A nemzeti bér- és nyugdíjmegállapítási mechanizmusok tiszteletben tartása (vita) 
Elnök
Az első napirendi pont a nemzeti bér- és nyugdíjmegállapítási mechanizmusok tiszteletben tartásáról szóló bizottsági nyilatkozat.
Johannes Hahn
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Meg szeretném köszönni a tisztelt képviselőknek a lehetőséget, hogy eloszlathatom az ír programmal kapcsolatban széles körben elterjedt félreértéseket.
Az S&D képviselőcsoport e nyilatkozat alapjául szolgáló kérdése a tisztelt képviselők azon aggodalmának ad hangot, hogy az ír gazdasági kiigazítási programról szóló egyetértési megállapodásban meghatározott bizonyos gazdaságpolitikai feltételek jogi szempontból a Szerződés 153. cikkének (5) bekezdésébe ütköznek. Az említett bekezdés kizárja annak lehetőségét, hogy a 153. cikk hatálya alá tartozó díjazással - azaz a szociálpolitikával - kapcsolatos rendelkezések elfogadását. Az ír gazdasági kiigazítási program azonban nem szociálpolitikai program, és azt nem a 153. cikk alapján fogadták el. Ez egy pénzügyi segítségnyújtási program, amelyet az ír kormánnyal együtt azért fogadtak el, hogy helyreállítsák a belföldi és a külföldi bizalmat, és megszüntessék a költségvetési és a pénzügyi válság között keletkezett káros visszacsatolási spirált. Következésképpen ez a program a Szerződés 122. cikkének (2) bekezdésén alapszik, amely lehetővé teszi az uniós pénzügyi segítségnyújtást abban az esetben, ha egy tagállam általa nem befolyásolható rendkívüli események folytán súlyos nehézségek komoly veszélyével kerül szembe.
Az egyetértési megállapodás szerepe abban áll, hogy meghatározza azokat a gazdaságpolitikai feltételeket, amelyek referenciaként szolgálnak az ír politika teljesítményének értékeléséhez a pénzügyi segítségnyújtási program során. A tagállam teljes felelősséggel tartozik e gazdaságpolitikai feltételek meghatározásáért és végrehajtásáért. E feltételek a tagállam részéről kötelezettséget jelentenek, amelyet ő maga vállalt. Itt nem az adott területeken tett uniós fellépésről van szó. Sőt, számos olyan feltétel van, így a minimálbér csökkentése is, amelyet már az ír kormány nemzeti gazdaságélénkítési terve is tartalmazott, amelyet a program indulása előtt, 2010. november 24-én tettek közzé.
Írországban a munkaerő-piaci politikával kapcsolatos feltételek célja a munkahelyteremtés és a legkiszolgáltatottabb csoportok körében a tartós munkanélküliség elkerülése. A minimálbér csökkentése egy átfogóbb intézkedéscsomag része, és nem választható külön az aktiválási politikáktól és az ellátási rendszer korszerűsítésére irányuló erőfeszítésektől. Az Európai Unióban az egyik legmagasabbnak számító minimálbér csökkentésének értékelésekor - ez például a második legmagasabb az euróövezeten belül -, és habár jelentős bérkiigazításra került sor az ír gazdaságban a minimálbérek és ezzel együtt általában a bérek terén, reálértéken 3%-kal csökkentve azokat 2008-ban, amit 2009-ben egy 0,3%-os emelés követett, figyelembe kell venni, hogy a legtöbb munkaerő-piaci kiigazítás a munkahelyek elvesztésében nyilvánult meg. A minimálbér csökkentése tulajdonképpen csak visszaállította a 2007. január 1. előtti, azaz a válság előtti helyzetet.
A kérdésben említett másik feltétel az ágazati kollektív tárgyalás független felülvizsgálata. A felülvizsgálat célja, hogy ágazati szinten a munkáltatók és a munkavállalók szempontjából egyaránt megvitassák a foglalkoztatási feltételek méltányosságát és hatékonyságát. Ki szeretném emelni, hogy Írországban régi hagyománya van a gazdasági és szociálpolitika terén folytatott háromoldalú konzultációnak, továbbá a kormány és a szociális partnerek között az 1980-as évek óta egymás után létrejött megállapodásokat széles körben az ír gazdaság fő sikertényezőjeként ismerték el.
A felülvizsgálat lehetőséget teremt a szociális partnereknek arra, hogy hangot adjanak véleményüknek és formálják a politikát, és mint ilyet, örömmel fogadták annak bejelentését. Szilárd meggyőződésem, hogy az ír kormány a szociális párbeszéd fontosságát elismerve, az összes szociális partner bevonásával és a közösségi joggal összhangban fogja lefolytatni a felülvizsgálatot.
Végezetül az egyetértési megállapodásban foglalt, strukturális reformmal kapcsolatos feltételek nem csak a munkaerőpiacot érintik. A termékpiacok megnyitására, így a túlszabályozott ágazatokra és szakmákra irányuló fontos intézkedéseket is magukban foglalnak. Ezek a reformok jelentős hatást gyakorolhatnak a háztartások vásárlóerejét meghatározó fogyasztói árakra és termelékenységre.
Gay Mitchell
a PPE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Én is szeretnék köszönetet mondani a biztos úrnak. Írországban a tegnapi szavazásokon egy új nemzeti kormányt bíztak meg a gazdaság helyreállításával. A Fine Gael és a Munkáspárt a PPE, illetve az S&D képviselőcsoport részét képezi e Parlamenten belül. Az új kormányprogram napirendjén kiemelt helyen szereplő egyik kérdés az EU/IMF által kidolgozott írországi támogatási program elemeinek újratárgyalása lesz.
Jelenleg Írországban sokan tartanak attól, hogy a korábbi kormány által az EU/IMF támogatási programjában elfogadott feltételek túl szigorúak és nagy terhet rónak az átlagpolgárokra, és nekik kell fizetniük a bankok - mind az ír, mind az európai bankok - és a kormányok hibáiért. Megjegyzendő, hogy az új kormány beleegyezett abba, hogy visszafordítja a minimálbérek terén végrehajtott csökkentést. Tudjuk azonban, hogy a gazdaság helyreállítása nem lehet fájdalommentes. Írország hasonló utat járt be az 1980-as években. Az EU/IMF-programban megállapított számos nehéz feltételre szükség van, ha helyre kívánjuk állítani a rendezett államháztartást. Meg kell metszenünk a fát, hogy növekedhessen.
Üdvözlöm a Bizottság kamatlábak csökkentésére irányuló javaslatát, ahogy azt Rehn biztos úr kifejtette. Ennek mielőbb be kell következnie, és arra kérem a Bizottságot, hogy rövid időn belül valóban vizsgálja meg a kérdést. A biztos úr hangsúlyozta, hogy minden intézkedés esetében mérlegelik azok növekedésre, versenyképességre és államháztartás fenntarthatóságára gyakorolt hosszú távú hatásait. Ezt elismerem; azonban nem tudjuk egyszerre viselni mindazt a terhet, aminek viselésére felkértek minket. Az ír polgárok szintén vállalták az ezzel kapcsolatos felelősség rájuk eső részét; ami azt illeti, a felelősség másokra eső részét is magukra vállalták, mert nem volt más választásunk. Amit tettek, azt nem csak Írországért tették, hanem Európáért és főként az euróövezetért is. Nincs szükségünk arra az utolsó cseppre a pohárban. Kérem, adják az ír nép kezébe az eszközöket; mi magunk elvégezzük a munkát, de kérem, nem várják az ír néptől, hogy olyan terheket viseljen, amelyeket nem bír el. Ezért azt kérem a biztos úrtól, hogy szívlelje meg ezeket az észrevételeket, különösen az előttünk álló napokban és hetekben.
