EU 2020 - Opatření v návaznosti na neformální zasedání Evropské rady dne 11. února 2010 (rozprava) 
Předseda
Dalším bodem programu je rozprava o prohlášení Rady a Komise: EU 2020 - Pokračování neformálního zasedání Evropské rady z 11. února 2010
Předseda
Van Rompuy, jelikož toto je vaše první vystoupení na plenárním zasedání Evropského parlamentu, souhlasíme s tím, že by váš projev mohl být trochu delší. Předseda Evropské rady pan Van Rompuy by rád tomuto Parlamentu představil svůj pohled na další otázky, institucionální otázky, na počátku svého funkčního období. Bude vám stačit 15 až 20 minut?
Herman Van Rompuy
předseda Evropské Rady. - Pane předsedo, je mi potěšením, že mám příležitost zúčastnit se rozpravy v tomto Parlamentu, a to nejen proto, abych vás informoval o neformálním zasedání hlav států nebo vlád, které se konalo před dvěma týdny - bylo to konec konců neformální zasedání bez formálních závěrů, o kterých by bylo možno podat zprávu - , ale také proto, abych využil možnosti setkat se s vámi hned na začátku svého mandátu. Kdybych čekal na první formální příležitost informovat o zasedání Evropské rady, které se bude konat na konci března, nemohl bych předstoupit před tento parlament dříve než koncem dubna, skoro pět měsíců po svém jmenování předsedou Evropské rady. Proto mi dovolte, abych využil této příležitosti a vyložil vám, jak vnímám svoji úlohu a funkci. Tomuto tématu se chci věnovat několik minut, abych se k němu v budoucnu nemusel vracet.
Přirozeně vždy existovalo předsednictví Evropské rady; což není totožné s funkcí "prezidenta Evropy", jak uváděla některá média. Takže co se změnilo? Tři drobnosti, které ale společně a v průběhu času budou mít velký potenciál přinést významné změny.
První věcí je faktor kontinuity: minulí předsedové se měnili každých šest měsíců; to znamená po každém druhém nebo třetím zasedání. To poskytovalo malou příležitost k vypracování dlouhodobé strategie. Naši partneři ve třetích zemích byli zmateni, když se na každém vrcholné schůzce s Evropskou unií museli setkávat s jinou hlavou vlády. Větší kontinuita je velice důležitá pro budování vztahů a plnění důležitých úkolů.
Druhým faktorem je charakter této práce, který odpovídá plnému úvazku; dřívější předsedové Rady museli současně řídit své vlastní vnitrostátní vlády. To znamenalo, že evropským záležitostem mohli v nejlepším případě věnovat pouze polovinu své pracovní doby. Díky tomu, že byla vytvořena funkce, která se na celý úvazek věnuje řízení Evropské rady a navazujícím záležitostem, včetně vnějšího zastupování , má nyní Evropská rada lepší možnost hrát svoji roli v rámci systému evropských institucí.
Třetím faktorem je, že hlavy států nebo vlád nyní volí toho, kdo by měl tuto funkci zastávat, spíše než aby tato skutečnost nahodile vyplynula ze systému rotace. Doufám, že to je také dobrým znamením ohledně podpory, se kterou může předseda Rady počítat.
Všechny tři změny představují pragmatická zlepšení dřívější institucionální architektury, ale společně s faktem, že se Evropská rady nyní po právu stává skutečnou institucí, dávají Evropské radě lepší možnost plnit své úkoly podle dohod "[definujících] všeobecné politické směrnice a priority [Unie]'.
Někteří komentátoři zdůrazňují více tuto roli; jiní ji považují za méně důležitou. Někteří na jedné straně považují předsednictví Evropské rady za určitý druh funkce prezidenta ve smyslu výkonné hlavy státu, jako například Francie. Jiní na druhé straně vidí tuto roli jako pouhé předsednictví na zasedání hlav vlád. Ve skutečnosti neplatí ani jedno, ani druhé. Určitě se nejedná o funkci prezidenta s vlastními výkonnými pravomocemi. Osoba zastávající úřad musí vyjadřovat společná stanoviska hlav států nebo vlád. Na druhé straně tato úloha nespočívá pouze ve funkci předsedy, který uděluje slovo jednomu nebo druhému členovi Evropské rady během zasedání. Úkol připravovat zasedání a dále se zabývat jejími závěry, a reprezentovat Unie navenek - například společně s předsedou Komise na summitech skupiny G-20 - a úloha spojovacího článku mezi vnitrostátními vládami a institucemi jde zcela zřejmě nad rámec pouhého řízení zasedání.
Úlohou stálého předsedy Evropské rady je posilovat společně sdílenou orientaci: nic více, nic méně. Kam tedy směřujeme? Jak jednat s našimi sousedy? Kdo jsou našimi hlavními strategickými partnery ve světě? Kde chceme být za 10 nebo 20 let? To jsou životně důležité otázky.
Co se týče mého vztahu s Evropským parlamentem, smlouva o tomto hovoří stručně: jednoduše požaduje, abych vám podával zprávy "po [...] zasedáních Evropské rady". To znamená minimálně čtyřikrát za rok, i když to některý rok může být spíše pětkrát nebo šestkrát a v budoucnosti možná počet zasedaní vzroste na 10. Takže to ani nebude trvat dlouho a někteří z vás mě nebudou chtít už ani vidět!! Budu nadále rozšiřovat obvyklé kontakty s poslanci Parlamentu, jako jsou již zahájená setkání s vedoucími skupin a schůzky, které mám každý měsíc s předsedou Parlamentu.
Moji role by se skutečně neměla zaměňovat s funkcí předsedy Komise. Pan Barroso předsedá volenému exekutivnímu orgánu, který odpovídá Evropskému parlamentu. Tento orgán předkládá legislativní a rozpočtové návrhy - to náplní mé funkce není. Předseda Komise má s Evropským parlamentem každodenní blízký kontakt, který se týká nejen legislativních a rozpočtových návrhů. Mojí úlohou je spíše zajišťovat, aby se hlavy států a vlád mohly kolektivně shodnout na celkové strategii Evropské unie, co se týká jak vnitřního rozvoje, tak vnějších vztahů. Každý týden se scházím s předsedou Komise panem Barrosem. Oba si skutečně uvědomujeme potřebu vyhnout se jakýmkoliv konfliktům v otázkách kompetence a nedorozuměním ohledně vlastní odpovědnosti. Veřejné mínění a třetí země mohou mít celkem dost velké potíže pochopit rozdíl mezi předsedou Komise a předsedou Evropské rady; rozhodně jsem ale přesvědčen, že jsme na správné cestě.
V této souvislosti je také důležité připomenout, že jsem předsedou Evropské rady a nikoliv Rady ministrů; to jsou dvě samostatné instituce. Běžná zasedání Rady, která, vedle Evropského parlamentu, představují jinou část legislativního procesu, budou nadále řízená předsednictvím, které se bude každých šest měsíců předávat mezi členskými státy. Pouze v uspořádání zahraničních věcí, kde se koordinuje výkonná moc, existuje stálý předseda, to je funkce, kterou zastává paní Catherine Ashtonová, místopředsedkyně Komise a vysoká představitelka pro zahraniční věci.
V tomto bodě se zastavím, abych vzdal hold práci, kterou vykonává paní Catherine Ashtonová. Vzhledem k tomu, že paní Ashtonová čelí mnoha problémům v oblasti zahraničních věcí a bezpečnosti a buduje Evropskou službu pro vnější činnost, zaslouží si naši podporu. Bude mi velkou ctí s ní úzce spolupracovat při reprezentaci Unie v zahraničí.
Dovolte mi jen několik slov o samotné Evropské radě.
První formální zasedání pod mým předsednictvím se bude konat koncem příštího měsíce. Měli jsme ovšem již dříve tento měsíc užitečné neformální setkání hlav států a vlád v Bibliothèque Solvay, jen několik set metrů odsud. Ať už to bylo intimním prostředím knihovny nebo fyzickou blízkostí parlamentu, naše debata byla velmi plodná.
Jak jsem řekl, nemohu vás informovat o žádných formálních závěrech z tohoto neformálního setkání. Nanejvýš vám mohu sdělit své osobní závěry z diskusí, které jsem vyložil v dopisu členům Evropské rady a který, jak vím, byl distribuován v Parlamentu. Mým cílem bylo v rámci tohoto neformálního zasedání Rady hlavně připravit naše budoucí rokování o otázce, jak zlepšit ekonomickou výkonnost Evropy při překonávání současné ekonomické krize. To se týká hodnocení našich cílů a ambic - a k této otázce máme k dispozici velmi užitečný dokument připravený předsedou Komise panem Barrosem - ale také otázky jak zlepšit své řízení v těchto věcech. Jak pokračovat v řízení naší integrované evropské ekonomiky - největšího světového trhu - abychom zlepšili naši ekonomickou výkonnost, je jednou z nejdůležitějších otázek, se kterými se musí vyrovnat Evropská unie.
Naše počáteční výměna názorů zahrnovala posouzení týkající se stanovených cílů, jak je plnit, jak hodnotit výsledky. Z velké části se jedná o to, jak koordinovat uplatňování vnitrostátních kompetencí a přitom plně využívat dostupné kompetence a nástroje Evropské unie. To je tedy úkol neobyčejně vhodný pro Evropskou radu. Na schůzce v Solvay se všichni členové Evropské rady shodli, že v Unii potřebujeme lepší, cílevědomější ekonomickou koordinaci, a to jak pro velkou ekonomickou politiku - určitě v eurozóně -, tak pro mikroekonomickou politiku. Velká část těchto věcí má technický charakter, ale je třeba opustit myšlenku mnoha společných ekonomických cílů a soustředit se jen na čtyři nebo pět takových cílů. Tyto cíle by měly být měřitelné a rozložitelné do vnitrostátních cílů; nemá smysl mít tabulku ukazatelů, řekněme s 65 různými soubory dat.
Navíc jsou všichni členové Evropské rady ochotní převzít větší odpovědnost za společnou evropskou strategii růstu a pracovních příležitostí. Taková vlastní angažovanost je nezbytná; je třeba přejít od papírových doporučení k závazkům pro reálný život. Byl jsem rád, že všichni přítomní projevili tak velké ambice. Ať již to chcete nazývat lepší koordinací, lepším řízením, nebo dokonce ekonomickou vládou (gouvernement économique), rozhodující je společné úsilí k dosažení úspěchu.
Krátce jsme také debatovali o otázce lepší realizace opaření, která Evropa přijala pro rekonstrukci Haiti; chceme v této diskusi pokračovat a více se zaměřit na lepší provádění článku 214 Smlouvy, který se týká koordinace humanitární pomoci. Na příštím zasedání Evropské rady se budeme věnovat debatě o tom, jak strategicky reagovat na Kodaňskou konferenci o změnách klimatu Pochopitelně mimořádně došlo také k debatě o situaci v Řecku. Sám jsem se ujal úkolu postarat se o to, aby se tato otázka řešila v institucionálním rámci Evropské unie, a nikoliv zvenku, a aby dosažená dohoda byla schválena všemi 27 hlavami států nebo vlád a také předsedou Komise a prezidentem Evropské centrální banky. Tato úroveň shody je zprávou o tom, že Řecko přijímá odpovědnost za snížení svého schodku věrohodným způsobem, a o naší solidaritě. Velmi se těším, že uslyším vaše názory o všech těchto záležitostech, a zejména ty názory, jak můžeme řešit všechny tyto problémy, kterým čelí naše Unie.
Mohu vás ujistit, že pro nadcházející roky mám jeden prvořadý cíl; a to zajistit, aby Unie rozeznala, jak být vnitřně dostatečně silná a zachovala náš vlastní sociální model a ve vnějších vztazích bránila naše zájmy a prosazovala naše hodnoty. Domnívám se, že všechny evropské instituce mohou - a musí - pracovat společně pro naplnění těchto cílů.
(Potlesk)
José Manuel Barroso
předseda Komise. - Pane předsedo, nejprve mi dovolte, abych blahopřál předsedovi Rady panu Van Rompuyovi k velmi dobrému neformálnímu jednání Evropské rady, kterému předsedal poprvé.
Po dosažení dohody nás všech o důležitém stanovisku k situaci v Řecku jsme debatovali o strategie Evropa 2020 - strategii pro udržitelný růst a zaměstnanost. Měl jsem možnost se zaměřit na podstatné politické problémy, kterým čelíme, na výzvy a na linie, které Komise formálně předloží příští středu.
Před krizí evropská ekonomika postupovala kupředu: zaznamenali jsme 18 milionů nových pracovních příležitostí a dynamičtější podnikatelské prostředí. Tyto zisky ale vymazala finanční krize a její dopady na mnohé oblasti naší aktivity: 4% pokles HDP za jediný rok, prudký nárůst nezaměstnanosti na 10%, obrovský úder naší prosperitě a reálné hrozby našim společnostem. Současně jsou úkoly stále náročnější: naše populace stárne, prohlubuje se rozdíl v produktivitě ve srovnání s našimi konkurenty a objevují se nedostatky v oblasti vzdělání a výzkumu. Máme ovšem také mnohé silné stránky: máme největší tržní ekonomiku na světě; máme jednotný trh, máme eurozónu. To všechno se v krizi ukázalo jako důležitá aktiva.
Ale dnes Evropa stojí před velmi důležitou volbou; řekl bych určující volbou pro budoucí generace. Doufat v návrat starých dobrých časů není alternativou. Jednou možností jsou omezené změny - nejmenší společný jmenovatel, který přináší určitou reformu a růst. Ale nemohli bychom nikdy dostat zpět, co jsme ztratili v krizi. Tato možnost by přinesla Evropu, která bude hrát v novém globálním systému druhořadou roli. Přinesla by jen minimální změny, určitý druh adaptace.
Jsem přesvědčen, že můžeme a musíme mít větší ambice. Můžeme aspirovat na ekonomickou strategii, která přivede Evropu na cestu konkurenceschopnosti a vytvoří miliony nových pracovních příležitostí. Ale toho nelze dosáhnout polovičatými opatřeními a postupnou změnou. Potřebujeme si vštípit smysl pro naléhavost, poznání, že běžná obchodní činnost neochrání náš evropský způsob života a nebude bránit naše sociální modely. Naopak. Tyto sociální modely budou ohroženy, pokud se nepřizpůsobíme stále náročnějšímu globálnímu prostředí.
To vyžaduje společné úsilí. Potřebujeme členské státy; potřebujeme Evropské instituce; potřebujeme kapitálovou účast a společnost jako celek; a zejména potřebujeme aktivní zapojení a podporu tohoto Parlamentu, Evropského parlamentu, pro formování této strategie a přiblížení této strategie občanům.
Příští týden Komise vydá hlavní součásti strategie, která bude formálně předložena institucím Evropské unie. Strategie se zaměří na tři priority: inteligentní růst, růst podporující začlenění a udržitelný růst.
Zaprvé, hlavním motorem růstu musí být především znalosti; znalosti a inovace, které vytvářejí zítřejší nápady, dovednosti a technologie. Zadruhé, abychom udrželi účinný evropský model společnosti, potřebujeme získat více pracovních příležitostí. Naším cílem musí být zdravá, prosperující a bezpečná společnost, kde každý cítí, že se může uplatnit. To znamená poskytnout lidem práci a odborné dovednosti a znamená to vypořádat se s hrozbou chudoby. Problém chudoby není jen vnitrostátním problémem; je to problém, na který musí Evropa společně reagovat.
Naše sociálně tržní ekonomika se musí pevně chopit budoucích příležitostí. Hovořím o udržitelném růstu, uznání důležitosti vypořádání se se změnami klimatu, významu možného vyčerpání zdrojů. Tím myslím konkurenceschopnou ekonomiku, prohloubení vnitřního trhu, vytváření lepších podmínek pro investice - zejména pro MSP - evropskou ekonomiku schopnou ubránit svoje postavení na globalizovaném trhu.
Tyto priority nejsou neznámé. Ale skutečnost, že jsme dosud v realizaci těchto cílů neuspěli, minimálně zvyšuje jejich význam. Co potřebujeme radikálně změnit, není předepisování, co evropská ekonomika potřebuje, ale náš přístup k tomu, jak našich cílů dosáhnout.
Co opravdu potřebujeme, abychom uspěli? Za prvé, strategie musí být komplexní. Nemůžeme mít strategii namíchanou z různých jednotlivých ingrediencí, která každému umožní, aby si vybral ty snazší části, příjemné věci, a skutečné problémy přenechal ostatním. Existuje ještě mnoho problémů: abych jmenoval alespoň některé, mám na mysli dokončení jednotného trhu, kvalitu našich daňových systémů a způsob, jakým utrácíme peníze v době intenzivního tlaku na veřejné finance.
