hogy egy ilyen határozatot az Európai Tanács fog meghozni, és azt egyhangúlag kell elfogadni. A német, olasz és lengyel vétóval Ön kényes helyzetet teremtett ahelyett, hogy minden maradt volna a régiben, azaz a parlamenti bizottságok szavaztak volna, a Bizottság álláspontot fogadott volna el, majd a Környezetvédelmi Miniszterek Tanácsára került volna a sor. Megvolt a lehetőségünk arra, hogy együttdöntéssel, minősített többségi szavazással hozzunk határozatot az éghajlat-változási intézkedéscsomagról. Azzal, hogy Ön ezt decemberben elutasította, figyelmen kívül hagyta az együttdöntést és a minősített többségi szavazást. Ezért nagyon nagy árat fog fizetni, mert most az általam előbb említett országok vétójának van kitéve.
Következésképpen támogatom az Európával, valamint az azzal kapcsolatos szándékát, energiáját, hogy előre kell haladnunk, és hogy Európának függetlennek kell lennie, ugyanakkor nézeteink lényegesen, nagymértékben eltérnek, ha a "hogyan”-ról, az európai demokráciáról és a megújulás szükségességének környezeti tartalmáról van szó.
(Taps)
Cristiana Muscardini
az UEN képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretnénk kifejezni, hogy teljes mértékben támogatjuk az elnök úr által elmondottakat. Nagyra értékeljük az elnökség által az elmúlt nehéz hónapokban végzett munkát, és üdvözöljük az előterjesztett javaslatokat. Mindazonáltal szeretnénk emlékeztetni a Bizottság elnökét arra, hogy bizonyos megerősítésekkel kapcsolatban - amelyeket nyugodtan támogathatunk is - vállalja a felelősséget egyes biztosok eljárásáért, beleértve a versenypolitikai biztost, akinek a petróleum kérdésével kapcsolatos megjegyzései nyilvánvalóan nem segítették elő a biztonság növelését és azt, hogy a piacokon nyugodt helyzet alakuljon ki.
Ezenkívül szerettük volna, ha a Bizottság gyorsabban válaszolt volna a származékos értékpapírok, azon termékek kérdésére, amelyek sok embert, kormányzatot és uniós tagállamot kényszerítettek térdre. Sarkozy úr észrevételei érzékenyen érintettek mindnyájunkat, akik olyan Európát szeretnének, ahol nem hathavonta változik az elnök személye, hanem ahol az elnök egy valóban egységes - nem homogén, hanem egységes - Európa képviselőjeként léphet fel, aki a problémák felismerése, valamint a problémák elleni küzdelem és mindenekelőtt a megoldás érdekében stratégiákat képes kidolgozni. Ez a válság kétségtelenül általános jellegű, amelynek a leküzdéséhez azonban egy új rendszert kell megterveznünk, és - Sarkozy elnök úr, az Ön iránt érzett minden megbecsülésem ellenére - újra ki kell alakítanunk a globális kapitalizmust.
Van még valami, amit el kell mondanunk. Ki kell mondanunk, hogy a szabadpiac nem szélsőséges liberalizmust jelent, és hogy a mai világban egy olyan rendszernek, amely arra törekszik, hogy a tőke legyen az alapja, képesnek kell lennie arra, hogy a szociális és liberális szempontokat is egyesítse. Cserbenhagytuk a bankokat és most sem állunk mellettük. Mi többet tehetett volna az Európai Központi Bank, ha megvalósítottuk elnök úr, az Ön által még megbízatásának kezdete előtt arra vonatkozóan tett javaslatot, hogy a politikai irányítás és a gazdasági ösztönző erők között szorosabb együttműködés jöjjön létre. A gazdaságot nem lehet az elérendő célokat kijelölő politikai elképzelés nélkül irányítani.
Reméljük, hogy az EKB a jövőben nagyobb mértékű ellenőrzést gyakorolhat a pénzügyi rendszer minősége felett, de nem szeretnénk, hogy elszigetelten működjön. Végezetül, elnök úr, szeretném elmondani, mennyire örülök a bevándorlási és menekültügyi paktum elfogadásának. Végre vannak közös szabályaink egy olyan területen, amely mindnyájunkat érint, és amellyel kapcsolatban különösen egységesnek kell lennünk. Reméljük, hogy bizonyos sürgető kérdésekkel kapcsolatban harmonizálni lehet a büntető- és polgári jogi szankciókat a spekulánsok és az azok elleni küzdelem érdekében, akik a fogyasztók biztonságát, tehát a gazdaság stabilitását kockáztatják. Köszönöm, elnök úr, sok sikert kívánunk a munkájához.
Francis Wurtz
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, a Tanács tisztelt soros elnöke, a Bizottság tisztelt elnöke, az Európai Parlament történetében még soha nem kellett ilyen mélységű és ilyen súlyos, többdimenziós válsággal szembenéznünk, és az ember menthetetlenül attól tart, hogy a legrosszabb még csak ezután következik.
Először is számos déli ország - többnyire az Európai Unió partnerei - a szakadék szélén áll: az élelmiszer-, a környezeti és az energiaválság mellett még ott van a pénzügyi válság is. Ezen országoknak semmi közük a válsághoz, viszont nagyon súlyosan érinti őket. A bevételek, a beruházások, a növekedés csökkenése: ezek azok a tényezők, amelyeket a nemzetközi erőfeszítések legkevésbé vesznek tudomásul, olyannyira, hogy Diouf úr, a FAO főigazgatója kénytelen volt felhívni a figyelmet arra, hogy a nagyhatalmak által júniusban megígért vészhelyzeti alapoknak csupán 10%-át osztották eddig szét. Azokra, akik meg akarják tisztítani a kapitalizmust, sok és nehéz munka vár.
Ami a gazdaságilag felemelkedő országokat illeti, a válság kihat rájuk, de még nem lehet felmérni annak társadalmi következményeit. Szomszédunkat, Izlandot, a nemrégiben még a siker példaképének tekintett államot az államcsőd veszélye fenyegeti. Az Unión belül az új tagállamok, többek között Magyarország - amely már államkötvényeit sem tudja befektetni -, rendkívül súlyos problémákkal küzdenek, amelyek példátlan áldozatokat követelnek a lakosságtól. Többek között olyan országokban is látványos fordulat következett be, mint az Egyesült Királyság, Írország és Spanyolország, csak hogy néhány példát említsek. A sokk mindenhol erős volt. Valószínűleg ilyen helyzet alakul ki Franciaországban is, ha a recesszió tovább súlyosbítja a különösen feszült társadalmi légkört, rengeteg munkahely megszűnése, a közkiadások csökkenése, az anyagi forrásokban szűkölködő helyi hatóságok és a közszolgáltatási privatizációs projektek miatt.
Önök azt mondhatják, hogy ez más lapra tartozik. Ez nem így van, mert ha minden egyes országot elképzelhetetlen kiterjedésű társadalmi válság fenyeget, ez azon fejlődési modell miatt alakult így, amelyért ma nagy árat fizetnek az emberek. A modellt az Egyesült Államokban és az Egyesült Királyságban alakították ki, de azt az Európai Unió teljes mértékben, sajátjaként átvette a nemzetközi hatalmi egyensúly felborításával huszon-egynéhány éve. Azóta a Bizottság hónapról hónapra ezzel a modellel etet bennünket, és ez a modell hatja át szerződéseinket, a Bíróság joggyakorlatát és számos politikánkat.
Sarkozy úr, ezért nem érthetek egyet a társadalmainkban jelenleg pusztító rettenetes veszedelemről Ön által felállított diagnózissal. A szikra eredete, amely lángra lobbantotta a tüzet, természetesen egész New Yorkig visszavezethető, de a tüzelőanyag, amely lángra kapott, legalább annyira megtalálható Európában, mint az Egyesült Államokban, és mindazon politikai vezetők, akik az elmúlt 20 évben Európa stratégiai irányváltásán dolgoztak, magyarázattal tartoznak embertársainknak. Nem gondolhatják azt, hogy most megszabadulhatnak azáltal, hogy intézkedéseket tesznek - még ha szükségeseket is - a beszámolókészítési standardokkal, a minősítő intézetek pénzügyi felügyeletével vagy a nagy összegű végkielégítésekkel kapcsolatban.
Ezen túlmenően azonban a rendszer lényege az, ami változtatásra szorul: pénz a profit megszerzéséért, valamint profit a pénz megszerzéséért, ez az a borzasztó spirál, amely előidézi a munka értékének alábecsülését, a fizetések csökkenését, a szociális kiadások adagolását és bolygónk erőforrásainak pazarlását, valamint azt, hogy a Föld lakosságának jelentős része perifériára szorul. A mutatók nem hazudnak: napjainkban a pénzügyi ügyleteknek csupán 2%-a vonatkozik az árutermelésre és a szolgáltatásnyújtásra; 98% a pénzügyekhez kapcsolódik. A baj gyökerének kiirtása mostantól a pénzügyi megtérülésre vonatkozó egyre drasztikusabb követelmények elleni támadást jelenti, amelyek teljesen összeegyeztethetetlenek az emberi képességek megkülönböztetéstől mentes támogatásával és a valóban fenntartható fejlődéssel.
Ugyanígy a Bretton Woods II-nek - amely méltó a nevére - arra kell törekednie, hogy bevezesse a pénzteremtés egész világra kiterjedő, kollektív ellenőrzését, azaz a nem valódi nemzetközi közös pénznemnek, a dollárnak egy olyan igazi nemzetközi közös pénznemmel való felváltására, amely a világot destabilizáló tűrhetetlen egyenlőtlenségek megszüntetésére, valamint az emberiség kiegyensúlyozott fejlődésének elősegítésére szolgál. Olyan messze vagyunk ettől, hogy pillanatnyilag jobb elkerülni a folyamatban lévő radikális reformokkal kapcsolatos mértéktelen túlzásokat, hacsak az európai vezetőknek a világ megváltoztatása iránti hirtelen hajlandóságához nem "A párduc” című regény Salina hercegének mottója ad ösztönzést: "minden változik, hogy semmi se változzon”. Fennáll annak a veszélye azonban, hogy keserves csalódás éri őket nem is túl sokára.
(Taps)
Nigel Farage
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, megjegyzéseimet a Tanács tisztelt soros elnökének címzem. Sarkozy elnök úr, Önt a saját energiája, dinamizmusa és kezdeményezése vezette arra, hogy Grúziába és Oroszországba látogasson, és megpróbáljon közvetíteni egy megállapodás elérésében. Ön ezt a saját felelősségére tette. Nem az Európai Unió nevében járt el. Tévedés, ha itt bárki is ennek az ellenkezőjét gondolja. A Tanács nem tartott ülést, nem készült állásfoglalás és nem került sor megbízatásra. Ön mint francia elnök járt el, és jól tette.
Ha azonban Ön azt javasolja, hogy ez legyen az a modell, amely alapján a jövőben intéznünk kell külpolitikánkat - vagyis az az elképzelés, hogy egy állandó elnök vagy egy állandó külügyminiszter dönt gyorsan arról, hogy milyen külpolitikát kell mindnyájunknak folytatni, majd elmegy anélkül, hogy tájékoztatná a nemzeti kormányokat és parlamenteket - azt kell válaszolnunk, hogy igazán nagyon köszönjük, de nem.
Ami a pénzügyi válságot illeti, örülök annak, hogy az Ön eredeti terve, miszerint mindenkinek egy helyre kell összpontosítania a pénzét, darabokra hullott. Jó volt, hogy az írek, a görögök és a németek eltértek ettől az elképzeléstől és saját nemzeti érdekük alapján cselekedtek. Ami a csúcstalálkozón történt, az inkább a nemzetek egymás közötti megállapodása volt - ami nagyszerű, és örülök ennek.
Ma még senki nem ismerte el, hogy ez a pénzügyi válság nem a szabályozás kudarcának tulajdonítható. Nem szenvedtünk a szabályozás hiányában: a pénzügyi szolgáltatások cselekvési tervétől kezdve az elmúlt 10 évben egymást érték a szabályozások. Ez káros volt például London versenyképességére nézve, és egyetlen befektető számára sem biztosított védelmet. Tehát kérem, a még nagyobb mértékű szabályozás nem válasz a problémára. Át kell gondolnunk, amit eddig tettünk.
Szerintem el kell kezdenünk saját nemzeti érdekeink alapján cselekedni. Az a tény, hogy a mi bankjaink nem tudnak osztalékot fizetni a következő öt évre, míg a svájci bankok tudnak, azt bizonyítja, hogy ha az Európai Unión kívül rugalmassággal és alkalmazkodóképességgel rendelkezik egy ország, sokkal könnyebben átvészelheti a pénzügyi válságot, mintha be lenne ragadva az unió kellős közepébe.
Bruno Gollnisch
- (FR) A Tanács tisztelt soros elnöke és a Francia Köztársaság elnöke, a betegség tüneteinek enyhítésére szolgáló kezelésről vitázunk, de nagyon tapintatosak vagyunk, ha a betegség okairól van szó. Hogyan lehetséges az, hogy egyetlen uniós intézmény sem látta előre a válság közeledtét? Sem a Tanács, sem a Bizottság, sem a Központi Bank, sőt, hölgyeim és uraim, a Parlament és egyetlen tagállam kormánya sem. Az igazság az, hogy a válságot csupán egy tucatnyi közgazdász, például a Nobel-díjas Maurice Allais, valamint néhány politikus, főleg a mi politikai meggyőződésünket képviselők közül, többek között ismét Jean-Marie Le Pen jelezték előre. Sajnos mindez "a pusztába kiáltott szó” volt.
A válság azonban egyértelműen az euro-internacionalista rendszer, a korlátlan szabad kereskedelem válsága, továbbá az abból következő válság, hogy rémisztő az eltérés a fiktív pénzügyi helyzet és a hanyatló gazdaságaink és iparágaink valós állapota között, amelyek a jövőben a jelenlegi helyzetet kihasználó harmadik országok állami befektetési alapjainak célpontjává válhatnak. Sarkozy úr, még az Ön tevékenysége is az Unió rossz reagálásáról tanúskodik: október 4-én 27 helyett 4 tagállam találkozott; október 11-én csak Németország részvételével kétoldalú találkozóra került sor; csak az eurocsoport 15 tagja tartott ülést; találkozóra került sor az amerikai elnökkel az arról való meggyőzés céljából, hogy még egy másik találkozóra van szükség, amely elméletileg arra szolgál, hogy az egész rendszert gyökeresen megváltoztassa, erre a találkozóra, ha jól értettük, a 27-ből csak 6 uniós tagállam, az Egyesült Államok, Japán, Oroszország, India és Kína volt hivatalos.
Nem akarom megítélni e találkozók hasznosságát. Csak azt állítom, hogy ez a két- és többoldalú diplomáciához való visszatérést jelenti, és világosan bizonyítja, hogy mivel nem sikerült reagálnia, mivel belebonyolódott bürokratikus szabályaiba és mivel megrögzötten vágyik a hatalomra, amelyet nem képes gyakorolni, az Unió mint keretrendszer már idejét múlta. Az Európai Tanács jelentése tanúsítja ezt, ha valaki tud olvasni a sorok között. Megerősíti az Ön kezdeményezéseit, hosszadalmasan könyörög a Központi Banknak, hogy legalább egy kissé lazítson a maastrichti kritériumok szorításán, de semmiről sem hoz döntést.
Ön említést tett a grúziai helyzetről és az Ön által tett erőfeszítésekről, de hogyan lehetséges az, hogy nem látja be azt, hogy Koszovó függetlenségének egyoldalú elismerése előkészítette Abházia és Dél-Oszétia függetlenségét? Hogyan tudja Ön megindokolni a NATO korlátlan kibővítését, amikor maga a Varsói Szerződés megszűnt?
Sarkozy úr, a követendő út valahol máshol található. Magában foglalja az internacionalista rendszerrel való radikális szakítást, valamint az emberek, az áruk és a tőke általános egyesítésével járó úgynevezett előnyök teljes kétségbevonását. Függetlenségünk és identitásunk egyértelmű védelme nem jelenti azt, hogy elszigetelődünk, sőt, inkább előfeltétele annak, hogy visszaszerezzük befolyásunkat a világban.
Nicolas Sarkozy
Daul úr, köszönöm a támogatást. Az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja mindig is olyan Európát képzelt el, amely védelmet biztosít, és Önöket is bevontuk az orosz szomszédainkkal folytatott párbeszédbe. Ez egy ideális helyzet volt: Oroszország energiaforrásokkal rendelkezik, Európa pedig technológiával. Oroszország komoly demográfiai problémával áll szemben - lakossága évente körülbelül 700 000 fővel csökken kétszer akkora területen, mint az Amerikai Egyesült Államok. Nem gondolom úgy, hogy Oroszország Európa könyörtelen ellensége lenne; éppen ellenkezőleg, úgy gondolom, hogy a jövőben szükség lesz arra, hogy lerakjuk az Oroszország és az Európai Unió közötti közös gazdasági térség alapjait, ami a legjobb módja lenne annak is, hogy Oroszország közeledjen az emberi jogok tiszteletben tartásával és a demokráciával kapcsolatos értékekhez, amelyeket mi oly becsben tartunk Európában.
Ehhez még hozzátenném, Daul úr, hogy a bankokat azért akartuk támogatni, hogy védelmet nyújtsunk a betéteseknek. Számos stratégia szóba került. Egyes országok - erre majd még később visszatérek - a banki termékek számára akartak támogatást és garanciát biztosítani. Én azért küzdöttem, hogy maguknak a bankoknak nyújtsunk védelmet és garanciát, hogy azután hagyhassuk, hogy tegyék a dolgukat, és az Ön képviselőcsoportjának támogatása alapvető fontosságú volt számunkra.
Végezetül azt szeretném mondani, hogy teljesen jogos volt, hogy Ön felszólított a Lisszaboni Szerződés megerősítésére, ráadásul aligha tekinthető agresszív lépésnek arra kérni az embereket, hogy legyenek következetesek: nem mondhatja azt, hogy azért nem szavazott, mert attól tartott, hogy egy biztossal kevesebb lesz, ha a szavazás megtagadása esetén egy olyan szerződés fenntartását kényszeríti ki, amely előírja a Bizottság létszámának csökkentését. Mindenkinek tiszteletben tartom a véleményét, de a következetlenséggel nem tudok egyet érteni. Az nem lehet, hogy valaki egyszerre legyen az európai bővítés egyik leglelkesebb támogatója, ugyanakkor megakadályozza, hogy Európa intézményeket hozzon létre a bővítéshez. Tapasztalhattuk, milyen sokba kerül Európának a mélyítés figyelmen kívül hagyása nélküli bővítés, nem követhetjük el újra ugyanazt a hibát.
Schulz úr, Ön azt állítja, hogy úgy beszélek, akár egy európai szocialista. Lehetséges, de be kell ismernie, hogy Ön egyáltalán nem beszél úgy, mint egy francia szocialista.
(Taps)
Hogy egészen őszinte legyek, a szocialista csoporton belül minden sajnálkozás és lelkiismeret-furdalás nélkül Schulz urat választanám. Szeretnék azonban még egy dolgot elmondani - Európa lényege tulajdonképpen az, hogy arra ösztönöz bennünket, hogy kompromisszumokat kössünk. Schultz úrral mi most éppen ezt tesszük. Európát, annak intézményeit és politikáit egy nap el fogják fogadni és fel fogják használni a bal- és jobboldali kormányok - ez a folytonos változás törvénye. Az európai eszme nem korlátozható pusztán a bal- és jobboldaliság kérdésére, és éppen ez a nagyszerű benne.
Az a szerencse, Schulz úr, hogy Ön és az Önhöz hasonló emberek képesek elismerni, hogy a más politikai nézetet valló emberek nem feltétlenül rosszak csupáncsak azért, mert nem ugyanazon az oldalon állnak, mint Ön. És még azt is szeretném elmondani Önnek, Schulz úr, és a képviselőcsoportjának is, hogy a Tanács soros elnökeként - bár lojális vagyok a PPE-hez - nagyra értékeltem a szocialista képviselőcsoport felelősségérzetét, amikor kitartott bizonyos dolgok mellett. Az európai eszmének pusztán a bal- és a jobboldal közötti vitára való leegyszerűsítése - még ha van is köztük vita - az európai kompromisszum, az európai eszme ellen elkövetett bűnnek számít. Ezért úgy gondolom, hogy Ön az elnökség támogatásakor nem adja fel nagyobb mértékben az elveit, mint én a sajátjaimat, amikor értékelem az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportjának támogatását.
Még ennél is tovább mennék. Schulz úr azt mondja, hogy ez egy történelmi jelentőségű feladat, és ebben teljesen igaza van. Azt állítja - Daul úrhoz hasonlóan -, hogy a válság lehetőséget jelenthet. Önnek teljesen igaza van. És amikor azt mondja, hogy "soha többé”, megint tökéletesen igaza van. Itt nem arról van szó, hogy valaki kereszténydemokrata vagy szociáldemokrata; ez józan ész kérdése. Ki idézte elő ezt a helyzetet? Viszont nem értek egyet azzal az elgondolással, hogy az elmúlt 30 évben csak a jobboldali kormányok követtek el hibákat, a baloldali kormányok pedig mindig helyesen cselekedtek: ez mindkét oldal részéről a fájdalmas múlt átírása lenne.