Stephen Hughes
az S&D képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! E megállapodás értelmében óránként 1 euróval kell csökkenteni a minimálbéreket Írországban, valamint felül kell vizsgálni - ahogy hallottuk - a kollektív fizetési megállapodások rendszerét, amely védi az alacsonyabb béreket.
Szerintem ez a beavatkozás nem lehet indokolt. A Szerződés értelmében a Bizottságnak támogatnia, nem pedig aláásnia kell a szociális párbeszédet. A 152. cikk előírja, hogy tiszteletben kell tartani a szociális partnerek önállóságát, és nem rendelkezik ilyen beavatkozásról, a 153. cikk pedig kifejezetten kizárja az uniós fellépést e téren. A Bizottság e tekintetben nem válogathat a cikkek hierarchiája között.
A megállapodás továbbmegy, és ragaszkodik ahhoz, hogy csökkentsék a szociális juttatásokat, visszaszorítsák az alapvető közszolgáltatásokat, továbbá csökkentsék a közszférában foglalkoztatottak számát és a közszférában kifizetett nyugdíjakat. Hogyan lehetnek indokoltak az ilyen követelések a Szerződés szempontjából, amely az Unió számára előírja az egyenlőtlenségek felszámolását, a magas szintű foglalkoztatottság előmozdítását, a megfelelő szociális védelem biztosítását és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelmet? Az egyetlen becsületes válasz erre az, hogy ezeket a dolgokat nem lehet összeegyeztetni, és a probléma az, hogy ezek a dolgok jelenleg általánossá válnak - ahogy az az éves növekedési jelentés eredményéből is kitűnik.
Az emberek el fogják utasítani az olyan Európa elképzelését, amely kizárólag megszorításokon alapul. Nem fogják tűrni, hogy az alacsony béreket, a szociálpolitikák alacsony foglalkoztatási védelemmel, erélytelen szociális normákkal, lecsökkentett közszolgáltatásokkal és magasabb nyugdíjkorhatár bevezetésével járó, messzemenő következményeit. Ha tovább akarjuk gyarapítani az Európa-ellenesek táborát, akkor csak rajta, folytassa a Bizottság. De ha nem, akkor kérem, most vessünk véget ennek a képtelenségnek!
Marian Harkin
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! A biztos úr azt állítja, hogy az egyetértési megállapodást a 122. cikk (2) bekezdése alapján dolgozták ki. Meg szeretném kérdezni a biztos úrtól, hogy mi történik, ha a Szerződés egyik cikke teljesen ellentmond a Szerződés egy másik cikkének; ahogyan Stephen Hughes is kérdezte, hogyan döntünk a hierarchiáról? Ez ellentétes a 153. cikkel.
Ugyancsak ellentmond a 9. cikknek is, azaz a szociális záradéknak, amelyet már számos alkalommal idéztem ebben az ülésteremben az ír megszorító csomagról folytatott eszmecserék során, és amely kimondja, hogy politikái és tevékenységei meghatározása és végrehajtása során az Unió figyelembe veszi a foglalkoztatás magas szintjének előmozdítására és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelemre stb. vonatkozó követelményeket. És mi a helyzet az Alapjogi Charta 28. cikkével, amelynek értelmében a munkavállalóknak joguk van arra, hogy kollektív tárgyalásokat folytassanak és kollektív szerződéseket kössenek, valamint hogy érdekütközés esetén érdekeik védelmében együttesen lépjenek fel, a sztrájkot is beleértve? Sok ír munkavállaló gondolná, hogy jelenleg ilyen helyzetben van. Hogyan kezeljük a Szerződés különböző cikkei között feszülő ellentmondásokat?
A másik kérdésem Önhöz, biztos úr: Ön valóban azt állítja, hogy az egyetértési megállapodásért teljes egészében az ír kormány volt a felelős, és a Bizottság csupán beleegyezését adta, illetve elfogadta azt?
Végül tegyük fel, hogy Önnek hatalmában áll mindezt megtenni - legalábbis Ön ezt mondja nekünk; ebben az esetben miért nem tettek semmilyen erőfeszítést arra, hogy csökkentsék vagy megszüntessék a banki bónuszokat? Miért nem tettek semmilyen erőfeszítést annak biztosítására, hogy a bértábla legmagasabb kategóriájába sorolt személyek méltányos részt fizessenek? Miért van az, hogy egy eurót levontak a minimálbérből? Teljes mértékben egyetértek azzal, amit Stephen Hughes mondott: ez az Európa-ellenes hangulatot táplálja. A polgárok látják, hogy mi történik. Látják, hogyan működik közre a Bizottság ebben az egész folyamatban, és amit látnak, az az, hogy a minimálbéren élők, a kollektív szerződésekben részt vevők azok, akiket a leginkább érintenek a tervezett megszorítások.
Végezetül a legfőbb kérdésem, biztos úr: ki dönt? Az Európai Bíróság? Ki dönt abban az esetben, ha a Szerződés cikkei ellentmondanak egymásnak, vagy ha a Bizottság oly módon jár el, hogy azok ellentmondásba kerülnek egymással?
Marije Cornelissen
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Megértem, hogy a Bizottságnak sürgősen kezelnie kell a gazdasági válságot és a magas államadósságot, amely az euró stabilitását veszélyezteti. Megértem, hogy feltételeket szabtak azon országok számára, amelyek kénytelenek igénybe venni az európai pénzügyi stabilizációs mechanizmust. Nekem azonban úgy tűnik, hogy a Bizottság elég válogatós abban a tekintetben, hogy milyen intézkedéseket és feltételeket tart megengedettnek ebben a válságban.
Egyrészről szinte minden intézkedés legálisnak tűnik, ha a költségcsökkentéssel próbálják konszolidálni a költségvetést. Amint Írország igénybe vette a mentőcsomagot, az első változók, amelyeket ki kellett igazítani, a minimálbérek és a nyugdíjak voltak, annak ellenére, hogy ezek határozottan nem tartoznak az EU hatáskörébe. Másrészről a Bizottság az uniós hatáskörök hiányával takarózva érintetlenül hagyja a rendkívül alacsony ír társasági adót, jóllehet ennek emelése szintén jelentősen hozzájárulhatna Írország állami bevételeinek növeléséhez. Elvégre nem a költségcsökkentés az egyetlen módja a kiegyensúlyozott költségvetés elérésének.