Zadruhé, naše strategie musí zapojit všechny části naší společnosti. Nepodaří se nám uvést evropskou společnost na správnou cestu do budoucnosti, pokud o to budeme usilovat za cenu sociálních konfliktů. Proto je tak nutný proaktivní přístup k vytváření pracovních příležitostí a řešení hrozeb chudoby. Proto jsme si také vědomi potřeby reformovat finanční trhy. Chceme silný finanční sektor schopný inovací, který pomůže růstu podniků: sektor, který se bude hlásit k širší odpovědnosti vůči společnosti a vládám, kterým se v případě potřeby dostane pomoci; sektor, který akceptuje, že v současné době je nezbytný efektivní dohled na evropské úrovni.
Zatřetí, nesmíme si plést celkovou vizi evropské ekonomiky s otázkou "kdo co dělá?". To by neměla být otázka debaty o kompetencích. Musíme mít na mysli přidanou hodnotu evropského přístupu. V době globalizace, kdy je třeba jednat s Amerikou, Čínou, Ruskem a s dalšími zeměmi, je zcela zřejmé, že společný přístup přináší přidanou hodnotu; jako příklad mohu uvést iniciativu, kterou na summitu skupiny G-20 jménem Evropské unie během francouzského předsednictví předložil prezident Francie spolu se mnou, když jsme navrhli americkému prezidentovi, aby akceptoval výsledky těchto summitů. Skutečně je nezbytné uznat, že máme velký vliv, pokud jednáme společně. Nemá smysl uznávat vzájemnou závislost na globální úrovni a odmítat evropské propojení. Proto je třeba, abychom jednali společně.
Mnohá opatření nicméně musíme přijímat na vnitrostátní úrovni. Samozřejmě existují vnitrostátní úkoly, které, jak očekáváme, budou řešit hlavně vlády, ale také očekáváme, že se vlády upřímně zaváží k evropskému přístupu. Evropský přístup je nezbytný, nikoliv proto, abychom přenášeli pravomoci do Bruselu - to vůbec není naším záměrem -, ale abychom podpořili nutné reformy v naší společnosti, které přinesou více prosperity a blahobytu našim občanům.
Uspějeme pouze tehdy, když budeme pracovat společně, ne jeden proti druhému, a proto potřebujeme důvěryhodné vlastnictví na všech úrovních. Potřebujeme silnou a skutečnou koordinaci v ekonomické oblasti. Lisabonská smlouva nám k tomu dává nástroje a my je využijeme.
V této Evropské radě jsem pozoroval, že si všichni tento problém uvědomují. Mohu porovnat současné debaty s diskusemi před pěti lety, kdy jsme vedli rozpravu o lisabonské strategii. Mohu vám velmi upřímně a velmi otevřeně říci, že jsem mezi hlavami států a vlád viděl mnohem větší uvědomění ohledně potřeby jednat společně a také povědomí o vnějších omezeních evropské ekonomiky. Upřímně doufám, že v této době nebudou úzké vnitrostátní zájmy znovu bránit potřebě užší koordinace a efektivnějšího systému řízení evropských záležitostí.
Potřebujeme také smysluplná opatření na úrovni Evropské unie, která budou jakousi naší vlajkovou lodí a budou zosobňovat cíle, kterých se snažíme dosáhnout: potřebujeme konkrétní plány. Některé z nich hodláme předložit: projekty jako je Akční plán EU pro inovace, program vzdělávání a odborné přípravy, digitální agenda, ekologické technologie a speciální plán nebo opatření proti chudobě; projekty, které samy o sobě mají svoji hodnotu a dopad; projekty, které ukážou, proč je Evropa součástí řešení problémů, a které ukážou, že Evropská unie jen nemluví, ale jedná.
Dovolte, abych skončil výzvou k vám, Evropskému parlamentu, abyste, jako zákonodárný a rozpočtový orgán a jako zastánce evropských aktivit v každém místě Evropské unie, ukázali silnou podporu těmto projektům.
Joseph Daul
Pane předsedo, pane Van Rompuy, pane Barroso, dámy a pánové, zasedání Evropské rady, které se konalo 11. února, bylo prvním jednáním, které svolal a kterému předsedal pan Van Rompuy, kterého bych chtěl přivítat při jeho první účasti na plenárním zasedání Evropského parlamentu.
Pane Van Rompuy, skupina Evropské lidové strany (Křesťanští demokraté) od vás mnoho očekává. Vítám pozitivní a pragmatický tón vašich projevů od vašeho jmenování a oceňuji atmosféru, kterou jste vnesl do Evropské rady, ale očekávám, že si vy a Rada ministrů budete vědomi, že se spolu s Lisabonskou smlouvou změnily také vztahy s námi, poslanci Evropského parlamentu. Jsme rovnocenní partneři v rozhodování, a to má nejen právní, ale také politické důsledky.
Nyní bych se chtěl dostat k podstatným otázkám debat z 11. února, mezi které nepochybně patří strategie 2020, ale také ekonomická a rozpočtová politika a politika eurozóny, jelikož spekulace týkající se řeckého dluhu a eura představovaly určitě neočekávaná témata v knihovně Solvay.
Chtěl bych položit tuto otázku: je oslabování naší společné měny způsobené výlučně řeckou krizí, nebo je euro cílem přímých útoků těch, kteří jsou nespokojení s jeho silou a výkonem členských států zapojených do eurozóny?
Zadruhé, hodláme čekat, až se situace v určitých zemích eurozóny zhorší, než budeme reagovat, jako jsme čekali v případě Řecka? Pokud ne, jaké plány jsou k dispozici, aby v nejvíce ohrožených zemích došlo k nápravě? To je otázka pro vás, pane Van Rompuy.
Kladu tyto otázky, protože i když jsem spokojený se solidárními opatřeními přijatými 11. února, mám vážné pochybnosti, zda Evropané mají situaci pod kontrolou. Není snad situace taková, že řecké varování ukázalo míru, v jaké musíme přijímat odvážná rozhodnutí, abychom se nakonec ubezpečili, že naše měna, euro, odráží politickou sílu, která za ním stojí?
Jistě, moc mluvíme, mluvíme o ekonomickém řízení, hovoříme také o monetárním řízení, ale mohli bychom věci značně zjednodušit a rozhodně zefektivnit, kdybychom navrhli a realizovali skutečnou rozpočtovou koordinaci mezi členy eurozóny. Bývalý francouzský premiér pan Edouard Balladur sám nedávno uznal potřebu vzdát se v některých případech nezávislosti - něco, co není pro Francouze snadné - a vyslovil se pro to, aby vnitrostátní rozpočty v zemích eurozóny byly schvalovány skupinou Eurogroup, a to dokonce ještě předtím, než budou předloženy vnitrostátním parlamentům.
Rád bych se ujal této odvážné myšlenky a požádal Evropskou radu, aby ji zvážila a seriózně analyzovala. Při správné koordinaci svých rozpočtů by státy eurozóny získaly nebývalý vliv a prostor k manévrování. Tato kompetence by znamenala, že by tyto státy měly silný vliv na vývoj nových globálních regulací, ale také by to vyžadovalo, aby se sjednotily síly Evropy v mezinárodních finančních organizacích, kde eurozóna musí hovořit jedním hlasem.
Dovolte, abych uvedl markantní příklad - o kterém se myslím zmiňoval pan Barroso - příklad MMF, kde se hlasovací práva počítají podle ekonomické váhy států. Podle těchto kritérií mají Spojené státy 16,7% hlasů, Japonsko 6 %, Čína 3,6 % a šest zakládajících členů Evropské unie 18,49 %. Kdyby ovšem v MMF vystupovaly jednotně, reprezentovaly by země eurozóny 23 % hlasů, a všechny dosud nejednotné státy Evropské unie by disponovaly 32 % hlasů, což je řekněme dvakrát více než Spojené státy.
Páni předsedové, dámy a pánové, taková je realita rozložení sil ve světě. Ale protože je Evropa stále ještě rozdělená, není schopna uplatnit svoji plnou váhu. Můžeme to dále tolerovat? Skupina PPE si myslí, že nikoliv. Je čas, pane předsedo Van Rompuy, aby země eurozóny otevřely oči, přiznaly si tento stav a poučily se z něj. Potom by byly připravené k tomu, k čemu budou brzy stejně donuceny, a sice ke skutečné jednotě, místo aby lpěly na fasádě ekonomické nezávislosti, která je jen nebezpečnou přetvářkou.
Stephen Hughes
jménem skupiny S&D. - Pane předsedo, od počátku ekonomické a sociální krize v Evropě rozšířilo řady nezaměstnaných více než sedm milionů lidí. Je vysoce pravděpodobné, že koncem tohoto roku bude nezaměstnaných více než 25 milionů lidí. Dobré zdraví našich ekonomik a veřejných financí, které jsme se s takovými obtížemi snažili dát do pořádku od počátku devadesátých let, bylo za méně než dva roky zničeno. Navzdory nákladným opatřením na ozdravení, která jsme všichni organizovali, abychom se vyhnuli úplnému kolapsu systému.
Ekonomický růst je stále velmi slabý a mnozí lidé ztratili víru v brzké zotavení. Společnost trápí strach z budoucnosti, rozšířily se všechny možné typy nerovnosti a některé členské státy zoufale potřebují solidaritu a ochranu EU, protože se staly cílem bezohledných a nezvládnutelných spekulací. Tato krize vážně podkopala globální konkurenceschopnost Evropy a oslabila její politický vliv.
Je to pochmurná scéna, ve které nyní Evropa potřebuje znovu objevit svoji budoucnost a uchránit svůj model ekonomického a sociálního rozvoje.
Pane předsedo Barroso, na jarním zasedání Rady hodláte vznést otázku, kde chceme mít Evropu v roce 2020. To je velmi důležitá otázka, ale můžeme si dovolit debatu o vzdálené budoucnosti, aniž bychom nejprve poskytli odpověď milionům Evropanů, kteří nyní pociťují dopad krize na svoje životy a kteří se obávají, co přijde zítra - budou mít práci; budou mít nějakou šanci najít novou práci? Jakou odpověď jim můžete dát?
Nemohu se zítra vrátit do svého regionu a říkat lidem, že nemusí mít obavy, že máme plán na rok 2020. Musím reagovat na jejich bezprostřední obavy a strach a chtěl bych jim říci, že si udrží zaměstnání, že se brzy začnou vytvářet nové pracovní příležitosti a že to bude důstojná práce za důstojné mzdy.
V tomto okamžiku je jediným střednědobým politickým programem, který stanovila Evropská rada v prosinci, konsolidace veřejných financí. Očekává se, že do roku 2011 členské státy zahájí konsolidaci, která do dvou let sníží deficit jejich veřejných financí pod limit 3 %. Současně ještě poroste nezaměstnanost; růst bude příliš slabý, aby mohl přinést pokles nezaměstnanosti.
Existují další způsoby, jak vyvést Evropu z krize: ústředním bodem našeho politického programu musí být občané, a zejména ti, kteří byli nejvíce postiženi krizí. Chtěl bych apelovat na pana předsedu Van Rompuyho a pana předsedu Barrosa, aby znovu posoudili tak zvanou exit strategii. Evropa by měla zvolit morálně slušný způsob východiska z této krize: humánní způsob vycházející z našich základních hodnot - což je také moudřejším způsobem i z ekonomického hlediska.
Tak tomu nebude, pokud se makroekonomická politika zaměří výhradně na rychlou konsolidaci. To by znamenalo škrty ve veřejných investicích, vzdělávání a odborné přípravě, v sociálních a zdravotnických službách. Konsolidace není možné dosáhnout samotným zvýšením daní. Potenciál růstu Evropy by proti současnému stavu dokonce ještě více utrpěl, zotavení by bylo extrémně pomalé a velká část součastných nezaměstnaných by se stala dlouhodobě nezaměstnanými.
Evropané si zaslouží vyváženější a sociálně odpovědnější politický přístup. Domníváme se, že by takový přístup měl zahrnovat "strategii vstupu" na pracovní trh, která by měla tvořit integrální součást strategie 2020 a vytvořit plán postupu do roku 2015.
Tento přístup by měl kombinovat agendu makroekonomické politiky se strukturálními politikami v ekonomické, sociální a ekologické oblasti s cílem vytvořit do roku 2015 nejméně pět milionů nových pracovních příležitostí, zejména v tzv. zelené ekonomice. Evropská rada by měla tento záměr jasně specifikovat na březnovém summitu jako hlavní cíl nové strategie.
Vhodná koordinace ekonomické politiky daleko přesahující politickou roli paktu stability by měla zajistit, že postupná fiskální konsolidace v různých členských státech bude spojena se zachováním nejdůležitějších veřejných výdajů v oblastech růstu a klíčových sociálních politik.
To vyžaduje významný politický posun v úvahách o ekonomickém řízení Evropy - a zejména eurozóny.
Březnový nebo červnový summit by měl dát předsedovi Rady mandát, aby v úzké spolupráci s Komisí předložil ambiciózní plán pro posílení ekonomického řízení v EU, který bude předložen ke schválení na zasedání Rady v prosinci 2010.
Pokud se chceme poučit ze současné krize a co nejdříve ji odsunout do historie, musíme přehodnotit staré způsoby práce. To poskytuje šanci posílit význam Evropy pro občany, a ne jenom pro trhy. To se může uskutečnit, pokud se strategie 2020 bude skutečně zabývat hlavně občany a pracovními místy - jinými slovy, pokud bude obsahovat ambiciózní sociální program a program vytváření důstojných pracovních příležitostí.
Jménem naší skupiny vás vyzývám, abyste učinili všechno pro to, aby se občané, a zejména ti nejzranitelnější, stali hlavním bodem evropského programu.
Guy Verhofstadt
jménem skupiny ALDE. - Pane předsedo, dovolte mi, abych se především věnoval přímo tomu, co bych nazval nejnaléhavějším problémem současné doby. Můžeme mluvit o roku 2020, ale dnes před námi stojí daleko naléhavější problém: eurozóna a Řecko. V této věci musíme najít řešení.
Domnívám se, že my v Evropském parlamentu musíme převzít iniciativu v této oblasti. Důležité je určit, co se přesně v Řecku stalo. Dnes jsme dostali vzájemně si odporující informace. Řecko tvrdí, že Evropské unii a evropským institucím poskytlo všechny informace. Evropská komise a Eurostat přitom říkají, že nedostaly všechny potřebné údaje. A investiční banky - Goldman Sachs, Morgan Stanley, Deutsche Bank - bagatelizují, co udělaly v případě Řecka.
Proto se domnívám, že je úkolem tohoto parlamentu co nejdříve připravit slyšení v příslušném výboru, abychom mohli vyslechnout všechny zainteresované strany a zjistit, k čemu přesně v případě Řecka došlo. Nemůžeme mluvit o nápravě, o řešeních, o reformách v Evropské unii, dokud se nejdříve nedozvíme, co se v Řecku odehrálo v roce 2008 a 2009 a předtím, a já jsem absolutně přesvědčen, že je nezbytné, aby v tomto Parlamentu proběhlo slyšení různých stran.
Druhým faktorem je, že se musíme také vypořádat s problémem řeckého dluhu. Myslím, že v této věci existuje pouze jediné dobré řešení. Včera jsem četl článek George Sorose ve Financial Times věnovaný této otázce a před několika dny jsem si přečetl článek Joschky Fischera v německém tisku. Ten tvrdí to, co říká mnoho lidí: nejlepším řešením řeckého dluhu je evropské řešení - euroobligace nebo vytvoření Evropského měnového fondu, bez jakýchkoliv nákladů pro evropské daňové poplatníky, ale s řešením pro budoucnost. Domnívám se, že je také úkolem tohoto Parlamentu požádat Komisi a Radu, aby uvažovala o této možnosti, šla nad rámec vnitrostátních zájmů současných členských států Evropské unie a tuto možnost prozkoumala.
Zatřetí se domnívám, že nejdůležitější součástí této rozpravy přirozeně je, co dělat se strategií 2020. Myslím, že Řecko je velmi dobrým příkladem toho, co bylo chybné na lisabonské strategii. Lisabonská strategie byla příliš slabá; rozdíl mezi řeckou a německou ekonomikou se za posledních 10 let prohloubil: po lisabonské strategii se tento rozdíl zvětšil a nikoliv zmenšil. Co potřebujeme - a co je prvním rozhodnutím, které by měla přijmout Komise a Evropská rada - je uznat, že přímá koordinace nebyla dobrou metodou; byla příliš slabou metodou. V Evropské unii potřebujeme odvážnější nástroj.