A Merkel asszonnyal kapcsolatos megjegyzéseket azzal egészíteném ki, hogy én úgy értelmezem, hogy Németországban választások vannak, ezért szavai választási programnak tekintendők. Jómagam szerencsének tartom, hogy Merkel asszony szolidaritását és barátságát élvezhettem, és ismételten elismerésemet szeretném kifejezni az elnöksége alatt tett intézkedéseivel kapcsolatban. A hathavonta változó elnökségek a folytonosság részét képezik, és én sok mindent hasznosítottam elődeim, különösen Merkel asszony erőfeszítéseiből.
Watson úr, a legnagyobb tisztelet illeti meg Önt és az Ön elképzeléseit, de még ha - láthatólag akár szemüveg nélkül - el is tudja olvasni a kis betűket, úgy tűnik, hogy ma ezt elmulasztotta, mert hogy is hangzik az a szöveg? Kifejezetten az Európai Tanács 2007. márciusi és 2008. márciusi ülésének következtetéseire hivatkozik. És mit is mond ki e két tanácsi határozat? Azt, hogy az éghajlat-változási intézkedéscsomagot az Európai Parlamenttel való együttdöntéssel fogják elfogadni. Watson úr, a szöveg tekintetében folytonosság figyelhető meg.
Ezenkívül mit is próbáltam még tenni? Lehet, hogy hiba volt. Szerettem volna véget vetni annak, hogy az Európai Tanács üléseiről 50 oldalas közlemények jelenjenek meg, amelyeket senki sem olvas el, ezért egy nyolcoldalas közleményt terjesztettem elő. Ha az ember egy rövidebb közlemény kiadásához szeretne ragaszkodni, jobban teszi, ha nem követi azt a bevett gyakorlatot, hogy a Tanács korábbi üléseinek következtetéseit összefoglalja annak leplezése érdekében, hogy az éppen aktuális tanácsi ülésen nem születtek új határozatok. Tehát én úgy gondolom, hogy az együttdöntés kérdését a Tanácsnak a már említett két korábbi ülésére való hivatkozások érintették. Ön azt szeretné, hogy ezt erősítsem meg, és én ezt örömmel megteszem, de még ennél is tovább megyek, Watson úr.
Ami az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomagot illeti, tudom, megismétlem és meggyőződésem, hogy az Európai Parlament részéről nagy elkötelezettségre lesz szükségünk ahhoz, hogy az intézkedéscsomagot elfogadtassuk. Októberben egyetlen dolgot szerettem volna elérni, megpróbáltam fenntartani a konszenzust az Európai Tanácson belül, mert - ahogy azt Ön is be fogja látni - amennyiben az Európai Tanács olyan tartalmú határozatával jöttem volna az Európai Parlamenthez, amely alapvetően azt mondja ki, hogy semmiképpen sem érhetünk el megállapodást december előtt, Ön teljesen jogosan a következőt mondta volna nekem: "Ön megszegte azokat határozatokat, amelyek 2007-ben és 2008-ban a Tanács ülésein születtek”. Szó sincs arról, hogy kétségbe vontam az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomagot, sőt, éppen ezért küzdöttem, és távolról sem kifogásoltam az együttdöntést, sőt, ragaszkodom hozzá. Ezenfelül Barroso elnök úr és én is oly sokat beszéltünk kollégáinknak az Európai Tanácsban.
Cohn-Bendit úr, Ön valóban csúcsformában van. Ötször mondott "igen”-t nekem és csak kétszer "nem”-et - kevésbé kedvező eredményhez vagyok szokva. Őszintén szólva értékesnek tartom az elnökség határozottságával és egyes intézkedéseivel kapcsolatos támogatását. Azt is szeretném elmondani Önnek, Cohn-Bendit úr, hogy szerintem a Bizottság elnöksége és a Tanács elnöksége, amelyek annyira elkötelezettek az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomag védelme iránt, megérdemlik a Zöldek támogatását. Nem értünk mindenben egyet, de Önök, Zöldek bizonyára nem szándékoznak egy olyan bizottsági és tanácsi elnökség ellen küzdeni, amelyek teljes mértékben elkötelezettek az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomag elfogadása iránt. Az út egy részét minden bizonnyal együtt tudjuk megtenni. Ön megválasztott képviselő és én is az vagyok, és nem szégyen bevallani, ha nekem szükségem van Önre, Önnek is szüksége van rám; ez valószínűleg fájdalmasabb Önnek, mint nekem, de hát ez van. Ön arra is felszólított engem, hogy gyakoroljak némi önkritikát. Teljesen igaza van, bizonyára szükségem van erre, és nem én vagyok az egyetlen.
(Nevetés és taps)
Végül az intézményi puccsal kapcsolatban ugyanazt a választ tudom adni, mint Watson úrnak. Cohn-Bendit úr, ezt nem fogja felróni nekem. Másrészt, alkalmat adhat-e ez a válság és a környezet védelme a növekedésre? Úgy gondolom, hogy Önnek tökéletesen igaza van - Ön ezt "környezetbarát növekedés”-nek nevezi, én pedig "fenntartható növekedés”-nek, de a maga a tény kétségbevonhatatlan. Azt is szeretném elmondani Önnek, hogy a személygépkocsikkal kapcsolatos környezetvédelmi bónusz bebizonyította ezt. Franciaország azon kevés ország közé tartozik, ahol nem zsugorodik az autóipar. Miért? Azért, mert a környezetvédelmi bónusz elősegítette azt, hogy többet adjanak el környezetbarát autókból, mint azokból, amelyek nem tekinthetők környezetbarátnak. A Zöldek számára talán botrányos a "környezetbarát autó” kifejezés, de számunkra rendkívül fontos. A "Grenelle Environment” - amelyet reményeim szerint egyhangúlag meg fognak szavazni Franciaországban, beleértve a szocialistákat is - bizonyítja, hogy Franciaország komolyan elkötelezett ezen a téren. Valóban úgy gondolom, hogy óriási hiba lenne, ha Európa elszalasztana egy kiváló lehetőséget az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomaggal kapcsolatban.
Muscardini asszony, köszönöm a támogatását. Megemlítette a bevándorlási paktumot, aminek örülök, mert senki sem beszél a pontosan érkező vonatokról, de ez tényleg meglepő újdonság Európa számára, hogy mind a 27 tagállamnak sikerült megállapodásra jutnia a paktummal kapcsolatban. Természetesen vannak még tisztázatlan kérdések, és természetesen szerettünk volna továbblépni, de mégis. Ki gondolhatta volna, hogy itt mindenki - az államokkal együtt - rendelkezett volna azzal a bölcsességgel, hogy néhány hónappal az európai választások előtt megállapodjon egy európai bevándorlási paktumban? Higgyék el nekem, hogy ez az egyetlen módja annak megakadályozásának, hogy országainkban szélsőségesek uraljanak egy olyan témát, amelyhez intelligencia, emberség és állhatatosság szükséges. Ezért hálás vagyok Önnek, Muscardini asszony, hogy felvetette ezt a kérdést.
Wurtz úr, Ön elmondta, hogy a diagnózis tekintetében nem értünk egyet, és ez minden bizonnyal igaz is. Bár az Ön beszéde - ahogy mindig is - nagyon kimért volt a megfogalmazást illetően, de a lényegét tekintve rendkívül túlzó. A dolgok attól nem lesznek kevésbé megdöbbentőek, Wurtz úr, ha finoman fogalmazunk: a szavaknál fontosabb a mögöttes tartalom. Az, hogy a kapitalizmus reformra szorul, olyan biztos, ahogy most itt állok. Elmondanám Önnek, Wurtz úr, hogy a kapitalizmus soha nem okozott annyi kárt a társadalomra, a demokráciára vagy a környezetre nézve, mint az a kollektív rendszer, amelyet Ön oly sok évig támogatott. A legnagyobb ökológiai katasztrófák, Wurtz úr - hallgatnia kellene Cohn-Bendit úrra, aki az önkritikáról beszélt - a legnagyobb ökológiai katasztrófák nem a piacgazdaságra, hanem a kollektív rendszerre voltak jellemzőek. A társadalmi katasztrófák, Wurtz úr, a kollektív rendszer jellemzői voltak, és a kollektív rendszer tartotta fenn a berlini falat, több millióan fizikai szenvedéseket éltek át a szabadság elvesztése miatt. Ezért én továbbra is a piacgazdaság, a szabad kereskedelem és a kapitalizmus értékei, nem pedig a kapitalizmus elárulása mellett kötelezem el magam.
(Taps)
Mindketten visszatekinthetünk a 20. századra, és Ön biztos lehet abban, hogy az ítélet nem lesz kedvező azon eszmékkel kapcsolatban, amelyeket Ön évtizedekig hűségesen követett. Azt mondja nekem, hogy ébredjek fel, de, bár minden elismerésem az Öné, Wurtz úr, nem merném azt tanácsolni Önnek, hogy ne gondolkodjon túl kitartóan a 20. században történtekről, mert az olyan őszinte emberek, mint Ön is, felismernék, hogy olyan rendszereket támogatnak, amelyek már távol vannak a fiatalkori eszményeiktől.
Farage úr, nem rendelkezem megbízatással - ez tagadhatatlan -, de ha egészen őszinték akarunk lenni, az orosz csapatok sem rendelkeztek azzal, amikor behatoltak Grúzia területére.
(Taps)
Ön azok közé tartozik, akik már évek óta elítélik Európát a politikai akarat hiánya miatt. Választás előtt álltam: megkérdezhetem mindenkinek a véleményét és aztán cselekszem, vagy cselekedhetek és aztán megnézem, hogy mások egyetértenek-e velem. Én a cselekvést részesítem előnyben. Végül is, Farage úr, egy olyan Európát, amely olyannak látszik, amilyennek Ön szeretné. Igaz, én vagyok itt, ami kevésbé jó, de - a szíve mélyén - ez mégis az az Európa, amelyben reménykedik, amelyért imádkozik. Még hozzátenném, hogy Bernard Kouchner úrral együtt demokratikusan biztosítottuk, hogy az Európai Tanács jóváhagyja az általunk hozott döntéseket.
Még egy utolsó kérdés: amikor az írek - és ezt most nem bírálatként mondom, tekintettel a válság komolyságára - meghozták azt a döntést, hogy az európai bankok és leányvállalatok kivételével garanciát vállalnak minden termékért, jó dolog, hogy ott volt a Bizottság, hogy segítsen visszatérni a rendes kerékvágásba. Mi történt? 24 óra leforgása alatt az egész City ott állt likvid tőke nélkül, mert teljesen természetesen az összes likvid tőke a City-ből azon bankokhoz vándorolt, amelyeket az ír állam szavatolt, amely saját felelősségére úgy döntött, hogy GDP-jének 200%-ért kezeskedik. Világosan láthatjuk, hogy szükségünk van egymásra: ha nem hangoltuk volna össze a válaszlépéseinket, az egyes országok belekerültek volna a "ki tudja a legtöbb garanciát vállalni” spirálba, és az emberek megtakarításai abba az országba vándoroltak volna, amelyik a legtöbb garanciát vállalta a többiek rovására. Ön az Egyesült Királyság rendíthetetlen védelmezője - nos, Európa tette lehetővé a City egyensúlyi helyzetének helyreállítását, nem egyedül az Egyesült Királyság.
(Taps)
Végezetül Gollnisch úr, Ön az egyetlen a világon, aki úgy gondolja, hogy Európának semmi haszna. Két lehetőség van: vagy a világ téved és Önnek van igaza, vagy fordítva. Attól tartok, hogy megint fordítva van.
(Hangos taps)
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - (FR) Elnök úr, már tanúi lehettünk néhány ideológiai vitának, amelyek igen érdekesek voltak. Jómagam úgy gondolom, hogy most nincs itt az ideje, hogy beleszóljak ebbe a vitába, de szerintem később lesz még erre idő. Jelenleg inkább a válsággal kapcsolatos azonnali, sürgető válaszlépésekre helyezem a hangsúlyt.
Mindenesetre a következőt szeretném elmondani: a válság okairól készült elemzésünk egyértelműen kimutatja, hogy hiányosságok voltak a szabályozás tekintetében, főleg az Egyesült Államokban. Ezen a piacon bizonyos ágazatokat nem szabályoztak, és ez robbantotta ki a válságot. Elemzésünk azonban azt is kimutatja, hogy a válság alapvető oka kétségtelenül kapcsolódik bizonyos alapvető egyensúlyhiányhoz, amely az Egyesült Államok gazdaságában és a világgazdaságban is felfedezhető.
Az igazság az, hogy - ahogy azt több közgazdász hangsúlyozta és továbbra is hangsúlyozza - nehéz lenne olyan mértékű államadósságot fenntartani, mint amilyet az Egyesült Államok felhalmozott, valamint hogy a legnagyobb adóssággal rendelkező országok tartoznak a legnagyobb fogyasztók közé, míg a nagyobb tartalékokkal rendelkezők fogyasztják a legkevesebbet.
Alapvető problémák tapasztalhatók az államadóssággal, az államháztartás hiányával kapcsolatos egyensúlyhiány tekintetében. Világosan fogalmazva, ha az Egyesült Államok rendelkezett volna stabilitási és növekedési paktummal, lehet, hogy ez a pénzügyi válság be sem következett volna: ha a makrogazdasági alapok szilárdak, sokkal nagyobb az esélyünk a szabályozás terén tapasztalható hiányosságokkal kapcsolatos problémák elhárítására.
Való igaz, hogy előfordultak szabályozással kapcsolatos problémák is. Ez nem azért van így, mert a pénzügyi piac nem szabályozott - éppen ellenkezőleg, talán a leginkább szabályozott gazdasági ágazat, még az Egyesült Államokban is. Nem azért, mert Európában nem alakítottunk ki szabályozást - ellenkezőleg, ebben az ágazatban nagymértékű a szabályozás. Az azonban igaz, hogy előfordultak hiányosságok a felügyeleti mechanizmusok terén, amelyek - ne felejtsük el - alapvetően nemzeti rendszerek.
Ez az a terület, ahol az Európai Bizottságnak és az Európai Központi Banknak valójában nincs hatásköre - a felügyeleti mechanizmusok elsősorban nemzeti rendszerek. Az is igaz, hogy meg kell vizsgálnunk, hogy mit tehetünk jogalkotási szempontból, és ebben a tekintetben örvendetesnek tartom az Európai Parlament erőfeszítéseit. Igaz, hogy az Európai Parlament most már évek óta kiváló jelentéseket terjeszt elő az említettek közül bizonyos kérdésekkel kapcsolatban, és készek vagyunk arra, hogy együttműködjünk Önökkel.
Mindazonáltal érdemes emlékeztetni arra, hogy ahogy "egyetlen ember sem sziget”, úgy egyetlen intézmény sem sziget, és a Bizottság e kérdésekben együttműködik a Parlamenttel és a Tanáccsal is. Fogalmazzunk teljesen egyértelműen: néhány héttel ezelőtt - nem évekkel, nem hónapokkal, hanem néhány héttel ezelőtt - nem lehetett volna megváltoztatni bizonyos szabályokat, mert - ahogy azt Önök is nagyon jól tudják - egyes tagállamok alapjában véve ellenezték volna. Ez az igazság.
Ezért kell megértenünk, hogy most adottak a feltételek ahhoz, hogy bizonyos - remélem, megegyezésen alapuló - változtatásokat hajtsunk végre, nem csupán az európai reform érdekében, hanem azért is, hogy Európa globális reformokat tudjon javasolni a pénzügyi rendszer vonatkozásában.
A második kérdés az éghajlat-változási intézkedéscsomaggal kapcsolatos, és szeretnék köszönetet mondani, hölgyeim és uraim, az észrevételekért és a támogatásért. Először is ami az intézményi kérdést illeti - úgy gondolom, hogy Sarkozy elnök úr már nagyon világosan kifejtette ezt, de hadd mondjak néhány szót a Bizottság nevében -, ne keverjük össze a jól bevált döntéshozatali eljárások, különösen az együttdöntés és az Európai Parlament által betöltött központi szerep tiszteletben tartását azzal, hogy a tagállamok között szilárd konszenzusra van szükség olyan fontos kérdésekben, mint például az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomag. Ez a két szempont nem összeegyeztethetetlen, nem is ellentétes egymással, hanem kiegészíti egymást. Biztosíthatom Önöket arról, hogy az elnökséggel együtt energikusan és fáradhatatlanul azon dolgozunk, hogy nagyratörő, ám kiegyensúlyozott kompromisszumot érjünk el a Parlamenttel.
Teljesen őszintén kell beszélnem Önökkel, és azt tudom mondani Önöknek, hogy ha Sarkozy elnök úr nem játszik vezető szerepet, továbbá - úgy gondolom, mondhatom ezt - a Bizottság közreműködése nélkül, nem jutottunk volna konszenzusra az Európai Tanácson belül, hogy fenntartsuk az egy évvel ezelőtt elfogadott célkitűzéseket.
Az igazság az, hogy a mostanihoz hasonló pénzügyi helyzetben a kormányok - mondhatnám, teljesen természetesen - inkább védekezővé, óvatosabbá válnak. Talán olyan állásba szeretnének visszahúzódni, amelyben kevesebb ambíciót táplálnak. Ez pedig egy olyan kihívás, amellyel együtt kell szembenéznünk, mivel valóban úgy gondolom, hogy tragédia lenne, ha Európa feladná az éghajlatváltozás elleni küzdelemmel kapcsolatos törekvéseit.
Ez tragédia lenne, mert egyeseknek az a legfőbb kifogása az intézkedéscsomag ellen, hogy áldozatot kellene hoznunk anélkül, hogy ezt mások is megtennék. Valójában, ha azt szeretnénk, hogy mások velünk tartsanak, jelenleg nem mutathatjuk azt, hogy visszafogjuk ambícióinkat. Pontosan most van itt az ideje annak, hogy ragaszkodjunk a tavaly meghatározott "háromszor húsz” célkitűzéshez, és ezért kell nagyon határozottnak lennie az általunk közvetített üzenetnek. Szeretném elismerésemet kifejezni a Sarkozy elnök úr és az Európai Tanács tagjai által betöltött szereppel kapcsolatban is; szeretném kifejezni nagyrabecsülésemet Angela Merkel kancellár asszonynak. Egy évvel ezelőtt az Ő elnöksége alatt fogadtuk el ezeket a célkitűzéseket, és remélem, hogy most nem fogjuk alább adni ambícióinkat.
Érdekes, de én is csak ezt mondhatom, Schulz úr. Csak támogatni tudom az elmondottakat. Tényleg úgy gondolom, hogy politikai és ideológiai tekintetben lehetnek eltérések közöttünk, de - különösen olyan helyzetben, mint a mostani - egységesnek kell lennünk, nem lehet széthúzás közöttünk.
Úgy gondolom, hogy a Tisztelt Házban egyetlen politikai erő sem állíthatja, hogy monopóliuma lenne az európai eszmékkel kapcsolatban. Európa történelme során a kereszténydemokraták, a szocialisták, a liberálisok, valamint más jobboldali, baloldali és centrista erők járultak hozzá Európa politikai arculatának kialakításához.
Teljesen megértem a politikai vitát, és természetesen nem szeretném lebecsülni az ideológiai vita jelentőségét, mindazonáltal úgy gondolom, hogy egy olyan helyzetben, mint a mostani, érdemes lenne, ha mindenki, aki hisz az Európával kapcsolatos eszmékben, és aki úgy gondolja, hogy Európának egyre jelentősebb szerepet kell játszania a világban, konszenzusra jutna. Hiszen a világ - nem csupán az európaiak, hanem az egész világ - Európától várja, hogy javasoljon bizonyos megoldásokat.
A magam részéről biztosíthatom Önöket arról, hogy ennek a konszenzusnak a szellemében - természetesen a különböző politikai erők tiszteletben tartása mellett, de hogy úgy mondjam a különböző pártálláspontokon felülemelkedve - mi, a három intézmény, a Bizottság, a Parlament és a Tanács képesek leszünk együttműködni egy erősebb Európa létrehozása érdekében.
Hartmut Nassauer
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, ma délelőtt nagyon helyesen elhangzott, hogy az Európai Unió bebizonyította, hogy két igen jelentős válsággal kapcsolatban képes cselekedni. Ez bizalmat ébresztett a világ többi részében az Európai Unió szerepe iránt, valamint lehetővé tette az uniós polgárok bizalmának visszaszerzését. Ez főleg a Tanács soros elnökének köszönhető. Sarkozy elnök úr, Ön erre az eredményre jogosan lehet büszke.
Természetesen könnyen elképzelhető, hogy Sarkozy elnök úr akkor is energikus és ötletekben gazdag megközelítést alkalmazott volna, ha nem lett volna a Tanács elnöke. Tény azonban, hogy most Ő a Tanács elnöke, és ennélfogva az általa megtett intézkedések az Európai Unió előnyére szolgáltak. Ennek pontosan így kell lennie.
Kétségkívül észben kell tartanunk, hogy szerencsénk, hogy most éppen ő a Tanács soros elnöke. Az Európai Unió válságkezeléssel kapcsolatos képessége nem lehet a szerencse függvénye. Ez azt jelenti, hogy szükségünk van a Lisszaboni Szerződésre. Ez egy újabb érv a szerződés hatálybaléptetése mellett, és meggyőződésem, hogy itt, a Parlamentben a túlnyomó többség támogatja a szerződést.
A tartózkodás miatt eddig nem mondtuk ezt ki hangosan és egyértelműen, de úgy gondolom, hogy ideje rámutatni, hogy a Parlament a Lisszaboni Szerződés mögött áll, és jó lenne, ha a Parlamentnek sikerülne hatályba léptetnie a szerződést az európai választások előtt. Ez nem a mi hatáskörünkbe tartozik, de úgy gondolom, hogy ez az álláspontunk.