Megértem, hogy ez a válság rendkívüli intézkedéseket kíván, de miért siet annyira a Bizottság a minimálbérek kiigazításával, ami a legkevesebbet kereső munkavállalókat érinti, ugyanakkor miért kell várnunk azokra az intézkedésekre, amelyek a banki és pénzügyi szektort kényszerítik fizetésre? Egyre inkább az az érzésem, hogy a Bizottság nagyon egyoldalúan és - merem állítani - jobboldali módon értelmezi az uniós hatásköröket. Ez a csorba megközelítés az euroszkepticizmust táplálja. Úgy tűnik, hogy az EU kizárólag válság idején lép fel határozottan a foglalkoztatási és szociálpolitika terén, és ezt akkor is úgy teszi, hogy megnyirbálja a szociális kiadásokat és a béreket.
Az EU csak akkor nyerheti vissza a bizalmat, ha a Bizottság ugyanilyen eltökéltséget mutat a megfelelő minimális szociális normák és a polgárokat érintő jelentős csökkentésekkel kapcsolatos szociális garanciák megállapításakor. Igen, akarjuk a gazdasági kormányzást, azonban kiegyensúlyozott kormányzást akarunk fenntartható költségvetéssel és szociális garanciákkal. Ha nem így lesz, a legkiszolgáltatottabbak fogják megfizetni a zűrzavar árát, amelyért nem ők a felelősek.
Thomas Händel
Elnök úr, hölgyeim és uraim! A mentőcsomag az uniós tagállamokat az államcsődtől hivatott megóvni. Ez a csomag azonban durva megszorító programokkal árasztja el a polgárokat, azt viszont hagyja, hogy az elkövetők büntetlenül megússzák. Ráadásul a Bizottság most még a nemzeti bérpolitikába is beavatkozik.
Hahn úr! Abszurdnak tartom és könny szökik a szemembe, amikor az Önéhez hasonló hivatalos érveket hallom, miszerint ezt egyáltalán nem szociálpolitikai intézkedésnek szánták. Ez az álláspont teljességgel elfogadhatatlan. A bérpolitika nem az EU dolga! A Bizottság e politikája teljes mértékben ellentétben áll az Európai Unió elgondolásával. Az EU soha nem a bérversenyt és a szociális dömpinget volt hivatott szolgálni. E bizottsági politika a bérek merevségéről szól, amelyet mérsékelni kell. Azt állítja, hogy a béreknek a piaci feltételeket kell tükrözniük. Mintha egy vak mesélne a színekről. Azoknak, akik így fogalmaznak, fogalmuk sincs a kollektív szerződések rendszeréről. Beleavatkoznak a szabad kollektív tárgyalásokba, a szociális partnerek sokat emlegetett függetlenségét és a szociális párbeszédet pedig a képtelenségig csökkentik.
Világossá szeretném tenni, hogy ez a Parlament köteles biztosítani az autonóm kollektív tárgyalási politika megőrzését, megvédeni a szociális párbeszédet és megelőzni a szociális biztonság további lerombolását. Olyan intézkedésekre van szükségünk, amelyek gátat vetnek az ellentétes hatású megszorító politikának, nem pedig megtorló intézkedésekre.
Derek Roland Clark
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Ez túlmutat Írországon. Alig egy hónappal ezelőtt emlékeztettem a Tisztelt Házat, hogy a nyugdíjak kizárólagos tagállami hatáskörbe tartoznak, és most a koordináció és a nyugdíjmegállapítási mechanizmusok tekintetében ismét ugyanazt a nyelvet használjuk. Jelenleg a nyugdíjak szinte mindig összekapcsolódnak a jövedelmekkel, tehát itt most egy bérharmonizációs kísérletnek lehetünk a tanúi? Remélem, hogy nem, mert a Szerződések is kimondják, hogy a bérek a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartoznak.
Könnyű azt mondani, hogy az "egyenlő” egyenlő mértékű fizetést jelentsen, de vajon minden munkavállaló, aki ugyanazt a munkát csinálja, ugyanannyi fizetést kap szerte az EU-ban? Példaképpen gondoljunk az "éghajlatra”: egy otthon melegen tartásához a sarkkör közelében sokkal több pénzre van szükség, mint a mediterrán országokban. Ebbe beletartozik a téli ruházat, a hóeltakarítás és minden egyéb, és nyilvánvaló, hogy ha ugyanannyit fizetünk minden munkavállalónak, akkor egyeseknek több megtakarított pénzük marad, mint másoknak. Természetesen a bérek nem lehetnek egyformák. A Bizottság olyan tervek kidolgozására irányuló szándékai, amelyek célja, hogy a tagállamokat egy uniós minimálbér-politika bevezetésére és nyugdíjmegállapítási mechanizmusok meghatározására ösztönözzék, a Szerződésekbe ütköznek. Nem vagyok meglepve: ilyen az EU, amikor működik.
A harmonizált bér- és nyugdíjpolitika nem csak egy álom; ez jogszerűtlen. Ezt meg kell hagyni - miként a Szerződések is előírják - a megválasztott kormányok, így például nálunk a Westminster vagy Írországban ír kormány hatáskörében.
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök úr! Írország egy tragikus történelmi tanmese. Kezdetben ezt az országot mindig élen járó országként dicsőítették és példaként állították az Unió új tagállamai elé, jóllehet akkoriban rendkívül rossz politikákat hagytak jóvá és támogattak. Ez ahhoz vezetett, hogy az ingatlanszektorban óriási, megoldásra váró buborékok keletkeztek, hagyták, hogy a bankszektor önállósítsa magát, továbbá az adózás terén nem figyeltek arra, hogy megelőzzék a dömpingverseny kialakulását.
Biztos úr! Mindketten osztrákok vagyunk. Mindketten tudjuk, hogy például hány osztrák író jött rá hirtelen, hogy ő ír állampolgár, csak mert ott alig kellett adót fizetniük. Mit tettek akkoriban az állítólag módfelett Európa-párti erők? Abszolúte semmit! Azt mondták, hogy "ez az ország egy csodálatos példa”.
Most pedig mindez összeomlott. Most kiderült, hogy ez a buborék pontosan az, amiről sokan mindig is beszéltek. És most megint olyan helyzetben vagyunk - és ezzel a véleménnyel nem vagyok egyedül -, amikor is Európa-ellenes érzéseket gerjesztenek azáltal, hogy ismét lehetővé teszik a rossz politikák követését, ebben az esetben e súlyos csomag terhét róva az írekre. Biztos úr! Ön azt állítja, hogy a tagállam saját maga vállalta ezt a kötelezettséget. Mindazonáltal a Világbank és a Nemzetközi Valutaalap programjaival kapcsolatos tapasztalataink alapján jól tudjuk - és az Írországban jelenleg tapasztaltak nem sokban különböznek ettől -, hogy végül ezeknek az országoknak nem marad más választásuk.
Ha hátrálunk egy lépést és azt mondjuk, hogy "kár, hogy az írek nem utasították el másodszor is a Lisszaboni Szerződést”, akkor egy egészen más gondolatmenetet követhetnénk. Abban az esetben azt látnánk, hogy ezen európai elképzelés keretében valami olyasmivel foglalkozunk, ami leginkább egy járműhöz hasonlítható, amely elölről egy Porsche, hátulról pedig egy kerékpár. E két dolog azonban nem illik össze. Ennél sokkal erősebb dologra van szükség.