Pane Barroso, očekávám, že v době několika dnů, začátkem března - mám na mysli 3. března - předložíte k tomuto tématu nějaký dokument. Doufám, že bude obsahovat odvážnější strategii, než závěry, ke kterým se dospělo nebo nedospělo na neformálním summitu. Stále se jedná o mezivládní metodu přímé koordinace. Je trochu lepší, trochu rychlejší, ale stále zůstává metodou přímé koordinace založené na mezivládních dohodách. Žádáme vás, abyste v této věci převzal vedení, v ekonomické politice a ekonomickém řízení, a společně s panem Olli Rehnem předložil odvážnější návrh ekonomického správy Evropské unie. Nemá smysl na jedné straně mít měnovou unii a na druhé straně nemít ekonomickou, sociální a politickou uni. Problémy Řecka jsou toho důkazem.
(Potlesk)
Myslím, že nastal čas, kdy můžeme od Komise očekávat něco odvážnějšího, a doufám, že 3. března Komise navrhne dokument, který bude daleko ambicióznější než - podle mého názoru - neuspokojivé závěry neformálního summitu.
(Řečník souhlasil, že přijme otázku podle pravidla modré karty podle článku 149 odst. 8)
William
Pane předsedo, chtěl bych panu Verhofstadtovi položit tuto otázku: obhajujete to, aby země, které nejsou členy eurozóny, pomáhaly z nesnází zemím, které jsou v eurozóne? To obhajujete?
Guy Verhofstadt
jménem skupiny ALDE. - Možná v budoucnosti bude nezbytné pomoci v nesnázích Velké Británii, protože jsem si všiml, že fiskální schodek Británie je dokonce vyšší než fiskální schodek Řecka.
(Potlesk)
Fiskální schodek Velké Británie, pokud se nemýlím, nyní činí 12,9 % HDP. Takže si myslím, že v tomto okamžiku je důležitější, abychom měli věrohodnou strategii pro eurozónu, a jsem si velmi jistý, že - možná ne zítra, ale pozítří - přijde čas, kdy Británie bude členem eurozóny. Tím si buďte jisti.
Rebecca Harms
Pane předsedo, doufám, že britská mateřská školka bude chvíli hodná a bude poslouchat.
(Pokřik)
Měla jsem v úmyslu začít svůj projev strategií EU 2020, ale nyní začnu mluvit o Řecku, zejména s ohledem na intervence ze strany pravicové části Parlamentu. Domnívám se, že to, co je v této rozpravě o situaci v Řecku a o jeho vyhlídkách nejméně užitečné, to jsou protiřecké, nacionalistické a antievropské postoje. Podle mého mínění se chyby, které se dlouhou dělaly, nyní ukázaly v Řecku - často se mnohé věci dostanou na světlo spíše v době krize než v dobrých časech.
Chtěla bych se zastavit u otázky, kterou vznesl pan Verhofstadt. Pokud nechceme připustit antievropský vývoj, je třeba diskutovat o tom, kdo v Bruselu je odpovědný za to, že se dovolilo, aby tyto věci zůstaly v Řecku po tolik let skryté - pravděpodobně během celého přípravného období měnové unie. Pane Barroso, domnívám se, že v tomto ohledu nesete rozhodující díl odpovědnosti. Toto je něco, co je zvláště třeba odhalit, protože až dosud jsme viděli, co se týká odpovědnosti, pouze špičku ledovce a neviděli jsme systém neodpovědnosti, který se pod ní skrývá.
Zadruhé, mnohé je třeba změnit také v Řecku. Potřebujeme o tom vést - pokud možno v přátelském duchu - debatu s Řeckem v rámci eurozóny. Pokud je nezbytná pomoc - což myslím bude - a pokud je třeba znovu uplatnit solidaritu Evropy - a v této věci bych ji nechtěla v žádném případě vylučovat -, potom v Řecku musí dojít k určitým skutečným změnám. Řecko má například nepřiměřeně velký veřejný sektor. Pokud mám věřit Řekům, se kterými jsem hovořila, 25 % řeckých pracovníků je zaměstnáno ve veřejném sektoru a tento sektor dokonce ani není v dobrém stavu. Rozhodně potřebuje reformu.
Ovšem změny, které je třeba udělat, se netýkají pouze výdajů, protože se zřejmě něco velmi špatného děje také na straně příjmů. Myslím, že pan Papandreou má dobrý nápad, když má v úmyslu zveřejnit daňová přiznání nejvíce vydělávajících osob v Řecku. Není nutné kupovat CD ze Švýcarska, existuje jiný způsob, jak v této věci postupovat. Tak se velmi rychle osvětlí, že také v Řecku se mohou výrazně vylepšit příjmy, pokud se konečně zabrání daňovým únikům a lidé v Řecku, kteří žijí v přepychu, budou platit daně jako slušní občané.
Můj kolega, pan Giegold, bude později pravděpodobně více hovořit o eurobondech. Chtěla bych jen říci jednu větu ke strategii EU 2020. Pane Barroso, vůbec jste se nezmínil o selhání lisabonské strategie. Věřím, že i když nebyla vyhodnocena lisabonská strategie, není to předzvěstí neúspěchu nebo možného neúspěchu nové strategie. Jako ucelená strategie to v principu není špatná strategie, ale ...
(Předseda přerušil řečníka)
Timothy Kirkhope
jménem skupiny ECR. - Pane předsedo, chtěl bych poděkovat panu Verhofstadtovi za to, že nám připomněl všechny nezdary levicové ekonomické politiky ve Spojeném království. Jsme velmi vděční za tyto rady a doufám, že moji kolegové i já sám dokážeme tuto situaci napravit v nadcházejících všeobecných volbách.
I před současnou krizí ekonomika Evropy ztrácela pozici ve srovnání s našimi hlavními rivaly a konkurenty. Naše úroveň růstu byla menší, nezaměstnanost vyšší, naše obchodní pozice se v poměru ke konkurenci oslabovaly a náš podíl na globální produkci klesal. Začali jsme uplatňovat lisabonskou strategii, ale bez dostatečné sebedůvěry nebo angažovanosti, a proto není překvapením, že tato strategie nebyla úspěšná. Evropská strategie pro rok 2020 se nesmí ubírat stejnou cestou. Mám radost, že naše skupina byla mezi prvními, kteří předložili návrhy, které by měly napomoci v pokroku této strategie.
Nyní je třeba, abychom stanovili nový kurs pro naše ekonomiky. Musíme si přiznat, že vlády nevytvářejí produktivní pracovní příležitosti ani nezvyšují životní úroveň. To mohou udělat jen konkurenceschopné podniky a úspěšní podnikatelé. Takže je třeba, aby je členské státy a instituce Evropské unie podpořily tím, že sníží zatížení, kterému musí čelit. Nemůžeme očekávat, že budeme mít dynamickou ekonomiku, pokud ještě více zatěžujeme ty, kdo vytvářejí růst a pracovní příležitosti, tím, že jim ukládáme vyšší daně a zavádíme byrokratické předpisy. Je třeba, abychom více podporovali výzkum a vývoj, zlepšovali vyšší vzdělání a odbornou přípravu, jak právě zdůraznil pan předseda Barroso. Je třeba oživit vnitřní trh a rozšířit jej do nových oblastí.
V sázce nemůže být více. Po téměř tři století byly nejsilnějšími ekonomickými mocnostmi na světě země, které zároveň měly nejliberálnější a nejdemokratičtější zřízení a kde svoboda a ekonomická prosperita kráčely ruku v ruce. Nyní vstupujeme do nové epochy. Koncem tohoto století se významná část ekonomické síly přesunula do států s nedemokratickými vládami. Tento autoritativní kapitalismus se nemůže snadno rozvinout do demokratického a odpovědného kapitalismu, jaký dnes užíváme v Evropě a na západě.
Doufáme, že v těchto státech dojde k liberalizaci. Budeme jim k tomu nabízet přátelskou podporu, ale víme o možných rizicích. Je v zájmu našich občanů, aby program pro rok 2020 byl úspěšný při podpoře vytváření dobrých pracovních příležitostí a zvyšování životní úrovně, a je v zájmu svobodného světa, aby program 2020 ukázal cestu k silnější ekonomické budoucnosti všech našich občanů.
Lothar Bisky
Pane předsedo, v nouzi poznáš přítele, jak říká přísloví. V Evropské unii se 27 vlád snaží - každá vlastním způsobem - zachránit své banky a velká průmyslová odvětví. To dosud po každou jednotlivou zemi znamenalo větší zadlužení a pro každého občana katastrofální úrokové sazby vkladů. Eufemistická politika omezování platů, snižování nákladů na pracovní síly a privatizace zajištění životních rizik, jako je věk, rodina, nemoc a potřebné vzdělání, to všechno již bylo zmiňováno.
Banky nyní využívají státní záchranné balíčky, aby spekulovaly proti národním rozpočtům. Banky již dosáhly většího pokroku než státy. Hypo Real Estate a Commerzbank, které byly v Německu zachráněny pomocí miliard eur z peněz daňových poplatníků, stojí přímo v čele obchodování s předraženými vládními dluhopisy v Řecku. Peníze daňových poplatníků se používají ke spekulacím, přičemž to jsou peníze od běžných, čestných výdělečně činných osob, které nemají konta ve švýcarských bankách, ke kterým utíkají bohatší lidé.
(Pokřik)
Věřte mi, že mi nedělá žádné potěšení používat negativní příklady z Německa. Ovšem jedna vládnoucí strana v Německu nepřetržitě volá po uvolnění daní, zatímco řecká vláda je vyzývána, aby je zvyšovala. Kdo však bude muset tyto peníze obstarat? Obávám se, že to budou především ti, kteří již teď s penězi vycházejí obtížně. Nebylo to Německo, dříve největší světový vývozce, které před léty oddělilo růst mezd od produktivity, a tak vyvolalo sociální dumping?
V antickém řeckém divadle krize znamená příležitost - ano, výzvu v bodě obratu. Aby se dosáhlo takového bodu obratu, musíme požadovat, aby se uzákonily minimální mzdy. Stejná práce na stejném místě musí přinášet stejnou mzdu. Potřebujeme harmonizaci typů daní ve Společenství, ale především potřebujeme skutečnou regulaci a řízení finančních trhů na evropské úrovni a skutečnou evropskou ekonomickou a finanční politiku, koordinovanou na základě solidarity a se závaznými cíli v sociální oblasti a cíli v oblasti životního prostředí.
Nigel Farage
jménem skupiny EFD. - Prezident Evropy je tu - nastal dlouho očekávaný den. Říkali nám, že až budeme mít prezidenta, uvidíme gigantickou, globální politickou osobnost: člověka, který bude politickým vůdcem pěti set milionů lidí; člověka, který nás všechny bude reprezentovat na světové scéně; člověka, jehož práce je tak důležitá, že je samozřejmě lépe placený než prezident Obama. Takže, obávám se, máme vás. A je mi líto, ale po vystoupení, které jste předvedl... nechci být hrubý, ale víte, vy máte skutečně charisma mokrého hadru a vzhled druhořadého bankovního úředníka.
(Projevy nesouhlasu)
Otázka, kterou chci položit a na kterou chceme všichni znát odpověď, zní: kdo jste? Nikdy jsem o vás neslyšel; nikdo v Evropě o vás nikdy nic neslyšel. Chtěl bych se vás zeptat, pane předsedo, kdo vás volil?
(Hlasité projevy nesouhlasu)
A jakým mechanismem - vím, že demokracie není u mnohých z vás populární - jakým mechanismem vás mohou občané Evropy odvolat? Je toto evropská demokracie?
Cítím ovšem, že jste kompetentní a schopný a nebezpečný, a nemám žádné pochybnosti, že je vaším úmyslem být tichým vrahem evropské demokracie a evropských národních států. Zdá se, že máte odpor k samotnému konceptu národních států; snad protože pocházíte z Belgie, která ovšem prakticky není žádným státem.
(Nesouhlasné reakce)
Ale od okamžiku, kdy jste převzal funkci, vidíme, že Řecko se nestalo ničím víc než pouhým protektorátem. Pane, vy nemáte vůbec žádnou legitimitu pro tuto funkci a mohu prohlásit - a věřím, že mluvím jménem většiny britských občanů: my vás neznáme, my vás nechceme, a čím dříve vás dají do starého železa, tím lépe.
Předseda
Říkal jste, pane předsedo skupiny, že nechcete být hrubý.
Raději bych pokračoval. Pane předsedo, přijmete otázku podle postupu modré karty?
Joseph Daul
Pan Farage, přejete si použít článek 9 Smlouvy a jednoduše požádat o vystoupení z EU? Takový postup by vám jistě udělal radost.
Martin Schulz
Pane předsedo, velmi jsem se ve vás zklamal, pane Buzku. Je nepřijatelné, aby předseda skupiny v tomto Parlamentu nazýval předsedu Evropské rady "mokrým hadrem", místo aby nabízel politickou kritiku.
(Potlesk)
Pane předsedo, očekával bych, že na to budete reagovat napomenutím. Není přijatelné, aby tento člověk bez omezení pošlapával důstojnost tohoto Parlamentu. Panu Daulovi bych chtěl říci, že nejde o to, aby Spojené království vystoupilo z EU. Snad by bylo lepší, kdyby se pan Farage vzdal mandátu, pokud považuje Evropskou unii a Evropský parlament za tak nepřijatelné.
(Potlesk)
Předseda
To, co jsem říkal panu Faragemu před dvěma měsíci, řeknu dnes znovu: projevy tohoto druhu, které se vyznačují osobními útoky proti určitým lidem, jsou v Evropském parlamentu nepřijatelné. Když jsem o tom hovořil s panem Faragem, upozornil jsem ho na to. Chtěl bych říci, pane Schulzi, že jsem udělal a dělám právě to, co navrhujete.
Nigel Farage
Možná se vám nelíbí, co říkám, ale jen přemýšlejte o vašem chování. Poté, co irští občané řekli v referendu "ne", prohlásil jste, že podporou hlasování "ne" naše skupina otevřela dveře fašismu; řekl jste, že jsme se jako skupina v Parlamentu chovali jako Hitler a nacisti v Říšském sněmu. Pan Danny Cohn-Bendit nás označil za slaboduché. Víte, to musí být... Nemůže to být jednostranné...
(Předseda řečníka přerušil)
Předseda
Pane Farage, je mi líto, ale to nebylo osobní prohlášení. Musíme dodržovat jednací řád a všechna pravidla našeho Parlamentu.
Frank Vanhecke
(NL) Především mi dovolte, abych klidně konstatoval fakt, že vedeme tuto rozpravu v tomto Parlamentu, v Bruselu, v Belgii. V nynějších hospodářských souvislostech bychom mohli bez jakéhokoliv přehánění popsat belgický stát jako Řecko Severního moře, protože tato země, Belgie, má po Řecku a Itálii naprosto největší vládní dluh, co se týče procentuálního vyjádření, v celé Evropě. V podstatě jsme v Evropě nemocnou zemí, a pokud to tak mohu vyjádřit, vůbec to není ke cti jednomu z předchozích řečníků, pana Verhofstadta, bývalého premiéra Belgie. Pokud se jedná o podvody a umělé nafukování rozpočtu, mohl by toho dokonce dost naučit i Řeky!
Ale nerozčilujme se kvůli tomu příliš. Zejména netvrďme, že budeme schopní odvrátit tuto krizi zvyšováním vládního dluhu podle neblaze proslulého návrhu pana Verhofstadta na evropskou vládní půjčku, což je účet, který někdo bude muset dříve nebo později zaplatit. Na druhou stranu se znovu a znovu ukazuje, že do této krize nás zavedla rozhodnutí Evropy, rozhodnutí Evropy vyhodit maastrichtská kritéria a Pakt o stabilitě a růstu z okna, všechno kvůli vnějšímu dojmu, protože Evropa musela být viděna, jak jde kupředu.
Je to také stejná eurokratická tvrdohlavost, která nám nyní vnucuje strategii pro přistoupení Turecka. Hospodářská i zeměpisná realita nyní musí jít stranou a evropští občané si musí nechat tahat peníze z kapsy kvůli potenciálnímu přistoupení země, která dokonce ani není evropská. Řešením není "více Evropy". Řešením je národní odpovědnost a povinnost jednotlivých členských států kupovat jen to, co si mohou dovolit.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Pane přesedo Buzku, pane předsedo Barroso a samozřejmě také pane předsedo Van Rompuyi, je nám potěšením, že jste tu dnes s námi. Vaše vysvětlení na počátku této rozpravy jasně ukázala, že chcete přistupovat ke své práci ambiciózně, ale také chcete plnit svoji úlohu, jak je zamýšlena v Lisabonské smlouvě. K tomu bych vám chtěla předem blahopřát.