Schulz úr elemezte a pénzügyi válságot, feltárta a rendszer okait és minden további nélkül határozottan a konzervatívokra, a liberálisokra és a kereszténydemokratákra hárítja a felelősséget. Schulz úr, milyen egyszerű képet vázol fel Ön a világról! Minden bizonnyal a választások miatt. Ön nagyon is tisztában van azzal, hogy az európai prosperitás - a világ nagy részén sohasem tapasztalt - mértéke, a szociális biztonság magas szintje, a példátlan mértékű környezetvédelem, a kapcsolódó technológiai haladás és nem kevésbé, az említett eredményekhez köthető személyes szabadság mértéke, ez mind a szociális piacgazdaságon alapul, nem pedig a szocialista eszményeken. Emlékeztetnünk kell magunkat erre. Maga a rendszer nem bukott meg, csak néhány szereplője, akiket felelősségre kell vonni. Ehhez új rendelkezésekre van szükség.
Egy megjegyzést szeretnék fűzni az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomaghoz. A képviselőcsoport nevében azt is szeretném kijelenteni, hogy nem vitatjuk az ezzel kapcsolatos célkitűzéseket, a módszerekről viszont beszélnünk kell. Egy olyan időszakban, amikor a kibocsátáskereskedelem a Bizottság számításai szerint évente 70-90 milliárd euróba fog kerülni - amihez még hozzá kell adni mindazt, amire az hatással van -, nem gondolhatjuk komolyan, hogy ezt az egész struktúrát nem fogja érinteni a pénzügyi válság és a reálgazdaság válsága. Ezért szeretnénk kijelenteni, hogy továbbra is szilárdan elkötelezettek vagyunk a célkitűzések elérése iránt. Úgy gondolom, hogy helyénvaló körültekintően és alaposan átgondolni és megvitatni az ügyet annak biztosítása érdekében, hogy ne kövessünk el egyetlen jogalkotási hibát sem, és mindenekelőtt minden érintettet bevonjunk. Ehhez időre van szükségünk, és biztosítanunk kell, hogy kihasználjuk a szükséges időt.
Robert Goebbels
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a vízvezeték-szerelők korában élünk: először is ott volt a lengyel vízvezeték-szerelő, hogy rábírja a franciákat, hogy "nem”-mel szavazzanak az alkotmányszerződésre, aztán Joe, a vízvezeték-szerelő, hogy válasszon Obama úr és McCain úr között. Még állam-, illetve kormányfőinknek is vízvezeték-szereléssel kellett foglalkozniuk, hogy betömjék a folytonosan szétrepedő csővezetékeket egy olyan nemzetközi pénzügyi rendszerben, amelyet a teljes összeomlás fenyeget. Kormányaink ellátták magukat egy IKEA-szerszámkészlettel, amelynek lehetővé kell tennie minden egyes állam számára, hogy minden egyes konkrét helyzethez sajátos megoldást tákoljon össze. Ahogy azt minden ezermester tudja, az IKEA modelljei reménytelenül kidolgozatlanok: a nemzetközi pénzügyekhez alkalmazott IKEA-módszernek megvan az a kockázata, hogy nem lesz megfelelő. Az elnökség megtette, amit tudott, azaz elvégezte a válságkezelést, ahogy azt Sarkozy elnök úr is hangsúlyozta. Kormányainknak sikerült számtalan rést betömniük a nemzetközi pénzügyi rendszerben, amely annyira szorosan összekapcsolódik, hogy a működési hibák világméretűek lettek.
A vízvezeték-szerelésnek azonban megvannak a korlátai: a nemzetközi pénzügyek szabályozásával kell foglalkoznunk. Ha szeretnénk újratervezni a pénzügyi világot, hogy a reálgazdaságot szolgálja, nincs szükség még egy újabb magas szintű csoport létrehozására; a pénzügyi stabilitási fórum javaslatainak feljegyzéséért felelős alacsonyabb szintű csoport is teljesen megfelelő lenne. Például a fórum még 2001-ben javasolta, hogy a bankok által vállalt kockázatokhoz megfelelőbb fedezetet kellene nyújtani. Az Európai Parlament számtalanszor rámutatott a nemzetközi pénzügyek nyilvánvaló ostobaságaira, de soha nem figyeltek rá. Az állítások szerint az európai csúcstalálkozónak eltökélt szándéka, hogy levonja a tanulságokat a válságból, és arra késztesse a pénzügyi rendszer minden résztvevőjét, hogy felelősségteljesebben intézkedjen, többek között a fizetések és más ösztönzők tekintetében. Mindezek megvitatása céljából egy nemzetközi konferencia megrendezésére kerül sor. Tehát egy új Bretton Woods lesz a végeredmény? Kétségesnek tűnik. Már többen felemelték a hangjukat - többek között az elnökségben -, hogy óvjanak a túlzott szabályozástól. McCreevy biztos úr egyre provokatívabb: nem akar jogszabályt alkotni az idegen tőke felső határáról a befektetési alapok vonatkozásában. Míg az Európai Tanács szabályozni szeretné az aranyifjak fantasztikus bónuszait, McCreevy úr az önszabályozásban bízik, amelynek a működését láttuk az elmúlt években. Miközben Paulson úr a piacok megfelelőbb szabályozására szólít fel, McCreevy biztos úr úgy gondolja, hogy, idézem, "fennáll a valós veszélye annak, hogy a piaci hiányosságok kezelésére irányuló jó szándékú törekvések elsietett, nehézkes és káros szabályozáshoz vezetnek”. A Charlie McCreevy-k már most felkészítenek bennünket a következő spekulációs buborékra, amely előrejelzésem szerint a kibocsátási kvóták kereskedelmi rendszerének másodlagos piaca körül fog kialakulni. Mindeközben Sarkozy úr, a reálgazdaság recessziója következik be. Nem most van itt az ideje annak, hogy visszavegyünk a környezettel kapcsolatos ambícióinkból, de annak sem, hogy egyoldalúan megváltoztassuk az egyetlen európai ipari ágazatot, amely nyitott a nemzetközi versenyre.
Marielle De Sarnez
(FR) Elnök úr, Európa a globális pénzügyi válság idején teszi meg első intézkedéseit politikai szereplőként; és az Ön elnöksége, a francia elnökség alatt az állam-, illetve kormányfők helyes döntéseket hoztak. Ezenkívül úgy gondolom, hogy az európai terv átgondoltabb, mint a Paulson-terv, és remélem, hogy képes lesz a károk csökkentésére.
Nyilvánvaló, hogy most tovább kell lépnünk. A globális pénzügyi rendszer reformja, amelyben mindannyian reménykedünk, és amelyért könyörgünk, csak akkor válik lehetővé - és erről teljesen meg vagyok győződve -, ha Európa olyan helyzetben van, hogy éreztesse jelenlétét, és ehhez új forrásokat kell találnunk. Létre kell hoznunk egy európai értékpapír-piaci hatóságot és egy európai bankbizottságot. Szükségünk van egy európai szabályozó hatóságra, amely képes lesz tárgyalni az Egyesült Államok szabályozó hatóságaival, és a saját földrészünkön meg kell tudnunk szüntetni az adóparadicsomokat, ha azt szeretnénk, hogy ezen elképzelés igazolására irányuló törekvéseink az egész világon hitelesek legyenek.
Ehhez hasonlóan, ha szembe akarunk szállni a gazdasági és társadalmi válsággal, európai válaszlépésre lesz szükségünk. Közös cselekvési tervre van szükség, hogy segítsünk embertársainknak, hogy a jövőben nem áthelyezhető tevékenységekbe fektethessünk be - például a nehéziparba vagy egy olyan tervbe, amely arra irányul, hogy az épületeket közelítsük a környezetvédelmi normákhoz. Az euroövezetben gazdasági kormányzatra lesz szükségünk - bizonyosan itt van ennek az ideje. Sőt, a jövőben olyan európai fejlődési modellt kell kigondolni, meghatározni, támogatni és ösztönözni, amely etikus, emberséges, társadalmi szempontból felelősségteljes és - a szó legteljesebb értelmében - fenntartható.
Konrad Szymański
(PL) Elnök úr, örülök, hogy több időt hagytunk magunknak ahhoz, hogy egy kiegyensúlyozottabb határozatot fogadjunk el a szén-dioxid-kibocsátás csökkentéséről. A Bizottság által javasolt rendszer a korlátozások bevezetésével járó költségeket igen aránytalanul osztotta fel. Ez azt jelenti, hogy a szénen alapuló energiatermelést folytató országokat évente több milliárd euro összegű költség terhelné. Ezek az országok valószínűleg az Unió legszegényebb országai közé tartoznak. Ez egy olyan dolog, amit például a lengyelek - akiknek hatalmas költséget kellene kifizetniük - egyszerűen nem tudnak megérteni. Fontos szem előtt tartani, hogy aligha mutatunk jó példát azzal, hogy a világon egyedül mi vezetünk be egy ilyen rendszert, ilyenformán saját gazdaságunk alapjait gyengítjük.
Ezenkívül a pénzügyi válság nem szolgálhat ürügyül a grúziai helyzet mellőzésére. Emlékeztetnünk kell arra, hogy Oroszország most több mint háromszor annyi katonát állomásoztat a vitatott területeken, mint augusztus 7-én. Oroszország "fait accompli” politikát folytat Oszétia nemzetközi státusával kapcsolatban, és nem hajtja végre a békeegyezményt. Ennélfogva elveszítette azon jogát, hogy az Európai Unió partnere legyen.
Könnyedebb hangnemre váltva és befejezésül azt szeretném elmondani, hogy minél gyakrabban látogatja az Európai Parlament üléseit, Sarkozy úr, annál kevésbé vagyok biztos abban, hogy Önt vagy inkább a feleségét hallgatnám. Meg kell mondanom azonban, hogy jóllehet időnként nem értek egyet azzal, amit mondania kell, az Ön mondanivalója mindenképpen felélénkíti a Tisztelt Házat. Gratulálok ehhez a teljesítményhez.
Philippe de Villiers
(FR) Elnök úr, csak egy perc áll rendelkezésemre, de szeretném elmondani, hogy a pénzügyi válság idején Önnek egymagában sikerült megdöntenie az intézményi dogmákat: Brüsszel, Frankfurt, verseny, a maastrichti kritériumok, a globális szabadkereskedelmi rendszer, a vállalkozásoknak és különösen a bankoknak nyújtandó állami támogatás tilalma stb.
Nem sokkal ezelőtt Ön említette az állami befektetési alapok kérdését, amely rendkívül fontos a jövőre nézve, hogy megmentsük vállalkozásainkat, ha pácba kerülnek, illetve ha már pácban vannak, mert ez a helyzet. Sarkozy úr, a helyzet jelenlegi állása szerint azonban a Lisszaboni Szerződés - amelyet Európa vezetői, és főleg Ön, megpróbálnak életben tartani - megakadályozta volna Önt abban, hogy megtegye, amit éppen megtett. A Szerződés tiltja a tőke mozgásának bármilyen korlátozását, tilt minden beavatkozást és tiltja, hogy a Központi Bankra politikai befolyást gyakoroljanak, és mindenekelőtt tiltja a vállalkozások állami támogatását.
A kérdés egyszerű: Sarkozy úr, Ön mit választ? Azt akarja, hogy meg legyen kötve a keze vagy azt, hogy szabad kezet kapjon? Ha szabad kezet akar, nem a Lisszaboni Szerződésre van szüksége, hanem egy olyan szerződésre, amely figyelembe veszi azon tanulságokat, amelyeket a mostani helyzetből együtt levonunk.
Sergej Kozlík
- (SK) Egyetértek az Európai Tanács azon következtetéseivel, hogy az Európai Uniónak a nemzetközi partnereivel együtt a pénzügyi rendszer teljes körű reformjának végrehajtására kell törekednie. Ez lesz a helyzet legalább 10 évig, és az átlagpolgárok fogják megfizetni az összes hiba árát. Gyorsan kell határozatokat hozni az átláthatóságról, a határokon átnyúló felügyelettel és válságkezeléssel kapcsolatos globális szabályozási normákról.
Az egyes országokon belül nyújtott állami támogatás nem torzíthatja a gazdasági versenyt például azon bankfiókok pozitív megkülönböztetése révén, amelyek egy másik uniós tagállamban található központi bank tulajdonában vannak. Ezenkívül nem fordulhat elő, hogy a bankfiókokból a likvid eszközök aránytalan mértékben áramoljanak az anyabankhoz. Támogatom a minősítő intézetek tevékenységeire és felügyeletükre irányadó szabályok megerősítését. Továbbá gyorsan kell határoznunk a bankbetétek biztonságára irányadó szabályokról a fogyasztók hatékonyabb védelmének biztosítása céljából.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Elnök úr, azokat a pontokat vázolom fel, amelyekben egyetértek az elnökséggel, és amelyekben nem, továbbá elmondom, hogy szerintem mi maradt ki az elnökség mondanivalójából.
Egyetértek azzal, hogy a válság nem csupán az Egyesült Államokban kialakult válságból indult ki. Egyetértek azzal az alapelvvel, amit Alan Greenspan a "tőzsdemámor” szakaszának nevez. Egyetértek azzal, hogy a piacok hanyatlottak, mert a szabályozás kudarcot vallott, és a kormányoknak kellett segítségre sietniük. Egyetértek azzal, hogy ez egy globális válság, tehát azzal is, hogy szükség van valamiféle Bretton Woodsra, amelyet egyesek "Mark II”-nek, mások "Mark III”-nak neveznek. Természetesen Sarkozy elnök úrnak a jelenlegi rendszerre való utalása erősen emlékeztet arra, amit de Gaulle tábornok tett az első Bretton Woods összeomlása előtt, Fort Knox "feladása” előtt, amikor Nixon elnök úgy határozott, hogy megszünteti a dollár aranyhoz való rögzítését.
Ezért európai diplomáciát, az euro diplomáciáját kell kialakítani, ahol Európa egységes álláspontot képvisel, és "rendet kell raknia a saját háza táján”. Az azonban, hogy "rendet rak a saját háza táján”, azt jelenti, hogy folytatja a pénzpiacok fejlesztését - ez esetben a kiskereskedelmi piacokét, hogy megfelelő méretűek legyenek -, és elgondolkodik a szabályozási keretről.
Ami az Európai Központi Bankot illeti, egyetértek azzal, hogy jól teljesített. Gyorsan cselekedett, de egyúttal kapkodva. Háromszor is megváltoztatta a lejárati időkkel és a garanciákkal kapcsolatos szabályokat, miközben a bankoknak kiszámíthatóságra van szükségük a finanszírozás terén.
Másodszor, a monetáris politika - mint végső mentsvár - még mindig centralizált. Ugyanakkor a bankfelügyelet továbbra is decentralizált.
Elnök úr, nem jött el még az ideje annak, hogy eldöntsük, szeretnénk-e kihasználni a Szerződés 105. cikkét, amely nagyobb felügyeleti hatáskört biztosít az Európai Központi Banknak?
Teljes mértékben egyetértek a gazdasági kormányzat kérdésében. Miközben ilyen ideológiai vitába keveredünk, fel kellene idéznünk azt, amit Marx mondott, hogy a gazdasági struktúrák változásakor a politikai felépítménynek is változnia kell.
Létrehoztuk a Maastrichti Szerződést, de nem rendeztük az intézményi struktúra kérdését.
A Lisszaboni Szerződés előtt meg kell határoznunk, hogy milyen szabályok fogják lehetővé tenni, hogy előrelépést érjünk el ezen a téren.
Harmadszor, és ez rendkívül fontos, van egy igen sajátos kérésem. A pénzügyi gazdaságot szembe kell állítani a reálgazdasággal. Elnök úr, ne mondjon búcsút az elnökségnek anélkül, hogy először megbízza a Bizottságot azzal a konkrét feladattal, hogy hozza létre a lisszaboni+ menetrendet, amelynek 2011. január 1-jén kell hatályba lépnie, és amelynek magában kell foglalnia a pénzügyi keretek felülvizsgálatát.
Van még egy utolsó idézetem. Ezzel az ideológiai témával kapcsolatban egy spanyol filozófus - Unamuno - egyszer azt mondta, hogy az Egyház védelmében egyházellenes. Én ellenzem a teljes piaci liberalizációt. Úgy gondolom, hogy e tekintetben az elnökség és én egyetértünk.
Poul Nyrup Rasmussen
Elnök úr, ezt a válságot el lehetett volna kerülni: ez nem a természet törvénye, amely elkerülhetetlen. Ez egy hosszú történet, és most nincs arra idő, hogy belemerüljek, de egy dolog bizonyos: kérem, tanuljunk a tapasztalatokból, és csináljuk együtt a dolgokat. Tartsuk meg a lendületet!
Sarkozy elnök úr, Ön annyira energikus, de továbbra is tartsa meg ezt a tetterőt, mert amennyire sürgető volt a bankjaink beolvasztásának elkerülése, most ugyanolyan sürgős a jobb szabályozás, és hogy megakadályozzuk, hogy ez a recesszió eluralkodjon. Ma Önhöz és a Bizottság elnökéhez fordulok, hogy tegyék meg a következő kötelezettségvállalásokat.
Először is: adjon nekünk, Barroso elnök úr, egy előzetes karácsonyi ajándékot - új és jobb előírásokra vonatkozó konkrét javaslatok formájában. Biztos vagyok abban, hogy a Tanács tisztelt soros elnöke, Sarkozy elnök úr, egyetértett vele, amikor arra kérte Önt, hogy kötelezze el magát arra, hogy az Európai Parlament e jelentésére a következő konkrét javaslattal válaszol: nem csak a bankok szabályozásáról van szó, hanem a fedezeti alapok és a magántőke szabályozásáról is. Ez az első kötelezettségvállalás.
Annyira örültem, Sarkozy elnök úr, amikor Camp Davidben Ön már a kezdetén megemlítette ezt a tényt, mert a fedezeti alapok és a magántársaságok most azt próbálják bemesélni nekünk, hogy semmi közük a pénzügyi válsághoz. Ez egyszerűen nem igaz. Évekig nagymértékben eladósodva és pénzsóváran folytatták tevékenységüket, tehát kérem, ígérjék meg nekem ma, hogy a szabályozás valamennyi szereplőre ki fog terjedni, máskülönben nem tanulunk a tapasztalatokból.
Másodszor: rengeteg részletet említhetnék, de csupán egy választ szeretnék kapni a Bizottság elnökétől, Barroso úrtól - kérem, hogy vállaljon kötelezettséget arra vonatkozóan, hogy kitart a Parlament piacszabályozásról szóló javaslatai mellett.
Az utolsó kérdés Sarkozy elnök úrnak szól. Ön is és én is - és mindannyian - úgy gondoljuk, hogy ez egy sorsdöntő időszak az Európai Unió számára. Ne keltsük azt a benyomást az átlagpolgárokban, hogy az Európai Unió nem képes elkerülni a recessziót, amely több millió ártatlan munkavállalót fog sújtani. Ezért szeretném elismételni, amit Ön is mondott: csináljuk együtt. Rendelkezésemre állnak számítások, és úgy gondolom, meg kellene kérni a Bizottságot, hogy erősítse meg, Sarkozy úr, hogy ha közösen cselekszünk, és a következő négy évben évente csupán 1%-kal többet fektetünk be az infrastruktúrába, az oktatásba, a munkaerő-piaci politikába és a magánágazatba, 10 millióval több munkahellyel fogunk rendelkezni. Úgy gondolom, hogy ez egy olyan célkitűzés, amelyért érdemes küzdeni, és őszintén remélem, hogy Ön, Sarkozy elnök úr, decemberben vagy még előbb elkötelezi magát ennek megvalósítása iránt. Most vagy soha.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
(FR) Elnök úr, Barroso úr, Sarkozy úr, a Külügyi Bizottságban már kétszer volt alkalmam elmondani, milyen nagyra értékelem azt, amit az Oroszország és Grúzia között kirobbant válság idején tettek, és ezt ma is csak megismételni tudom. Ugyanilyen nagyra értékelem a pénzügyi válsággal és az általa előidézett gazdasági következményekkel kapcsolatban tett intézkedésüket.
Oroszországgal kapcsolatban azonban hadd mondjam el, hogy nem volt teljesen megnyugtató érzés azt olvasni a Tanács következtetéseiben, hogy kétségtelenül olyan határozat született, hogy az Oroszországgal való új paktumról, illetve stratégiai szövetségről szóló tárgyalások a továbbiaktól függetlenül folytatódni fognak, még ha a Tanács és a Bizottság következtetéseit figyelembe is veszik. Ezt egyáltalán nem találom megnyugtatónak, mert bár egyrészt Önhöz hasonlóan, elnök úr, meg vagyok győződve arról, hogy folytatni kell az együttműködést Oroszországgal, másrészt úgy gondolom, hogy nem kelthetjük azt a benyomást - biztos vagyok benne, hogy Ön is így gondolja -, hogy semmi sem történt, és minden marad a régiben.
Biztos vagyok benne, hogy Ön azon lesz - és ezt most kérem is Öntől képviselőcsoportom nevében -, hogy a moszkvai csúcstalálkozón majd egyértelműen közölje Oroszországgal, hogy a dolgok természetesen nem a régi kerékvágásban haladnak majd tovább, és hogy erre nagyon oda fogunk figyelni.