Ha meg akarjuk akadályozni, hogy ez az Európa darabokra hulljon szét, akkor valóban egy európai alkotmányhoz hasonló valamire van szükségünk. Egyértelmű mutatókra van szükségünk, amelyek valóban mindenkire vonatkoznak. Gazdasági kormányzásra van szükség. Ez az - elölről, hátulról, oldalról toldozgatott - fércmunka nem fog működni, és végül, biztos úr, sokkal valószínűbb, hogy katasztrófába fog torkollni, mint abba, amiért Ön, én és a Tisztelt Ház nagy többsége dolgozik, azaz egy békés, működőképes és egyben egységes Európába.
Philippe Boulland
(FR) Elnök úr! Emlékeztetőül: a válsággal, valamint az ingatlan- és hitelbuborék szétpukkanásával az ír államnak be kellett avatkoznia, hogy támogassa a bankokat. Az ír költségvetési hiány, a központi és a helyi közigazgatási egységek - és különösen a szociális biztonsági igazgatási egységek - összesített államháztartási egyenlege 2010-ben a becslések szerint a GDP 32%-a volt. Amennyiben az ír kormány, amely nehezen tudta refinanszírozni magát a piacokon, kölcsönhöz szeretne jutni az európai pénzügyi stabilitási mechanizmusból és az európai pénzügyi stabilitási alapból, teljesítenie kell a szociális és költségvetési változásokkal kapcsolatos követelményeket, még akkor is, ha ezek a területek a szubszidiaritás kérdéskörébe tartoznak. Véleményünk szerint itt nincs semmilyen ellentmondás. Orvosként azt mondanám, hogy láz esetén felesleges nyakra-főre lázcsillapító szereket felírni anélkül, hogy kezelnénk az okokat. Ami az említett források elosztását illeti, ennek az államnak rendbe kell szednie a pénzügyeit ahhoz, hogy korrigálni tudja a túlzott költségvetési hiányt és orvosolja a múlt hibáit.
Ez a megszorítási terv 10%-kal hivatott növelni a GDP-t az elkövetkező négy évben. Csakúgy, mint a magánszemélyek esetében, ahol a bank a személyi kölcsönt a hitelképességi feltételek teljesítésétől teszi függővé anélkül, hogy beavatkozna az illető személy magánéletébe és pénzgazdálkodásába, az Európai Unió kölcsönt nyújthat Írországnak konszolidált fizetőképességi mutató alapján. A bank anélkül, hogy beavatkozna a magánéletükbe, arra ösztönzi a magánszemélyeket, hogy tárgyaljanak például a fizetésemelésről, vagy hogy máshol vegyenek fel kölcsönt. Ily módon az Európai Unió - a szubszidiaritás elvét tiszteletben tartva - a Nemzetközi Valutaalappal (IMF) közösen kidolgozott egyetértési megállapodás alapján úgy véli, hogy ehhez a hitelképességhez a költségvetési intézkedések mellett csökkenteni kell a törvényben meghatározott minimálbért és ki kell igazítani a nyugdíjakat. Az már Írországon múlik, hogy végrehajtja-e vagy sem ezeket az intézkedéseket. Ez nem tárja szélesre az ajtót az Európai Unió előtt, hogy beavatkozzon a szubszidiaritás kérdéskörébe tartozó területeken, lehetővé téve például az európai minimálbér bevezetését, ami veszélyes dolog lenne, sokkal inkább biztosítja az euróövezet stabilitásának megőrzését egy kölcsönös garanciaeljárás révén. Természetesen nehéz helyzetben - más országokhoz hasonlóan - Írországnak is segítséget kell nyújtanunk, ami minket is véd, de nem bármi áron, különösen, ha azt látjuk, hogy az adott állam nem képes visszafizetni a kölcsönöket, ami szegénységbe dönti az ország polgárait és az egész Európai Unió polgárait is.
Elnök
Mindenkinek jelezni szeretném, hogy ha nagyon gyorsan beszélnek, a tolmácsoknak nehézséget jelent, hogy lépést tartsanak Önökkel. Mivel én felelek a többnyelvűséggel kapcsolatos kérdésekért, ezért szeretném felhívni a figyelmet arra, hogy az Európai Parlament Elnöksége jelenleg egy új rendszer bevezetését fontolgatja.
A tolmácsok jelenleg az elnöknek jelzik, ha nem tudnak lépést tartani, azonban ekkor az elnökre hárul az a nehéz feladat, hogy félbeszakítsa Önöket. A most vizsgált rendszer szerint mindenki székénél lenne egy lámpa, amely figyelmeztetné Önöket, ha a tolmácsok nem tudják követni a felszólalást, így az elnöknek nem kell félbeszakítania Önöket, mégis azonnal értesülnének erről.
Proinsias De Rossa
Elnök úr! A munkaerő-piaci kérdésekkel foglalkozó egyetértési megállapodás nagyon világosan azon a rendkívül egyszerű közgazdasági elméleten alapul, hogy az alacsony bérek "megtisztítják a piacot”, más szóval véget vetnek a munkanélküliségnek. Ez teljes és tökéletes képtelenség. Ezt a valóságban a gyakorlat nem támasztja alá. Felhívnám továbbá a Bizottság figyelmét az ír munkabérköltségek versenyképességével kapcsolatban a Forfás által tavaly készített beszámolóra is, amely szerint a cégek általában a bércsökkentések helyett előnyben részesítik a létszámleépítést, mert ez utóbbi kevésbé rontja a közhangulatot. Ha meg szeretnék érteni, hogy nálunk, Írországban miért van több elbocsátás, mint bércsökkentés, hát annak ez az oka.
Azt kérném a Bizottságtól, hogy tartsa tiszteletben az európai jogot, illetve Írországban ne avatkozzon be a munkaerő-piaci kérdésekbe. Mint Ön is elmondta, nálunk, Írországban régi hagyománya van a szociális partnerségi megállapodásoknak. Valójában ez az oka annak, hogy Írország utcáin eddig nem került sor erőszakos cselekményekre: ez azért van, mert a szociális partnerek és a kormány leült és intézkedéseket hozott a munkaerőpiac és az annak biztosítását célzó feltételek kiigazítására vonatkozóan, hogy legyen némi reményünk a jelenlegi válságból való kilábalásra.
Ez a hagyomány biztosította Írországban az előrehaladást, azonban a program többnyire nem azt teszi, amire hivatott, mégpedig azt, hogy segítse az ír gazdaság növekedését. Az nem növekszik. Valójában hanyatlik, és az említett programot általánosságban újra kell tárgyalni. Konkrétan azt javasolnám, hogy a munkaerő-piaci kérdéseket távolítsuk el a programból. Ahogy már elmondták, az ír kormány, amelynek a pártom is a tagja, kijelentette, hogy vissza kívánja fordítani az említett programban elfogadott minimálbér-csökkentéseket.
