Az Európai Tanács előkészítése (2009. március 19-20) - Európai gazdaságélénkítési terv - A tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatás - Kohéziós politika: beruházás a reálgazdaságba (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatainak közös megvitatása. Az Európai Tanács előkészítése (2009. március 19-20.),
jelentés az európai gazdasági fellendülési tervről - Gazdasági és Monetáris Bizottság - előadó: Elisa Ferreira,
jelentés a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásról szóló tanácsi határozatra irányuló javaslatról - C6-0050/2009 - - Foglalkoztatási és Szociális Bizottság - előadó: Jan Andersson,
jelentés a Kohéziós politika: reálgazdasági beruházások címmel - Regionális Fejlesztési Bizottság - előadó: Evgeni Kirilov.
Alexandr Vondra
a Tanács soros elnöke. - Elnök úr! Először is hadd csatlakozzam önhöz a Jean Monnet munkássága iránti elismerés kifejezésében. Válságos időket élünk, és úgy vélem, hogy épp ilyenkor van szükségünk egy erős intézményre, és ez nagyszerű alkalom arra, hogy felidézzük Jean Monnet-nak az európai integráció egyik alapító atyjaként betöltött fontos szerepét.
A mai ülés célja azonban a közelgő Európai Tanács megvitatása. Ez a Tanács, mint az mindannyiunk számára világos, az Unió szempontjából kritikus időpontban fog ülésezni. A pénzügyi rendszereinkre és gazdaságainkra nehezedő minden eddiginél nagyobb nyomás következtében rendkívüli kihívásokkal kell szembesülnünk.
Ez a kérdés, valamint az energiabiztonság, az éghajlatváltozás és az éghajlatváltozás mérséklésének és az ahhoz való alkalmazkodásnak a finanszírozása lesz a következő héten esedékes ülés központi témája.
Mint ahogy a Parlament számára bizonyára ismeretes, az Unió és a tagállamok számos, a pénzügyi válság kezelésére irányuló intézkedést tettek. Sikerült elkerülnünk a pénzügyi rendszer összeomlását.
Elsődleges prioritásunk a gazdasági hitelfolyamatok helyreállítása. Különösen a bankoknál lévő értékvesztett eszközök kezeléséről kell gondoskodnunk, mivel ezek gátolják a bankokat a hitelek folyósításának újraindításában. A március 1-jei találkozójukon az állam- és kormányfők megegyeztek abban, hogy a Bizottság által megadott irányelveknek megfelelő, összehangolt lépéseket kell tennünk ennek érdekében.
Többet kell tennünk annak érdekében is, hogy javítsuk a pénzintézetek szabályozását és felügyeletét. Ez egyértelmű tanulsága a jelenlegi válságnak, továbbá a megelőzés sem kevésbé fontos. A határokon átnyúló tevékenységet folytató bankok az európai bankok befektetett eszközeinek mintegy 80%-ával rendelkeznek. Az európai banki eszközök kétharmada mindössze 44 multinacionális csoportnál van. A felügyelet megerősítése ezért önmagában is fontos. Segíthet a jövőbeni válságok megelőzésében, valamint erősíti a fogyasztók és a piac bizalmát is.
E tekintetben fontos lépések vannak előkészületben. Az elnökség teljes mértékben elkötelezett az Európai Parlamenttel való szoros együttműködés mellett a biztosításra vonatkozó Szolvencia II. irányelv, a bankokra vonatkozó hitelkövetelményekről szóló átdolgozott irányelv, valamint az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokra vonatkozó (ÁÉKBV) irányelv mihamarabbi elfogadása tekintetében. A banki befektetések védelmére, illetve a hitleminősítő intézetekre vonatkozó rendeletek minél hamarabbi elfogadásán is dolgozunk.
Valószínűleg azonban további lépéseket is tennünk kell. A de Larosière úr elnökletével ülésező magas szintű csoport, mint az önök előtt is ismeretes, nagyon érdekes ajánlásokat fogalmazott meg, valamint a Bizottság március 4-i közleménye is jelentős reformokat irányoz elő ezen a területen. Az Európai Tanácsnak ezért egyértelmű üzenetet kell közvetítenie arra vonatkozóan, hogy a fent említett kérdés elsődleges fontosságú, és júniusig meg kell hozni az ezzel kapcsolatos döntéseket.
Mint azzal önök is bizonyára tisztában vannak, a tagállamok költségvetési hiánya rohamosan növekszik. Természetesen a hiány mindig felduzzad a gazdasági recesszió idején. Az automatikus stabilizátorok bizonyos mértékig pozitív szerepet játszhatnak. 2005-ben éppen a célból lett átdolgozva a stabilitási és növekedési csomag, hogy a nehezebb időkben kellő rugalmasságot biztosítson. A rugalmasságot azonban megfontoltan kell kezelni, a különböző kiindulási pontok figyelembe vételével. A bizalom helyreállításához szükség van arra, hogy a kormányok világosan elkötelezzék magukat az államháztartás megfelelő kezelése mellett, a stabilitási és növekedési csomag teljes körű figyelembe vételével. Néhány tagállam már lépéseket tett a konszolidáció irányába. A legtöbb tagállam 2010-től fogja megkezdeni. Ez szintén fontos üzenete lesz a következő héten létrejövő találkozónak.
A pénzügyi válság most a reálgazdaságot érinti. A tagállamok jelentős fellendítési programokat indítottak, amelyek már a megvalósítás útján vannak. A program által kínált ösztönzők összértéke - a megállapodás értelmében - a GDP 1,5%-át teszi ki, de ha hozzávesszük az automatikus stabilizátorokat, az EU GDP-jének a 3,3%-át is eléri. Természetesen a tagállamok reakciója különböző. Különböző helyzetben vannak és különböző mozgástérrel rendelkeznek, azonban összehangoltan és a tavaly decemberben megállapodott európai fellendülési programban meghatározott közös alapelvek alapján cselekszenek. Erre szükség van a szinergiák biztosítása és a negatív továbbgyűrűző hatások elkerülése érdekében
A Bizottság, a tagállamok és az elnökség közötti szinergikus együttműködés eredményeképp konkrét és célzott intézkedések születtek. Ez lehetővé tette a számunkra, hogy az egyenlő versenyfeltételek biztosítása mellett összehangolt és hatékony módon lépjünk fel Európa néhány kulcsfontosságú iparágában - például az autóiparban - tapasztalható súlyosbodó problémákkal szemben.
Az Európai Tanács értékelni fogja a program eddigi megvalósítását. A Bizottság március 4-i közleménye erre vonatkozóan is számos fontos alapelvet meghatároz, melyek iránymutatásként kell, hogy szolgáljanak a tagállamok intézkedéseihez. Ezek közé tartozik a belső piac nyitottságának megőrzése, a megkülönböztetésmentesség biztosítása és az olyan hosszú távú célok megvalósítására való törekvés, mint például a strukturális változások elősegítése, a versenyképesség növelése és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság megteremtése.
Ami a fellendülési program közösségi részét illeti, az elnökség nagy erőkkel dolgozik azon, hogy az Európai Tanácsban megállapodás szülessen az energia- és vidékfejlesztési projektek finanszírozására vonatkozó bizottsági javaslatok tekintetében. Mint az önök előtt ismert, a Tanácson belül viták folytak a Közösség által támogatandó projektek listáját és azok finanszírozási módját illetően.
Tekintettel a költségvetési hatóság egyik ágaként és társjogalkotóként a Parlament ezen ügyekben betöltött fontos szerepére, az elnökség elkötelezett az önökkel való szoros együttműködésre az elkövetkező hetek során a lehető leghamarabbi megegyezés reményében.
A rövid távú intézkedéseken túl hosszú távú erőfeszítésekre is szükség van gazdaságaink versenyképességének biztosítása érdekében. A strukturális reformok sürgetőbbek, mint valaha, amennyiben a növekedés és a munkahelyteremtés a célunk. Az átdolgozott lisszaboni stratégia tehát továbbra is megfelelő kereteket biztosít a fenntartható gazdasági növekedés megvalósítására, amely aztán az új munkahelyek megteremtéséhez vezet.
Jelenleg polgáraink különösen a gazdasági helyzet munkanélküliségre gyakorolt hatása miatt aggódnak. A következő héten esedékes Európai Tanácsnak konkrét irányokban kellene megállapodni arra vonatkozóan, hogy az EU milyen módon enyhítheti a válság társadalmi hatásait. A május első felében megrendezendő különleges csúcstalálkozó központi témája is ez lesz.
Hadd tisztázzak valamit: nem fogjuk megvédeni a munkahelyeket azáltal, ha akadályokat gördítünk a külföldi versenytársak elé. Az állam-és kormányfők tíz nappal ezelőtti találkozójukon egyértelművé tették, hogy a lehető legjobban ki kell használnunk a fellendülés motorjaként szolgáló egységes piac nyújtotta lehetőségeket. A protekcionizmus nem megfelelő válasz a válság kezelésére - épp ellenkezőleg. Vállalatainknak minden eddiginél jobban szükségük van a nyitott piacokra, mind az Unión belül, mind pedig nemzetközi szinten.
Ezzel el is érkeztünk a londoni G20-találkozóhoz. Az Európai Tanács még a G20-találkozó előtt ki fogja alakítani az Unió álláspontját. Nagy reményeink vannak e találkozóval kapcsolatban. Nem engedhetjük meg magunknak, hogy kudarcot valljon.
A vezetők a növekedés és a foglalkoztatás tekintetében várható kilátásokat, valamint a globális pénzügyi rendszert és a nemzetközi pénzintézeteket érintő reformokat fogják megvitatni. A fejlődő országokat érintő sajátos kihívásokat is meg fogják vizsgálni. Az EU mindezen területeken aktív szerepet vállal, és szilárd pozícióval rendelkezik annak biztosításához, hogy a nemzetközi közösség megfelelő döntéseket hozzon.
A jövő heti Európai Tanács programjában szereplő másik fontos napirendi pont az energiabiztonság kérdése. A jelenlegi energiaválság nagyon is egyértelműen rámutatott, hogy további fejlesztésekre van szükség a jövőbeni ellátási problémák megoldása érdekében, ahogy ezt az év elején is tapasztaltuk.
A Bizottság második energiapolitikai stratégiai elemzésében néhány igen hasznos megállapítást tett. Az elemzésre alapozva az elnökség arra törekszik, hogy az Európai Tanács konkrét iránymutatásokban állapodjon meg az Unió rövid, közép és hosszú távú energiabiztonságának növelése érdekében.
Rövidtávon ez azt jelenti, hogy konkrét intézkedéseket teszünk lehetővé a gázszállítás hirtelen bekövetkező ismételt fennakadása esetére. Továbbá sürgős lépéseket kell tennünk az energiaösszeköttetések fejlesztésére irányuló infrastrukturális projektek elindítása érdekében - ez kulcsfontosságú lenne.
Középtávon az olaj-és gáztartalékokra vonatkozó törvények átalakítására lenne szükség annak biztosítása érdekében, hogy a tagállamok felelősen és szolidárisan járjanak el. Továbbá megfelelő intézkedéseket kell tenni az energiahatékonyság javítása érdekében.
Hosszútávon ez az energiaforrások, a szállítók és a szállítási útvonalak diverzifikálását jelenti. Az Unió energiaüggyel kapcsolatos érdekeinek érvényesítése érdekében együtt kell működnünk a nemzetközi partnerekkel. A villamos energia és a gáz önálló belső piacának megteremtésére van szükség. Mint önök számára is ismert, ez egy olyan jogalkotási folyamat, mely az elnökség legfőbb reményei szerint még az európai parlamenti választások előtt lezárul.
A jövő heti ülésen az éghajlatváltozásról szóló koppenhágai konferencia előkészítését is megvitatják. Továbbra is elkötelezettek vagyunk amellett, hogy jövő decemberben Koppenhágában egy globális, átfogó megállapodás jöjjön létre. A Bizottság januári közleménye rendkívül jó alapot teremt ehhez. Nyilvánvaló, hogy az éghajlatváltozás olyan probléma, amelyet csak összehangolt, világszintű intézkedések révén lehet megoldani.
Végezetül, az Európai Tanács a keleti partnerséget is útnak indítja. E fontos kezdeményezés a kontinens egészének stabilitását és jólétét fogja elősegíteni. Hozzájárul továbbá a reformok felgyorsításához és a partnerség országaival való együttműködés melletti elkötelezettség mélyítéséhez.
A partnerség az egyes országokhoz igazított kétoldalú dimenzióval is rendelkezik. Együttműködési megállapodásokról szóló tárgyalásokat is magában foglal, melyek mély és átfogó szabadkereskedelmi térségek létrehozására is kiterjedhetnek.
A többoldalú szint keretet biztosít a közös kihívásokkal szembeni fellépéshez. Ehhez kapcsolódóan négy szakmai fórumot javasolnak, melyek a következők: demokrácia, jó kormányzás és stabilitás, gazdasági integráció, energiabiztonság és végezetül, de nem utolsó sorban, az emberek közötti kapcsolatok.
A beszámolóból önök számára is nyilvánvalóvá válhatott, hogy a jövő heti Európai Tanács számos kulcsfontosságú kérdést fog megvitatni. Számos komoly kihívással állunk szemben, a jelenlegi gazdasági válságon kívül is. A Topolánek miniszterelnök által vezetett cseh elnökség mindent megtesz annak érdekében, hogy a jövő heti ülés gyakorlati intézkedéseken keresztül bemutathassa, hogy az Európai Unió elkötelezett eszményei mellett és az említett kihívásokkal szemben összehangolt formában, felelősségteljesen és szolidárisan lép fel.
(Taps)
José Manuel Barroso
Elnök úr, Vondra úr, tisztelt képviselők! Embert próbáló időket élünk.
Egy ilyen horderejű gazdasági válság hatással van a családokra, a munkavállalókra, a népesség minden rétegére és a vállalatokra, Európa mind a négy sarkában. Munkahelyeket tesz tönkre és próbára teszi társadalmi modelljeink ellenálló képességét. Ezen kívül valamennyi vezetőt erőteljes politikai nyomás alá helyezi.
Az Európai Unió nem mentes e feszültségektől. Ezért döntött úgy, hogy minden rendelkezésére álló eszközt megragad annak érdekében, hogy megbirkózzon a válsággal és annak következményeivel, felhasználva legfőbb erejét, az európai intézmények és a tagállamok együttműködését egy olyan közösségben, amely a jogállamiságra épülve kollektív megoldásokat nyújt a közös problémákra.
Hölgyeim és uraim! Az elmúlt hat hónapban már sokat tettünk a jelenlegi válság leküzdése érdekében. Ősszel sikerült elkerülnünk a pénzügyi rendszer összeomlását, egy nemzetközi folyamat elindításában vettünk részt a G20-szal, elsőként összpontosítottunk a reálgazdaságra a decemberben jóváhagyott fellendülési terven keresztül, amelynek legfontosabb javaslata - egy európai szinten eddig példátlan költségvetési ösztönző - már a megvalósítás fázisába lépett. A reálgazdaság támogatására szánt összeg a GDP mintegy 3,3%-át is eléri, melynek egy jelentős része európai költségvetési hozzájárulás.
A fellendülési terv része például a strukturális alapokból nyújtott 6,3 milliárdos összkeretű gyorsított előleg 2009-re, a már elkülönített 5 milliárdon felül.
Az utóbbi hat hónapban tett intézkedések teljes mértékben összhangban vannak a növekedésre és foglalkoztatásra irányuló lisszaboni stratégiával. A gazdaságaink megerősödéséhez nagyban hozzájáruló strukturális reformokat tovább kell vinnünk, mert a rövid távú kereslet fenntartását is elősegítik, azonban tovább kell lépnünk a következő szakaszba, és a válság mélyebb kezelésére irányuló intézkedéseket kell foganatosítanunk.
Nagyobb összehangoltságra és szélesebb körű eredményekre van szükség. Itt az ideje, hogy a válság kezelésének további szintjére lépjünk. Be kell látnunk, hogy még soha nem szembesültünk ilyen szerteágazó, ilyen nagy horderejű és mélyreható válsággal.
Ez lesz a jövő heti Európai Tanács fő küldetése. Meggyőződésem, hogy a cseh elnökség szilárd támogatásával, melynek elkötelezettségét és a Bizottsággal való teljes körű együttműködését örömmel üdvözlöm, előrelépés fog történni a Bizottság néhány nappal ezelőtti közleményében meghatározott négy területen, nevezetesen a pénzügyi piacok, a reálgazdaság, a foglalkoztatás és társadalmi dimenzió terén, valamint a G20-on keresztül a nemzetközi dimenzió szintjén.
A március 1-jei informális csúcstalálkozó - igen jelentős mértékben Topolánek miniszterelnök hatékony elnökletének köszönhetően - lefektette az alapokat egy eredményes Európai Tanácshoz. Büszkeséggel tölt el, hogy a Bizottság előkészítő munkája ilyen kedvező fogadtatásra talált. Az értékvesztett eszközökre vonatkozó iránymutatásaink, az autóiparra vonatkozó közleményünk és a Jacques de Larosière és a magas szintű csoport által készített jelentésünk lehetővé tették a tagállamok számára a közös álláspontok köré felépített konszenzus kialakítását.
Üdvözlöm azt a széleskörű támogatást, amely ezen intézkedések körül kialakult az Európai Parlamentben. Példaként említeném a ma délelőtt megvitatandó jelentéseket: a gazdasági fellendülési tervről szóló Ferreira-jelentést, a foglalkoztatási irányelvekről szóló Adersson-jelentést és a kohéziós politikáról szóló Kirilov-jelentést.
Ezek a jelentések, valamint a héten a tisztelt Ház által megszavazandó állásfoglalások, különösen a lisszaboni stratégia koordinációs csoportjának állásfoglalásai megítélésem szerint meghatározó szerepet fognak játszani az Európai Tanács ülésén. A londoni csúcstalálkozó előestéjén csak még inkább erősítik Európa nemzetközi színtéren elfoglalt pozícióját, amit örvendetesnek találok.
a Bizottság elnöke. - Elnök úr! Röviden három témát szeretnék kiemelni, amelyek megítélésem szerint az Európai Tanács munkájának gerincét kell, hogy képezzék: a pénzügyi piacok stabilitása, a reálgazdaság felélénkítése és az emberek támogatása a válság átvészelésében.
Vessünk egy pillantást a pénzügyi rendszerre! Igen, valóban azonnali intézkedésekre van szükség a sürgős problémák kezelésére. A feltőkésítésre és a biztosítékokra irányuló kezdeményezéseink, valamint az értékvesztett eszközökre vonatkozó iránymutatásaink a hitelfolyósítás útjában álló legsúlyosabb akadályokként meghatározott területeket célozzák. Úgy vélem, és ezt a közleményünk is tartalmazza, hogy a banki rendszer kitisztítása nélkül nem lehetséges a reálgazdaság hitelfolyamatainak helyreállítása.
Azonban, ahogy ebben a teremben is gyakran elhangzott, a bizalom helyreállításához a szabályozási rendszer nagy mértékű átalakítására is szükség van. Ezért határoztuk meg az új szabályozási javaslatok részletes ütemtervét. A következő hónapban a Bizottság a fedezeti alapokra, a magántőkére és a vezetői fizetésekre vonatkozó javaslatokat fog benyújtani.
Mindazonáltal a felügyeleti rendszer átalakítására is szükség van. Mint ahogy önök is láthatják a múlt szerdán elfogadott bizottsági közleményből, melyet másnap az elnökök értekezletével is volt alkalmam megvitatni, a Bizottság szorgalmazza a Larosière-jelentés végrehajtásának felgyorsítását. Május végén nyújtjuk be az átfogó szerkezeti tervet, melyet a júniusi Európai Tanács hagyna jóvá, majd az ősszel terjesztenénk be a jogalkotási javaslatokat.
Általánosabban fogalmazva, ha a pénzügyi rendszerek átalakításán túl rövid távú intézkedéseken keresztül is megpróbáljuk elérni a hosszú távú célokat, dupla haszonra teszünk szert. A fellendülés idején erősebbek leszünk, képesek arra, hogy megbirkózzunk a versenyképesség és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság kihívásaival.
Vegyük az energiabiztonság kérdését. Az a tény, hogy gazdasági válság van, nem szünteti meg a függőség problémáját. Éppen ellenkezőleg - ezért is üdvözlöm Topolánek miniszterelnök vitaindítványát ebben a témában. Ez tevékenységünknek meghatározó eleme. Az infrastrukturális beruházások ösztönzőleg hatnak a jelenben, és erre rendkívül nagy szüksége van az európai gazdaságnak, ugyanakkor erősebbé és versenyképesebbé is tesznek a jövőben. Az önök támogatása - az energiaügyi és szélessávú projekteknek juttatott 5 milliárd eurós támogatás az Európai Parlament részéről ezért is olyan értékes, és - hogy őszinte legyek - ezért is tölt el egyre nagyobb aggodalommal az a tény, hogy a Tanácsban nem történik olyan szintű előrelépés e területen, amelyet én kívánatosnak tartanék.
Természetesen tisztában vagyunk azzal, hogy a közösségi költségvetés, amely a GDP kevesebb mint 1%-át teszi ki, csupán korlátozott mértékben járulhat hozzá a gazdaság európai szintű élénkítéséhez. A pénz elsődlegesen a nemzeti költségvetésekből származik. Mindazonáltal európai szinten valamennyi nemzeti eszköz bevetésére szükség van a hatékonyság érdekében. Az egységes piac a fellendülés lehető legjobb eszköze. Az egységes piacnak köszönhetően csupán 2006-ban Európa 240 milliárd euróval volt gazdagabb, ami egy európai polgárra vetítve 518 eurónyi összegnek felel meg.
Az Európai Tanácsnak meg kell erősíteni a fellendülési stratégiánkban betöltött központi szerepét az európai fellendülést alakító alapelvekben való megegyezés által, ideértve a nyitottság és az egyenlő versenyfeltételek biztosítását mind a belső, mind pedig a külső piacokon, vagyis a protekcionizmust egyértelműen elutasítva, azonban az európai prosperitás alapjául szolgáló egységes piac védelmét biztosítva.
Legfőképpen azonban fel kell ismernünk, hogy nem gazdasági elméletekről vagy száraz statisztikai adatokról van szó. A válság leginkább az embereket érinti, mégpedig Európa-szerte a legkiszolgáltatottabbakat - itt és most. Az elsődleges probléma, és egyben az előttünk álló legnagyobb erőpróba ezért a válság társadalmi hatása, mégpedig a növekvő munkanélküliség problémája.
A foglalkoztatás kérdésére kell összpontosítanunk energiáinkat, illetve arra, hogy segítsünk az embereknek a válság átvészelésében. Ehhez elszántságra és képzelőerőre van szükség. Segítenünk kell a vállalatokat abban, hogy továbbra is foglalkoztathassák alkalmazottaikat, hogy kreatív módon kihasználják a képzéseket a rövid- és hosszútávú igények kielégítésére, valamint a már munkanélkülivé váltaknak is segítséget kell nyújtanunk. A lehető legjobban ki kell használnunk a nemzeti intézkedések nyújtotta lehetőséget a legkiszolgáltatottabbak megsegítésében, ugyanakkor a rendelkezésre álló európai eszközöket - a Szociális Alaptól kezdve az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alapig - is igénybe kell vennünk.
A májusi foglalkoztatási csúcstalálkozóra való előkészülési folyamat elindítása kéthónapnyi intenzív munkát jelent, melynek során terveket készíthetünk és, amennyiben mód van rá, új és még több ambiciózus stratégiát fejleszthetünk ki a munkanélküliség problémájának kezelésére. Jól ki kell használnunk a rendelkezésre álló időt.
Bár a rendelkezésre álló idő rövid, úgy gondolom, hogy meg kell kísérelnünk egy, a szociális partnerek, a civil társadalom és a parlamenti képviselők bevonásával létrejövő előkészítő folyamat megszervezését. Különösen fontos, hogy az önök helyzetéből adódó előnyöket ki tudjuk használni, vagyis, hogy önök közvetlenül figyelemmel kísérhetik a helyi folyamatokat. Ha az erőforrásainkat összeadva és valamennyi - európai, nemzeti, regionális és szociális partneri - szinten összehangolt intézkedéseket hozva járunk el, gyorsabban, és véleményem szerint erősebben is fogunk kikerülni a válságból.
Nemzetközi szinten is meg fog erősödni a pozíciónk. Nem véletlen, hogy az Európai Unió G20 találkozón képviselendő álláspontjára tett javaslataink erőteljes hasonlóságot mutatnak a kérdés Európán belüli megközelítésével. Ugyanazokra az alapelvekre épülnek. Amennyiben az Európai Unió egységes álláspontot képvisel a G20 találkozón, ezek az alapelvek erőteljesen fognak érvényesülni, és - amennyiben a tagállamok valóban készek az együttműködésre - az Európai Unió nagyon jó pozícióval fog rendelkezni ahhoz, hogy a válságra adott választ alakíthassa.
Európa ereje az összetartásban, az összehangoltságban és a valódi, gyakorlati szolidaritásban rejlik. Ennek megvalósulása érdekében szorosan együtt kell működnünk, és a gazdasági fellendítési folyamat kibontakozása közben végig szoros kapcsolatban kell állnunk egymással, ideértve természetesen a Parlamenttel való kapcsolatot is.
Várakozással tekintek mindezek megvalósulása elé, ahogy a következő hetek és hónapok során mindannyian a gazdaság helyreállításán fogunk munkálkodni.
Elisa Ferreira
Elnök úr, bizottsági elnök úr, hölgyeim és uraim! A jelenlegi válság az Európai Unió történetének legkomolyabb válsága. Sajnos még korántsem vagyunk túl rajta. A csődjelentések továbbra is folytatódnak és a munkanélküliség is folyamatosan nő. Az európai terv még soha nem volt kitéve ilyen komoly megmérettetésnek. Nem csupán a fellendülés mértéke függ majd közös válaszunktól, hanem minden valószínűség szerint az európai terv folytatása is, legalábbis a fejlődés és bővítés üteme tekintetében.
