
(1) 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är den fortsatta debatten om uttalandet av kommissionens ordförandekandidat. 
Nassauer (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Under denna valperiod måste vårt parlament axla en ny roll, en roll som också finns med i utkastet till konstitutionellt fördrag. Det sägs allmänt att detta fördrag kommer att ge kammaren nya rättigheter. En närmare granskning visar att kammaren får en egen roll endast när den i sitt arbete kan stödja sig mot en absolut majoritet av sina ledamöter. Detta gäller framför allt i lagstiftningsarbetet. Endast om parlamentet fattar beslut med absolut majoritet spelar det sin roll i den makttriangel som utgörs av parlamentet, kommissionen och rådet. Det visar sig nu att den konstitutionella verkligheten här i kammaren är sådan, och det leder oss till vissa politiska slutsatser.
Tidigare hände det alltför ofta att parlamentet hamnade i kläm mellan rådet och kommissionen, därför att det saknades en stabil majoritet och antingen rådet eller kommissionen kunde spela ut parlamentet mot den andra institutionen. Vi är därför övertygade om att vi från och med nu måste anstränga oss här i kammaren för att ta plats och också för att ta vårt ansvar. Detta kräver politiskt samarbete i kammaren. Om man ser till den relativa styrkan hos våra politiska grupper är det oundvikligt att även de två stora grupperna måste överväga om de kan samarbeta med varandra och i så fall på vilka områden. Faktum är att detta numeriskt sett är det enda sättet att åstadkomma majoritet i kammaren, och det är därför vi möts av den ovanliga synen av partier som i sin inhemska, naturliga, nationella verklighet som regel är varandras fullständiga motsatser – socialister å ena sidan, kristdemokrater och konservativa å den andra – men som i denna kammare ibland försöker samarbeta, vilket i många fall väcker misstro på hemmaplan.
Den politiska verkligheten ser dock annorlunda ut här. Jag tycker inte att vi bör låta vårt beslutsfattande präglas av enbart nationella överväganden. Vi bör ha tillräckligt mycket självförtroende för att klargöra att vi fattar politiska beslut på ett sätt som skiljer sig från den nationella, inhemska verkligheten i våra nationalstater. Vi vill därför framhålla vikten av att försöka upprätta stabila majoriteter, för det är parlamentets enda möjlighet att, tillsammans med kommissionen och rådet, spela en roll i makttriangeln. 
Rasmussen, Poul Nyrup (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, herr Barroso! Som ordförande för Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet har jag en sak att säga till er i dag. Den omröstning vi skall ha om några timmar är för oss i PSE-gruppen inte någon tillfällighet. Det är ingen impulshandling. Det är resultatet av en noga planerad utfrågning då vi ställde en rad mycket konkreta frågor till er, herr Barroso, frågor som är av helt avgörande betydelse för socialdemokratiska befolkningar i hela Europa.
Vi var hårda mot er. Vi ställde tuffa frågor, för vi menar allvar med det vi gick till val på i valet till Europaparlamentet i juni.
Herr Barroso! Vi har lyssnat mycket noga på vad ni har sagt till oss. Vi har noterat era svar, och jag måste i dag säga att ni har använt de rätta orden. Ni har sagt vad vi ville höra, men även om de rätta orden om solidaritet, framsteg och trygghet är viktiga, är de inte tillräckliga. De måste åtföljas av praktiskt och konkret politiskt innehåll, riktade åtgärder och politiskt bindande program som människor i vart och ett av Europas länder kan ta del av i sina dagliga liv.
Herr Barroso! Det handlar om fler och bättre arbetstillfällen och om europeiskt samarbete som stärker den sociala trygghet som människor upplever som hotad. I ett internationellt perspektiv handlar det om samarbete där ekonomisk effektivitet kombineras med social trygghet och fler arbetstillfällen. Det är inte frågan om det ena först och det andra sedan, utan om båda delarna samtidigt och på samma plats.
Som Portugals premiärminister förde ni, herr Barroso, i praktiken en politik som utgör raka motsatsen till den som är grundläggande för oss i PSE-gruppen. Vi vill därför i dag återigen fråga er, herr Barroso, för det första om ni kommer att åta er att reformera – och jag betonar ordet ”reformera” – stabilitets- och tillväxtpakten, så att vi får fler och bättre arbetstillfällen. För det andra, kommer ni i dag att göra ett verkligt åtagande om att nå de mål vi satte upp och beslutade om för fyra år sedan i Lissabon i fråga om sysselsättning, social trygghet, utbildning och jämställdhet mellan män och kvinnor? För det tredje, kommer ni att verkligen se till så att EU:s utvidgning blir en realitet i människors vardag?
Herr Barroso! Vi har marknaden. Vi har inte politiken. Ni har ännu inte gett oss några klara svar. Vi väntar med spänning på att få höra dem i dag. 
Ortuondo Larrea (ALDE ).
   – Herr talman, herr Barroso! Låt mig först få gratulera till utnämningen av er till framtida ordförande för Europeiska kommissionen, och låt mig också få kommentera tre frågor som jag anser är betydelsefulla. För det första kommissionens roll och utnämningen av dess ordförande, för det andra den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och för det tredje mångfald, subsidiaritet och delad suveränitet i Europeiska unionen.
För det första: kommissionens roll och utnämningen av dess ordförande. Ni har nu nominerats av regeringscheferna, av Europeiska rådet, och det är parlamentet, denna kammare, som skall godkänna er nominering, som tillsammans med nomineringarna av de övriga kommissionsledamöterna slutligen kommer att ratificeras av medlemsstaternas regeringar. I och med det nya konstitutionella fördraget, som kommer att träda i kraft under er kommande femåriga mandatperiod, och också detta parlaments valperiod, kommer detta att ändras, och det blir Europeiska rådet som, med hänsyn till valresultatet, föreslår parlamentet den kandidat som skall väljas till kommissionens ordförande och som sedan väljs av Europaparlamentet. Jag ser detta som ett steg framåt, även om jag ännu inte ser det som ett avgörande steg. Jag skulle vilja fråga er, herr Barroso, om ni anser att kommissionen i och med det nya konstitutionella fördraget verkligen kommer att fungera som en genuin verkställande regering för EU. Jag skulle vilja fråga om ni tror att medborgarna, när de röstar i valet till Europaparlamentet, verkligen kommer att känna att deras röst är avgörande och att de med den väljer en ordförande som skall styra EU under de kommande åren. Vi har haft en helt igenom negativ erfarenhet, för valdeltagandet har varit extremt lågt. Jag tror att det beror på att medborgarna inte har känt att deras röst skulle kunna åstadkomma detta.
För det andra: ni var ni värd för det möte på Azorerna som var avgörande för invasionen och kriget i Irak. Jag skulle vilja fråga er om ni, på er nya post och i en liknande situation, skulle tillåta enskilda EU-medlemsstater att fatta ett liknande beslut utan att först ha rådfrågat rådet, utan att en gemensam ståndpunkt först har nåtts mellan alla EU:s medlemsstater.
Och för det tredje: när det gäller mångfald talas det i det konstitutionella fördraget om EU-institutionernas och även de statliga institutionernas befogenheter. Det talas om EU:s exklusiva befogenheter och om delad befogenhet, men det finns en verklig mångfald inom EU som inte har beaktats: de statslösa nationerna och de konstitutionella regionerna, som har befogenheter som staternas centralregeringar inte får besluta om. Vad tänker ni göra under er mandatperiod för att verkligen integrera Europas sanna kulturella och institutionella mångfald med Europeiska unionen? 
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr ordförandekandidat! Ni vet att min grupp har beslutat sig för att inte stödja er kandidatur. Vi misstänker att ni kommer att vara rådets man, på något sätt tillsatt av rådet för att försvaga kommissionen. Det blir er sak att visa att vi har fel, och eftersom vi är fördomsfria kommer vi att vara villiga att erkänna att vi hade fel.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt att betona tre frågor som vi ständigt kommer att besvära er med om ni blir vald. Ni sade att det är två olika saker att vara Portugals premiärminister och att vara ordförande för kommissionen, och när ni var Portugals premiärminister sade ni att om det blev krig mellan Saddam Hussein och USA skulle det vara självklart att ställa sig på USA:s sida.
Talmannen.
   – Får jag be ledamöterna att sätta sig ned och låta sammanträdet ha sin gång. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag kommer nu till den fråga som berättigar denna demonstration och som är mycket viktig för oss. Även om jag tror att de flesta av mina kolleger i parlamentet redan känner till anledningen, tycker jag att mina kolleger i parlamentet har rätt att veta varför vi väljer att visa upp oss för José Manuel Durão Barroso på det här sättet.
I dag finns det i rådet nio regeringar som vill tillåta att nya genetiskt modifierade organismer (GMO) släpps in i Europeiska unionen; nio är emot och sju avstår från att yttra sig. Det betyder att rådet inte kan avge en ståndpunkt. Åttio procent av allmänheten är emot GMO. Den sittande kommissionen har ändå beslutat att utnyttja sin makt och systematiskt tillåta nya GMO, med oöverskådliga konsekvenser för kvaliteten på våra produkter och för det europeiska jordbruket.
Herr Barroso! Vi anser att detta är ett mycket allvarligt misstag. Och inte nog med det, den sittande miljökommissionären tycker att det är onödigt att märka utsäde som är förorenat med mindre än 0,5 procent GMO och går därmed emot Europaparlamentets ståndpunkt som antogs med stor majoritet i slutet av förra valperioden. Inom några år kommer alltså alla ekologiskt och konventionellt producerade grödor att vara förorenade.
Jag är väl medveten om att ni inte är särskilt intresserad av denna fråga, och ni gjorde detta helt klart för oss under vårt möte genom att gömma er en smula bakom de anteckningar som kommissionen och dess personal tagit fram åt er. Vi vill ändå uppmana er att sätta er noga in i denna fråga om ni blir vald. Vi ber er att vara tillräckligt modig och fördomsfri för att ändra den inställning som den sittande kommissionen har. Vi ber er att inte böja er för den multinationella lobbyverksamheten eller vår storebror i USA, för det är storebror som vill ha makten i dessa frågor.
Herr ordförandekandidat! Jag vill gärna komma tillbaka till den fråga jag talade om tidigare, nämligen kriget i Irak. Jag skulle vilja be er att säga något om framtiden i ert svar. När ni besökte oss lyckades ni tyvärr inte gå till botten med ett klagomål över ert beslut som Portugals premiärminister att stödja kriget. Jag ber er därför att även när det gäller kommissionens förhållande till USA tala om för oss vilken politisk inriktning ni, som ordförande för den framtida kommissionen, tänker er för era förbindelser med USA.
I dag intar vi som Europeiska unionen vår egen oberoende ståndpunkt i ett antal frågor, och jag skulle vilja veta hur ni tänker agera på det utrikespolitiska området, särskilt i frågor där vi har olika uppfattning, till exempel Guantánamo, Världshandelsorganisationen och Kyoto, för era svar har varit rätt så vaga och kommit mer från Portugals premiärminister än från den framtida ordföranden för kommissionen.
Ransdorf (GUE/NGL ).
   – Mina damer och herrar! Ingen förändring kan någonsin komma till stånd utan ständigt och öppet samråd med de människor som berörs av förändringen. Våra absurda erfarenheter av maktutövning i Centraleuropa har beskrivits både i Hašeks roman ”Den tappre soldaten Svejk” och i Robert Musils ”Mannen utan egenskaper”. Alltsammans började med Habsburgsmonarkin, som i vissa avseenden liknade dagens EU. Under kejsar Frans Josef den förstes sjuttio fredliga år vid makten inrättades en kommitté som skulle söka ett vidare begrepp för monarkin. Kriget bröt ut och kejsaren dog, men kommittén fortsatte sitt arbete. Den fortsatte sitt sökande efter en stor idé medan den bortsåg från hela nationers synpunkter. Läget har förändrats även för oss. Den gamla Europeiska unionen finns inte längre; den nya måste vara mycket mer flexibel, kostnadseffektiv och öppen för sina medborgare. Jag är dock rädd att kommissionen hittills har uppträtt och fortsätter att uppträda precis som den kommitté som inrättades för att förhärliga kejsar Frans Josef den förstes sjuttioåriga fredsvälde.
Karel Čapek sade om den nya tiden att ändamålet har ersatts av medlen. Vi ägnar oss åt procedurfrågor och engagerar oss i oväsentligheter, men vi glömmer det slutliga målet. Jag skulle vilja ställa en fråga till vår ordförandekandidat. Hur kommer den nya Europeiska unionen att skilja sig från den gamla? Vilka nya former för samråd med allmänheten tänker kommissionen erbjuda, och slutligen, herr Barroso, vilken är er stora idé för det nya Europa? 
de Villiers (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja göra en annan röst hörd i denna kammare.
Vår grupp, Oberoende och demokrati, vänder sig faktiskt emot själva principen bakom detta system, som är en exakt kopia av det som tillämpas i stater och innebär att kommissionens ordförande utnämns som om han vore regeringschef. Tillämpningen av detta system betyder att EU-institutionerna skall fungera på exakt samma sätt som stater, som om vi alla strävade mot att därigenom steg för steg övergå till att fungera som en stat.
Vi ifrågasätter detta system, för vi anser att kommissionen inte kan vara något annat än ett rent administrativt kollegium. Vi tar avstånd både från själva principen bakom denna utnämning och från den nya kommissionens program, särskilt dess dubbla målsättning med Turkiets inträde i Europeiska unionen och det framtida antagandet av en konstitution värdig en federal superstat. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att säga att det finns ett samband mellan Turkiets anslutning och den framtida konstitutionen, där makt och inflytande avgörs med hänsyn till befolkningens storlek.
Av alla dessa skäl som gäller systemet, själva principen och den nya kommissionens program, kommer vår grupp att rösta emot utnämningen av José Manuel Durão Barroso. 
Libicki (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! En stor utvidgning av Europeiska unionen ägde rum för bara några månader sedan. För EU:s nya medlemmar kommer José Manuel Durão Barrosos mandatperiod att vara den första hela mandatperioden för en ordförande för Europeiska kommissionen. Detta är en betydelsefull tilldragelse. Vår gruppledare Cristiana Muscardini har redan sagt att José Manuel Durão Barroso kan räkna med vårt fulla stöd. Jag skulle vilja försäkra José Manuel Barroso om att han också kan räkna med det fulla stödet från mitt moderparti i Polen, Lag och Rättvisa. Det är genom det partiet som jag deltar i detta augustisammanträde.
José Manuel Durão Barrosos första utmaning blir att säkra konsolideringen av det nya EU med tjugofem medlemsstater. Det är det första problem han måste ta itu med. Han måste naturligtvis också försäkra sig om att nästa grupp av kandidatländer är redo för anslutning. Det är alltså ekonomisk konsolidering och utjämning av skillnaderna mellan länderna i den så kallade gamla unionen och den nya som måste prioriteras.
Två avgörande frågor dyker upp i detta sammanhang. För det första måste fria marknadsprinciper upprätthållas även i fortsättningen. Det betyder att EU:s nya medlemmar inte bör utsättas för politiska eller praktiska påtryckningar att ändra sina skattesystem. Det vore oacceptabelt, eftersom de befintliga systemen kan skapa bättre förutsättningar för deras ekonomier än de högre skatter som tas ut i länderna i den gamla unionen.
Den andra ekonomiska fråga som uppstår gäller budgeten. Vi kan inte gå med på nedskärningar i budgeten. När de reguljära utgifterna i budgeten finansierats skulle det då nämligen inte finnas tillräckligt med medel kvar för stöd till nya medlemmar.
I går talade jag om de farhågor som uttryckts i fråga om konstitutionen. Dessa utgör naturligtvis ytterligare en utmaning för nästa kommissionsordförande. Slutligen vill jag bara påminna kammaren om Montesquieus konstaterande att respekten för lokal lagstiftning och lokala traditioner är av grundläggande betydelse för att ett centraliserat organ skall kunna fungera effektivt. Låt oss säga ja till ömsesidigt stöd och nej till centralisering. 
Baco (NI ).
   – Herr talman! Jag talar för de oberoende slovakiska medlemmarna av folkets parti, HZDS, när jag försäkrar José Manuel Durão Barroso om att vi, såsom realister, stöder hans utvecklingsplaner, särskilt i fråga om vetenskap, forskning och utbildning. Något som verkar hämmande på EU:s framsteg är dock rationaliseringen av den gemensamma jordbrukspolitiken, ett område som innebär stora budgetmässiga utmaningar.