Lehet, hogy ennek nem fognak örülni, de ez fog történni. Abban is biztosak lehetnek, hogy az arra irányuló kísérletük, hogy a több mint 50 éve hatályban lévő, kollektív szerződésekről szóló törvényen keresztül beavatkozzanak, nem lesz sikeres, mint ahogy remélik, mert a jelenlegi kormány eltökélt amellett, hogy a szociális partnerek gyakorolják hagyományos szerepüket, biztosítandó a békés munkakapcsolatokat és a haladást.
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr! Egyre fokozódik az arra irányuló uniós tendencia, hogy a válság ürügyén növeljék a tagállamokra gyakorolt nyomást azzal a céllal, hogy a gazdasági és pénzügyi csoportok számára az egyre nagyobb profit és nyereség biztosítása érdekében csökkentsék a béreket és egyre inkább kizsákmányolják a dolgozó embereket, feltárva ezáltal a kapitalizmus összes antiszociális kegyetlenségét.
Ha azt vesszük, hogy a stabilitási paktum ésszerűtlen kritériumait - az úgynevezett gazdasági kormányzással és az úgynevezett versenyképességi paktummal kapcsolatos javaslatokkal egyetemben - nem fogadták el, különös tekintettel a bérek inflációval való emelésének megakadályozására és a törvényes nyugdíjkorhatár növelésére irányuló kísérletre, még ennél is súlyosabb támadásokra számíthatunk a munkaügyi és szociális jogokat tekintve.
Az eddigi legsúlyosabb fejlemények ezen a téren már most is megfigyelhetők bizonyos országokban, így Portugáliában, Görögországban és Írországban, ami nem más, mint a bércsökkentések és a nyugdíjak befagyasztása, még a legalacsonyabb és a szegénységi küszöb alatti nyugdíjak esetében is. Portugália esetében a nemzeti minimálbér csökkentését már az év elejére tervezték. Úgy érezték, hogy a havi 500 EUR túl sok, ezért úgy döntöttek, hogy 15 euróval csökkentik, annak ellenére, hogy a portugál női munkavállalók több mint 13%-a csupán ennyit keres, míg a férfi munkavállalók esetében ez az arány csak 6%. Ez egy nagyon jó példa az intézményesített megkülönböztetésre és az úgynevezett megszorító intézkedések hatásaira, amelyeket a Bizottság a Tanáccsal és országaink kormányaival együtt hajt végre, aminek következtében egyre súlyosbodnak a társadalmi egyenlőtlenségek, fokozódik a megkülönböztetés, egyre inkább elértéktelenedik a munka és még inkább növekszik szegénység, miközben továbbra is szemet hunynak a pénzügyi spekulációk és az adóparadicsomok felett. Ezért szolidaritásunkat fejezzük ki a fiatal munkavállalók és a tanárok felé, akik az elkövetkező hétvégék során, többek között most vasárnap, március 12-én, illetve a Portugál Munkavállalók Általános Szövetségének (CGTP) március 19-i lisszaboni nagy nemzeti tüntetésén is tiltakozni fognak. Ez a szervezet tovább fog küzdeni az ilyen antiszociális politikák ellen.
(A felszólaló beleegyezik, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése alapján kékkártyás kérdést intézzenek hozzá.)
Hans-Peter Martin
Elnök úr! Annak fényében, amit Ön elmondott nekünk, megosztaná velünk itt, a Tisztelt Házban, hogy mennyiben változott Portugáliában az Európai Unió megítélése? Csökkent az európai uniós tagság mellett kiállók aránya? Hogyan változott meg az EU-val kapcsolatos általános hangulat? Portugália sok hasonlóságot mutat Írországgal - először is, az 1970-es években nagy eufória övezte a kilátásba helyezett csatlakozást, majd az ehhez kapcsolódó finanszírozást. Önök is hasonló ingatlanpiaci buborékkal szembesültek Portugáliában, mint amilyet mi tapasztaltunk Írországban?
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök úr! Nos, ebben az értelemben ez egy érdekes kérdés: nyilvánvaló, hogy ezek az uniós politikák nagy felháborodást váltanak ki Portugáliában is, és ezért a következő hétvégén a fiatalok és a tanárok az utcákra vonulnak, hogy tüntessenek e politika ellen. Március 19-én a Portugál Munkavállalók Általános Szövetsége (CGTP) nagy nemzeti tüntetést tervez Lisszabonban ezen antiszociális politikák ellen. Természetesen ez tükröződik a portugálok magatartásában is, hiszen az ország már a recesszió szakaszába lépett, a munkavállalók és a lakosság életkörülményei egyre rosszabbodnak, súlyosbodik az egyenlőtlenség, valamint növekszik a szegénység is. Az Európai Unió, a Bizottság és a Tanács...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Marita Ulvskog
(SV) Elnök úr! Az alacsonyabb bérekre vonatkozó követelmények megállapításával a Bizottság aláásta a szociális partnerek tárgyalási jogát és a közvetlenül és közvetve egyaránt érintett bérképzést, amelyet kifejezetten kizártak a Bizottság hatásköréből. Ez nem kevesebb, mint egy frontális támadás a szociális partnerek befolyása ellen, és ellentétes az Alapjogi Chartával, amely magában foglalja a kollektív szerződések megkötéséhez való jogot.
Ez nem egy egyedüli eset és nem csak Írországot érinti, hanem időről időre megismétlődik. Amikor a Bizottság a bérek helyett az "egységes munkabérköltségekről” beszél, akkor megpróbálja átlépni a Szerződés által húzott határokat. Az Európai Bizottság egész egyszerűen újrarajzolta a térképet. Új térképet készített és új szabályokat hozott, így a tagállamok és a szociális partnerek - miután megfosztották őket a feladataiktól - most olyan helyzetben találják magukat, ahol nekik diktálnak, ami minden szabállyal ellentétes. Erről szól ez a vita, és még épp csak elkezdődött.
Ily módon eljárva az EU egyre eltávolodik a demokratikus alapoktól és a jogállamiságtól, amelyek egyébként általában a kulcsszavak szoktak lenni, amikor az EU jövőjéről beszélünk. Azt halljuk, hogy van néhány bajkeverő - a Parlamenten belül is -, aki már elkezdett halászni e zavaros vizeken. Biztos, hogy ez az egész nem erről szól.
Cornelis de Jong
(NL) Elnök úr! Hollandiában nagyon kevés embernek van bármi fogalma is arról, hogy mi itt Brüsszelben a béreikről és a nyugdíjaikról folytatunk eszmecserét. Jelenleg tanúi lehetünk annak, ami Írországban történik, ugyanakkor azonban azt is hallom, hogy az Európai Tanácshoz benyújtott, a bérindexálás eltörlésére és a béremelések maximalizálására irányuló mindenféle javaslat a munkatermelékenység növelésén stb. alapul.