Je důležité, že tu jste, v souvislosti s nadcházející strategií do roku 2020, protože ta má zásadní význam pro obnovení role Evropy ve světě. Pane předsedo, a tímto oslovuji také pana předsedu Barrosa, vy víte, jaké jsou naše priority. Tyto priority se zaměřují na zelenou, sociální a tržní ekonomiku. To znamená, že naším nejdůležitějším úkolem by mělo být dostat znovu na nohy malé a střední podniky, které jsou hybnou silou vytváření pracovních příležitostí. V tomto případě nemluvíme jen o našem obchodu a službách, ale také o evropském průmyslu, který se musí zase stát konkurenceschopný ve světovém měřítku. Mluvíme také o našem zemědělském sektoru a produkci vysoce kvalitních potravin, které budou konkurenceschopné také na světové scéně. To znamená, že potřebujeme malé a střední podniky, které disponují hlavně znalostmi, inovacemi a udržitelnou technologií.
Strategie do roku 2020 musí být vybudována na takovém základě. To znamená, že to bude strategie pro překonání krize, která půjde ruku v ruce se silným Paktem o stabilitě a růstu a s nezbytnou reformou vládních výdajů členských států. Pane předsedo, stará Lisabonská strategie obsahovala příliš mnoho vágních cílů a ukázalo se, že metoda otevřené koordinace selhává. Proto moje otázka pro vás zní: jaké hodláte stanovit specifické cíle, které konečně donutí členské státy, aby se k této nové strategii skutečně zavázaly, zatímco zůstanou zachována omezení vyplývající z Lisabonské smlouvy, pokud jde o zásadu subsidiarity?
Marita Ulvskog
(SV) Pane předsedo, podle vlastních údajů Komise 80 milionů občanů EU žije pod hranicí chudoby. To je nedůstojné a je to také překážka pro veškerý další rozvoj. Současně člověk jako pan Farage vystupuje v tomto Parlamentu s urážkami v době, kdy Evropa je v krizi a máme k projednání spoustu daleko důležitějších věcí. Měl by být dočasně vyloučen z jednání a nemělo by mu být dovoleno zúčastnit se zasedání, které se bude příští týden konat ve Štrasburku. Byl by to jen mírný trest za jednání, které předvedl.
Nyní je naším úkolem vytvořit novou lisabonskou strategii, jinými slovy, strategii EU do roku 2020. V této souvislosti je důležité si uvědomit, že pro ekonomický růst je nezbytná sociální soudržnost a udržitelný rozvoj. Například první společnost, která se zbaví naší závislosti na fosilních palivech, převezme vedení při vytváření nových pracovních příležitostí v zelené ekonomice. Pokud se to ovšem má podařit, potřebujeme prostředky. Nejméně 50 % finančních prostředků vydávaných EU a členskými státy na překonání krize je třeba investovat do programu "Nový zelený úděl", který je schopen tyto nové pracovní příležitosti v zeleném hospodářství vytvářet. Sedmý a osmý rámcový program se musí zaměřit na výzkum a vývoj v oblasti obnovitelné energie.
Komise musí také vyvinout energické úsilí, aby zabránila sociálnímu vyloučení, ke kterému nyní dochází po celé Evropě, a posílila účastníky trhu práce. V posledních letech začala být EU oprávněně vnímána jako hrozba pro odborové hnutí. To je třeba změnit. První krokem by měla být revize kontroverzní směrnice o vysílání zaměstnanců, resp. - jak se v Evropě stala známou - "směrnice o mzdovém dumpingu", která vyvolává tolik hněvu a konfliktů. Máme to dnes v Parlamentu dost.
Lena Ek
Pane předsedo, cílem strategie EU do roku 2020 by mělo být uvolnit potenciál evropských občanů. Všichni příliš často zapomínáme, že naše strategie růstu se uvádějí do praxe kvůli prospěchu našich občanů a pro budoucnost našich dětí.
Není pochyb, že Lisabonská strategie selhala, když se pokoušela zahrnout všechno. S tak širokým programem se ztratilo zaměření, a tak se ztratily také možnosti dosáhnout ambiciózně stanovených cílů.
Aby strategie EU 2020 byla účinnější, je třeba změnit její strukturu a vytvořit něco úplně odlišného. Práce by se měla zaměřit na několik specifických oblastí, ve kterých by se měly řešit základy udržitelného růstu.
Tento Parlament, jako jediný přímo volený orgán EU s plnými pravomocemi spolurozhodování, bude mít ke strategii EU 2020 co říci. Od Komise a Rady proto bude rozumné, když zapojí Parlament do pokračujících prací na strategii EU 2020, aby byla zajištěna legitimita a otevřenost.
Protože právě otevřenost a transparentnost je nezbytná pro vytváření evropské občanské společnosti, jedná se také o klíčové nástroje pro přecházení krizí ve veřejných financích, jaké v současnosti postihují země v celé Unii.
Každý ukazuje prstem na Řecko, ale jsou zde také další členské státy, které se vyhnuly hodnocení, podváděly Evropu ve věci svých deficitů a fixlovaly finanční statistiky. Metoda otevřené koordinace se změnila v tajné dohody a otevřené ponížení.
Pamatujte, že co je správné pro občany, je také správné pro vlády. Svobody s sebou nesou také povinnosti. Nyní je čas, aby vlády v celé Evropě vzaly tuto odpovědnost vážně, protože problémy, kterým čelíme, jsou závažné.
Philippe Lamberts
(FR) Pane předsedo, dámy a pánové, souhlasím s myšlenkou redukce cílů ve strategii EU 2020 na omezený počet za předpokladu, že tyto cíle budou alespoň trochu ambiciózní. Ambiciózní, především co se týká snížení našeho vlivu na životní prostředí. Nejedná se tedy jen o klima a z tohoto hlediska je návrat k 20 % podle našeho názoru daleko pod hodnotou, která je skutečně potřebná. Dokonce ani 30 % není dost ambiciózní.
Dále ambiciózní cíl týkající se omezování nerovností: například snížení úrovně chudoby v Evropě o 50 % do roku 2020; to by určitě nemělo být maximum, kterého chceme dosáhnout. Ambiciózní cíl v oblasti vzdělání, výzkumu, vývoje a inovací a samozřejmě ambiciózní cíl, co se týká vytváření pracovních příležitostí.
Tyto cíle, jak již bylo uvedeno, musí být měřitelné a musí být závazné; nezáleží příliš na tom, zda použijeme systém bonus-malus nebo něco jiného, ale potřebujeme výsledky. Těchto výsledků ovšem nedosáhneme bez dvou životně důležitých součástí strategie.
První součástí je silná regulace trhu, a z tohoto hlediska, pane Van Rompuyi, nás velmi znepokojuje vývoj dohledu nad finančním trhem a postoje Rady.
Co se týká druhé součásti, chtěl bych zdůraznit, co říkal pan Daul. Pane Daule, členské státy se skutečně budou muset vzdát větší části své svrchovanosti, zejména ve fiskální oblasti. Jsem zvědav na postoj skupiny Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů). Bez silné fiskální konvergence nebudeme schopni vrátit našim veřejným financím stabilitu a vytvořit daňový systém na udržitelném základě. Máme na mysli energii a máme samozřejmě na mysli zdanění finančních transakcí.
Kay Swinburne
Pane předsedo, podporuji směr strategie EU 2020, zejména v této době hospodářské krize, a chtěla bych apelovat na to, aby se EU zaměřila na existující evropskou komparativní ekonomiku a na konkurenční výhody a využití všech dostupných nástrojů a prostředků, především v oblasti výzkumu a vývoje, aby se vytvářela skutečná přidaná hodnota EU.
Usilovala bych o to, abychom upřednostnili dokončení jednotného trhu služeb a zboží a přijali ambiciózní přístup k vytváření jednotného trhu pro inovační výzkum. Znamenalo by to širokou podporu výzkumu a vývoje jak na univerzitách, tak v soukromých podnicích v Evropě, takže bychom se mohli dostat do popředí v oblasti nového udržitelného průmyslu a technologií.
Musíme ovšem zůstat bdělí vůči legislativě, která tyto procesy vývoje brzdí. Je třeba, abychom zlepšili spojení mezi výzkumem v soukromém sektoru a akademickým výzkumem a usilovali o usnadnění přenosu znalostí do podniků, které vytvářejí pracovní příležitosti a bohatství společnosti. Potřebujeme zlepšit dostupnost finančních prostředků pro inovace, stejně jako zajistit snížení administrativní zátěže, zejména pro malé a střední podniky a mikropodniky. Začátkem bude provádění přátelské politiky vůči malým a středním podnikům při zprostředkování státních zakázek a zapojení malých a středních podniků do partnerství veřejného a soukromého sektoru.
Strategie EU do roku 2020 zaměřená na inovace v oblastech existujících odborných znalostí...
(Předseda řečnici přerušil)
Nikolaos Chountis
(EL) Pane předsedo, v Řecku v současné době probíhají obrovské manifestace proti nezaměstnanosti, kterých se účastní pracovníci soukromého i veřejného sektoru.
Do ulic se vyvalil hněv. Pracující jsou rozhořčeni tvrdými opatřeními, která přijímá řecká vláda na naléhání Evropské unie, zejména posledního zasedání Evropské rady, která místo aby přijala opatření ve prospěch slabých ekonomik, místo aby přijala opatření, která by ukončila spekulace a vytvořila ochranný deštník ekonomické a sociální solidarity, místo aby uznala, že Pakt o stabilitě neexistuje a jeho obnovení prohloubí recesi, a místo aby uznala, že Lisabonská smlouva výrazně selhala, připravuje strategii EU do roku 2020 jako rozšíření a pokračování této smlouvy.
Zacházíte s Řeckem jako s obětním beránkem a diktujete mu opatření zaměřená proti pracujícím, kteří nenesou vinu za krizi, což povede k podobným opatřením v dalších zemích.
Občané Řecka a občané Evropy se s vámi brzy vypořádají, tak jak občané Argentiny s Mezinárodním měnovým fondem.
Rolandas Paksas
(LT) Je symbolické, že 20 let po pádu zdi, která rozdělovala Evropu, dnes hovoříme o Evropě do roku 2020. Především bych chtěl vyjádřit souhlas se základními prioritami strategie Evropa do roku 2020: znalosti a inovace, společnost s vysokou zaměstnaností a konkurenceschopné a udržitelné hospodářství. Navrhuji přidat dvě další priority - rozvoj infrastruktury a efektivní energetickou politiku. Zatímco zdůrazňujeme posílení energetické bezpečnosti jako jednu z nejdůležitějších priorit evropské energetické politiky a zaměřujeme se na diverzifikaci zdrojů energie a tras dodávek, nesmíme zapomenout na významné projekty Rail Baltica a Via Baltica, které jsou důležité nejen pro Litvu. Domnívám se, že když připravujeme novou strategii, musíme posoudit důvody, proč se nám nepodařilo dosáhnout cílů stanovených Lisabonskou strategií. Musíme nejen stanovit cíle a úkoly nové strategie, ale také nasměrovat debaty, které občas trvají příliš dlouho, ke konkrétním opatřením s přesnými termíny.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Paní předsedající, jsem pevně přesvědčen, že tato krize je příležitostí pohnout se kupředu a vytvořit silnou Evropu. V silné se Evropě budeme pravděpodobně muset zříci výrazu "zlepšování koordinace", protože v důsledku všechno závisí na subjektech, které musí být koordinované, což nevyhnutelně vede k ochromení a nedostatku srozumitelnosti.
Víme, že finanční prostředky a veřejné deficity evropských zemí budou trpět, dokud se nedostaneme dál ve finanční integraci Evropy a nebudou vydány eurobondy.
Evropské orgány mohou v každém případě již nyní přijmout specifická opatření - nebudu se příliš zaměřovat horkou atmosféru okolo koordinace. Na jedné straně máme Evropskou centrální banku pro harmonizaci finančního dohledu a na druhé straně ...
(Zbývající část projevu není z technických důvodů k dispozici)
Werner Langen
(DE) Paní předsedající, pane Barroso, pane Van Rompuyi, pokud má strategie EU 2020 uspět, musí být - na rozdíl od Lisabonské strategie - skutečně realizována. Na rozdíl od předchozích řečníků se domnívám, že cíle nabyly špatné. Hlavním důvodem selhání této strategie byla skutečnost, že členské státy nedodržovaly pravidla a neplnily svoje závazky. Navíc Komise nebyla dost odvážná, pane Barroso. Nebyla dost odvážná v souvislosti s realizací, s požadováním reforem nebo prováděním vlastní strategie.
S podporou široké většiny máte novou Komisi pro druhé funkční období - doufám, že všechno zlepšíte, že znovu vlijete do žil Evropy novou dynamiku, že budete podporovat nové technologie a že nebudete pouze mluvit o přerozdělování, ale budete konkurovat jiným ekonomickým regionům světa. Tyto regiony si nekladou otázku, zda se Evropané mezi sebou dohodnou nebo zda zavádějí nové programy přerozdělovaní. Mají svoji vlastní dynamiku a je třeba, abychom na to reagovali. To je úkol, který nám tato strategie musí umožnit splnit.
Až dosud byly pouze předkládány návrhy a já doufám, že budou posléze vylepšeny, protože se zdá, že až příliš připomínají smýšlení "pokračujme postaru". Neobjevují se žádné skutečně nové přístupy. Nic skutečně nového nepřichází dokonce ani od Rady a nového předsedy Evropské rady. My ovšem tuto strategii potřebujeme, abychom dokázali udržet krok se zbytkem světa. Proto je třeba definovat nové rámcové podmínky. Je třeba, abychom pečlivě posoudili minulé cíle týkající se klimatu. Je třeba podporovat nové technologie a nikoliv jim dále klást do cesty překážky.
Komise jako kolegiální orgán je vyzývána, aby nezastupovala zájmy jednotlivých komisařů, ale převzala vedoucí roli v Evropě. Můžete si být jisti naší bezvýhradnou podporou. Jedině tak bude strategie EU 2020 úspěšná - ne když budou vlády zbabělé a budou trvat na tom, aby někdo platil za něco, s čím se nevypořádal sám příslušný partner v Evropě.
Stéphane Le Foll
(FR) Paní předsedající, pane předsedo Barroso, pane Van Rompuyi, chtěl bych především říci, že co se týká strategie 2020, každý souhlasí s cíli. Ovšem současným problémem našeho kontinentu je, že se vzpamatovává z vážné krize, pro niž je charakteristický velmi slabý, dokonce záporný růst na světě.
Tato situace si proto vyžaduje politickou vnímavost a podle mne z ní vyplývají dva cíle. Především je třeba vědět, jaká bude naše politická organizace. V rámci funkcí, které zastáváte, máte dva hlavní úkoly: podporovat koordinaci hospodářských politik - to je naprosto nezbytné - a stanovit cíle a nástroje k jejich dosažení.
To mne přivádí k druhému cíli, který považuji za základní a který současně bude spornou otázkou. Abychom dosáhli cílů ve veřejné politice, potřebujeme rozpočet. Evropa je má současné době toto dilema: členské státy mají značné deficity, a čím jsou jejich schodky závažnější, tím méně budou dávat do společného evropského hrnce. Proto jsme méně schopni oživit náš růst.
Jak vyřešíme toto dilema? To je otázka, kterou vám kladu. Řešení závisí na dvou faktorech. Zaprvé, jaké pokyny budete obhajovat při debatě o rozpočtových výhledech se členskými státy? Za druhé, dokážete prosadit inovace, které umožní Evropské investiční bance a Evropské bance pro obnovu a rozvoj převzít větší odpovědnost a - proč ne? - umožní Evropě, aby si vypůjčila finanční prostředky na nezbytnou věc, jako je zítřejší růst?
Sylvie Goulard
(FR) Pánové předsedové, paní předsedající, po Lisabonské strategii tu nyní máme strategii EU do roku 2020. Je to pouhá změna názvu nebo změna směru? Tuto otázku kladu především panu Barrosovi. Když čtu váš příspěvek k neformálnímu zasedání Rady, když vás dnes slyším docela správně hovořit o počtu chudých v Evropské unii a potřebě rozvíjet finanční regulaci, říkám si, pane Barroso, škoda, že jste nebyl řádným předsedou Komise posledních několik let! Potom byste býval dokázal všechno, co nám dnes navrhujete. Dnes říkáte, že nám v tom zabránila krize, ale je snadné vše svalovat na krizi. Ale konec konců každá vina může být odpuštěna, takže již neztrácejme čas.