Dagens gemensamma jordbrukspolitik och reformerna av den är tyvärr gemensamma endast till namnet, eftersom den gemensamma jordbrukspolitiken exempelvis ger EU:s ursprungliga medlemsstater stöd i form av direkta utbetalningar som är flera gånger större än de belopp som de nya medlemsstaterna får. Det har lett till att upp till en tredjedel av marknaden för livsmedelsprodukter i de nya medlemsstaterna upptas av produkter från de 15 ursprungliga medlemsstaterna, trots att de nya medlemsstaterna fram till nyligen var nettoexportörer av livsmedel. Denna gemensamma jordbrukspolitik, som uppmuntrar till minskad verksamhet och lägre produktionsnivåer, innebär betydligt försämrade möjligheter för oss alla att behålla vår konkurrenskraft gentemot tredjeländer.
Framför allt USA:s nya jordbrukspolitik är nästan aggressivt inriktad på utveckling och expansion. Samtidigt producerar USA redan livsmedel till halva kostnaden. Efter nästa WTO-möte kommer vår position att vara ännu mycket sämre. Vi är därför beredda, herr Barroso, att stödja en jordbrukspolitik som, i stället för att ge upphov till administrativa stridigheter inom EU, ger oss möjlighet att koncentrera våra ansträngningar på att ta fram konkurrenskraftigt prissatta livsmedel, våra egna gemensamma EU-livsmedel. 
Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle för den polska delen av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater vilja tala om hur högt vi uppskattar er. Det tal ni höll i går, och er hänvisning till vår partigrupp, Europeiska folkpartiet, gör att vi inte hyser några som helst tvivel om er förmåga att tillhandahålla det starka ledarskap som behövs. Ur de nya medlemsstaternas synvinkel talar ni till oss från ett avlägset land. Er kandidatur fyller oss verkligen med förväntningar eftersom ni kommer från ett land som genomgått långtgående strukturförändringar, liksom vårt eget land. Er kandidatur ger dock upphov till vissa frågor som jag nu skall ställa till er.
Teoretiskt sett har utvidgningen varit framgångsrik. I praktiken har återintegreringen ännu inte slutförts. Detta verkar vara den största utmaningen för er mandatperiod, herr Barroso! Europa revs sönder i Jalta. Kommer ni att prioritera läkningen av dessa sår under er tid som talman? Det är vår första fråga.
Ni står inför två större uppgifter, herr Barroso! Den ena är att försvara, främja och utveckla den europeiska solidariteten i dess politiska och ekonomiska dimension. Den andra gäller östdimensionen, som är en ny dimension för Europeiska unionen. Detta för mig till nästa fråga. Tänker ni göra allt ni kan för att övertyga rådet att vidta lämpliga åtgärder för en fortsatt ordentlig integrering av de nya medlemsstaterna i EU-strukturen genom fördelningen av de finansiella medlen i budgetplanen för 2007–2013? De nya medlemsstaterna måste få möjlighet att ta igen den tid de förlorat. En politik för social och ekonomisk sammanhållning behöver också utvecklas.
Herr Barroso, ni påpekade helt riktigt i går att det inte går att få mer Europa för mindre pengar. Den senaste utvidgningen gjordes för ett billigt pris. Det kan inte bli fråga om att göra fler besparingar. Varje nedskärning skulle beröva EU:s fattigaste länder möjligheten att hämta in försprånget i utvecklingen, en möjlighet som Spanien, Grekland, Portugal, Irland, södra Italien och delstaterna i östra Tyskland fick åtnjuta 
Den ändring i konstitutionen som man enades om vid EU:s toppmöte i juni gör det tyvärr möjligt för de mer välmående länderna att blockera budgetanslag som de inte går med på. Därav min nästa fråga till José Manuel Durão Barroso. Kommer ni att behålla Prodikommissionens förslag om 1,24 procent av BNP som grund för budgetberäkningen?
Vi är även bekymrade över att solidaritetsprincipen har kopplats samman med förslag om att harmonisera företagsbeskattningen i medlemsstaterna. Det kan vi inte gå med på om det betyder att mottagarstater sätts under press och hotas med förlorade strukturfonder om de inte höjer sina redan höga skatter. Vi uppmanar er, herr Barroso, att försvara den grundläggande principen om skattekonkurrens mellan medlemsstater. Vi anser att detta vore det bästa sättet att vara Lissabonstrategin trogen.
Jag skall nu övergå till den andra uppgiften, nämligen östdimensionen. Vi förväntar oss, herr Barroso, att ni ser till att riktlinjerna följs på ett konsekvent sätt och att ni försvarar det relaterade ekonomiska grannskapsinstrumentet. EU:s åtagande måste göras under förutsättning att mottagarländerna respekterar de mänskliga rättigheterna och rättsstatsprincipen. Vi hoppas på en avgörande utveckling i EU:s östpolitik. En sådan politik måste ändå vara mer krävande än den är tillåtande. Vårt mål är ju trots allt att förbättra livsvillkoren för miljoner människor i Medelhavsområdet, Ukraina, Vitryssland, Moldavien och Ryssland.
Portugiserna har länge varit kända som stora sjöfarare. Europeiska unionen hissar nu segel för att fara österut. Vi litar på att ni håller en stadig hand på rodret, herr Barroso, när ni stakar ut kursen för Europeiska unionen genom dessa outforskade vatten. Lycka till! 
Xenogiannakopoulou (PSE ).
   – Herr talman! Under de kommande fem åren behöver Europeiska unionen stärka sina institutionella och demokratiska funktioner. Den behöver genomföra en effektiv utvecklingspolitik som inriktas på full sysselsättning och den behöver garantera social trygghet och regional och social sammanhållning. Den behöver också tala till världen med en stark och enad röst som yrkar på fred och samarbete.
Herr Barroso! Ni är kommissionens ordförandekandidat men den politik ni förde som premiärminister och era uttalanden inför Europaparlamentet i går övertygar oss inte om att ni kan följa dessa prioriteringar. När ni besökte Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet i går, berättade ni att ni inte är någon teknokrat utan att ni är en politiker som gör politiska val. I dag gör vi en politisk bedömning av er regerings ekonomiska politik, vilken lett till en dramatisk sänkning av utgifterna för utveckling och av de sociala utgifterna och till mindre lyckade ekonomiska resultat i ert land. Vi gör en politisk bedömning av er hållning i Irakkriget, ert stöd för de val som Förenta staterna gjorde och det berömda mötet på Azorerna. Vi gör en politisk bedömning av ert val att stödja ett krig utan FN-resolution, vilket orsakade en schism inom Europeiska unionen. Vi gör även en politisk bedömning av bristen på självkritik i ert tal i dag, nu när det blivit uppenbart att det inte fanns några massförstörelsevapen i Irak.
Den fråga som jag skulle vilja ställa till er, i er egenskap av ordförandekandidat, är denna: Hur menar ni att ni skall kunna motsvara dessa viktiga EU-prioriteringar med så vaga förklaringar när den politik som ni fört alla dessa år ständigt har tjänat skilda uppfattningar? Vi anser att en röst för nomineringen av Europeiska kommissionens ordförande är en politisk röst; det är en röst som handlar om vilka europeiska prioriteringar vi vill göra för de kommande åren. Därför har vi inte övertygats av era politiska uttalanden, utan vi är emot nomineringen av er. 
Bonino (ALDE ).
   – Herr ordförandekandidat! Min kollega Marco Pannella och jag kommer att stödja er utnämning och det kommer vi att göra främst av institutionella skäl.
Vi anser att en kommission behöver ett starkt stöd från parlamentet för att kunna fylla sin funktion, vilket först och främst, som det står i själva fördragen, måste vara resultatet av en stark koppling mellan parlamentet och kommissionen. Det är en naturlig allians för var och en som tror på en utveckling av EU:s institutioner. Låt mig dock kommentera och rekommendera vad jag hoppas kommer att bli ett starkt stöd från parlamentet.
För det första påpekade ni att det finns en utbredd EU-apati i Europa, vilket visade sig vid det senaste valet. I mina ögon är denna EU-apati inget annat än konsekvensen – den logiska följden – av apatin i EU-institutionerna och det europeiska ledarskapet. Låt oss börja med oss själva, med det faktum att nästan alla av oss förde sina kampanjer i nationella frågor. Låt oss börja med det faktum att vi själva, att ni själva, att Europas ledare själva väldigt ofta ger intryck av ett inåtvänt, skrämt och ofta lamslaget Europa, ett Europa som hellre förnekar problem än att göra något åt dem och acceptera det ansvar, de risker och de konsekvenser som hör till. Utan risker, ledarskap och ansvar undrar jag hur vi skall få medborgare som är passionerade när det gäller Europa när vi själva i de allra flesta fall inte heller är passionerade.
Avslutningsvis vill jag rikta en viktig politisk uppmaning till er. Ni har klart och tydligt nämnt behovet av en agenda för välstånd, stabilitet, solidaritet och ett Europa som främjar fred och stabilitet. Jag är ganska säker på att ingen vill ha en agenda för fattigdom, krig, instabilitet och så vidare. Problemet är i själva verket medlen. Vi radikaler är övertygade om att till och med välstånd, fred och stabilitet blir meningslöst och ouppnåeligt utan en stram, tydlig och sammanhängande agenda för att främja och stödja rättssäkerhet, demokrati, frihet och civila och politiska rättigheter, inte bara för våra 400 miljoner EU-medborgare utan även för hela världens befolkning, med början i den närmaste omvärlden.
Det är er och vår gemensamma sak att uttrycka denna djupt förankrade övertygelse om att det inte finns någon utveckling utan frihet, ingen fred utan frihet och ingen stabilitet utan rättsstatsprincipen. Detta är Europas identitet. Vi är inget religiöst projekt och inget geografiskt projekt, utan vi är ett politiskt projekt baserat på rättsstatsprincipen. Jag menar att detta är vad vi bör främja, med kraft och ledarskap. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Efter att ha lyssnat till José Manuel Durão Barroso med stort intresse, både här och i hans frågestunder i vår grupp, Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, har min åsikt om honom inte ändrats. Jag är fortfarande inte nöjd eftersom ni, herr Barroso, inte svarat på våra frågor om exempelvis REACH – en del i vår politik är att inta en markerad hållning när det gäller kemikalier – eller på våra frågor om kommittéförfarandet, en närmast barbarisk politisk makt till kommissionen och inte till befolkningens representanter, nämligen oss själva.
Som ni kanske har förstått så accepterar inte De gröna ett system som innebär att Europas blivande överhuvud väljs genom att ett namn dras upp ur en hatt i sista minuten.
Herr Barroso! Jag uppskattar naturligtvis er vilja att bryta en lans för den europeiska saken men det är verkligen uppenbart att den här kammaren till stor del består av EU-förespråkare. Det är med avseende på projektet som våra åsikter går isär och jag är inte övertygad om ert projekt. Ni ledde den delegation som företrädde rådet i Rio. Jag var också där, herr Barroso, och jag anser inte att ni sedan dess – och det är nu 14 år sedan – har tagit till er de fakta som motiverar en radikal kursändring i utvecklingsfrågor.
Jag får intrycket att ni inte är övertygad om att klimatförändringarna ifrågasätter vår tillväxtmodell, att den globala uppvärmningen kommer att få obeskrivliga konsekvenser för Europas ekonomi och världsekonomin, att energikrisen hotar att dra in oss i konflikter alldeles intill våra egna – just nu fredliga – gränser om bensinen tar slut, vilket den kommer att göra enligt Huberts toppteori eller slutligen att oändligt fler faller offer för miljökatastrofer än för terrorism, hur oacceptabel den senare siffran än är.
Vinnaren av vårt eget Sacharovpris, Kofi Annan, har belyst dessa fakta. Genom sin brist på intresse för det senaste EU-valet har våra medborgare visat att EU inte uppfyller den europeiska dröm som vi lovade dem. Ert projekt är inte detsamma som att göra något åt det som står på spel för Europa och världen eller att få våra medborgares europeiska dröm att bli verklighet. 
Portas (GUE/NGL ).
   Vad skulle ni helst tro på: ett löfte om oberoende förbindelser med Förenta staterna eller det faktum att kandidaten blev fotograferad i Azorerna tillsammans med de ledare som beslöt att gå i krig? Den betydelse som ni i går tillskrev de sociala, miljömässiga och kulturella frågorna eller ert erkännande att det väsentliga aldrig ansågs vara brådskande när ni var premiärminister? Ert beröm för gemenskapsmetoden eller det faktum att vissa regeringar, däribland regeringarna i London, Bonn och Madrid, hade gett utförliga instruktioner till sina ledamöter inför omröstningen? Om två timmar kommer vi att få se om väljarna kan övertygas om att demokrati är ett system där de som förlorar val i sina egna länder kan vinna dem i Strasbourg. Vi får se vad som segrar – vackra ord eller modet att erkänna det egna ansvaret. 

Kilroy-Silk (IND/DEM ).
   – Fru talman! Mitt parti kan inte stödja kandidaturen till ordförande i institutionen, eftersom vi inte stöder den institution som han önskar leda.
Mina väljare betvivlar inte auktoriteten eller legitimiteten för detta demokratiskt valda parlament, men de vill inte styras av det. De vill styras av sitt eget folk i sitt eget parlament – och det kommer de att göra under detta parlaments livstid. Tro mig.
Av samma anledning vill vi – och de – inte att konstitutionen skall antas, därför att de anser att den är grundad på föråldrade ekonomiska och politiska teorier från 1950-talet, som hängde samman med rädslan för krig och det nu inte längre aktuella kommunisthotet. De anser att man därmed skapar ett EU som är inåtvänt, byråkratiskt och restriktivt, då vi i stället borde skapa en gemenskap som är nydanande och utåtriktad, som sträcker ut handen till resten av världen, som är flexibel och demokratisk. Sådan är inte den institution vi skapar här i Europa i dag, och vi vill inte ta del av den överhuvudtaget. Vi vill inte stödja den. Mina väljare vill inte att en federal stat som kallas Europa skapas. De vill styras av sitt eget folk i sitt eget parlament. De vill inte lämna över sitt öde, sitt oberoende och sin suveränitet till en grupp i Bryssel, eller rentav i Strasbourg.
För ungefär 20 år sedan for Margaret Thatcher till Fontainebleau och sade: ”Jag vill ha tillbaka våra pengar” – och hon fick tillbaka en del. Vi vill ha tillbaka vårt land, och, tro mig, det kommer vi att få. 
Ó Neachtain (UEN ).
Talmannen.
   – Ni har naturligtvis rätt att använda den tid som står till förfogande på det sätt som ni önskar. Men ni känner naturligtvis till, som vi alla gör, att iriska inte är ett av unionens arbetsspråk. Därför kunde våra kolleger och José Manuel Durão Barroso inte förstå vad ni sade, även om det lät mycket trevligt.
Ni kan arbeta för att iriska skall bli ett av unionens arbetsspråk. Vi får se hur ni lyckas, tillsammans med vår kollega som talade katalanska i går, eller mina tyska kolleger som talar sorbiska. 
Ó Neachtain (UEN ).
   – Fru talman! Vi arbetade för att iriska skulle tolkas. Det är ett fördragsspråk och det bör ha den statusen. Jag är mycket besviken över att så inte blev fallet, och över kammarens eller dess avdelningars attityd. Jag kommer att tala engelska när jag måste, för att förklara, men jag sätter mitt eget språk främst. 
Talmannen.
   – Jag är medveten om detta, men den irländska regeringen måste vid rådets möten försöka åstadkomma att iriska blir ett arbetsspråk, vid sidan av engelska. För närvarande är iriska inte ett arbetsspråk. 
Mölzer (NI ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! I egenskap av grupplös parlamentsledamot från en liten medlemsstat som Österrike kan man inte undgå att känna fullständig maktlöshet när kammaren fattar viktiga beslut om vem som skall utföra vilket arbete och att man inte har något som helst inflytande över dessa beslut. Det är väl känt att valet av Europaparlamentets talman arrangerades i förväg bakom stängda dörrar, och så var också fallet vid valet av ordförande för kommissionen.