Sajnálatos módon úgy tűnik, hogy állandóan fülsüketítő csenddel találkozunk, amikor a minimálbérekkel kapcsolatos európai normákra vonatkozó megállapodásokról van szó, és nem hallottam olyan javaslatokról sem, amelyek garantálni kívánják, hogy a munkavállalók jól fizető munkát vagy teljes munkaidős állást találhassanak a darabszám alapján fizetett munka vagy a készenléti szerződések helyett. Tartok attól, hogy a jelenlegi vita milyen hatással lesz az átlagpolgárokra, de aggódok az Európai Unió megítélése miatt is. Csakugyan úgy néz ki, mintha kizárólag a pénzintézetek érdekeire, a spekulánsokra és nagyvállalatokra fordítanánk figyelmet. Biztos úr, szándékában áll a Bizottságnak lépéseket tenni annak érdekében, hogy megváltoztassák ezt a képet, és szándékában áll biztosítani, hogy olyan intézményként tekint rá, amely az átlagpolgárok érdekeit is képviseli?
Sylvana Rapti
(EL) Elnök úr, biztos úr! Ön egy olyan receptet adott nekünk, amely szerint két dolgunk van: először is el kellene törölnünk a kollektív szerződéseket, másodszor pedig még tovább kellene csökkentenünk a minimálbéreket.
Ez az a recept, amelyet minden betegnek következetesen felírnak. A betegek egyike Görögország. Ön a szocialista párt által szervezett esemény keretében a közelmúltban Görögországban járt. Látta és érzékelte az ott uralkodó helyzetet, és a következő lenne a kérdésem Önhöz: úgy találta, hogy a felírt recept működött Görögország esetében? Én ott voltam, és annak a szocialista pártnak vagyok a tagja, amely az országot jelenleg kormányozza és teszi, amit tud annak érdekében, hogy kirántsa az országot a jobboldali kormányok által előidézett nehéz helyzetből, és engedményeket kellett tennie a kollektív szerződések kérdésében, és elmondhatom Önnek, hogy még semmilyen eredményt nem láttunk. Ön azt mondta, hogy mindezt az európai polgárokért, a fogyasztókért teszik, de ha a fogyasztók alacsonyabb béreket kapnak, akkor semmit sem fognak költeni, és így nem fogják elősegíteni a gazdaság fellendülését. Ön jobban tudja, mint én, hogy ez egy ördögi kör, mert ragaszkodnak ahhoz, hogy receptet írjanak fel nekünk, ami nem vezet sehova, csak lerombolja a munkavállalók méltóságát; ez egy olyan recept, amelynek eredménye a tisztességes és fenntartható munkahelyek hiánya. Azt kérem Öntől, hogy a gazdasági mutatók mellett a szociális mutatókat is vegyék figyelembe.
Jutta Steinruck
(DE) Elnök úr, biztos úr! Néha úgy érzem, hogy minden ilyen receptet ki kellene próbálniuk egyszer magán a Bizottságon is, hogy lássák, valójában milyen hatást idéznek elő Európában. Felszólalását követve az volt a benyomásom, hogy a Bizottság igazából egy elefántcsonttoronyban ül. Valójában Európa polgárai - a női munkavállalók, a kis fizetésűek és a nyugdíjasok - fizetik a számlát, és Önök tetszésük szerint értelmezik a jogszabályokat és a hatásköröket.
A Bizottsághoz intézett egyik kérdésemre tavaly október 19-én kaptam választ, amelyben határozottan megerősítették, hogy a minimálbérek és általában a bérek a tagállamok hatáskörébe tartoznak. A válasz nagyon nyomatékosan ezt mondta ki. Kérem, olvassa el. Azt nem csinálhatja, hogy amikor a munkavállalóknak jó valami, akkor ilyen választ ad nekem, majd amikor úgy gondolja, hogy a másik oldalnak jó valami, akkor egyszerűen irányt vált. Így az európaiak tényleg nagyon elégedetlenek lesznek. Képviselőtársam épp az imént említette ezt. Önök újabb és újabb darabkákat vesznek el az együttdöntésből. Gyengítik a szakszervezeteket. Nem ez az út vezet ki a válságból, és ezt Önök is nagyon jól tudják. A válságért azoknak kell fizetniük, akik azt előidézték.
(Taps)
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Elnök úr! A gazdasági válság körülményeivel szembesülve az országok pénzügyi nehézségekkel küzdenek vállalt kötelezettségeik végrehajtása során. Nem kétséges, hogy a válság leküzdéséhez eltérő képességekkel rendelkeznek, és meg kell találni a módját, hogy miként tartható a költségvetés egyensúlyban, illetve miként csökkenthető a költségvetési hiány. Azonban Bizottságnak ezt valóban azok rovására kell csinálnia, akik a leginkább szűkölködnek? Vajon erkölcsileg helyes az Európai Bizottság részéről, hogy nyomást gyakorol a kormányokra a minimálbér, a nyugdíjak, illetve az egyéb szociális juttatások csökkentése céljából? Biztos úr! Elmondta véleményét az Írországgal kötött egyetértési megállapodásról. Azonban emlékeztetni szeretném Önt arra, hogy hasonló megállapodást írtak alá Lettországgal, ahol nyomást gyakoroltak a lett kormányra a már egyébként is nagyon alacsony nyugdíjak csökkentése érdekében. Lettországban csökkentették a nyugdíjakat, de a lett alkotmánybíróság kijelentette, hogy az ország alapjoga ezt nem engedi, és visszaállították a nyugdíjakat. Tehát az ilyen intézkedések meghozatalakor és az ilyen megállapodások aláírásakor alaposan meg kell vizsgálni mind a jogi, mind pedig a szociális következményeket.
Evelyn Regner
(DE) Elnök úr, Hahn biztos úr! A most előterjesztett javaslatokkal egy súlyos hátizsákot pakolnak mindazok vállára, akik már eddig is elég nehéznek találták a dolgokat, és felszólítják őket, hogy gyorsabban fussanak. Hogy képzelték, hogyan fog ez történni? A decentralizált bértárgyalásokra irányuló javaslatok méltánytalanok, nélkülöznek minden fantáziát és elterelő hadműveletet jelentenek, mert túl bonyolultnak találják, hogy megadóztassák a tőke- és pénzügyi spekulációkat, valamint a kormányfőknek nem sikerül valódi makrogazdasági koordinációt megvalósítaniuk. E tekintetben mi itt a Parlamentben ezen a héten a pénzügyi tranzakciós adó megszavazásával már egy egészen más mércét állítottunk fel.
Emlékeztetni szeretném Önöket a szociális piacgazdaság valamennyi elvére, amelyet a Lisszaboni Szerződésben rögzítettünk. Én teljesen máshogy képzelem el a szociális piacgazdaságot - azaz szerintem ott nincs helye a decentralizált bértárgyalásoknak, épp ellenkezőleg. A decentralizált bértárgyalási rendszer ellentétes a szolidaritáson alapuló bérpolitikával, és ahhoz vezet, hogy tovább mélyül a gazdagok és a szegények közötti szakadék, ahelyett - hogy éppen ellenkezőleg - csökkenne. Más szóval az ellenkezőjét kellene csinálnunk.
Ezért határozottan megismétlem, amit kollégám, Jutta Steinruck mondott - nem ismételhetjük el elégszer: a válság gyökerénél kell erőteljesebben fellépnünk, és azoknak kell a legnagyobb számlát fizetniük, akik a válságot előidézték, valamint jogalkotási eszközökkel is be kell őket vonni a problémák megoldásába.