Bernard Wojciechowski
- (PL) Elnök úr, Robert Gwiazdowski, az "Adam Smith Intézet” szakértője azzal vált ismertté, hogy megírta, hogy Monty Kaczyński Repülő Cirkusza visszatért Brüsszelből, de az egyáltalán nem volt világos, hogy először is miért repült oda. A lengyel adófizetőknek körülbelül 45 000 euróba került, hogy elnökük eljusson Brüsszelbe. A következő kérdést szeretném feltenni Önnek, elnök úr. Miért engedélyezte, hogy egy olyan politikus vegyen részt a vitákon, aki nem is tagja a lengyel kormányküldöttségnek? Valójában senki sem tudja, hogy ez az ember mit is keresett ott. Ráadásul Kaczyński úr szélsőséges lengyelországi csoportosulások jelentős támogatását élvezi. A szóban forgó csoportosulások fanatikusnak is nevezhetők. Ezenkívül - tudomásom szerint - Kaczyński úr csak lengyelül beszél. Semmilyen idegen nyelven nem tudja kifejezni elképzeléseit. Ezért nagyon érdekelne, elnök úr, hogyan sikerült kommunikálniuk. Lenne olyan kedves kifejteni a Tisztet Ház előtt, hogy pontosan mit is keresett Lech Kaczyński úr az Európai Tanács csúcstalálkozóján, és hogy személyesen Ön miről tárgyalt vele?
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök úr, több mint 12 éve tárgyalunk a globalizációs csapdáról ("le piège de la mondialisation”), és most hirtelen lezárjuk. Egy célszerű javaslatot szeretnék tenni a Tanács tisztelt soros elnökének. Javaslom, hogy hozzon létre egy egyetemi tanszéket, amely a pénzpiacok történetével foglalkozik. Ez lehetővé tenné, hogy részletes kutatást végezzenek azzal kapcsolatban, hogyan kerülhettünk a jelenlegi helyzetbe. A Martin Schulz által mondottak szellemében: "Soha többet”, amin valószínűleg azt értette, hogy "soha többé”, azaz hogy ehhez hasonlónak nem szabad újra megtörténnie. "Soha többet” azt jelentené: újra menjünk el ilyen messzire. Erre nem kerülhet sor.
Ez a tanszék lehetővé tenné számunkra, hogy megállapítsuk, milyen mértékben felelősek a konzervatívok - akiket a szélsőséges amerikai neoliberalizmus vezet - és a szociáldemokraták - akik nem követelték elég határozottan a társadalmi egyensúlyt. Használjuk ki a lehetőséget, tanuljunk a múlt történéseiből, hogy egy bátor európai szociáldemokráciát tudjunk kialakítani, és ne elégedjünk meg a jelentéktelen előnyökkel, amelyeket állítólag a Lisszaboni Szerződés tudott volna nyújtani nekünk annak ellenére, hogy még csak nem is hibátlan.
Margie Sudre
(FR) Elnök úr, a Grúzia és Oroszország közötti konfliktus, valamint a pénzügyi válság is lehetőséget biztosított az Európai Unió számára, hogy a nemzetközi színtéren tapasztalt, elsőrendű politikai szereplőként lépjen fel.
Sarkozy úr, az Ön határozottságának köszönhetően Európának sikerült megegyeznie, hogy összehangolt, hatékony és gyors válaszlépéseket tegyen. A válság idején Európa bebizonyította, hogy valóban jelen van, és bemutatta, milyen hozzáadott értékkel rendelkezik.
Például a bevándorlással kapcsolatban a "ki-ki gondoskodjon magáról” már idejét múlta. Az, hogy az Európai Tanács elfogadta a francia elnökség által kezdeményezett bevándorlási és menekültügyi paktumot, jelentős előrelépést jelent.
Ami az éghajlatváltozás elleni küzdelmet illeti, Európának konkrét célokat kell kitűznie maga elé, és meg kell mutatnia az utat nemzetközi partnereinek. Sarkozy úr, Ön már beszélt erről a kérdésről, de reméljük, hogy ez a megállapodás minél kiegyensúlyozottabb lesz, mert figyelembe kell vennie országaink gazdasági helyzetét, amely jelenleg igen labilis. Ezenkívül azonban meg kell vizsgálnunk azt is, hogy a jövőre vonatkozóan milyen típusú növekedést válasszunk.
Hogy szembenézzen az előtte álló kihívásokkal, az Európai Uniónak most még inkább szüksége van a Lisszaboni Szerződésre, mint valaha. Megértjük az írek aggályait, de a status quo fenntartása nem jelent választási lehetőséget. Írországnak megoldást kell javasolnia az Európai Tanács decemberi ülésén: közülünk többen ezt követelik.
Az utóbbi hetekben büszkeséggel néztük, hogy létrejött egy politikai szempontból erős Európa, amely a hányattatás idején egységes, határozott magatartást mutat partnereinek, és amelyre odafigyelnek a nemzetközi színtéren. Reméljük, hogy ez az új európai gondolkodásmód válik uralkodóvá és általánossá. Ennek eléréséhez a Lisszaboni Szerződés a rendelkezésünkre álló legjobb megoldás.
Martin Schulz
(FR) Elnök úr, nem tudom, hogy az eljárási szabályzat mely cikke alapján van jogom felszólalni, mindenesetre köszönöm, hogy megkaptam ezt a lehetőséget.
Sarkozy elnök úr, az volt a benyomásom, hogy Ön a Tanács soros elnökeként szólalt fel, én pedig az Európai Parlament egyik képviselőcsoportjának elnökeként válaszoltam. Nem éreztem úgy, hogy a Francia Köztársaság elnökéhez beszélek, mert biztosíthatom, hogy különben teljesen másképp beszéltem volna, mivel nincs véleménykülönbség köztem és francia szocialista kollégáim között.
Nicolas Sarkozy
Elnök úr, mindenekelőtt teljesen természetes, hogy Schulz úr válaszolt. Ha jól értem, saját nevében beszélt. Kedves Martin barátom, sajnálom, ha megsértettem azzal, hogy egy francia szocialistához hasonlítottam.
(Taps)
Én ezt nem szántam sértésnek, de önként elismerem, hogy az a fontos, amit az érintett gondol. Ezért, Pöttering úr, visszavonom a megjegyzésemet. Schulz is tud úgy beszélni, mint egy francia szocialista.
Nassauer úr, köszönöm a támogatását. Igen, szükségünk van a Lisszaboni Szerződésre, és hogy őszinte legyek, a francia elnökség megbízatásának legvégéig azért fogok küzdeni, hogy meggyőzzem az embereket arról, hogy Európának a 21. századnak megfelelő intézményeket kell létrehoznia. A politikus olyan ember, aki vállalja a felelősséget. Támogattam a lisszaboni folyamatot, és küzdeni fogok annak biztosításáért, hogy a lisszaboni folyamat befejeződjön; továbbá szeretnék megismételni egy dolgot: ha nincs Lisszabon, akkor lesz Nizza, és ha a Nizzai Szerződés van, az az új bővítések végét jelenti, ami igen sajnálatos lenne. Így aztán reménykedjünk, hogy mindenki vállalni fogja a felelősséget.
Nassauer úr, vegyük most az Ön által említett kérdést, azaz, hogy sok munkára van szükség az éghajlat-változási intézkedéscsomag vonatkozásában. Teljesen tisztában vagyok ezzel, de nem adhatjuk fel törekvéseinket, mert meggyőződésem, hogy könnyebb kompromisszumot elérni egy nagyobb jelentőségű ambícióval, mint egy kisebbel kapcsolatban. Könnyebb lesz kompromisszumra jutni egy valóban ambiciózus, mint egy korlátozottabb javaslat esetében, és hiba lenne, ha azon igyekezetünkben, hogy mindenkinek a kedvében járjunk, végül egy teljesen megfoghatatlan európai politikát hoznánk létre. Tisztában kell lennünk ezzel a kockázattal.
Goebbels úr, Ön vízvezeték-szerelésről és szerkezetről beszélt, és valóban számítok Luxembourg támogatására, hogy alapvetően újra lehessen tervezni a pénzügyi szabályozást a kontinensen és azon kívül is.
Goebbels úr ez azonban nem kritika, még kevésbé támadás: ez pusztán egy észrevétel.
De Sarnez asszony nagyon helyesen mondta: nem küzdhetünk a kontinensünkön kívül alkalmazott bizonyos gyakorlatok ellen, és mégsem engedhetjük meg azokat Európában. Ez minden. Azok, akik úgy gondolják, hogy célponttá váltak, túl sokat feltételeznek; én személy szerint kifejezetten senkit sem támadok, és ez álmomban sem jutna eszembe.
De Sarnez asszony, köszönöm, hogy elmondta, hogy helyes döntéseket hoztunk. Személy szerint azt mondhatom, hogy támogatom arra vonatkozó javaslatát, hogy hozzunk létre egy európai szabályozó hatóságot: ennek van értelme. Miért is nem valósíthatjuk meg nyomban? Azért, mert egyes kisebb országok úgy gondolják, hogy saját szabályozási rendszerük védelme révén nemzeti identitásukat védik. Nem hibáztatok senkit. Ezért, De Sarnez asszony, meglátásom szerint végül szükségünk lesz egy európai szabályozó hatóságra, és addig legalább ki kell alakítanunk az európai szabályozó hatóságok közötti koordinációt. A Bizottsággal együtt ezt az irányt javasoljuk, és úgy gondolom, hogy ez az egyetlen reális lehetőség, mert különben zsákutcába kerülünk.
Ön arra is utalt, hogy európai gazdasági kormányzatra és egy európai gazdasági tervre van szükség. Helyesen teszi, hogy megemlíti, de beszédével kapcsolatban szeretnék tiltakozni azon - nem az Ön nevéhez fűződő - állítás ellen, amely egyenlőségjelet tesz bármilyen európai kezdeményezés és a deficit növekedése közé. Nyomatékosan mondom, hogy ez már több a soknál. Jogunk van a szólásszabadsághoz. Lehetséges anélkül is támogatni egy európai gazdaságpolitikát, hogy a deficit növekedését segítenénk elő, és az európai politikákat nem leszünk képesek koordinálni pusztán a kérésre történő megújulás révén.
Mi - nem azt mondom, hogy "Önök” - nem adhatunk egymás szájába szavakat, ahogy korábban tettük azokkal, akik véleményt mertek nyilvánítani a monetáris politikáról: lehet anélkül is eltérő monetáris politikát támogatni, hogy kétségbe vonnánk az EKB függetlenségét. A következőt szeretném mondani: lehetséges anélkül is támogatni egy európai strukturális gazdaságpolitikát, hogy a deficit növekedését segítenénk elő. Fejezzük be, hogy azt mondogatjuk, hogy egyeseknek igaza van, mások pedig tévednek. Szó sincs erről, az európai vitának valódi vitának kell lennie, és senki sincs birtokában az egyetlen igazságnak.
Időről időre tovább kell lépnünk - és ez lehet az egyetlen pont, amiben egyetértek de Villiers úrral -, időnként el kell távolodnunk azon dogmáktól, amelyek olyan sok kárt okoztak Európa eszméjének, azon dogmáktól, amelyeknek még kevesebb létjogosultsága van, mivel gyakran nem demokratikus, tehát nem törvényes szervek által hozott határozatok eredményeként jönnek létre. Az én európai eszmém határozottan amellett áll ki, hogy az európai demokrácia valódi demokrácia legyen. A csoportgondolkodás, a dogmák, a szokások és a konzervativizmus rengeteg kárt okoztak, és majd kihasználom az alkalmat, hogy erről egy másik témával kapcsolatban még bővebben beszéljek.
Szymański úr, szeretném elmondani, hogy teljesen megértem Lengyelország problémáit, különösen azt, hogy a gazdaság 95%-ban a széntől függ, de úgy gondolom, hogy Lengyelországnak szüksége van Európára a bányászat korszerűsítéséhez, valamint hogy teljesen előnyös megállapodásokat érhetünk el Lengyelországgal a tiszta széntechnológiával kapcsolatban. Ami még ennél is fontosabb, a bányászat korszerűsítéséhez Lengyelországnak egész Európára szüksége van. Nekünk szükségünk van Lengyelországra, Lengyelországnak pedig Európára. Ennek alapján próbálunk Barroso úrral együtt kompromisszumra jutni lengyel és magyar barátainkkal, valamint azokkal, akiknek aggályaik vannak a növekedéssel kapcsolatban.
De Villiers úr, ahogy Ön mondta, megdöntöttem a dogmákat, mert hiszek a pragmatizmusban, de őszintén szólva nem tulajdonítok a Lisszaboni Szerződésnek olyan hiányosságokat, amelyek nem jellemzőek rá. Abban a helyzetben vagyok, hogy tudom, hogy a Lisszaboni Szerződés nem csodaszer. Nem tökéletes, de a Vendée-n kívül, de Villiers úr, nem létezik olyan, hogy tökéletes, főleg ha 27 ország együttműködéséről van szó, amelyeknek mindnek más kormánya és történelme van. Fel kell adnia az eszményi szerződésről való elképzelést - Ön nagyon jól tudja, hogy ilyen soha nem lesz. Az európaiak gyakorlatiasan, ésszerűen gondolkodnak, inkább választanak egy nem teljesen tökéletes szerződést, amely javít a dolgokon, mint egy tökéletest, amely soha nem fog létrejönni, mert soha nem jön létre megegyezés ezzel a megfoghatatlan elképzeléssel kapcsolatban.
Európa lényege, hogy minden nap előrehaladást érjünk el, mert véget akartunk vetni a háborúnak, és szeretnénk megteremteni egy olyan térséget, amely a demokrácián alapul. Úgy gondolom, de Villiers úr, hogy valami másféle küzdelemmel kellene foglalkoznia, mert úgy tűnik, hogy ez abban áll, hogy egy képzelt ellenséget talál ki, amikor a jelenlegi válság idején elég egyértelmű, hogy az európaiak megértik, hogy az együttműködés erő, nem pedig gyengeség. Még akkor is, ha valaki olyan erős és tehetséges, mint Ön, ezzel a pénzügyi válsággal szemben egyedül tehetetlen. Jobb lenne célravezető kompromisszumot kötni Európa egészével, mint egyedül ülni egy sarokban annak tudatában, hogy Önnek van igaza.
A "szabad kéz” kérdésével kapcsolatban, de Villiers úr, a válaszom Önre vonatkozik; ez egy szabad ember válasza, többek között a francia politikai vitában is. Továbbá úgy gondolom, hogy számunkra az a legfontosabb, hogy abbahagyjuk az értelmetlen beszédet, és úgy gondolom, hogy megfelelő kompromisszumokat lehet elérni őszinte emberekkel, akik végigviszik elképzeléseiket, valamint hogy az európai politikai vitával az a probléma, hogy nincsenek elképzelések, ami mindnyájunkat érintett, minden képviselőcsoportot, mintha megbénított volna bennünket az a gondolat, hogy valami újjal kell előállnunk. Amikor Európa előrehaladást ért el, az azért volt, mert egy adott pillanatban férfiak és nők új utat törtek; az önkritika pedig, amelyre Ön is felszólított, olyan dolog, amit mindnyájunknak gyakorolnunk kell. Európában hosszú ideig úgy tettünk, mintha mozdíthatatlanok lennénk. Követtük az alapító atyákat, de nem követtük a példájukat: nem kerestünk új utakat, nem álltunk elő új elképzelésekkel. Szilárd meggyőződésem, hogy jelenleg elképzelésekre van szükségünk, mert végül a legnagyobb veszély abból származik, ha most nem teszünk semmit, valamint abból, ha nem vagyunk bátrak, amikor egy teljesen új helyzetbe kerülünk.
Kozlík úr, az átláthatóság létfontosságú. Ami a minősítő intézeteket illeti, úgy gondolom, hogy ezen intézetek hozzáállása volt a legfelháborítóbb az egész válságban. Ezen minősítő intézetek mondjuk pénteken még a "három A” kategóriába sorolták azon termékeket, amelyeket hétfőn már visszaminősítettek a "három B” kategóriába. A három minősítő intézet egyeduralma - amelyek többsége amerikai - nem folytatódhat tovább. A jövőbeni szabályozással kapcsolatos első csúcstalálkozón a minősítő intézetek, bizonyos csoportokhoz viszonyított függetlenségük és egy európai minősítő intézet létrehozásának kérdése nyilvánvalóan a legfontosabb témák közé fog tartozni. A versennyel kapcsolatban azt szeretném mondani Önnek - és mindenkinek, aki a versenyről beszélt -, hogy én hiszek a versenyben, de elég sok emberrel találkoztam, akik öncélúvá akarták tenni, amikor valójában ez csak a cél elérésére szolgáló eszköz. A verseny a növekedés eszköze; nem öncélú, és én minden tőlem telhetőt meg fogok tenni, hogy ez az elgondolás az új európai politika részévé váljon.
Hiszek a szabadságban, a szabad kereskedelemben, és úgy vélem, hogy el kell utasítanunk a protekcionizmust, de a versenynek a növekedés elérésére szolgáló eszköznek kell lennie. A versenyt célnak, öncélú dolognak tekinteni hiba: a válság előtt is így gondoltam, és most, a válság után sem változott a véleményem.
García-Margallo úr, Önnek igaza van abban, hogy egy új Bretton Woodsra van szükségünk, mert, ahogy Daul úr és Schulz úr az előbb elmondta, nincs értelme nemzetközi csúcstalálkozót tartani, ha mindössze a réseket akarjuk betapasztgatni. Nincs értelme, ha csak félig-meddig akarjuk megváltoztatni a rendszert.
Ön megemlítette a számviteli standardokat, de nézze meg a bankjainkat. Kezdjük azzal, hogy az amerikai számviteli standardok korlátlan uralma tűrhetetlenné vált. Másodsorban az, hogy a bankok milyen összegű kölcsönt tudnak nyújtani, attól függ, milyen saját pénzeszközeik és forrásaik vannak. Ha a forrásokat a piaci árfolyammal való kiértékelést alkalmazva vizsgáljuk meg, egy már nem létező, teljesen ingataggá vált piac alapján, tönkre fogjuk tenni a bankokat, amelyek ennek következtében még kevésbé tudják ellátni feladatukat. A számviteli standardok megváltoztatását, amit a Bizottság elnöke is felvetett, teljes mértékben támogatjuk - ez sürgető kérdés volt. Elnök úr, ezenkívül elismerésemet szeretném kifejezni az Európai Parlament által e változtatás megszavazásával kapcsolatban tanúsított rugalmasság miatt, mert meglepő gyorsasággal egyetértés alakult ki az együttdöntési eljárás során, amit az Európai Tanács örömmel fogadott.
Rasmussen úr, elkerülhettük volna a válságot? Mielőtt ezt el tudnánk dönteni, abban kell megegyeznünk, hogy mi váltotta ki a válságot. Mi is történt? Az Amerikai Egyesült Államok, szövetségesünk és barátunk, az elmúlt három évtizedben többet költött a megengedhetőnél. A Szövetségi Jegybank ("The Federal Reserve Bank”) olyan monetáris politikát folytatott, amelynek következtében a kamatok rendkívül alacsonyak voltak, így bárki vehetett fel kölcsönt. Az elmúlt 20-30 évben a világ legjelentősebb állama által felhalmozott elképesztő nagyságú adósságot hurcoltuk magunkkal, most pedig az egész világra vár ennek az adósságnak a rendezése.
Ilyen körülmények között az amerikaiaknak vállalniuk kell a felelősséget és a következményeket velünk együtt, de azt nem tudom, hogy mi egyedül, hogyan mondhattuk volna nekik, hogy vessenek véget ennek a tragédiának. Ehhez még hozzátenném azt, hogy egyes bankok már nem látják el a feladatukat: a bankok dolga, hogy kölcsönt nyújtsanak magánszemélyeknek és vállalkozásoknak, hogy az egyéneket családjaik fejlődésével, a vállalkozásokat pedig beruházásaik növekedésével támogassák, valamint hogy egy adott időszakot követően pénzt keressenek. Bankjaink az általuk virtuális üzletkötési helynek nevezett helyiségekben fejlődtek, amelyek a spekulációnak adtak teret, és évekig úgy gondolták, hogy spekulációval könnyebb pénzt szerezni, mint befektetések révén.
Ezt kiegészíteném azzal, hogy a kölcsönös kockázat azt jelentette, hogy az összes bank tisztességesen viselkedik. Európában 8000 bank van, ezek közül 44 nemzetközi. Ha vállaltuk volna az azzal járó felelősséget, hogy egy bank is csődbe menjen, ahogy az az Egyesült Államokban a Lehman Brothers bankkal történt, az egész rendszer összeomlott volna. Rasmussen úr, nem tudom, hogyan kerülhettük volna el a válságot, de úgy gondolom, hogy ha nem úgy reagáltunk volna, ahogy tettük, a válság elborított volna bennünket: ebben az egyben egészen bizonyos vagyok.
Ön azt mondja, hogy még karácsony előtt szükségünk van javaslatokra, de valójában már november közepe előtt. Barroso elnök úrral együtt valójában kezdeményezéseket szándékozunk tenni annak biztosítása érdekében, hogy mi, európaiak egységes álláspontot képviseljünk a csúcstalálkozón, miközben még egy dologra törekszünk, Rasmussen úr: nem a legkisebb, hanem a legnagyobb közös nevezőben kell megállapodnunk, mert minden konszenzus magában hordja annak veszélyét, hogy miközben megpróbálunk kikényszeríteni egy mesterséges megállapodást, előfordulhat, hogy törekvéseinkből kell feladnunk. Ez a veszély fennáll. Remélem, hogy továbbra is ambiciózusak leszünk, nem adunk fel túl sokat elképzeléseinkből, mégis egységesek leszünk.