Následně se tedy s nadějí obracím na pana Van Rompuye. Především mu chci nabídnout vřelejší přivítání, než jaké mu předtím nabídl jeden z poslanců - na rozdíl od jiných. Spoléháme na vás. Je to trochu paradoxní, pane Van Rompuyi, ale spoléháme, že znovu nastartujete Evropu, to pravé evropské společenství, a vy přicházíte ze země, která ví, co slovo "společenství" znamená z hlediska veřejného zájmu.
Pokud se to toho pustíte, budete mít podporu tohoto Parlamentu, a co se týká strategie EU 2020, domnívám se, že se nesmíme nechat klamat slovy. Pokud slova něco znamenají, musíme především uvažovat ve střednědobém výhledu, uvažovat globálně a bez nacionalismu. Souhlasím s tím, co řekl pan Lamberts: právě nyní nám členové Rady nedávají velkou evropskou vyhlídku ohledně finančního dohledu. Mají obě nohy na brzdách.
Pokud jde o mne, navrhuji proto jediný cíl, který jste vlastně zmiňovali ve vlastním dokumentu pro Radu, a sice že potřebujeme hospodářskou a měnovou unii ve všech jejích formách, abychom upevnili disciplínu a samozřejmě také posílili solidaritu. Také je třeba Radě připomenout, že pokud jsou problémy v Řecku, jsou způsobeny z části Řeky a z části nedostatkem solidarity.
Reinhard Bütikofer
(DE) Paní předsedající, je snadné stanovit dobré cíle. To všichni děláme počátkem každého roku, stanovíme dobré cíle, ale zda zůstanou snem, kázáním, nebo zda se stanou programem, závisí na tom, zda poskytneme specifické odpovědi na otázky, kdo, co, jak, v jaké míře a kdy udělá. Toto musíme v programu Evropa do roku 2020 mít. Podle mého názoru pan Daul na začátku této rozpravy uhodil hřebíček na hlavičku. Otázka zní: jsme připraveni se vzdát národní svrchovanosti v oblasti hospodářské politiky, nebo bychom raději postupovali bez soudržnosti Unie, nebo bez eura, nebo bez toho, co jsme po desítky let budovali? Alternativa je dramatická. Také bych rád slyšel nějaké jasné stanovisko od zástupců německé Křesťanskodemokratické unie (CDU), protože, jak víme, jsou to často němečtí konzervativci, kdo tomu stojí v cestě.
Paní předsedající, pane Van Rompuyi, pane Barroso, chtěl bych slyšet nejen zdrženlivý příslib pana předsedy Evropské rady, že Rada hodlá předložit v této oblasti pokyny, ale byl bych také rád, kdyby Komise k tomuto úkolu přistoupila společně s Parlamentem aktivně a s energií a kdyby vytvořili pokyny pro společnou hospodářskou správu Evropy. Taková činnost by neměla být vedena jen rukou paní Merkelové a pana Sarkozyho, ale měla by se upřímně snažit spojit Evropu v rámci společné hospodářské politiky.
Charalampos Angourakis
(EL) Paní předsedající, jak jste si dobře vědomi, zatímco debatujeme o výsledcích neformálního zasedání Evropské rady, všichni zaměstnanci v Řecku, do posledního muže, jsou ve stávce právě proti těmto opatřením, právě proti těmto výsledkům. Protestují proti samotné Evropské unii a politice středo-levicových a středo-pravicových vlád, které jednomyslně přijímají opatření proti prostým lidem, proti pracujícím, prostě a jednoduše proto, aby chránily zisky monopolů.
Evropská unie, vlády a Komise se snaží prostřednictvím Evropské unie terorizovat pracující ve snaze je zlomit před smrští opatření směřujících proti prostým lidem. Ovšem v této válce pracující reagují masovými stávkami, demonstracemi a manifestacemi, o nichž jsem od vás, pane Barroso, neslyšel ani slovo, demonstracemi a stávkami organizovanými třídně uvědomělými odbory v řadě zemí Evropské unie.
Existuje pouze jediná odpověď, kterou pracující mohou dát frontě vytvořené stranami kapitálu, jednosměrné evropské ulici, zkompromitovaným vůdcům odborů, všeobecnému útoku vedenému vládou na mzdy a důchody: rozšíření jejich aktivity.
Mario Borghezio
(IT) Paní předsedající, dámy a pánové, viděli jsme formální projev solidarity s Řeckem, ale skutečným cílem bylo prostě vnutit členským státům Evropské unie rigidní úspornou politiku.
Na závěr tiskové konference pan Van Rompuy jasně ukázal, že hlavní ideou je vytvořit určitý typ diktatury Evropské unie, přetvořit Radu v imperiální chuntu se stále většími pravomocemi nad členskými státy.
Před vrcholnou schůzkou - jak odhalil deník Independent - pan Van Rompuy poslal dopis hlavám států nebo předsedům vlád, ve kterém v jedné z příloh napsal, že členové Rady jsou odpovědní za ekonomickou strategii v rámci svých vlád a že by za ni měli být odpovědní také na úrovni EU. Ať už to nazýváme politikou koordinace nebo hospodářskou správou, pouze Rada může formulovat a prosazovat strategii Evropy. Také dodal, že Evropská rada je velmi ambiciózní, že chce věci řídit a vystupovat jako vůdce, i když samozřejmě v rámci konzultací, a že proto Radě navrhl, aby se scházela každý měsíc.
Toto jsou imperiální konstrukce architektů Evropské unie, a jsou také typickým znakem projektu, o kterém se mluví na chodbách úřadu Komise a který se domáhá toho, aby se 80 % dluhu členských států EU stalo dluhem Evropské unie.
Kampaň za ekonomický superstát zahájená v posledních dnech je odpovědná za pokus uvalit nejen na Řecko, ale i na všech 27 členských států Evropské unie protektorát.
Andreas Mölzer
(DE) Paní předsedající, EU nyní přijala polisabonskou strategii, ve které si dává pozor, aby se nezavázala vůbec k žádným kontrolovatelným cílům. Zaměření na zelené hospodářství není samo o sobě zárukou konkurenceschopnosti Evropy jako centra výroby. Podle mého názoru to vedle dobře fungujících energetických zdrojů a infrastruktury vyžaduje dobře odborně připravené pracovníky a nikoliv jednu migrační vlnu za druhou zaplavující trh levnými pracovními silami.
Pokud je nezbytné učinit vnitrostátní pracovní trhy flexibilnějšími, potom to nesmí vést k otevírání zadních dveří pro zavádění přechodných období pro nové členské státy. V době krize, ve které se stále více lidí stává nezaměstnanými nebo živoří z práce na krácený úvazek nebo ze "zaměstnání za jedno euro", EU nemůže podporovat existující nemilosrdnou konkurenci na pracovním trhu.
Evropská unie by neměla jako obecné pravidlo používat despocii. Nesmí hned stahovat finanční pomoc ze strukturálně slabých regionů, protože nebyly provedeny žádné reformy - dokonce ani tím hrozit. Určitě nepotřebujeme nový poradní výbor pro hodnocení cílů, který pravděpodobně zase skončí na mělčině. Místo posilování centralismu musíme přesunout subvence zpět na vnitrostátní úroveň. Strategie Evropa 2020 nesmí odstartovat další maraton konkurence a privatizační exodus. Místo toho musí zaručit prosperitu občanů Evropy.
EU má nyní šanci získat status bašty proti globalizaci a to je pravděpodobně její jedinou šancí.
Mario Mauro
(IT) Paní předsedající, dámy a pánové, pane předsedo Rady, možná nejste dobře známý, jak tvrdí pan Farage, ale já vím, že vaše ideály mají hluboké kořeny v evropské tradici a kultuře, a proto k vám cítím obdiv a úctu.
Přesně z tohoto důvodu si mohu dovolit v komentáři vašeho velmi racionálního projevu použít analogii ze světa fotbalu. Vize vaší úlohy mi připomíná úlohu záložníka, středopolaře, který organizuje hru celého týmu a po změně pravidel zavedených Lisabonskou smlouvou může mít pocit, že je obtížnější dávat góly, to znamená dosáhnout cílů Smlouvy.
Když zůstanu u tohoto příkladu, tak jsem přesvědčen, že Parlament musí riskovat více než ostatní hráči, musí být útočníkem, který neustále tvoří novou hru, inspiruje se novými pravidly a posiluje útočnou schopnost týmu a vytváří pozici pro našeho hypotetického středního útočníka - Barrosovu Komisi -, aby mohl skórovat.
Co se stane, pokud nebudeme sledovat tento přístup, který z celého srdce podporuji? Stáhneme se do obranné pozice a budeme dávat góly do branky našich spoluobčanů.
Přesně z tohoto důvodu Vás, pane Van Rompuyi, žádám, abyste podpořil novou vedoucí úlohu Parlamentu a abyste v ní neviděl překážku, ale příležitost. Je třeba, abychom se všichni chopili této historické příležitosti, zhostili se této historické úlohy, historického úkolu, a já si jsem jistý, že jste správný muž, který nás má vést.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) (Začátek projevu není k dispozici z technických důvodů) ...Když hovoříme o strategii EU 2020, nemluvíme jen o polisabonské strategii, ale také o strategii, která uznává, že se nepodařilo naplnit lisabonské cíle, nebo -řečeno ostřeji a tvrději - o strategii, která vychází ze selhání Lisabonské strategie. Ta byla navržena pro zajištění růstu a udržitelného rozvoje, ale nebyla naplněna, protože nebyla úspěšná v zajištění udržitelnosti rozvoje z finančního hlediska, z hlediska životního prostředí ani sociálního hlediska.
Z finančního hlediska Evropa vytvořila měnovou unii, ale ani zdaleka nevytváří hospodářskou unii, a dokonce ani nekoordinuje hospodářskou politiku a finanční stimuly, které by měly měnovou unii doprovázet.
Z energetického hlediska je jednotná evropská politika ještě ve stádiu vývoje. Ze sociálního hlediska v celé Evropě panuje nespokojenost mezi pracujícími, odbory a nejvíce znevýhodněnými třídami, které mají obavy o udržitelnost modelu, který nás učinil lepšími, když z nás udělal Evropany, modelu, který byl skutečně úspěšný při zajišťování blahobytu a sociální soudržnosti.
Co se týká neformálního zasedání Rady, které se konalo 11. února, chtěl bych se zeptat, jaké závazky chtějí Rada, Komise a evropské orgány vytvořit pro posílení závazku vůči sociálnímu paktu, o kterém před šesti měsíci mluvil ve svém projevu rotující předseda Unie, španělský premiér pan José Luis Rodríguez Zapatero?
Jedná se o sociální pakt, který může jasně stanovit, že se Evropa v této době hodlá zavázat k finanční a environmentální udržitelnosti a také k zachování sociálního modelu, který nás učinil lepšími, když nás učinil Evropany.
Jean Lambert
Pane předsedo, pan Barroso před chvílí mluvil o tom, že chce vytvořit ambiciózní strategii, a je pravda, že v dokumentu EU 2020 jsou některé části, které jsou ambiciózní, ale určitě nejsou ambiciózní čísla týkající se emisí skleníkových plynů: Tento návrh je patetický a nepovede nás tam, kam se chceme dostat. Do roku 2020 bychom se měli dostat na 40 %. Tato otázka se samozřejmě netýká jen klimatu, ale také dostupnosti zdrojů a zvyšování jejich účinnosti.
Zdá se, že je toho hodně, čím jsme se měli zabývat před touto strategií, nejen hospodářským růstem, který se stále více jeví spíše jako cíl než určitý ukazatel. Hospodářský růst by neměl být cílem strategie. V EU existuje mnoho oblastí, ve kterých jsme se pokoušeli oddělit růst od dopravy, využití energie a dalších věcí, a již dlouho je oddělený od pracovních příležitostí. Mohli bychom tedy prosím nemluvit tak, jako kdyby růst nějakým způsobem přinášel pracovní příležitosti?
Je také třeba, abychom se nezabývali jen snižováním chudoby, ale také snižováním nerovností, protože to přináší známé výhody, a je třeba zajistit, aby naše finanční instituce nepodkopávaly ambiciózní cíle, které můžeme stanovit.
Othmar Karas
(DE) Pane van Rompuyi, především bych vám chtěl poděkovat za dopis, který jste nám poslal. Mohu Vám říci, že plně podporuji principy, hodnoty a směr, který jste naznačil v tomto dopise. Jsem rád, že jste dnes řekl, že se chcete scházet prakticky každý měsíc, protože vaším úkolem je vrátit hlavy států nebo vlád a členské státy zpět do Evropy. Lisabonská strategie nebyla sama o sobě špatná, ale špatné byly metody a chyběla politická vůle realizovat její cíle ve členských státech. Vaší úlohou musí být koordinace členských států v oblastech, kde Evropská komise a Unie nemá dostatečné pravomoci.
Velmi jasně jste řekl, že trh nestačí. Ano, skutečně potřebujeme sociálně tržní ekonomiku. Měnová unie nestačí. Potřebujeme politickou unii. První zkouškou pro nás všechny bude rozpočet na rok 2011, který již bude vycházet ze strategie Evropa 2020. Evropa 2020 není cílem; je nástrojem, pomocí něhož budeme dělat potřebná opatření v reakci na finanční a hospodářskou krizi. Potřebujeme lepší koordinaci rozpočtové politiky, fiskální politiky, hospodářské politiky, politiky v oblasti výzkumu a vzdělání, protože naši konkurenceschopnost nemůžeme zvýšit pouhými hospodářskými cíli. Proto potřebujeme, aby se v členských státech prováděl Akt o drobném podnikání. Naším mottem by mělo být "na prvním místě malé podniky", protože ty budou vytvářet pracovní příležitosti v regionech.
Chtěl bych vidět tři věci. Pane Barroso, potřebujeme studii dopadů všech opatření Komise na reálnou ekonomiku, nikoliv jen na bankovní sektor. Potřebujeme přehled našich finančních prostředků, který také bere v úvahu demografické změny a sociální zabezpečení a penzijní systémy. Potřebujeme také soubor opatření, který bude zahrnovat koordinaci, postup zvládnutí nadměrných deficitů, strategii pro překonání krize a strategii Evropa 2020, tak aby si řešení těchto problémů vzájemně neodporovala.
Alejandro Cercas
(ES) Pane předsedo Van Rompuyi, pane předsedo Barroso, skutečně mi zní krásně, co jsem dnes slyšel. Doufám, že stejná lyrika bude zaznívat příští týden, protože jak jsme všichni pochopili - stejně jako vy -, znamenalo by to, že si můžeme a musíme sami stanovit cíle a můžeme si vybrat svou budoucnost.
To by znamenalo, že neexistuje žádný politický determinismus, že politici a občané mají sami právo rozhodovat o vlastní budoucnosti. Znamenalo by to, že ekonomika nám stanovuje limity a poskytuje nám prostředky, ale cíle si stanovujeme my, a že ekonomika by měla sloužit společnosti, nikoli opačně.
Znamenalo by to, jak zde bylo řečeno toto dopoledne, že potřebujeme dlouhodobou a ne pouze krátkodobou strategii, protože se domnívám, že se v tomto můžeme poučit z minulosti. Z minulosti si můžeme vzít poučení, že jsme zažili značný hospodářský růst, ale na základě spekulací, které nebraly v úvahu právo, spravedlnost, životní prostředí, budoucnost nebo budoucnost dalších generací.
Proto skutečně doufám, pane úřadující předsedo Rady, že příští týden budeme mít k dispozici dokumenty obsahující ambiciózní program, program, který směřuje k udržitelnému rozvoji, program, který slučuje hospodářské a sociální zájmy a zájmy v oblasti životního prostředí, protože jsou vzájemně závislé.
Nyní bych chtěl říci několik slov o sociálním rozměru programu: to je oblast, ve které se projevují potřeby, sny a obavy občanů, sny a obavy těch, kteří jsou uvnitř a vně pracovního trhu, obětí arogance finančních trhů, které převzaly kontrolu nad reálnou ekonomikou a zničily ji.
Je to oblast, ve které spočívá naděje, že s takovou situací skoncujeme, že vytvoříme politiku pro plnou zaměstnanost, pro kvalitní pracovní příležitosti, pro pracovní příležitosti, které počítají se všemi občany, a že konečně vytvoříme pro Evropu vynikající cíle, místo abychom bojovali za snižování sociálních norem.
Sven Giegold
(DE) Paní předsedající, pane Barroso, pane Van Rompuyi, krize evropského hospodářství je tak hluboká, že v této situaci musíme očekávat velmi specifické návrhy - specifické návrhy v liniích, které zde navrhovali různí řečníci. Parlament mnoha různými způsoby vyzýval k hospodářské správě na evropské úrovni.