Az Európai Unió nem korlátozódhat a jólét idején egy óriási piacra, amely aztán a válságok idején a "ki-ki gondoskodjék magáról” jelszóval fémjelzett nemzeti önzésbe fordul. Az európai terv politikai terv, a béke, a szabadság és a demokrácia megőrzését szavatolja. Gazdasági értelemben azonban egyszerre épül a versenyre, a szolidaritásra és a kohézióra. Valójában akkor virágzik, ha valamennyi polgárának, származástól függetlenül, minőséget és fejlődési lehetőségét tud biztosítani.
A mostani válság idején az emberek védelmet és segítséget várnak Európától a jelenlegi kritikus időszakból történő mihamarabbi, komoly társadalmi összeomlás nélküli kilábaláshoz. Azt várják Európától, hogy segítsen újra felfedezni a jövőjüket, ösztönözni a foglalkoztatást és a vállalkozásokat, egy új és fenntarthatóbb fejlődési modellre alapozva.
A lisszaboni menetrend és a környezetvédelmi kötelezettségvállalások nemes szándékok, azonban minél hamarabb valódi tartalommal kellene megtölteni és erőteljesebbé kellene tenni őket. E tekintetben egyértelmű, szilárd és jól hallható a Parlamentnek a Tanácshoz és a Bizottsághoz intézett felhívása. A Gazdasági és Monetáris Bizottság szavazásán elért konszenzus is ezt a szándékot fejezi ki. Remélem, hogy a Parlament mai szavazásának eredménye is ezt fogja erősíteni.
Számos előadó és különböző politikai csoport együttműködésének eredménye ez, és remélem, hogy ezt az üzenetet ebben az értelemben tudjuk közvetíteni, és ilyen módon értelmezi majd a Bizottság.
Ez ügyben szeretnék köszönetet mondani az árnyékelőadóknak, különösen Hökmark úrnak és in 't Veld asszonynak. Remélem, hogy hasonló elhatározással a mai szavazás is lehetővé teszi, hogy megerősítsük és közvetítsük ezt az üzenetet.
Ami a válság okait illeti, most a legfontosabb, hogy tanuljunk a leckéből. A Larosière-jelentés valójában rendkívül fontos útmutatás, melyet követnünk kellene. Kiváló kiindulási alapként szolgálhat az előttünk álló feladatokhoz és az itt elhangzott javaslatok túlnyomó részét tartalmazza. A következtetéseit azonban a Bizottság részéről történő azonnali és tervezett intézkedések kell, hogy kövessék. Kulcsfontosságú továbbá, hogy az Európai Unió e tekintetben határozott álláspontot képviseljen a következő G20 találkozón.
E tekintetben úgy gondolom, hogy vannak szimbolikus jelentőségű lépések, és remélem, hogy a Parlament ma egyhangúlag az offshore rendszer és az adóparadicsomok elleni küzdelem mellett szavaz. Nem elégséges azonban csupán a múlt hibáit kijavítani, különösen a pénzügyi szabályozás és felügyelet kérdése esetében. A kár már bekövetkezett és olyan helyreállítási tervre van szükségünk, ami megfelel az Unió kötelezettségeinek. Üdvözöljük a Bizottság gyors kezdeményezését, azonban úgy látjuk, és ezt egyértelműen ki kell mondanunk, hogy az intézkedés módja és eszközei nem megfelelőek.
A Parlament támogatja a Bizottságot a rendelkezésre álló eszközök rugalmassága, előre tervezése és gyors hozzáférhetősége tekintetében, azonban nem feledkezhetünk meg arról, hogy a jelenleg rendelkezésre álló pénzeszközök 85%-a az Európai Uniót alkotó országok kezében van. Miközben az EU tagállamai még sosem voltak ennyire különbözőek, mint most. Egyes országok rendelkeznek az intézkedésekhez szükséges hatalommal és eszközökkel, más országok azonban teljesen kiszolgáltatottak és eszköztelenek. Egyes országok semmiféle nemzeti mozgástérrel nem rendelkeznek, és képtelenek kezelni a belső piac, a közös valuta és a globalizáció egyszerre jelentkező és lehengerlő hatásait. Ezek közé tartoznak az európai tervhez nemrég csatlakozott új országok, amelyek a jelenlegi helyzet legfőbb vesztesei közé tartoznak.
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Úgy vélem, hogy a jelen helyzetben a Parlament üzenetét néhány nagyon egyértelmű és tömör, egy közös gondolat köré rendeződő üzenetben meg lehet fogalmazni, amely így hangzik: emberekre, munkahelyekre és nemzeti forrásokra, valamint európai forrásokra van szükség az európai térségen belüli - az emberek által elvárt - dinamizmus, növekedés és szolidaritás helyreállításához.
Jan Andersson
előadó. - (SV) Elnök úr, soros elnök úr, biztos úr! Vita tárgyát képezte, hogy szükség van-e a foglalkoztatási iránymutatások módosítására. Nem ez a legfontosabb kérdés, hiszen a foglalkoztatási iránymutatások minden lehetőséget megadnak a cselekvésre. A jelenlegi probléma a cselekvőképesség hiánya. A pénzügyi válság, mely még most is tart, gazdasági válságba torkollott. Most pedig már a foglalkoztatási válság jelei mutatkoznak, ami további társadalmi problémák megjelenését vetíti előre.
Üdvözlendő a májusra tervezett foglalkoztatási csúcstalálkozó, azonban a foglalkoztatási kérdéseket nem szabad a gazdasági kérdésektől elválasztva kezelni, hanem be kell vonni azokat a vitába. Úgy vélem, hogy túl keveset és túl későn tettünk. A tagállamok GDP-jének másfél százaléka akkor és abban a helyzetben megfelelő volt, azonban mára a válság súlyosabbá vált, mint akkor gondoltuk. Többet kell tennünk, összehangoltabb erőfeszítésekre van szükség és egyértelműen két százalék feletti arányra ahhoz, hogy kezelni tudjuk a válságot. Annak a kockázata, hogy nem teszünk eleget, vagy csupán túl későn, sokkal nagyobb, mint annak a kockázata, hogy túl sokat teszünk, hiszen a válság növekvő munkanélküliséget és csökkenő adóbevételeket eredményez, ami tovább súlyosbítja a tagállamokban tapasztalható társadalmi problémákat.
Mit tegyünk tehát? Nagyon is jól tudjuk a választ. Össze kell kapcsolnunk a munkanélküliség leküzdéséhez szükséges rövid távú intézkedéseket a hosszú távon elérendő célokkal. A környezetvédelmi beruházásokról, az új infrastrukturális projektekről, a lakóházak energiahatékonyságáról, valamint oktatásról és még több oktatásról van szó.
Sokat beszéltünk az életen át tartó tanulásról. Soha nem tettünk eleget ennek érdekében, de most megvan a lehetőség arra, hogy komoly beruházásokat eszközöljünk az oktatás terén. A keresletet is ösztönöznünk kell, és ennek érdekében azokhoz a csoportokhoz kell fordulnunk, amelyek fel fogják használni a forrásokat: a munkanélküliek, a gyermekes családok, a nyugdíjasok, és mindazok, akik fogyasztóként még többet fognak felhasználni.
Mindent meg kell tennünk, amit uniós szinten meg tudunk tenni, és amilyen gyorsan csak lehet, biztosítanunk kell, hogy a Szociális Alapból és a Globalizációs Alapból származó források eljussanak a tagállamokhoz. Azonban ha teljesen őszinték vagyunk, tudjuk, hogy a gazdasági források nagy része a tagállamoknál van, és ha a tagállamok nem tesznek eleget és megfelelően összehangolt módon, nem érünk célt. Ha megvizsgáljuk és összesítjük a tagállamok részéről történt lépéseket, megállapíthatjuk, hogy csupán egyetlen egy tagállam érte el az 1,5%-ot, mégpedig Németország - az az ország, amely a tettek megvalósításában eredetileg nem tartozott az élmezőnybe. Más országok, például a skandináv országok, ahová én is tartozom, nagyon keveset tesznek, annak ellenére, hogy jó gazdasági helyzetben vannak.
Ezzel el is érkeztünk a társadalmi következmények kérdéséhez. Ezt már említették és valóban rendkívül fontos kérdésről van szó. Nem csak a szociális biztonsági rendszereket, hanem a közszférát is érinti. A közszféra kétszeresen is fontos. Egyrészt gondoskodik a gyermekellátásról, az idősek gondozásáról és a szociális biztonságról, másrészt a foglalkoztatás szempontjából is fontos. Rengetegen vannak a közszférában, ezért biztosítanunk kell, hogy a közszféra megfelelő gazdasági erőforrásokkal rendelkezzen.
A fiatalokról is szeretnék pár szót ejteni. A fiatalok ma az iskola elvégzése után rögtön munkanélkülivé válnak. Munkaehetőségeket vagy továbbképzési lehetőségeket kell teremtenünk a fiatalok számára, vagy bármilyen egyéb megoldást kell találnunk erre a problémára. Amennyiben nem tesszük, problémákat halmozunk fel a jövő számára. Összefoglalva: cselekednünk kell. Összehangolt és szolidáris formában kell cselekednünk, késlekedés nélkül, kielégítő módon.
(Taps)
Evgeni Kirilov
Köszönetemet szeretném kifejezni az elnök úr, Vondra úr és Barroso úr felé. Nagyon rövid idő alatt született a "Kohéziós politika: reálgazdasági beruházások” című jelentés. Ettől függetlenül olyan dokumentum készült, amellyel kapcsolatban egyetértés alakult ki és egyhangú támogatást kapott. Mindez nem valósulhatott volna meg a bizottsági kollégák és az árnyékelőadók részvétele és segítsége, valamint a politikai csoportok együttműködése nélkül, amiért ezúton szeretnék mindenkinek köszönetet mondani.
A jelentésben megfogalmazott alapvető üzeneteket szeretném most áttekinteni. Először is, a jelentés minden esetben támogatja az Európai Bizottság által a strukturális alapok végrehajtásának felgyorsítására és egyszerűsítésére tett intézkedési javaslatokat, melyek közé tartozik az előlegfizetések megemelése, rugalmasabb költségelszámolási modellek stb. Most van szükségünk ezekre az intézkedésekre, amikor megfelelő válaszokat kell adnunk a gazdasági válságra: a reálgazdaságba történő beruházáson, a munkahelyek megőrzésén és új munkahelyek teremtésén, valamint a vállalkozások ösztönzésén keresztül. Ezek az intézkedések azonban nem az egyedüli jelzések, melyek a hatékonyabb cselekvés szükségességére hívják fel a figyelmet. A szabályok egyszerűsítésére vonatkozó javaslatokra már nagyon régóta várnak az uniós források felhasználói, és ezek az általunk, valamint a Számvevőszék által megfogalmazott ajánlásokra is választ adnának.
Másodszor, a kohéziós politika és a szolidaritási politika kérdése. Ebben az esetben nem csupán szolidaritási nyilatkozatot várunk, hanem a szolidaritás tettekre váltását is. A mostani helyzetben, amikor az európai gazdaságok kölcsönösen függenek egymástól, a válság negatív hatásai valamennyi gazdaságot érintik. E negatív hatások enyhítése érdekében olyan pozitív eredményeket kell elérnünk, amelyek széles körben érzékelhető javulást hoznak, és amelyek megfelelnek a lisszaboni stratégiában megfogalmazott, a növekedésre és fejlődésre vonatkozó célkitűzéseknek. Továbbá fontos az uniós polgárok szociális normáinak megőrzése, a szociálisan hátrányos helyzetűek védelme, a verseny torzulásának megakadályozása és a környezet további védelme. E tekintetben a lehető legnagyobb szolidaritásra és összetartásra van szükségünk annak érdekében, hogy együtt minél hamarabb megtalálhassuk a válságból való kilábalás útját.
Harmadszor, fontos, hogy tanuljunk a jelenlegi válságból, és hogy az elfogadandó intézkedéseket ne csupán egyedi esetekként kezeljük. Folytatnunk kell a hibák és a megszerzett tapasztalatok elemzését is. A szabályokat egyértelműbbé, az információkat hozzáférhetővé, az adminisztratív terheket könnyebbé, a folyamatokat pedig átláthatóbbá kell tenni. Ez a hibák csökkentésének, valamint a jogsértések és korrupció lehetősége kiküszöbölésének egyetlen módja.
Végezetül szeretném felhívni a Tanácsot arra, hogy a lehető leghamarabb fogadja el a strukturális alapok felhasználásának gyorsítására és egyszerűsítésére tett intézkedési javaslatokat. Az Európai Bizottság tagjaihoz is fordulok, akiktől az új intézkedések hatásának nyomon követését, új javaslatok megtételét, valamint az egész folyamat ellenőrzését várjuk. Végezetül, de nem utolsó sorban szeretném kiemelni a tagállamok döntő szerepét, hiszen rajtuk múlik az intézkedések meghozatala és a kohéziós politika végrehajtásából fakadó valódi eredmények elérése. Befejezésül hadd hangsúlyozzam ismét, hogy valódi tettekben megnyilvánuló szolidaritást szeretnénk látni.
Salvador Garriga Polledo
Elnök úr! A Költségvetési Bizottság nevében először és legfőképpen szeretném megállapítani, hogy a gazdasági fellendülési terv sokkal inkább kormányközi, mint közösségi jellegű, és jól mutatja az Európai Unió pénzügyi korlátait.
A Közösség forrásaiból 30 000 millió eurót fogunk felhasználni, amely összeg mozgósítása a gyakorlatban az Európai Beruházási Bankon keresztül történik, a szűk értelemben a közösségi költségvetéshez tartozó 5 000 millió euró tekintetében pedig komoly problémákba ütközünk.
Nem állnak rendelkezésre új források, jelenleg a már meglévő források szétosztása történik. A tekintetben, hogy az Európai Beruházási Bankhoz folyamodjunk, teljes az egyetértés, azonban aggályosnak találjuk, hogy kötelezettségvállalások sorát bízzuk a bankra anélkül, hogy a teljesítésre vonatkozóan bármiféle biztosítékunk lenne.
Végezetül, sajnáljuk, hogy a Tanács nem tudott megegyezni az energiaösszeköttetésekre és a vidéki szélessávú szolgáltatásokra szánt 5 000 millió euró tekintetében.
Úgy véljük, hogy a fel nem használt részeket nem szabad felhasználni. Az Európai Bizottságnak és a Tanácsnak az intézményközi megállapodás által számukra biztosított forrásokhoz kell nyúlni.
Elisabeth Morin
Elnök úr, Barroso úr! A Foglalkoztatási és Szociális Bizottság egybehangzó véleményét szeretném megosztani önökkel ma délelőtt, mivel mi a társadalmi kohézió valódi előmozdítását szeretnénk látni ebben a fellendülési tervben. A társadalmi kohézió a munkaerőpiaci integráció megvalósulását jelenti. Elsőként azt szeretnénk elérni, hogy valamennyi munkavállaló megtarthassa munkahelyét és a munkanélküliek visszatérhessenek a foglalkoztatásba, többek között a Globalizációs Alkalmazkodási Alapon keresztül új képzések támogatásával annak érdekében, hogy jól képzett munkaerővel rendelkezzünk a válságból való kilábalás után.
Ezért rövid távon az emberek foglalkoztatásban maradását kell elérnünk. Középtávon jobb képzést kell nyújtanunk a munkavállalóknak a válság utáni időkre készülve, hosszú távon pedig újításokat kell eszközölnünk, a társadalmi szervezeteken belül is, a munkáltatói csoportokon keresztül.
Európának újítania kell, ha túl akarja élni a globalizációt.
Joseph Daul
Elnök úr, hölgyeim és uraim! A jövő heti Európai Tanács nem lehet csupán egy a sok csúcstalálkozó közül. Nem szabad, hogy egy átlagos csúcstalálkozó maradjon. Az európaiak, csakúgy, mint képviselőcsoportom, konkrét jelzéseket várnak ettől a találkozótól.
A csúcstalálkozónak bizonyítania kell Európa erejét és elszántságát a jelenlegi válsággal szemben. Ezt az erőt mutatta fel Európa a múltban, amikor elfogadta a szociális piacgazdaság szabályait, amelyek korlátozzák az olyan példa nélküli válság okozta károkat, amely a világ valamennyi régióját egy időben sújtja. Ez az erő mutatkozott meg akkor is, amikor Európa 10 évvel ezelőtt saját valutával, az euróval vértezte fel magát, amely most esett át az első nagyobb próbatételen, de nem rendült meg.
Az erős Európa azonban nem protekcionista Európát jelent. A saját szabályai segítségével önmagát védő Európa nem kell, hogy erődítménnyé váljon, hiszen a bezárkózás nem fog kisegíteni bennünket a válságból. Ehelyett a nyitottságra és saját identitásunk megerősítésére kell építenünk. A viharok idején még inkább, mint a nyugodt időkben Európa ereje abban rejlik, hogy fellép saját polgárai érdekében, beleértve a leghátrányosabb helyzetűeket is, és még inkább abban, hogy mindezt egységben teszi.
A Bizottsággal és Barroso úrral együtt, akinek a de Larosière-jelentés által ihletett intézkedéssorozatát örömmel üdvözlöm, Európa a banki rendszer megmentéséért küzd.
Nem azért küzd, és vele együtt mi sem azért küzdünk, hogy - ahogy némelyek feltételezik - megmentsük a kereskedők munkahelyeit, hanem azért, hogy elkerüljük gazdaságunk teljes összeomlását, és azért, mert nincs tartós fellendülés jól működő banki rendszer nélkül.
Európa a hatékonyságért küzd, így örömmel üdvözlöm a vendéglátó- és az építőipari ágazat ÁFA-kulcsának csökkentésével, a pénzügyi piacok valódi felügyeletének bevezetésével, a munkahelyek megmentésével, a bizalom megőrzésével és helyreállításával és az európaiak jövőjének biztosításával kapcsolatban tegnap született megállapodást.
Hölgyeim és uraim! Beszéltem az erőről, beszéltem az egységről és beszéltem a hatékonyságról, mindezek célja azonban, az ezek mögött rejlő motiváció a szolidaritás. Ez Jean Monnet és az alapító atyák Európája. Mi értelme lett volna az utolsó háború árnyékában létrehozni az egységes Európát, ha 60 évvel később, az 1929 óta legsúlyosabb gazdasági válság bekövetkeztével hátat fordít önmagának és a "ki-ki gondoskodjék magáról” megközelítést alkalmazza?
Polgártársaink időnként felteszik a kérdést, hogy mi végre van Európa. Rajtunk múlik, hogy bebizonyítsuk, Európa támogatja 500 millió polgárát, akik közül sokan szenvednek a válság következtében, és szolidaritást mutat az Unió azon országai iránt - többek között Írországra és Magyarországra gondolok -, amelyek különösen nehéz helyzetben vannak.
Képviselőcsoportom nevében arra kérem a huszonhetek állam- és kormányfőit, hogy ne engedjenek a bezárkózás csábításának, ami - túlzás nélkül állítom - valamennyi ország számára az öngyilkosságot jelentené.
Arra kérem önöket, Vondra úr, Barroso úr és Pöttering úr, hogy a Parlament nevében álljanak ki a szolidaritás és az innováció mellett az Európai Tanácsban. Igen, az innováció mellett, mert meg vagyok győződve róla, hogy csak úgy lábalhatunk ki a válságból, ha új forrásokat használunk fel, és ha jelentős mértékben beruházunk a tudásalapú gazdaság megvalósulásába, valamint a kutatásba és fejlesztésbe.
Minél hamarabb ki kell aknáznunk az Európai Unió zöld technológiák terén meglévő hatalmas lehetőségeit, hiszen e zöld innovációkat valamennyi európai szakpolitika részévé kell tennünk. Ez valódi iparélénkítő hatással segítené a gazdasági fellendülést.
Hasonlóképpen minél hamarabb meg kell szüntetni a belső piac szabályozási korlátait, melyek továbbra is gátolják e technológiák fejlesztését. Ki kell alakítanunk a megújuló energiaforrások világos szabályokkal rendelkező belső piacát, hiszen egy válság idején minden átalakul, ezért fel kell készülnünk az új helyzetre. Erről szól a lisszaboni stratégia, illetve a mostani poszt-lisszaboni stratégia.
Képviselőcsoportom, az európai jobbközépre jellemzően, felelős politikai szervezet. A szabályozott gazdaságot és a szociális piacgazdaságot pártoljuk. Ez távol tart minket a demagógiától és a populizmustól, valamint arra kötelez, hogy őszintén beszéljünk Európa népéhez. Remélem, hogy a következő Európai Tanács ihletet merít ebből a szemléletből.
(Taps)
Martin Schulz
Elnök úr! Minden tiszteletem ellenére, Vondra úr, elfogadhatatlannak tartom, hogy a Tanács soros elnöke nincs jelen egy, a mostanihoz hasonló helyzetben. Ez világosan mutatja a jelenlegi helyzethez való viszonyát.
(Taps)
Rengeteg agyonismételt frázist hallottunk. Már hónapok óta ezt hallgatjuk, lassan sablonokat gyárthatunk a mondatokból. Daul úr, szeretnék gratulálni fantasztikus beszédéhez! Ha így folytatja, Lipsheim és Pfettisheim lakói a végén még azt gondolják, hogy csatlakozott a Francia Kommunista Párthoz. Mindaz, amit elmondott csodálatos és nagyszerűen hangzik. Azonban most már valamit tennünk is kéne. Meg kell hoznunk a szükséges döntéseket. Az Európai Tanácsnak többet kéne tennie. A válság mélyül és munkahelyek szűnnek meg. Az utóbbi hat hónapban 40 milliárd euró értékű részvény szűnt meg. Ez azt jelenti, hogy emberek elvesztették megélhetésüket. Ez azt jelenti, hogy munkahelyek szűntek meg. Ez azt jelenti, hogy vállalatokat a bezárás veszélye fenyeget. Ez azt jelenti, hogy a nemzeti gazdaságokat az összeomlás veszélye fenyegeti. És ekkor a Tanács olyan szép megoldásokkal áll elő, mint az idei vagy a jövő évre vonatkozó, a GDP 1,5%-át kitevő költségvetési ösztönző. Idáig három tagállam hajtotta végre az állásfoglalást, ami azt jelenti, hogy 24 tagállam még nem. Nagy-Britannia, Németország és Spanyolország végrehajtotta, és véletlenül mind a három esetben a szociáldemokraták és a szocialisták nyomására, a többi tagállam azonban nem tette még meg. Többet kell tenniük! Adják tovább a hiányzó soros elnöknek is!
Barroso úr, fantasztikus beszédet mondott. Kitűnő volt, és teljes mértékben támogatjuk. A tagállamok közötti szolidaritásra égetően szükségünk van. Számunkra, szociáldemokraták és szocialisták számára a jelen helyzetben a szolidaritás a központi kérdés. Szolidaritás az emberek között a társadalomban, és szolidaritás az államok között. Szolidaritás az eurozónán belül és szolidaritás az eurozónán belüli és az azon kívüli államok között. Fontos, hogy a Bizottság a szolidaritás gyakorlására ösztönözze a tagállamokat.
Várjuk továbbá, hogy a Bizottság benyújtsa a magántőke és a fedezeti alapok ellenőrzéséhez, a hitelminősítő intézetek átláthatóságának biztosításához, a vezetői fizetések ésszerű kereteken belül tartásához és az adóparadicsomok bezárásához szükséges irányelvjavaslatokat. Sürgető szükség van ezekre a kezdeményezésekre. Reméljük, hogy önök végre fogják hajtani ezeket - ebben számítunk önökre. Amennyiben már nem lehetséges ezt ebben a parlamenti időszakban megvalósítani, az új Parlament első napján ismét fel fogjuk szólítani önöket mindezek megtételére. Az ismét nyereséggel zárt Citigroup vezetőjét hallgatva, vagy Ackermann urat a Deutsche Banktól, amely az első negyedévben szintén nyereséggel zárt, azon gondolkozom, vajon tényleg azt hiszik ezek az emberek, hogy miután kisegítette őket az állam, minden ugyanúgy mehet tovább, mint előtte? Semmiképpen nem - be kell vezetnünk az ellenőrzést és biztosítanunk kell az átláthatóságot, hogy ezek az emberek ne ismételhessék meg azt, amit a múltban tettek.
A harmadik észrevételem, hogy le vagyok nyűgözve az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) tagjait hallgatva. Fantasztikus. Önök ugyanazokat mondják, amiket mi már évek óta hangoztatunk, és amiket korábban mindig leszavaztak. Úgy tűnik, végre felébredtek. Azonban amikor a 92. módosításról van szó, a GDP 1,5%-ának megfelelő értékű költségvetési ösztönzésről, egy olyan állásfoglalásról, amellyel végre többet tehetnénk, a PPE-DE nem szavazza meg. A 92. módosítás lesz az önök lakmusz-tesztje a déli szavazáson. A szolidaritással kapcsolatban épp az imént fejtette ki Daul úr, távollévő képviselőcsoportja nevében, hogy az jó dolog. Kíváncsian várjuk, hogy megszavazzák-e a 102. módosítást, amelyben a szolidaritás iránti igényünket fejezzük ki.
Utolsó megjegyzésem, mely képviselőcsoportunk számára kulcsfontosságú, az adóparadicsomokat érintő 113. módosításra utal. Az emberek, akik kiszolgálnak bennünket az éttermekben, a sofőrök, akik vezetik az autónkat, a földi kiszolgáló személyzet tagjai a repülőtereken, akik lepakolják a csomagjainkat, mindannyian adófizetők, akiknek az adója menti meg a bankokat a csődtől, mert a kormányok és a parlamentek megkövetelik tőlük, hogy hozzájáruljanak. Ezek azok az emberek, akiknek finanszírozniuk kell a bankok és a nagyvállalatok számára létrehozott biztonsági hálót. Most e nagy bankok vezetőinek, akik még mindig eurómilliós jutalmakat fizetnek ki maguknak, például az ING-nél, amely jó néhány milliárdos hiánnyal rendelkezik, megadjuk a lehetőséget arra, hogy pénzüket adóparadicsomokban helyezzék el, és elkerüljék az adófizetést. Ez egy felülről jövő osztályharc, amelyben mi legalábbis nem akarunk részt venni. Ezért az a kérdés, hogy ma az Európai Parlament az adóparadicsomok ellen dönt-e, a PPE-DE és a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport szavahihetősége szempontjából döntő kérdés. Önök úgy beszélnek, mint a szocialisták, de szeretnénk látni, vajon délben úgy is szavaznak-e, mint a szocialisták.