Elena Băsescu
(RO) Elnök úr! Ami a fajlagos bérköltségek és a termelékenységi szintek összehangolását illeti, úgy vélem, sokkal inkább a keretfeltételekre kellene összpontosítanunk, mint a mutatókra. Nem egyértelmű, hogy meg tudjuk-e valósítani ezt az összehangolást. A termelékenység elsősorban olyan tényezőktől függ, mint a felhalmozott tőkeállomány, amely jelentős eltérést mutat. Egyértelmű különbség figyelhető meg Románia és Németország között. Ennek oka a gazdaságpolitikák minősége terén az idők során kialakult különbségben keresendő. Valójában az ilyen különbségeket nem lehet egyik napról a másikra megszüntetni. Országom erőfeszítéseket tett a nyugdíjak és a szociális segélyek reformja terén. Ezért azt javasolnám, hogy a versenyképességi paktumba foglaljunk bele ilyen jellegű rendelkezéseket is. Alátámasztom annak szükségességét, hogy a nyugdíjkorhatár és a demográfiai tendenciák között korrelációt hozzunk létre. Figyelembe kell venni a következetes és reális nyugdíjpolitika államháztartásra gyakorolt hatását.
George Sabin Cutaş
(RO) Elnök úr! Nagyon jól értem a szubszidiaritás elvét, mégis úgy vélem, hogy a nyugdíjak többé már nem nemzeti megfontolás tárgyát képezik, lévén ma uniós szintű vitát folytatunk a kérdésről. A nyugdíjrendszereket vitatjuk meg, amelyek tarthatatlanná váltak a közös kihívások - mint például a pénzügyi válság, az elöregedő társadalom és a csökkenő születési ráta - következményeként. Fennáll a veszélye, hogy a generációk közötti szolidaritás elve elavulttá válik, mivel a polgárokat arra kényszerítik, hogy magánnyugdíj-hozzájárulásokat fizessenek. Mi történik azonban azokkal, akiknek már nincs elég idejük az ilyen nyugdíj-hozzájárulásokhoz? Az európai polgárok az állami nyugdíjaktól is függnek. Romániában a bruttó nemzeti minimálbér megközelítőleg 160 EUR. Ezért úgy gondolom, hogy a magánnyugdíj-pénztári megtakarítás csupán fantázia. Véleményem szerint az Európai Bizottságot jobban be kellene vonni az uniós minimálbérekre és nyugdíjakra vonatkozó javaslatok kidolgozásába. Első lépésként összehasonlító elemzést végezhetne a nyugdíjrendszerek tekintetében.
Marisa Matias
(PT) Elnök úr, biztos úr! Azért vagyunk ma itt, hogy megvitassuk a bérek kérdését és a nyugdíjkorhatárra vonatkozó javaslatokat, amelyeket a legkevésbé sem nevezethetjük méltányosnak. E javaslatok méltánytalanok, mivel az egynél már többször bevált receptekhez ragaszkodnak, hogy végül kudarcba fulladjanak. Ami Írországban, Görögországban, Portugáliában, Spanyolországban, Olaszországban és még ki tudja hány országban történik - mert ez a felsorolás végtelen -, az minden egyes országban különbözik, csupán néhány közös vonásuk van. Az egyik ilyen közös vonás az, hogy a mérleg nyelve soha nem látott módon a munka értékéről a pénztőke oldalára billen át. Ez részünkről elfogadhatatlan. A másik dolog, ami közös ezekben az országokban, hogy a munkavállalók és a nyugdíjasok azok, akik fizetnek ezért a válságért bizonytalan munkahelyekkel rendelkező munkavállalók generációin át, akik semmilyen garanciával nem rendelkeznek abban a társadalomban, amelyben élnek. Ezért végezetül azt szeretném mondani, elnök úr és biztos úr, hogy nem folytathatjuk tovább, hogy az embereket szegénységre kárhoztatjuk. Őszintén remélem ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Liisa Jaakonsaari
(FI) Elnök úr! Jelenleg egyre fokozódó európai tendencia a jobboldali populizmus, amelynek fő eleme az EU-ellenesség. Honnan erednek ezek az EU-ellenes érzések? Ezek az érzések abból fakadnak, hogy a szociális Európát egyre inkább beárnyékolja a "piaci Európa”. A Bizottság minden jelenlegi javaslata a bér- és a nyugdíjrendszert támadja. Úgy érezték, hogy a rugalmas bérek valamilyen módon segíthetnek. Nem fognak segíteni: éppen ellenkezőleg, deflációt fog eredményezni.
Nagyon fontos, hogy minden jogszabályt egy állandó szociális záradékhoz kössünk, hogy a szociális Európa gondolata ismét előtérbe kerüljön. Fontos, hogy felismerjük, hogy a nyugdíjkorhatár akkor fog emelkedni, ha vonzóbbá tesszük a munka világát, azonban nem emelhető meg föntről, jogszabályokon keresztül.
Alfreds Rubiks
(LV) Elnök úr! Sajnálatos módon Írország nincs egyedül a problémával, és Görögország sem az egyetlen, amelyik ezzel küzd. Lettország volt talán az első olyan ország, amely keresztülment a bankok tevékenysége által előidézett megpróbáltatáson. Lettországban csökkentették a minimálbéreket, amely most a megélhetési szint alatt van. A nyugdíjakat is csökkentették a nem adóköteles minimumösszegekkel együtt. Az emberek tiltakoznak. Ez idő alatt Lettország elvesztetett lakosságának egyötödét; ez az egyötöd kivándorolt és külföldön dolgozik. A Nemzetközi Valutaalap, amely állítólag megmenti Lettországot, drákói feltételeket szab. Megengedte, hogy a pénzeszközökkel megmentsük a bankokat, egy kisebb pénzösszeget visszatartsunk a bankok esetleges következő megmentésére, de nem engedte meg ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Frédéric Daerden
(FR) Elnök úr, biztos úr! Támogatásomról szeretném biztosítani De Rossa képviselőtársamat. A Nemzetközi Valutalap (IMF) Írország felé tett ajánlásai sajnos a legfelsőbb szintű döntéshozóink körében uralkodó megközelítést tükrözik, miszerint az európai munkavállalóknak kell fizetniük egy olyan válságért, amelyért nem ők a felelősek.
A másik példa a Bizottság éves növekedési elemzése, amelyben azt javasolja, hogy a várható élettartammal összefüggésben emeljük meg a törvényes nyugdíjkorhatárt. A Parlament nemrégiben a nyugdíjakról szóló zöld könyvről szóló jelentésében rosszallását fejezte ki ezzel kapcsolatban. További példa a javasolt versenyképességi paktum, amely a bérek inflációs indexálásának eltörlését szorgalmazza, többek között saját országomban, Belgiumban is.
Örömmel látom, hogy ezzel szembesülve - például tegnap Magyarországon, illetve szeptember 29-én Brüsszelben - felemelték a szavukat a szakszervezetek. Itt az ideje, hogy a biztosaink figyelembe vegyék az európai munkavállalók üzeneteit, ha nem szeretnék, hogy a köztük és a polgárok közötti szakadék tovább mélyüljön, akik így egyre kevésbé fognak hinni az európai projektben.