Předložte návrh, jak je možné rozložit rizika týkající se vysoké úrovně zadlužení, tak aby Řecko a další země nebyly zadušeny vysokou úrokovou mírou. Předložte návrh - jak včera požadoval Hospodářský a měnový výbor -, jak se můžeme vyrovnat s nepříznivou bilancí. Potřeba penalizace a změn se netýká jen zemí, které mají deficit. Reformy je třeba povést také v zemích s nadměrnými přebytky. Potřebujeme, aby evropské statistiky byly nezávislé, a musíme přijmout efektivní opatření bránící daňové konkurenci. Takové návrhy byly předloženy v Parlamentu. Nyní je na vás, abyste konečně tyto věci dali na stůl.
Jean-Pierre Audy
(FR) Pane Van Rompuyi, pane ministře, pane Barroso, dámy a pánové, konečně jste s námi, pane předsedo Evropské rady, vítejte! Začnu ovšem tím, že zopakuji, že mě hluboce zklamalo, že vaším prvním politickým krokem nebylo přijít a představit se zástupcům občanů Evropy hned po 1. prosinci, kdy jste oficiálně převzal úřad.
Pane Van Rompuyi, jste podobně jako my politikem, a politika nemůže existovat bez demokracie. Lekce z demokracie, kterou bylo francouzské a holandské referendum v roce 2005, a poučení z konzultací s mnoha dalšími občany ukazuje, že občané říkají, že nejsou proti Evropě, ale že mají pocit, že se buduje bez nich a někdy také proti nim.
Proto můžeme děkovat paní Merkelové, která byla ve vaší funkci v roce 2007, a panu Sarkozymu, který byl zvolen prezidentem Francouzské republiky, že se občané znovu stali středem evropské integrace díky Lisabonské smlouvě, která vytvořila vysoký úřad, který zastáváte.
Pane Van Rompuyi, musíte pochopit, že nic není možné dělat bez občanů a jejich zástupců, stejně jako náš Parlament musí pochopit, že nic není možné dělat bez členských států, a tedy bez hlav států nebo předsedů vlád.
Pojďme k jádru věci: občané Evropy trpí, protože již nerozumí obrovskému globálnímu rozvratu všude okolo sebe. Vaší povinností je tuto situaci pojmenovat, stanovit směr, přesvědčit Evropskou radu, že Evropa není problémem, ale řešením. Evropa nevystavuje rizikům, ale chrání. Evropa netrpí, ale jedná.
Jaké je vaše vidění světa a postavení Evropské unie v něm? Mohl byste nám říci, jakou úlohu ve vaší evropské strategii hrají mezivládní vztahy, zejména co se týká hospodářské správy, jež nám chybí, a vytvoření Evropského útvaru pro vnější činnost?
Pane Van Rompuyi, Evropská unie chodí po dvou nohou. Členské státy a vlády a občané. Hledáme hlavu, a hlava jste vy! Navíc byste neměl sedět na sedadle pro pasažéry, ale za volantem, a budoucnost Evropské unie bude záviset na vaší schopnosti řídit členské státy směrem k politické unii. Děkujeme, že jste zde, pane Van Rompuyi. Jste mužem velkých kvalit. Nemějte strach z občanů a jejich zástupců. Mějte je rád a oni budou zase mít rádi vás.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Paní předsedající, dámy a pánové, při definování střednědobé strategie bude muset Unie vzít v úvahu dopady hospodářské krize, která v současné době trestá tuto část světa - a také další části -, a samozřejmě chyby, které vedly ke skromnějším výsledkům předchozí strategie, Lisabonské strategie z roku 2000.
Krize nám poskytla specifické ukazatele, co se týká rozvoje a plné zaměstnanosti, pokud budeme chtít zahrnout - což se domnívám, že je nezbytné - tento cíl do našich opatření.
Zaprvé potřebujeme regulační nástroje a dohled nad finančním systémem a bankami, aby se nemohly opakovat negativní podmínky, které nás v současné době tvrdě trestají.
Zadruhé bude třeba intenzivně investovat do výzkumu, výzkumu a vzdělávání, zejména pokud chceme pokročit k zelenému hospodářství. Aby však bylo možné více investovat, musí se Evropa vybavit eurobondy a systémem odměn a sankcí, aby mohla dosáhnout svých hospodářských cílů. Toto jsou hlavní nedostatky Lisbonu I.
Budeme muset zavést jednotné politiky přerozdělování v oblasti zdanění i plateb. Navíc je třeba vytvořit koordinovanou politiku pro hospodářská odvětví, abychom ochránili historickou výrobní strukturu našeho světového regionu. A konečně potřebujeme znovu formulovat a zahájit sociální dialog jako sílu soudržnosti, aby se omezila rizika dlouhodobé nezaměstnanosti, s níž se konečně musíme vypořádat.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Paní přesedající, pane předsedo Van Rompuyi, pane předsedo Barroso - který není přítomen, ale kterého také oslovuji -, je pravda, že bylo skvělé vás vidět pohromadě, a podle mého mínění je tomu tak proto, že jsme viděli posun kupředu a zaměření na to, co by mělo tvořit základy společné strategie v dalších deseti letech, a to je z mého pohledu velmi důležité.
V návrhu, který jsme dostali písemně a který jsme slyšeli, mne nejvíce zaujalo, že je třeba stanovit pouze několik cílů: pouze cíle s nejvyšší prioritou; že tyto cíle musí být reálné, měřitelné a pravidelně vyhodnocované, abychom viděli, zda v dané směru dosahujeme pokroku.
Považuji to za zásadní a za podstatnou změnu oproti Lisabonské strategii.
Chci zdůraznit jeden cíl: vnitřní trh. Evropský vnitřní trh byl vytvořen před více než 20 lety. O dvacet let později nás čeká ještě dlouhá cesta, než budeme mít ve většině sektorů skutečný vnitřní evropský trh. V některých případech tomu tak je, protože to jsou nová odvětví, jako například trh s digitálními technologiemi, ale v ostatních existuje takový stupeň fragmentace a takové bariéry, že evropské hospodářství připravujeme o rámec velkého rozsahu, který potřebuje pro skutečný rozvoj veškeré potřebné konkurenceschopnosti, která přináší růst i zaměstnanost.
Pane Rompuyi, pane Barroso, potřebujeme velký politický podnět: "vše při starém" již nemůže být dobrým nástrojem. Potřebujeme silné vedení a vy máte velkou odpovědnost. Samozřejmě máte moji plnou podporu, aby to bylo možné splnit.
Udo Bullmann
(DE) Paní předsedající, pane předsedo Evropské rady, dámy a pánové, pane komisaři, chtěl bych se stručně věnovat dvěma bodům. Za prvé, máme již k dispozici strategii Evropa do roku 2020, která slibuje úspěch? Ne, dosud ji nemáme. Řeknu vám proč. Pokud v Komisi a ve členských státech říkáte, že nejprve provedeme rychlou konsolidaci rozpočtů, potom je to chybná kalkulace. Pokud nám nevěříte, přečtěte si včerejší prohlášení Mezinárodního měnového fondu. Soukromý sektor potřebuje dlouhou dobu na zotavení. Máme obavy o veřejné investice. Pokud nebudete sledovat integrovanou strategii se specifickými cíli zaměřenými na zaměstnanost, nemáme šanci se s touto krizí vypořádat.
Zadruhé, máme odpověď na dluhovou krizi v zemích, které jsou pod největším tlakem? Ne, dosud ji nemáme. Chyby udělalo více zemí. Ovšem pokud pečlivě čtete údaje a posloucháte analytiky, potom víte, že přinejmenším polovina řeckých excesů jde na vrub spekulantů - které Komise celých pět let nechtěla regulovat - zajišťovacích fondů. Nyní to konečně děláme, ale co to vlastně znamená v praxi? Potřebujeme Evropský měnový fond, fond, který by těmto zemím pomohl. Musíme být schopni nabídnout úvěr s rozumnou úrokovou mírou, nejen mimo eurozónu, ale také v jejím rámci, s dodatečnými podmínkami. Je ovšem třeba vytvořit evropskou politiku pro řešení krize - a to musíme nyní udělat.
Enikő Győri
(HU) Dámy a pánové, jako členka předsednického tria a maďarská poslankyně Evropského parlamentu sleduji s velkým uznáním aktivity pana předsedy směřující k silné evropské angažovanosti a odhodlání, s jakým přijal svoje nové povinnosti. Je naprosto pravda, že nyní nastal čas, kdy je třeba určit, jak bude fungovat předsednictví Evropské rady. Jsem přesvědčená, že Evropa zápasící s krizí potřebuje silnou ruku a orientaci u kormidla. To je také otázka důvěryhodnosti nového programu, abychom se vyhnuli osudu jeho předchůdce, Lisabonské strategie. Říkám to také jako příslušnice bývalého komunistického státu. V tomto koutu Evropy existuje - snad pochopitelně - přirozená averze k bombastickým dlouhodobým plánům.
Mám jednu institucionální a jednu věcnou připomínku. Co se týká instituce: budeme se muset rozhodnout, komu je tato strategie adresovaná. Pokud má oslovit vedoucí představitele EU, potom to, co bylo až dosud uděláno, je přiměřené, a pevný harmonogram je správnou věcí. Pokud si ovšem myslíme, že by měla oslovit občany EU, které chceme dostat na naši stranu, od kterých chceme, aby se nestavěli proti, ale spolupracovali při utváření silnější, více konkurenceschopné Unie, která občanům přinese oproti současnému stavu více výhod, potom musíme postupovat v souladu s Lisabonskou smlouvou a skutečně do této strategie zapojit Evropský parlament, a co více, také vnitrostátní parlamenty. Dnešní rozprava by neměla nahrazovat projednání tohoto tématu v tomto Parlamentu obvyklým způsobem, včetně stanoviska zpravodaje a projednání ve výborech a politických skupinách.
Co se týká věcné připomínky, nejdůležitějším cílem musí být vytváření pracovních příležitostí. To musí být výchozím bodem pro každou novou strategii. Jak toho dosáhnout? V tomto ohledu jsme se toho dozvěděli velmi málo. Známe toto: méně priorit, určení úskalí, užší koordinace hospodářské politiky. To je všechno výborné, ale vezměte prosím v úvahu toto: především nezahazujme to, co funguje dobře. EU je díky existujícím politikám Společenství silnější a navíc je proti zakládajícím Smlouvám rušit politiku soudržnosti a zemědělskou politiku, které zájmům občanů EU dobře slouží. Zadruhé, nová strategie má sloužit zájmům všech regionů, a nikoliv pouze zájmům určitých společností a zemí. Díky soudržnosti se bude také dobře vyvíjet konkurenceschopnost EU. Zatřetí, přizpůsobme strategii zemím. Tím celé věci dodáme větší důvěryhodnost.
Anni Podimata
(EL) Paní předsedající, je to velmi zajímavá rozprava, kterou dnes vedeme o strategii do roku 2020, ale všichni velmi dobře víme, že neformálnímu zasedání Evropské rady, které se konalo 11. února, dominovala tak zvaná řecká otázka. Víme také, že neformální summit vyvrcholil prohlášením hlav států a předsedů vlád, které vyslovilo politickou podporu Řecku, vyjádřilo připravenost přijmout opatření pro stabilizaci eura a poukázalo na to, že Řecko nepožádalo Evropskou unii o žádnou finanční podporu.
Ráda bych využila této příležitosti a připomněla tomuto Parlamentu, že řecká vláda a řecký premiér opakovaně zdůraznili, že Řecko nežádá o finanční prostředky, nežádá německé ani rakouské ani švédské ani jiné evropské daňové poplatníky, aby platili jejich dluhy, se kterými se vypořádá a které omezí vlastním úsilím na základě opatření, která již byla oznámena.
Když mluvíme o této věci, pane Verhofstadte, není správná informace, že Řecko prohlásilo, že poskytlo všechny údaje o obligacích společnosti Goldman Sachs; Řecko uvedlo, že tyto údaje budou poskytnuty rychle. Navíc - nevidím zde předsedu Evropské komise; chtěla bych vyjádřit své rozpaky nad tím, že vysvětlení praxe, kterou v letech 1998 až 2008 v maximální míře využívala řada členských států eurozóny - jak nedávno informovaly četné články v zahraničním tisku -, bylo požadováno pouze od řeckých orgánů a od Řecka.
Řecko nežádá finanční prostředky. Žádá o něco jiného. O něco, co by mělo být samozřejmé, nejen z důvodu jeho účasti v eurozóně, ale také z obecnějšího důvodu, a sice z důvodu jeho členství v Evropské unii: vyjádření politické podpory, solidarity a elementární a upřímné důvěry. Podporu nejen slovy; podporu, která má podstatu a obsah a nezmizí a nebude podkopávána, jakmile již nebudeme za zavřenými dveřmi.
Řecko žádá od svých partnerů, aby nic nedělali ani neříkali ve věci spekulací s palivy a přestali šířit pochybnosti, zda bude Řecko schopné dosáhnout výsledků opatřeními, které oznámilo, protože by to v konečném důsledku podkopávalo úsilí této země.
Nesmíme strkat hlavu do písku. Všichni víme, že přes Řecko spekulanti míří na eurozónu a na euro. Tak nás nechte přijmout všechna potřebná opatření pro ochranu eurozóny a eura.
(Potlesk)
Paolo De Castro
(IT) Paní předsedající, dámy a pánové, musím vyjádřit svoji upřímnou lítost a lítost celého Výboru pro zemědělství a rozvoj venkova, kterému mám tu čest předsedat, že ve strategii do roku 2020 chybí jakákoliv zmínka o zemědělském a potravinářském odvětví.
Je absurdní, že Komisí navržená strategie pro příštích 10 let neobsahuje základní otázku výzvy týkající se zajištění potravin a růstu a zachování pracovních příležitostí v zemědělských oblastech.
Paní předsedající, jak si můžeme představit zelenou a udržitelně se rozvíjející Evropu, aniž vezmeme v úvahu, že 45 % veškerého evropského území obhospodařují zemědělci? Jak je možné opominout téměř 30 milionů lidí, kteří pracují na tomto území? Jsou to pracovníci, které je třeba chránit. Dříve než se zaměříme na nové pracovní příležitosti, musíme chránit ty, které již existují.
Chtěl bych vám připomenout, že zemědělství poskytuje celou řadu různých nezbytných služeb, mimo jiné v souvislosti s potravinami, biologickou rozmanitostí, tvorbou krajiny a ochranou životního prostředí, a že tyto úkoly jsou vykonávány ve prospěch sociálního a hospodářského života ve venkovských oblastech.
Španělské předsednictví také důrazně trvalo na potřebě silné společné zemědělské politiky. Proto jsem znepokojen tímto velmi vážným opominutím, které, doufám, Parlament dokáže napravit.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Paní předsedající, tento rok je rokem tygra, a Čína je hospodářským tygrem.
Indie je v současné době obrovským staveništěm a já se domnívám, že její rozvoj bude mít nesmírný dopad na Evropu. Právě proto musíme najít nový rytmus, nový začátek, který symbolizuje strategie Evropa do roku 2020. Potřebujeme společnou hospodářskou politiku, inteligentní daňovou politiku a odvahu si přiznat naši strukturální slabost: výzkum a vývoj produktů. Tyto záležitosti zde byly velmi dobře prezentovány.
Mám dvě otázky. Jak budeme na pozadí této řecké tragedie a poučení, jež z ní vyplývá, v budoucnosti sledovat provádění Paktu o stabilitě a růstu? Moje druhá otázka zní: jaké podněty a páky použijeme, aby strategie EU do roku 2020 byla úspěšnější než Lisabonská strategie, o kterou členské státy už nemohly mít menší zájem?
Marian-Jean Marinescu
(RO) Paní předsedající, pane úřadující předsedo Rady, jsem potěšen, že jste zde mezi námi. Nerozumím tomu, proč se Rada pokouší učinit rozhodnutí v takovém spěchu, bez jakýchkoliv vážných konzultací s Evropským parlamentem. Potřebujeme strategii do roku 2020, protože Lisabonská strategie se ukázala jako neúčinná. Ovšem dokumenty, které zde kolují, jsou obecné a neposkytují žádná jasná stanoviska týkající se budoucích výzev.
Jedním příkladem je sociální aspekt. Hlavními sociálními problémy v Evropě jsou větší stárnutí populace a nedostatek pracovníků s vysokou kvalifikací.