Önök elé terjesztettük három követelésünket, és nagyon világosan szeretném kijelenteni, hogy amennyiben nem szavazzák meg azokat, nem lesz közös állásfoglalás. Akkor egyértelművé válik, hogy mi képviseljük a társadalmi igazságosságot, a PPE-DE pedig csupán üres szavakat puffogtat.
(Taps)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Az elmúlt hónapok során az Unió több csúcsot megjárt, mint volt kollégánk, Reinhold Messner, és a Parlament egy sor, a gazdaság fejlődéséről szóló jelentést tárgyalt, azonban mindezen csúcstalálkozók és jelentések csupán a recesszió folyóján való átkelésre alkalmas köveket adtak a tagállamoknak. Most a Tanácson a sor, hogy félelem és megfutamodás nélkül átkeljen, és itt gratulálok az Andersson-, Ferreira- és Kirilov-jelentés készítőinek. Következetes és pragmatikus szemléletmódot kínálnak a tömeges munkanélküliség fenyegető árnyékában. Üzenetük lényege a munkahelyteremtés és még több munkahelyteremtés.
A lisszaboni stratégia, a foglalkoztatási iránymutatások, a kohéziós politika - mindezek a rugalmasság és biztonság elvének a gazdaságban való érvényesülését, a kutatásba és fejlesztésbe történő közpénzalapú beruházásokat és a tudásalapú társadalomra való mihamarabbi áttérést szorgalmazták a kezdetektől fogva. Ezek alkotják egy egészséges, dinamikus és biztonságos munkaerőpiac alapjait.
Valamint mostani ismereteink alapján egy dolog mindenki számára világos - leszámítva talán néhány embert a baloldali padsorokban ülők közül. Nem a lisszaboni stratégia hozta ránk a nehézségeket, hanem éppen azok a tagállamok szenvednek a leginkább és a legtovább, amelyek figyelmen kívül hagyták azt. Itt az ideje, hogy mihamarabb továbblépjünk és egy olyan "Lisszabon Plusz” programot és olyan foglalkoztatási iránymutatásokat alkossunk, amelyek tükrözik az Unió jelenlegi helyzetét.
A nemzeti parlamenteknek, a regionális kormányzatoknak és a városvezetéseknek mind képesnek kell lenniük arra, hogy felnőjenek a kihíváshoz - amennyiben ezt nem teszik meg, kérdőre kell vonni őket. A bolygónk védelmének szükségességéről folytatott huzavona sem elfogadható. A Tanács meg fogja vitatni az EU-nak az éghajlatváltozásról szóló koppenhágai konferencián képviselendő tárgyalási álláspontját. Vondra úr, mennyi pénzt szánnak a 27-ek az alkalmazkodásra és a hatások enyhítésére a fejlődő országokban? Az éghajlatváltozás nem áll meg a gazdaság lelassulásával, és - még mindig - a legszegényebb országok fognak szenvedni a mi szén-dioxid felhasználásunk miatt.
A recesszió tehát nem kell, hogy tétlenségre kárhoztasson. A tagállamoknak rendelkezésre kell bocsátani az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez szükséges pénzt, és közben új "zöld” (azaz környezettudatos) munkahelyeket kell teremteni, a rendelkezésünkre álló pénzt - ahogy Claude Turmes javasolta - akár az EBB-n vagy az EBA-n keresztüli még több pénz megszerzésére is felhasználva. A Tanács azonban tudja, hogy a pénzügyi rendszer gyökeres reformja nélkül a recesszió vissza fog térni.
A jövő havi G20 feladata új öntőforma kialakítása, és örömmel üdvözlöm az európai vezetők által a berlini találkozón képviselt hangnemet. A Nemzetközi Valutaalap finanszírozását hatékonnyá kell tenni, az adóparadicsomokat alapos vizsgálat alá kell vetni, és a pénzintézeteket szigorúan szabályozni kell egy hatékony európai pénzügyi szabályozási hatóság által, mely felügyelné a rendszert, és gazdaságainkat nem a múltba ráncigálná vissza, hanem megteremtené a szabad és tisztességes kereskedelem nyitott, őszinte és átlátható rendszerét.
London, Párizs és Berlin egyaránt hangsúlyozza, hogy Európa csak egységben boldogulhat, azonban a Tanács elnöke azt állítja, hogy még mindig vannak nézeteltérések. Remélem, hogy a Tanács elnöke itt lesz, hogy beszámoljon a csúcstalálkozóról, hiszen valójában ma is itt kellene lennie. Ha a véleménykülönbségek továbbra is fennállnak, semmire nem jutunk. Európának szilárd eszmékkel, gyors cselekvőképességgel és egységes célokkal kell rendelkeznie az elkövetkező hetekben és hónapokban; késznek kell lennie arra, hogy megszabaduljon a banki mérleget megbillentő "mérgező” eszközöktől, hogy a hitelképesség érdekében megreformálja a banki gyakorlatot, és hogy elfogadja, hogy a jelenlegi ösztönző csomag nem feltétlenül elégséges, hiszen nincs értelme a Nemzetközi Valutaalap feltöltésének, ha nincs globális pénzügyi rendszer, amit támogatna, és miközben valóban méltánytalan, hogy a felelős tagállamoknak kell enyhíteni a mások által okozott károkat, ez lehet az ára annak, hogy megakadályozzuk a gazdasági válság továbbgyűrűzését.
Egyszerűen megfogalmazva: a Tanács, a Bizottság és a Parlament józan, nyugodt és együttműködésen alapuló munkájára van szükség, megakadályozva, hogy az eljárás maga alá gyűrje a célkitűzéseket. Európa nem végezhet továbbra is csupán tűzoltó munkát. Eljött az ideje, hogy alapvető reformokat vezessünk be, amelyek munkahelyeket teremtenek a jelenben és biztonságot a jövőben.
Cristiana Muscardini
Elnök úr, hölgyeim és uraim! Vondra úr a felügyelet megerősítéséről beszélt, azonban szeretnénk némi tájékoztatást kapni azzal kapcsolatban, hány OTC származékos eszköz van még az európai bankok tulajdonában, és ez nemzetközi szinten milyen összeget tesz ki. Előfordulhat, hogy a Bizottság és a Tanács úgy dönt, hogy befagyasztja a származékos termékeket, vagy legalábbis nemzetközi szinten javaslatot tesz erre, illetve az e termékekkel való kereskedelem felfüggesztésére. Lehetséges, hogy az államosított bankokban ezek a származtatott termékek még mindig mérgező eszközök és akadályt jelentenek a fejlődés szempontjából is? A felügyelet megerősítése - a Bizottság kijelentése szerint - nem csupán azt jelenti, hogy rendelkezünk a banki rendszer új alapokra helyezéséhez és a szabályozási rendszer felülvizsgálatához szükséges kapacitással, hanem új javaslatok benyújtásának szükségességét is magában foglalja.
Ha tehát aggodalommal tölt el az autóiparban tapasztalható válság, a kis- és középvállalkozásokkal és a határainkon túlról érkező tisztességtelen versenytársakkal is foglalkoznunk kell. A Tanács még nem döntött a származási ország szerinti címkézés ratifikálása és támogatása mellett, ami az egyetlen nem protekcionista, ugyanakkor a fogyasztókat és a termékeket védő rendszer, ahogy maga Barroso elnök fogalmazott. A vállalkozások támogatása érdekében az új hitelkeretek támogatása mellett a kis- és középvállalkozásoknak biztosítani kell a mobilitáshoz való gyorsabb és olcsóbb hozzáférést, ha azt akarjuk, hogy e vállalkozások ne tönkremenjenek, hanem alkalmazkodni tudjanak az új helyzethez. Sokan közülük a megrendeléseik 50%-át elveszítették és kénytelenek a bankokhoz fordulni segítségért. A bankok azonban nem adnak hitelt, és a banki részvények összeomlottak a származékos termékek miatt. Ördögi kör. Önöké a feladat, hogy valamilyen kiutat találjanak ebből a zűrzavarból, a használhatatlan indítványok helyett valódi megoldásokat keresve.
Rebecca Harms
Elnök úr, hölgyeim és uraim! A lisszaboni stratégia sikereiről és hibáiról szóló, a mostani parlamenti ciklus során az ötödik vita alkalmából szeretném feltenni a kérdést, hogyan lehetséges, hogy miközben minden évben kijelentettük, hogy a stratégia sikeres, és értékelést is készítettünk róla, most hirtelen minden idők legsúlyosabb válsága közepette találjuk magunkat, mintha csak egy természeti katasztrófa tört volna ránk. Ennek nem így kellene lennie, és úgy gondolom, hogy a lisszaboni stratégia nem őszinte értékelése az egyik probléma, amivel szembe kellene néznünk.
Egy évvel ezelőtt, ugyanebben a vitában az Európai Parlament sürgette a Bizottságot, hogy biztosítsa a pénzügyi piacok stabilitását, mert egy közelgő válság jeleit észleltük. Barroso úr, semmilyen válaszlépés nem történt e felhívásra. Már hónapok óta a rendszer összeomlását tárgyaljuk anélkül - ahogy Schultz úr utalt rá -, hogy biztosítanánk az új szabályozások kötelező érvényre juttatását. Véleményem kissé eltér képviselőtársaim véleményétől. Úgy vélem, hogy sokan a Bizottság és a nemzeti kormányok tagjai közül meg vannak győződve, hogy egy erős piaci szereplőkkel működő liberalizált piac önmagát szabályozza. Ha csupán annyit teszünk, hogy gyorsan pénzt juttatunk a bankrendszerbe és állami garanciákat adunk, anélkül, hogy teljesen átalakítanánk a pénzügyi piacok szerkezetét, biztos a bukás. Nem fogunk kilábalni a válságból és nem lesz igazi fellendülés.
Az éghajlatváltozás, a fenntarthatósági stratégiák és a válságkezelés közti kapcsolatokról szóló vita hasonlóképpen ellentmondásos. Minden évben rengeteg megnyugtató ígéret elhangzik ezzel kapcsolatban. Azonban ha megnézzük a jelenlegi európai és nemzeti gazdasági fellendülési terveket, láthatjuk, hogy szavakban ugyan bővelkednek, de a fenntarthatóság, az éghajlatvédelem és az erőforrások hatékony felhasználásának célkitűzését még mindig nem veszik komolyan. Ezek a gazdasági fellendülési programok nem készítik fel Európát a jövőre. Ugyanolyanok, mint az összes eddigi.
Jiří Maštálka
Hölgyeim és uraim! A növekedési és foglalkoztatási program, más néven a lisszaboni stratégia 2005-ben született. Most 2009 van, és mindezek ellenére egyre növekvő szegénységgel és a történelem során példátlan gazdasági és pénzügyi válsággal állunk szemben. Ezen kívül a legutóbbi előrejelzések szerint a munkanélküliek száma az Unióban 2009-re mintegy 3,5 millióra emelkedik. Minden eddigi intézkedés ellenére a munkanélküliek száma emelkedik. Nem én vagyok az egyetlen, aki azt gondolja, hogy valami nincs rendben. A jelenlegi helyzet jól mutatja az idáig alkalmazott szakpolitikák kudarcát, amelyek leginkább a nagy kereskedelmi és pénzügyi csoportok hatalmas méretű profitfelhalmozását, az óriási monopóliumok létrejöttét és a munkavállalók és átlagemberek életszínvonalának romlását eredményezték. Európának más úton kell elindulnia. A Tanácsnak a tavaszi ülésen egy, a szolidaritást és a fenntartható fejlődést célzó európai stratégiát kell elfogadnia, valamint egy új gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi szakpolitikai csomagot, amely különösen a munka minőségére, a szakképzés javítására, az infrastruktúrát támogató programokra, a kohéziós politikára, a környezetvédelemre és a jobb munkahelyi egészség- és biztonságvédelemre irányuló befektetéseket támogatja. A tagállamokat, így a Cseh Köztársaságot is, fenyegető legnagyobb probléma a vállalatok áttelepülése. Az Uniónak olyan szabályozási keretet kellene kialakítania, amely szankcionálja a vállalatok áttelepülését, például azáltal, hogy az EU pénzügyi támogatását olyan kötelezettségek teljesítéséhez köti, mint a munkahelyek védelme és a helyi fejlesztések. Különösen most, a pénzügyi és gazdasági válság idején nem csak szolidaritásra, hanem szigorú és gyorsan alkalmazható szabályokra és eszközökre van szükség a válsággal szembeni általános védekezéshez. Ezáltal méltó módon vinnénk tovább Jean Monnet örökségét is, akiről ezen a mai napon emlékezünk meg.
Nigel Farage
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, az "európai szolidaritás” kifejezéssel egész délelőtt úgy dobálóztak, mintha magától értetődő jelenség lenne. Ezt szeretném megkérdőjelezni.
Nem írhatunk alá biankó csekket, hogy kivásároljuk a kelet-európai országokat. Ehhez nincs elegendő pénzünk. A terv gazdasági szempontból igen hibás, és politikailag elfogadhatatlan a franciaországi, nagy-britanniai és németországi adófizetők számára. Azonban Alistair Darling, a brit pénzügyminiszter láthatólag a terv elkötelezettje. Elment az esze! Azt mondja, hogy eljött az ideje annak, hogy Európa az együttműködésre, mint közös értékre építsen, mintha egy nagy boldog család lennénk.
Nos, Gyurcsány Ferenc úr, a magyar miniszterelnök az európai szolidaritás elképzelését - mondhatni - félresöpri. Azt követeli, hogy az Európai Unió vásároljon ki olyan országokat, mint például Magyarország, 180 milliárd euróért, és kijelenti, hogy ha ezt nem tesszük meg, akkor garantálja, hogy ötmillió munkanélküli migráns indul majd meg országaink felé. Nem más ez, mint zsarolás, és arra mutat rá, hogy ostobaság volt a Magyarországhoz hasonló országokat beengedni ebbe a politikai Unióba, és még egyértelműbben rávilágít arra, hogy a nyitott határok politikája mekkora ostobaság.
Ma ebben a Házban nem hallok más reakciót, csupán azt, hogy az Európai Unióból valamilyen módon több kell - hogy a nagyobb erő lesz a megoldás. Nos, nézzék: üzenetet kaptak a francia választóktól, a holland választóktól és az ír választóktól. önöknek nem áll jogukban nagyobb hatalmat adni az Európai Uniónak. Úgy vélem, hogy az idei európai választások témája a gazdasági válság lesz, és remélem, hogy ezúttal önök olyan üzenetet kapnak majd, amely eléggé határozott és hangos ahhoz, hogy ne tudják figyelmen kívül hagyni.
Elnök
Nigel Farage, talán nem mindig vagyunk boldogok európai családunkban, de ön is e család tagja.
Jana Bobošíková
(CS) Hölgyeim és uraim! Az előttem szólóval ellentétben szilárdan hiszem, hogy a küszöbön álló Európai Tanács teljes mértékben összhangban áll majd a jelenlegi cseh elnökség mottójával: "határok nélküli Európa”. Bízom benne, hogy a Tanács jelen nem lévő elnöke, Mirek Topolánek, nem enged majd az Obama-kormány nyomásának, és nem esik abba a kísértésbe, hogy újabb szabályokat alkosson és hogy az adófizetők még több pénzét öntse a gazdaságba.
A Tanácsnak továbbá vissza kell utasítania a Barroso-bizottság zöld lobbija által megfogalmazott tervet, amely többek között azt tartalmazza, hogy a megújuló energiaforrásokat masszívan, többmilliárdos összegekkel kell támogatni. A közgazdasági elmélet és a történelem során bevált gyakorlat egyaránt világosan mutatja, hogy ez nem csökkenti a gazdasági összeomlás súlyosságát és nem állítja meg munkanélküliség növekedését sem. Épp ellenkezőleg, hölgyeim és uraim, csupán elmélyíti a válságot, és újabb kockázatot jelent a jövőre nézve - nevezetesen az infláció kockázatát. Nem hiszem, hogy bármely értelmes politikusnak az lenne a célja, hogy az árak nagymértékben növekedjenek és hogy az egyszerű polgárok megtakarításának értéke csökkenjen. Remélem, hogy az elnökség továbbra is határozottan kiáll a liberalizmus mellett, valamint a gazdasági jellegű akadályok és a protekcionizmus megszüntetése mellett.
Hölgyeim és uraim, ahogy önök is tudják, az Egyesült Államokban a gazdaságpolitikai kormányzati szabályozása kulcsszerepet játszott a jelenlegi válság kialakulásában. Az uniós szervek, ahelyett, hogy tanultak volna ebből, hihetetlen mértékű jogszabályt (519 rendeletet és 68 irányelvet) hagytak jóvá tavaly július 1-je óta, azaz kilenc hónap alatt. Amennyiben a cseh elnökség valóban hitelesen és hasznosan kívánja képviselni jelszavát ("határok nélküli Európa”), akkor újabb csúcstalálkozók szervezése helyett azonnal felül kellene vizsgálnia az uniós jogszabályokat és a lehető legtöbb, a környezetvédelemre, a nemi egyenlőségre, a társadalomra és a munkavállalásra vonatkozó jogszabálytól megszabadulnia. A Tanácsnak továbbá foglalkoznia kellene azzal is, hogy milyen módon lehetne kézben tartani a túlméretezett jóléti államot, és csökkenteni a magas adókat és biztosítást. Csakis így érhetjük el a racionális emberi és piaci tevékenységek gyors regenerálódását - ez pedig mindenképpen szükséges a jelenlegi válság megoldásához.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim, néha nem hiszek a fülemnek. Schulz úr, a fedezeti alapokra és a kockázati tőkére vonatkozó szabályozást és átláthatósági szabályokat a Jogi Bizottság kezdeményezte.
2006-ban az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták képviselőcsoport azon tagjai, akik a Jogi Bizottságban működtek, aktívan kezdeményezték szabályok bevezetését. A jogszabályokra vonatkozó saját kezdeményezésű jelentés nem volt sikeres, mivel a Gazdasági és Monetáris Bizottság elnöke - aki, mint mindannyian tudjuk, az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjának tagja -, tökéletesen felesleges vitát kezdeményezett a hatóság kérdéséről. Ennek az lett a következménye, hogy hónapokba (ha nem évekbe) telt az, amíg megállapodásra jutottunk, és végül tavaly szeptemberben el tudtuk fogadni a kérdésre vonatkozó saját kezdeményezésű jelentéseket, a Rasmussen- és Lehne-jelentéseket.
Az a személy, aki az adott terület szabályozása ellen felszólalt a Tanácsban, nem volt más, mint Gordon Brown. Nyilvánvalóan nem tagja a PPE-DE-nek, hanem az önök csoportjához tartozik. Az elmúlt években Merkel asszony és Rasmussen úr mindig, minden vita során a kérdéses terület szabályozása mellett állt ki, az Európai Tanácsban és a G8 találkozókon egyaránt.
A probléma az, hogy az Európai Unióban a szocialisták mindig is erősen akadályozták a kérdéses nem szabályozott területek szabályozásba történő bevonását. A vélemények a közelmúltban megváltoztak, és ennek következménye a jelenlegi helyzetben találjuk magunkat. Ez a térségben történelmi tény. Egyszerűen csak annyit szeretnék mondani, hogy nagy a különbség az itt elhangzó szónoklatok és az utóbbi hónapok-évek valósága között. Sajnálatos módon ez az igazság.
Végül szeretnék megemlíteni néhány olyan területet, amely közös érdeklődésre tart számot. Ma, a lisszaboni folyamattal kapcsolatos állásfoglalás kialakítása során az irányítóbizottságban különlegesen jó volt légkör. Ennek köszönhetően csaknem minden területen megegyezésre jutottunk és jó állásfoglalást fogalmaztunk meg.
Nem szabad orrvérzésig vitáznunk. Ehelyett egyértelművé kell tennünk, hogy ez a terület mindannyiunk érdeklődésére számot tarthat. Az európai polgárok azt várják el tőlünk, hogy közösen cselekedjünk a válság idején, nem pedig azt, hogy egymással szemben álljunk.
(Taps)
Poul Nyrup Rasmussen
Elnök úr, 1929 óta ez a legsúlyosabb válság, és a helyzet rosszabbodik: a foglalkoztatottság mértéke gyakorlatilag szabadesésben van.
Néhány hónappal ezelőtt a következőket mondtam a Bizottság elnökének: "Kérem, ne becsüljék túl az Európai Tanács 2008. decemberi döntését. Kérem, ne fessenek túlságosan rózsás képet Európáról.” Azonban jelenleg éppen ezt teszik. Nem hajtottak végre Európában 3,3%-os pénzügyi élénkítést - nem hajtották végre! Amikor az automatikus stabilizátorokról beszélnek, tudnunk kell, hogy azokat az előrejelzések már tartalmazzák. Januárban a Bizottság rámutatott, hogy az előrejelzés -2%; most az Európai Központi Bank szerint -3% várható. Amikor önök 1,5%-os gazdaságélénkítésről beszélnek, az nem 1,5%, mivel a Bruegel Intézet szerint csupán 0,9% lesz - ez dokumentálva is van.
A következő tehát a helyzet: nem törődünk a foglalkoztatással, a munkanélküliségi ráta szabadesésben van, és Európában a gazdaságélénkítés mértéke nem 3,3%, hanem 0,9%. Ha önök most azt mondják, hogy várjuk ki a jobb időket, és ha egyetértenek Jean-Claude Junckerrel, aki tegnap kijelentette, hogy már eleget tettünk, akkor én azt mondom: nem tettek eleget. Az emberek többet várnak Európától, mint amennyit önök ma itt mondanak.
A következőket szeretném mondani. Néhány héten belül találkozni fognak Obama úrral, az Egyesült Államok új elnökével. A bruttó nemzeti termék 1,8%-ának megfelelő mértékű beruházási csomaggal érkezik. A miénk ennek kevesebb, mint a fele. Hogy képzelhetik, hogy Európa olyan helyzetbe hozza magát, hogy amerikai barátainknál kevesebbet teszünk, de ugyanakkor többet követelünk tőlük? Hogyan képzelhetik, hogy így tisztelni fogják majd az Európai Uniót?
Azt mondom, hogy többet kell tennünk, és átfogó tervet kell alkotnunk, amely magában foglalja a március 19-i (azaz kilenc nap múlva megkezdődő) londoni találkozót, a májusi, Prágában megrendezésre kerülő, foglalkoztatásról szóló találkozót, valamint a júniusi találkozót. Önt, a Bizottság elnökét kérem arra, hogy tegyen átfogó, fellendülést célzó erőfeszítést. Ha nem így teszünk, veszíteni fogunk. Nem arról van szó, hogy jövőre majd jobb idők jönnek; olyan alapvető világválság ez, amelyet komolyan kell vennünk.
Végül szeretnék pár szót szólni a szolidaritásról. Eljött az ideje annak, hogy ne fogadjunk el újabb demarkációs vonalakat azok között, akik már sok éve az Európai Unió tagjai és akik azzal a reménnyel érkeztek, hogy az egyszerű emberek itt majd jobb helyzetbe kerülnek. Ne keletkezzenek újabb gazdasági demarkációs vonalak az újak és a régiek között. Mutassunk valódi szolidaritást. Ezért kérem önt, a Bizottság elnökét arra, hogy gondolja végig új barátaink megsegítésének új pénzügyi lehetőségeit - az Eurobond egy lehetőség, az Európai Befektetési Bank egy másik. Kérem, vegyék komolyan a kérdést: ne kövessük Japán példáját, ne tegyünk túlságosan keveset túlságosan későn, hanem mutassuk meg, hogy Európa az emberekről szól, hogy Európa arról szól, hogy szolidaritást tanúsítunk az Unió leggyengébb országaival szemben.
Jules Maaten
(NL) Elnök úr, most, hogy a lisszaboni stratégiában eredetileg megszabott határidő lejárt, láthatjuk, hogy nem teljesültek elégséges mértékben azok a célok, amelyeket a kormányfők 2000-ben meghatároztak. Azonban most, a gazdasági válság idején rendkívül fontos, hogy komolyan vegyük a lisszaboni stratégiát. Ha ezt már korábban megtettük volna, akkor Európa talán jobban megállta volna a helyét a gazdasági problémák közepette.
A lisszaboni stratégia egy alapvető eleme az a szándék, hogy a bruttó hazai termék 3%-át kutatásra és fejlesztésre költsék: ennek két harmadát a magánszektor, egy harmadát pedig a kormány adja. Azonban az, hogy nemigen van olyan európai uniós ország, amely elérte volna ezt a célt, akadályozza az innovációt az Unióban. Az egész világot érintő válság idején Európának magában kell megtalálnia az erőt ahhoz, hogy a gazdaságot ismét a szükséges színvonalra emelje.
Ugyanakkor természetesen meglepő az, hogy az EU költségvetésének jelentős részét továbbra is arra használják, hogy túlzott mértékű támogatást nyújtanak a régi gazdaságnak (beleértve a mezőgazdaságot és a regionális alapokat), miközben a kutatási beruházásokkal kapcsolatos célszámok nem valósulnak meg. Számos lehetőség van. Gondoljunk például a tiszta környezetre, a gyógyászati technológiákra vagy az európai számítógépes játékok bővülő szektorára, ahol a specifikus támogatás hatékonynak bizonyul.
Elnök úr, a dinamikus és erősen innováció-orientált gazdaság segíthet abban, hogy az új iparágak, technológiák és termékek útjukra indulhatnak. Pontosan erre van szükség ahhoz, hogy kilábaljunk a recesszióból. A válság lehetővé teszi, hogy végrehajtsuk azokat a reformokat, amelyekre rendkívüli mértékben szükség van - mi több, kényszerít minket erre.