Nem akarok visszatérni a fedezeti alapok kérdéséhez, már elmondtam, hogy ezekkel kapcsolatban is szabályozásra van szükség. Legyen az akár állami, akár magánkézben, egyetlen pénzügyi intézmény sem kerülheti ki a szabályozást.
Neyts-Uyttebroeck asszony, Ön azt a kérdést tette fel, hogy a történtek ellenére folytatódnak-e a tárgyalások Oroszországgal. Természetesen nem, de képzelje magát a helyünkbe. Oroszország Tbiliszitől 40 km-re megállította tankjait, ahogy arra itt Európában kértük. Oroszország visszavonta csapatait az augusztus 8-i válság előtti határok mögé. Oroszország megfigyelőket engedett be, sőt európai megfigyelőket, és Oroszország, jóllehet meglehetősen kelletlenül, részt vesz a genfi tárgyalásokon. Ha mindezek figyelembevételével félbeszakítjuk az EU és Oroszország közötti csúcstalálkozót, ki lesz képes megérteni Európa politikáját? Senki.
Ehhez hozzátenném még, hogy Barroso elnök úrral együtt óvintézkedést tettünk, hogy ne szakítsuk félbe a csúcstalálkozót, hanem halasszuk el. Mi a különbség a kettő között? Ha úgy döntöttünk volna, hogy félbeszakítjuk a csúcstalálkozót, a folytatáshoz az Európai Tanács egyhangú határozatára lett volna szükségünk, és véleményem szerint ez politikai szempontból kellemetlen lett volna. A csúcstalálkozó elhalasztására vonatkozó határozat lehetővé teszi, hogy újra összehívjuk anélkül, hogy meg nem érdemelt aranycsillagokat osztanánk ki. Ezért úgy gondolom, hogy ez a stratégia lélekjelenlétről tanúskodik, higgadt és világos. Úgy gondolom, hogy semmi mást nem tehettünk volna, és továbbra is az a meggyőződésem, hogy Oroszország olyan partner lesz, amellyel párbeszédet tudunk folytatni, amelyhez őszinték lehetünk, de csak akkor tudjuk fejlődésre ösztönözni őket, ha beszélünk velük. Ha viszont nem tárgyalunk, Oroszország úgy érzi majd, hogy körül van zárva, és elképzeléseink kisebb befolyást gyakorolnak. Erről meg vagyok győződve, de természetesen a jövőbeni események megcáfolhatnak. Ezért az a kérdés, hogy vállaljuk-e a felelősséget.
Wojciechowski úr, nem a Tanács soros elnökének feladata eldönteni, hogy ki képviselje Lengyelországot. Lengyelország két hellyel rendelkezik az Európai Tanácsban, és Lengyelországnak kellett eldöntenie, hogy kiket küld erre a két helyre. Képzeljen el egy olyan Európát, ahol a Tanács soros elnöke azt mondja, hogy "nem, Ön nem jöhet be, de Ön igen”. Miféle Európa lenne ez? Lengyelországnak van elnöke - akit Ön nyilvánvalóan nem támogat - és van miniszterelnöke; az ő feladatuk, hogy államférfiként és európai polgárként fellépjenek és eldöntsék, ki képviselje Lengyelországot. Végül sikerült túljutnunk ezen, és december elején alkalmam lesz Lengyelországba látogatni, ahol majd megmondom a lengyel elnöknek a következőt: "Meg kell tartania az ígéretét. Azt ígérte, hogy aláírja a Lisszaboni Szerződést, amelyet a lengyel parlament ratifikált, Önnek pedig be kell tartania ezt az ígéretet.” Ebben áll egy államférfi és egy politikus szavahihetősége.
(Taps)
Elég szilárd meggyőződésem van a Lengyelország által Európában elfoglalt jelentős szerepről ahhoz, hogy így beszéljek anélkül, hogy bárkit is megsértenék.
Martin úr, határozott európai demokráciára van szükségünk. Tudok az Ön által a korrupció ellen és egy teljes mértékben működő demokráciáért indított kampányról. Teljesen igaza van, de elmondhatom Önnek, hogy Barroso elnök úrral együtt bebizonyítottuk, hogy tudunk bátrak lenni. Egyébként olyanok is vannak a Tisztelt Házban, akik úgy gondolják, hogy megbízatás nélkül léptem. Ha addig kellene várnom, míg megbízást kapok, bizonyára kevésbé gyakran cselekednék.
Sudre asszony, Önnek is köszönöm a támogatást. Európa most aktív, és Önnek teljesen igaza van abban, hogy a status quo nem tekinthető alternatívának. Úgy gondolom, hogy ebben az egyben mindannyian megegyezhetünk. A dolgok lehető legrosszabb kimenetele az lenne, ha a vihar elvonulása után úgy folytatnánk mindent, mintha semmi sem történt volna. Ez az európai eszme végét jelentené, és nincs jogunk ahhoz, hogy hagyjuk elúszni ezt a lehetőséget.
Így aztán egyesek csodálkoznak: miért tartunk ilyen hamar csúcstalálkozót? Ezért. Mert azt mondtuk magunknak, hogy ha túl sokáig várnánk, főleg ha az új amerikai elnök megválasztásáig várnánk, a helyzet még tovább rosszabbodhat, és nem tudnánk választ adni. Vagy pedig javulna a helyzet, és aztán jövő tavaszra már mindenki megfeledkezne róla, és semmi sem változna. Ezért kell megtartanunk a csúcstalálkozót, illetve mindenesetre az elsőt - az Egyesült Államokban sorra kerülő események időpontjától függetlenül - novemberben.
Hölgyeim és uraim, úgy vélem, minden felszólalónak válaszoltam. Az elnökség programjához is tartanom kell magam, valamint a sajtókonferenciához, amelyet a Bizottság elnökével és az Európai Parlament elnökével közösen kell tartanunk. Szeretnék elnézést kérni a többi felszólalótól, ha nem válaszoltam mindenkinek. Ennek természetesen nem az az oka, hogy nem akartam, hanem az, hogy megkértek, hogy tartsam magam a napirendhez. Megpróbáltam megtenni a tőlem telhetőt, és természetesen alkalmam lesz arra, hogy decemberben visszatérjek ide, a Parlamentbe, ha Önök is úgy akarják, hogy bővebben válaszoljak minden felszólaló kérdésére.
Elnök
Az Európai Tanács tisztelt soros elnöke! A beszédekből és most a tapsból is egyértelműen kiderül, hogy Ön elnyerte az Európai Parlament támogatását.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Csak nagyon röviden szeretnék válaszolni a Rasmussen úr által nekem feltett kérdésre. Ezenkívül elnézést kell kérnem, mert el kell mennem egy sajtókonferenciára. A Bizottságot Almunia biztos úr fogja képviselni.
Ahogy azt már a korábbi megjegyzéseim során elmondtam, a pénzpiacok egyetlen területe sem marad ki a felülvizsgálat alól. Őszintén szeretnék köszönetet mondani személy szerint Önnek - és az Európai Parlament több képviselőjének - a közreműködésért, amely az Ön jelentésének segítségével valósult meg. Meg fogjuk vizsgálni az összes lehetőséget. Amint azt Sarkozy elnök úr az előbb elmondta, szeretnénk ennek a globális törekvésnek az élére állni. Úgy véljük, hogy még karácsony előtt hatályba tudunk léptetni néhány javaslatot, ahogy azt Ön is kérte, de bizonyos javaslatok szakmai szempontból nagyon kényesek. Ezekkel az ügyekkel kapcsolatban határozatot fogunk hozni és nemzetközi vitára bocsátjuk, de úgy gondolom, hogy az is fontos, hogy szakmai szempontból alapos javaslatok szülessenek. Biztos vagyok benne, hogy észrevették, hogy mindent az Önök rendelkezésére bocsátottunk - a pénzügyi ütemtervet -, amiben az Ecofinnel megállapodtunk. Nem felel meg az igazságnak az az állítás, hogy e Bizottság megbízatásának ideje alatt nem végeztünk jogalkotást a pénzügyi szolgáltatások terén. E Bizottság létrejötte óta az együttdöntés, illetve a komitológia alapján harminckét jogalkotási intézkedést fogadtunk el (ebből 19-et együttdöntéssel) a pénzügyi szolgáltatásokkal kapcsolatban. A következő hetekben és hónapokban még sor kerül néhány intézkedésre, az első a következő hónap elején megjelenő, a minősítő intézetekről szóló javaslat lesz.
Hadd hozzak fel egy példát a minősítő intézetekkel kapcsolatban. Legyünk nagyon őszinték. Személy szerint én számtalanszor beszéltem több kormánnyal arról, hogy szükség van a minősítő intézetekkel kapcsolatos szabályozásra. A válasz egyértelmű "nem” volt. Ez igaz. Ezért kérem Önöket - azokat, akik bírálják a Bizottságot: talán Önök bevethetik befolyásukat saját kormányaiknál vagy a kormányon lévő pártoknál. Ez rendkívül hasznos lenne, mert tulajdonképpen néhány hónappal ezelőtt, mikor ezt vitattuk meg - és ezzel kapcsolatban McCreevy biztos úr támogatta a hitelminősítő intézetek szabályozását - a leginkább nagyra törő javaslat, amelyet bizonyos kormányok fontolgattak, egy magatartási kódex létrehozására vonatkozott.
Önök azt mondhatják, hogy ez mind nagyon helyes, és hogy a Bizottságnak joga van ehhez. Ez igaz, de a pénzügyi szolgáltatásokkal kapcsolatos ügyekben - ahogy azt Önök is tudják - nem úgy mennek a dolgok, mint máshol. A válság idején - a válság idén szeptemberben érte el a csúcspontját (de nekünk már tavaly augusztusban megvolt ez az ütemtervünk) - tulajdonképpen több kormánytag határozottan azt tanácsolta, hogy ne terjesszünk elő olyan javaslatokat, amelyek növelhetik az aggodalmat vagy riadalmat válthatnak ki. Úgy vélem, hogy ez egy olyan kérdés, amelyet a Bizottságnak körültekintően kell kezelnie. A pénzpiacokat érintő igen kényes kérdésekkel kapcsolatban nem élhetünk az üres bejelentések hatásával. Nem tehetünk csak úgy nyilatkozatokat. Ebben a kérdésben nagyon fontos, hogy fenntartsuk a koordinációt a Parlament, a Bizottság és a Tanács között. Azt mondanám, hogy a Bizottságon belül - a dolog lényegénél fogva - a szabályozás és a felügyelet terén az európai dimenzió mellett foglalunk állást. Ezt nagyon őszintén mondom. Ha a Bizottság nem olyan gyakran terjesztett elő javaslatokat - amit Ön jogosan szóba hozott -, ennek nem az volt az oka, hogy szunyókáltunk vagy valamilyen ideológiai előítélet alakult ki. Ez azért fordult elő, mert a helyzet elemzése azt mutatta, hogy az elfogadásuk esélytelen volt, vagy az esély majdnem egyenlő volt a nullával. Ez az, amit teljesen őszintén szeretnék elmondani Önöknek. Lesz még időnk megvizsgálni az összes okot és a folyamat valamennyi szakaszát, de úgy gondolom, hogy a vita során ezt fontos tudniuk.
Hogy egészen őszinte legyek, két héttel ezelőtt bizonyos kormányok még mindig azt mondogatták, hogy nincs szükségünk európai szintű válaszlépésre. Talán felfigyeltek rá, hogy közzétettem egy cikket az európai sajtóban, amelyben európai válaszlépést kértem - szinte könyörögtem -, és egyes kormányok azt mondták, hogy "Nem, meg tudjuk oldani nemzeti szinten. Nincs szükségünk európai szintű intézkedésre”. Tehát próbáljunk meg együttesen fellépni. Legyünk önkritikusak, amilyennek mindnyájunknak lennünk kell, de próbáljuk meg elkerülni, hogy egy összetett problémára túlságosan egyszerű választ adjunk. Készek vagyunk a konstruktív együttműködésre az Európai Parlamenttel és a Tanáccsal annak érdekében, hogy megfelelő megoldásokat találjunk Európa és talán a világ többi része számára is.
(Taps)
Gilles Savary
(FR) Elnök asszony, nagyon sajnálom, hogy Pöttering úr nem adta meg nekem a szót, amikor kértem, mert pusztán a válaszadás jogát kértem tőle, és jobban szerettem volna, ha akkor élhettem volna ezzel a joggal, amikor a Tanács elnöke itt volt.
Felbőszített az, amit hallottam itt, hogy bűnbakként kezelték a francia szocialistákat. Még soha sem hallottam olyat, hogy a Tanács soros elnöke bármely politikai párt értékét kétségbe vonta volna. Még soha sem hallottam olyat, hogy a Francia Köztársaság elnöke nevetségessé tette volna honfitársait egy nemzetközi fórum előtt, és ezért ezt sértőnek találom, és szerettem volna, ha a francia kormány hivatalosan bocsánatot kért volna.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Robert Atkins
Elnök asszony, egy ügyrendi kérdéssel kapcsolatban szeretnék észrevételt tenni. Egy újabb példáját láthattuk annak, hogy a Tisztelt Ház ügyeit milyen nevetségesen gondatlanul kezelik. Ideje lenne már, hogy az elnökség felismerje, hogy amikor szavazást kell tartani, arra a meghirdetett időben kellene sort keríteni, és senki sem lehet fontosabb annál, hogy gyakorolhassuk demokratikus jogainkat a szavazás során. Kérem Önt, hogy az elnökségben vesse fel azt, hogyan kezelik itt az ügyeket, hogy javuljon a helyzet és a megadott időben szavazzunk, továbbá a felszólalások ne lépjék túl a rendelkezésre álló időt.
(Taps)
Elnök
Atkins úr, ha nincs kifogása ellene, most folytatjuk a vitát.
Hölgyeim és uraim, arra szeretném kérni Önöket, hogy pontosan tartsák be a felszólalási időt. Ne lepődjenek meg, ha félbeszakítom Önöket.
Linda McAvan
Elnök asszony, kár, hogy a Tanács tisztelt soros elnöke már távozott, mert van egy üzenetem számára, de remélem, hogy Jouyet úr átveszi.
Rendkívül fontos az, amit az elnök úr ma délelőtt az éghajlatváltozásról mondott, és igaza volt, amikor emlékeztette Nassauer urat, hogy most nem szabad feladni az éghajlatváltozással kapcsolatos törekvéseinket és csökkenteni az előttünk lévő javaslatok hatékonyságát.
(Taps)
Itt, a Parlamentben és a Tanácsban jelentős lobbitevékenység folyt. Még jóval az idén nyáron kirobbant pénzügyi válság előtt elkezdődött: már tavaly. Alig száradt meg a tinta Berlinben, amikor elkezdték felülvizsgálni és felhígítani.
Sarkozy elnök úr a Parlament részvételét kérte. A részvételnél is többet akar elérni: rá akar venni bennünket az együttdöntésre. Nem is értem, miért beszélünk az együttdöntés fontosságáról: nem fog létrejönni éghajlat-változási intézkedéscsomag a Parlament együttdöntési eljárásban való részvétele nélkül.
Legkésőbb karácsonyra megállapodást szeretnénk elérni. A szocialista képviselőcsoport kötelezettséget tud vállalni erre. A másik oldal felől nem vagyok biztos - talán Sarkozy úr megkéri az embereit. A szocialista képviselőcsoport legkésőbb karácsonyig szeretne egy állásfoglalást elérni, de nem akármilyen megállapodás formájában. Hiteles megállapodást szeretnénk; olyat, amely egyensúlyt teremt a környezetvédelem, a munkahelyteremtés és a versenyképesség között.
Nem akarunk viszont olyan megállapodást, amely a legkisebb közös nevezőn alapul. Sarkozy elnök úr az előbb emlékeztetett bennünket arra, hogy mit történik, ha legkisebb közös nevezőre törekszünk. Tudjuk, hogy az egyes országoknak vannak problémáik - és beszélhetünk is ezekről -, de egy olyan intézkedéscsomaggal kell rendelkeznünk, amely hiteles a nemzetközi tárgyalások szempontjából, nem pedig olyannal, amely a más országokban elért eredmények beszámításán alapul, mert ez nem hiteles intézkedéscsomag, de nem is olyannal, amely tönkreteszi a kibocsátáskereskedelmi rendszert és a szénárat. Remélem, Ön, a Tanács tisztelt soros elnöke átadja majd ezeket az üzeneteket Sarkozy úrnak.
Nassauer úr az éghajlat-változási intézkedéscsomag költségeiről beszélt. Napjainkban milliárdokat dobálunk ki a pénzügyi válságra, amellyel bankjaink szembesülnek. Természetesen vannak költségek, amelyeket a Bizottság kiszámított az intézkedéscsomag vonatkozásában, de néhány év múlva nem szeretnék odamenni az emberekhez és azt mondani, hogy azért, mert itt és most elmulasztottunk cselekedni az éghajlatváltozással kapcsolatban, már milliárdokkal többre van szükség. Az éghajlatváltozás költségeinél sokkal rosszabb, hogy az egész világon emberáldozatokkal fog járni. A Tisztelt Ház minden képviselőcsoportja részéről egy kis politikai bátorságra lenne szükség; lépjünk előre és hozzunk létre megállapodást a Tanáccsal még karácsony előtt, hogy időben legyünk a nemzetközi tárgyalásokhoz képest.
(Taps)
Margarita Starkevičiūt
(LT) Csupán egyetlen dolgot szeretnék mondani. A Bizottság elnöke azt mondta, hogy az Európai Unió által a válságra adott válasz nem volt megfelelő. Valójában a válaszlépés határozott volt, a tagállamok reagáltak, de az európai intézmények lassan kaptak észbe. Ezt ma itt az ülésteremben kiválóan szemléltette az, hogy amikor Sarkozy úr távozott, az összes újságíró elment. Senki sem mutat érdeklődést irántunk. Ennek elsősorban az az oka, hogy képtelenek vagyunk megreformálni munkamódszerünket. Sok remek ember van az Európai Bizottságban és az Európai Parlamentben is, de a bürokratikus rendszer gátolja a kezdeményezéseket. Képesek voltunk reagálni az ázsiai cunamira, de holnap egy olyan költségvetést vitatunk meg, amely annak figyelembevétele nélkül készült, hogy Európában gazdasági cunamit élünk át. Tehetnénk valamit, más prioritásokat kellene meghatározni a költségvetésben. A parlamenti bizottságokban is kijelölhetnénk prioritásokat, ami segítene átvészelni a válságot és megfelelni az emberek elvárásainak. Végre kell hajtani az Európai Bizottság reformját. Szeretném kihangsúlyozni, hogy a Bizottság stratégiai és technikai feladatait külön kellene választani, így hatékonyabban tudná végezni a munkáját.
John Bowis
Elnök asszony, a Tanács soros elnökének - immár távollétében - , a következőket szeretném mondani: Ön ma délelőtt ékesszólóan beszélt a gazdaságunk jövője előtt álló kihívásról, amely téma teljesen jogosan a napirend középpontjában áll, de Ön nem kevésbé jogosan és ékesszólóan egyértelművé tette azt is a csúcstalálkozón és a mai napon, hogy feltett szándéka, hogy fenntartsa az éghajlatváltozás problémájának kezelésére vonatkozó ütemtervet és célkitűzéseket. Az Ön által elmondottak alapvető fontosságúak és helyes kijelentések. Ön azt mondta, hogy az éghajlat-változási intézkedéscsomag olyan fontos, hogy egyszerűen nem hagyhatjuk veszni a pénzügyi válság ürügyén.
Rendkívüli jelentősége volt annak, hogy Merkel kancellár - a Németországban és más országokban tapasztalható valódi problémák ellenére - egyértelművé tette, hogy Németország az éghajlatváltozással kapcsolatos célkitűzések elérése mellett foglalt állást és kiállt azért, hogy a decemberi csúcstalálkozó előtt megoldások szülessenek. Ha ezt a feladatot kaptuk, meggyőződésem, hogy a Parlament hatékonyan és kellő időben reagálni fog.
Meg kell mondanom, hogy most azonban a Tanácsra irányul a figyelem. Az említettek megvalósításához megerősítésre van szükségünk azon országok részéről, amelyek valós problémákkal küszködnek, például Lengyelország esetében ilyen a szénnel kapcsolatos probléma. Egyértelműen meg kell határozni azokat az enyhébb követelményeket, amelyekről tudjuk, hogy a következményes kibocsátás (a szén-dioxid-kibocsátás áthelyezésének) valós kihívása által érintett néhány iparágra és ágazatra vonatkoznak majd. Azzal kapcsolatban is nagyon világosan kell fogalmazni, hogy a közlekedésben felhasznált bioüzemanyagok támogatása attól függ, hogy az üzemanyagokat fenntartható erőforrásokból nyerik-e. Ezek nélkül helyrehozhatatlan károkat okoznánk környezetünkben és az emberek, a vadon élő állatok és a növények élőhelyében.
Hatalmas feladatot állítottunk magunk elé, olyat, amelyet nem adhatunk fel. Egy környezeti katasztrófa következtében jelentéktelenné válnának jelenlegi gazdasági problémáink.
Ahogy azt Sarkozy elnök úr már elmondta, a két politikának együtt kell haladnia. De meg kell bizonyosodnunk arról - és az elnöknek biztosítania kell -, hogy a Parlament nem marad magára amiatt, hogy a Tanács nem tudja követni.