Johannes Hahn
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Először is szeretném mindenkinek megköszönni a hozzászólásait. Megígérhetem Önöknek, hogy mindegyiket komolyan fontolóra vesszük. Elsőként hadd szóljak pár szót a szociális párbeszéd fontosságáról és jelentőségéről.
Teljes mértékben elismerjük a szociális párbeszéd és a konstruktív munkaügyi kapcsolatok jelentőségét. Folyamatosan együttműködtünk a szociális partnerekkel uniós szinten és az egyes országokban egyaránt. Példának okáért Rehn biztos november elején személyesen találkozott az ír szakszervezeti vezetőkkel, akárcsak a Bizottság, az EKB és az IMF tisztviselői, amikor november végén a programról tárgyaltak. Ők továbbra is részt fognak venni a következő, áprilisi tárgyaláson, illetve az ezt követő alkalmakon. Mellesleg az állításokkal ellentétben a Bizottság nem kényszeríti Írországot a minimálbérek vagy a szociális kiadások csökkentésére. Ezeket az intézkedéseket a korábbi ír kormány saját maga már korábban beterjesztette a nemzeti gazdaságélénkítési terve keretében egyéb költségvetési és strukturális intézkedésekkel együtt, amelyek célja a gazdasági stabilitás megteremtése, a növekedés előmozdítása és a munkahelyteremtés.
A gazdaságpolitikai feltételek jogalapja az európai pénzügyi stabilizációs mechanizmus létrehozásáról szóló 407/2010/EU tanácsi rendelet 3. cikkének (5) bekezdése és az Írországnak nyújtandó uniós pénzügyi támogatásról szóló 2011/77/EU tanácsi végrehajtási határozat. Megismétlem, hogy mindkét jogszabály az Európai Unió működéséről szóló szerződés 122. cikkének (2) bekezdésén alapszik. A puszta tény, hogy az egyetértési megállapodásban meghatározott egyedi gazdaságpolitikai feltételek számos szociálpolitikai kérdést is érintenek, nem kérdőjelezi meg a jogi aktus jogalapját. Semmi nem utal arra, hogy ellentétes lenne a 152. cikkel vagy a 153. cikk (5) bekezdésével. A 152. cikk egy általános rendelkezés, amely nem zárja ki a szociális következményekkel járó egyedi intézkedések szükségességének lehetőségét. Ezenkívül az említett rendelkezés nem teremt alanyi jogokat a szociális partnereknek. A 153. cikk (5) bekezdése korlátozza a 153. cikk alapján - azaz a szociálpolitikával kapcsolatban - elfogadható intézkedések tartalmát. Mivel az egyetértési megállapodást nem a 153. cikk alapján fogadták el, ezért ez a korlátozás arra nem vonatkozik.
A 10. cím (szociálpolitika) rendelkezéseit nem lehet figyelmen kívül hagyni. Azokat figyelembe kell venni, ez azonban nem jelenti azt, hogy a 153. cikk (5) bekezdéséből fakadóan nem lehet a 122. cikk alapján olyan intézkedéseket elfogadni, amelyek a béreket is érintik. A 122. cikk alapján elfogadott, Írországra vonatkozó intézkedések nem szabályozzák ezeket a kérdéseket, csupán az uniós segítségnyújtáshoz kapcsolódó feltételekről rendelkeznek. Ezt kifejezetten lehetővé teszi a 122. cikk (2) bekezdése. Következésképpen nincs semmilyen jogi probléma a hatáskör-átruházás elvét illetően.
Általánosabban a gazdaságpolitikai feltételek kérdésének semmi köze az EU szociálpolitikával, illetve a bérekkel kapcsolatos hatásköréhez. A program keretében meghatározott feltételek szakpolitikai területek széles körét lefedik, amelyek közül a legtöbb tagállami hatáskörbe tartozik. A program gazdaságpolitikai feltételei tagállami kötelezettségvállalások, amelyek keretében az EU-val és az IMF-fel megegyeztek azokról az intézkedésekről, amelyeket a tagállamok az EU/IMF-finanszírozásért cserében fognak meghozni.
Egy utolsó megjegyzés: a Bizottság teljes mértékben elismeri, hogy minden pénzügyi segítségnyújtási program természeténél fogva szociális következményekkel jár. Mindazonáltal a programhoz kapcsolódó egyedi gazdaságpolitikai feltételek fő célja, hogy elkerüljék a még súlyosabb szociális következményeket, visszaterelve az országot a fenntartható növekedés és a munkahelyteremtés útjára.
Proinsias De Rossa
Elnök úr! A segítségét kell kérnem annak megállapításához, hogy amikor egy biztos itt áll a Parlamentben és azt állítja, hogy egyrészről Írországot nem kényszerítették a minimálbérek, illetve a szociális védelem csökkentésére, majd azzal a kijelentéssel folytatja, hogy a megállapodás feltételeken alapszik; hogy ezek a segély igénybevételének a feltételei - nem jelent ez alapvető ellentmondást és nem félrevezető ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Elnök
Bocsásson meg De Rossa úr! Tudja, hogy mélységesen tisztelem és nagyra tartom Önt, azonban nem tudjuk újra megnyitni a vitát. Az Ön véleményét - csakúgy, mint az ügyben érintett biztosét - tiszteletben tartjuk, és mindannyiunknak foglalkoznunk kell az esetlegesen felmerülő ellentmondásokkal.
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Silvia-Adriana Ţicău
Az Eurostat szerint 2011 januárjában a havi minimáljövedelmek a bulgáriai 123 EUR, a romániai 157 EUR és a luxemburgi 1758 EUR között mozogtak. A 27 tagállamból 20-ban a minimáljövedelmet törvényileg vagy nemzeti ágazati megállapodásokkal szabályozzák. 11 tagállamban a minimumjövedelmek 100 és 400 EUR/hó között, 5 tagállamban 550 és 950 EUR/hó között mozognak, illetve 6 tagállamban a havi minimumjövedelmek meghaladják a 1100 eurót.
A belső piac fejlődése és megszilárdulása a gazdasági vállalkozások számára Európában további 500 millió fogyasztó elérését teszi lehetővé. A tagállamok között a minimáljövedelem-szintek terén meglévő különbségek fenntartása azonban akadályozza mind az európai vállalatok európai fogyasztókhoz való hozzáférését, mind ez utóbbiak kiváló minőségű termékekhez és szolgáltatásokhoz való hozzáférését. Véleményem szerint a szociális párbeszéd rendkívül fontos abból a szempontból, hogy valamennyi európai polgár számára biztosítsák a társadalmi egyenlőséget és a tisztességes megélhetést.
Felszólítjuk a Bizottságot és a tagállamokat, hogy a belső munkaerőpiacon az egyforma munkáért garantálják az egyenlő béreket, számolják fel a munkavállalók szabad mozgásának akadályait, valamint vizsgálják meg a törvényileg elfogadott vagy kollektív tárgyalásokon alapuló minimálbérek biztosításának lehetőségét, amelyek garantálják az európai polgárok tisztességes megélhetését.