Arra biztatnám a tagállamokat, hogy vegyék megállapodásaikat komolyan, mert a nagyobb célok meghatározásánál szükségünk lesz erre az elhatározásra. Ha ez nem történik meg, az EU elveszíti hitelességét. A közös politika százszázalékos erőfeszítést követel meg mindenkitől, és nem engedi meg, hogy akár csak egy tagállam elveszítse lendületét.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Elnök úr, minden jel arra mutat, hogy a lisszaboni stratégiában foglalt tízéves tervek kudarcba fulladnak. Sem ez a stratégia, sem az egyfolytában emlegetett Lisszaboni Szerződés nem a megfelelő reakció a gazdasági világválságra. A következő Tanács során az ír miniszterelnök tájékoztat majd minket arról, hogy milyen lépéseket tettek a Lisszaboni Szerződés terén. A franciák és a hollandok példáját követve egy népszavazás során Írország is elutasította az európai alkotmány módosított változatát. Az ír polgárokat nem lehetett meggyőzni arról, hogy szuverenitásuk egy részét feladják azért a bürokratikus rendszerért, amelyet Európai Uniónak neveznek. Jelenleg ahelyett, hogy megvárnánk a német alkotmánybíróság határozatát, amely adott esetben eltemeti a Szerződést, arra történnek kísérletek, hogy az íreket a beadott dokumentumban nem szereplő privilégiumok ígéretével győzzék meg.
A hatalmas gazdasági válság idején azt kérem, hogy legyen vége az értelmetlen belső uniós vitáknak és hogy tegyenek specifikus intézkedéseket a meglévő szerződések alapján, a szolidaritás szellemében.
Claude Turmes
(FR) Elnök úr, a válság idején nagy lendületre van szükségünk európai szinten.
Az egyedül fellépő nemzetállamok nem lesznek képesek eléggé határozottan és összehangoltan reagálni. Ezért azonnal szükségünk van arra, hogy Európa ösztönzést nyújtson. Mégis, mit látunk ma újfent? Egy olyan Bizottságot, amely - akárcsak elnöke - fáradt, és nincs jövőképe vagy politikai bátorsága. Egy ötmilliárd eurós fellendülési terv nem fellendülési terv, mivel a listán szereplő projektek 50%-a 2009-ben vagy 2010-ben nem részesülnek beruházásban, hiszen például a szénmegkötés engedélyezése addigra még nem valósul meg!
Daul úrnak igaza van: itt az idő, hogy szolidaritást mutassunk és innovációról tegyünk tanúbizonyságot. Ha a Bizottság Margaret "a-pénzemet-akarom” Merkelre hallgat, és olyan listát állít össze, amely nagyobb összegeket szán az erős gazdaságoknak, mint azon kelet-európai országokban élő kollégáinknak, ahol most van szükség támogatásra, akkor nem leszünk képesek előrehaladni.
Ezért két területen van szükség innovációra. Először is, ezt az 5 milliárd eurót nem herdálhatjuk el állami támogatásra; ehelyett az Európai Beruházási Bankra kell összpontosítanunk az összeget. A Bank jelenleg 76 milliárd euróval növeli tőkéjét és a likviditással kapcsolatos fejlesztésekről tárgyal az Európai Központi Bankkal. Ezért az 5 milliárd euró nagy részét garanciaalapként kell használnunk arra, hogy 20, 25 vagy 30 milliárd eurónyi állami és a magánbefektetést eszközöljünk. Másodszor, ki kell szélesítenünk ezt a fellendülési tervet úgy, hogy a zöld technológiákat, a megújuló energiákat és az európai városok épületeihez kapcsolódó beruházásokat is magában foglalja.
Jelenleg Obama elnök tízszer annyi magántőkét fordít a zöld technológiákra, mint Európa. Ennek következtében a gazdaság következő fontos területén éppen elveszítjük a csatát.
Sahra Wagenknecht
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az egész Európában bevezetésre kerülő minden gazdasági fellendülési tervvel kapcsolatban természetesen az a legfontosabb kérdés, hogy ki kapja majd meg a pénzt. Fognak-e újabb biankó csekkeket kiállítani a bankok részére, jóllehet ez hosszú távon többe kerül majd az adófizetőknek, mint az azonnali államosítás? Kell-e könnyítenünk a nagyvállalatok és a jól kereső személyek terhein, holott éveken át egész Európában adókedvezményben részesültek? Minél több pénzt pazarlunk el ilyesmire, annál valószínűbb, hogy a programok sikertelennek bizonyulnak és hogy az európai gazdaság igen veszélyes, lefelé mutató spirálba kerül.
A hosszú távon folytatott privatizációs, deregulációs és liberalizációs politika következtében egyre inkább a felső tízezer kezében összpontosul a vagyon. Továbbá éppen ez a politika a felelős azért a válságért, amelyet jelenleg tapasztalunk. Tökéletesen félreérti a helyzetet az, aki úgy véli, hogy a válság leküzdhető azzal, ha továbbra is ezt a politikát követjük némely apróbb változtatással. Ennek éppen az ellenkezőjére van szükségünk. Ahelyett, hogy felvásárolnánk a bankok úgynevezett "toxikus eszközeit”, az adót az iskolák és a kórházak felújítására, valamint az európai gazdaság környezetbarátabbá tételére kellene felhasználnunk. Ha a közpénzekből magánvállalatok részesülnek, akkor életbe kell lépnie a szabálynak, miszerint nincs adó munkahelyek garantálása nélkül, és ezen belül annak a szabálynak, hogy nincs adó állami tulajdonjog nélkül - annak érdekében, hogy az állam, de mindenekelőtt a polgárok számára jelentsen hasznot a jövőbeli profit. A legmegfelelőbb gazdasági fellendülési terv a vagyon és az eszközök radikális újraelosztása lenne, a legfelső szinttől kezdve a legalsóig. Az európai alacsony fizetésű szektor méretét kell csökkenteni, ahelyett, hogy folyamatosan elősegítenénk létezését. Európának magasabb minimálbérekre és jobb szociális szolgáltatásokra van szüksége. Olyan adókulcsokra van szükség, amelyek garantálják, hogy a milliomosok és azok, akik a régi pénzügyi piacból nyereségre tettek szert, vállalják a felelősséget azokért a hatalmas károkért, amelyek ebből adódtak, és hogy a felelősséget nem a polgárok többségének kell viselnie, akik a pénzügyi fellendülés idején egyáltalán nem tettek szert nyereségre. Úgy vélem, hogy a társadalmi igazságosság az egyetlen értelmes gazdaságpolitika. Kizárólag így lehet véget vetni ennek a katasztrofális válságnak.
Nils Lundgren
(SV) Elnök úr, a lisszaboni stratégia az EU egyik legjobb projektje. A tagállamok önként vállalják, hogy átalakítják gazdaságukat a jólét érdekében, valamint annak érdekében, hogy képesek legyenek alkalmazkodni az olyan előrelátható változásokhoz, mint például az elöregedő népesség és az olyan előre nem látható változásokhoz, mint például a pénzügyi piacok összeomlása. A stratégia alapja az az elképzelés, hogy elő kell mozdítani a hatékony piacok, a vállalkozás, az oktatás, a kutatás és stabil államháztartás ügyét. És most van a próbatétel időszaka.
Ha a gazdasági válság beállásakor mindannyiunk rugalmas gazdasággal, helyes monetáris politikával és józan államháztartással rendelkeztünk volna, Európa sokkal jobban teljesített volna. Ez azonban nem így volt. A lisszaboni stratégia még nem került alkalmazásra, miközben az euró hatására Írország, Spanyolország, Olaszország és Görögország túlságosan is laza monetáris politikát követ. Emellett több országnak sikerült az euró égisze alatt rosszul kezelnie az államháztartás ügyét. Igen komoly egyensúlytalanságokról van tehát szó. A lisszaboni stratégia jó ötlet, amelyet rosszul valósítottak meg; az euró rossz ötlet, amely súlyosbította a problémákat.
Bruno Gollnisch
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Most, a válság idején megmutatkozik az egyes struktúrák értéke és hasznossága, és ez a válság arra mutat rá, hogy a Brüsszellel fémjelzett Európának semmi haszna. A gazdasági fellendülési terv, amelyet dagályosan "európai”-nak titulálnak, voltaképpen nem más, mint a tagállamok pénzügyi döntéseinek összessége. Az európai költségvetés csak igen kis részben járul hozzá.
Miközben 200 milliárd eurót fordítunk a reálgazdaság és a munkahelyek támogatására, 2 milliárd eurót a bankok kapnak, és nincs garancia arra, hogy a pénzt vállalatok és magánszemélyek finanszírozására fordítják-e majd. Privatizált profit és a veszteség közös viselése - ez a kérdéses gazdaságpolitikák lényege, függetlenül attól, hogy liberális vagy szocialista politikákról van szó.
Vajon az európai szolidaritásról vagy az államoknak nyújtott támogatásról van itt szó? A március 1-jei informális találkozó résztvevői a piac érdekeire és a versenyre hivatkozva egyhangúlag elvetették az autóiparnak nyújtott segítség feltételességét. Semmi nem változott: ugyanaz a politika, ugyanaz a logika, ugyanaz a rendszer, amely kiváltotta a katasztrófát! A szakadék szélén állunk, és néhány napon belül az állam- és kormányfők arra kérnek majd minket, hogy tegyünk egy nagy ugrást előre.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Elnök úr, mint az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták képviselőcsoportjának regionális politikáért felelős koordinátora, szeretném kijelenteni, hogy a rugalmasabb megközelítés, valamint a beruházás- és foglalkoztatás-központúság felé tett kívánatos lépés lassan valósággá válik. A közösségi beruházások terén a kohéziós politika éppen hogy a válság idején hasznos. Pillanatnyilag évente összesen körülbelül 50 milliárd euró fölött rendelkezünk, amelynek 65%-át a lisszaboni megállapodásokban foglalt prioritásokra fordítjuk. Ezzel aktívan hozzájárulunk a folyamathoz, munkásokat képzünk és több típusú regionális kezdeményezést tettünk a válság utáni időszakra vonatkozólag.
A PPE-DE szeretné megőrizni ezt az integrált pénzügyi megközelítést, és elkerülni a további fragmentációt. A rugalmasabb megközelítés mögötti elgondolás az, hogy fel kell gyorsítani a kiadások ütemét, egyszerűsíteni kell az engedélyezést és az előkészület költségeit hatékonyan kell kezelni, valamint specifikus programok segítségével jelentős mértékben ki kell terjeszteni az Európai Beruházási Bank hatáskörét (beleértve a városi környezet fenntartható rekonstrukcióját és a szélesebb hatáskört az energiahatékonyság terén), nem utolsósorban a régi tagállamokban. Örömmel fogadom az intenzív megközelítés és a rugalmasság irányában tett lépéseket.
Márciusban a plenáris ülésen a kohéziós politika módosításával kapcsolatban megvitatjuk a prioritások ügyét. Ugyanakkor ennek fényében módosítjuk az alapokra vonatkozó szabályozásokat, és meghatározzuk az új kohéziós formulát: a területi kohéziót, a 2013 utáni időszak keretrendszerét.
Ahogy az néhány perccel ezelőtt megerősítést nyert, elköteleztük magunkat a magas színvonalú tevékenységek mellett (ideértve a klaszetereket, a K+F-t, az innovációt és a vidékfejlesztést), és gondoskodni fogunk arról, hogy Európában a tudásgazdaság és versenyképesség intenzív lökést kapjon. Ez minden tagállam minden régiójára vonatkozik. Ily módon Európa látható marad, és a válság után is előmozdítjuk az erősebb európai szolidaritás ügyét.
Edit Herczog
Elnök úr, először is szeretnék reagálni Farage úr szavaira. Úgy vélem, hogy ha eddig nem volt egyértelmű a Parlament egységessége, akkor most Farage úr meggyőzött mindannyiunkat arról, hogy Európai Unióként egységesnek kell maradnunk.
Az EU-t szisztematikus válság sújtja, és fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy a tízéves Lisszaboni Szerződés miért nem mentett meg bennünket. Lehetne alkalmasabb célunk? Lehetne jobb a megvalósítása? Végezhetnénk ezt közösen, vagy arra várunk, hogy valaki majd megteszi helyettünk?
A szocialista képviselőcsoport válasza a következő: jó dolog egységes, átfogó stratégiával rendelkezni, jó dolog egy egységes stratégia keretein belül elősegíteni a versenyképességet, valamint a társadalmi és környezeti fenntarthatóságot. A szocialisták válasza az, hogy egész Európában, minden európai polgár számára - a legsebezhetőbbek és a szegények számára is - meg kell valósítanunk a lisszaboni célokat.
Stabilizálnunk kell a pénzügyi piacokat és csökkentenünk kell annak valószínűségét, hogy hasonló válságok következnek majd be a jövőben. Azonban nem fogjuk támogatni az olyan politikákat, amelyek forrásainkat adóparadicsomokba vagy a kevesek bankszámlájára juttatják. Egész Európában, minden szektorban stabilizálnunk kell a reálgazdaságot, különös tekintettel a kis- és középvállalkozásokra, de ugyanakkor fel kell vállalnunk a foglalkoztatás támogatását is, ahelyett, hogy pusztán azt tennénk lehetővé, hogy egy vállalatok profitot termeljen.
Oda kell figyelnünk a K+F innovációra és a digitális átállásra, és ki kell alakítanunk azokat a képességeket, amelyek e technológiák használatát az összes európai polgár számára lehetővé teszik. Anyagi forrásokat szánunk majd arra, hogy a szellemi tulajdonjogokra vonatkozó politikák segítségével megőrizzük a tudást. Európát stabilizálnunk kell, de ugyanakkor túl kell látnunk Európán, és észre kell vennünk a világ sérülékenyebb területeit, és nem szabad újabb demarkációs vonalakat kialakítanunk az Európai Unióban.
Cselekvésre kell ösztönöznünk az érintetteket. Cselevés, cselevés, cselevés és megvalósítás. A puszta szavak nem mozdítják elő sikerünket. Nem elég, ha sokat teszünk: eleget kell tennünk. Arra kérjük a Bizottságot és a Tanácsot, hogy tavaszi csúcstalálkozó után közvetítse mondandónkat a G20-ak felé is. Ezt várják tőlünk az egyszerű emberek. Cselekedjünk együtt!
Ona Juknevičien
(LT) Szeretném felhívni a figyelmet néhány körülményre, amely véleményem szerint fontos a munkahely-megtartás és -teremtés szempontjából. Először is, olyan globális gazdasági válsággal állunk szemben, amely arra kényszerít bennünket, hogy átgondoljuk és átértékeljünk a foglalkoztatási stratégiánkat. Másodszor, kritikusan kell értékelnünk azt, amit eddig megvalósítottunk és az eddig alkalmazott stratégiák hatékonyságát. Arra kérem tehát a Bizottságot, hogy igen kritikusan mérje fel, hogy a Közösség tagjai hogyan használják fel a foglalkoztatás ösztönzésére szánt forrásokat. Véleményem szerint az eddigi gyakorlat (a források képzésre, átképzésre és egyéb képesítésre fordítása) hatástalan volt. A munkahelyteremtés leghatásosabb eszköze a kis- és középvállalkozásokba, valamint mikrohitelekbe történő befektetés. A Szociális Alapból és a Globalizációs Alapból érkező összegeket hatékonyabban lehetne ilyen célokra fordítani. A tagállamoknak jelentést kellene benyújtaniuk a Szociális Alap és a Globalizációs Alap forrásaink felhasználásáról; a jelentés többek között azt is tartalmazná, hogy hány új munkahelyet hoztak létre. A nem hatékony felhasználást szankcionálni kell. Egyre nő azoknak az alkalmazottaknak a száma, akik vállalják az "önkéntes kilépést”; ők elveszítik munkájukat, és nem részesülnek szociális vagy anyagi támogatásban. Ezért ezen a ponton az emberek védelme érdekében a szakszervezeteket is be kell vonnunk. Arra kérem a Bizottságot és a tagállamokat, hogy helyezkedjenek egységes álláspontra ebben a fontos kérdésben.
Guntars Krasts
(LV) Köszönöm, elnök úr! A jelenlegi válságos helyzetben helyesebb többet tenni, mint várakozni. Ezért a javasolt gazdaságélénkítő eszközöket mindenképpen támogatjuk. Az új kelet-európai tagállamok (kevés kivételtől eltekintve) kiszorultak a nemzetközi hitelpiacokról, a tőke kiáramlik, és a nyugat-európai bankok (amelyek a piac nagy részét teszik ki a régióban) hosszú idő óta követett széleskörű hitelezési politikájuk helyett óvatosabb megközelítést alkalmaznak. E tagállamok azon lehetősége, hogy pénzügyi és fiskális eszközöket alkalmazzanak, korlátozott - vagy éppenséggel nemlétező. Emellett az euróövezethez történő csatlakozásra készülő országok többségében középtávon a konvergencia-kritériumok korlátozzák a lehetséges gazdaságélénkítő intézkedések körét. Ezen országok esetében a gazdaság élénkítésének és a lisszaboni stratégia megvalósításának egyetlen valódi eszköze az Európai Unió alapjaiból származó támogatás. A források megszerzése esetén azonban problémát jelenthet a társfinanszírozás, és ez megnövelheti a források megszerzéséhez szükséges időt. A kelet-európai gazdaság élénkítésének érdekében sürgősen megegyezésre kell jutnunk az Európai Unió forrásaihoz történő hozzáférésre vonatkozó szabályok megváltoztatása terén. A források megszerzésének eljárását jelentősen le kell egyszerűsíteni, az állami és a magánszektor társfinanszírozási szükségleteinek mértékét csökkenteni kell, és a források megszerzésére vonatkozó határidőt meg kell hosszabbítani. Meg kell találunk a tényleges lehetőségeket arra, hogy az összegek elnyerése érdekében az Európai Befektetési Banktól és az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank nyújtotta finanszírozási lehetőségekkel éljünk. Ezek a döntések fontos jelzések lesznek a kelet-európai piac fellendítése és stabilizációja terén. Köszönöm.
Elisabeth Schroedter
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, biztos urak és asszonyok, köszönöm. Élnünk kell azzal a lehetőséggel, amelyet a pénzügyi válság nyújt számunkra az európai gazdaság radikális környezetbaráttá tétele és a klímaváltozás folyamatainak megállítása terén.
A Bizottság azonban nem él ezzel a lehetőséggel, és olyan fellendítési csomagra hagyatkozik, amely olyan idejétmúlt elgondolásokat tartalmaz, mint például az útépítés és az autóipar. Még a gyengélkedő gazdasági struktúrákba történő befektetés is járható útnak tűnik. Ez nem előrevivő elgondolás, amely hatására az emberek majd nem aggódnak tovább megélhetésük miatt. A strukturális alapok használatára vonatkozó szabályok enyhítése kizárólag a fenntartható, környezetbarát beruházások esetében történhet meg. Az ilyen, éghajlatváltozással kapcsolatos ellenőrzés híján a társfinanszírozás szerepét nem szabad erősíteni.
Biztos urak és asszonyok, véleményem szerint az önök hozzáállása cinikus, mivel arra használják a pénzügyi válságot, hogy csorbítsák a dolgozók jogait. A munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelvnek nevezett irányelvnek erősítenie, nem pedig gyengítenie kellene a dolgozók jogait. Már régóta esedékes ez a reform. Az, amit önök az új dokumentumban javasolnak, elfogadhatatlan.
Ilda Figueiredo
(PT) A neoliberális Lisszaboni Szerződés az Európai Unió egyik legfontosabb eszköze arra, hogy előmozdítsa a pénzügyi deregulációt, a közszolgáltatások privatizálást, a piac és a világgazdaság liberalizációját, a munkaviszony deregulációját és a dolgozók jogainak csorbítását. A munkaidőről szóló irányelvre és a rugalmas biztonságra vonatkozó javaslatok egyértelműen ezt mutatják.
Nincs értelme a lisszaboni stratégia fejlesztését szorgalmazni, miközben egyre rosszabbodik az a gazdasági és társadalmi válság, melynek kirobbanásában egyébként e stratégia alkalmazása is szerepet játszott. Ezért szakítanunk kell a neoliberális kapitalizmus politikáival - a neoliberális kapitalizmus felelős a növekvő munkanélküliségért, a bizonytalan munkáért és a szegénységért, és ugyanakkor fokozta a társadalmi, regionális és területi egyenlőtlenségeket. Olyan, a szolidaritást és fenntartható fejlődést célzó integrált európai stratégiára van szükségünk, amely a produktív szektorok és az közberuházás védelmén alapszik, mégpedig úgy, hogy hatékonyan megnöveli a gyengébb gazdaságú országok támogatását célzó közösségi alapokat. Olyan stratégiára van szükségünk, amely tiszteletben tartja a természetet, és amely olyan munkahelyeket teremt, ahol a dolgozóknak jogaik vannak, amely előmozdítja a közszolgáltatások ügyét, növeli a vásárlóerőt és a szegénység csökkentése érdekében biztosítja a bevétel méltányos elosztását. Ez pedig éppen az ellenkezője annak, amit a Bizottság és a Tanács javasol.
Johannes Blokland
(NL) Elnök úr, az utóbbi években a tavaszi csúcstalálkozókon folyó viták során arra biztattuk a tagállamokat, hogy dolgozzanak a lisszaboni folyamaton. Végül is a gazdasági növekedés és az alacsony infláció teret biztosított a reform számára. A reformra szükség volt a feltörekvő gazdaságokkal folytatott verseny terén - és tény, hogy ma is szükség van rá.
A jelenlegi válság azt mutatja meg, hogy azok a tagállamok, amelyek reagáltak erre a felkérésre, most jobban teljesítenek, mint a többiek. A többi tagállamra komoly költségvetési hiány jellemző; azok tagállamok, amelyek nem hallgatták meg kérésünket, most átadják ezt a deficitet - ez pedig valutánk stabilitását veszélyezteti.
Szeretném felszólítani a Bizottságot arra, hogy ellenőrizze a tagállamokat a stabilitási paktum betartásának biztosítására. Csak így tudjuk elkerülni azt, hogy ez a válság kicsússzon a kezünk közül. Következésképpen azokat az átmeneti támogatási intézkedéseket, amelyek megfelelnek a fenntarthatósági kritériumoknak, csupán korlátozott mértékben lehet alkalmazni. Egyértelmű, hogy az új tervek mellett a régi megállapodásokat is figyelembe kell venni.
Sergej Kozlík
(SK) Nyugat-Európa szeret arról beszélni, hogy a közép- és kelet-európai országokat segíteni kell a válság leküzdésében. Ám ugyanezek az emberek (hogy egészen pontos legyek, Sarkozy úr) úgy emlegetik ezeket az országokat, mint fekete lyukakat, amelyek veszélyeztetik az Európai Uniót. Visszautasítom a nyugati országokat éppúgy sújtó probléma ilyen durva általánosítását. Az efféle kijelentések következtében rendül meg a kelet- és közép-európai országok intézményeibe vetett bizalom; e szavak sokkal inkább olyanok, mintha hátba szúrnának minket, ahelyett, hogy segítséget kapnánk.
Az európai vezetők a múlt héten elutasították a protekcionizmust, ami azt jelentette volna, hogy az egységes Európában újabb vasfüggönyt húznak fel. Ugyanakkor azonban az Európai Bizottság jóváhagyta, hogy hatalmas összegű állami támogatást nyújtsanak a francia autógyártóknak. Ez az egyenlőtlen és diszkriminatív megközelítés más területeken is megfigyelhető, különösen a mezőgazdaságban. Európának lassan már két arca van, és ez az euroszkeptikusok malmára hajtja a vizet.
Gunnar Hökmark
Elnök úr, ez a vita a munkahelyekről - a munkahelyekről és az új jólétről szól. Ez az oka annak, hogy kissé meglepődve hallom, hogy a szocialista képviselőcsoport bírálja azokat, akik az európai realista politikákért felelősek voltak, hiszen a szocialisták mindenki másnál határozottabban követelték az alacsonyabb kamatokat a gazdaság legfelső szintjein, hasonlóan az USA-ban alkalmazott monetáris politikához. Elsősorban a laza monetáris politika gyengítette az USA gazdaságát. Schultz úrnak hálásnak kellene lennie, hogy Európa és az Európai Központi Bank nem hallgatott rá, mert ha úgy lett volna, akkor most az európai gazdaság sokkal rosszabb helyzetben volna. Örülök, hogy ebben egyetértünk.
Ugyanez vonatkozik az ön által ma javasolt politikára is, mivel most ön az Eurobondról beszél, amely többek között magasabb kamatot jelentene a közép-európai országok számára. Ez nem szolidaritás a pénzügyi válság idején; jól tesszük, ha most sem hallgatunk Schultz úrra.
Cselekednünk kell, de helyesen kell cselekednünk, hogy elkerüljük a válság további mélyülését és biztosítsuk a stabilitást.
(Közbeszólás)
Nem, nem volt hatalmon, de mégis sok dologban hibás, és ha hallgattunk volna önre, akkor most rosszabb helyzetben lennénk. Ebben egyetértettünk, nem igaz? Örülök, hogy a Parlament konszenzusra jutott abban a kérdésben, hogy az ön politikája hibás volt.
Elnök úr, most stabilitásra van szükségünk. Be kell tartanunk a versenyszabályokat és az állami támogatásra vonatkozó szabályokat, hogy biztosítsuk a nyitott határokat és kereskedelmet, mivel az exportokhoz több import kell, az importokhoz export kell.