Jag vill ändå be kommissionens nye ordförande – som uppenbarligen redan är fast etablerad – att som ett brådskande ärende övervaka åsikterna hos den breda majoriteten av EU:s invånare när det gäller det som kommer att bli en av de viktigaste frågorna under hans ämbetsperiod, det vill säga Turkiets anslutning till EU. Före valet till Europaparlamentet den 13 juni i år hade folket i mitt eget hemland, Österrike, blivit mer eller mindre säkert lovade att Turkiet inte skulle anslutas till EU eftersom det inte var ett europeiskt land och inte redo för EU. Förhandlingar med regeringen i Ankara kommer nu att inledas, och det har rapporterats att ni, herr Barroso, har uttalat er för Turkiets anslutning. I vilket fall som helst känner sig folk i Österrike lurade i denna viktiga fråga; man uppfattar att Turkiets anslutning till EU är ännu en uppgjord affär och att det är fullständigt irrelevant om man är för detta eller inte. Därför skall vi i denna kammare inte vara förvånade över att det förekommer en växande besvikelse över Europa i varje hörn av EU, medan ni, herr Barroso, talar om ett fåtal människor som är skeptiska och ett flertal som är apatiska till EU, vilket är mycket farligare. Denna EU-apati kommer att förvandlas till ett nej till EU om vi går bakom allmänhetens rygg på det här viset. Herr Barroso! Jag uppmanar er att i framtiden kämpa för ett medborgarnas Europa, att lyssna på folkopinionen, och hit hör även frågan om Turkiet. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Fru talman! Ordföranden för Gruppen Liberalers och demokraters allians för Europa jämförde i sitt tal i går det europeiska integrationsprojektet med ett förarlöst flygplan. Det påminde mig om en anekdot om schackspelaren Bobby Fischer som nyligen var på tapeten eftersom han arresterades i Japan. En dag ville schackspelarens lärare ge mästaren en läxa, och med ett hårt slag sopade han ned alla pjäser från schackbrädet och sade: ”När nu brädet är tomt, tänk ut ett storslaget drag”.
Herr Barroso! Att kunna se slutet innan man börjat och att se det som inte syns på ytan är inom politiken en förmåga som inte alla besitter. Många av oss här i parlamentet hoppas att ni har en politisk vision för det europeiska projektet och att ni kan staka ut kursen för det. Det fanns saker som jag uppskattade i ert tal i går, till exempel när ni talade om en stark, politisk och trovärdig kommission som skall vila på den resursrika grund som kommissionens tjänstemän utgör; tjänstemän som måste motiveras och entusiasmeras.
Enligt min mening bör det här projektet genomföras med tonvikt både på dess interna dimension – den inre marknaden och den ekonomiska och monetära unionen – i linje med Lissabonprocessen, och dess externa framtoning, så att unionen kan spela en roll på den internationella arenan i linje med sin ekonomiska, finansiella, kommersiella och industriella betydelse.
Herr Barroso! Europeiska kommissionen är nog mer än den rättskaffens mellanhand, eller  som ni hänvisade till i ert tal i går Tvärtemot vad som har sagts här i kammaren denna morgon är kommissionen ingen högsta domstol för statslösa byråkrater, utan en central och fundamental institution för det europeiska integrationsprojektet. Kommissionen är den politiska drivkraften bakom projektet och den som förkunnar dess framsteg. Därför instämmer jag i hög grad, herr Barroso, i er kommentar att kommissionen bör återupprätta det positiva samarbetet med parlamentet och det harmoniska partnerskapet mellan parlamentet och kommissionen som har medfört sådana framsteg när det gäller det europeiska integrationsprojektet.
Vi vill därför ha en stark kommission med ett starkt parlament som kontrollerar kommissionen på ett demokratiskt sätt, som ger den auktoritet, som legitimerar det europeiska integrationsprojektet och som debatterar, förkastar, ratificerar och korrigerar.
Herr Barroso! Vi hoppas vid det här tillfället att en stor majoritet av parlamentet ratificerar Europeiska rådets förslag – för ni förtjänar det och er karriär understöder det – att utse er till ordförande för Europeiska kommissionen.
Rosati (PSE ).
   – Fru talman, herr ordförandekandidat Barroso! Jag noterar att José Manuel Durão Barroso förklarade sitt stöd för Lissabonstrategin. Han konstaterade att den bärs upp av tre pelare – en ekonomisk, en social och en miljöbetingad. Jag noterar också att Barroso inte brydde sig om att nämna anledningarna till att Lissabonstrategin ännu inte har blivit tillfredsställande genomförd. Ett antal politiker och ekonomer anser att en av huvudorsakerna till detta misslyckande är att strategins genomförande kräver att man fattar impopulära politiska beslut.
Är ni beredd att fatta de nödvändiga impopulära politiska besluten, herr Barroso? Jag vill också fråga er hur ni ämnar förmå medlemsstaterna att fatta sådana beslut. Jag hoppas att ni kommer med ett detaljerat svar, eftersom det faktiskt har gjorts alltför många generella uttalanden här i kammaren i dag.
För att övergå till en annan fråga; ni sade att man inte kan få mer Europa för mindre pengar, herr Barroso. I min egenskap av polsk företrädare håller jag till fullo med er om detta. Icke desto mindre är vi alla medvetna om att vissa medlemsstater starkt motsätter sig en ökning av unionens budget. I själva verket rekommenderar de rentav att man skär ned på den. Jag skulle vilja veta hur ni ämnar följa er slogan ”Mer Europa”, herr Barroso. Hur planerar ni att gå till väga för att påverka medlemsstaterna i fråga och övertyga dem att gå med på att öka kommissionens resurser? Endast då kommer det att bli möjligt att förverkliga en ekonomisk och social sammanhållning och att överbrygga inkomstklyftan mellan de gamla och de nya medlemsstaterna.
Min tredje fråga gäller den nyligen inträffade överträdelsen av bestämmelserna i stabilitets- och tillväxtpakten. Detta orsakade bestörtning i vissa medlemsstater. De ansåg att andra överträdde gemensamt överenskomna bestämmelser i avsikt att främja de egna intressena. Det undergrävde också förtroendet för EU-institutionerna. Jag skulle vilja fråga er, herr Barroso, om ni är beredd att kräva en enhetlig skattepolitik inom Europeiska unionen. Jag skulle också vilja att ni redogör för vilka instrument ni planerar att använda för det ändamålet. Och framför allt: Har ni för avsikt att förändra stabilitets- och tillväxtpakten, herr Barroso, och i så fall hur? 
Ludford (ALDE ).
   – Fru talman! Låt mig först uttrycka min tillfredsställelse över att för första gången få tala här i kammaren som ledamot av den utvidgade Gruppen Liberalers och demokraters allians för Europa. Jag är mycket nöjd med denna utveckling. 
Herr Barroso! Jag medger att jag hade lite förutfattade meningar innan jag lyssnade till er. Ni utsågs genom ett ganska eländigt mellanstatligt köpslående, vilket inte var särskilt imponerande. Jag var inte så förtjust över er entusiasm för, enligt min mening, det missriktade och olagliga kriget i Irak. Men jag är imponerad av era färdigheter när det gäller kommunikation och presentation, och ert starka engagemang för en framgångsrik union och en stark kommission. Jag är också imponerad av era bedyranden att ni inte ämnar stå i skuld till medlemsstaterna, och särskilt av att ni inte vill ha några superkommissionärer. Jag kommer därför att rösta för er.
Jag undrar emellertid hur konsekvent och verkligt tillförlitlig ni kommer att visa er vara. Ni säger till exempel att ni kommer att sikta på att få åtta eller nio kvinnliga kommissionärer, vilket jag naturligtvis stöder. Men vad kommer ni att göra om Storbritannien insisterar på att utse Peter Mandelson, Frankrike Jacques Barrot, Tyskland Günter Verheugen och Italien Mario Monti? Vad gör ni om de mindre länderna menar att eftersom ni misslyckats med att få dessa stora pojkar att byta kön, varför skall då de genomföra en könsbytesoperation? Alla är teoretiskt sett för en jämn könsfördelning, men finner svepskäl för att inte genomföra det i praktiken. Jag önskar verkligen er all övertygelse och beslutsamhet i denna fråga, men jag kommer att följa utfallet med intresse.
Jag kan inte riktigt få ihop er omsorg om kvinnorna med vad som händer i Portugal, där åtal har väckts mot några kvinnor för att de genomgått aborter. I ett läge där Bushadministrationen har återkallat finansieringen av internationella organisationer som ägnar sig åt kvinnors reproduktiva hälsa, om de så bara tar med rådgivning om aborter i sin verksamhet, är det mycket viktigt att den nya kommissionen fortsätter det arbete som letts av Poul Nielson och som handlar om att EU skall ersätta de nedskärningar som Förenta staterna gjort. Det innebär att vi skall stå emot George Bush. Jag hoppas vi kan lita på er.
För det andra är jag bekymrad över att ni vill vara allting för alla människor. Ni beskriver er själv som en mittenpolitiker, en reformpolitiker och en socialdemokrat, men ni hör till den konservativa gruppen. Ni påminner mig lite grand om er kollega Tony Blair. Jag är inte säker på i vilken politisk riktning ni verkligen är på väg. Det finns fördelar med pragmatismen, men vi behöver känna till hur ni kommer att välja när det kommer till kritan, och vilka principer ni inte kommer att kompromissa om.
Slutligen hoppas jag att vi kan lita på er när det gäller medborgerliga friheter och mänskliga rättigheter. Er kollega, Antonio Vitorino, har gjort ett utmärkt jobb, och på det hela taget lyckats med balansgången mellan frihet och säkerhet. Men trycket ökar på att man skall offra den personliga friheten i strävan efter säkerheten, kompromissa om våra humanitära skyldigheter gentemot flyktingar, och underlåta att integrera lagliga invandrare.
Europeiska unionen misslyckades med att fatta en gemensam ståndpunkt om Guantánamobukten. Jag hoppas att vi kan lita på er i framtiden när det gäller att prioritera medborgerliga friheter och mänskliga rättigheter. 
Musacchio (GUE/NGL ).
   – Fru talman! Orsakerna till att vi bör rösta emot Barrosos kandidatur är mycket enkla.
Vi befinner oss i en ganska paradoxal situation. Vi har nyligen haft val där praktiskt taget alla regeringar led nederlag, inte på grund av att medborgarna inte förstod eller inte hade blivit informerade, utan på grund av att det förekom en massprotest mot beslut liknande dem om kriget, beslut som antingen har fattats av EU självt eller sådana som EU inte har motsatt sig. Det rör sig här om en protest mot den liberala politiken, ett djupt socialt missnöje och en social, ekonomisk och miljöbetingad kris, alltihop beroende på den liberala politikens misslyckande med start i stabilitetspakten och privatiseringar.
En av metoderna för att åstadkomma europeisk integration är i kris, och retorik är inte tillräckligt för att lösa denna kris. Mot bakgrund av detta förekommer det en svängning åt höger, mot konservatism, och ett försök att föreslå en kompromissfilosofi i den så kallade styrbarhetens namn, vilket innebär att man intar en position mellan byråkrati och styrande utan att ta itu med problemen.
Vi intar emellertid motsatt ståndpunkt, nämligen att EU är i behov av en förändring som inspirerats av de rörelser som kräver att kriget förkastas, social politik, demokrati och medborgarskap som grundar sig på bostadsort. Ärligt talat är allt detta exempel på sådant som Barroso inte representerar. 
Belder (IND/DEM ).
   – Fru talman! Den nederländska delen av vår grupp har för avsikt att stödja Barrosos kandidatur, trots våra konstitutionella reservationer. Orsaken till detta är att han, under sitt besök i vår grupp, framhävde flera av våra prioriterade politikområden. Barroso värdesätter, liksom vi, goda och stabila förbindelser med Förenta staterna. I dessa tider av globala hot och terror är ett nära samarbete med Washington betydligt bättre än en europeisk politik där man siktar på att tävla med Förenta staterna. Vi är också tillfreds med att Barroso ger akt på familjen som hörnsten i samhället liksom med hans strävan efter en solid ekonomisk politik inom unionen. Med tanke på den närmaste framtiden skulle vi vilja rekommendera Barroso att beakta två viktiga frågor.
För det första skulle vi vilja be Europeiska kommissionen att inta en objektiv hållning till Turkiets eventuella anslutning, som är en politiskt känslig fråga. Denna hösts framstegsrapport bör därför vara grundad på den faktiska situationen i Turkiet och inte på den positiva hållningen hos några få regeringschefer i rådet.
För det andra vill vi uppmana Barroso att ägna uppmärksamhet åt den palestinska myndighetens allvarliga maktförlust. Vi förväntar oss att han, och kommissionen, ger största möjliga stöd för den brådskande reformen av den palestinska myndigheten, som är en nödvändig språngbräda för att få till stånd en verklig fredsprocess i Mellanöstern. 
Kristovskis (UEN ).
   – Mina damer och herrar, herr Barroso! När jag lyssnade till er gladdes jag åt att ni hänvisade till rätts- och säkerhetspaketets betydelse. Därför skulle jag vilja ta upp några aktuella frågor som rör EU:s säkerhet. Herr Barroso! Ni kommer att behöva ta vederbörlige hänsyn till att det tyvärr har tagit alltför lång tid att nå målen för den europeiska säkerhetspolitiken. EU:s verkliga militära krishanteringskapacitet är fortfarande otillräcklig. Det är viktigt att ni inser detta. Det finns ingen anledning att övertyga er om att 2000-talets asymmetriska och gränsöverskridande hot inte bara är illusioner utan verklighet. Oavsett vad vi må höra sägas här om de koalitionsstyrkor som deltar i operationer i Irak, bör man komma ihåg att till dess att EU:s militära kapacitet och instrument för säkerhet har nått den nödvändiga effektivitetsnivån är det viktigt att behålla den befintliga euroatlantiska förbindelsen genom att förbättra EU:s samarbete med Nato. Länder måste fortfarande uppmuntras att anslå tillräckliga resurser för att täcka EU:s säkerhetsbehov. Ett effektivt informationsutbyte och förtroende mellan länderna måste garanteras, vilket skulle säkerställa att de europeiska åtgärderna i kampen mot terrorismen vidtas i tid. Tack för er uppmärksamhet. Jag önskar er all framgång. 
Romagnoli (NI ).
   – Herr ordförandekandidat, mina damer och herrar! Jag företräder de män och kvinnor på vår kontinent som hoppas på ett Europa som är fritt och oberoende av i dag USA:s, i morgon någon annans, geopolitiska och geoekonomiska intressen.
Vi hoppas på skydd för våra marknader och produkter inom jordbruks-, industri- och tjänstesektorerna, som är hotade både av import från länder utanför EU och av omlokaliseringar. Det här är resultatet av den finansiella och ekonomiska globaliseringen, mot vilken endast ett fåtal hittills haft invändningar av skäl som suveränitet och identitet, först och främst för våra nationer och sedan för EU självt.
Vi hoppas att den demografiska politiken och familjepolitiken kommer att utvecklas inom en bred social skyddsram. Vi hoppas att den politik som hotar anställningstryggheten och följaktligen individens försörjning kommer att slopas. För att få en stark, trovärdig och oberoende kommission som enligt vad ni har sagt kan tolka behoven och förväntningarna hos det som skall vara ett socialt och kulturellt Europa är det nödvändigt att arbeta i riktning mot allt det som jag har nämnt och följaktligen sträva efter att införa en ekonomisk politik som reviderar stabilitetspakten.
Detta kan man inte uppnå med det som ni redan har tillkännagivit, varken med era gärningar eller intentioner. Vi kommer att rösta emot er som ordförande eftersom den politik ni ägnar er åt och företräder redan har visat sig vara ”atlantisk” och hyperliberal. Vid ett antal tillfällen har ni offentligen stött USA:s politik och visat er vara för ytterligare maktöverföring från medlemsstaterna till unionen, en union som kommer att centralisera och styra framtiden för EU:s folk utan hänsyn till vare sig traditioner eller identiteter. Dessutom är ni för en utvidgning som skulle omfatta länder liknande Turkiet, som inte har något gemensamt med vår kultur eller historia.
Vi kommer därför att rösta emot detta ordförandeskap som företräder en politik som gynnar bankintressen, global ekonomi och länder vars intressen och politik går stick i stäv mot vad som är fallet i EU:s länder. 
Varvitsiotis (PPE-DE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Vi välkomnar José Manuel Durão Barroso som en kraftfull företrädare för det EU som vi alla föreställer oss inför 2000-talet. Huvudmålet med detta EU kommer att vara att uppfylla folkets förväntningar genom att förena olika länder i en gemensam ambitiös framtid. Här måste det till ett friktionsfritt samarbete mellan dagens tjugofem länder och senare mellan fler medlemmar när de har integrerats i Europeiska unionen.