Za těchto okolností je přidělení méně než 2 % HDP na výzkum, vývoj a inovace první chybou, kterou je třeba rychle napravit. Výzkum a vývoj by měl být založen na partnerství veřejného a soukromého sektoru a na povzbuzování podnikatelů, aby investovali do výzkumných laboratoří a institucí, aby se zabránilo úniku mozků do Spojených států nebo Japonska.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Pokusím se být stručná, abych dodržela limit. Je mi líto, že už tu nesedí pan předseda Komise, ale myslím, že tu sedí člověk, který je odpovědný za meziinstitucionální spolupráci.
Proto bych chtěla jako o jednom z nejdůležitějších bodů pro úspěch strategie 2020 hovořit zejména tom, jak nevyhnutelné je, aby jednotlivé orgány Evropské unie mezi sebou přestaly soutěžit a abychom skutečně společně spolupracovali na nástrojích, bez kterých se cíle strategie 2020 nepodaří realizovat.
Proto je velmi důležité, aby se národní egoismus změnil na národní zodpovědnost a rovněž na zodpovědnost na evropské úrovni, protože aniž abychom v co nejbližším období otevřeli téma harmonizace daňové politiky, nebude možné naplnit cíle, které se týkají evropského hospodářství nebo naší společné evropské ekonomiky a udělají z nás skutečně konkurenceschopný region v globalizovaném světě.
Andrew Duff
Paní předsedající, jsem nanejvýš vděčný panu předsedovi Van Rompuyovi za to, že popsal specifikace své práce, ale dosud jsem docela nepochopil, proč odmítnul odpovědět na moji otázku položenou v Parlamentu. Chtěl bych ho požádat, aby znovu zvážil svůj přístup k otázkám poslanců.
Chci se také omluvit panu předsedovi Van Rompuyovi za ostudné vystoupení pana Nigela Farageho. Ujišťuji pana Van Rompuye, že velká většina britských poslanců s ním hodlá jednat s veškerou úctou.
Georgios Papanikolaou
(EL) Paní předsedající, oči celé Evropy - a nejen Evropy - jsou v poslední době upřeny na Řecko, jak se již zmínili mnozí řečníci.
Na pozadí celosvětové hospodářské krize to není samozřejmě jen Řecko, kdo má vážné ekonomické problémy. Mají je také další země, jak všichni víme.
Jsme svědky bezprecendentního spekulativního útoku, který - je mi líto, že to tak musím říci - v poslední době v některých médiích nabyl formy pomluv nejhoršího druhu.
V každém případě si můžete být jisti, že Řecko není v úpadku, Řecko nekolabuje. Navíc naše země nikdy nežádala o finanční podporu. O co žádala a žádá, je politická podpora. O co žádala a žádá, je reálný důkaz solidarity od členských států v rámci Evropské měnové unie, protože v konečném důsledku právě ta je ohrožená.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Na počátku letošního roku dosáhla míra nezaměstnanosti 10 %, zatímco v řadě členských států vzrostl deficit. Občané Evropy očekávají okamžité řešení aktuálních základních problémů: demografických změn a změny klimatu, a také hospodářské a finanční krize.
Evropská unie musí přednostně investovat do vytváření a zachování pracovních příležitostí v oblasti vzdělávání, zdravotní péče, zemědělství, dopravy a energetických infrastruktur. Evropská unie potřebuje udržitelnou energetickou strategii a moderní, bezpečnou a efektivní dopravní infrastrukturu. Musíme investovat do opatření zvyšujících energetickou účinnost v bytové výstavbě i při modernizaci průmyslových zařízení, což nám umožní vytvořit do roku 2020 více než dva miliony nových pracovních příležitostí.
Snižování znečišťujících emisí navíc znamená modernizaci průmyslových zařízení v celé Evropské unii a nikoliv přemisťování evropského průmyslu do třetích zemí. A v neposlední řadě si stárnutí populace a pokles porodnosti vynutí reformu sociálních systémů, tak aby každý občan Evropské unie měl zajištěný slušný život.
Maroš Šefčovič
člen Komise. - Pane předsedající, vážení poslanci Evropského parlamentu, zasedání se trochu protáhlo a předseda Komise musel odejít, protože má další povinnosti, ale je mi ctí odpovědět jménem pana předsedy Barrosa a jménem Komise.
Chtěl bych začít tím, že děkuji všem za fascinující rozpravu, za mnoho zajímavých myšlenek a za elán a podporu, kterou projevujete strategii EU 2020. Bez vaší podpory strategie EU 2020 nemůže být a nebude úspěšná. Mohu vás ujistit, že Komise bude velmi odvážná; strategie EU 2020 se zaměří na občany, zaměstnanost a snížení chudoby. Mohu vás také ujistit, že jsme se poučili z Lisabonské strategie, a proto se soustředíme na menší počet cílů a rozhodně chceme zlepšit hospodářskou správu.
V Komisi jsme velmi povzbuzeni silným zájmem a tím, co věříme, že bude silnou podporou ze strany Evropského parlamentu. Jsme také velmi povzbuzeni smyslem pro naléhavost v Evropské radě, kde se jasně ukazuje, že současná atmosféra je velmi odlišná od té, jaká panovala před pěti roky, kdy jsme projednávali parametry Lisabonské strategie.
Musíme však udělat více; musíme pro tuto strategii získat místní a regionální podporu, a co je nejdůležitější, potřebujeme, aby za touto strategií stáli občané. Musíme se ujistit, že ji občané nebudou považovat za další administrativní cvičení, ale že na ni budou pohlížet jako na přístup, jak zlepšit život v Evropě a v jejích zemích a regionech. Chtěl bych vás požádat, vážení poslanci, abyste nám byli v tomto úkolu nápomocni. Nesoutěžme mezi sebou jako orgány, spolupracujme, zaměřme se na priority a dospějme ke konkrétním výsledkům.
Ve strategii EU 2020 bychom chtěli zavést systém tří vzájemně propojených pilířů založený na inteligentním hospodářství, jež bude šetrnější vůči životnímu prostředí a vstřícnější vůči začlenění, a chtěli bychom na těchto pilířích budovat flexibilní iniciativy, jež by se měly zaměřit na úskalí, která zpomalují evropskou ekonomiku a brzdí plné využití jejího potenciálu. Chtěli bychom se více zaměřit na vzdělávání a odbornou přípravu, tak aby pracovní síly v Evropě udržovaly takovou úroveň konkurenceschopnosti, jakou si Evropa zaslouží. Zachováme vazbu strategie EU 2020 na Pakt o stabilitě a růstu, protože pevná fiskální pozice je rozhodující pro ekonomickou stabilitu.
Dnes jsme mluvili o Řecku a chtěl bych vás ujistit, že panovala shoda, že členské státy eurozóny by měly přijmout rozhodná a koordinovaná opatření potřebná k zajištění finanční stability v eurozóně. Komise bude s Řeckem úzce spolupracovat a bude sledovat, jak provádí doporučení. Delegace vedená Komisí společně s Evropskou centrální bankou, čerpající technickou podporu Mezinárodního měnového fondu, je nyní v Aténách, aby posoudila, zda Řecko musí přijmout další opatření.
Dovolte, abych se vyjádřil velmi jasně; máme nástroje, abychom v případě potřeby ochránili finanční stabilitu eurozóny; to zahrnuje zejména členy eurozóny, Komisi a Evropskou centrální banku, a jsme připraveni vytvořit evropský rámec pro koordinaci příslušných opatření. Ale každé etapě tohoto procesu musí být ponechán určitý průběh a nyní je na Řecku, aby pokračovalo v reformách a přijalo nezbytná opatření. Myslím, že jsme připraveni k odvážným akcím, ať již se jedná o strategii EU 2020 nebo o situaci v Řecku.
Herman Van Rompuy
Pane předsedající, dámy a pánové, jsem rád, že jsme vedli tuto rozpravu; jsem rád, že jsem přijal vaše pozvání a mohl přijít do tohoto Parlamentu, a to na skutečném počátku procesu se strategií do roku 2020, protože debata teprve začala. Měli jsme debatu nedávno, 11. února, koncem března se bude konat jarní zasedání Rady a přípravy strategie do roku 2020 nebo strategie pro zaměstnanost a hospodářský růst dokončíme koncem června. Proto máme značný časový prostor, ve kterém dojde k výměně názorů a bude jednou pro vždy stanoven postup opatření.
Proto vítám evropské ambice, které jsem zaznamenal toto odpoledne, a vítám tento smysl pro naléhavost, s jakým jsem se setkal. Zazněl zde jeden projev, pro který mám jen pohrdání, ale nehodlám ho dále komentovat.
Co se týká hospodářské strategie, rozdělím ji do třech období. Prvním obdobím je období, ve které jsme ještě nyní, jinými slovy, finanční krize a její důsledky. Dovolte mi, abych použil styl odlišný od toho, který jsem slyšel toto odpoledne v průběhu celé debaty. Vysvětlím to. Chtěl bych použít styl, který odráží, co je na Evropské unii pozitivní, protože jakkoliv se to může zdát překvapivé, v poslední době došlo také k pozitivním událostem. Poučili jsme se z důsledků krize v 30. letech 20. století. Uplynul jeden rok od počátku větší krize a ve většině zemí nyní, roku 2010, zase zaznamenáváme pozitivní růst. K tomu ve 30. letech nedošlo. Krize tehdy vlastně trvala až do konce desetiletí.
Proč nyní máme tento pozitivní růst? Protože jsme přijali opatření. Přijali jsme opatření na záchranu finančních institucí, ne proto, že bychom je měli tak rádi, ale protože bez nich by neexistovala ekonomika. Prováděli jsme inteligentní měnovou politiku. Vlili jsme do ekonomiky likviditu, což je něco, co nikdo před 70 lety neudělal. Aspoň pro 16 zemí jsme navzdory všem problémům vytvořili zónu měnové stability. Ve 30. letech 20. století došlo ke konkurenčním devalvacím. Dnes k nim nedochází. Prováděli jsme riskantní rozpočtovou politiku a použili rozpočtové deficity ke stimulaci ekonomiky. Neudělali jsme to, co se udělalo ve 30. letech, hlavně jsme se nesnažili co nejrychleji obnovit rozpočtovou rovnováhu. Chránili jsme tedy náš vnitřní trh, který není dokonalý. Musíme ho vylepšit a pan Monti nám předloží některé konkrétní návrhy. Nesklouzli jsme ovšem k protekcionismu 30. let. Proto jsme se z větší krize, kterou jsme právě zažili, poučili.
Šel bych dokonce ještě dále. Díky Evropské unii se zrodila skupina G20; byli jsme to my, kteří převzali iniciativu a vytvořili zárodky světové správy. Poprvé se spojily velké mocnosti, nové a staré, aby společně bojovaly s krizí, sice nedokonalým způsobem, ale budeme pokračovat tímto směrem. Takže Evropa, Evropská unie nemusí být vždy defenzivě. Existují také některé velmi pozitivní věci, které byly vytvořeny.
Nyní musíme tuto strategii, tak zvanou strategii pro překonání krize, opustit. Musíme najít rovnováhu mezi příliš rychlým ukončením rozpočtových stimulů a střednědobým návratem k rozpočtové rovnováze, která je naprosto nezbytná pro financování našeho penzijního systému, našeho systému sociálního zabezpečení a systému zdravotní péče. Musíme tedy dosáhnout složité rovnováhy a Pakt o stabilitě a růstu nám k tomu poskytuje prostředky, protože nevyžaduje okamžitý návrat k rozpočtové rovnováze. Vyžaduje postup krok za krokem, pomocí něhož nejprve dosáhneme 3% míry deficitu a potom, ve střednědobém horizontu, rozpočtové rovnováhy. Myslím, že jsme prováděli a budeme nadále provádět moudrou politiku.
Co se týká Lisabonské strategie, známe její vady, ale nesmíme také zapomínat, že finanční a hospodářská krize úplně rozložila realizaci lisabonského programu. Samozřejmě došlo k opomenutím; nechci je zde vyjmenovávat, protože jsou dobře známá. Řeknu však toto: potřebujeme nějaké větší reformy, nebo důležité reformy, a tyto důležité reformy na evropské i na národní úrovni budou vyžadovat určitou volbu. Není náhoda - a tuto myšlenku jsem opakoval v písemných závěrech, které jste četli -, že chceme debatu o rozpočtu efektivně spojit v zákonném rámci Paktu o stabilitě a růstu s ekonomickými reformami. Je tomu tak proto, že když například řekneme, že potřebujeme posílit výzkum a vývoj, potom k tomu musíme vytvořit opatření ve vnitrostátních rozpočtech a ve finančním výhledu Evropské unie. To znamená, že bude třeba provést určité volby priorit v rozpočtu.
Z výběru priorit pro Lisabonskou strategii dále vyplývá, že cíle, které navrhujeme, nebudou vždy lehké. Může se stát, že půjde o nesnadné cíle. V takových případech může být řešení obtížné. Na jedné straně existuje poptávka po reformách a na druhé straně je třeba reformy provést. Neříkám, že jsem to slyšel zde, ale mimo tento Parlament, na evropské úrovni, lidé požadují tvrdá opatření, velké reformy, tvrdé reformy, a když se vrátí do svých zemí, vidím z toho všeho málo výsledků. Proto musíme být důslední. Není to jen Evropská unie, která bude provádět reformy. Můžeme je podporovat, stimulovat a poskytnout pro ně správný rámec, ale větší část reforem bude muset být provedena na vnitrostátní úrovni, a proto je to otázka projevu významné politické vůle a nejdůležitější jsou politické závazky.
Často se říká, že potřebujeme závazná opatření. Měli bychom se ovšem nad tím zamyslet. Připravil jsem jen několik návrhů, o nichž se domnívám, že jsou rozumnější než závazná opatření. Ovšem dokonce i Pakt o stabilitě a růstu, který obsahuje mnoho závazných opatření, nedokázal dostat některé země zpět na správnou cestu. Tudíž metoda není všechno, samotná metoda všechno nevyřeší a bez politické angažovanosti, bez politického závazku je metoda bezcenná.
Co se týká hospodářské strategie, někomu se dobře říká, že potřebujme hlavně více omezení. Ovšem pokud jde o hospodářské pokyny, Lisabonská smlouva k tomu neobsahuje žádné ustanovení. Já sám jsem Lisabonskou smlouvu nepřipravoval, dělali to jiní, ale tato smlouva neposkytuje žádné sankce, tresty nebo negativní opatření týkající se provádění hospodářských pokynů. Podívejte se blíže na článek 121 a plně si to uvědomíte. Proto jsou rozhodující politické závazky jak na evropské, tak na vnitrostátní úrovni, a bez nich se nedá nic udělat.
Na závěr několik slov k Řecku. Věřím, že jsme vyslali dobrou zprávu. Předali jsme vzkaz o odpovědnosti řecké vlády, která musí řešit velmi obtížnou situaci, situaci, která je zděděná. Řecká vláda přijímá některá odvážná opatření. Na zasedání, které se konalo 11. února, nám sdělila, že pokud současná opatření nebudou dostatečná, aby se v roce 2010 dosáhlo snížení deficitu na 4 %, budou přijata další opatření. Zavázali jsme se k většímu monitorování, nejen z iniciativy Evropské komise, ale také s pomocí Evropské centrální banky a také odborníků z Mezinárodního měnového fondu. Takže si myslím, že máme k dispozici velmi jasný rámec a definici aspektu odpovědnosti. Pokud to bude nezbytné, samozřejmě bude hrát roli faktor solidarity. Řecko prohlásilo, že nechce této možnosti využít, ale my jsme vyslali dvě zprávy: zprávu o odpovědnosti a zprávu o solidaritě, bude-li pomoc potřebná.
Musíme přirozeně vyvodit závěry z toho, co se v posledních letech v Řecku událo. Také v eurozóně musíme být více proaktivní, co se týká shromažďování údajů i samotných politik. Tato krize byla také výzvou, výzvou v tom smyslu, že musíme více uplatňovat politiku koordinace. Vlastně každá krize je výzvou. Z každé krize se musíme poučit. Dobrá, poučíme se. Jistým způsobem jsme se poučili z krize, která proběhla ve 30. letech 20. století a nyní si musíme vzít ponaučení také z finanční krize: více regulace, více monitorování bonusů, dalekosáhlejší bankovní politika. Musíme se ovšem také poučit ze zkušeností Řecka a dalších zemí.
Dámy a pánové, myslím, že jsem cítil stejné ambice v tomto Parlamentu; cítil jsem stejnou politickou vůli provádět hospodářskou politiku a strategii, pomocí které můžeme zvládnout problémy, kterým v současné době čelíme. Jak říkali mnozí z vás, není to úkolem jednoho nebo dvou lidí; všechny evropské orgány a všechny členské státy musí převzít společnou odpovědnost. Jinak nezachováme náš sociální model; jinak ztratíme své postavení ve světě. Proto jsem přišel dnes odpoledne na setkání s vámi s těmito myšlenkami a v tomto rámci budu pokračovat ve své práci.