Guido Sacconi
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, egy perc csupán egy táviratra elég. Én az Európai Tanácsnak küldök egyet, amelynek lényege már elhangzott Schulz úr és Rasmussen úr szájából, akik kijelentették, hogy többet kell tennünk, mindenekelőtt a szociális vészhelyzettel kapcsolatban, mégpedig új, szigorú pénzügyi és fiskális politikák alkalmazásával. Ehhez hadd fűzzek hozzá egy további üzenetet: természetesen életbevágóan fontos, hogy a válság idején minimalizáljuk a társadalmi hatásokat, de az is fontos, hogy határozottan lépjünk fel, hogy tudjuk: ami az új zöld, intelligens, alacsony széndioxid-kibocsátással járó gazdaság iránti igény következtében egyre keményebb globális versenyt illeti, vajon nyertesként vagy vesztesként kerülünk ki a válságból?
Következésképpen minden intézkedésnek minden szinten - a helyitől az európai szintig - összhangban kell állnia ezzel a célkitűzéssel. A Koppenhágát előkészítő időszakban a Tanácsnak komoly felhatalmazásokat kell adnia, hogy ne szalasszuk el ezt a - többek között gazdasági jellegű - lehetőséget. A felhatalmazást a fejlődő országoknak nyújtott szükséges finanszírozásnak kell alátámasztania, hogy ezek az országok lépést tarthassanak velünk.
Sophia in 't Veld
(NL) Elnök úr, ez a válság próbára teszi Európát. A polgárok azt várják, hogy Európa cselekedjen, és éppen ezért érthetetlen, hogy sok országos szintű vezető miért ragad meg továbbra is a "mindenki a magáét” politikájának szintjén. Európa nem egyenlő huszonhét nemzeti érdek összességével. Ebből a szempontból hatalmas hiba lenne Európát ismét keletre és nyugatra osztani.
Elnök úr, a liberálisok a jövőbe szeretnének befektetni, nem pedig a múlt hibáiba. A lisszaboni stratégiában foglalt célkitűzéseket nem szabad jegelni. Éppen hogy határozottabban kellene elköteleznünk magunkat az oktatás és kutatás, az innováció, a fenntarthatóság és ez erős európai piac mellett.
Elnök úr, megvetésre méltók azok a bankárok, akik elherdálják pénzünket, de, Schulz úr, éppoly felelőtlenek azok a politikusok, akik most a fiatalabb generációkra terhelik a deficitet és az adósságokat. A Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért képviselőcsoport lényegében elfogadja a Ferreira-jelentés. Csak tényleges európai és jövő-orientált megoldásokkal tudunk valóban szembenézni a válsággal. Európa számára elérkezett a most vagy soha pillanata.
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Elnök úr, életbevágóan fontos az Európai Unió számára egy tényeges gazdasági fellendülési stratégia. Ahhoz, hogy egy stratégia hatékony legyen, a következő feltételeknek kell megfelelnie. Először is, az EU-nak nagyobb költségvetésre van szüksége, nem pedig - ahogy azt egyes országok javasolják - a GDP 1%-áról 0,8%-ra csökkentett költségvetésre. Másodszor, helyre kell állítani a költségvetési és adópolitikai szabadságot, és fel kell hagyni az e politikák bevezetésére és szabványosítására tett kísérletekkel. Harmadszor, meg kell szüntetni az új tagállamokra nehezedő nyomást, miszerint csatlakozniuk kell az euróövezethez. Negyedszer, be kell vezetni a pénzügyi tőke áramlásának szigorú ellenőrzését, és meg kell állítani az új tagállamokból a régi tagállamokba történő tőkeátutalást. Ma ez a - ragadozáshoz hasonlítható - folyamat több tízmillió eurót mozgat meg, és tönkreteszi az új tagállamokat. Ötödször, a támogatást és a segítséget mindenekelőtt olyan országokba és régiókba kell irányítanunk, ahol a következmények a legsúlyosabbak, ahelyett, hogy (ahogy az most történik) bezárnánk a lengyel hajógyárakat, míg Franciaországban és Németországban védenénk a munkahelyeket. Hatodszor, az infrastrukturális beruházási programmal a különbségek és az elmaradottság megszüntetését kell megcéloznunk, különösen az új tagállamokban.
Csaba Őry
(HU) Tisztelt Elnök Úr! Mindnyájan tisztában vagyunk azzal, hogy a kialakult gazdasági válság körülményei között a foglalkoztatáspolitikai és a lisszaboni célkitűzések jelentősége megnőtt, ezért nekünk, európai jogalkotóknak és döntéshozóknak azon kell fáradoznunk, hogy a foglalkoztatáspolitikai iránymutatások gyakorlatba való átültetését minél hatékonyabbá és eredményesebbé tegyük. Amint az a foglalkoztatási bizottság szavazási eredménye is mutatja, a pártok között teljes egyetértés uralkodik a tekintetben, hogy a 2008 és 2010 közötti időszakra vonatkozó foglalkoztatáspolitikai iránymutatások az elérendő céloknak megfelelő, ugyanakkor kellően rugalmas keretrendszert jelentenek. E kereteken belül a tagállamok feladata az, hogy a sajátos helyzetükhöz illeszkedő súlypontokat meghatározzák, és valódi tartalommal töltsék meg az egyes iránymutatásokat. A keretrendszer tehát jó eszköz, melynek megalkotása a mi közös európai sikerünk. A tagállamok feladata pedig az, hogy ezt a kitűnő eszközt valóban alkalmazzák is a gyakorlatban.
Tehát két előfeltétele van a sikernek: a helyes célok kitűzése, majd ezt követően a célkitűzésekhez illeszkedő politika gyakorlati megvalósítása. Az első előfeltétel - vehetjük úgy - már teljesült, ezért megítélésem szerint a következő időszakban arra kell a figyelmünket összpontosítani, hogy a foglalkoztatáspolitikai iránymutatások tagállami szinten történő tartalmi feltöltését, alkalmazását nyomon kövessük. Nem hagyhatjuk figyelmen kívül azt a tényt, hogy a tagállamok eltérő államháztartási helyzete, adóssági mutatói országonként eltérő mozgásteret biztosítanak a foglalkoztatási- és humánerőforrás területekre való beruházás mértékét tekintve. Abban azonban egységesnek kell lennünk, hogy minden tagállam lehetőségeihez mérten növelje a foglalkoztatáshoz közvetlenül kapcsolódó beruházások szintjét. Látni kell, hogy a tagállamok által elindított gazdaságélénkítési csomagok sikere és az uniós célkitűzések elérése egymással szoros összefüggésben áll. Ez indokolja, hogy a gazdaságpolitika területén az eddiginél nagyobb mértékben kell összehangolni elképzeléseinket, és ennek a fényében a politikai csoportok közötti egyetértésben bízva, kérem, hogy támogassuk az Anderson-jelentést, fogadjuk el a szavazáskor.
Pervenche Berès
(FR) Elnök asszony, Vondra úr, biztos úr! Európa sokat tud tenni, ha akar. Csakhogy ehhez helyesen kell felmérnie a helyzetet - jelenleg azonban alulbecsüli a válságot. Megfelelő forrásokat kell biztosítania, ám jelenleg a gazdasági fellendülési terv nem elegendő. Európának meg kell nyitnia a szükséges pénzügyi forrásokat; az Eurobondról szóló vita azonban holtpontra került - a vitát újra kell indítani. Ha Európa intelligensen akar szerepelni a nemzetközi színtéren, úgy példát is kell mutatnia a pénzügyi piacok szabályozása és felügyelete terén.
Barroso úr, ön kezdeményezte a munkát, amelyet Jacques de Larosière munkacsoportja végzett el, ez a kezdeményezés pedig hasznos, értelmes és kivételes volt. Az eredmény immár előttünk van. Cselekedjünk úgy, ahogy Delors tenné, és használjuk ezeket az eredményeket a megvalósítás alapjaiként!
A jelentést egyhangúlag elfogadták, jóllehet a csoport igen eltérő kultúrákból érkező, igen különböző emberekből állt. Megszületett tehát az európai konszenzus, amelyen évek óta dolgoztunk.
Elértük ezt az eredményt; ha ezek után engedjük, hogy a nemzetek elszakítsák magukat egymástól, akkor nem fog megvalósulni a pénzügyi piacok európai felügyelete.
Filiz Hakaeva Hyusmenova
(BG) A gazdasági válság kontextusában egyre jelentősebbé válik a kohéziós politika szerepe. A bankszektor, a termelékenység csökkenése, az új pénzek hiánya és a munkaerőpiac zsugorodása - ezek a tagállamok alapvető problémái. Ezidáig a kohéziós politikának megvoltak a maga pénzügyi eszközei, azonban a válság most arra kényszerít minket, hogy megfelelő, innovatív, naprakész megoldásokkal álljunk elő.
Az uniós forrásokból finanszírozott támogatást a célterületekre kell irányítani. A strukturális alapokat aktívabban, a szituációra naprakészebben reagálva kell használni. A tagállamoknak arra kell összpontosítaniuk, hogy a haszonélvezők ellenőrizhessék az alapokat. Remélem, hogy a Bizottság egyszerűsíti majd a strukturális alapok folyamatait, de ez nem mehet az alapok elosztását és elköltését érintő ellenőrzés rovására. Úgy vélem, hogy a kohéziós politikáról és a reálgazdaságba történő befektetésről szóló jelentés ötletetek ad majd a válság kezelésére, és hasznos lesz azon későbbi, a gazdasági tevékenység élénkítését célzó intézkedések tekintetében, amelyeket az uniós csúcstól várunk. Köszönöm.
Rolf Berend
(DE). Elnök asszony, a Tanács hivatalban lévő elnöke, biztos urak és asszonyok, hölgyeim és uraim! Kirilov úr jelentése elsősorban a strukturális alapra vonatkozó három rendelet 2007-2013 változásait tárgyalja, amelyek célja az, hogy a tagállamokban javuljon a cash-flow és a likviditás. Ez egy olyan, a gazdasági válság kezelését célzó intézkedés, amelyet feltétel nélkül tudunk támogatni.
A tagállamoktól most azt várják, hogy teljes mértékben éljenek például az energiahatékonyságba és a lakásépítés területén alkalmazott megújuló energiába történő befektetés lehetőségeivel és az általában vett lakásipar befektetési lehetőségeivel. Ezek a tervezett intézkedések hozzájárulnak majd a strukturális alapok és a kohéziós alapok felhasználásának meggyorsításához, egyszerűsítéséhez és fokozott rugalmasságához. Hangsúlyoznom kell, hogy ezek az intézkedések nem ellentétesek a szabad versennyel, a szociális normákkal, valamint a környezetvédelmi és klímavédelmi szabályok Közösségen belüli betartásával.
Most a tagállamok felelőssége, hogy az összeg teljes körű felhasználásának érdekében garantálják az Európai strukturális alapokból származó összeg társfinanszírozását. Üdvözölni és támogatni kell a jelentésben megfogalmazott igényt, miszerint az alapok adminisztrációját és használatát egyszerűsíteni kell.
Biztos úr, 2009-ben is várjuk a Bizottságtól a további javaslatokat ezen a téren. Fontos hangsúlyozni: a sikeres gazdasági fellendülésben jelentős szerepet játszanak a foglalkozatást és a vállalkozást támogató intézkedések. A tagállamokat azonban arra kell ösztönöznünk, hogy széleskörűen használják a strukturális alapokat a kis- és középvállalkozásokban történő munkahely-támogatás vagy -teremtés terén.
A bizottság maradéktalanul figyelembe vette módosításainkat. Fenntartások nélkül támogatjuk ezt a jelentést. Gratulálok, Kirilov úr.
Enrique Barón Crespo
(ES) Elnök asszony, a Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnökhelyettese, hölgyeim és uraim! Jean Monnet emléke előtt úgy tiszteleghetünk, hogy egységesen, határozottan és kitartóan cselekszünk - ahogy ő is tevékenykedett a két háború idején a logisztika területén. A szövetségesek logisztikai erőfeszítése tette lehetővé, hogy megnyerjék a háborút. Ez azt mutatja, hogy nekünk, a 27 tagállamnak, együtt kell cselekednünk.
Szocialistákként három prioritást élvező cselevést sürgetünk. Az első a gazdaságélénkítő és fellendülési terv megerősítése a költségvetés terén és ugyanakkor az alaposság és a szervezés hangsúlyozása.
Másodszor, tényleges szolidaritást kell kialakítanunk a 27 tagállam között. Nem tudom, hogy a cseh kormány és parlamentje, akik a Lisszaboni Szerződés fölött ülnek, tisztában vannak-e azzal, hogy a Lisszaboni Szerződés második cikkében a "szolidaritás” szó először jelenik meg.
Harmadszor, küzdenünk kell az adóparadicsomok, a globalizáció fekete lyukai ellen.
Chris Davies
Elnök asszony, szeretnék említést tenni arról, hogy az éghajlatváltozás terén mi a stratégiánkat és milyen előkészületeket teszünk az idén megrendezésre kerülő koppenhágai konferenciára. Vezető szerepet vállaltunk, de ezt a szerepet veszélyezteti a gazdasági recesszió és az a követelés, hogy alább kell adnunk. Hadd mondjak egy példát!
Több mint három évvel ezelőtt megegyeztünk abban, hogy az autógyártóktól meg kell követelnünk azt, hogy más hűtőközeget használjanak a légkondicionáláshoz - a jelenleg használt közeg globális felmelegedési potenciálja a széndioxid potenciáljának 1400-szerese. Akkor azt mondtuk, hogy 2011-ben minden új autómodellben ilyet kell majd használni.
Most azonban azt halljuk, hogy egyes gyártók - tudomásom szerint a Ford és a General Motors vezetésével - kiskapukat keresnek. A hónap során találkozót szerveznek a nemzeti típusjóváhagyó hatóságokkal. Rendkívül fontos, hogy Verheugen biztos úr vezető szerepet vállaljon és világossá tegye: nem engedünk ebből a normából, azaz 2011-ig a kérdéses hűtőközegeket le kell cserélni.
Ha most elgyengülünk, azzal kiengedjük a szellemet a palackból: az ipar lobbizni kezd, és ez súlyosan alááshatja az éghajlatváltozás elleni fellépés terén játszott vezető szerepünket.
Costas Botopoulos
Elnök asszony, ezeket a rendkívül fontos jelentéseket szocialista előadók készítették. Ez természetesen nem véletlen. E jelentések lendülete, a szocialista képviselők által benyújtott módosítások, valamint, véleményem szerint, a mai vita is igen világosan mutatja, hogy a válság kezelésének tekintetében különféle politikák vannak: vannak jellegzetesen jobboldali és jellegzetesen szocialista politikák. A jobboldali politika meglehetősen egyszerű: a válság rossz dolog, de csak türelmesnek kell lennünk, el fog múlni; elegendő egy-két technikai intézkedést megtennünk, és a dolgok maguktól elsimulnak; emellett hangot kell adnunk annak, hogy együtt érzünk azokkal az emberekkel, akiket a válság sújt.
A szocialista álláspont sokkal összetettebb. Véleményünk szerint a problémát (a válságot) a gyökerénél kell kezelni: radikálisan változtatnunk kell a gazdasági paradigmán, meg kell változnunk és vissza kell szorítanunk minden olyan spekulációt, amely ehhez a pénzügyi válsághoz vezetett. Nem semleges válságról van szó, hanem olyan válságról, amelyet specifikus politikák - és javarészt jobboldali kormányok politikái - váltottak ki.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! A polgárok sokat várnak Európától; nem szabad cserbenhagynunk őket.
Természetesen, ha realisták akarunk lenni, akkor el kell ismernünk, hogy az európai pénzügyi források korlátozottak, és meg kell vizsgálnunk azt, hogy hogyan javíthatnánk rajtuk. Európa azonban hangsúlyozottabban előtérbe kerül majd és nagyobb sikere lesz, ha erősebb politikai akaratot mutat.
Természetesen ez elsősorban azt jelenti, hogy katalizátorként működünk a tagállamok tevékenységei és erőfeszítései terén, de azt is, hogy európai szintű összehangolt megközelítést alkalmazunk. A fellendülési terv alapvetően az újrastrukturálást segítő eszköztár. Az EBB szerepét meg kell erősíteni.
Európának cselekednie kell - egyértelmű, innovatív gazdasági stratégiát kell meghatároznia. A gazdasági szereplőknek távlatokra és jogi stabilitásra van szükségük. Ez azért fontos, hogy a pénzügyi szolgáltatásokat rendbe rakjuk, hogy a bankintézetek betölthessék alapvető szerepüket: a gazdasági fejlődés finanszírozását.
A jelenleg előkészítés alatt álló, a bankok és biztosítók tőkekövetelményeiről, valamint a hitelminősítő intézetetek szabályozásáról szóló irányelvhez kapcsolódó szövegek segítik e feladat kivitelezését. A hitelminősítő intézetekről szóló szövegeknek figyelembe kell venniük a bebizonyosodott hiányosságokból levonható tanulságokat.
Hasonlóan fontos az is, hogy biztosítsuk a szabályozott pénzügyi tevékenységek európai felügyeletét. A Larosière-csoport jelentésében szerepelnek olyan hasznos és időszerű javaslatok, amelyeket gyorsan át kell ültetni gyakorlatba.
Európának emellett adekvát, hatékony és modern iparpolitikára van szüksége. E tekintetben össze kell egyeztetnünk a fenntartható fejlődés követelményét, valamint a vagyongenerálást és munkahelyteremtést célzó magas színvonalú ipar, mint alap szükségességét.
Nem szerencsés a válság idején a normálisan működő szektorokat akadályozni olyan szabályokkal vagy szabályozásokkal, amelyek hatékonyságát nem igazolták meggyőzően. Például az autóiparban, amelyre jelenleg súlyos problémák jellemzők, fontos a 2010-ben lejáró, a gépjármű-forgalmazás mentességét biztosító rendelet érvényességének meghosszabbítása.
Ébernek kell lennünk például akkor is, amikor Koreával kötünk kétoldalú megállapodást, mivel ez igen jó hatást gyakorolhat iparunkra.
Brian Simpson
Elnök asszony! Mai felszólalásomban a beruházás szükségességét szeretném kiemelni: a munkahelyekbe, a környezetbe, a gazdaság egészébe történő beruházás szükségességét. E tekintetben alapvető fontosságú a közlekedési infrastruktúrába, ezen belül a vasúti infrastruktúrába történő beruházás, nem csupán annyiban, hogy így vasúthálózatunk világszínvonalú lesz, hanem annyiban is, hogy megvalósul a munkahelyek védelme, a munkahelyteremtés, valamint a társadalmi kohézió.
Tekintsük prioritásnak vasúthálózatunk villamosítását: ez a közlekedés és a környezetvédelem terén egyaránt előnyökkel jár. Fektessünk be a TENS közlekedési hálózatba! Fellendülési tervünk ne csupán szó legyen, hanem legyen tartalma, és társuljon hozzá a megvalósítás!
Kudarcot vallottunk a semmittevéssel, és azzal, hogy hagytuk, hogy a döntéseket a piacok hozzák meg. Az összehangolt európai fellépés alapja most az, hogy első helyre helyezzük az embereket és utolsó helyre az anyagi érdekeket. Mi, akik a Háznak ezen az oldalán ülünk, nem vagyunk hajlandóak Pilátusként a kezünket mosni. Cselekedni akarunk; és határozottan akarunk cselekedni.
Péter Olajos
(HU) Meggyőződésem, hogy a jelenlegi gazdasági válság gyökere a túlfogyasztásban, az ökológiai válságban gyökerezik, ide kell leásnunk a megoldás érdekében is. Fontos időszak vár ránk az éghajlatpolitikában, hiszen az év végén Koppenhágában meg kell állapodnunk a globális felmelegedés elleni küzdelemben az új közös célokról. A tét tehát nagy, nem hibázhatunk, nem is késlekedhetünk. Az előttünk lévő joganyagok nemcsak a kereteket határozzák meg, a fő irányvonalat jelölik ki, a tényleges, konkrét lépések még csak ezután következnek. Ahhoz, hogy a tudósok által ajánlott 25-40%-os üvegházhatást okozó gázcsökkenést 2020-ra elérhessük, ahhoz, hogy a biodiverzitás fogyatkozását megállíthassuk, ahhoz nagyon komoly pénzügyi forrásokra van szükségünk.
Az utóbbi években volt szerencsém parlamenti delegációkkal meglátogatni Bangladest, Kínát, Indiát, legutóbb Guayanát, és ebbéli meggyőződésem csak erősödött. Egyfelől támogatnunk kell a fejlődő országokat, de ezt csak átlátható, jól ellenőrizhető beruházásokon keresztül, emellett az uniós kibocsátáskereskedelmi árverések jövedelméből szintén támogatni kell a fejlődő országokban az alkalmazkodást segítő intézkedéseket is. A Környezetvédelmi Bizottság összességében 30 milliárd eurót javasol erre a célra 2020-ig. Ez az összeg hatalmas, jól felhasználni nagy feladat.
Másfelől az éghajlatváltozás elleni küzdelem Európának nagyszerű lehetőség új technológiák, új munkahelyek létrehozatalára az energiabiztonság növelésére. Az ENSZ és az új amerikai, illetve több európai kormány is felismerte, hogy a globális válságból való kilábaláshoz nemcsak egy friss, hatékonyan teljesítő húzóerőre lenne szükség, hanem egy új szervezeti elven működő motorra. A jelen gazdasági recessziója ugyanis elfedi az emberiség, és Európa igazi nagy problémáját, azaz az ökológiai válságot. A zöld "new deal” történelmi lehetőség mindkét válság egyszeri megoldásának irányába.
Gianni Pittella
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Úgy vélem, hogy hiba volt, és mindenekelőtt a Bizottság hibája, hogy kezdetben alábecsülte a válság mértékét. Ma pedig az hiba, hogy a csúcstalálkozókon ismételjük magunkat, és olyan elvi nyilatkozatokat teszünk, amelyeket nem követnek koherens és gyakorlati döntések. Jelentéseink meggyőző és célravezető módon reagálnak az európai emberek igen súlyos problémáira.
Arra kérem tehát a Parlamentet, hogy hidalja át a szakadékot az Eurobond-eszköz bevezetésével - ezt többször javasolta Mauro úr, jómagam és csaknem 200 képviselő. Ez az eszköz talán az egyedüli olyan eszköz, amely képes megteremteni azokat a - válságkezelés intézkedéseit, a transzeurópai hálózatokat, a tiszta energiát, a kutatást és a szélessávot, a szegénység elleni küzdelmet és a fiatalok számára kialakított Erasmus-sémát finanszírozó - pénzügyi forrásokat, amelyeket tetszhalott költségvetésünk képtelen. Jacques Delors, ez a kiváló ember (és ezzel zárom is felszólalásomat), megmutatta az utat. Haladjunk bátran ezen az úton.
Avril Doyle
Elnök asszony! A globális gazdasági és pénzügyi válság és a sokmilliárdos élénkítő csomagok ellenére is igen komoly lehetőségünk van arra, hogy fokozzuk az energiahatékonyságot és hogy a technológiát egy zöld "new deal” irányában mozdítsuk el. Más szóval, hogy ezt a válságot lehetőségként kezeljük és hogy hosszú távon mindannyiunk javára fordítsuk.
Örömmel fogadom az éghajlatváltozás elleni küzdelem két alternatív finanszírozási eszközét, amelyet a legutóbbi bizottsági közlemény említ. A ma tárgyalt dokumentummal kapcsolatos állásfoglalás szerzőjeként arra kérem a tagállamokat, hogy cselekedjenek a javaslatok szellemében, és hogy az állam- és kormányfők jövő heti találkozóján tartsák tiszteletben a december 12-i találkozón készült nyilatkozatot, amelyet hivatalosan rögzíteni kell - ha lehet, akkor az EU-ETS jelentés végső szövegében, hiszen másképp nem jelenik meg a Hivatalos Lapban.
Ezért - és kérem a hivatalban lévő elnököt, a biztos urat és az elnök asszonyt, hogy emlékezzenek erre - hármas nyilatkozatra van szükségünk mindhárom intézménytől. A decemberi nyilatkozat kimondja: "Az Európai Tanács emlékeztet arra, hogy az egyes tagállamok saját alkotmányos és költségvetési követelményeiknek megfelelően maguk határozzák meg, hogy az EU kibocsátás-kereskedelmi rendszerén belül a kibocsátási egységek árverési értékesítéséből befolyt jövedelmet milyen módon használják fel. Tudomásul veszi, hogy a tagállamok hajlandók ezen összegnek legalább a felét az üvegházhatástokozógáz-kibocsátás csökkentésére, az éghajlatváltozás mérséklésére és az ahhoz való alkalmazkodásra, az erőirtás megakadályozását célzó intézkedésekre, a megújuló energia, az energiahatékonyság, valamint a biztonságos és fenntartható, alacsony széndioxid-kibocsátással járó gazdaságba történő átmenetet elősegítő egyéb technológiák kifejlesztésére (ideértve e célok kapacitásépítés, technológiaátadás, valamint kutatás és fejlesztés révén történő megvalósítását) fordítja.”
A szöveg a következőképpen folytatódik: "A 2009-ben, Koppenhágában megkötött, az éghajlatváltozásra vonatkozó nemzetközi megállapodás értelmében azok, akik így kívánják, ezen összeg egy részét felhasználhatják az éghajlatváltozás mérséklésére és az ahhoz való alkalmazkodásra a megállapodást ratifikáló fejlődő országokban is, különös tekintettel a legkevésbé fejlett országokra. E tekintetben a következő lépésekre a 2009 tavaszán megtartandó Európai Tanácson kerül sor.”
Várom, hogy a múlt heti állam- és kormányfői találkozó nyilatkozatának meglegyen a méltó eredménye.
Harlem Désir
(FR) Tisztelt elnök asszony! Túl kevés, túl késő, elégtelenül koordinált, szolidaritást nélkülöző, a szükségesnél kevesebb - a jelenlegi szakaszban ilyen reakciókat vált ki az Európai Unió fellendülési terve és a bizottsági javaslatok.
Ennek nagyon is egyszerű oka van. Ha megnézzük az eredeti előrejelzéseket, el kell ismernünk, hogy alábecsültük a válságot - például az Egyesült Királyság és Franciaország ipari termelésének valóban látványos visszaesése, a nemzetközi kereskedelem és a német export visszaesése vagy a növekvő munkanélküliségre vonatkozó előrejelzések tekintetében. Ezért valóban azt hiszem, hogy ma igen messze vagyunk attól, hogy olyan reakcióval álljunk elő, amely például az Obama-kormány által az Egyesült Államokban végrehajtottakhoz mérhető.