Vi välkomnar Barrosos övertygelse att EU-medborgarnas förtroende för EU och hur det fungerar kommer att behöva förstärkas. Allas vårt mål bör vara att EU inte skall vara ett abstrakt begrepp, utan att medborgarna skall uppleva unionen och ges uttryck genom den. Efter utvidgningen är Europeiska unionens främsta mål att ratificera grundlagsfördraget. Detta kommer att bekräfta att folket är överens om ett EU i federal utformning. Det kommer också att skapa de nödvändiga förutsättningarna för att gå framåt med stormsteg mot en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.
I denna nya era kräver EU-medborgarna stöd för sin mångfald och, på samma gång, deltagande i en än mer demokratisk framtid som måste kunna ge en känsla av säkerhet och välstånd. Det är vår gemensamma övertygelse att demokratin stärks genom kritik och jag är säker på att Barroso, med vårt stöd, kommer att acceptera även denna position. Lissabonprocessen omfattar såväl utveckling som förstärkning av kunskap och teknik tillsammans med social sammanhållning, miljömässig hållbarhet och ett starkare EU genom att sociala förutsättningar och jämställdhet skapas. Vi kommer att noggrant övervaka att detta efterlevs. Vi kommer också att övervaka den särskilda betydelse som vi är förvissade om att man kommer att tillmäta dialogen mellan kulturer.
Vi tror givetvis att Barroso kommer att bli ledare för Europeiska kommissionen. Hans kännedom om frågor som har att göra med södra Europa ger honom emellertid med all sannolikhet en medvetenhet om de problem som dessa länder erfar. Vi kommer att bidra till meningsfulla förbindelser mellan parlamentet och kommissionens ordförande för att garantera ett konstruktivt samarbete mellan dessa två institutioner. Jag är också övertygad om Barrosos utvecklingsmöjligheter och om hans medvetenhet om det väldiga ansvar han tar på sig. Jag önskar honom därför all framgång. 
Segelström (PSE ).
   – Fru talman! Herr Barroso! Jag kommer just från den svenska riksdagen där vi de senaste tio åren varit varannan kvinna i politiken. Här i parlamentet är det alltför få kvinnor, mindre än en tredjedel. Kommissionen och övriga EU-institutioner har hittills haft alldeles för få kvinnor. Hälften av väljarna är kvinnor som också i många fall är tveksamma till vad EU kan erbjuda dem. Den socialdemokratiska gruppen här i parlamentet ser alltid till andelen kvinnor numera.
Nu till min fråga. Om ni blir vald, herr Barroso, hur många kvinnor blir det i kommissionen? Vilken jämställdhetspolitik kommer ni att driva? Ingår kvinnorna i det partnerskap som ni talade om? Ni sade i ett anförande ”Fler kvinnor i kommissionen”. Det är alldeles för diffust. Det är alldeles för luddigt. Hur många kvinnor är ert mål för kommissionen? 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   – Fru talman, herr Barroso! I egenskap av parlamentsledamot på vänsterkanten kommer jag att rösta emot er eftersom jag inte vill ha ett EU som fungerar som springpojke åt Bush, vilket ni gjorde i Azorerna, och eftersom jag är emot er nyliberala politik i Portugal och, dessutom, eftersom jag vägrar låta Europaparlamentet rätt och slätt ratificera befallningarna från toppmötet.
I egenskap av grekisk parlamentsledamot skulle jag vilja tacka er för att ni var värd för de senaste fotbollsmästerskapen i Portugal, gratulera er till ert värdiga sätt att acceptera resultatet av finalmatchen mellan Grekland och Portugal och önska er samma värdighet när det gäller att klara av situationer då Europaparlamentet röstar emot Europeiska kommissionens åtgärder.
I egenskap av grekisk parlamentsledamot på vänsterkanten skulle jag vilja bjuda in er till de olympiska och paralympiska spelen i Aten. Min grupp anordnar ett möte för människor med funktionshinder den 24 september. Vi ser fram emot att ni kommer så att ni kan tala om för oss vad ni tänker göra och om ni kommer att tillämpa ett gemenskapsdirektiv. Ni kommer att vara fullständigt säker eftersom tusentals kameror kommer att övervaka er, så också Nato.
Herr Barroso! Vi röstar emot er och vi kommer att vänta på er i Aten. 
Coelho (PPE-DE ).
    Mina damer och herrar! Kommissionens ordförandekandidat – José Manuel Durão Barroso – jag önskar er lycka till. Framgång för er betyder framgång för Europa och vi behöver och vill ha all framgång för det Europa vi alla tillhör. Graham Watson formulerade det väldigt väl i går när han använde en flygmetafor och sade att när vi tittar in i cockpit så vill vi inte upptäcka att piloten är borta eller förvirrad, försvagad och desorienterad. Vi räknar med er, vi har hört att ni vill ha parlamentets godkännande och vi har fullt förtroende för att den här piloten kommer att ha ett fast grepp om styrspakarna.
Ni berättade att ni vill ha en oberoende kommission. Det är en sådan partner parlamentet behöver. Ni berättade att ni vill ha ett Europa som bygger på solidaritet. De av oss som ansluter sig till EU-projektet vet att detta är en nödvändig förutsättning. EU har ingen framtid om vi inte kan stärka dess identitet som ett gemensamt projekt, där vi inte betonar ägarskapsaspekterna, utan driver en tydlig och verkningsfull politik för ekonomisk och social sammanhållning. Ni berättade att ni vill ha ett Europa som är något utöver den inre marknaden: ett Europa för medborgarna. Det är samma Europa som vi vill hjälpa till att skapa, ett Europa som inte enbart definieras av sina ekonomiska aspekter, utan ett Europa för medborgarna – ett folkets Europa.
Vi uppskattade det ni i ert anförande i går sade om arbetslöshet och skapande av sysselsättning, om att bekämpa ojämlikhet och om trygghet. Jag känner er och kan vittna om er humanistiska inställning och ert stöd för rättssäkerhetens värden, men det är viktigt att betona att vi lever i en osäker tid, en tid när man med all rätt efterlyser ökad säkerhet. Vi får däremot inte gå till överdrift eller bli fanatiska när det gäller säkerheten. Ja, vi vill ha ökad säkerhet, men vi kan inte acceptera att den kväver friheten. När säkerheten inte längre fungerar som ett verktyg för att försvara och vidmakthålla vår frihet övergår den till att bli förtryck.
När det gäller genomförandet av SIS II – den andra generationen av Schengens informationssystem – i fråga om gränskontroller och asyl och invandring, men även i fråga om rättsligt och polisiärt samarbete, återstår fortfarande mycket att göra, trots de enorma framsteg som de senaste fem åren gjorts för att inrätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. 
Herr ordförandekandidat, det gladde mig att höra att ni efterlyste täta och positiva kontakter med parlamentet. Vår gemenskaps historia visar att framsteg har gjorts när dessa kontakter varit som mest fokuserade. Det är känt att ni i den portugisiska demokratins historia har varit den premiärminister som har lämnat det största bidraget till den parlamentariska debatten. Jag ser också gärna att ni blir den av kommissionens ordföranden som i våra institutioners historia arbetat närmast Europaparlamentet, Europas demokratiska församling. Låt mig till sist säga något om det val som nyligen hölls: det allt lägre valdeltagandet är ett tecken på avståndet mellan allmänheten i stort och EU-projektet, ett avstånd som vi måste kämpa emot. Det finns också mycket att göra i detta hänseende när det gäller att kombinera kommissionens och parlamentets krafter. Det finns ett akut behov av att ändra vårt sätt att kommunicera, informera och utbilda. Det gladde mig att ni i går sade att Portugal kanske ligger i Europas utkant geografiskt sett, men ändå ligger i hjärtat av Europa. Därför är det vår uppgift att se till att våra medborgare tar EU och detta gemensamma projekt till sina hjärtan. 
Gruber (PSE ).
   – Herr ordförandekandidat! Jag skulle vilja ställa två frågor till er som jag gärna vill att ni besvarar, åtminstone delvis.
Den första gäller information. Som ni känner till anges tydligt i det konstitutionella fördraget, som skall undertecknas i Rom den 29 oktober, vikten av mångfald inom information. Den 22 april i år antog Europaparlamentet dessutom en viktig resolution om riskerna för att yttrande- och informationsfriheten överträds inom EU. I punkt 77 i denna resolution uppmanar parlamentet kommissionen att lägga fram förslag till direktiv om att garantera mediernas mångfald i EU, och i punkt 78 uppmanas kommission att lägga fram förslag för att garantera att regeringsmedlemmar inte kan använda sina medieintressen för politiska ändamål. Jag skulle vara mycket tacksam om ni i ert svar först och främst kunde ange huruvida ni delar den ståndpunkt som framförs i resolutionen och, om så är fallet, hur snart ni tänker börja vidta de åtgärder parlamentet begär.
Den andra frågan handlar om Irak, ett land som jag känner väl till sedan gulfkriget 1991. Jag skulle vilja påpeka att EU:s splittring i Irakfrågan allvarligt försvagade dem som stöder multilaterala förhandlingar och fred, ord som ni använde i ert anförande i går. Jag anser att det än en gång krävs mycket energi och beslutsamhet från samtliga EU-institutioner så att denna svaghet kan övervinnas så snart som möjligt. Eftersom ärendet inte behandlades tillräckligt tydligt i ert anförande skulle jag vilja att ni förklarar vilka konkreta initiativ ni tänker anta för att EU skall kunna uppnå ett gemensamt ställningstagande för fred och för att garantera att EU får en viktig roll och vidmakthåller en aktiv närvaro i processen med återuppbyggnaden av det civila samhället och demokratin i Irak. Jag kom hem från Irak för två veckor sedan och kan meddela att irakierna bara har ett enda budskap: vi vill ha mer av Europa och vi vill inte lämnas ensamma med enbart amerikanerna. 
Hökmark (PPE-DE ).
   – Fru talman! Först vill jag be att få önska Barroso lycka till i den kommande omröstningen och i arbetet med att skapa en agenda för reform av Europa. Jag tror att det kan sägas att vi i dag har ett bättre Europa än någonsin tack vare Europeiska unionen. Den utveckling mot rättsstat, frihet och demokrati som vi har kunnat se i så många länder under de gångna decennierna hade inte kunnat ske utan Europeiska unionen. Jag tycker att det är viktigt att säga detta i dag eftersom det är många som hävdat motsatsen när det gäller Europas förmåga att bidra till frihet och fred.
Utmaningen är nu också att göra Europeiska unionen bättre. Det handlar om att skapa en konkurrens- och tillväxtkraft, och att skapa en tydlig politisk vilja. En av de första och viktigaste uppgifterna för kommissionens ordförande är att se till att ingen upplever de nya ländernas ekonomiska tillväxt som ett hot mot de gamla. Tvärtom är deras utveckling en tillgång för oss allihop och kommer att bidra till att vitalisera den europeiska ekonomin. Det understryker både behovet av och möjligheterna till en reformagenda där jag anser att kommissionens ordförande, och andra politiska ledare, måste ha mod att våga utmana de politiska, ekonomiska och strukturella problem vi har i Europa. Uppgiften är inte att hindra förändring genom regleringar utan att skapa en öppenhet för det nya som ger oss ny kraft och nya idéer i Europa. I detta avseende är det viktigt att Lissabon-processen kommer in i ett nytt skede, eftersom den inte har fungerat då den inte har lett till de förändringar som krävs. Både medlemsländerna och unionen måste nu göra någonting som för Europa framåt.
Jag vill ta upp ytterligare en sak när det gäller Mellersta östern och unionens utrikespolitik. Om inte Europeiska unionen kan bidra till frihet och demokrati i arabvärldens diktaturer så urholkar vi också förutsättningarna för frihet och fred för såväl palestinier som israeler. Den palestinska myndighetens sammanbrott i terror, rättslöshet och korruption, vilket vi i dagarna har kunnat följa, är ett uttryck för att omvärlden inte tillräckligt starkt har hävdat det palestinska folkets rätt till företrädare som respekterar rättsstatens och demokratins regler, liksom andra människors liv och värde. Detta måste vara en viktig uppgift för Europeiska unionen.
Till slut vill jag nämna att vi i dag ser ett folkmord pågå i regionen Darfur i Sudan. Ett avgörande test för Europeiska unionen kommer att bli att skapa en tillräcklig politisk förmåga och vilja att göra någonting åt detta. Vi har alltför många gånger sagt att det inte får hända igen. Nu händer det igen. Låt oss nu se till att få kraft att bryta den utvecklingen. 
De Keyser (PSE ).
   – Herr Barroso, ni har inte övertygat oss. I Irakfrågan säger ni till exempel att ni vill vända blad och se framåt. Det är lätt att säga; varför har ni i så fall inte dragit tillbaka era trupper från Irak? Varför har ni inte lagt fram en överskådlig plan för oss i dag? Vi känner mycket väl till att det var ert åtagande i detta krig och era nära kontakter över Atlanten som gav er fördel framför andra kandidater från mittpartierna, till exempel Guy Verhofstadt. Hur skall ni ändra er image?
Hans-Gert Poettering stödde er genom att i går berätta att José Manuel Durão Barroso inte ändrar sig; han var likadan när han ledde oppositionen som när han var minister. Så ni kommer med all säkerhet inte att ändra er om ni blir kommissionens ordförande, och det är detta som skrämmer oss. Ni är en intelligent man som kan ta tillvara de tillfällen som ges, men ni är – tyvärr – inte en man med tydliga ståndpunkter, trots att det är just ståndpunkter i kombination med åtgärder som behövs om Europas medborgare skall återvinna förtroendet för EU och dess institutioner. Ert agerande i dag talar inte till er fördel. 
Záborská (PPE-DE ).
   – Fru talman! Mina damer och herrar och herr Barroso! Låt mig ta upp tre punkter: respekten för nationella kulturskatter, jämställdhet och kampen mot fattigdom. Jag är mycket glad över att ni har tagit upp vikten av medlemsstateras mångfasetterade och rika nationella, regionala, kulturella, språkliga och politiska traditioner.
Europas demokratiska uppbyggnad kräver medborgarnas förtroende och respekt för subsidiaritetsprincipen. Vi känner alla till att medlemsstaternas medborgare just nu förhåller sig avvaktande till den europeiska integrationen och ser den som en centraliseringsprocess som drivs av gemenskapens institutioner. Jag uppmanar er som kandidat till ordförandeposten i kommissionen, att arbeta för en decentralisering av dessa institutioner. Det slovakiska parlamentet gjorde så tidigt som i januari 2002 ett uttalande som i detta hänseende betonar respekten för EU-medlemsstaternas suveränitet i kulturella och etiska frågor.
En sak som hittills inte lyckats etablera sig i den europeiska integrationen är jämställdheten. Jag noterar med stolthet att kvinnor utför viktiga arbetsuppgifter på ett ansvarsfullt sätt och gjuter liv i ett solidariskt nätverk som knyter samman olika generationer. När kvinnor har full möjlighet att utnyttja sin kompetens kommer de att på ett positivt sätt kunna påverka både organisationen och uppfattningen av ett samhälle för alla medborgare. Kvinnor prioriterar människans grundläggande värden – sanning, rättvisa, kärlek och frihet. De måste uppmuntras att lyfta fram dessa oersättliga värden i både privatliv och yrkesliv.
Jag vill också nämna kvinnornas roll inom barnomsorg, äldreomsorg och handikappomsorg och de kvinnliga flyktingar som trots eget lidande och egna problem i hopplösa situationer engagerar sig för att hjälpa andra som lider ännu mer än de själva. Att skydda kvinnor från alla nya former av fattigdom är ett avgörande villkor för att uppnå verklig jämställdhet.
Herr Barroso, även om ni inte nämnde kampen mot fattigdom i ert anförande är ni säkert medveten om hur viktig den kampen är och att den är ett centralt problem för medlemsstaterna. Fattigdom utgör en kränkning av de mänskliga rättigheterna och bryter ned familjerna. Jag uppmanar er att aktivt medverka i högtidlighållandet av den internationella dagen för utplånandet av fattigdom den 17 oktober. Parollen för denna internationella dag är ”När människor döms till ett liv i fattigdom kränks de mänskliga rättigheterna” och har ofta citerats i Europaparlamentet. Att arbeta gemensamt för att garantera dessa rättigheter är därför vår främsta plikt. Herr ordförandekandidat, ni har föreslagit en positiv allians mellan kommissionen och parlamentet. Därför vill jag gärna att ni kommer och träffar de ledamöter som är medlemmar i ”Comité Quart Monde Européen”, Europaparlamentets äldsta grupp som sträcker sig över partigränserna och som sedan 1979 har gett röst åt Europas fattigaste familjers förhoppningar.