(Potlesk)
Předsedající
Děkuji vám mnohokrát, pane předsedo. Bylo nám skutečně velkým potěšením setkat se s vámi poprvé na plenárním zasedání. V Řecku máme výraz pro někoho, kdo na sebe energicky bere nové povinnosti, říkáme mu σιδηροκέφαλος, což znamená, že máte skutečně tvrdou hlavu, aby vydržela všechno, co na ni dopadne na obtížné cestě. Myslím, že jste to předvedl; a pokud takovou hlavu nemáte, tak si takovou vypěstujete. Děkuji vám mnohokrát, že jste tu byl s námi.
Elena Oana Antonescu  
Hospodářská krize se výrazně negativně podepsala na potenciálu hospodářského růstu zemí EU. Sledovali jsme debaty na toto téma a zjistili jsme, že pozornost byla zaměřena na opatření pro překonání krize a finanční oživení hospodářského růstu. Řešit vážné problémy je nepochybně správná myšlenka. Je ovšem důležité, abychom si uvědomili, že situace není stejná jako před krizí. Ve skutečnosti je to ekonomický model, co je třeba změnit. Změna se musí více opírat o inovace a energetické zdroje, které neznečišťují ovzduší, a zaměřit se na zdraví občanů. Nemůžeme mít dynamickou ekonomiku bez motivovaných pracovníků. Také nemůžeme mít udržitelné hospodářství, pokud podporujeme ochranu životního prostředí pouze polovičatými opatřeními. Domnívám se, že abychom potenciál hospodářského růstu obnovili, je třeba začít změnami samotného ekonomického modelu, který se musí zaměřit na vytváření inovací a osobní motivace. Východisko z krize v zásadě není problém ekonomické ani fiskální politiky.
Vilija Blinkevičiūt 
Evropa se již poučila z toho, že nebyla s to naplnit cíle Lisabonské strategie, a já doufám, že se poučí z chyb, které vyvolaly hospodářskou a finanční krizi. Proto vás vyzývám, abyste v budoucnosti věnovali větší pozornost především vytváření pracovních příležitostí a nevytvářeli přitom jen jakékoliv pracovní příležitosti, ale snažili se zajistit vysokou kvalitu plné zaměstnanosti s ohledem na potřeby pracovního trhu a zařazení do společnosti. Zadruhé, je velmi důležité bojovat za rovnost pohlaví a odstranění chudoby, zejména co se týká občanů v nejvíce zranitelných skupinách, protože ty jsou v této těžké době nejvíce postiženy chudobou. Chtěla bych také obrátit pozornost na systémy vzdělávání a na význam získávání nových dovedností. Jelikož pracovní trhy členských států EU zažívají dynamickou změnu, je nezbytné zajistit, aby pracovníci měli dovednosti potřebné pro budoucí pracovní trhy. Z tohoto důvodu je zcela nezbytné investovat do odborné přípravy a celoživotního učení interních pracovníků. Měli bychom věnovat maximální pozornost jednomu z nejzávažnějších problémů společnosti, a sice rostoucí nezaměstnanosti mladých lidí. Pokud mladí lidé nedostanou příležitost vstoupit na pracovní trh, hrozí, že Evropa celou generaci mladých lidí ztratí. Na neformálním zasedání hlav států nebo předsedů vlád EU o strategii Evropa 2020, které se konalo 11. února, byla vznesena velmi důležitá otázka správy. I když je Evropská rada v této záležitosti velmi ambiciózní, chtěla bych vás nicméně vyzvat, abyste se postarali o ještě aktivnější účast Evropského parlamentu, vnitrostátních parlamentů a různých sektorů Rady.
Ilda Figueiredo  
písemně. - (PT) V této debatě zůstávají ti, kdo v rámci Evropské unie zastávají odpovědné funkce, daleko vzdáleni od reálných problémů občanů. Příklady, které stále nacházíme na našich návštěvách a při kontaktech s dělníky, zemědělci, rybáři a vlastníky mikropodniků a malých podniků, ukazují, že přístupy a politiky Evropské unie jen zhoršují podmínky zaměstnanosti a zvyšují nezaměstnanost a vykořisťování.
V době, kdy počet nezaměstnaných překročil 23 milionů a chudoba postihuje více než 85 milionů lidí, není přijatelné trvat na politikách, které tuto situaci způsobily.
Proto trváme na potřebě ukončit Pakt o stabilitě a nahradit ho paktem rozvoje a zaměstnanosti, který by dával přednost vytváření pracovních příležitostí se zaručenými právy zaměstnanců a zvyšování produkce.
Je nezbytné skončit s tak zvanou Lisabonskou strategií a místo toho se vrátit ke strategii sociálního pokroku, která upřednostňuje boj proti chudobě, podporuje kvalitní veřejné služby a sociální zdroje a prosazuje rovnost a práva žen. To znamená rozvíjet rozpočtovou politiku, která urychlí přidělování podpůrných fondů Společenství a jejich rychlejší a snazší převod do členských států...
(Vysvětlení hlasování zkráceno v souladu s článkem 170 jednacího řádu)
Kinga Göncz  
Strategie EU 2020 může uspět, jen pokud členské státy projeví dostatečné odhodlání ji provést. Klíč k úspěchu spočívá - vedle jednoznačného přijetí odpovědnosti na vnitrostátní úrovni - v provádění politik Společenství a poskytnutí průvodních prostředků pro vyrovnání úrovně, regionální rozvoj a zemědělství, což všechno bude přispívat k hospodářskému růstu a vytváření pracovních příležitostí. Nyní vytvářená metoda shora-dolů, založená na větší politické odpovědnosti premiérů, poskytuje také silnější záruky úspěšného provedení, než tomu bylo v případě Lisabonské strategie. Strategie EU 2020 také stanoví další rozpočtové priority, aniž v současné době zajišťuje podrobnější diskusi. Proto je třeba právě nyní zdůraznit význam společné zemědělské politiky a politiky soudržnosti pro další sedmiletý rozpočet, který začne platit od roku 2014. Bez hospodářské, sociální a územní soudržnosti nevytvoříme silnou, konkurenceschopnou Evropu. Sbližování mezi regiony posiluje konkurenceschopnost Evropy.
Lívia Járóka  
Dámy a pánové, jednou z nejdůležitějších výzev, kterým čelí EU, je přehodnocení Lisabonské strategie a s tím spojený boj proti chudobě a sociálnímu vyloučení a posílení sociální soudržnosti. Iniciativa 2020, která tvoří jednu z hlavních součástí španělského, belgického a maďarského předsednického tria, musí reagovat na dlouhodobé demografické a sociální výzvy, kterým čelí náš kontinent. To neznamená nic menšího než přehodnocení evropského pracovního trhu a systému vzdělávání. S ohledem na selhání současné evropské strategie zaměstnanosti musí program 2020 skutečně vytvořit více lepších pracovních příležitostí, přičemž je třeba se v prvé řadě zaměřit na zapojení žen a znevýhodněných skupin do pracovního trhu. Je chvályhodné, že jak agenda Komise, tak akční plán nadcházejícího předsednického tria klade důraz na faktory nezbytné pro úspěch tohoto programu, jako jsou opatření zaměřená na nehlášenou práci, černou ekonomiku a na studenty, kteří předčasně ukončí školní docházku, a také na zlepšování podmínek samostatné výdělečné činnosti. Jelikož sociálně-ekonomické vyloučení je výsledkem řady vzájemně závislých faktorů, řešení může přinést pouze komplexnější akční plán působící společně na všechny oblasti, nikoli projektově orientované plány, které až dosud převažovaly. Abychom byli úspěšní, je třeba se vzdát izolovaných iniciativ ve prospěch opatření, která budou součástí vyváženého souboru politik, který se zaměří na včasné intervence a může zajistit skutečné zlepšení opravdových měřítek sociálního vyloučení, jak je vyjadřují laekenské ukazatele.
Iosif Matula  
Současná hospodářská krize je nejtěžší krizí za posledních několik desetiletí a její dopad se odráží ve snížení růstového potenciálu v celé EU na polovinu. Tento ekonomický pokles jde také ruku v ruce s rychlejším stárnutím obyvatelstva, což brzdí úsilí, které má pomoci obnově ekonomik EU. V těchto souvislostech musí strategie 2020, která je zamýšlená jako pokračování Lisabonské strategie, vytvořit podmínky potřebné pro udržitelný růst a fiskální konsolidaci. Prakticky to znamená, že celoživotní učení musí být daleko dostupnější a univerzity musí být mnohem více otevřené pro přijímání studentů, kteří nepatří do hlavního proudu. Lepší vzájemný vztah mezi nabídkou a poptávkou a větší mobilita pracovních sil poskytne pracovníkům více příležitostí v místech, kde je větší poptávka po jejich dovednostech. Aby se snížila chudoba a míra sociálního vyloučení, je třeba vytvořit moderní sociální zabezpečení a penzijní systémy. Politika zaměstnanosti se musí zaměřit na flexibilitu pracovního trhu, zatímco zaměstnanci převezmou odpovědnost za svoji profesní kariéru díky trvalému vzdělávání, přizpůsobení se změnám a mobilitě. Je nezbytné se přizpůsobit současné situaci hospodářské krize a stárnutí evropského obyvatelstva, abychom byli schopni poskytnout dostatečnou úroveň podpory lidem, kteří jsou dočasně bez práce.
Rareş-Lucian Niculescu  
Sdílím pocity kolegů poslanců, kteří vznesli otázku týkající se absence zemědělství ve strategii EU 2020. Myslím, že zemědělství je oblastí, která může přispět k rozvoji Evropské unie a současně je důležitým sektorem, protože tvoří jádro evropského způsobu života. V neposlední řadě je zemědělství třeba věnovat zvláštní pozornost, protože bylo velmi silně zasaženo hospodářskou krizí. Abychom zjistili rozsah dopadu krize, stačí se podívat na snížení reálných příjmů pracovníků v zemědělství, které dosáhlo v některých členských státech Evropské unie až 35 %.
Ioan Mircea Paşcu  
písemně. - Ve shodě s úvodním prohlášením pana předsedy Van Rompuye je moje přímluva věnována provádění Lisabonské smlouvy. I když teoreticky vytvoření dvojí funkce vysokého představitelky Unie vypadá dobře, prakticky, vzhledem k její "jedinečnosti", vytváří problémy, které autoři smlouvy nepředpokládali. Při absenci zástupce ve stejně zdvojené funkci bude vysoká představitelka Unie muset stále více a více volit mezi tím, zda zůstane v Bruselu a bude například přítomná v Evropském parlamentu, nebo poletí do zahraničního hlavního města, kde EU potřebuje stejně vysoké zastoupení. Samozřejmě lady Ashtonová může "zaskakovat", ale pokud to udělá, bude to muset být "ad hoc", na úkor Rady nebo Komise. A pokud "rotační předsednictví" o krok ustoupí, aby obnovilo rovnováhu, přinese to spíše více než méně byrokracie.
Czesław Adam Siekierski  
Strategie Evropa 2020 nesmí opakovat neúspěchy své předchůdkyně, Lisabonské strategie. Nová strategie je do určité míry formovaná hospodářskou krizí, s jejímiž dopady se musíme vyrovnat. Současně musíme napravit, co jsme opomenuli. Jestliže jsou ustanovení Paktu o stabilitě a růstu tak přísná, jak EU přišla k 7% deficitu a dluhu ve výši 80 % HDP? Kdo je za to odpovědný? Nejvíce si přejeme, aby se EU vrátila na cestu rychlého růstu, a to by tato strategie měla splnit v první řadě. Současná ustanovení strategie neukazují, jak toho dosáhnout, ani neukazují, jak sladit evropské sociální výdobytky s demografickými problémy, se slabou výkonností systému zdravotního pojištění nebo se selhávajícím systémem důchodů a sociálních dávek. A dále - co budeme dělat s pracovní dobou? A konečně, jak tomu bude s vytvořením systému dohledu a monitorování bank a dalších finančních institucí? Nebo jak chceme zvýšit produktivitu? Pro tyto nové výzvy potřebujeme nový přístup.
Bogusław Sonik  
Prioritou nové strategie Evropa 2020 je vytvořit inteligentnější tržní hospodářství, šetrnější k životnímu prostředí a založené na znalostech. Abychom dosáhli tohoto cíle, měli bychom se především zaměřit na posílení jednotného trhu a zvýšení volného pohybu služeb. Úloha Evropského společenství by měla spočívat v podpoře podnikání a také ve zjednodušení registrace podniků a odstraňování právních a ekonomických překážek. Významnou otázkou je podpora zejména malých a středních podniků. Důležitým krokem v tomto směru může být zrušení požadavku, aby mikropodniky musely předkládat roční finanční výkazy, a zlepšení přístupu k úvěrům. Výsledky průzkumu Eurobarometru ohledně přístupu občanů k podnikání ukazují, že Evropská unie nejen stále zaostává za Spojenými státy, ale také, že více než polovina mladých obyvatel EU by se ráda v příštích pěti letech stala podnikateli. Myslím, že je také důležité se zaměřit na vytváření hospodářského růstu na základě znalostí a na vytváření konkurenceschopné, soudržné ekonomiky, která také bude více přátelská k životnímu prostředí. Proto také musíme věnovat pozornost vývoji a přípravě mladých lidí ke zvládání dlouhodobých výzev a musí na to věnovat více finančních prostředků.
EU by měla co nejrychleji zavádět digitální agendu pro Evropu, aby přispěla ke skutečně jednotnému, společnému trhu obchodování na internetu, aby zákazníci mohli využívat konkurenční cenové nabídky v jiných členských státech a malé a střední podniky mohly bez omezení působit na evropském trhu.
Csaba Sándor Tabajdi  
Strategie EU 2020 musí stát na dvou pilířích. Na jedné straně je to solidarita mezi členskými státy, která zaručí, že žádný členský stát nebude ponechán opuštěný v krizi. Na druhé straně musí členské státy také projevit solidaritu se Společenstvím a loajálně plnit společně dohodnuté povinnosti. Během debaty o budoucnosti EU bychom nikdy neměli ztrácet ze zřetele již fungující politiky. Společná zemědělská politika a politika soudržnosti jsou skutečnými výsledky evropské integrace a symboly solidarity mezi členskými státy a národy. Jako maďarský poslanec Evropského parlamentu a politik z nového členského státu považuji nové priority formulované Evropskou komisí za stejně významné: budování znalostní společnosti, podpora inovací, posilování sociálního začlenění, vytváření nových pracovních příležitostí a rozhodnější postoj ke změnám klimatu v rámci udržitelného rozvoje.
Není možné dovolit, aby oslabení předchozích společných politik bylo cenou zaplacenou za silnější koordinaci ve výše uvedených oblastech. Zabezpečení potravin zaručené společnou zemědělskou politikou se stává ve 21. století ještě důležitější, protože potraviny a pitná voda nabývají stejného strategického významu jako ropa ve 20. století. Pokud skutečně chceme posílit postavení EU v celosvětové hospodářské soutěži, nemůžeme dopustit, aby některé regiony zaostávaly kvůli zastaralé infrastruktuře a špatným službám v oblasti vzdělávání a sociálních a zdravotnických služeb. Proto je nadále zapotřebí silné politiky soudržnosti založené na solidaritě.
Traian Ungureanu  
Strategie EU 2020 musí znamenat průlom. Jinak se stane Lisabonem číslo 2, strategií, kterou budeme za 10 let muset nahradit novou strategií. EU 2020 musí jasně odstartovat novu polisabonskou etapu. Musíme stanovit takové priority, aby reformy, jež strategie EU 2020 přinese, přežily ve střednědobém a dlouhodobém horizontu.
Existují tři prioritní oblasti, ve kterých nesmí strategie EU 2020 selhat. První takovou oblastí je podpora malých a středních podniků, založená na vzájemném vztahu programů Společenství a makroekonomických politik. Tento přístup zaručí zdravé ekonomické prostředí pro soukromé subjekty. Druhou prioritní oblastí je systém vzdělávání, který připraví pracovní síly na základě požadavků trhu. Tento proces zajistí lepší úroveň zaměstnanosti ve členských státech. Konečně je třeba posílit roli Evropského parlamentu. To umožní využívat reálné informace ze členských států a zabrání zvětšování rozdílů mezi ekonomikami členských států. Strategie EU 2020 uspořádaná podle jasných priorit hospodářský růst v EU rychle oživí, zejména v souvislosti se současným finančním a hospodářským tlakem.