Bernard Poignant
(FR) Elnök asszony, én vagyok az első francia szocialista képviselő, aki részt vesz a vitában. Sajnálom, hogy az Európai Tanács tisztelt soros elnöke már távozott, miután úgy gondolta, hogy tréfát űzhet saját kiváló hazájának egyik legjelentősebb pártjával. Szíve joga, de itt kellett volna maradnia, hogy meghallgassa a választ is: ez a kifogásom vele kapcsolatban. Ezenkívül úgy gondolom, hogy nem helyénvaló, ha az Európai Tanács tisztelt soros elnöke megosztást próbál létrehozni a Parlament egy legjelentősebb képviselőcsoportján belül. Schulz úr válaszolt az elnök úrnak. Amikor kigúnyolja a francia szocializmust, csak gondoljon csúfolódásainak célpontjára. Elfelejti azt, hogy a francia szocializmus adta Európának François Mitterrand-t, Jacques Delors-t ...
(Taps)
... és elfelejti, hogy annak érdekében, hogy hitelessé váljon Európában, két szocialistát idézett, Bernard Kouchner-t és Jean-Pierre Jouyet-t.
Lena Ek
(SV) Elnök asszony, két dolog van, ami fontos. Az egyik a pénzügyi válság. Lényeges, hogy Európa egységes álláspontot képviseljen. Legutóbb akkor kezeltünk közösen egy válságot az Egyesült Államokkal, amikor a terrorizmus kérdését kellett megvitatnunk. Rengeteg szabályt átvettünk, amelyek most nagyon idegennek tűnnek az európai gondolkodásmód számára a magánélet vonatkozásában. E válság esetében európai megközelítést kell alkalmaznunk, és ezért közös szabályokra és normákra van szükségünk az átláthatóság, a szolidaritás és az európai piacon alkalmazandó pénzügyi eszközök tekintetében. A stabilitási paktum kiváló eszköz lenne erre.
A második az éghajlat-változási intézkedéscsomag. A két legfőbb bizottságban szavaztunk az éghajlat-változási intézkedéscsomagról, és nagy többséggel olyan irányvonal mellett döntöttünk, amely támogatja a Bizottság javaslatát. Sem a célkitűzések, sem az ütemterv tekintetében nem készülünk hátrafelé haladni. Ha az elnökség komolyan gondolja a célkitűzések és az ütemterv érvényre juttatását, várjuk az értesítést, hogy mikor tudunk leülni, hogy megvitassuk az üggyel kapcsolatos konkrét feltételeket. Ami a Parlamentet illeti, az intézményközi egyensúly keretében alkalmazni fogjuk együttdöntési jogkörünket és az együttdöntési eljárást.
(Taps)
Alexander Radwan
(DE) Elnök asszony, én is inkább közvetlenül Sarkozy úrral és Barroso úrral szerettem volna beszélni, főleg azért, mert a Bizottság elnökéhez szerettem volna fordulni, mivel az elmúlt években egyes bizottsági biztosokkal nem sok eredményt értünk el.
A polgárok elvárják Európától, hogy fontos ügyekkel foglalkozzanak, ne jelentéktelen dolgokkal. Schulz úr, aki épp az előbb távozott a Tisztelt Házból, egy kalap alá vette az összes konzervatív politikust. Az emberek nem azt várják el, hogy csip-csup ügyekben dajkálgassuk őket. Ehelyett inkább több szabadságot akarnak a kis- és középvállalkozások, valamint az emberek számára a szabályozás tekintetében, továbbá több intézkedést a fontosabb kérdésekkel kapcsolatban. Szeretnék rámutatni arra, hogy az Európai Parlament már 2003-ban felkérte a Bizottságot, hogy terjesszen elő egy javaslatot a hitelminősítő intézetekről. Meglepő módon a Bizottság időközben tudomást szerzett arról a fogalomról, hogy fedezeti alap, bár ez biztosan nem igaz az összes biztosra. A Bizottság elnöke most épp ezt a témát vizsgálja.
Schulz úr nagyon leegyszerűsítette a dolgokat azáltal, hogy kijelentette, hogy kizárólag a konzervatívok hibásak. Valójában több évig a Tanács akadályozta meg, hogy a felügyelet terén bármilyen előrelépés történjen. Többek között Eichel úr és Steinbrück úr, német pénzügyminiszterek. Szeretném emlékeztetni a Parlamentet, hogy az a személy, aki alapjában véve felelős volt a dolgok európai szinten történő lassításáért - és arra kérném a szocialistákat, hogy ezt mondják meg az elnöküknek -, Koch-Weser úr, aki most felelős pozíciót tölt be a Deutsche Banknál.
A jövőben azt várjuk Európától, hogy morális értékeit és prioritásait építse be a pénzpiacok szabályozásába. Ez fenntarthatóságot jelent, nem pusztán a kockázatok maximalizálását a maximális megtérülés érdekében. Ezenkívül az alapvető dolgok középpontba helyezését jelenti, ahogy azt a középvállalkozások tennék. Ez olyasmi, amit nemzetközi szinten is be kell vezetni. Nem elég, ha csak nemzetközi konferenciákat tartunk. Európának egységesnek kell lennie, hogy nemzetközi szinten biztosítsa, hogy ilyesmi nem fordul elő újra.
Pervenche Berès
(FR) Elnök asszony, a Tanács következtetéseit vizsgálva feltűnt valami. A fizetés kérdését, nagyon helyesen, megemlítik, mivel ez egy fontos téma, amellyel közösen kell foglalkoznunk, és amellyel kapcsolatban felelősséget kell vállalnunk. Az adóparadicsomok problémájára azonban - nekem úgy tűnik - még a sorok között sem található utalás, bár előfordulhat, hogy figyelmetlenül olvastam a szöveget.
A Tanács soros elnöke azt mondta, hogy ambiciózusnak kell lennünk, és ne csupán a legkisebb közös nevezőt kövessük; arra kérném az elnök urat, hogy az adóparadicsomok kérdésével kapcsolatban is ugyanezt a megközelítést alkalmazza. Arra is szeretném felkérni Barroso elnök urat, hogy esetleg munkacsoportjának - többek között Kovács biztos úr - feladatát a jelenlegi válság problémájának kezelésére is terjessze ki, már amennyiben valóban foglalkozni szeretne ezekkel a kérdésekkel.
Végül szeretném felkérni a Bizottságot, hogy szólítsa fel a tagállamokat, hogy vizsgálják felül nemzeti cselekvési terveiket. Mi értelme van, hogy a gazdaságpolitikákat olyan nemzeti programok alapján koordináljuk, amelyek még az előttünk álló recesszióval kapcsolatos előrejelzéseket sem veszik figyelembe? Amennyiben a Bizottság komolyan veszi a gazdasági kormányzást, fel kell kérnie a tagállamokat, hogy a valós gazdasági helyzet alapján vizsgálják felül terveiket.
Befejezésül elmondanám, hogy mindenkinek van beleszólása a dolgokba és végül is van bizonyos szintű európai együttműködés, de ez nem elég. Történelmi lehetőség adódott, hogy eszközöket adjunk az államoknak gazdaságpolitikáik realitásának, valamint a tagállamok gazdasági és ipari stratégiáinak befolyásolására, tehát használjuk ki a lehetőséget. A Bizottság nevében Önnek kezdeményeznie kell azon keretek biztosítását, amelyek között a tagállamok arra használják fel a bankok államosítását, hogy a szükséges beruházások hosszú távú finanszírozásának eszközévé váljanak ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Jacek Saryusz-Wolski
(FR) Elnök asszony, Jouyet úr, az Európai Tanács következtetéseinek egy részét az energiabiztonság kérdésének szentelte, de ez a téma átcsúszott a radarellenőrzésen, és a vita során nem vettek róla tudomást. Pedig ez a kérdés most fontosabb, mint valaha. Támogatom a Tanács következtetéseit, de az ördög a részletekben rejlik, és pontosan ezek a részletek és konkrétumok hiányoznak. Ezek közül kettőt szeretnék megemlíteni.
Először is az EU, valamint az energiatermelő és tranzitországok közötti kapcsolatot, amely kulcsfontosságú kérdés. Teljesen indokolt az az elképzelés, miszerint erősíteni kell az energiaügyekkel kapcsolatos diplomáciai tevékenységünket, de mindig hiányzik a tagállamok részéről az akarat, hogy megállapodjunk a harmadik országok felé közvetítendő üzenetről, valamint az, hogy a nemzeti szintű politikák következetesek legyenek az Unió közös érdekének vonatkozásában. Tömören kifejezve, nincs közös kül- és energiabiztonsági politikánk. Nagyon távol állunk attól, hogy elérjük és alkalmazzuk a legkisebb közös nevezőt, azaz az energiaszállítókkal és tranzitországokkal kapcsolatos álláspontjaink összehangolását. Így az egységes álláspont helyett a jelenlegi politika a "ki-ki gondoskodjon magáról” elven alapul, ahogy azt egy sor kétoldalú megállapodás is szemlélteti, amelyek gyengítik tárgyalási pozíciónkat és rontják az Unión kívül az egységességünkről kialakult képet.
A másik probléma az, hogy nincsenek európai projektek. Nem történik említés olaj- és gázvezetékekkel kapcsolatos projektekről, amelyek döntő fontosságúak, ha garantálni akarjuk az energiaellátás biztonságát, a Nabucco-projekt sorsa pedig most elég bizonytalannak tűnik annak ellenére, hogy kiemelt fontosságú projektként emlegetik.
A grúz válságból is le kell vonnunk a tanulságokat az energiaellátás biztonsága tekintetében, létre kell hoznunk egy hatékony rendszert annak érdekében, hogy háború vagy politikai szempontból ingatag helyzet idején megvédhessük a tranzitországokban meglévő infrastruktúrát.
Befejezésül emlékeztetni szeretnék a Tanács jelszavaira: felelősség és szolidaritás. Nem marad más hátra, mint hogy többet tegyünk, máskülönben fennáll a veszélye annak, hogy az energiabiztonsággal kapcsolatos külpolitika soha nem indul el.
Dariusz Rosati
- (PL) Elnök asszony, az Európai Tanács következtetéseivel kapcsolatos vitában való felszólalásom során két kérdést szeretnék megemlíteni.
Az első a pénzügyi válsággal kapcsolatos. A válság minden kétséget kizáróan bebizonyította, hogy a bankok szabályozói felügyeletének rendszere gyökeres változtatásra szorul. A változtatások során az források kockázatértékelésére és az óvintézkedéseknek az új pénzügyi eszközökhöz való igazítására kell helyezni a hangsúlyt. Ugyanakkor szükség van a jelzáloghitelekkel kapcsolatos döntések prociklikus jellegének megszüntetését előidéző változtatásokra is. A jelzáloghitel az ingatlan árának növekedésével együtt növekszik, az ingatlan árának csökkenése esetén pedig csökken. Pontosan ez a mechanizmus segíti elő a spekulatív buborékok kialakulását.
A második kérdés, amelyről beszélni szeretnék, az éghajlat-változási intézkedéscsomaggal kapcsolatos. Örülök a Tanács arra vonatkozó határozatának, hogy kompromisszumra törekszik a CO2-kibocsátási engedélyek eladási rendszerével kapcsolatban. Vannak olyan tagállamok, ahol az energia 90%-át a szén biztosítja. Ha ezen országoktól megkövetelnénk, hogy már 2013-től engedélyeik 100%-át vásárolják meg, az végzetes lenne a gazdaságukra nézve. A józan ész és az egyenlő bánásmód elve megköveteli, hogy átmeneti időszakokat vezessünk be.
Avril Doyle
Elnök asszony, az európai vezetők 2007 márciusában a német elnökség idején, majd 2008 márciusában a szlovén elnökség alatt ismét kötelezettséget vállaltak arra vonatkozóan, hogy legkésőbb 2020-ig megvalósítják azt a célkitűzést, hogy legalább 20%-kal csökkentik az üvegházhatású gázok kibocsátását, ami már amúgy is egy visszafogott törekvés. Ne ringassuk illúziókban magunkat: annak érdekében, hogy Koppenhágában a 2012 utáni időszakra vonatkozóan elérjünk egy nemzetközi megállapodást az éghajlatváltozásról, a jogszabályokban világos és egyértelmű kijelentést kell tennünk.
A jelenlegi nemzetközi pénzügyi likviditási válság és a gazdasági háttér hozzájárult ahhoz, hogy sokan óvatosak legyenek azzal kapcsolatban, hogy hosszú távú CO2-kibocsátási célkitűzéseket határozzanak meg, illetve hogy az ipart kötelezzék az üvegházhatású gázok kibocsátásának szükséges csökkentésére, és hogy ezáltal az alacsony CO2-kibocsátású, fenntartható gazdaság irányába tereljék Európát, amire olyan nagyon szükségünk van, és amely szerintem is a harmadik ipari forradalmat fogja kirobbantani és Európa számára ösztönző helyzeti előnyt biztosít az új technológiák terén.
Az EU-nak a 2012 utáni időszakra vonatkozó célkitűzéseit azonban nem szabad a jelenlegi gazdasági válság vonatkozásában értékelni. Úgy gondolom, hogy kormányaink rövidebb távon képesek lesznek megoldani a válságot, és nekünk most kell cselekednünk, hogy ne a jövő nemzedékeinek kelljen viselniük a terhet - többek között a gazdasági költségeket - azért, mert az energiaügyi és éghajlat-változási csomag tekintetében késedelmet okoztunk. A jövőben nem fizethetünk nagyobb árat azért, mert most nem vagyunk képesek cselekedni, a történelem pedig nem lesz kegyes hozzánk - vagy ahogy Sarkozy elnök úr mondta, el fogjuk szalasztani e történelmi lehetőséget.
Az Európai Parlament határozott megbízást adott nekem - az éghajlat-változási intézkedéscsomag egyik előadójának - arra, hogy vezessem a háromoldalú találkozón a Tanáccsal folytatott tárgyalásokat, és én komolyan veszem ezt a feladatot. Fenn kell tartanunk a célkitűzéseket és az ütemtervet, és - amint azt Sarkozy úr is mondta - némi kompromisszummal egy jelentősebb célkitűzés kerül majd napirendre. Várakozással tekintek a Bizottsággal és a Tanáccsal a francia elnökség ideje alatt való rendkívül szoros együttműködés elé. Úgy gondolom, hogy együtt hatékony és megvalósítható megállapodást tudunk és fogunk elérni az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomaggal kapcsolatban legkésőbb ez év decemberéig ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Ieke van den Burg
Elnök asszony, érdekes megfigyelni, hogy a pénzpiaci felügyelet lett a legfontosabb ügy ("Chefsache”) a Tanácsban. Örülök annak, hogy Jacques de Larosière vezetésével létrejött az a magas szintű csoport, amit mi itt az EP-ben már több éve követelünk.
A következő világos üzenetet szeretném átadni: a koordináció önmagában nem elegendő. Valójában intézményi megoldásokra van szükségünk. A nemzeti felügyeleti hatóságoknak a Solvency II és a tőkekövetelményekről szóló irányelvre irányuló javaslatokban szereplő, "tartsd be, vagy magyarázd meg” rendszerek alapján történő önkéntes együttműködése nem megfelelő, és a pénzügyi stabilitási fórum, amely meglehetősen különös, és amelyben csak a nagyobb országok képviselői vesznek részt saját nemzeti érdekeiket képviselve, nem elegendő. A fórum nem közvetít egységes európai álláspontot. A Központi Bankok Európai Rendszeréhez hasonló, egységes struktúrára van szükség, amely ideális helyzetben van ahhoz, hogy az Unión belül ellássa a döntőbíró feladatát, a nemzetközi színtéren pedig határozott véleményt képviseljen.
Paul Rübig
(DE) Elnök asszony, mindenekelőtt gratulálni szeretnék a Tanácsnak ahhoz, hogy harmadik utas megállapodást ért el az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomag vonatkozásában. Ez egy ésszerű megoldás, amely lehetővé fogja tenni számunkra, hogy elkerüljük az energiavállalatok kötelező megvásárlását, mindamellett kiegyensúlyozott versenyt biztosít.
A másik dolog, amiről beszélni szeretnék, az hogy a CO2 kérdése természetesen rendkívül fontos a pénzügyi válság összefüggésében, mert az árverés megint azzal a kockázattal jár, hogy a reálgazdaság megkerülésével egy új spekulatív pénzügyi eszközt hozunk létre, amely ki fogja űzni Európából az energiaintenzív ipart. Ezért ismételten arra kérem Önöket, fontoljuk meg nagyon alaposan, hogy nem lenne-e ésszerűbb 20%-os kibocsátási egységgel térítésmentesen CO2-kibocsátási igazolást kiosztani annál, hogy pénzt veszünk el a vállalkozásoktól, amelyeknek az innovációba és a kutatásba kell befektetniük a 20%-os csökkentés elérése érdekében.
Lendületet kell adnunk a befektetéseknek, főleg a kis- és középvállalkozások tekintetében. Ennélfogva követelem a transzeurópai hálózatok jelentős fejlesztését - különösen az energia terén -, valamint az eredményesebb energiahatékonysági intézkedésekre vonatkozó stratégiák kidolgozását, mert ez rendkívül fontos a kisvállalkozások, az európai foglalkoztatás és az európai nettó keresetek szempontjából.
Végezetül szeretném felkérni Kovács biztos urat, vizsgálja meg, hogy az adópolitika felhasználásával, és különösen a devalválódásra vonatkozó új és rövidebb távú lehetőségek, valamint megfelelő engedmények alkalmazásával hogyan tudnánk ismét mozgásba hozni a gazdaságot. Lehetséges, hogy új adópolitikák és ösztönzők segítségével élénkíteni tudjuk az európai gazdaságot.
Giles Chichester
Elnök asszony, nem lenne túlzás a pénzpiaci válságot egy hurrikánhoz hasonlítani: amint a szél eláll, elringatjuk magunkat a nyugalom illúziójában, de a szélvihar által okozott pusztítás rendbetétele éveket vesz igénybe, ugyanez a helyzet az általunk átélt zűrzavaros helyzet gazdasági és társadalmi következményeivel.
A megváltozott körülmények figyelembevételével meg kell találnunk a megfelelő egyensúlyt a folytonosság és az alkalmazkodás között. Az energiapolitika szempontjából ez azt jelenti, hogy ragaszkodunk az energiaellátás biztonságával, a fenntarthatósággal és a versenyképességgel kapcsolatos stratégiai célkitűzésekhez, ugyanakkor megvizsgáljuk, meg kell-e változtatnunk a taktikánkat, az eszközeinket. Az energia alapvető fontosságú életmódunk és életszínvonalunk szempontjából. Ez egy hosszú távon működő ágazat, ahol az új kapacitások kiépítése 5, 10 vagy 15 évet vesz igénybe, és nyilvánvalóan nem tekinthető rövid távon válasznak az olyan rövid távú kihívásokra, amelyekkel jelenleg szembenézünk. Ugyanezt a gondolatmenetet követve, az éghajlatváltozás problémájának kezelése hosszú távú feladat, és nincs csalhatatlan vagy egyszerű megoldás.
Ami a taktikát illeti, vannak olyanok, akiknek fenntartásaik vannak az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomag keretében kitűzött célok mértékével és ütemezésével kapcsolatban. Vannak olyanok is, akik már jóval a pénzügyi válság előtt nyugtalankodtak a következményes kibocsátás (a szén-dioxid-kibocsátás áthelyezése), illetve az európai munkahelyek kihelyezése miatt. Előfordulhat, hogy újra meg kell vizsgálnunk a részleteket, ha nem az egész alapelvet.
Most azonban leginkább az foglalkoztat, amit el kell kerülnünk, vagyis az, hogy ne kerüljünk a túlzott szabályozás csapdájába, mert a túlszabályozás még valami sokkal rosszabbat is kiválthat: az 1930-as években bekövetkezett gazdasági válság megismétlődését. Nagyon jól tudom, hogy milyen fontos a megfelelő szabályozás a piacok jó működése és az átláthatóság szempontjából, de ne vágjuk le az aranytojást tojó tyúkot.
Ryszard Czarnecki
- (PL) Hazám, Lengyelország elnöke és miniszterelnöke erőfeszítéseinek köszönhetően a józanész győzedelmeskedett a brüsszeli csúcstalálkozón, és az éghajlat-változási intézkedéscsomaggal kapcsolatban megfelelő üzenetet sikerült közvetíteni. A csúcstalálkozón - az európai vezetőknek köszönhetően - elért megállapodások alapján az indokolatlanul súlyos környezetvédelmi korlátozások veszélye, amely főleg az új tagállamokat érintené, csökkent. Nem szűnt meg azonban teljesen.
A csúcstalálkozó a pénzügyi válság problémájával is foglalkozott. Néhány nappal korábban furcsa módon egy kisebb csúcstalálkozóra került sor, amelyen csak a nagyobb országok vettek részt. Ez a kisebb csúcstalálkozó a Szovjetunió Kommunista Pártjának Politikai Bizottságára emlékeztetett. Nem helyénvaló, hogy az Unió leghatalmasabb tagállamai ráerőszakolják megoldásaikat a többi tagállamra. Ezenkívül bosszantó a kettős mérce alkalmazása. Arra utalok, hogy a tagállamokban elfogadható a bankok finanszírozása, de a lengyel hajógyárak megsegítése nem fogadható el. Ebben a tekintetben az Európai Unió nem különbözik George Orwell Állatfarmjától, ahol minden állat egyenlő, de egyes állatok egyenlőbbek a többinél.