Ismét jól érzékelhető a szolidaritás hiánya és a nagyfokú bátortalanság. Márciusban tapasztaltuk, hogy az Ecofin elutasította a fellendülési terv kibővítését, és most látjuk, hogy a kelet-európai országok kénytelenek az IMF-hez fordulni. Ez az európai szolidaritás sajnálatos kudarca: egyre több nemzeti mentőtervet engedélyezünk az ipari szektorban, és nem teszünk többet, mint hogy felszólítjuk az országokat a protekcionizmus elkerülésére. A tény azonban az, hogy az egyetlen megfelelő reakció az autóipari szektor számára készített európai mentő- és fellendülési terv lenne.
Úgy vélem, hogy a szocialista képviselőcsoport rendkívül világosan fogalmazza meg az Európai Parlament igényét: masszív beruházásra van szükség. Mivel gyakran hivatkozunk az 1929-es válságra, az összehasonlítás kedvéért vizsgáljuk meg a Roosevelt-féle New Dealt, amely hét év alatt a GDP 3,5%-át költötte el. Ez Európában ma több éven keresztül évi 400 milliárd eurót jelentene. Ezért úgy véljük, hogy a kölcsönzési lehetőségeket és az Eurobondot hozzáférhetővé kell tenni, hogy nagymértékű beruházást kell alkalmazni a zöld innováció, az épületek szigetelése, a modern közlekedés és az energiaszektor területén, hogy támogatási tervet kell kidolgoznunk a szerkezetátalakítás és a munkanélküliség áldozatai számára, és jeleznünk kell, hogy milyen segítségben részesülhetnek azok, akiket munkanélküliség fenyeget (többek között például az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap kiterjesztésével).
Cornelis Visser
(NL) Tisztelt elnök asszony! A jelenlegi válság idején az Európai Parlamentnek úgymond az őrkutya szerepét kell játszania a protekcionizmus megakadályozása terén.
Együtt hoztuk létre a belső piacot, amelyből igen sokat profitáltunk - együtt. Ezeket az előnyöket nem csupán a nyugat-európai, hanem a kelet-európai országok is élvezték. Ne hagyjuk, hogy ezek az eredmények a jól ismert ellenszél hatására megszűnjenek létezni. Nekünk, európai parlamenti képviselőknek, elleneznünk kell minden olyan, a francia autóipar támogatásával kapcsolatos javaslatot, amely hátrányosan érintheti a többi európai országot.
A Parlamentnek hasonló őrző-védő szerepet kell betöltenie az euró erősségének kérdésében is. Nem fogadhatjuk el, hogy az országok korlátozás nélkül halmozhatnak fel államadósságot. Európában elfogadtuk az úgynevezett Stabilitási és Növekedési Paktumot. Tisztában vagyunk azzal, hogy a pénzügyi válság következtében ideiglenesen nagyobb támogatást kell nyújtani a bankoknak. Ennek azonban kivételesnek kell lennie!
A gazdaság más szektoraiban nincs szükség semmiféle strukturális támogatásra. A tagállamoknak ehhez nincsenek meg a forrásaik, és ha Eurobonddal kölcsönöznének, a jövő generációira nehezednék az adósság terhe, az euró pedig gyengülne. Én ellenzem ezt.
Röviden szólva: amikor a protekcionizmus elleni küzdelemre és az euró értékének megóvására kerül sor, legyünk őrkutyák!
Libor Rouček
(CS) Hölgyeim és uraim, mai rövid felszólalásomban szeretnék egy fontos területre összpontosítani, amelyről reményeim szerint sikeres tárgyalás folyik majd és megállapodás szüleik az Európai Tanács ülésén. Ez a terület az energiapolitika. Mindannyian tudjuk, hogy az Európai Uniónak fokoznia kell energiabiztonságát és energiafüggetlenségét, és hogy fejlesztenie kell energia-infrastruktúráját, azaz össze kell kötnie és ki kell bővítenie az egyes államok és régiók közötti olajvezetékeket, gázvezetékeket és villamosenergia-szállító vezetékeket. Ugyanakkor növelnünk kell olaj- és földgáztartalékainkat. Növelni akarjuk a megújuló energiaforrások szerepét, fokozni akarjuk az épületek és a termékek energiahatékonyságát, valamint növelni akarjuk a kutatás és a éghajlatváltozás hatásainak csökkentése terén eszközölt beruházások mértékét. Határozottan úgy vélem, hogy az energiapolitika terén bevezetendő eszközök és beruházások nem csupán az energiával és az éghajlatváltozással kapcsolatos problémákra jelentenek megoldást, hanem igen pozitív eredménnyel járnak majd a gazdasági válság idején annyiban, hogy lendületet adnak a gazdasági növekedésnek és növelik a foglalkoztatottságot.
Rumiana Jeleva
(BG) Hölgyeim és uraim! Üdvözlöm az európai intézmények abbeli erőfeszítéseit, hogy felvázolják a tagállamok és a Bizottság válságkezelési koordinált fellépésével kapcsolatos intézkedéseket. Jól tudjuk, hogy az Európai Unió kohéziós politikája nagymértékben segíti az európai gazdasági fellendülési tervet és hogy a Közösség legnagyobb beruházási forrása a reálgazdaságban. Ezen erőfeszítések elismeréseként az Európai Parlament támogatja az Európai Regionális Fejlesztési Alap, az Európai Szociális Alap és a Kohéziós Alap szabályozásának módosítását, az uniós források pénzügyi kezelésének egyszerűsítése és meggyorsítása érdekében. Remélem, hogy a kedvezményezettek javát szolgálja majd ez az egyszerűsítés - ezek az alapok valójában őket célozzák meg. Ez különösen fontos az Európai Unió szegényebb tagállamai esetében.
A tagállamokra vár továbbá az a feladat, hogy garantálják a szükséges finanszírozást, annak érdekében, hogy az uniós források valóban a szándéknak megfelelően kerüljenek felhasználásra. A tagállamoknak a szabad versenyre és hatékony irányítás normáira vonatkozó szabályok betartása mellett kell alkalmazniuk az egyszerűsített projektfinanszírozási eljárásokat. Köszönöm a figyelmet.
Atanas Paparizov
Tisztelt elnök asszony! Egyértelmű, hogy a gazdasági fellendülési terv és pénzügyi hátterének európai aspektusai eltörpülnek a tagállamok erőfeszítései mellett. Mindazonáltal remélem, hogy a Tanács elfogadja majd az országok között energiahálózat támogatásának tervét, annak érdekében, hogy egy jövőbeli gázválság következményei már kevésbé legyen súlyosak.
A szolidaritás azonban megnyilvánulhatna abban, hogy rugalmasabbá tesszük az ERM2, az euróövezet és az euró bevezetésének kritériumait a csatlakozni kívánó országok számára. Egyértelmű, hogy a tagállamoknak - amelyeknek most komoly erőfeszítéseket kell tenniük a stabil valutaárfolyam megőrzésére - több támogatásra van szükségük ahhoz, hogy kivédjék a gazdasági válság hatásait. Figyelembe véve azt, hogy a jelenlegi tagok számára már biztosított a rugalmasság, remélem, hogy ez a döntés a közeljövőben megszületik.
DanutBudreikait
(LT) Jóllehet alapjaiban egyetértek az európai gazdasági fellendítés tervével, szeretném felhívni a figyelmet két dologra: az Eurobond forgalmazására és az euróövezet kiterjesztésére. Az Eurobond forgalmazása nem megfelelő eszköz az euróövezet megerősítésére, és az időzítés se megfelelő most, hogy Európát pénzügyi, gazdasági és szociális válság érinti. Az euróövezetnek tizenhat tagja van; ezen országok gazdaságai részesülnek támogatásban. De mi a helyzet a többi 11 országgal? Van egy javaslat, miszerint Eurobondot kizárólag svéd vagy dán koronáért lehetne vásárolni. Ez milyen helyzetbe hozza az új tagállamokat, amelyek - számos objektív ok miatt - nem tagjai az euróövezetnek? Mennyibe fog kerülni a kölcsön nekik? Litvánia nem vezethette be az eurót, mert az infláció 0,07%-kal meghaladta a mutató felső határát, jóllehet az utóbbi tíz évben az euróövezet egyetlen országa sem felelt meg mindegyik mutatónak. A litván litast immár négy éve az euróhoz rögzítik. Vajon nem jött el az ideje annak, hogy a világban végbemenő változásokat kreatívabb módon szemléljük és kiterjesszük az euróövezetet, és ezzel megkönnyítsük az EU kiemelkedését a válságból?
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Tisztelt elnök asszony! Kirilov úr jelentésének címe (és itt szeretnék gratulálni a jelentéshez) azt sugallja, hogy létezik "nem-reál” gazdaság is. Megjelent a virtuális gazdaság és a virtuális pénz, de a bankárok és a könyvvizsgálók aláírása valódi, ami azt mutatja, hogy minden rendben van. Azonban kiderül, hogy mindez nem igaz, és hogy az egész egy blöff.
Ma egy gazdasági és erkölcsi válság kihívásaival kell szembenéznünk. Ebben a kontextusban értelmes és szükséges megoldás a regionális fejlesztés és a kohézió területén eszközölt beruházás. Ez több kilométernyi valódi utat. Modern vasútvonalat és repülőtereket jelent majd. Be kell fektetnünk a tudásba és a képzésbe, valamint az innovatív megoldásokba, különös tekintettel a kis- és középvállalkozásokra. Ténylegesen korlátoznunk kell a bürokráciát. Ez több ezer ember számára jelent majd munkát, s így megélhetést is. Emellett pedig megvalósítja majd a szolidaritás politikájának valódi alkalmazását. A Lisszaboni Szerződésben foglaltakat is valósággá teszi.
Emmanouil Angelakas
(EL) Tisztelt elnök asszony! Specifikus intézkedéseket kell foganatosítanunk a gazdaság szektorainak mobilizálása érdekében, azért, hogy segítséget kapjanak a válság kezelése során.
Ennél is fontosabb, hogy a regionális politika és a kohéziós politika terén ezek az intézkedések bizonyosan érintik a polgárok és a vállalkozások (különösen a kis- és középvállalkozások) többségét.
E bizonytalan gazdasági helyzetben a munkahelyek megtartását, valamint a kis- és középvállalkozások fennmaradását mindenképpen segítik azok a kezdeményezések, amelyek az Európai Regionális Fejlesztési Alap és a többi strukturális alap szabályozásának egyszerűsítését célozzák, valamint az olyan intézkedések, mint például a megújuló energia otthonokban történő használatába való befektetés, valamint a szabályozásnak, az előlegek kifizetésének, a támogatható kiadásoknak és az átalányösszegeknek az egyszerűsítése.
Fokozott erőfeszítést kell tenni az Európai Parlament előtt álló kezdeményezések terén. E kezdeményezések megfogalmazásában a Parlament is aktív szerepet vállal majd. Továbbra is igaz, hogy olyan lépéseket kell tennünk, amelyek közvetlen módon hatnak a polgárok számára nyújtott támogatásra.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Az Európai Unió soha nem volt ilyen válságos helyzetben, mint most. Két alapelv kérdőjeleződik meg: a belső piac egysége a protekcionizmus miatt és a szolidaritás. Martin Schulznak teljesen igaza van, hogy semmi konkrét lépést nem tett az Európai Bizottság a piacok rendbetételére, a pénzügyi felügyeletre - és az az önzés, az a protekcionizmus szétverheti az Európai Unió egységét, ha a szolidaritást nem fogjuk megőrizni. Mert nemcsak az eurózónán kívül vannak problémák, az eurózónán belül is! Görögországnak, Magyarországnak és másoknak hasonló problémái vannak. És szeretném a Farage urat emlékeztetni arra, hogy a nyugat-európai bankok, a nyugat-európai vállalatok fölvásárolták az új tagállamok vállalatait, bankjait, és most nem szolidárisak, nem tesznek lehetőséget a pénzügyi alapok biztosítására.
Martin Schulz
(DE) Tisztelt elnök asszony, köszönöm a lehetőséget, hogy e vita végén megfogalmazhatom személyes meglátásomat. Lehne úr megjegyzéseire szeretnék reagálni.
Lehne úr, az ön szavaiból arra következtetek, hogy a válságot az európai szocialisták okozták. Ezt természetesen már eddig is tudtuk. Németországban széles körben ismert az elgondolás, hogy ha reggel süt a nap, akkor az a kereszténydemokratáknak köszönhető, de ha jég és hó van, az a szociáldemokraták hibája. Ezzel mindannyian tisztában vagyunk. Azonban önök, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták képviselőcsoport tagjai most megmutathatják, hogy gyakorlatban is megvalósítják-e azt, amit ön, Lehne úr hangoztatott, amikor megtámadott amiatt, hogy valami rosszat mondtam. Lehetséges, hogy tévedtem.
Arra szeretném tehát kérni önt, hogy szóljon a Ferreira-jelentés 113. módosításáról, amely a tagállamok közötti szolidaritásra és az adóparadicsomok megszüntetésére vonatkozik. Ennek az a lényege, hogy az EU felszólítja a G20 országokat, hogy szüntessék meg az adóparadicsomokat. Ön a Ferreira-jelentés mellett vagy ellen szavaz? Közösségi szolidaritás az euróövezet és az azon kívül eső országok között, szolidaritás az euróövezeten belül - mellette szavaz? És végül ott a GDP 1%-át vagy 1,5%-át kitevő pénzügyi élénkítés: a Közösség erőfeszítése a válságból való kilábalásra. Mellette szavaz? Ezek az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjának 92., 102. és 113. számú módosításai. Lehne úr, ha igennel szavaz, elnézését kérem. Ha nemmel szavaz, akkor azt kell majd mondanom, hogy ön olyan ember, aki hatásos beszédeket tart, de azután másképp szavaz.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Elnök asszony, nagyon köszönöm. Igen rövid leszek. Először is: természetesen nem a szocialisták a felelősek a válságért. Ebben a Parlamentben senki nem állította ezt. Mindannyian tudjuk, hogy kiknek a hibája; a kérdést igen részletesen megvizsgálták. Arra azonban joggal mutattam rá, hogy a szocialisták sok éven keresztül felelősek voltak a fedezeti alapokkal és a magántőkével kapcsolatos világos átláthatósági szabályok bevezetésének megakadályozásáért. Erre hoztam fel példákat. Ez egész egyszerűen tény.
Ami pedig az említett módosításokat illeti, csupán egy dolgot szeretnék megemlíteni: az adóparadicsomok ügyét. Ebben teljes mértékben egyetértünk. A kérdés csak az, hogy mely ponton szavazunk igennel. Ma a lisszaboni stratégiára vonatkozó állásfoglalás 25. módosítását tárgyaljuk, amely pontosan ezt a területet fedi le. A képviselőcsoport emellett fog szavazni. Következésképpen az említett kérdésekkel nincsenek problémáim.
Alexandr Vondra
a Tanács soros elnöke. - Tisztelt elnök úr! Igen hosszú és hasznos vitát folytattunk, és az elnökség minden képviselőnek köszöni a hozzászólásokat.
Nagyon helyesen határozták meg azokat a jelentős kihívásokat, amelyekkel jelenleg szemben állunk, különös tekintettel a pénzügyi és gazdasági válságra. Ahogy bevezető megjegyzéseimben rámutattam, az Európai Tanács jövő heti ülésének ez a kérdés lesz a fő tárgya. A válság léptéke ellenére az elnökség úgy véli, hogy az Európai Unió megegyezésre tud jutni egy előrevivő megközelítés különféle elemeit illetően.
Nincs más lehetőségünk, mint hogy e súlyos válság idején együtt dolgozunk. Ezért támogatom a ma délelőtt sokszor elhangzott kijelentést: nagyobb felelősségre és intenzívebb együttműködésre van szükség. Továbbá úgy vélem, hogy együtt tudunk működni és együtt kell működnünk Európa problémáinak megoldásában, és hogy az Európai Unió jó helyzetben van ahhoz, hogy a globális megoldás részét képezhesse. A válság lehet mély, de ha közösen lépünk, akkor Európának birtokában vannak azok az intellektuális, pénzügyi, humán és szabályozási források, amelyek a helyes reakciók meghatározásához és megvalósításához szükségesek.
Joseph Daul azt mondta, hogy a következő Európai Tanács nem csupán egy újabb csúcstalálkozó, és ebben minden bizonnyal igaza van. A globális megoldás megfogalmazása a jövő hónap elején kezdődő londoni G20-konferencián játszott vezető szereppel kezdődik. A Tanács tegnapi ülésén az Ecofin-miniszterek megegyeztek abban, hogy az EU milyen keretrendszerben vesz majd részt ezen a fontos találkozón. Ezen belül abban egyeztek meg, hogy a makrogazdasági politikák intenzívebb nemzetközi összehangolására, valamint az átláthatóságon és az elszámoltathatóságon alapuló globális pénzügyi szabályozásra van szükség. És ezzel vissza is tértünk a fedezeti alapokról és egyéb érzékeny kérdésekről folytatott vitánkhoz. Mindannyian egyetértettek a pénzügyi szervezetek nemzetközi szintű együttműködése fokozásának és az IMF megerősítésének kérdésében, valamint abban, hogy foglalkozni kell azzal a kérdéssel, hogy a multilaterális fejlesztési bankok milyen szerepet játszanak a válságnak a világ legszegényebbjeire gyakorolt hatásának ellensúlyozásában.
Amikor a szolidaritás szükségességéről beszélünk, tudatában kell lennünk annak, hogy az európai szolidaritáshoz az európai fenntartható pénzügyi fejlődéssel kapcsolatos, országos szintű felelős politikáknak kell társulnia. Való igaz, hogy az amerikaiak költenek, de nem kérnek segítséget az IMF-től, és nem rendelkeznek a valutaövezetük integritását biztosító Stabilitási Paktummal. A jövőbe kell befektetnünk, de ezt úgy kell megtennünk, hogy ne ássa alá államháztartásunk hosszú távú fenntarthatóságát és ne sértse a belső piac játékszabályait.
Ma délelőtt sokan említették a polgárok nagyon is valós aggodalmát a munkanélküliség kapcsán. Martin Schulz kijelentette, hogy a lényeg a következő "munkahely, munkahely, munkahely” - és igaza van. Valóban fenn kell tartanunk a foglalkoztatást; és jóllehet számos intézkedés tagállami hatáskörbe tartozik, van lehetőségünk cselekedni. Hadd mondjak egy példát! Tegnap az Ecofin megegyezett abban, hogy csökkenti az ÁFA-t a munkaigényes szolgáltatások szektorában (pl. éttermek stb.). Ha emlékeznek rá, ez a kérdés sok éven át volt napirenden, anélkül, hogy megoldás született volna, és csupán tegnap, országom elnöksége alatt jutottunk végül megegyezésre ebben az igen érzékeny kérdésben.
A ma tárgyalt három jelentés kulcsfontosságú eleme a foglalkoztatás. Ezt a témát a jövő heti találkozón tárgyaljuk. Ez alapvető része a lisszaboni stratégiának. Egyetértek azokkal, akik szerint a jelenlegi válság nem ok arra, hogy elvessük a lisszaboni stratégiát. Épp ellenkezőleg, arra ok, hogy garantáljuk a stratégia alapvető céljainak megvalósulását.
Az elnökség különös figyelmet szentel a kérdésnek; ezért hívtunk össze egy további találkozót május elejére, amelynek tárgya a növekvő munkanélküliség. A jövő héten a tényleges orientációk felől szándékozunk megegyezni, amelyek aztán a megbeszélések és az esetlegesen májusban megszülető döntések alapjául szolgálnak majd.
Önök közül néhány megemlítették azt is, hogy a koppenhágai találkozó előkészületeként megállapodásra kell jutnunk az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás, valamint az éghajlatváltozás hatásainak csökkentése terén. Graham Watson feltette a kérdést, hogy mennyit kell majd fizetnünk. Úgy vélem, ez még túl korai kérdés. Vannak becslések (például a Bizottság e témában kiadott közleményében, amely különféle non-profit szervezetek és intézetek becsléseit tartalmazza), és ezek a számok igen magasak. Azonban még túl korai lenne megbecsülni az összeget. Meg kell várnunk, amíg az Egyesült Államok és a folyamatban érintett többi szereplő tájékoztat minket terveiről: az Obama-kormánnyal kora áprilisban megszervezésre kerülő prágai találkozón efelől próbálunk tájékozódni. Nem lenne jó taktika most megnyitni a számlát.
Természetesen teljes körű tájékoztatatást nyújtunk önöknek az Európai Tanács értekezleteinek minden eleméről, és biztosíthatom önöket afelől, hogy Topolánek miniszterelnök úr teljes mértékben tisztában van a ma délelőtt itt hangoztatott véleményekkel. A következő plenáris ülésen beszámol a Parlamentnek az Európai Tanács eredményéről. Örömmel várom majd az ezen az ülésen elhangzó konstruktív véleményeket.
Günter Verheugen
Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Egyetértek azokkal, akik azt mondták, hogy hosszú időn keresztül alábecsültük és nem értettük meg a válság mélységét. Ezért valószínűleg érdemes lenne az elején legalább abban megegyezni, hogy nem tudjuk, milyen súlyossá fog válni a válság. Ezen kívül azt sem tudjuk, meddig fog tartani, és ezért azt sem tudhatjuk, vajon eleget tettünk-e már. Sajnálom, hogy ez egyszer ellent kell, hogy mondjak Juncker úrnak.
Még azt sem tudjuk, hogy amiket idáig tettünk, hatékonynak bizonyulnak-e. Jelenleg még ezt sem tudhatjuk. Az egyetlen dolog, amit biztosan tudhatunk, hogy addig nem fogunk kilábalni a válságból, amíg a pénzügyi szektort nem sikerül nagyon gyorsan újra működőképessé tenni.
Ezzel kezdődött a probléma, és időközben viszonylag világossá vált, mindez hogyan alakult ki. Azt is tudjuk, hogy a pénzügyi szektor stabilizálására irányuló már megtett intézkedések miért nem bizonyultak hatékonynak, vagy legalábbis nem elég hatékonynak. Azért, mert a bankok tudják, hogy még mindig egy sor problémával állnak szemben. A bankok most kockázati céltartalékot képeznek, mert tudják, hogy a könyvelési kockázataik egy része még nem lepleződött le. Ezzel kapcsolatban meg kell tennünk a megfelelő politikai intézkedéseket.
Egy dolog azonban világos. A pénzügyi szektor nem teheti meg, hogy visszatér ugyanoda, ahol a válság előtt volt. Mindenki, aki azt képzeli, hogy az állam és az Európai Unió felelős a mostani helyzet szabályozásáért, aztán majd minden ugyanúgy fog tovább folyni, mint előtte, az nagyon téved. Egyértelmű, hogy a pénzügyi szektor és a pénzintézetek erős és hosszú távú felügyeleti rendszerének kialakítására van szükség, amely nem csak Európára terjed ki. Rendkívül fontos, hogy partnereinkkel együtt egy globális kormányzási rendszert alakítsunk ki. Csak akkor leszünk képesek partnereinkkel együttműködve megvalósítani ezt, ha mi, európaiak egyértelmű, közös álláspontot képviselünk. Minél nagyobb megegyezésre jutunk ebben a kérdésben, annál nagyobb eséllyel érjük el a kívánt eredményeket. Ha Európa fővárosai egymásnak ellentmondó jeleket küldenek Washingtonnak, Pekingnek és Tokiónak, kevés esély van egy hatékony globális kormányzási rendszer kialakítására.
Abban azonban egyetértünk, hogy a jelenlegi helyzet társadalmi szempontból rendkívül érzékeny, hiszen bármit teszünk is a pénzügyi szektor stabilizálása érdekében, nem lesz elég a reálgazdaságban tevékenykedő vállalatok támogatására, amelyek a pénzügyi válság következtében nehéz helyzetbe kerültek. Ezt mindannyian tudjuk.
A reálgazdaságban bekövetkezett válságra, a vállalkozások között és az iparban tapasztalható válságra Európa megoldási törekvéseiben a munkahelyekre összpontosít. Nem a részvényesek osztalékáról vagy a vezetők juttatásairól van szó. Arról van szó, hogy biztosítsuk, hogy azok az emberek, akiknek vajmi kevés, vagy egyáltalán semmi felelősségük nincs a válság kialakulásában, más szóval a munkavállalók, megtarthassák munkahelyüket. Alapvetően fontos számukra, hogy megtarthassák munkahelyüket, mert másképpen nem élhetnek független, szabad és méltó életet.
Meg akarjuk védeni a munkahelyeket az európai gazdaságban - ezért volt szükség a kiadási programokra. Vitatkozhatunk arról, hogy nem lehetne-e, vagy nem kellene-e többet szánni erre, de az a probléma, hogy e tekintetben nem rugalmas a közösségi költségvetés. Mi, az Európai Parlamentben vagy az Európai Bizottságban könnyen mondjuk, hogy nagy gazdasági fellendülési csomagra van szükség, sok pénzt kell pumpálnunk a gazdaságba, de nem a mi pénzünkről van szó, nekünk nincs pénzünk. A pénz mindig a tagállamoktól származik és nem szabad elfelejtenünk, hogy ebbe a nemzeti parlamenteknek is beleszólása van.