Herr Barroso, på de slovakiska ledamöternas vägnar önskar jag er framgång i arbetet som ordförande för Europeiska kommissionen. Tack så mycket. 
De Vits (PSE ).
   – Herr Barroso! Vår gruppordförande Martin Schulz uppgav i går här i kammaren att vår grupp har ställt några frågor och att ni besvarat vissa av dem, men att en lång rad frågor fortfarande är obesvarade. En av dem är den som rör stabilitets- och tillväxtpakten. Vad tänker ni göra för att öka tillväxten inom EU? Vi släpar efter i fråga om tillväxt, och om vi inte har någon tillväxt får vi inte heller tillräckligt många arbetstillfällen. Vi har givetvis stabilitetspakten, som är ett viktigt redskap i unionens ekonomiska politik, men denna stabilitetspakt borde också bli en verklig tillväxtpakt och måste kompletteras med en sådan. Utvecklingen mot en verklig tillväxtpakt kan inte drivas enbart genom att ni berättar att ni kommer att tolka stabilitetspakten med framtiden i tankarna. Är ni därför beredd att i bedömningen av medlemsstaternas utgifter ta särskild hänsyn till utgifter för att främja tillväxt och sysselsättning? 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Fru talman, herr ordförandekandidat! Det var en glädje att höra ert första anförande: vi kunde knappast ha fått en mer sakkunnig och kompetent kandidat. Véronique De Keyser konstaterade att ni är skicklig när det gäller att utnyttja de tillfällen som ges. Detta är just den typ av ordförande för kommissionen vi behöver: någon som kan dra fördel av alla lägen och utnyttja möjligheterna när de blottas. Vi behöver en oberoende, självständig och dynamisk ordförande för kommissionen. Jag anser att ni är just en sådan person. Jag är glad över att ni kommer från en liten medlemsstat. Jag skulle vilja försäkra mina kolleger om att vi i José Manuel Durão Barroso får en stark ordförande för kommissionen, någon som också kommer att ha förmågan att lyssna på parlamentet. Det har redan förekommit exempel på detta, under utfrågningarna förra veckan, när ni försäkrade oss om att ni skall bli en ordförande för alla européer.
Det är viktigt att utgången av valet till Europaparlamentet återspeglas i valet av ordförande för kommissionen, på det sätt som vi i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har efterlyst. För oss handlar det inte bara om tomma ord: vi talar öppet om våra mål och vi ser till att uppnå dem, vilket alltså skett i detta fall. Jag är övertygad om att rådets enhälligt valde kandidat har en utmärkt potential för att spela en stark roll som kommissionens ordförande. De oberoende utnämningar som gjorts av kommissionsledamöterna är en god början i detta hänseende. Jag tror också att ni under er tjänstgöring kommer att vidareutveckla de transatlantiska förbindelser som är så viktiga för oss européer.
En annan stor utmaning för EU är att få en snabb ratificering av det konstitutionella fördraget i medlemsstaterna. Detta måste vara av högsta gemensamma prioritet för alla oss européer som älskar Europa och våra hemländer. Vi måste öka vår konkurrenskraft för att kunna öka sysselsättningen och förbättra det ekonomiska läget. Utan det kan vi inte garantera ett framgångsrikt och tryggt EU för samtliga medborgare. Att ha en tillförlitlig och effektiv inre marknad är en central aspekt av detta. Tack vare avregleringen av den inre marknaden har vi sedan 1993 skapat över 2,5 miljoner arbetstillfällen och avsatt över 800 miljarder euro i extra reserver för Europas folk. Det finns inget alternativ till att avreglera den inre marknaden. Handlingsplanen för finansiella tjänster har till exempel skapat en inre europeisk finansmarknad som kommer att öka effektiviteten på marknaden och skapa ökad tillväxt.
Det har talats mycket om ett medborgarnas Europa, och det är verkligen något att sträva efter. Hur kan vi uppnå det? Europas trovärdighet beror på hur dess medborgare ser på unionens verksamhet. Låt oss enbart fatta beslut på EU-nivå i de frågor där beslut på denna nivå har ett tydligt mervärde för EU-medborgarna. Våra medborgare uppskattar nu den gemensamma valutan och tanken på fri rörlighet – begrepp som ligger till grund för hela unionens berättigande.
I framtiden kan vi till och med arbeta efter principen att reglera mindre och lägga större insatser på genomförande och övervakning av åtgärder. Kommissionen som kontrollerar detta genomförande kan givetvis hjälpa medlemsstaterna att skilja skogen från träden. Kommissionen behöver använda sina utökade personalresurser till att förbättra genomförandeprocessen och få de motsträviga medlemsstaterna att följa en och samma linje. Vi litar på er, kommissionsordförande.
Paasilinna (PSE ).
   – Fru talman! Herr ordförandekandidat! Den politik ni har drivit i Portugal har gjort många av oss bestörta. Det finns många skäl till detta: från Irakkriget till det sociala trygghetssystemets nedmontering. Nu har ni dock förklarat här i kammaren att ni skall arbeta för en helt annan politik, och till följd av detta har vi ett problem med er trovärdighet.
Vi vill ha ett socialt EU, annars kommer inte människor att lita på oss eller följa oss. Vill ni tävla med USA och Kina och använda samma metoder som fungerar där – ett Amerika som använder sin konkurrenskraft till vapen och i bland till och med till krig och glömmer bort sina egna fattiga, och ett Kina vars konkurrenskraft delvis vilar på kränkningar av de mänskliga rättigheterna? Herr Barroso, min fråga till er i dag är följande: vill ni ta avstånd från sådana metoder och bygga ert synsätt på en europeisk social marknadsekonomi, vilket är vårt mål och syfte? Vårt problem i nästa omröstning kommer att gälla huruvida vi kan behålla trovärdigheten. Om ni skapar ett nytt EU som driver en annan sorts politik än den som drivs i ert eget land kanske ni kan lyckas, men om så inte är fallet kommer vi ofta att hamna i konflikt med varandra här i kammaren. 

Attard-Montalto (PSE ).
   – Herr talman! Analysen av José Manuel Durão Barrosos lämplighet har inriktats på tre särskilda frågor. Den huvudsakliga kritiken mot er, herr Barroso, gäller er inställning till kriget i Irak, det faktum att ni är en kompromisskandidat, och, när det gäller er politik, hänvisningar till att ni är på högerkanten fast ni säger att ni är en mittenpolitiker. Ni har fått genomgå detta förfarande som om man ansett att ni var skyldig, och inte oskyldig. Det finns en stor motvilja mot den politik som ni fört i Portugal, och mot er politiska övertygelse.
Om vi skall rösta om en ordförande, måste vi göra det i enlighet med vissa principer. Det är fyra saker vi önskar: respekt för de mänskliga rättigheterna, demokrati och lagbestämmelser, förmågan att göra Europeiska unionen till en global aktör och samtidigt respektera nationernas olika identiteter, förmågan att skapa välstånd samt förmågan att fördela detta välstånd socialt. På grundval av dessa punkter måste vi besluta om ni är den rätta kandidaten eller inte. 
Rouček (PSE ).
   – Herr talman, herr Barroso! Mina damer och herrar! I mitt enminutsinlägg skulle jag vilja koncentrera mig på en enda aspekt, nämligen social sammanhållning i ett utvidgat EU. Valet till Europaparlamentet i de nya medlemsstaterna och det uppenbart låga valdeltagandet tyder på att en avsevärd skepsis mot EU lever kvar i denna del av Europa, och faktiskt även skepsis mot EU-tanken som sådan. Denna skepsis växer fram ur en viss känsla av ojämlikhet, en känsla av ett andra klassens medborgarskap som avspeglas i de långa övergångsperioderna för fri rörlighet för personer och jordbruksstöden.
Herr Barroso, jag skulle vilja att ni tydligt försäkrar oss om att ni, när ni blir ordförande för kommissionen, kommer att förespråka principen om lika behandling av gamla och nya medlemsstater och att ni kämpar för ett gradvist avskaffande av all ojämlikhet, inklusive social ojämlikhet, i det utvidgade EU. 
Pahor, Borut (PSE ).
   – Herr talman! Herr Barroso! Jag skulle vilja rikta en vädjan till er och eftersom jag är den siste talaren hoppas jag också att ni kommer ihåg den. 
Den 1 maj i år anslöt sig tio nya medlemsstater till EU. Vårt folk röstade för EU i folkomröstningen framför allt på grund av att de vill ha trygghet och ett bättre liv inom en gemensam europeisk ram. De förväntar sig att vi använder våra gemensamma krafter för att undanröja de skillnader i utveckling vi har ärvt från det förflutna.
Dessa skillnader – ekonomiska och sociala – är mycket tydliga. Se bara på problemet med arbetslöshet och social utslagning. Skillnaderna i graden av utveckling kan givetvis inte suddas ut över en natt. De kan dock lösas med er fasta beslutsamhet att behålla en aktiv solidarisk politik med ett starkt socialt engagemang. Jag förväntar mig att ni prioriterar denna uppgift om ni i dag får stöd för er kommission.
Frågan om nya och bättre arbetstillfällen är grundläggande för hela Europa och särskilt för de nya medlemsstaterna. Ni kan vara förvissad om att ni har mitt stöd för alla åtgärder som ligger i denna riktning. Om ni inte bryr er om detta problem som rör en stor del av EU kommer ni däremot inte att kunna räkna med mitt stöd. Hur som helst önskar jag er all framgång om ni blir vald. 
Barroso,
    Jag vill tacka er för alla frågor som ni har ställt till mig och jag skall försöka besvara dem alla, och jag besvarade faktiskt en del av dem i går. Först skulle jag vilja vända mig till de ärade ledamöterna från Grekland, som spelade en mycket aktiv roll i debatten. I en anda av fair play vill jag gratulera dem till segern i fotbolls-EM som Portugal var värd för. Jag vet att det är en mycket stor uppgift att arrangera en mästerskapstävling av den omfattningen, och jag vill därför önska våra grekiska vänner all tänkbar framgång i deras värdskap för de kommande olympiska spelen. Jag skulle vilja försäkra dem som inte kommer att rösta på mig om att jag kommer att visa samma känsla för fair play som jag visade i fråga om Greklands seger i fotbolls-EM 2004.
När jag nu övergår till era specifika frågor, har jag ordnat mina svar i grupper, vilket jag mycket gärna gör i sådana fall. Först alltså de internationella frågorna, där jag särskilt skall svara på frågorna från Watson, De Sarnez, Schultz, Ortuondo Larrea och Kristovskis om en stark europeisk närvaro på världsscenen. Jag är för ett EU som fortsätter att spela en ledande roll i miljöfrågorna, speciellt de frågor om klimatförändring som har samband med Kyoto. Jag är för ett EU som fortsätter att stå i främsta ledet när det gäller fri och rättvis handel i samband med Doha-förhandlingarna och ett EU som verkar för en multilateral inställning både till politiska frågor och till handelsfrågor. Jag är för ett EU som spelar en aktiv roll i utvecklingsarbetet, och särskilt i kampen mot fattigdomen i världen. Här är naturligtvis Afrika en prioritet. Men vi måste också bekämpa epidemier som aids, malaria och tuberkulos. Jag anser att EU på detta område har ett socialt ansvar som det inte kan dra sig undan från. Det är också därför vi behöver resurser i de nya budgetplanerna som motsvarar våra ambitioner, och vi måste också eftersträva att fullgöra våra åtaganden i fråga om FN:s millenniedeklaration, parallellt med våra Monterrey-åtaganden i fråga om utvecklingsbistånd. 
När jag nu övergår mer specifikt till utrikespolitik och till säkerhets- och försvarspolitik, skall jag besvara en rad frågor, särskilt dem från Pinheiro och Wiersma, genom att säga att jag anser att vi bör utveckla en europeisk försvarsidentitet. Den nya konstitutionen – det nya konstitutionella fördraget – kommer att hjälpa oss att befästa denna säkerhets- och försvarsidentitet. Jag anser också att vi kan samarbeta med den höge representanten, Europeiska unionens framtida utrikesminister. I själva verket håller jag redan på att förbereda detta arbete tillsammans med Javier Solana, eftersom jag anser att det finns en hel del att göra på detta område.
Jag skall nu övergå till Irakfrågan, som jag också tog upp i går men som jag har ytterligare någonting att säga om. Faktum är att Irakfrågan visade att det ännu inte finns någon gemensam europeisk politik. Det var inte mitt land som var orsaken till att den europeiska enigheten bröt samman. Olika EU-medlemsstater, inbegripet några som är medlemmar av FN:s säkerhetsråd, intog olika ståndpunkter. Sådan är verkligheten. Det är inte kommissionen som skall definiera Europeiska unionens utrikespolitik. Enligt det nuvarande systemet är detta fortfarande en fråga för regeringarna. Vad jag kan säga till er är att jag som kommissionens ordförande skall försöka arbeta, särskilt i samarbete med den nya EU-utrikesminister vars ämbete inrättas enligt det nya fördraget, för att successivt åstadkomma en sammanhängande EU-politik och se till att Europeiska unionen talar med en röst. För närvarande är sanningen den att Irakfrågan har visat att så ännu inte är fallet, och det är därför jag inte anser det meningsfullt att i dag diskutera vem som hade rätt här. Vi måste nu finna metoder för att sammanjämka våra ståndpunkter, och den senaste resolutionen som antogs enhälligt av FN:s säkerhetsråd innehåller några av förutsättningarna för en sådan åsiktsgemenskap. Det ligger i vårt intresse att samarbeta om Irakfrågan och att försöka komma fram till en gemensam vision, särskilt när det gäller att stabilisera Irak och den kringliggande regionen, en vision om ett självständigt och suveränt Irak, ett Irak i fred med sig självt och med sina grannar. Jag kommer därför att försöka besvara de frågor som jag har fått av Wurtz, Swoboda, António Costa, Napoletano, Wiersma, Frassoni, Gruber, Paasilinna och alla de andra genom att säga att jag som kommissionens ordförande – om jag får ert godkännande – i framtiden, så långt det är möjligt och i samarbete med medlemsstaterna, kommer att försöka se till att det finns en gemensam vision, och det är någonting som det inte har funnits något tecken till bland medlemsstaterna och, om vi skall vara uppriktiga, inte heller inom våra respektive politiska familjer. Detta har varit en smärtsam fråga, en fråga som vi nu måste gå vidare med. Men i fråga om Irak, och även i fråga om våra förbindelser med framför allt Förenta staterna, vill jag upprepa vad jag sade i går. Jag är mycket stolt över att vara europé. Om ni godkänner mig som ordförande för kommissionen, blir det min uppgift att försvara EU:s allmänna intressen och gemensamma bästa och inte det ena eller det andra landets politiska hållning. Jag kommer inte att vara bunden av den ena eller den andra regeringens utrikespolitik, utan jag kommer att bemöda mig om att komma fram till en gemensam utrikespolitik för Europeiska unionen som helhet. 
När det gäller förbindelserna med Förenta staterna, en fråga som tagits upp av flera ledamöter, bland andra Swoboda, Mussolini, Schultz och Evans, anser jag att det är viktigt att Europeiska unionen inte bör definiera sig genom sin motsatsställning till ett visst land eller en viss region. Vi har vår egen identitet. Vi behöver inte definiera oss genom någon motsatsställning till Förenta staterna, till Kina, till Ryssland eller till någon annan världsmakt. Jag anser att det ligger i vårt intresse att Förenta staterna på ett konstruktivt sätt engagerar sig för viktiga globala frågor som till exempel miljön och kampen mot underutveckling och de största epidemierna. Detta är vad jag kommer att försöka åstadkomma, om jag väljs till ordförande för kommissionen. 