Zuzana Roithová
- (CS) A környezetvédelmi, társadalmi és egyéb normák fejlesztésének mértékéről és gyorsaságáról szóló vitát, valamint az európai előírások felülvizsgálatát alapvető fontosságúnak tartom az európai gazdaságot érintő jelenlegi gazdasági recesszió megállítása szempontjából. Schulz úr gúnyt űzött abból az ígéretből, hogy a Bizottság és a Tanács, sőt a Parlament is csökkentheti az Unió túlzott szabályozását. Ez pontosan az a negatív hozzáadott érték, amely csökkenti az EU nemzetközi versenyképességét. Az autó-, az elektronikai, az üveg- és a textiliparnak, illetve más ágazatoknak nem tőkeinjekcióra van szüksége, hanem ésszerű mértékű szabályozásra. A pénzügyi válság nem a szabályozás hiányának, hanem az ellenőrzési mechanizmusok sikertelenségének következménye. Ezért nem sikerült védelmet biztosítani a beruházások számára, és ez jelent veszélyt a környezetre. Ugyanez érvényes a nemzetközi szintű előírásokra. A válság és a világgazdasági recesszió lehetőséget biztosít arra, hogy a hosszú távú, fenntartható, környezetvédelmi és társadalmi szempontból elfogadható fejlődés megvalósítása céljából részletesebb előírásokat dolgozzunk ki a világpiacokra, és ne csupán az európaiakra vonatkozóan. Nemzetközi szinten is ilyen hátteret kell megteremtenünk az európaiak számára. Egyébként örvendetesnek tartom a Tanácsnak az energiaügyi intézkedéscsomaggal kapcsolatos megállapodását.
Stavros Lambrinidis
(EL) Elnök asszony, most egy új gazdasági és szociális megállapodásra van szükségünk, egy "új gazdaságpolitikára”. Amennyiben az EU-nak nem sikerül ezt elérnie, a piac pénzsóvárgása továbbra is káros befektetésekre fog ösztönözni, amelyek megterhelik az EU jövőjét, a munkavállalók és az uniós polgárok jövőjét.
Mit is értünk új gazdaságpolitika alatt? A gazdasági kormányzás új rendszerére van szükség, az Európai Központi Banknak új szerepkört kell betöltenie, új felfogást kell kialakítanunk a szociális állammal kapcsolatban, amely nem a szabadpiac mellékterméke, hanem a fejlődés kulcsa. Új európai finanszírozásra, egy környezetbarát fejlesztési alapra, egy komoly globalizációs alapra, és természetesen nagyobb európai költségvetésre, továbbá a foglalkoztatás és növekedés tekintetében egy új, szociális Maastrichtra van szükségünk.
Marios Matsakis
Elnök asszony, több uniós polgár - többek között néhányan az általam képviseltek közül - szerették volna megkérdezni Barroso úrtól és Sarkozy úrtól, hogy igazságosnak tartják-e, hogy a jelenlegi pénzügyi válság költségeit az európai átlagpolgároknak kell megfizetniük az egyesült államokbeli, illetve európai bankigazgatók helyett, akik milliókat kerestek azzal, hogy gondatlanul - sőt, bizonyos esetekben törvénysértő módon - jártak el, és akik most örülhetnek a millióiknak, amelyeket adóparadicsomokban vagy biztonságos betéti számlákon helyezték el. Azt is szerették volna megkérdezni Barroso úrtól és Sarkozy úrtól, hogy igazságosnak tartják-e, hogy ha az amerikai gazdaság "meghűl” vagy rákbetegségben szenved, az európaiaknak kell kemoterápiás kezelésnek alávetniük magukat. "Igen”-t mondunk az amerikaiakkal való együttműködésre, a függőségre viszont "nem”-et.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Elnök asszony, Jouyet úr, Tbilisziben voltam, amikor az elnök úr a béketervvel kapcsolatos tárgyalásra odaérkezett, és természetesen elismerésemet szeretném kifejezni az elnök úrnak azért, hogy gyorsan cselekedett a háború lezárása érdekében. A háború kirobbanása azonban részben a mi hibánk volt: 14 évig túlságosan óvatosak voltunk; szó nélkül néztük végig, ahogy a szeparatista régiókban egyre gyakoribbak lettek a provokációk. Igaz, hogy ez a háború ébresztő volt Európa számára, amely során a kontinens szembesült felelősségével, de a Kaukázusban még nem fejeződtek be a harcok, és minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk a rendezetlen konfliktusok végleges lezárására egész Európa biztonságának érdekében.
Azt is jól tudom, Jouyet úr, hogy Európa országai megosztottak Grúzia NATO-hoz való csatlakozása tekintetében; én személy szerint ellenzem. Teszek Önöknek egy javaslatot: felkérem az Európai Uniót, hogy indítványozza, hogy a kaukázusi országok legyenek semlegesek. Kizárólag a semlegesség fogja enyhíteni az Oroszországgal való feszültségeket, továbbá véglegesen megvédeni a térséget az új konfliktusok kirobbanásától. A semlegesség garantálni fogja az ottani új demokráciák biztonságát, és hozzájárul saját biztonságunk biztosításához.
Mirosław Mariusz Piotrowski
- (PL) A csúcstalálkozó során az egyik legfontosabb téma a globális pénzügyi válság volt, valamint az éghajlat-változási intézkedéscsomag. Igaza volt a Tanácsnak, hogy ezt a problémát helyezte a középpontba. Az azonban aggasztó, hogy a leglényegesebb határozatokat már korábban meghozták a csupán négy ország képviselőinek részvételével megtartott ülésen. Később a kialakított álláspontot az úgynevezett eurocsoporton belül megerősítették, és csak ezután terjesztették az Európai Tanács elé. Ez az eljárás komoly aggályokat vet fel abban a tekintetben, hogy az Európai Tanácsot vajon tényleg komolyan veszik-e, vagy pusztán egy olyan fórumnak tekintik, amely automatikusan hozzájárulását adja a vezetők kisebb csoportja által hozott határozatokhoz. Azt kell-e gondolnunk, hogy tulajdonképpen most már létrejött egy háromsebességes Európa?
Tekintettel a globális válságra érdemes átgondolni a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésével kapcsolatban hozott korábbi határozatokat is. E határozatok azonnali végrehajtása tovább fokozhatná a recessziót, főleg a közép- és kelet-európai országokban, például Lengyelországban, ami kedvezőtlen következményekkel járna az egész európai gazdaságra nézve. Ezért egy külön intézkedéscsomagot kell elfogadni azon országok számára, ahol a szén a legfontosabb energiaforrás.
Jean-Pierre Jouyet
Elnök asszony, tekintettel a korábbi válaszokra, rövid leszek.
McAvan asszonynak azt szeretném mondani, hogy teljesen egyetértünk vele abban, hogy az intézkedéscsomagnak ambiciózusnak kell lennie, hogy reményeink szerint - ha lehetséges - a Parlament segítségével legkésőbb karácsonyig megállapodásra tudunk jutni, valamint hogy ez a megállapodás nem lehet akármilyen megállapodás. Tehát teljesen egyetértünk az Ön gondolkodásmódjával, és reméljük, hogy megfelelő egyensúlyt fogunk elérni a versenyképesség és a fenntartható fejlődés között.
Most Starkevičiūtasszonyhoz fordulok. Azt szeretném elmondani Önnek, hogy a pénzügyi válság már egyértelműen jelentős hatást gyakorolt. Továbbra is a tervek szerint kell haladnunk, a többi felszólalónak is ezt tudom mondani, és ezért ragaszkodunk az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomaghoz. Ami az EU költségvetését illeti, holnap kerül sor a közös vitára az első olvasat keretében. Úgy vélem, a Bizottság javaslata a növekedésre és a fenntartható fejlődésre helyezi a hangsúlyt, és ettől nem szabad eltérnünk, de majd a holnapi vita során még visszatérünk erre.
Bowis úr észrevételeivel kapcsolatban azt szeretném elmondani, hogy a pénzügyi válság miatt nyilvánvalóan nem halogathatjuk az energiaügyi és éghajlat-változási intézkedéscsomaggal kapcsolatos célkitűzéseinket - ezt már kihangsúlyoztuk. Figyelembe kell vennünk azonban a nemzeti energiaforrások és ágazati egyenlegek különbségeit.
Poignant úrnak és Savary úrnak mindenekelőtt azt mondanám, hogy elismerem, hogy a francia szocialisták jelentősen hozzájárultak az Európai Parlamentben tartott vitákhoz, és nagymértékben közreműködtek az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportjának tevékenységében, másodsorban pedig azt, hogy azok közé tartozónak tekintem magam, akik nagyon is tisztában vannak azzal, hogy Európa milyen sokkal tartozik Jacques Delors-nak és François Mitterrand-nak. Ezenkívül úgy gondolom, hogy a Francia Szocialista Pártnak időnként hangosabban kell ezt közhírré tennie, amivel bizonyos kétségek elkerülhetők lennének: "Európa nem jobb- vagy baloldali; Európa európai”. Én ezt tanultam Jacques Delors-tól, és tudom, hogy Savary és Poignant úr is osztja ezt a nézetet.
Ami az Ek asszony által mondottakat illeti, természetesen komolyan vesszük a célkitűzéseket és az ütemtervet. Intézkednünk kell annak biztosítása érdekében, hogy az intézkedéscsomag alkalmas legyen az Európa előtt álló nemzetközi kihívások kezelésére.
Radwan úr és mások által a pénzügyi válsághoz fűzött észrevételekkel kapcsolatban azt tudom elmondani, hogy természetesen teszünk intézkedéseket a polgárok, a betétesek védelme, valamint annak biztosítása érdekében, hogy azok, akik a különböző intézményekben felelősek a válságért, megfizessék annak az árát. Már elmondtuk, hogy ebben az esetben a köteles gondosság elvét kell alkalmazni. A betett pénzösszegeket a polgárok és a betétesek védelmére kell felhasználni, nem arra szolgálnak, hogy ajándékba kapják azok, akik elsődlegesen felelősek a pénzügyi válságért - akár az Egyesült Államokban, akár Európában -, mert túl sokat tettek fel a spekulációra.
Berès asszonynak természetesen igaza van abban, hogy - amint az már korábban elhangzott - kihangsúlyozza, hogy az EU-n belül és kívül is fel kell venni a küzdelmet az adóparadicsomok ellen. Az Európai Tanács következtetései nem foglalkoztak megfelelően ezzel a kérdéssel, de ahogy azt a Tanács soros elnöke közölte, sor fog kerülni újabb európai találkozókra - és itt az "európai” a helyes szó. Nem két-, három- vagy négysebességű Európáról van szó: ezek európai találkozók, ahol közösen fogalmazhatunk meg nemzetközi pénzügyi rendszabályokat - új nemzetközi pénzügyi rendszabályokat -, ezek előkészítik a gazdaság hatékonyabb hosszú távú finanszírozását. Támogatom az azzal kapcsolatban elmondottakat, hogy a Bizottság által létrehozott vitacsoporton belül többféle nézet képviseletér van szükség.
Saryusz-Wolski úrnak teljesen igaza van, és egy nagyon fontos érvet hoz fel: a Tanács következtetéseit nem hangsúlyoztuk ki kellőképpen, különösen az energiaellátás biztonsága tekintetében. Ami az Európai Tanács legutóbbi ülésén az energiaellátás biztonságával kapcsolatban történt, rendkívül fontos. Ugyanakkor az energiatermelő és tranzitországokkal való kapcsolatok vonatkozásában elhangzottakat át kell ültetnünk a gyakorlatba. Elég egyértelmű, hogy a harmadik országok felé milyen üzenetet kell közvetítenünk, és ezt nyilvánvalóan szem előtt kell tartani az Oroszországgal folytatott párbeszéddel összefüggésben. Ezenkívül a következtetéseket azáltal is meg kell valósítanunk a gyakorlatban, hogy támogatjuk az ellátási források - például az említettek, különösen a Nabucco - diverzifikációjára irányuló projekteket. Természetesen ily módon az energia terén bizonyos értelemben egy közös Európa jött létre az Európai Tanács legutóbbi ülésén.
Ami Rosati úr észrevételeit illeti, a korábban elmondottak szerint figyelembe kell vennünk Lengyelország energiával kapcsolatos helyzetének egyedi sajátosságait, különösen a szén tekintetében, de nyilvánvaló, hogy Lengyelországnak is részt kell vennie az idén valamikor később megrendezendő poznani csúcstalálkozó előkészületeiben.
Végezetül, teljesen egyetértek a Doyle asszony által elmondottakkal. Legyen felelősségérzetünk! A pénzügyi válság miatt nem feledkezhetünk meg arról, hogy válaszlépéseket kell tennünk a környezeti katasztrófával kapcsolatban, nem bújhatunk a pénzügyi válság mögé.
Azzal kapcsolatban, amit van den Burg asszony kért, a következőt tudom mondani: valóban hatékonyabb intézményi koordinációra van szükségünk a felügyelők szintjén. El kell különíteni a felügyeletet és a szabályozást, és a felügyelők tekintetében hatékonyabb intézményi koordinációra van szükségünk.
Rübig úrhoz hasonlóan én is örülök a "harmadik utas” energiaügyi javaslattal kapcsolatban elért megállapodásnak. Véleményem szerint ez egy teljesen elfogadható kompromisszum. Ennyit mondhatok Önnek. Az is fontos, hogy az energiatakarékosság érdekében adókedvezményeket biztosítsunk: ezen a ponton osztom Rübig úr nézetét.
Térjünk rá a Chichester úr által mondottakra! Igaz, hogy strukturális megoldásokra van szükségünk mind a pénzügyi válság - amely a közelgő nemzetközi csúcstalálkozók témája lesz -, mind az éghajlatváltozás tekintetében, és mindenekelőtt megfelelő szabályozásra, nem pedig túlzott szabályozásra van szükség.
Végezetül ami Czarnecki úr észrevételeit illeti, nyilvánvaló, hogy a bizonyos ágazati problémák miatt egyes országokban meg kell vizsgálnunk az alkalmazkodási lehetőségeket. Ez vonatkozik Lengyelországra, valamint az ország hajógyáraira; teljesen tisztában vagyunk a helyzettel.
Befejezésül az Isler Béguin asszony által elmondottakhoz azt fűzném hozzá, hogy tudjuk, hogy a kaukázusi problémák megoldása elhúzódó folyamat lesz, és hogy Európának megelőző lépéseket is tennie kell. Ezenkívül egyetértek azzal is, hogy előrelátóbban kell gondolkodnunk e régiók és Oroszország szomszédjainak státusával kapcsolatban.
Joaquín Almunia
a Bizottság tagja. - (FR) Elnök asszony, öt percben négy észrevételt szeretnék tenni. Először is, Európa végül egységes választ adott. Kezdetben nem voltunk "egységesek”, de az eurocsoport és az Európai Tanács ülésein egyöntetűen léptünk fel, és továbbra is így kell tennünk. Úgy gondolom, hogy ezt az üzenetet mindenki támogatja. Egy olyan unióról van szó, amely a segélycsomagok koordinációjától a bankrendszerek összehangolása felé halad. Ezeket a rendszereket feltétlenül szükséges európai szinten koordinálni, hogy egyes országokban ne alakuljanak ki problémák. Egy olyan unióra van szükség Európában, amely a monetáris és pénzügyi rendszer globális kormányzására szolgál. Ezt már számtalanszor elismételtük ezen a helyen és a Tanácsban is. Egyébként mivel több tagállam érintett, ez egy olyan új üzenet, amelyről jövő héten sem feledkezhetünk meg.
Másrészt teljesen egyetértek azzal - és ezt már a Bizottság elnöke és a Tanács soros elnöke is elmondta -, hogy a pénzügyi rendszer hatékonyabb európai szintű szabályozása új szakaszának bevezetése érdekében Európának a következő néhány évben vezető szerepet kell játszania nemzetközi szinten a szabályozás vonatkozásában. Teljesen egyetértek azokkal, akik elszántan támogatták az intézményes - és nem csupán összehangolt - európai szintű szabályozást.
Harmadszor, teljes mértékben osztom azok véleményét, akik arról beszéltek, hogy a nemzeti reformprogramokat és a lisszaboni stratégiákat a mostani és a jövőbeni reálgazdaság kihívásaihoz kell igazítani. Egyébként ez a munka már elkezdődött, és a Bizottság az eredményeket decemberben terjeszti Önök és a Tanács elé. Ezenkívül - amennyiben erről az új dimenzióról és a lisszaboni stratégia új kiigazításáról van szó - figyelembe kell venni az iparszerkezetet, és különösen a kis- és középvállalkozásokat, amelyek a bankrendszer válsága által előidézett hitelhiány elsődleges áldozatai.
Végül nézzük a költségvetést. Természetesen úgy kell felhasználni a költségvetést és a nemzeti költségvetéseket, hogy a jövőre nézve ne idézzünk elő fenntarthatósági problémákat. Inkább a fiskális és a költségvetési politikán, valamint a 2005-ben felülvizsgált stabilitási és növekedési paktumon belüli mozgásteret kell kihasználni. Nagy rugalmasságra van lehetőség, de el kell kezdeni - és Önök a Tanáccsal együtt alkotják a költségvetési hatóságot - kialakítani az európai költségvetést. Egyébként ez is olyan téma, amely egy tényleges vita tárgyát képezi.
(Taps)
Elnök
A vitát lezárom.
Az eljárási szabályzat 103. cikkének (2) bekezdésének megfelelően hat, állásfoglalásra irányuló indítványt kaptam kézhez.
A szavazásra holnap, 2008. október 22-én, szerdán kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Roberta Alma Anastase  
írásban. - (RO) Az Európai Tanács 2008. október 15-16-i ülésén hozott határozatok stratégiai jelentőségűek Európa jövője szempontjából. Mindenekelőtt örülök a Lisszaboni Szerződés ratifikációjáról folytatott tárgyalásoknak. Az Európai Uniónak (EU) végre kell hajtania a Szerződésben előírt intézményi reformokat annak garantálása érdekében, hogy a szervezet hatékonyan, következetesen működjön, ami átláthatóbb az uniós polgárok számára. Ezért kiemelt fontosságú, hogy a Lisszaboni Szerződés ratifikációja folytatódjon és minél hamarabb befejeződjön mind a 27 tagállamban.
Másrészről a fekete-tengeri régión belüli regionális együttműködés témájának előadójaként és a Külügyi Bizottság tagjaként szeretném kiemelni a külpolitikai szempontok jelentőségét. Szeretném újólag elismételni, hogy sürgősen közös európai energiaügyi politikát kell kidolgozni az energiaellátás biztonságának és az európai egységnek az előmozdítása érdekében, valamint hogy a stratégiai jelentőségű projektek, például a Nabucco gázvezeték határozott támogatása révén diverzifikálni kell az energiaellátást.
Végül, de nem utolsósorban üdvözlöm az arra vonatkozó határozatot, hogy az EU keleti szomszédjaival kialakított kapcsolatait, ez esetben a Moldovai Köztársasággal, új, átfogó együttműködési megállapodás aláírása révén erősítsük. Továbbá az EU-nak továbbra is aktív szerepet kell játszania Grúziában, valamint a fekete-tengeri régióban tapasztalható összes konfliktus rendezésében.
Jean-Pierre Audy  
írásban. - (FR) Először is szeretnék gratulálni az Európai Unió francia elnökségének elnöki tisztét betöltő Sarkozy úrnak, a Francia Köztársaság elnökének ahhoz az energiához, szenvedélyességhez és éleslátáshoz, amelyet megbízatása teljesítése során tapasztalhattunk. Akár a kaukázusi háborúról - amelyet sikerült megakadályozni -, akár a pénzügyi és gazdasági válság megoldása érdekében tett intézkedésekről van szó, az elnökség bebizonyította, hogy milyen nagy szükség van egy erős és egységes Európai Unióra, valamint egy stabil elnökségre ahhoz, hogy a gyorsan változó és egyre bonyolultabb világban kiálljunk értékeink mellett. Ami a pénzügyi válságot illeti, valamint azt, hogy jól működő gazdaságra van szükség, én amellett vagyok, hogy a bizalom helyreállítása érdekében a tagállamok használják fel pénzügyi erejüket a beavatkozáshoz. A tagállamok a magánszektorban a mérlegben fel nem tüntetett forrásokat használják fel, azaz a biztosítékokat. Ezzel összefüggésben vetném fel azt az elképzelést, hogy hozzunk létre egy közös nemzetközi eszközt az államok helyzetének értékelésére. Ez a Nemzetközi Valutaalapon (IMF) belül jönne létre, irányítása pedig megkérdőjelezhetetlen és független lenne. Egy ilyen, az államok helyzetének értékelésére szolgáló közös nemzetközi ügynökség nagyon hasznos lenne annak biztosítása szempontjából, hogy a nemzetközi pénzügyek és a világgazdaság megfelelően működjenek, és ennélfogva egyúttal kellő társadalmi fejlődés menjen végbe.
Katerina Batzeli  
Az Európai Tanács által október 15-16-án kifejezett egyetértés csak a kezdet, ez még nem elegendő.
Helyre kell állítanunk az Európai Monetáris Unió egyensúlyát a fejlesztési és szociális politikával összefüggésben. Egységes közösségi politikára, valamint új intézményi irányításra és gazdasági kormányzásra van szükségünk az euroövezet alapvető gazdasági egyensúlyának helyreállításához.
A hitelválság kezelése érdekében tett közvetlen intézkedések következtében alapjában felül kell vizsgálni egy közös európai alap létrehozását, és egyértelművé kell tenni, hogy az adófizetők hosszú távon nem terhelhetők. Az eddig nemzeti szinten alkalmazott elképzelés, miszerint hagyjuk, hogy a hitelválság önszabályozó módon működjön, a gazdaság- és szociálpolitika nemzeti szintűvé válásának, valamint egy több úton haladó európai gazdaságnak a veszélyét hordja magában. El kell kerülni az EU intézményi szerkezetének ilyen jellegű szétforgácsolását.