Megpróbáltuk biztosítani, hogy a kiadási programokat oly módon szervezzük, hogy a rövid távú szükségletek ne tegyék kockára a hosszú távú célok megvalósulását. Ez teljesen egybehangzik azzal, amit számos felszólaló, valamennyi képviselőcsoportból már elmondott, vagyis, hogy gazdasági átalakuláson megyünk keresztül, egy alacsony szén-dioxid-kibocsátású, erőforrás-hatékony és tudásalapú gazdaság kialakítására törekedve. Ennek az átalakulásnak a válság idején is folytatódnia kell. Ezért biztatjuk arra a vállalatokat, hogy ne csökkentsék a kutatásra és fejlesztésre, vagy az innovációra szánt költségeket, és hogy tartsák meg a kulcsfontosságú munkaerőt. Pénzügyi intézkedéseinknek e célkitűzéseket kell támogatniuk. Egyetértek mindenkivel, aki azt mondja, hogy talán jobban is lehetett volna csinálni. Azonban mindig hangsúlyozni kell, hogy a pénz, amit erre költünk, nem az Európai Unió pénze. A pénz a tagállamok pénze, és ezen kívül más tényezőket is meg kell fontolnunk, nem csak azokat, amelyeket mi ebben az esetben helyesnek ítélünk. A lisszaboni stratégia gazdasági modellje, amelyet szintén ma vitattunk meg, nem független piacot feltételez. A lisszaboni stratégia nem arra az előfeltételezésre épül, hogy a legjobb piacgazdaság a radikális szabadpiaci értelemben önmagát szabályozó piac. A stratégia ehelyett azt állítja, hogy a piacot szabályozni kell, amennyiben a társadalmi és környezeti felelősségvállalás szempontjainak is meg akar felelni. A politikusok felelősek e szabályok kialakításáért, és nem szabad hagynunk, hogy eltérítsenek minket ettől a feladattól. Ezért gondolom azt, hogy a lisszaboni stratégia célkitűzései változatlanok és hogy a "Hogy lehet, hogy a lisszaboni stratégia ellenére ide jutottunk?” kérdés tulajdonképpen rossz kérdés. Egy ettől eltérő európai gazdasági stratégia sem akadályozhatta volna meg a pénzügyi piac makrogazdasági egyensúlyhiányát és hibáit, amelyek a válsághoz vezettek.
Végezetül hadd mondjam el, hogy biztosítani szeretnénk, hogy minél több európai vállalat érintetlenül kerüljön ki a válságból. Ez azt jelenti, hogy segítenünk kell őket abban, hogy pénzügyi forrásokhoz jussanak. Jelenleg számomra ez tűnik a legnagyobb problémának, mivel a hitel-összeroppanás a nagy és a kis szervezeteket egyaránt érinti.
Az Európai Beruházási Bank mindent megtesz, amit tud. Köszönettel tartozunk az Európai Beruházási Banknak rendkívül rugalmas hozzáállásáért. Mostanra azonban már elérte teljesítőképessége határait. Már most egyértelműen látszik, hogy az év második felében nem fogja tudni teljesíteni az európai nagy- és kisvállalkozások által benyújtott hitelkérelmeket, mert már most is teljesítőképessége határán van. Mindenkinek tisztán kell látnia, hogy a helyzet nagyon komolyra fog fordulni, ezért meg kell fontolnunk, mit tehetünk mi itt a Parlamentben az európai vállalkozások helyzetének javítása érdekében, például azon keresztül, hogy mihamarabb megvitatjuk és elfogadjuk a Bizottság javaslatát, amely azt célozza, hogy az európai vállalatoknak ne kelljen szükségtelen költségeket fizetniük.
Olyan javaslatokat nyújtottunk be, amelyek akár évente 30 milliárd euróval csökkenthetik az európai vállalatok költségeit. E javaslatok gyors elfogadása jelentős mértékben hozzájárulhatna a válság leküzdéséhez.
A Bizottság meggyőződése, hogy a csúcstalálkozóra készülvén az európai integrációval kapcsolatos lehetőségek és kockázatok egyértelműbben kirajzolódnak majd, mint valaha. Többek közt nyilvánvaló lehetőséget teremtene arra, hogy erőinket összpontosítva összehangoltan és céltudatosan lépjünk fel, és minden kreativitásunkat felhasználjuk ahhoz, hogy megerősödve kerüljünk ki a válságból. Ezzel ellensúlyozhatnánk azt a tényt, hogy az Amerikai Egyesült Államokkal ellentétben mi nem hozhatunk központi döntéseket, melyeket aztán mindenhol végrehajtanak, hanem el kell érnünk, hogy mind a 27 tagállam egyezségre jusson.
Ugyanakkor a kockázatok egyértelműbbek, mint valaha - a kockázatok, melyeknek mindannyian ki leszünk téve, amennyiben a mostani helyzetben egy vagy több tagállam a protekcionizmus vagy a gazdasági nacionalizmus mellett dönt a szolidaritás és a közös álláspont helyett. Közös iránytű nélkül, amely kivezet bennünket a válságból, mindannyian el fogunk veszni a válságot előidéző ködben.
Elisa Ferreira
Elnök asszony, soros elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! A válság súlyosabb, mint amire számítottunk és a munkanélküliség magasabb lesz, mint az előrejelzések mutatták. Jó okunk van, hogy azt gondoljuk, a tervezett európai ösztönző nem lesz elegendő, azonban az már most is egyértelmű, hogy túl sok időbe telik, míg elér az emberekhez.
A Parlament álláspontja mindezidáig egyértelmű és világos volt, és remélem, az is marad. Célunk a munkahelyek megőrzése és új munkahelyek teremtése a területi és társadalmi kohézió, valamint a szolidaritás szem előtt tartásával. A válság idején az emberek nem nyugodhatnak bele, hogy Európa nem rendelkezik megfelelő válaszokkal, és hogy Európa tehetetlenül áll a problémákkal szemben. Mit kér tehát a Parlament a Bizottságtól? A jelentéseken keresztül természetesen azt kéri, hogy koordinálja a nemzeti intézkedéseket, és hogy használjon fel minden rendelkezésére álló eszközt a cselekvésre. Valamint minden lehetőséget megad a Bizottságnak mint költségvetési hatóságnak ahhoz, hogy ezt végre is tudja hajtani. Arra kéri a Bizottságot, hogy indítson útnak egy, a foglalkoztatásra vonatkozó világos európai kezdeményezést, hangsúlyozva, hogy kulcsfontosságú a pénzügyi piacok szabályozására vonatkozó intézkedések végrehajtására, valamint a reálgazdaságnak nyújtandó hitelekre vonatkozó ütemterv elkészítése. Mit kér a Parlament a Tanácstól? Azt kéri, hogy újra fedezze fel a politikai akaratot, amely az európai terv megvalósításának mozgatórugója. Az Európai Unió a versenyről, de ugyanakkor az összetartásról és a szolidaritásról is szól. Az egységes piac nem működhet a szolidaritás és összetartás garanciája nélkül. Ezért cseréltük fel az európai tervhez való csatlakozás előtti nemzeti függetlenségünket Európára.
Jan Andersson
Elnök asszony! A válságot már kezdik érzékelni az emberek is, nő a munkanélküliség, mégpedig rohamos mértékben, és a válság társadalmi következményei is kezdenek jelentkezni. A visszaesés nagyobb mértékű, mint az elején gondoltuk. Magasabb munkanélküliség és súlyosabb társadalmi következmények várhatók.
Szeretnék egy pár szót intézni az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja felé itt a Parlamentben. Hökmark úr ugyan nincs jelen, de ő volt az, aki az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportjának javaslatát okolta a válságért. Ez olyan, mint lelőni a zongoristát, ha nem tetszik az ének. Természetesen vannak jobbközép és jobboldali kormányok Európában. Ezek a kormányok tétlenek és ezek tanúskodnak az összehangoltság és szolidaritás hiányáról.
Most a munkahelyekről, a szociális biztonsági rendszerekről és a közszféráról van szó. A csúcstalálkozó előtt azt üzenem a Bizottságnak és a Tanácsnak, hogy most kell cselekednünk, összehangoltan, elegendő erőfeszítést téve és szolidaritást tanúsítva. Most kell cselekednünk, nem várhatunk a májusi csúcstalálkozóra. A foglalkoztatással kapcsolatos kérdésnek az első napirendi pontok között kell szerepelnie.
(Taps)
Evgeni Kirilov
Köszönöm, elnök asszony! A kohéziós politika eredményesen hozzájárult a társadalmi és gazdasági problémák leküzdéséhez és a strukturális reformok végrehajtásához a tagállamokban és régióikban. Az eddig megszerzett tapasztalatok és a jelentős mértékű forrás-előirányzatok - több mint 340 milliárd euróról van szó egy 7 éves időtartamra - rendkívül fontosak a jelenlegi gazdasági válság idején, és kulcsfontosságú, hogy a pénzt fel is használják, a lehető legjobb módon, az európai polgárok és vállalkozások támogatására. Akkor, amikor minden egyes euróra szükség van a gazdaság helyreállítása érdekében, nem engedhetjük meg, hogy a támogatásokat rosszul használják fel. Ezért is üdvözöljük a szabályok egyszerűsítését és szorgalmazzuk azok megfelelő végrehajtását.
Verheugen úr, mai beszédében említette, hogy nem tudjuk, meddig fog tartani a válság, és ez igaz. Azonban egy dolgot mindenképpen ki kell mondanunk: a döntéseknek, amelyeket hozunk, és természetesen a jövő heti Európai Tanács által meghozott döntéseknek még ebben az évben eredményeket kell hozniuk. Én még azt is megkockáztatnám, hogy már a nyárra eredményeket kell felmutatnunk. Ezt várják tőlünk az európai polgárok; hogy végre meglássák a fényt az alagút végén, és hogy reményt lássanak a válságból való kilábalásra - mégpedig minél hamarabb.
Szeretnék egy megjegyzést tenni azokhoz a képviselőtársaimhoz fordulva, akik ma megpróbáltak gazdasági választóvonalat húzni a régi és az új tagállamok közé. Úgy gondolom, hogy az egész kohéziós politika, amelyről ma dönteni fogunk, ellentétben áll ezzel a javaslattal. Mindezt rendkívül károsnak tartom, és össze kell fognunk, hogy legyőzzük ezt. Köszönöm.
Elnök
Öt állásfoglalási indítványt kaptam, melyeket az eljárási szabályzat 103. cikkének (2) bekezdésével összhangban nyújtottak be.
A vitát lezárom.
A szavazásra ma, március 11-én, szerdán kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
John Attard-Montalto  
írásban. - 2008-ban, a megújított lisszaboni stratégia részeként iránymutatásokat fogadtunk el, melyek 2010-ig érvényesek. Az összes tagállamnak, beleértve Máltát, is ki kellett dolgoznia a munkahelyek számának növelését célzó stratégiákat. Foglalkoztatási iránymutatások készültek. Mindezek finanszírozása kulcsfontosságú, és az Európai Szociális Alap finanszírozhatja a rugalmasság és biztonság, illetve a szakismeretek javítása érdekében hozott azonnali intézkedéseket.
A rugalmas biztonság alatt olyan integrált szakpolitikai megközelítést kell érteni, amelynek célja a munkavállalók és a vállalkozások alkalmazkodóképességének javítása. Ezenkívül komoly erőfeszítéseket kell tennünk a szakképzés valamennyi szintjének javítása érdekében.
Elsőként szeretném leszögezni, hogy a szakismeretek javításának csak akkor van értelme, ha illeszkedik a munkaerőpiaci igényekhez.
Másodszor, három stratégiának elsőbbséget kell élveznie:
a munkavállalók és vállalkozások alkalmazkodóképességének javítása;
a foglalkoztatási arány növelése és a már foglalkoztatásban lévők munkában tartása a munkaerő-utánpótlás és a szociális védelmi rendszer működőképességének biztosítása érdekében;
a humántőkébe történő beruházások növelése jobb oktatás és szakképzés révén.
Adam Bielan  
Elnök úr! A vitát hallgatva az az érzésem támadt, hogy valamiféle versengés folyik itt a Parlamentben, afféle kötélhúzás: régi tagállamok az újak ellen. Úgy gondolom, hogy a vádaskodás és ujjal mutogatás nem fogja hirtelen megoldani a problémáinkat.
Mindenek előtt hadd emlékeztessek arra, hogy a polgárok figyelnek bennünket, és védelmet várnak tőlünk. Ez az a helyzet, amikor szeretnék látni, mire jó Európa. Ez a vita lehetőséget nyújt arra, hogy végiggondoljuk, hogyan korlátozhatjuk a válság társadalmi hatásait.
Igent mondunk a lisszaboni stratégiára, mert eredményeket hozott - a lisszaboni stratégiának köszönhetjük, hogy mintegy 7 millió új munkahely jött létre az Unión belül. A kérdés csak az, hogy milyen munkahelyek jöttek létre. Nagyon sok esetben ideiglenes vagy részmunkaidős állásokról van szó, a teljes idős foglalkoztatás tekintetében a foglalkoztatási arány gyakorlatilag változatlan.
Ez egyszerűen csak azt bizonyítja, hogy Európának meg kell tanulnia élni a lehetőségeivel. Csúcstechnológiai termékekbe kell beruháznunk, melyekhez viszont magasan képzett szakemberekre van szükségünk - ez a mi hozzáadott értékünk: egy olyan ágazat, amelyben nincs vetélytársunk. E tekintetben rendkívül fontos a pénzügyi támogatások igénybevételi időszakának meghosszabbítása és a pályázati eljárások egyszerűsítése, különösen az új tagállamok számára.
Sebastian Valentin Bodu  
A globális gazdasági válság mindannyiunkat váratlanul ért, legyen szó akár a bankokról, a multinacionális vállalatokról vagy a határokon átnyúló intézményi struktúrákról. A globális gazdaságot komoly csapás érte és tulajdonképpen a nemzetközi pénzügyi rendszer fennmaradása is kérdéses. Nem hinném, hogy bárki ellentmondana nekem, amikor azt állítom, hogy a jelenlegi problémák nagysága európai szintű összefogás igényel. A szolidaritás valójában megkerülhetetlen a válságból való kilábaláshoz.
Én Romániát - egy Európa délkeleti részén elhelyezkedő országot - képviselem az Európai Parlamentben. Csupán annyit mondhatok, hogy a 2008-as több mint 7%-os gazdasági növekedés a jelenlegi, egyre súlyosbodó, viharos gazdasági helyzetben lassan semmivé válik. Az Európai Bizottság által készített gazdasági fellendülési terv az öreg kontinens minden szegletében kell, hogy éreztesse hatását. Nem szabad, hogy Európa bizonyos részei magukra hagyva és tehetetlennek érezzék magukat egy olyan vészhelyzetben, amelyet nem ők idéztek elő.
Úgy gondolom, ez az elmúlt száz év legmerészebb politikai terve, az Európai Unió legkomolyabb megmérettetése. A kontinens országainak meg kell mutatniuk, hogy egységes erőt képviselnek. José Manuel Durão Barroso, az Európai Bizottság elnöke szerint Európát eredményei alapján fogják megítélni. Teljesen egyetértek ezzel a megállapítással.
Cristian Silviu Buşoi  
Úgy vélem, hogy egy gazdasági fellendülési tervre irányuló javaslat a jelenlegi válság idején üdvözlendő. Az Uniónak egységes, világos és hatékony álláspontot kell képviselnie a válság hatásainak - intenzitás és időtartam tekintetében történő - minimalizálása érdekében.
A pénzügyi szektor világosabb szabályozására van szükség, különösen a nagy kockázattal járó befektetések - mint például a fedezeti alapok - esetén.
A jelenlegi helyzetben rendkívül fontos a tagállamok közötti szolidaritás. Természetesen a tagállamoknak saját helyzetükhöz igazodó intézkedéseket kell elfogadniuk, de azok nem lehetnek ellentétesek a belső piaccal, vagy a gazdasági és monetáris unióval. A legfontosabb, hogy megkönnyítsük a hitelhez jutást, különösen a kis- és középvállalkozások számára, amelyek a gazdasági növekedés motorjai és a munkahelyteremtés szempontjából is fontosak. Állami intervenciós intézkedéseket azonban csak átmeneti jelleggel szabad alkalmazni, melyet követően szigorúan a versenyszabályokat kell alkalmazni.
Ezen kívül a válság leküzdése érdekében hozott intézkedéseknek egy felelős költségvetési politikába kell illeszkedniük. Jóllehet válságon megyünk keresztül, úgy gondolom, hogy különösen fontos, hogy - amennyire lehet - ragaszkodjunk a Stabilitási és Növekedési Paktumhoz, hiszen a költségvetési hiány növelése hosszú távon végzetes következményekkel járhat, főleg a jövő generációi számára.
Daniel Dăianu  
írásban. - Joaquín Almunia biztos nem rég úgy nyilatkozott, hogy az eurozóna azon államai, amelyek komoly nehézségekkel szembesülnek, támogatást kaphatnának más uniós tagállamoktól. A kollektív segítség lehetőségének felkínálása vajon miért nem irányult az eurozónához nem tartozó országok felé is? Lehet, hogy vannak problémák a Lettországnak és Magyarországnak nyújtott támogatási csomagokkal. A nagy egyensúlyhiány csökkentése alapvetően józan lépés. Azonban a kivitelezés módja perdöntő. Drasztikusan visszaszorítsuk-e a költségvetési hiányt, miközben a magánszektor drámai ütemben építi le tevékenységét? A prociklikusságot meg kell akadályoznunk a felívelés és a visszaesés idején is. Ha nem az állami költségvetés a fő oka a tetemes méretű külső hiánynak, akkor miért kell a leépítés nagy részét átvállalnia? Idézzük fel a tíz évvel ezelőtti ázsiai válság során szerzett tanulságokat! Politikánk kidolgozása során azt is végig kell gondolnunk, hogyan tudjuk megakadályozni az új tagállamok valutái elleni spekulatív támadásokat. Csupán a költségvetési hiány drasztikus csökkentése e tekintetben sem igazán nyújtana segítséget. Remélhetőleg az elkövetkező ECOFIN-ülések a pénzügyi támogatásokkal kapcsolatban jobb megoldásokat dolgoznak majd ki. Ezen kívül, amikor a Nemzetközi Valutaalap is részt vesz a támogatási csomagokban, a jelenlegi rendkívüli helyzetben felül kell vizsgálnia a makrogazdasági egyensúlyhiányok kezelésére alkalmazott hagyományos megközelítését.
Vasilica Viorica Dăncilă  
írásban. - (RO) Romániának ki kell használnia a strukturális alapok nyújtotta új lehetőségeket.
A romániai központi és helyi állami hatóságoknak minél gyorsabban és hatékonyabban ki kellene használniuk az Európai Bizottság által felkínált, a közösségi strukturális alapokhoz való hozzáférés megkönnyítésére vonatkozó lehetőséget. Az alapokhoz való hozzáférés azért szükséges, mert azok révén lehetséges az új munkahelyek teremtése, a szakmai átképzésekhez szükséges képzések nyújtása az életen át tartó tanulás programján keresztül, valamint a kis- és középvállalkozások támogatása.
A közösségi források elosztásának felgyorsítása és egyszerűsítése elősegítheti a gazdasági fellendülést a célzott területekre történő tőkeinjekció révén. Gyorsabb és rugalmasabb lesz a kifizetés, és egy összegben történik, ami lehetővé teszi, hogy a szükséges projekteket rövid időn belül végrehajtsák az olyan területeken, mint az infrastruktúra, az energia vagy a környezet.
Ugyanakkor a román hatóságoknak az uniós eljárásoknak megfelelően biztosítaniuk kell a projektek társfinanszírozásához szükséges önrészt annak érdekében, hogy az uniós pénzek beérkeztével a projekteket a lehető leggyorsabban végre lehessen hajtani.
Az európai vezetők javaslatai olyan intézkedéssorozatra irányulnak, amelyek a tagállamokban felgyorsítanák a legfontosabb beruházásokat nemzeti és regionális szinten, miközben egyszerűsítenék a támogatásokhoz való hozzáférést és növelnék a kis- és középvállalkozások számára rendelkezésre álló pénzügyi forrásokat.
Dragoş Florin David  
Az európai uniós tagállamok fő közös jellemzői a demokrácia, stabilitás, elszámoltathatóság és a kohézió. Evgeni Kirilov a "Kohéziós politika: reálgazdasági beruházások” című jelentése kiemeli e közös jellemzők fontosságát mint legfőbb követelményt a társadalmi és gazdasági szakpolitikák terén kidolgozandó közös stratégia szempontjából. Az európai gazdaság most a globális pénzügyi válság és az elmúlt hatvan év legsúlyosabb recessziójának következményeit nyögi. Arra kell biztatnunk a tagállamokat, hogy keressék a kohéziós politika és más közösségi finanszírozási források, mint például a TEN-t, a TEN-E, a kutatási és technológiafejlesztési tevékenységekre vonatkozó hetedik keretprogram, a versenyképességi és innovációs keretprogram, valamint az Európai Beruházási Bank és az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank közti szinergia lehetőségét. Ezzel egyidejűleg a tagállamoknak egyszerűbbé és könnyebbé kell tenniük a JESSICA, JASMINE és JEREMIE programok nyújtotta pénzügyi eszközökön keresztül a finanszírozáshoz való hozzáférést annak érdekében, hogy a kis- és középvállalkozásokat és az aktuális kedvezményezetteket a források igénybevételére ösztönözzék. Végezetül gratulálni szeretnék az előadónak, Kirilov úrnak a jelentés összeállításáért.
Bairbre de Brún  
Gazdasági bizonytalanság idejét éljük. Az Európai Uniónak meg kell vizsgálnia, vajon van-e rá lehetőség, hogy rugalmasságot biztosítson a nemzeti és regionális hatóságoknak annak érdekében, hogy nagyobb felelősséggel rendelkezzenek az alapoknak a rendkívüli helyzet kezelésére történő felhasználásában.
Huebner biztos "Kohéziós politika: reálgazdasági beruházások” című tervében szereplő intézkedések gyakorlati intézkedések, amelyeket a helyi hatóságoknak késlekedés nélkül alkalmazniuk kellene.
Az Európai Regionális Fejlesztési Alapot (ERFA) most fel lehet használni a lakótelepi lakásokba történő ökológiai beruházások részleges finanszírozására, amit ki kellene használnunk a válság által súlyosan érintett építőiparban a munkahelyteremtés és munkahelyek megőrzése érdekében, valamint azért, hogy közelebb kerüljünk az éghajlatváltozási kötelezettségvállalások teljesítéséhez.
Az Európai Szociális Alapból történő méltányossági kifizetések valóban ösztönözhetnék a nehézségekkel küszködő állami szektort és a kis- és középvállalkozások számára is előnyösek lennének a pénzösszegek hozzáférhetőségének megkönnyítésére javasolt változtatások.
Ez a lépés megfelelő irányba mutat. A Kirilov-jelentés lisszaboni stratégiával kapcsolatos néhány megjegyzését sajnálatosnak tartom.
Adam Gierek  
Hogyan küzdhetjük le a pénzügyi válságot? (Az európai gazdasági fellendülés terve.) A pénzügyi válságot rövid- vagy hosszútávon próbálhatjuk megoldani. A rövid távú megoldás arra épül, hogy kiiktatjuk a betegségeket, melyeket az utóbbi évtizedekben szereztünk, és amelyek a bankok likviditási hiányához, a "fertőzött” kötvények forgalomban maradásához és a pénzügyi politika és az átfogó politika közti koherencia hiányához vezettek.
A bankoknak pénzügyi támogatást nyújtó országok nem iktatják ki a válság okait. A válság alapvető oka, véleményem szerint, a gazdaságot irányító neoliberális mechanizmus, vagyis a rövid távú profit hajszolása a hosszú távú érdekek figyelmen kívül hagyásával - hogy csak egy jellemzőt említsek.
A hosszú távú megoldás tehát az, ha a gazdaság működését irányító mechanizmusokat változtatjuk meg és szakítunk az úgynevezett szabadpiac dogmáival. Nem kell, hogy a tagállamok és az Európai Bizottság vegye át a helyét a verseny szempontjából lényeges piaci mechanizmusoknak, de felelősségük van abban, hogy a kóros elváltozások megelőzése érdekében közbeavatkozzanak. Ez először is azt jelenti, hogy a rövid távú profit nem homályosíthatja el a hosszú távú érdekeket, amelyek az infrastruktúra fejlesztése, középületek felépítése, a természeti környezet védelme vagy például új, esetenként kevésbé nyereséges energiaforrások felkutatása révén érhetők el.
Másodszor, a tulajdonlás minden formáját ugyanúgy kell kezelni, és az egyik vagy másik kiválasztását a tulajdonforma gazdálkodási hatékonyságától kell függővé tenni.
Harmadszor, a tagállamoknak és az Európai Bizottságnak mind a pénzügyi, mind pedig az átfogó politikai irányítás koordinálásának felelősségét fel kell vállalni.
Negyedszer, a tagállamoknak és az Európai Bizottságnak módszereket kell kidolgoznia a nemzetközi valuta- és pénzügyi piac koordinálására, melyek a spontán működés következtében ki vannak téve a spekuláció veszélyének.
Genowefa Grabowska  
A gazdasági válság elérte Európát. Először a fejlett gazdaságokat érintette, majd kiterjedt a fejlődő és a feltörekvő gazdaságokra is. A legutóbbi előrejelzések 2009-re -1%-os, vagy még alacsonyabb gazdasági fejlődést prognosztizálnak. Az Európai Közösséget érintő egyik legsúlyosabb recesszióval állunk tehát szemben.
Egyetértek az előadóval a tekintetben, hogy az egyes országok által megtett intézkedések most nem elegendőek, még akkor sem, ha azokat a legveszélyeztetettebb szektoroknak juttatott tőketranszferek támogatják. Gazdaságaink egymással összefonódnak és a válság globális, éppen ezért a helyreállításra irányuló intézkedéseknek továbbra is globális jellegűeknek és globális méretűeknek kell lenniük. Ezen kívül érvényesülnie kell az EU alapelvének, a szolidaritás elvének is. Csupán ez teszi majd lehetővé az Unión belüli területi és társadalmi kohézió megőrzését. Úgy vélem, hogy az ilyen válságok idején a szolidaritás elve új politikai dimenziót is nyer.