En annan fråga som nämndes här var Turkiet, en av de svåraste frågor som vi har att ta itu med. Grossetête, De Sarnez, Martinez, Mulder och särskilt Belder talade om Turkiet. Detta blir ett nyckelbeslut för Europeiska unionen. Innan något beslut fattas i december bör både kommissionen och rådet lyssna på parlamentets åsikt i denna fråga. Det är omöjligt för mig i detta skede att göra något antagande eller föregripa vad slutresultatet av denna process kommer att bli. Jag vet inte heller vilken ståndpunkt kommissionen kommer att inta till den rapport som Prodikommissionen fortfarande håller på att utarbeta, men jag kan meddela att jag håller med er när ni säger att detta är en viktig debattfråga och att varje beslut som kan tänkas fattas måste förklaras mycket tydligt för alla, och allra först för ledamöterna i Europaparlamentet. Detta är inte heller ett beslut som kan fattas på religiösa grunder: med anledning av de kommentarer som gjorts av vissa ärade ledamöter vill jag säga att min övertygelse är att vår union, vår gemenskap, bygger på lag och på mänskliga rättigheter; den kan aldrig bli en union som bygger på något slags ensidig religiös grund. För mitt vidkommande är detta mycket viktigt. Alldeles oavsett Turkiet-frågan vill jag också säga att vi behöver en speciell politik gentemot våra grannar, det vill säga gentemot våra grannar i öst, på Balkan och i Medelhavsområdet. Därför talade jag om detta som en prioritet i går. Jag anser att Europeiska unionens utrikespolitik inte kan göra allting på samma gång – allt kan inte prioriteras. Om man prioriterar allting parallellt, kommer man till sist inte att ha någonting som är en prioritet. Vad vi behöver är en konstruktiv politik för att kunna sprida välstånd och stabilitet till våra närmaste grannar, i öst, på Balkan och i Medelhavsområdet, och dessutom måste vi lämna ett aktivt bidrag genom de multilaterala världsorganisationerna, och framför allt genom Förenta nationerna. Vi måste därför stärka förbindelserna med våra närmaste grannar, eftersom vår egen säkerhet och stabilitet också är beroende av att vi gör det. 
Jag övergår nu till de institutionella frågor som ni tagit upp och särskilt till förfarandet vid min egen utnämning. Den frågan ställdes av Schultz, Swoboda, Martin, Cohn-Bendit, Ortuondo Larrea och även av Dehaene. Jag förstår de invändningar som görs mot den nuvarande metoden att välja kommissionens ordförande, men fördragen har följts. För att visa att jag själv är bekymrad över detta ställde jag mig faktiskt till förfogande och träffade alla politiska grupper i Europaparlamentet. Jag gjorde alltså mycket mer än vad jag är skyldig att göra enligt fördraget för att visa min respekt för parlamentet. Den nya EU-konstitutionen, det nya konstitutionella fördraget, innebär att valet av kommissionens ordförande också får en politisk dimension. Nu är det i stor utsträckning upp till er, Europaparlamentet, att tillsammans med rådet finna en mer konkret metod för rådet att motivera sitt val eller de politiska kriterier som det tillämpar vid valet av ordförande för kommissionen i framtiden eller, för att vara exakt, 2009. Jag vill uttrycka mig klart och säga att jag inte bara vill vara rådets kandidat, även om jag naturligtvis är mycket hedrad över att ha fått enhälligt stöd i rådet, utan om jag väljs blir jag den kandidat som valts av rådet och Europaparlamentet. Det är därför jag är här och presenterar mina åsikter och svarar på era frågor, och det är vad jag skall göra. Jag vill upprepa att om jag blir vald kommer jag att försvara EU:s gemensamma intressen genom att, om nödvändigt, stödja de enskilda medlemsstaternas intressen, genom att söka uppnå balans mellan alla medlemsstater, både stora, medelstora och små, eftersom alla är viktiga. De har exakt samma värde oavsett storlek. När det gäller den fråga som Swoboda ställde till mig, det vill säga frågan om att jag har inlämnat min avskedsansökan som premiärminister, var detta beslut ett tecken på respekt för Europaparlament. Det skulle inte vara korrekt enligt vårt system, det vill säga enligt det portugisiska systemet, om Portugal hade fått vänta i en månad på att få veta om landets premiärminister hade valts till kommissionens ordförande eller inte. Detta är anledningen till att jag inte står här inför er i dag som regeringschef: jag är helt enkelt ledamot av det portugisiska parlamentet. Jag står framför er som en av er och presenterar mina idéer och avvaktar ert godkännande av mig. Jag anser att detta är ett tecken på respekt för parlamentet. 
En annan fråga som många ledamöter ställt, särskilt av de Villiers, Bonino och Carlos Coelho, var frågan om relationerna mellan kommissionen och parlamentet, och jag skulle vilja använda samma uttryck som jag använde i mitt anförande, ”en nära positiv relation”. Europeiska unionen gör framsteg när dessa båda institutioner, kommissionen och Europaparlamentet, arbetar hand i hand, naturligtvis med respekt för varandras befogenheter, dvs. utan att kommissionen försöker tillskansa sig parlamentets befogenheter och naturligtvis också utan att parlamentet gör intrång på kommissionens område. Men när dessa båda institutioner arbetar hand i hand, går det framåt för EU, och det är så jag vill gå till väga.
När det gäller debatten om EU:s framtid och om ratificeringen – en fråga som togs upp av Schultz, Grossetête och särskilt Dehaene – vill jag säga att detta är en debatt som vi måste vinna på nationell nivå, och alla politiker, både ledamöter av Europaparlamentet, ledamöter av nationella parlament och andra, kan delta i denna debatt. Som institution har kommissionen till uppgift att tillhandahålla trovärdig och seriös information om vad som sker. Därför kommer uppgiften att förmedla information att vara mycket viktig, men jag menar att detta är en uppgift som kräver att vi har det politiska modet att bekämpa den apati som jag nämnde för Bonino och andra ledamöter av Europaparlamentet. Jag kommer personligen att ställa mig till förfogande för att delta i denna debatt, varhelst och närhelst ni vill att jag skall göra det, men jag upprepar att det är en debatt som måste vinnas på nationell nivå.
En annan fråga som också ställts till mig gäller hur kommissionsledamöterna skall väljas och särskilt huruvida det bör finnas superkommissionärer eller inte. Denna fråga fick jag från flera ärade ledamöter, särskilt från Ludford. Jag vill inte ha bara en superkommissionär i min kommission – jag skulle vilja ha 24 superkommissionärer, eftersom jag anser att en viktig princip står på spel här: kollegialitetsprincipen. Kommissionen måste upprätthålla den principen. Jag har ännu inte fattat något slutgiltigt beslut – det kan jag bara göra när jag har fått ert godkännande – om kommissionens sammansättning, men detta är en av kommissionsordförandens skyldigheter, det är inte Europeiska rådets skyldighet, och jag kommer därför att fullgöra min skyldighet när det gäller att fördela de olika kommissionsportföljerna. Kollegialitetsprincipen gäller också här; vi kommer inte att göra intrång på andra institutioners område, men på samma sätt får inte heller rådet göra intrång på kommissionens område. Det är mitt ansvar, och jag kommer att leva upp till detta ansvar.
Frågan om öppenhet och insyn har ställts till mig av en rad ledamöter, bland andra Evans, Bonde, Lundgren och Martens. Jag kommer att arbeta för att kommissionen skall vara öppen, effektiv och ansvarig. Jag anser att Europaparlamentet har en mycket viktig roll att spela när det gäller att övervaka kommissionens arbete. För att kunna sköta denna övervakningsuppgift behöver Europaparlamentets ledamöter information, och jag är beredd att ge er den informationen. Dessutom måste vi erkänna det positiva arbete som redan har inletts av ordförande Prodi på detta område. Bonde ställde en rad specifika frågor till mig och jag vill besvara dem. Jag vet redan att ni på ett informellt sätt har fått information om hela listan över expertgrupper och arbetsgrupper. Jag hoppas att kommissionen regelbundet skall kunna ge parlamentet fullständig information om dessa expertgrupper och arbetsgrupper. Jag vet att kommissionen har samarbetat med revisionsrätten för att förse denna institution med all den information som den behöver. Jag är villig att samarbeta med er, och särskilt med budgetkontrollutskottet, när det gäller den finansiella kontrollen av kommissionen. 
Jag har redan sagt att jag ännu inte har fattat något slutgiltigt beslut om kommissionens sammansättning, men det finns ett beslut som jag har fattat, och det är att kommissionsledamoten med ansvar för budgeten inte kommer att vara samma kommissionsledamot som är ansvarig för revision och kontroll. Som jag ser det är detta det bästa sättet att garantera kontrollfunktionen. När det gäller era mer omfattande frågor om dokumentation och information är jag villig att ge parlamentet den informationen. Jag skulle vilja diskutera med er hur vi kan förbättra nuvarande situation. När det gäller frågan om ”tipsare” har kommissionen redan gjort en översyn av sitt personalreglemente, och kommissionens personal har nu följaktligen en klar skyldighet att rapportera alla oegentligheter, och kommissionen är skyldig att skydda rättigheterna för de tjänstemän som rapporterar sådana oegentligheter. 
Jag övergår nu till frågan om jämställdhet och antalet kvinnliga kommissionsledamöter, en fråga som ställdes i går av Maaten och även i dag av Ludford, Segelström och Záborská och även av en rad andra ledamöter av båda könen. Jag är för lika möjligheter. Jag är för lika rättigheter för män och kvinnor. Jag betraktar detta som självklart i vår kultur, och jag anser att detta är en fråga om mänskliga rättigheter som det inte finns utrymme att kompromissa om. I går sade jag att jag har beslutat att ha en större andel kvinnliga kommissionsledamöter än vad som har varit fallet hittills, men en rad kvinnliga ledamöter har i dag frågat mig exakt vilket mål jag har. Jag kommer att tala om för er vilket mitt mål är, men jag kan inte ensam ta hela ansvaret för det, eftersom det också beror på de nationella regeringarna. Det är där ni kan hjälpa mig med vissa av era regeringar, i synnerhet med dem som ännu inte har fattat beslut om namnet på den kommissionsledamot som de vill föreslå för mig. Mitt mål är att en tredjedel av de kommissionsledamöter som arbetar tillsammans med mig skall vara kvinnor. Detta är mitt mål, och jag kommer att kämpa för att uppnå det, jag kommer att göra mitt yttersta för att förverkliga det. Jag kan inte garantera att jag kommer att lyckas, men jag kan försäkra er att jag har tagit ställning för att nå detta resultat. 
Några av de vanligaste frågorna rör ekonomiska och sociala frågor och särskilt frågan om social sammanhållning och Lissabonstrategin. Några av de ledamöter som ställt frågor till mig om detta är Schultz, Poignon, António Costa, Itälä, Figueiredo, Titley, Rasmussen, Rosati, Paasilinna och Hökmark. Låt mig upprepa, mina damer och herrar, att ni inte skall tro på de karikatyrer av min politiska profil som ni ibland möter. Jag anser att det är möjligt att kombinera en social vision med ett reformprogram i fråga om marknaderna som skulle göra EU till ett av de mest konkurrenskraftiga områdena i världen, om inte det mest konkurrenskraftiga. Jag förnekar inte att det är mycket svårt, men vi måste arbeta i den riktningen. Vi kan inte åsidosätta den europeiska sociala modellen till förmån för konkurrenskraften. Jag uppfattar därför Lissabonstrategin som en ekonomisk strategi, en strategi för konkurrenskraft, men också en social strategi och en strategi för miljöskydd. Vi måste göra mer för att öka konkurrensen och förbättra den inre marknaden, göra stora tekniska framsteg och öka produktiviteten, vi måste investera i utbildning och mänskliga resurser och söka efter rena tekniker. Men samtidigt måste vi välja prioritet och denna prioritet måste vara tillväxt och sysselsättning. Detta måste helt klart vara vår prioritet och vi kommer att få möjlighet att definiera den vid den halvtidsöversyn av Lissabonstrategin som förre premiärministern Wim Kok för närvarande förbereder. Jag hoppas att vi skall försöka prioritera tillväxt och skapande av arbetsstillfällen, eftersom detta är faktorer som verkligen kan ge garantier för den sociala strategin. Men vi kan bara skapa arbetstillfällen om vi har ekonomisk tillväxt, detta är vad det handlar om, och därför måste vi öka EU:s produktivitet och konkurrensförmåga för att kunna skapa nya arbetstillfällen, för detta är vad våra medborgare är mest angelägna om. När det gäller stabilitets- och tillväxtpakten, en fråga som Rasmussen, Rosati, De Vits och många andra redan har tagit upp med mig i dag, har jag därför sagt följande, och det kan jag upprepa: jag tycker inte att det är förnuftigt att överväga en översyn av det fördrag genom vilket stabilitets- och tillväxtpakten skapades, det kommer vi verkligen inte att göra. Vad vi kan göra, och det har redan framförts en del tankar om detta, är att söka flexibla tolkningar utan att undergräva de väsentliga principerna i stabilitets- och tillväxtpakten, så att den inte kommer i konflikt med våra antaganden om tillväxt. Det är med denna inriktning jag vill arbeta.
När det gäller budgetplanerna, särskilt i relation till de nya medlemsstaterna, vill jag svara på de frågor som ställts av bland andra följande ledamöter: Vaidere, Kósáné Kovács, Rouček och Pahor. Särskilt när det gäller de nya medlemsstaterna betraktar jag detta som en prioritet, eftersom de nya medlemsstaterna behöver Europeiska unionens sammanhållning och solidaritet på samma sätt som vi, inbegripet mitt eget land, har dragit nytta av denna solidaritet. Detta är inget nollsummespel, ett spel där några förlorar vad andra vinner. Den hjälp vi kan ge de nya medlemsstaterna är bra för EU, och vad som är bra för Polen, Tjeckien, Ungern, de baltiska staterna, Slovakien eller Slovenien är bra för EU som helhet. Jag är övertygad om att tillväxt i dessa länder kommer att lämna ett viktigt bidrag till den sammantagna tillväxten i Europeiska unionen, och därför har jag för avsikt att förespråka ambitiösa budgetplaner. Jag kommer att bygga vidare på den grund som har lagts av Prodi-kommissionen och förespråka sådana budgetplaner, och detta är ännu ett område inom vilket jag behöver er hjälp med att vinna över de medlemmar i rådet som ännu inte är övertygade om solidaritets- och sammanhållningspolitikens betydelse.
Jag övergår nu till frågan om pluralism inom media, en fråga som Napoletano tog upp i går och som Gruber har tagit upp i dag. Detta är ett mycket viktigt ämne som gäller själva kärnan i vår demokrati och frågan om Europas kulturella mångfald. Kommissionen har redan diskuterat detta ämne, särskilt i sin grönbok i mitten av nittiotalet. Pluralism inom media är en princip som klart erkänns i stadgan om de grundläggande rättigheterna och som nu finns inskriven i konstitutionen. Era frågor gäller ett initiativ från kommissionen. Vi måste vara säkra på att det finns en EU-rättslig grund för kommissionen att lagstifta på detta område. Det finns frågor som fortfarande behöver förtydligas. Vi bör inte underskatta de svårigheter som är förknippade med detta ämne, även om jag absolut tydligt vill säga att jag personligen förespråkar respekt över hela linjen för principerna om pluralism på informationsområdet. 
Jag förstår också känsligheten och farhågorna kring ämnet genmodifierade organismer (GMO). Just eftersom detta är ett så känsligt ämne har unionen fastställt ett omfattande regelverk för GMO för att kunna garantera att man får ett vetenskapligt underbyggt system som lämpar sig för att ta itu med alla dessa frågor. Jag är övertygad om att detta system nu bör tillämpas med fasthet och beslutsamhet, eftersom vår trovärdighet står på spel här. Det är dags att visa EU:s medborgare och våra handelspartner att det europeiska auktorisationssystemet fungerar så som det var avsett. Sanningen är att detta system är det mest avancerade i världen, och därför har vi inte råd att offra vår trovärdighet på detta område. Jag vill naturligtvis att detta system skall genomföras och jag vill försäkra parlamentet om att kommissionen, om jag får leda den, kommer att fästa mycket stor vikt vid denna fråga, vilket är en garanti för de ansträngningar som kommer att göras i samband med den. 