Európa kivételes és történelmű jelentőségű lehetőség előtt áll, új gazdasági és társadalmi fejlődési modellel kell előállnia, ahogy azt elkezdte az éghajlatváltozással, az energiabiztonsággal, a társadalom stabilitásával és a fenntartható gazdasággal kapcsolatos politikák révén. Az EU-nak politikai és intézményi szinten sokkal erősebben kell kikerülnie a válságból, sokkal inkább szociális beállítottságúnak kell lennie, és vezető szerepet kell betöltenie az éghajlatváltozással kapcsolatos politika terén.
Titus Corlăţean  
írásban. - (RO) Örömömet szeretném kifejezni az Európai Tanács 2008. október 15-16-i következtetései miatt, amelyek az Európai Unió keleti szomszédjai, különösen a Moldovai Köztársaság tekintetében alkalmazandó politikájának átalakítására vonatkoznak. Az Európai Uniónak ténylegesen fel kell vennie politikai prioritásai közé a fekete-tengeri régiót, és nyilvánvalóan a Moldovai Köztársaságot is.
Egyértelmű megbízatást kell meghatároznunk a Moldovai Köztársasággal való fokozott együttműködésről szóló megállapodással kapcsolatos tárgyalások folytatására, ugyanakkor világos feltételként meg kell szabni, hogy bizonyítani kell a nyilvánvaló fejlődést, a chişinăui kommunista kormánynak pedig pontosan be kell tartania a demokratikus normákat és az európai jog kötelező normáit, továbbá tiszteletben kell tartani az igazságszolgáltatás függetlenségét és a sajtószabadságot. A megállapodás aláírásának előfeltételei közé tartozik a kommunista hatóságok antidemokratikus visszaéléseinek és túlkapásainak visszafogása, a törvény módosítása annak érdekében, hogy hatályon kívül helyezzék azon rendelkezéseket, amelyek megakadályozzák a kettős vagy többes állampolgárságú személyeket abban, hogy állami hivatalban ügyet intézzenek és álláshoz jussanak, továbbá a választási kódexnek az uniós tagállamok szabványaival és az Európai Tanács ajánlásaival összhangban történő módosítása.
Románia eddig is a Moldovai Köztársaság Európához történő jövőbeni integrációjának fő támogatói közé tartozott, és ez ezután is így lesz, és elvárom a moldovai hatóságoktól, hogy tegyenek konkrét lépést ebbe az irányba.
Daniel Dăianu  
írásban. - Egy új Bretton Woods-i rendszert jól elő kell készíteni.
Egyre több vezető politikus támogatja egy nemzetközi konferencia megszervezését a jelenlegi nemzetközi pénzügyi helyzet strukturális hibáinak kijavítása, valamint a nemzetközi pénzügyi rendszer átalakítása érdekében. Mondanunk sem kell, hogy egy ilyen történelmi jelentőségű feladat végrehajtásához égető szükség van arra, hogy a régi és az új gazdasági hatalmak együttműködjenek. De a nemzetközi konferenciát (egy új Bretton Woods-i rendszert!) jól elő kell készíteni. Először is meg kell határozni a nemzetközi pénzügyek átalakításának logikai alapját. Keynes és Dexter White - annak ellenére, hogy háborús időszak volt - hosszú ideig irányították a szakértőket, hogy megvalósítható mintát hozzanak létre. Biztosítanunk kell, hogy mire megszületnek a határozatok, rendelkezésünkre álljon egy ilyen követendő minta. E tekintetben a Jacques de Larosiere által vezetett csapat rengeteget tudna segíteni. Másrészről szükség van arra, hogy a jelentősebb gazdasági hatalmak szemtől szembe megvizsgálják a legfontosabb kérdéseket. És ez már bonyolultabb ügy. Nagyon remélem, hogy az EU vezető szerepet vállalna a nemzetközi pénzügyi rendszer átalakítására, valamint a szabályozási és felügyeleti keretek átvizsgálására irányuló erőfeszítések egyesítése terén, hogy a pénzügyi rendszer valóban a gazdaságot szolgálhassa.
Proinsias De Rossa  
írásban. - Európának, többek között Írországnak is szüksége van a Lisszaboni Szerződésre, ha következetes és hatékony politikákat akarunk kidolgozni a pénzügyi rendszer hirtelen összeomlása, az éghajlatváltozás és a világ jelentős részének alulfejlettsége következtében kialakult globális válságok kezelésére.
A gazdasági nacionalizmus nem képes megoldani ezeket a globális kihívásokat. A pénzügyi intézmények, illetve a transznacionális vállalatok sem kapnak szabad kezet, hogy azt csináljanak, amit akarnak, miközben elvárják az adófizetőktől, hogy mentsék ki őket, ha a válság beüt.
Globális kormányzási rendszerre van szükség, amely magában foglalja a pénzpiacok nemzetközi szabályozását, sőt az ilyen intézmények olyan megadóztatására vonatkozó hatáskört is, amely megakadályozza őket abban, hogy egyik országot kijátsszák a másik ellen.
A piacok stabilizációjához szükség van a devizaügyletekkel kapcsolatos adórendszerre, amely a millenniumi fejlesztési célok (MFC) végrehajtása terén kialakult finanszírozási hiány pótlásához is értékes forrást biztosítana.
Ilyen adórendszer a közismert "Tobin-adó” ("Tobin Tax”). Először James Tobin terjesztette elő azt követően, hogy az Amerikai Egyesült Államok megszüntette a Bretton Woods-i rendszert. Hármas hatást fejtene ki; 1. elősegítené a devizapiacok stabilizációját; 2. jelentős pénzösszegeket biztosítana az MFC-k végrehajtásához; 3. részben visszanyerné az eddig a pénzpiacoknak átengedett demokratikus teret.
Elisa Ferreira  
Az egységes európai fizetőeszköz olyan gátat képezett, amely e válság során megvédte az Európai Uniót a még súlyosabb problémáktól. E tekintetben az euro kétségkívül európai siker.
A deregulációval és a piacokat érintő válsággal szembenézve rengeteg, egymásnak kölcsönösen ellentmondó nemzeti intézkedésre került sor. Sietve elfogadásra került egy megállapodás, amelyet tulajdonképpen üdvözlendőnek tartunk, de nem felejthetjük el a Bizottság által tanúsított túlzott passzivitást, amikor egy csöpp körültekintésre és előrelátásra lett volna szükség.
Az elmúlt években - nem az elmúlt hónapokban - ez a Parlament jól megalapozott reformjavaslatokat tárgyalt meg és fogadott el, különösen a piaci szabályozás és a piacfelügyelet terén. E hitelesség alapján kérjük, hogy a Tanács elnöksége és a Bizottság aktívan vonja be a Parlamentet a reformmal kapcsolatos megoldásokba, amelyeknek három célt kell teljesíteniük.
Egyrészt egy integrált Európában a rendszert érintő kockázatok szabályozása nem történhet továbbra is nemzeti szinten. Strukturális intézkedésre van szükség, világos és állandó szabályokkal, amelyek garantálják a rendszer nagy teljesítményét.
Másrészt globalizált világunkban Európának aktív partnernek kell lennie egy új, a fő partnereket magában foglaló nemzetközi keret létrehozásában.
Harmadrészt most, amikor a gazdasági visszaesés már tény, összehangolt módon egy gazdaságélénkítő csomagot kell végrehajtanunk, amely garantálja a növekedést és a foglalkoztatást, és amelynek révén a családok és a vállalkozások visszanyerhetik bizalmukat.
Ilda Figueiredo  
írásban. - (PT) Ismét megfeledkeztünk e vita lényegéről: más szóval, szakítanunk kell a meglévő politikákkal, amelyek a legfőbb okozói a jelenlegi válságnak. Ugyanakkor tegnap érdekes volt hallgatni, amint a neoliberalizmus nagy védelmezői beismerték, hogy valaminek változnia kell, de csak a "kapitalizmus átformálása” révén, amint azt Sarkozy elnök is megfogalmazta. Ezért van az, hogy egyik prioritásuk a bevándorlási politika fejlesztése, különös tekintettel a visszatérésről szóló irányelvre, amely nem tartja tiszteletben az alapvető emberi jogokat, és amely az illegális bevándorlókat bűnözőknek tekinti, nem pedig olyan embereknek, akik az országukban dúló éhezés elől menekülnek egy jobb jövő reményében maguk és családjuk számára.
Politikájuk egyik legfőbb eleme továbbra is a társadalmi problémák iránti növekvő közöny. A pénzügyi válság megoldása érdekében mérhetetlen erőforrást és politikai akaratot mobilizáltak. Ugyanakkor a társadalmi helyzet, illetve a vásárlóerő csökkenése, a fokozódó szegénység és munkanélküliség, és a bizonytalan és rosszul fizetett munka miatt kialakult válság tekintetében még mindig nincs elegendő erőforrás és nincs meg a szükséges politikai akarat. Tulajdonképpen az, amit javasolnak, inkább súlyosbítja a társadalmi helyzetet és mélyíti a javak elosztása tekintetében meglévő egyenlőtlenségeket.
Pedro Guerreiro  
írásban. - (PT) Az Európai Tanács megerősítette a korábban elfogadott intézkedéseket, amelyek célja a pénzügyi tőke, a kapitalista rendszer gerincének megmentése és egy "folytatódó strukturális reform” biztosítása.
A "kapitalizmus átformálása” egyszerűen erőteljesebb kapitalizmust jelent, annak minden ártalmas ellentmondásával együtt: a munkavállalók még súlyosabb kizsákmányolásáta, a közszolgáltatások további liberalizációja és magánosítása, és több, munkából szerzett jövedelem tőkébe történő átvitele - ez az a politika, amit Portugália szocialista kormánya kitartóan követ.
Mindazonáltal egyetlen szó sem esett eddig a következőkről:
a munkavállalók és az egész lakosság növekvő nehézségei, a fizetések és társadalombiztosítási ellátások növelése, az alapvető áruk és szolgáltatások árának csökkentése, és a jelzáloghitelekkel kapcsolatos növekvő költségek hatékony féken tartása;
a termelő beruházások, munkavállalói jogok, közszolgáltatások és - a bankszektorhoz hasonlóan - egy erős állami vállalati ágazat támogatása a felhalmozott tőke méltányos elosztása által;
az EU jelenlegi monetáris politikájának és stabilitási paktumának lezárása, az "adóparadicsomok” felszámolása, valamint a strukturális alapoknak a hatékony gazdasági fejlődés biztosítása és a munkavállalók életkörülményeinek javítása érdekében történő megerősítése és felhasználása.
Más szóval, semmi sem történik a kapitalista politikákkal való szakítás érdekében....
Harangozó Gábor  
írásban. - Tekintettel a jelenlegi rendkívüli piaci körülményekre, konkrét intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy megfelelő rugalmasságot biztosíthassunk a stabilitási paktum végrehajtásában. E példa nélküli események rámutattak az európai pénzügyi integrációs rendszer egy ilyen horderejű válság esetén felmerülő korlátaira. A stabilitási paktum reformját követően senki sem számított ilyen mértékű pénzügyi zavarra, és a stabilitási paktumban a gazdaság lassulása esetére biztosított rugalmasság nem tűnik elegendőnek a közelmúlt eseményeinek fényében. Fenn kell tartanunk a költségvetési fegyelmet, ugyanakkor nagyobb fokú rugalmasságra van szükség ahhoz, hogy lehetővé tegyük, hogy az új tagállamok a lehető legrövidebb időn belül csatlakozzanak az eurozónához. A jelenlegi szabályok mellett a pénzügyi válság megakadályozhatja, hogy az új tagállamok a tervezett ütemben csatlakozhassanak az eurozónához. Az európai árfolyammechanizmus-program kidolgozása mögött álló gazdasági érveket hozzá kell igazítani a jelenlegi pénzügyi viszonyokhoz, hogy az eurozónához csatlakozó országokban megteremtsük a fenntartható pénzügyi piacok működéséhez szükséges feltételeket. A folyamat felgyorsítása, azaz ha az egyes új tagállamoknak - egyedi gazdasági helyzetüktől függően - engedélyezzük, hogy egyéni útjukat követve vezessék be az eurót, megoldást hozhat, tekintve, hogy a pénzügyi válság hangsúlyozta annak szükségességét, hogy a csatlakozó országok bekerüljenek az eurozónába.
Mieczysław Edmund Janowski  
A jelenlegi válság pénzügyi összeomlásnak tűnik, amelyben az energia és az élelmezés kérdése is érintve van. Ez csak a jéghegy csúcsa, az alapul szolgáló okok pedig részben az alapvető erkölcsi elvek feladásán, részben pedig az emberi naivitásban keresendők. Mindez a spekulációk és a kockázatos beruházások eredménye.
Sem a fizikában, sem pedig a gazdaságban nem létezik olyan, hogy örökös mozgás. Mi vezette azokat az embereket, akiknek csalásai a világ pénzügyi rendszerének összeomlását okozták? Hagytuk, hogy olyanok tévesszenek meg bennünket, akik vagyonukat csalással szerezték. Most pedig az adófizetőktől várják, hogy mentőövet dobjanak a bankrendszernek. Számítások szerint ez többe fog kerülni, mint az Európai Unió egész költségvetése. A pénzügyi csapást először az Egyesült Államokban érezték, de a következmények az egész világra kiterjedtek. Egyes országok, például Izland, a teljes katasztrófa küszöbén találták magukat. A válság továbbgyűrűzése nem kerülhető el, ami további veszteségeket fog okozni. Lehet-e ebből az egészből valamilyen pozitív fejlemény? Talán igen. Talán megértjük végre, hogy nem lehet illúziókra, téves feltételezésekre építeni: a megbízhatóság és szolidaritás szilárd alapját kell megteremteni. Nem azt kell elérni, hogy a bankok biztonságosságával kapcsolatos mondások visszanyerjék régi jelentésüket. A saját jövőnk és a gyermekeink jövője a tét. A piacgazdaságnak, vagy más szóval a kapitalizmusnak szilárd és meginghatatlan elvek alapján kell működnie, amelyek közül a tisztesség az egyik legfontosabb.
Eija-Riitta Korhola  
írásban. - (FI) Elnök asszony, először is szeretnék köszönetet mondani a Tanács soros elnökének az általa kifejtett érvekért, amelyekkel egyetértek: a környezet érdekeit mindenkor kiemelten kell kezelni, akár jó időket, akár nehéz időket élünk. A Wurtz úrnak és Cohn-Bendit úrnak adott válaszai hasonlóképpen találóak voltak.
Aggályaimat szeretném kifejezni, különösen a kibocsátáskereskedelemmel kapcsolatban. Ha végiggondoljuk, hogy mit történt ebben a Házban idén ősszel, a Parlament állásfoglalása nem tekinthető egy demokratikus folyamat eredményének. Indokolatlan módon érződik rajta a kapkodás, és a bizottságok nem tudták, hogy miről is szavaznak. Az előterjesztett módosítások csak egyfajta álmódosítások, minket pedig manipuláltak és félrevezettek. Az előadó és a csoportkoordinátor mindannyiunkat cserbenhagyott, amikor nem azt a döntést képviselték, amelyet a képviselőcsoport megszavazott. Ilyen még nem történt ebben a parlamentben.
A Bizottság is hibás. Ezt a hatalmas jogalkotási csomagot túlságosan későn nyújtotta be, aztán - az éghajlatváltozással kapcsolatos nemzetközi összhang nevében - figyelmeztetett arra, hogy ne merjünk hozzányúlni. Az eredmény egy gyenge kibocsátáskereskedelemi modell lett, amely, ha megvalósul, feltornázza a költségeket és fenyegetni fogja az európai munkahelyeket. Minden egyoldalúan alkalmazott aukció csak további adóterhet jelent. Nem értem, mért hasznos a környezet számára az, ha az európai termékeket - amelyek a világon a legtisztábban készülnek - az éghajlatváltozás elleni küzdelem nevében ezzel a teherrel sújtják.
Az aukciók nem csinálnak mást, mint hogy elviszik a szennyezést Európából valahová máshová, és ezzel itt nő a munkanélküliség. Ez nem jó, és nem is felelős környezetvédelmi politika. Hatékonyabb éghajlat-politikára van szükségünk!
A kibocsátásokat az általunk tett kötelezettségvállalásokkal összhangban kell csökkenteni. A mi alternatívánk is megérdemli, hogy a Parlamentben megfelelően megvitassuk. Több tagállam támogatja, csakúgy, mint az Európai Gyáriparosok Szövetsége és az egész európai szakszervezeti mozgalom. Egy másik olvasat megszüntetné azt a demokratikus hiányt, amely mostanra kialakult a Házban.
Marian-Jean Marinescu  
írásban. - (RO) Az Oroszország és Grúzia között kialakult válság, illetve azzal párhuzamosan a pénzügyi válság nem csak elméleti szinten, de a gyakorlatban is bizonyította az európai intézmények megreformálásának szükségességét. Csak az egy hangon megszólaló, egységes Európa tud az ilyen helyzetekre reagálni. A Lisszaboni Szerződés végrehajtása valóban szükségszerű. Decembertől a Tanácsnak elő kell állnia egy ebbe az irányba mutató megoldással, nem foglalkozva a lehetséges következményekkel. A pénzügyi, energetikai és politikai biztonság, valamint az európai projekt alapvető értékeinek megszilárdítása csak a szomszédainkkal folytatott szoros partnerség révén garantálható.
Az "európai partnerség” kezdeményezés egy új politikai dimenzióval bővíti a szomszédainkkal fenntartott kapcsolatokat, kiegészítve és támogatva azokat a projekteket, amelyek már most folyamatban vannak a fekete-tengeri térségben. Mindezt egy olyan intézményesített keret előmozdítása révén teszi, amely segít a liberálisabb vízumellenőrzésekre vonatkozó megállapodások felülvizsgálatában, egy szabadkereskedelmi térség létrehozásában, valamint stratégiai partnerség kialakításában keleti szomszédainkkal.
Érzékelhető a "kimerültség” az Európai Unió bővítésével kapcsolatban, de nem engedhetjük meg magunknak, hogy olyan országokat, mint például Moldova vagy Ukrajna, hosszú ideig az Unión kívül tartsunk. A "keleti partnerség”-nek egyértelmű jelzéssel, menetrenddel kell szolgálnia ezen országok számára, amely megnyitja számukra az uniós csatlakozás lehetőségét, feltéve - természetesen - hogy minden szinten megfelelnek a kívánalmaknak.
Esko Seppänen  
írásban. - (FI) Az uniós csúcson megvitatták, hogy az amerikai gazdaság saját Kína-szindrómája - azaz a pénzgazdaság központjának megolvadása a Wall Street-en - radioaktivitásával az európai piacokat is megfertőzte. Ennek következtében a világ egy USA-utáni korba lép át. Az USA tekintélye összeomlott, amikor "Kapitalizmus” nevű hajója a hiperliberálisok ideológiáján zátonyra futott.
Remélhetőleg az USA-ban most kialakult szegénység és az ország kölcsönhöz jutással kapcsolatos nehézségei felgyorsítják az amerikai katonai beavatkozások megszüntetését az általa megszállt országokban. Figyelembe véve az Egyesült Államok megszálló erejét, Oroszország dél-oszétiai túlzott katonai műveletei határozottan nagy figyelmet kaptak. Elégedettnek kell lennünk a csúcstalálkozó eredményével annyiban, hogy a szélsőséges uniós országok és az amerikai fundamentalisták Oroszország elszigetelésre irányuló felhívásai nem leltek támogatásra.
Csaba Sándor Tabajdi  
írásban. - (HU) Nem szabad hagynunk, hogy Európa fizesse meg az Amerikából induló pénzügyi válság, a spekuláció árát, hogy a kisemberek igyák meg a levét a bankok rövidlátásának és a spekulánsok mohóságának.
Az Európai Tanácson elfogadott csomag remélhetőleg gátat szab majd a pénzügyi cunaminak. Az Unió és a tagállami kormányok kiemelt további együttes feladata, hogy mindent megtegyen a válság reálgazdasági és szociális hatásainak mérséklésére, az elhúzódó recesszió megelőzésére, a beruházások védelmére.
Tartalékolnunk kell, hogy meg tudjuk védeni polgárainkat. Ennek érdekében az európai országok szükségintézkedéseket kénytelenek bevezetni, csökkentik a költségvetési kiadásokat, átmenetileg felfüggesztik adócsökkentési terveiket, sőt növelik az adókat. Ez történik Franciaországtól Nagy Britanniáig, Olaszországtól Lettországig. Ezt azonban csak nemzeti konszenzussal lehet hatékonyan megtenni, mindenki, aki ezzel szembemegy, az ország pénzügyi stabilitását kockáztatja.
A piacgazdaságot alapjaiban kell újragondolni. A piaci folyamatok társadalmi kontrollja elengedhetetlen, a versenyt nem bénító, de azt felügyelő szabályozásra van szükség. Az Európai Parlament támogatja a Gyurcsány Ferenc magyar miniszterelnök által már korábban is javasolt európai szintű pénzügyi és tőkepiaci felügyelet gondolatát.
Az nem megy, hogy a felelősök elkerüljék a felelősségre vonást. Az nem büntetés, ha befagyasztjuk az amúgy is többmilliós fizetéseket. Nem kerülhető meg a büntetőeljárás, ennek keretében a vagyonelkobzás, zárolás azoknál, akik hibásak a nemzetközi pénzügyi válság előidézésében.