Továbbá osztom a jelentésben a válság által érintett átlagemberek helyzete iránt kifejezésre juttatott aggodalmat. Ismét elérhetővé kell tennünk a hiteleket a családok és cégek, főként a kis- és középvállalkozások számára, amelyek az európai gazdaság sarokkövei. Csupán ez a célkitűzés, valamint a polgárok megtakarításainak védelme igazolhatja az állami források felhasználását a fellendülési tervben. Amennyiben az európai fellendülési terv részeként az adóparadicsomok megszüntetését is el tudnánk érni, a válság elleni küzdelem bizonyára könnyebb és hatékonyabb lenne.
Louis Grech  
írásban. - Ahogy egyre erősödik a pénzügyi válság, és egyre kevésbé látjuk a végét, úgy lesz, véleményem szerint, egyre több forrásra szükség ahhoz, hogy stabilizáljuk az európai gazdaságot és megállítsuk a visszaesést. További lassító tényező a munkanélküliség folyamatos növekedése és a rendkívül nagy munkaerőpiaci bizonytalanság. A hitelek hozzáférhetetlensége az állami költségvetési hiány növekedésével együtt még mindig komoly problémát jelent és kulcsfontosságú tényező a gazdasági recesszió sikeres és hatékony kezelésében. Rendkívül fontos, hogy helyreálljon a megfelelő hitelfolyósítási képesség, és hogy a rendelkezésre álló pénz a gazdaság élénkítésére fordítódjon, azaz a családokhoz és a vállalkozásokhoz kerüljön. Fontos, hogy olyan kezdeményezéseket hozzunk létre, amelyek vonzzák a tőkebefektetést. Sajnos jelenleg nem rendelkezünk olyan európai mechanizmussal vagy intézménnyel, amely összehangolhatná és integrálhatná a kontinens gazdasági fellendülését, így kénytelenek vagyunk toldozott-foldozott megoldásokat használni, ami összességében könnyen kudarcot vallhat, hiszen a tagállamok gazdaságai igen nagy mértékben függenek egymástól. Az európai gazdaság fellendítésére irányuló igyekezeteknek kéz a kézben kell haladnia a szabályozás átalakításával a válságot előidéző hibák újbóli elkövetésének elkerülése érdekében. A szabályozás hiánya és a gyenge felügyelet volt a probléma gyökere, ezért újra be kell vezetnünk a hatékony szabályozást.
Pedro Guerreiro  
Csak akkor érthetjük meg az Unió országait, beleértve a Portugáliát is érintő súlyos társadalmi-gazdasági helyzetet, ha felidézzük az "integrációs folyamat” célkitűzéseit, és hogy azok milyen módon idézték elő a jelenlegi kapitalista válságot, melynek egyik epicentruma az EU.
Az elmúlt 23 évben az EGK/EU a tőke mozgását és a gazdaság "financializálódását” szorgalmazta, liberalizálta a piacokat és ösztönözte a privatizációt, elősegítette a vállalatok fúzióját és ösztönözte a túltermelést, áttelepítette és leépítette a termelési kapacitást, néhány kiváltságos gazdasági hatalmát támogatta mások függőségbe kerülése árán, támogatta a munkavállalók kizsákmányolását és a munka termelékenységéből fakadó nyereségek tőkésítését, központosította a megtermelt javakat és növelte a társadalmi egyenlőtlenségeket és regionális különbségeket - mindezt a hatalom legfőbb birtokosai és a nagy gazdasági és pénzügyi csoportok irányítása alatt. Ezek a helyrehozhatatlan kapitalista válság mélyén rejlő okok.
Nem a válság, hanem a kapitalizmus természetéből fakadó politikák állnak a munkanélküliség, a bizonytalanság, az alacsony bérek, az egyre romló életkörülmények, a szegénység, a betegség, az éhezés, valamint a munkavállalókra és a lakosságra nehezedő egyre súlyosabb problémák hátterében.
Ezért üdvözöljük a CGTP-IN, a portugál munkavállalók általános szakszervezete által március 13-ra tervezett nagyszabású tüntetést, a munkahelyteremtés, a magasabb bérek és a jogok kiszélesítése irányába történő változások érdekében.
Gábor Harangozó  
írásban. - Az Uniónak minden erőfeszítést meg kell tennie annak érdekében, hogy következetes keretszabályozást alakítson ki a globális pénzügyi válság kezelésére. Amennyiben helyre akarjuk állítani a közbizalmat és a pénzügyi rendszer megfelelő működését, minél gyorsabban cselekednünk kell a foglalkoztatás és a gazdasági tevékenység megőrzése érdekében. A recesszió negatív hatásainak enyhítése, valamint a szociális normák és a foglalkoztatási szint megőrzése érdekében bizonyos változtatásokat kell eszközölnünk a rendelkezésre álló forrásokhoz való hozzájutás megkönnyítésére, a jobb átláthatóság és megfelelőbb kezelés biztosításával. A legutóbbi EIT Tanács következtetéseiben felszólít az "Európai Szociális Alapon keresztül történő gyors intézkedések foganatosítására a foglalkoztatás támogatása érdekében, különösen a lakosság legkiszolgáltatottabb csoportjai körében, és különös tekintettel a legkisebb vállalkozásokra a nem bér jellegű költségek csökkentése révén”. Ezért arra szeretném kérni a következő tanácsi csúcs résztvevőit, hogy komolyan vegyék fontolóra, hogy a pénzügyi vagy gazdasági visszaesés által leginkább sújtott országokban átmeneti jelleggel társ-finanszírozási eszközök igénybevételével lehetővé váljon a nem bérjellegű költségek csökkentése a munkahelyteremtés és a munkahelyek megőrzésének biztosítása érdekében. A lehető legnagyobb figyelmet kell szentelnünk a társadalom legkiszolgáltatottabb csoportjainak, különös tekintettel azokra, akiket a legsúlyosabban érintenek a gazdasági és szociális visszaesés következményei, annak elkerülése érdekében, hogy a válság tovább szélesítse a különbségeket, és veszélybe sodorja az Unió valamennyi területének kiegyensúlyozott fejlődését.
Tunne Kelam  
írásban. - A szolidaritás ma Európa egyik legfontosabb értéke. A jelenlegi válságban azonban az európai szolidaritás meggyengülésének jelei mutatkoznak.
Minden korábbinál jobban el kell kerülnünk a tagállamok közti különbségtételt, el kell kerülnünk az olyan besorolásokat, hogy régi és új, vagy nagy és kicsi. Az eurozóhoz tartozó és az eurozónán kívüli tagállamok közti különbség nem adhat alapot arra az eurozóna tagállamainak, hogy ebből a kiváltságos helyzetből szemlélve diktálják a jövőt. A döntéshozatalban minden tagállamnak egyenlő részvételt kell biztosítani. Minden tagállamnak biztosítani kell a jogot ahhoz, kifejezhessék problémáikat és aggodalmukat a lehetséges európai megoldások megtalálása érdekében.
Európának olyan mozgatóerőre van szüksége, amelynek segítségével a lehető legkisebb kár elszenvedésével lábalhat ki a válságból. A protekcionizmus nem lehet válasz a gazdasági válságra. Ellenkezőleg - továbbra is a nyitottság és a versenyszellem kell, hogy tevékenységünk alapját képezze. A jelenlegi visszaesést kihasználva tehát még több pénzt kell befektetnünk az innovációba, a kutatásba és a fejlesztésbe.
Más szóval a válság a lisszaboni stratégia végrehajtására kell, hogy ösztönözzön. Csak e szolidaritásra épülő stratégia teljes kiaknázása biztosíthatja a munkahelyteremtést és az európai gazdaság fenntarthatóságát.
Magda Kósáné Kovács  
A sérelmeket rangsorolni nem érdemes. A közösen átérzett fájdalom azonban erőforrásokat és szándékokat mozgósít. Sokan idézik az 1929-es válságot, pedig annak hatásaként jött II. világháború már két különböző útra vezette Európát. A volt keleti blokk országait ráadásul traumaként érte a rendszerváltás is, de itt és most mindannyiunkat egyformán fenyeget a jeleit korábban mutató, mégis váratlan globális pénzügyi-gazdasági válság.
A válság pillanatától kezdve Európa útja nem lehet többet elágazó, de még több párhuzamos út rendszere sem, nincs két sebesség. A spekulatív tőkét leszámítva mindenki vesztésre áll, legfeljebb a mérték különbözik. A közös piac paradigmája ebben a helyzetben csak akkor maradhat életképes és versenyképes, ha együttesen koordinált közös válaszokat adunk. A protekcionizmus kísértete nem ad jó tanácsokat!
A tagállamok feladata, hogy saját pénzügyi terveiket egymással együttműködve dolgozzák ki, melyet az Uniónak úgy kell kiegészítenie, hogy kinek, kinek az erejéhez mérten adjon támogatást, ugyanakkor abból azok a tagállamok és polgárok is pozitív egyenleggel jöjjenek, akik a sorban hátrébb állnak. A közép-kelet-európai térség részben történelmi okok, részben annak következményeként, hogy az euró hiánya a bizalmatlanságot és a spekulatív tőkét ellenünk fordította ebben a sorban hátrébb szorult. És noha az egyes uniós tagországok közé nem tehető egyenlőségjel, határozottan állítom, hogy Európai szinten van szükség olyan támogatási rendszer kidolgozására, amely lehetővé teszi a szolidaritás jegyében a tagországonkénti megfelelő segítségnyújtást.
Marian-Jean Marinescu  
Az európai gazdasági fellendülési tervben felvázolt valamennyi alapelvnek tükröződnie kell a nemzeti gazdasági fellendülési tervekben.
A rendelkezésre bocsátott uniós alapokat elsődleges fontosságú projektekre kell felhasználni, és igazságosan kell elosztani a tagállamok között, az egyedi esetek figyelembe vételével.
A rendelkezésünkre álló valamennyi lehetőséget hatékonyan kell kihasználnunk. Ezért is kulcsfontosságú az uniós alapok nyújtotta lehetőségek hangsúlyozása, hiszen azok felgyorsítják és rugalmasabbá teszik a terv végrehajtását.
A projekteket gyorsan és hatékonyan kell végrehajtani, hogy a munkaerőpiac azon szeletét erősíthesse, amelyik éppen nehéz helyzetben van. Ezért is van szükség az adminisztratív eljárások, különösen az eljárások időkeretének radikális csökkentésére, hiszen szeretnénk biztosítani a folyamat azonnali hatékonyságát.
Ezen kívül az elfogadandó intézkedések közül az adóparadicsomok elleni hatékony küzdelemre irányuló jogi szabályozó keret elfogadása elengedhetetlenül fontos.
Nyilvánvaló, hogy az állami támogatásokkal csínján kell bánni a versenytársakkal kialakuló problémák elkerülése végett. Ugyanakkor azonban e támogatásoknak a munkaerő-felhasználás szempontjából előnyös hatásait is komolyan mérlegelni kell, különösen olyan helyzetekben, amikor a támogatás elengedhetetlenül szükséges.
Iosif Matula  
Az Európai Bizottság komoly összegeket szán az energiahatékonyság terén történő beruházásokra, a megújuló energiaforrások előállítására, valamint a transzeurópai szállítási és energiahálózatokra. Csak azáltal biztosíthatjuk, hogy a jövőben ne következzen be az Unió bizonyos régióiban nemrég bekövetkezett gáz- és energiaválsághoz hasonló helyzet, ha végrehajtjuk a megfelelő szakpolitikai intézkedéseket ezen a téren.
Az európai gáz- és energiahálózatok összekapcsolása biztosítja a szolidaritás elvének alkalmazását: a tagállamok importálhatnak, vagy akár exportálhatnak is természetes forrásokat, normál körülmények között, válság idején is.
Ezzel kapcsolatban a tagállamoknak ki kell használniuk a strukturális alapok nyújtotta lehetőségeket az infrastruktúra, az energia és a környezet terén kialakítandó projektek támogatására.
A projektek minőségének javítása és a végrehajtás hatékonysága érdekében az uniós tagállamoknak teljes mértékben ki kell használniuk az Európai Bizottság által felajánlott technikai segítségnyújtást.
Alexandru Nazare  
Dicséretes a gyorsaság, amellyel az uniós intézmények megfogalmaztak bizonyos megoldási javaslatokat a jelenlegi gazdasági válságra vonatkozóan. Szeretném azonban felhívni a figyelmet néhány olyan szempontra, amely további megfontolást igényel.
Először is az energiainfrastruktúra projektek finanszírozására térek ki. Alapvetően rossz megközelítésnek tartom azt, hogy a lehető legtöbb projekt támogatására osszuk szét a pénzt, mivel fennáll annak a kockázata, hogy nem tudjuk fedezni a projekt végrehajtásához szükséges költségvetést. A Nabuccóról szóló vitát követően az a benyomásom, hogy a tűzzel játszunk. Nem tehetjük meg, hogy bejelentjük, hogy 250 millió euróval támogatjuk a Nabuccót, aztán azt mondjuk, hogy 50 millió euróval csökkentjük a finanszírozását, majd a végén azzal zárjuk, hogy tisztán magánberuházásból kell megoldani. A Nabucco projekt haszna vitathatatlan, és nem engedhetjük meg magunknak, hogy politikai vagy gazdasági okok miatt halogassuk.
Másodszor, úgy vélem, hogy el kell kerülnünk a protekcionizmus csapdáját, melynek kihatása lenne a belső piac működésére. Jóllehet a válság nem egyenlő mértékben sújtja az Unió különböző országait, egységesen kell reagálnunk rá, a kohéziós politika célkitűzéseivel és a belső piac alapelveivel összhangban. Feltétlenül szükségesnek vélem e módosítások hatásának értékelését az új, 2014-2020-as pénzügyi kerettervben foglalt intézkedések hatékonyságának javítása érdekében.
Rareş-Lucian Niculescu  
Az EU költségvetésének egyharmadáért felelős kohéziós politika ugyan nem válságkezelő eszköz, azonban a reálgazdaságba történő beruházások legnagyobb forrása, mely hatalmas lehetőségeket rejt magában, különösen a hátrányos térségek számára. Következésképpen szeretném felhívni a figyelmet arra, hogy megoldást kell találnunk az európai régiók jobb vertikális szerveződésének kialakítására.
Hangsúlyozni szeretném, hogy a jelenlegi rendkívüli gazdasági helyzetben különösen fontos a rugalmasság javítása a strukturális alapok hozzáférhetősége tekintetében. Üdvözlöm továbbá az energiahatékonyság és a megújuló energiaforrások terén történő befektetések támogatásának kiterjesztését a lakás- és tiszta technológia ágazataira.
Sirpa Pietikäinen  
Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Múlt héten a Bizottság benyújtotta a gazdasági válságról szóló közleményét a Tanácsnak a hó végén esedékes ülésére. Az európai gazdasági ösztönző csomag eredményeinek első értékelését is átadta a Bizottság. A kezdeti eredményeket jónak ítéli; becslése szerint a fellendülési intézkedések a 2009-2010-es időszakra nemzeti és európai szinten összesen a GDP 3,3%-nak megfelelő értéket tesznek ki.
Gratulálok az előadónak az igen dicséretre méltó jelentésért. Különösen fontosnak vélem, hogy hangsúlyozza a tagállami intézkedések összehangolásának szükségességét. A protekcionista tendenciák megjelenése különösen aggasztó. Lehet, hogy a tagállamok szavakban biztosítanak az összetartás szándékáról, azonban a tettek terén egészen más tapasztalható. Rendkívül fontos, hogy az EU vezetői a szerint hozzák meg a döntéseket, amit mondanak, és ne engedjenek a protekcionista nyomásnak, amely egyes országokban vitathatatlanul erős.
Az EU-nak új, ambiciózus lépést kell tennie a lisszaboni stratégia továbbvitelére. Új uniós ösztönző csomagra van szükség, amely támogatást nyújt az új iparágaknak, és amely a versenyképesség és növekedés alapját képezheti. Amennyiben olyan területeken történnek beruházások, mint az öko-modernizáció, a megújuló energiaforrások és az energiahatékonyság, lehetségessé válik az ágazat egészséges átalakítása.
A válság egyben lehetőség is. Lehetőség az egész páneurópai és globális pénzügyi szerkezet átalakítására. A válság arra is lehetőséget teremt, hogy a gazdasági növekedést egészen más alapokra helyezzük - a megújuló energiaforrásokra és az energiahatékonyságra. Az úgynevezett "New Green Deal”-t kell megtenni a fellendülés és az új növekedés alapjául. Így az új munkahelyek létrehozásával és az innováció bevezetésével együtt az éghajlatváltozás kihívásaira is válaszolunk.
Zita Pleštinská  
Az európai gazdaság a globális pénzügyi válság következményeit nyögi, és az elmúlt 60 év legnagyobb és legkomolyabb visszaesését tapasztaljuk. A válság rendkívüli megmérettetés Európa számára. Érinti a vállalatokat és az átlagembereket és családjaikat egyaránt. Sokan félelemben élnek, különösen a munkahelyek elvesztése miatt, és az Uniótól várják a segítséget.
Európa nem lehet csupán 27 nemzeti érdek összessége. Szolidaritáson kell alapulnia, valamint a tagállamoknak és régióknak készséget kell mutatniuk a programjaikban foglalt célkitűzések mihamarabbi végrehajtására.
A gazdasági válság idején még egyértelműbb, hogy a lisszaboni célkitűzéseket kell szem előtt tartani, különösen a foglalkoztatás területén. A kohéziós politika rendelkezik azokkal a pénzügyi eszközökkel, melyeket a válság ideje alatt fokozottan és rugalmasan kell alkalmaznunk. Az EU 2007-2013 közötti időszakra vonatkozó kohéziós politikája jelentős mértékben hozzájárulhat az EU növekedést és foglalkoztatást célzó, a hétköznapi embereket, a vállalatokat, az infrastruktúrát, az energiaszektort, valamint a kutatást és innovációt összekapcsoló megújult lisszaboni stratégiájában megfogalmazott célkitűzések végrehajtásához. A koordinációt javítanunk kell, a protekcionizmust és a demagógia minden formáját pedig el kell hagynunk. Újra be kell indítanunk a tőkeáramlást és a tőketranszfereket.
Meg vagyok győződve, hogy az innovációba, az új technológiákba és az öko-innovációkba történő beruházások új lehetőségeket hoznak majd, amelyek döntő hatással lesznek a jelenlegi pénzügyi válság hatékony kezelésére. Ki kell iktatnunk az akadályokat, és létre kell hoznunk a megújuló energiaforrások valódi belső piacát.
Katrin Saks  
Szeretném megköszönni az előadónak, Ferreira asszonynak az aktuális és időszerű jelentést. A jelenlegi válságos helyzetben rendkívül fontos, hogy a rendelkezésre álló alapokat teljes mértékben kihasználjuk. Sajnálatos, hogy a strukturális és kohéziós alapok támogatására az új pénzügyi tervezés alapján jogosult tagállamok nagy része nem tudta felhasználni az alapokat. Ez hazámra, Észtországra is érvényes. Ennek több oka van: az elsődleges probléma a tagállamok saját adminisztratív kapacitásának hiánya; ezen a területen sokat tehetnének maguk a tagállamok, és javíthatnák az adminisztráció működését is. A második ok az Európai Unión múlik. Fontos, hogy az EU rugalmasabbá tegye a feltételeket. Problémák vannak például azokkal a programokkal, melyeknek a kiadásait előre kell állni, a finanszírozásuk csak utólag történik. Most nehéz kölcsönhöz jutni e kiadások fedezéséhez. Rendkívül fontos kérdés, hogy milyen intézkedéseket tervez az Európai Bizottság az előlegkifizetésekkel kapcsolatban. A másik lényeges kérdés az önfinanszírozás mértéke a jelenlegi körülmények között - e tekintetben megfontolandó a nagyobb rugalmasság biztosítása. A harmadik fontos kérdés a felügyeleti mechanizmus kérdése - jelenleg egyértelműen nehézkes a bürokrácia.
Köszönöm a jelentést.
Theodor Dumitru Stolojan  
Néhány tagállam esetében, ideértve a balti államokat, Romániát vagy Magyarországot is, a pénzügyi válság és a globális recesszió rávilágítottak azokra a strukturális egyensúlyhiányokra, amelyek a közvetlen külföldi befektetések beáramlására és a külső adósságra épülő gyors ütemű gazdasági növekedés ideje alatt halmozódtak fel.
Valamennyi uniós gazdasági fellendülési tervnek figyelembe kell vennie, hogy ezeknek az országoknak jelentős mértékű külső finanszírozásra van szükségük ahhoz, hogy fedezzék az áruk és szolgáltatások kereskedelme terén jelentkező hiányt. Külső finanszírozás hiányában a szóban forgó országok arra kényszerülnek, hogy óriási, minden átmenet nélküli kiigazításokat eszközöljenek, amelyek teljesen eltörlik az előző évek alatt megszerzett jóléti juttatásokat, meggyengítik az EU-n belüli kohéziót és még a térség stabilitását is veszélyeztethetik.
A Tanácsnak és az Európai Bizottságnak egyértelműen felelőssége van abban, hogy megoldásokat találjon a szükséges külső finanszírozásra. A szóban forgó tagállamok felelőssége pedig, hogy a külső finanszírozás ideje alatt hajtsák végre azokat a strukturális reformokat, amelyek kiigazítják a felhalmozott egyensúlyhiányokat.
Margie Sudre  
A regionális politika a reálgazdaságba történő európai beruházások elsődleges forrása. A finanszírozás felgyorsítása és egyszerűsítése elősegítheti a gazdasági fellendülést azáltal, hogy növeli a célzott ágazatok likviditását.
A Bizottság által javasolt gyorsabb, rugalmasabb, egyösszegű, átalánydíjas kifizetések lehetővé fogják tenni a projektek azonnali végrehajtását az infrastruktúra, az energia és a környezet területén.
A nemzeti és a regionális hatóságoknak ki kell használni ezeket a lehetőségeket és a lehető legjobban fel kell használni a strukturális alapokat a foglalkoztatás növelése, a kis- és középvállalkozások, a vállalkozói szellem és munkához kapcsolódó képzések elősegítése érdekében, miközben saját részről is, a társfinanszírozásnak megfelelő szabályok alapján, biztosítják a hozzájárulást annak érdekében, hogy az adott célra szánt forrásokat teljes egészében fel lehessen használni.
Felhívom a regionális tanácsokat és a francia tengerentúli megyék prefektusait mint a strukturális alapok kezeléséért felelős hatóságokat, hogy készüljenek fel ezekre a változásokra annak érdekében, hogy regionális programjaikat késlekedés nélkül a növekedés és munkahelyteremtés legjobb lehetőségeit kínáló projektekre összpontosíthassák.
A francia tengerentúli megyékben uralkodó jelenlegi nyugtalan állapotok és a Réuniont érintő ellenállási mozgalom fényében új helyi fejlesztési kezdeményezéseket kell felkutatnunk és minden befolyásunkat latba kell vetni, beleértve az Európai Unió által kínáltakat is
Silvia-Adriana Ţicău  
Az európai gazdasági fellendülési tervről szóló 2008. decemberi uniós közlemény felsorolja azokat a területeket, amelyeken az EU az elkövetkező néhány évben a gazdasági növekedés és a munkahelyek megőrzése érdekében beruházásokat fog eszközölni. Ezek a következők: a kis- és középvállalkozások támogatása az EBB-n keresztül folyósítandó mintegy 30 milliárd eurónyi összeggel; a transzeurópai energiahálózatra és a szélessávú összeköttetésekre irányuló infrastrukturális projektek beruházásainak felgyorsítása, mintegy 5 milliárd eurónyi összeget szánva az épületek energiahatékonyságának javítására; kutatásra és innováció.
Az intézkedéseket jogalkotási javaslatokkal kell támogatni, melyek a pénzügyi keretet is biztosítják. Az európai gazdasági fellendülési terv részeként megvalósítandó energiaügyi projektek finanszírozására irányuló 2009. januári rendeletjavaslat nem irányoz elő keretösszeget az épületek energiahatékonyságának növelésére. Úgy gondolom, nem jól teszi az Unió, ha most, a gazdasági válság idején nem biztosítja az elsődleges fontosságú projektek pénzügyi hátterét. Az épületek energiahatékonysága olyan terület, amely mintegy 500 000 munkahelyet teremtene az EU-ban, javítaná a polgárok életminőségét és a megújuló energiaforrások használatának előmozdításán keresztül hozzájárulna a fenntartható gazdasági fejlődéshez. Én személy szerint úgy gondolom, hiba lenne a jelenlegi Európai Bizottság részéről, ha nem támogatná az épületek energiahatékonyságának növelését pénzügyi intézkedések és eszközök használatán, megfelelő költségvetési intézkedéseken és egy európai szintű erőteljes politikai üzeneten keresztül.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
Elnök asszony, a mai napon egy, a lisszaboni stratégia prioritásaihoz kapcsolódó gazdaságélénkítési tervet vitatunk meg. Jóllehet néhány év már eltelt a lisszaboni stratégia meghirdetése óta, nyilvánvaló, hogy a végrehajtása még nem történt meg. Azaz dokumentumokat készítünk, amelyeket viszont nem valósítunk meg. Ezt egy bizonyos szokás is megerősíti, ami egyenesen normává vált ebben a Parlamentben, azaz, hogy olyan szabályozásokkal árasztjuk el a polgárokat, amelyek sok esetben még meg is nehezítik az életüket, és amelyeknek semmi jelentős hatása nincs életszínvonaluk javulására.
Ráadásul az egyre növekvő pénzügyi válság arra utal, hogy az Európai Bizottság és a Tanács teljesen elszakadtak a hétköznapi társadalmi problémáktól. Lényegében a Bizottságnak nincs megfelelő cselekvési terve a növekvő válság kezelésére. Mindenki látja, hogy az egyes országok saját válságkezelési intézkedéseket állítanak össze, és hogy a központilag irányított, ötszázmillió főt érintő piac nem képes valódi hatást gyakorolni a válság alakulására.
Az utóbbi években Kelet-Európa országai folyamatosan azt hallgatták, hogy privatizálni kell a bankokat, azaz, hogy alá kell rendelni őket a nyugat-európai bankoknak. Naívan meg is tették, és most éppen ezek a bankok spekulálnak és teszik tönkre az EU új tagállamainak gazdaságait.