Avslutningsvis vill jag ta upp de frågor om själva begreppet Europeiska unionen som så många ledamöter har ställt till mig. Jag kan naturligtvis inte stödja dem som vill avskaffa kommissionen och göra sig av med Europeiska unionen helt och hållet. Men jag vill be om stöd från alla dem som vill föra det europeiska projektet vidare, och här tar jag mig friheten att förklara mig oenig med de ledamöter som sade att de tänker rösta emot mig, eftersom mina åsikter hör hemma inom en annan del av det politiska spektrumet än deras. Uppriktigt sagt anser jag inte att det är förnuftigt, för om ni uppför er på det sättet skulle det aldrig finnas någon stabil majoritet här i kammaren, och det skulle alltid vara omöjligt att välja en ordförande för kommissionen. Av samma skäl kan jag inte hålla med de ledamöter som säger att de inte röstar mot mig personligen utan mot mig i egenskap av rådets kandidat. Bra, då skulle man lika gärna kunna säga att det aldrig skulle finnas någon kommissionsordförande enligt de nuvarande reglerna. Vi är en union som består av stater och av medborgare. Jag anser inte att dessa två är oförenliga, och detta är mitt svar till Ludford och även till den ledamot som alldeles nyss talade om mina övertygelser: det finns ingenting oförenligt mellan att å ena sidan ha en stor vision och starka övertygelser och att å andra sidan agera pragmatiskt när det gäller hur de skall förverkligas, och detta är min ståndpunkt. Jag har starka icke-förhandlingsbara övertygelser, särskilt när det gäller frihet och rättssäkerhet. Jag anser att kampen mot terrorismen bör föras utan att man gör intrång på de grundläggande friheterna. Säkerhet ja, men inte säkerhet till varje pris. Jag är för frihet, som jag anser väsentlig. Jag har tydligt talat om mina värderingar: frihet, respekt för de mänskliga rättigheterna, rättssäkerhet, lika möjligheter och solidaritet. Jag betraktar dessa värden som icke-förhandlingsbara och min ståndpunkt är fullständigt otvetydig. Men som ordförande för kommissionen kommer jag förvisso att söka kompromisser, eftersom jag är här inte bara som representant för en politisk familj, och jag är övertygad om att kommissionens ordförande bör samarbeta med PPE-familjen, med liberalerna och demokraterna, med socialisterna och med andra ledamöter i olika grupper som i grund och botten är eniga om att göra det europeiska projektet framgångsrikt. Utan kompromisser kommer EU inte att göra några framsteg, mina damer och herrar. Detta vittnar inte om bristande övertygelse, det innebär att jag är övertygad om fördelarna med pluralism, kompromisser och gemenskapsmetoden. Vi har en stor vision för Europa, det får det inte råda någon tvekan om. Vi har djupt rotade övertygelser, men vi har för avsikt att förverkliga dem på ett pragmatiskt sätt. För att återvända till den bild som Watson använde i går och som jag redan har använt själv, bilden av ett flygplan utan pilot, så är det därför jag tror att Europeiska unionen inte kan fungera med en autopilot. Det finns inget modernt flygsystem som sitter inne med den hemligheten. För att fungera behöver EU ett politiskt ledarskap. Det fungerar tack vare politiskt mod och jag kan lova er att jag skall bemöda mig om att utöva detta politiska ledarskap inte på ett partipolitiskt sätt utan genom att söka ett dynamiskt samförstånd, för jag anser att kommissionen verkligen kan fungera som pilot för Europeiska unionen, som nu befinner sig i ett avgörande skede i sin historia i och med att vi slutför EU:s utvidgning, varigenom vi visar vår solidaritet och ser fram emot fred, välstånd, säkerhet och solidaritet, inte bara på vår egen kontinent utan också utanför den. 
Avslutningsvis är det därför jag ber om ert stöd, för om jag får ert godkännande kommer jag som kommissionens ordförande att söka förena hela Europa, från Medelhavet till Östersjön, från Europeiska unionens ursprungliga medlemmar till dem som just har anslutit sig, från de rikaste länderna till de fattigaste, från de största länderna till de minsta, och jag skall försöka vara inte bara den hederliga mellanhand som behövs mellan institutionerna utan också en enande kraft som kan föra det europeiska projektet vidare. Jag vet att många människor är pessimistiska när det gäller Europa men, mina damer och herrar, vi behöver ett tidsperspektiv. Hur var Europa för 50 år sedan? Vad har det blivit i dag? Hur var Europa bara för några år sedan, när det var delat av Berlinmuren och de baltiska staterna var ockuperade av en annan makt, när det saknades frihet i en stor del av vår kontinent, och hur är det nu? Vi är i ett bättre läge i dag än vi var för 50 år sedan. Min önskan är att vi om ytterligare 50 år skall vara i ett ännu bättre läge än vi är i dag. Detta är vad jag ämnar åstadkomma, med er hjälp och er solidaritet.
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Barroso.
Sammanträdet avbryts så att de politiska grupperna kan sammanträda.
Manolakou (GUE/NGL )
   . – Den enhälliga utnämningen av Portugals konservative premiärminister José Manuel Durão Barroso, av såväl de konservativa som de ”socialistiska” ledarna för Europeiska unionens medlemsstater, var ingen tillfällighet, och inte heller förvånade det Greklands kommunistiska parti.
Utnämningen innebär följande:
- en försoning mellan EU och USA, överbryggandet av alla skilda uppfattningar de kan ha haft när det gäller att dela på bytet från ingripandet i Irak, återupprättandet i folkets ögon av detta smutsiga imperialistiska krig och ett mer djupgående engagemang från EU:s sida i de planer och ingripanden som krävs av den ”nya ordningen”,
- ett snabbare genomförande av de åtgärder riktade mot gräsrötterna som beställts av de förenade monopolen (svepande privatiseringar, nedrustning av alla återstående rättigheter vad gäller löner, pensioner, sjukvård, utbildning, välfärd, anställningstrygghet etc.), och
- påtvingandet på Europeiska unionens medborgare av den så felaktigt benämnda Europeiska konstitutionen, som även kommer att skydda EU-institutionernas militaristiska, autokratiska och arbetstagarfientliga karaktär.
Greklands kommunistparti kommer att lägga hela sin tyngd bakom såväl det grekiska folkets som andra folks kamp inom EU för att välta den gräsrotsfientliga politik som valet av den nya ordföranden för Europeiska kommissionen innebär över ända.
Tusentals grekiska arbetare friställs med klartecken från EU och de regeringar som stöder unionen.
Därför röstade Greklands kommunistparti mot José Manuel Barroso. 

(2) 
Mussolini (NI ).
   – Herr talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga. Europaparlamentet har ett utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. En välkänd italiensk dagstidning och brittiska dagstidningar återger i dag ett uttalande av vår kollega Godfrey Bloom, som säger att vi kvinnor kan laga mat, men att vi inte städar bakom kylskåpet. Jag vill påpeka att det finns kvinnor som kämpar och dör för sina rättigheter, kvinnor som är gömda i burka och kvinnor i Europeiska unionen som fortfarande inte behandlas jämlikt i arbetslivet.
Jag vet att britterna har självironi, men jag kommer från Neapel och jag kan säga att vi kvinnor sannerligen vet hur man lagar mat och hur man gör rent kylskåpet, och till och med hur en politiker skall uppträda, medan Godfrey Bloom förmodligen varken vet hur man gör rent kylskåpet eller hur en politiker skall uppträda.
Talmannen.
   – Jag tackar Alessandra Mussolini för hennes försvar för kvinnors rättigheter, men jag vill också påpeka att detta inte var en ordningsfråga. 
Bloom (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag vill göra ett kort uttalande. Mina kommentarer har feltolkats i pressen. Jag vill särskilt påpeka att detta är mitt första besök här, och det är skamligt att något så odemokratiskt kan äga rum: en journalist har felciterat ett uttalande, utan att kontakta mig eller meddela mig i förväg. Alessandra Mussolini har inte ens av ren hövlighet kommit till mig för att diskutera det som påstods i brittisk press. 


Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen om talmanskonferensens förslag – utnämningar till utskotten.
Talmanskonferensens förslag godkänns. 
Ouzký (PPE-DE ).
   – Mina anmärkningar gäller inte arbetsordningen som sådan, utan den situation som uppkom i går eftermiddag. Ledarna för den tjeckiska delegationen i Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater (PPE-DE) har bett mig påpeka att tre ledamöter i denna grupp, varav två kvinnor, mina kolleger i den tjeckiska delegationen, inte har utnämnts till ledamöter i några utskott. De tre personer det gäller är Jana Hybášková, Nina Škottová och Rihards Piks.
Jag tycker detta är en skandal och jag vill uppmana ledarna för samtliga grupper att rätta till situationen snarast, så att vi inte behöver vänta till i september eller ännu längre. 
Talmannen.
   – Alla ledamöter har rätt att ingå i ett utskott. Den rätten måste respekteras. Det ankommer på de politiska grupperna att lägga förslag som garanterar den rätten.
Om situationen är som ni beskriver och det finns ledamöter i detta parlament som inte har plats i något utskott, så vill jag uppmana ledarna för de politiska grupperna – och framför allt ordföranden för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, som dessa tre ledamöter tillhör – att lägga fram ett förslag så snart som möjligt för att omfördela platserna så att alla ledamöter kan få en plats i ett utskott. Vi skall lösa det här problemet så snart som möjligt. 
Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! I dag har vi den mycket ansvarsfulla uppgiften att bestämma vem som skall bli Europeiska kommissionens ordförande. Vår grupp, Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, välkomnar rådets enhälliga rekommendation att José Manuel Durão Barroso skall utnämnas till Europeiska kommissionens ordförande.
Vår grupp välkomnar dessutom rådets beslut, även det enhälligt, att på nytt utse Javier Solana till hög representant, en befattning i vilken han har gjort ett gott arbete, och att utse honom till Europeiska unionens utrikesminister om två och ett halvt år, då konstitutionen förhoppningsvis har trätt i kraft. Då kommer han att behöva vårt stöd och vårt förtroende, och vi välkomnar även det beslutet.
De av oss som har haft förmånen att arbeta med José Manuel Durão Barroso tidigare – och jag är en av dem – kan utan tvekan säga att han besitter de egenskaper som krävs av den som skall vara Europeiska kommissionens ordförande. Även om ni ännu inte har kommit fram till den slutsatsen, så måste jag säga att hans sätt att presentera sig för grupperna – samtliga grupper – i går och i morse här i Europaparlamentet, definitivt övertygade åtminstone mig om att José Manuel Barroso är rätt person och lämpad att tillträda befattningen som ordförande för Europeiska kommissionen. Jag har inte heller hört någon här i kammaren någonsin ifrågasätta hans personliga lämplighet. Han vet vad han talar om, han är kompetent och han kan förmedla sina åsikter, något som är viktigt för Europeiska unionen. Dessutom har hans önskan om ett nära samarbete med parlamentet gjort intryck på mig, och vad vårt förtroende för honom i dag betyder är att vi skall följa honom kritiskt – men naturligtvis på ett positivt sätt – när han väl har tillträtt, men det är vi i denna kammare som utöver kontrollen över kommissionen.
Kandidaten har presenterat sig själv som en brobyggare och som en ärlig medlare, vilket visar hans önskan att nå samförståndslösningar. Europa är en så komplex kontinent att varken den ena eller den andra sidan kan fatta beslut på egen hand, bestämma på egen hand eller påtvinga de andra sin vilja. Europa har en framtid enbart om vi tillsammans går samförståndets och kompromissens väg. Det är vad José Manuel Durão Barroso är beredd att göra, och det är ytterligare en anledning till att vi i Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater är eniga i vår bedömning att vi bör överlåta de uppgifter och det ansvar som följer med posten som ordförande för Europeiska kommissionen på honom. 
Schulz (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig inleda mitt anförande med att säga följande till José Manuel Barroso: vi har fört omfattande diskussioner med er, och vi har lärt känna er som en person vars personliga integritet står över allt tvivel.
Jag är här för att redogöra för ett beslut, och det är ett beslut som vi har haft svårigheter med. Vår grupp har lyssnat till er. I går och i förmiddags ställde vi ytterligare frågor till er i vilka vi redovisade vår syn på Europas framtid och den roll som kommissionens ordförande bör spela i denna framtid. Vi har lyssnat till era svar och diskuterat dem, liksom de svar ni gav i dag, vid vårt gruppsammanträde i förmiddags.
Under utfrågningarna, i mitt anförande i går och i förmiddags, ställde vi fyra viktiga frågor, som vi förväntade oss att få svar på. Men nu måste vi besvara dem själva. Är José Manuel Durão Barroso den kandidat som kommer att stärka kommissionen som institution i förbindelserna med rådet, med stats- och regeringscheferna och med de övriga institutionerna? För det andra, är han den kandidat som kommer att bedriva en hållbar miljöpolitik och en hållbar ekonomisk politik på grundval av en rättvis världshandel? Är han – och detta var den tredje frågan – den kandidat som vi socialdemokrater kan rösta på, eftersom han som kommissionens ordförande kommer att kämpa för social sammanhållning som ett primärt behov för vårt samhälle, något som är en grundbult i en europeisk socialistisk politik?
Vi har ställt oss dessa tre frågor, och jag kommer att säga något om den fjärde frågan i slutet av mitt anförande. På dessa tre frågor svarade vår grupp nej.
Den fjärde frågan var ...
... om José Manuel Durão Barroso är en kandidat som kan hävda Europas grundvärderingar, i första hand multilateralismen, gentemot en unilateralism som motiveras av egenintresse. José Manuel Barroso, det jag vill säga er på ett personligt plan är följande: om jag hade hört er säga följande, även om det så bara vore en antydan: ”Om den information jag har i dag hade varit tillgänglig för mig för ett år sedan, så hade jag kanske fattat ett annat beslut vad gäller kriget i Irak”. Om ni så bara hade antytt detta ...
... en enda gång, så hade mitt beslut varit enklare, men på den punkten har ni varit orubblig. Därför återkommer vi till frågan om ni är mannen som till exempel kan göra så att EU blir jämställt med andra stormakter, oavsett om de är ekonomiska eller politiska, och ni måste fortfarande bevisa för oss att ni är det. För de flesta av oss är ni fortfarande mannen som organiserade toppmötet i Azorerna.
I dag kommer ett antal ledamöter som hör till min grupp att, av många olika skäl, framföra sitt förtroende för er.
Låt mig göra fullständigt klart, herr Barroso, att dessa personers sätt att politisera er utnämning har gjort er mer skada än nytta.
De ledamöter i vår grupp som kommer att uttrycka sitt stöd för er åtnjuter gruppens solidaritet och respekt, men Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet kan inte ge er sitt stöd i omröstningen i dag. Det smärtar mig att behöva säga detta. Men om ni skulle segra, så kan ni mycket väl vinna vårt förtroende i framtiden.
Watson (ALDE ).
   – Herr talman! Eftersom vårt nya parlament har anlagt en germansk stil, vill jag gärna säga ett par ord på Goethes språk. Låt mig ställa en fråga. Herregud, herr Poettering, vad har ni nu ställt till? Ledamöterna i Gruppen för Europeiska folkpartiet har röstat för Borrell, och nu röster Socialdemokraterna emot er kandidat till kommissionen.
En opålitlig partner!

Hans-Gert, ni vet att det inte skulle ha varit så illa medan Enrique Barón Crespo var här. Problemet är att de där dagarna när det var ljuvligt varmt väder efter den 13 juni, så hittade Enrique Martin Schulz handduk på sin solstol när han gick ner till stranden!
Om min grupp röstar för José Manuel Durão Barroso i dag, är det inte för att ni skall slippa ifrån era bekymmer. Som ni har bäddat, får ni nu ligga. När min grupp beslutar att rösta – vare sig vi röstar för Bronisław Geremek eller för José Manuel Durão Barroso – så röstar vi för Europeiska unionen.
Herr kandidat till ordförandeposten i kommissionen! I dagens omröstning om er utnämning till nästa ordförande i kommissionen kommer ni att få stöd från den övervägande majoriteten av liberaler och demokrater här i kammaren. Ert framträdande i gårdagens debatt försäkrade er om det. Ni lyssnade till hela kammaren. Ni stod där. Ni besvarade våra frågor. Jag tror att ni förstod att när ni är ordförande i kommissionen så är Europaparlamentet er viktigaste partner, och jag kan inte nog betona vikten av att ni fortsätter att respektera våra rättigheter, är uppriktig inför våra frågor, och är närvarande vid debatterna här i kammaren. Jag litar på att ni kommer att fortsätta så som ni har börjat.
Liberalerna och demokraterna vädjade om klara garantier på tre områden: superkommissionärer, jämn könsfördelning och öppenhet. Det lämnade ni i går. Om ni i dag får möjlighet att sammankalla en kommission, är vi beredda att se till att ni håller fast vid dessa åtaganden i november och under hela er mandatperiod. Det säger jag inte som ett hot, utan som en utmaning. Ni har valt en ambitiös väg, och den rätta vägen. Om ni håller fast vid den kommer vi att stödja er.
När ni nu har fått vårt stöd, så kan ni förvänta er en kritisk vän i Gruppen Liberalers och demokraters allians för Europa. Vi backar upp er på grund av er vision om ett ambitiöst och oberoende europeiskt verkställande organ. Ni förstår att unionen inte är en klubb med nationella stater med några få egendomliga federala vanor, utan en verklig politisk union, och att kommissionens roll är att tala för denna union.
En stark och oberoende kommission behöver ett starkt mandat, och ett starkt och produktivt förhållande till Europaparlamentet. Genom att vi konstruktivt och tydligt ger er vårt stöd i dag, sänder Gruppen Liberalers och demokraters allians för Europa en klar signal om att detta är den europeiska union som vi vill ha.
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Låt mig anlägga en helt annan ton än gårdagens, José Manuel Barroso. Vårt gemensamma förflutna, den tid – för trettio år sedan – när vi sjöng tillsammans, tvingar mig att vara fullständigt ärlig och uppriktig mot er.
I det här parlamentet har vänstern ett problem: den utmärks av ett ideologiskt förfall, ett problem som är lika tydligt bland De gröna som bland övriga. Högern har också problem: den utmärks av auktoritetstro, en moraliserande attityd och nyliberalism.
När allt kommer omkring är livet komplicerat och kärlek är att tala sanning. Jag älskar er.
José Manuel Barroso, ni säger att ni är en centerns man och en reformist. Men problemet med centermänniskor är att de är opportunister. Därför, herr Barroso, kan min grupp inte känna något förtroende för er utnämning. Faktum är att när ni är tillsammans med vissa är ni för hållbar utveckling, tillsammans med andra är ni för marknaden och tillsammans med ytterligare andra stöder ni den sociala dimensionen. När ni träffar Vår Herre är ni för Vår Herre, och när ni träffar sekularister, är ni emot att Gud nämns i Europeiska konstitutionen.
José Manuel Barroso! Jag är övertygad om att ni har kapacitet att bli en bra ordförande för kommissionen. Problemet är exakt det som beskrevs av Schulz, som för en gångs skull talade klarspråk. Om ni under ett enda ögonblick i era anföranden hade kunnat visa att ni ändrat åsikt. Om ni hade sagt, ”Ja, det är sant att jag fattade det beslutet, men det var ett svårt beslut att fatta. Mot bakgrund av det som nu sker i Irak skäms jag över att jag för två år sedan stod i Azorerna arm i arm med George Bush”. Om ni någonsin hade sagt till oss att ni mot bakgrund av det som pågår nu, just nu i ert eget land efter era reformer, ifrågasatte det sätt som ni genomförde de reformerna på. Och om vi, en enda gång, hade kunnat känna att ni verkligen förstod våra problem, så hade vi kunnat säga: ”Han vet hur man kommunicerar och han kan ändra sig. Vi måste ge honom en chans”.
Men eftersom ni inte någon gång har visat att ni kan känna sådant tvivel, som i sig är den intelligentaste formen av europeisk filosofi, José Manuel Barroso, så kommer Gruppen De gröna, som uppträder ärligt, uppriktigt och entydigt, inte att rösta för er i dag.
Om ni väljs kommer jag att applådera er, om ni inte blir vald vill jag råda er att läsa Sokrates under ferierna.
Wurtz (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig slå an en något allvarligare ton. Jag vill helt enkelt bekräfta att min grupp, Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster inte kommer att rösta för José Manuel Barroso. Vi motsätter oss inte någon viss person, utan politiska tendenser, inte bara José Manuel Barrosos och rådets tendenser, utan även de tendenser som finns i kommissionen och bland majoriteten av ledamöterna i kammaren. Detta är en proteströstning från vänstern, riktad mot den liberala modellen och dessutom, i den nuvarande situationen, mot det jag vill beskriva som ”modellen från Azorerna”.
Vi ser det som sunt och faktiskt vitalt att sådana invändningar kan redovisas öppet, vilket inte utesluter möjligheten till ömsesidig respekt och vid behov till och med att man redovisar gemensamma åsikter över de politiska skiljelinjerna. Under alla omständigheter är detta vad vi kommer att göra under detta parlaments mandatperiod, på samma sätt som vi gjorde under den föregående perioden.
Farage (IND/DEM ).
   – Herr talman! Det gläder mig att jag får tala i dag för Gruppen Oberoende och demokrati, den nya och snabbast växande gruppen i Europaparlamentet, vilket jag tror återspeglar den allmänna opinionen på hela den europeiska kontinenten.
Låt oss komma ihåg vad vi talar om här. Vi talar om en europeisk kommission och en ordförande för denna kommission. Jag skulle vilja påstå att superbyråkraten Jean Monnet vilar ganska lugnt i sin grav, eftersom den kommissionsmodell som han önskade sig är här nu. Om vi får en konstitution, så är den här för att stanna. Ni förstår att Jean Monnet hatade parlamentarisk demokrati. Han ansåg att den var obekväm, den stod i vägen för en administrativ plan för de närmaste fem, tio eller femton åren, och han ville ha en stark kommission. Det vi har i dag är en europeisk union som är effektivt styrd av icke-valda byråkrater som sitter i Bryssel, och utfärdar direktiv och förordningar som denna kammare bara kan göra ändringar i.
Titta bara på kommissionen! Den har blivit ett vilohem för misslyckade hemmapolitiker. Personer som måste avgå ur en regering, eller som liksom Chris Patten förlorar sitt mandat i ett val, skickas i väg till kommissionen för fem eller tio år – en kommission som har visat sig vara omöjlig att reformera. Minns ni att de alla fick avgå i vanära 1999? Man sade oss att allt detta skulle ändra sig, allt skulle göras bättre. Romano Prodi tog över på fem år, med Neil Kinnock vid sin sida, och vad fick vi se? Vi fick uppleva Eurostatskandalen. Har vi verkligen sett någon ökning av öppenheten? Svaret är nej, och nu är det så byråkratiskt och dåligt att vi har mer än 3 000 arbetsgrupper och kommittéer inom detta byråkratiska monster.
José Manuel Durão Barroso kom för att träffa vår grupp – och det var mycket modigt av honom på många sätt. Han är politiskt skicklig, han är en bra operativ ledare och en bra kommunikatör. Han är säkert mycket bättre på alla dessa saker än Romano Prodi var. Och det borde inte vara särskilt svårt, eller hur? Men han tror på ett politiskt EU. Han stöder den europeiska konstitutionen: en konstitution som är dålig för demokratin; en konstitution som gör att detta blir en ny rättslig enhet; en konstitution där villkoren för att dra sig ur är så oacceptabla att EU blir ett fängelse för nationerna.
Min grupp kommer att med överväldigande majoritet rösta mot José Manuel Durão Barroso, och vi uppmanar alla här i kammaren som vill stoppa den europeiska konstitutionen att utnyttja tillfället i dag för att ge en sådan signal.
Crowley (UEN ).
   – Herr talman! Jag vill också deltaga i denna debatt om ordförandekandidaten José Manuel Durão Barrosos kandidatur. När jag lyssnar till talen här i kammaren blir jag alltid förvånad över skillnaderna i ideologier och bakgrund. Men det är vid liknande kritiska tillfällen som jag inser hur vi alla sitter fast i ideologier och känslor som passade bättre på 1800-talet och det tidiga 1900-talet, snarare än 2000-talet.
Vi här i kammaren har det stora privilegiet att få företräda Europas medborgare. Det är vår plikt att fatta verkliga beslut för deras räkning, inte på något ideologiskt altare utan i enlighet med vad vi anser ligger i medborgarnas bästa intresse. Det är vår plikt att se till att vi samarbetar och samordnar frågorna med andra företrädare för invånarna i Europeiska unionen. Det närmaste vi kan komma detta är regeringarna. De 25 suveräna regeringarna har i sin vishet stött José Manuel Durão Barroso, och om det inte finns någon annan anledning att rösta för honom, så räcker det för att jag skall stödja honom.
Dessutom är det ett faktum att José Manuel Durão Barroso kom till oss som en direktvald företrädare för Europas medborgare för att lägga fram sin sak för alla våra grupper. Även om ledamöterna kanske kritiserar hans politiska färdigheter eller hans ovilja att svara på deras frågor, så bör man åtminstone ge honom erkännande för att han var så tillmötesgående och kom till oss. Han klargjorde sina intentioner där det var möjligt. Han svarade inte på frågor som han inte kunde svara på. Jag vet att ledamöter i min grupp till exempel frågade om den eller den personen kommer att få en viss kommissionärspost? José Manuel Durão Barroso svarade att han inte kunde diskutera det, eftersom han ännu inte hade valts till ordförande, och han visste inte vilka de andra kandidaterna skulle bli. Jag beundrar en man som är villig att säga att han kanske har gjort misstag i det förflutna, men att vi nu är på väg framåt.
I sina föredragningar och utfrågningar i vår grupp talade han om sin roll som en ärlig mäklare. Vi behöver en ärlig mäklare som kan verka inom Europeiska unionen, för trots vad ideologerna kanske tror så är Europeiska unionen inte en modell av något annat. Dess institutioner är inga imitationer: de är unika institutioner som återspeglar unika åtgärder som vidtagits av medlemsstaterna, som återspeglar mellanstatlighet, samarbete, samordning och – trots vad vissa kolleger kanske säger – demokrati.
Jag skulle verkligen vilja ha någon i spetsen av denna union som är och var en politiker, som var en del av olika ideologier, som insåg de misstag han gjort som ung, som trädde fram och ändrade sig för att visa vad som behövdes mest. Det är inte en vattendelare mellan vänster och höger, det är inte så att vänstern har fel och högern har rätt eller tvärtom, utan det handlar om att ta det som är bäst från alla ideologier för att se till att vi kan göra det som bör göras för alla folk. Det handlar inte om Boston gentemot Berlin, det handlar om att se till att vi gör det som är rätt för alla Europas medborgare på 2000-talet.
I dag står vi inför en ny gräns, gryningen till en ny era, när de gamla visionerna om Europa har brutits ned, när de länder som förnekats möjligheten till demokrati och folkrepresentation nu får den möjligheten. Det bådar inte gott att vi tar tillfället i akt att politisera i detta ögonblick. Min grupp, Gruppen Unionen för nationernas Europa, och jag kommer att ge vårt fulla stöd till José Manuel Durão Barrosos kandidatur, och det hoppas vi att även andra ledamöter kommer att göra.
Gollnisch (NI ).
   – Herr talman, herr Barroso! Låt mig som företrädare för de grupplösa ledamöterna inom den europeiska högern säga att jag inte kritiserar er för det revolutionära förflutna ni delar med Daniel Cohn-Bendit, för hans eget exempel visar att man kan ha ett revolutionärt förflutet av den här typen och ändå i dag vara en av systemets främsta tillskyndare. Jag tänker begränsa mig till att diskutera om ni är rätt person, på rätt plats, vid rätt tillfälle.
Eftersom det europeiska systemet ger kommissionen betydande maktbefogenheter när det gäller att ta initiativ till ny lagstiftning och tillämpa politiska beslut, har Europeiska kommissionen i Bryssel via fördragen skaffat sig rätten att styra över en allt större del av 400 miljoner européers liv, och det är den utvecklingen vi protesterar emot. Det problem vi har är att veta om vi skall uttrycka den protesten genom er.
Ert agerande som premiärminister, och därmed också som medlem av Europeiska rådet, har också visat oss att ni varit en så övertygad europé i ekonomiska och monetära frågor att ni har hållit er väldigt strikt till stabilitetspakten och dess principer. Jag kan tillägga att ni faktiskt prisade den vid en tidpunkt när Romano Prodi själv – och det vill inte säga lite – medgav att den var korkad.
I de svar som ni just har lämnat har ni varit mycket vag när det gällde frågan om vi bör inta en självständig hållning gentemot Förenta staterna, och vi minns mycket väl det katastrofala initiativ ni tog när ni arrangerade det ökända toppmötet på Azorerna alldeles före anfallskriget mot Irak.
Trots att ni var mycket försiktig och diplomatisk när det gällde att inte säga någonting alls i frågan, förespråkade ni slutligen tidiga förhandlingar om Turkiets anslutning – Turkiet, som är ett hedervärt men inte europeiskt land, varken geografiskt, kulturellt eller historiskt.
Allt detta borde få oss att rösta emot er som kandidat. Men eftersom vi vet vilken hövlig och kultiverad person ni är och på grund av principen att alla är oskyldiga tills motsatsen bevisas, en princip som tillämpas till och med på de värsta brottslingar – och ni är ännu inte någon sådan – så föredrar några av oss att lägga ned sina röster. Om ni vill att jag skall gå ännu längre än så, så kan jag låna några ord från er stora poet Fernando Pessoa: 

 ”I övermorgon, ja, men bara i övermorgon … Jag skall gå upp i morgon och tänka på dagen efter i morgon, och då kommer det att vara möjligt. Men i dag, nej … Nej, ingenting i dag. I dag kan jag inte göra någonting.” 

Talmannen.
   – Innan jag meddelar resultatet av valet av ordförande för kommissionen skall vi vänta ett par minuter på José Manuel Durão Barroso. 
Pannella (ALDE ).
   – Herr talman! Vi vet alla att José Manuel Barroso länge har känt till institutionerna och deras regler. Vi vet också att han inte är arrogant. Följaktligen måste vi visa ett visst mått av förtroende. Eftersom det inte kan vara tal om brist på respekt, så måste det röra sig om ett missförstånd. Även om jag anser att vi fortfarande kan känna förtroende för honom, så verkar det fullständigt otroligt att vi inte skulle kunna ta reda på var han är inom tre minuter för att skingra detta missförstånd. Det var allt. 
Talmannen.
   – Resultatet av omröstningen är som följer:
711 röstsedlar har lämnats in, 3 ogiltiga röstsedlar, 44 nedlagda röster och blanka röster, 664 avgivna röster varav 413 röster för och 251 mot.
Mot bakgrund av detta resultat har Europaparlamentet valt den kandidat till posten som kommissionens ordförande som föreslagits av rådet. Jag gratulerar José Manuel Durão Barroso och skall i enlighet med artikel 98.3 i arbetsordningen underrätta rådet och uppmana rådet och den person som valts till kommissionens ordförande att i samförstånd nominera de övriga personer som de vill utse till ledamöter av kommissionen. 
Barroso,
    Jag vet att majoriteten av portugiserna är mycket stolta i dag över att kommissionens nästa ordförande blir en portugis. Låt mig säga till alla mina landsmän att jag verkligen känner stor stolthet över att vara portugis. 

Herr talman! Jag vill säga er att jag känner mig mycket hedrad över att nu få tjäna Europeiska unionen som ordförande för kommissionen. Jag är glad, hedrad och stolt över att Europaparlamentet har bekräftat min utnämning.
Som jag redan sagt betraktar jag mig själv som en brobyggare. Vänster och höger är bara en dimension i politiken. Det finns andra. Både till vänster och höger finns det de som vill modernisera och de som inte vill det. Både till vänster och höger finns det pro-européer och de som är emot Europeiska unionen. Vi bör bygga en dynamisk koalition för Europeiska unionen. Jag skall arbeta tillsammans med er alla. Jag är särskilt tacksam mot dem som stödde mig redan från början, men jag skall försöka bygga broar till alla dem som inte röstade för mig denna gång. Vi behöver detta slags dynamiska koalition för att föra vår europeiska union framåt. 

 Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig ta tillfället i akt att på nytt framföra min djupa europeiska övertygelse. Jag känner mig särskilt hedrad över ert stöd. Jag lovar att verka för Europa, respektera vårt arv och bygga ett Europa på tankar om välstånd, solidaritet och säkerhet. Jag hoppas att vi, både i kommissionen och i Europaparlamentet, skall kunna bevara de slags förbindelser som jag har kallat nära och positiva förbindelser – något som är viktigt för Europa – samtidigt som vi respekterar våra skillnader och strävar efter att sätta vår gemensamma vision av Europa över allt annat. 
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avslutat.(1)

