
(1) 
Miller (PSE ).
   – Herr talman! Eftersom detta är en tid då man visar välvilja mot andra ber jag er att använda presidiets bona officia för att lösa en situation som har uppstått i London.
Om jag har förstått saken rätt har UK Independence Party, denna aktade organisation, stängt ute all personal från Europaparlamentets kontor i London. Vid denna tidpunkt på året vill vi inte se fler människor ute på gatorna. Skulle talmannen kunna ingripa och försöka lösa problemet för dessa stackars människor som lämnats vind för våg? 
Talmannen.
   – Herr Miller! Även om jag har en känsla av att detta inte har något att göra med föredragningslistan, kan jag gott förstå er önskan att det skall tas med i protokollet, så där finns det också med nu. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0451/2003) av Uma Aaltonen för utskottet för framställningar om framställning nr 842/2001 om effekterna av diskriminering i den behandling som erbjuds personer med multipel skleros i Europeiska unionen (2003/2173 (INI)). 
Aaltonen (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar, ärade gäster! Denna sista plenarsammanträdesdag under Europeiska handikappåret är jag mycket tacksam över att för utskottet för framställningar kunna presentera det betänkande jag har utarbetat om effekterna av diskriminering i den behandling som erbjuds personer med multipel skleros i Europeiska unionen.
Bakgrunden till detta betänkande är en framställning för två år sedan av en ung engelsk kvinna, och jag är glad över att kunna berätta att Louise McVay just nu sitter på åhörarläktaren, där hon kan se vad hennes beslutsamhet och mod har lett till. Louise upptäckte att hon hade MS och kände sig djupt besviken när hon fick veta att hon helt enkelt inte hade beviljats rätt till medicinering som skulle förbättra hennes livskvalitet. I hennes hemland, precis som på andra håll i Europa, ges människor olika status när det gäller tillgång till medicinering och rehabilitering enbart på grund av var de bor. Louise skrev till Europaparlamentets talman, som vidarebefordrade hennes brev till utskottet för framställningar.
Det finns över 400 000 MS-sjuka i Europeiska unionen, och som en av dem började jag själv under den gångna våren arbeta i parlamentet och i utskottet för framställningar, just när Louises framställning kom upp på bordet. Jag fick till uppgift att skriva detta betänkande, som syftar till att kasta ytterligare ljus över olika konkreta metoder som kan förbättra livet för MS-sjuka över hela EU.
MS drabbar unga människor i ett skede av deras liv då studier, karriär och familjebildning är viktiga frågor. Två av tre som drabbas är kvinnor. I betänkandet visas hur möjligheterna att få diagnos och behandling varierar kraftigt inom Europeiska unionen. Denna ojämlika tillgång till bästa tänkbara medicinering och behandling kränker människors grundläggande rätt till hälsovård.
Med ett förbättrat samarbete och helhjärtat stöd från alla unionens institutioner – framför allt och mest självklart från parlamentet – anser jag att hälsoministrarna mer effektivt kommer att kunna koncentrera resurserna på stöd till människor som lider av denna sjukdom. Jag anser att sjukdomens oberäkneliga och oförutsägbara förlopp bör beaktas på ett sådant sätt att de som drabbas inte blir så sårbara när det gäller att behålla sitt arbete och sin sociala miljö.
MS är för närvarande en obotlig sjukdom och för den som får diagnosen MS är det inte bara att psykiskt ställa om sig till en förändring i livet. Sjukdomen innebär en svår belastning både för den drabbade och hans eller hennes familj, även i ekonomiskt hänseende. I det sammanhanget har jag på Louise McVays begäran lagt fram ändringsförslag nr 3. På grund av att hennes symtom varierade så kraftigt trodde man inte att hon uppfyllde de kriterier som berättigade henne till läkarvård.
I betänkandet föreslås ett antal åtgärder för att främja internationellt samarbete och forskning och det är min förhoppning att kommissionen skall bidra till att förverkliga detta. I betänkandet uppmanas medlemsstaternas hälsoministrar att vid sitt nästa möte föra upp en diskussion om dessa krav på dagordningen och jag hoppas att parlamentet kommer att informeras om de beslut som fattas och om förslag till åtgärder.
Jag har även lagt fram två ändringsförslag om behovet av att följa försiktighetsprincipen, särskilt när det gäller hanteringen av giftiga kemikalier. Frågan kom upp när man i Skottland misstänkte att det fanns ett samband mellan tributyltin och MS. I alla händelser vet man att detta ämne påverkar det centrala nervsystemet.
Även om mitt betänkande är särskilt inriktat på MS och för sjukdomen specifika förhållanden, finns det också ett antal andra liknande sjukdomar, och efter att ha diskuterat denna fråga med en kollega har jag beslutat att lägga fram ett nytt muntligt ändringsförslag om att lägga till en formulering om dessa.
I mitt hemland Finland finns bara 6 000 MS-sjuka, men var och en av oss har många likar bland de hundratusentals människor inom EU som delar samma öde. De av oss som fått tillgång till de nya effektiva läkemedlen känner samfällt en djup solidaritet med alla som nått det sjukdomsstadiet där de blivit handikappade. Vi kan öka våra ansträngningar för att förbättra villkoren för alla. Jag hoppas att detta, det första av mina betänkanden, skall läsas uppmärksamt av dem som ansvarar för hälsovården i medlemsstaterna.
Efter denna veckas alla politiska och konstitutionella motsättningar kan parlamentet visa att vi här också lyssnar till medborgarna och inte bara till rådets ordförande. Det är bra om människor känner att parlamentet kan möta människors förväntningar och behov av hjälp, och att det inte bara är en massa byggnader i en asfaltsdjungel i något land i mellersta Europa.
Det verkar som om allmänhetens krav, som nämns i mitt betänkande, nu kommer att genomföras, vilket kommissionär Anna Diamantopoulou nämnde i början av december, och att kommissionen har för avsikt att föreslå ett särskilt direktiv för att garantera de funktionshindrades rättigheter.
Schreyer,
   . – Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! På kommissionens vägnar välkomnar jag varmt ert betänkande. Det ger en utförlig överblick över den komplexa och komplicerade frågan om multipel skleros och kastar ljus över ett brett spektrum av angränsande frågor som kräver ytterligare insatser, och jag välkomnar dem som drabbats och som är med oss här i dag. Jag kan förstå frustrationen hos dem som tvingas leva med denna sjukdom. Tillgången till hälsovård kan variera kraftigt, och detsamma gäller hur man behandlas av sina medmänniskor från dag till dag. Det är illa nog att konfronteras med diagnosen på en så allvarlig sjukdom, men än värre är det att inse att man inte kan få tillgång till hjälp, trots att man har rätt till den, eller att en arbetsgivare inte är beredd att vidta rimliga åtgärder för att ge en möjlighet att fortsätta ha ett aktivt yrkesliv.
Jag vill därför tacka framställaren, Louise McVay, för att hon tagit upp dessa frågor och likaså föredraganden Uma Aaltonen för att hon skrivit ett så innehållsrikt betänkande i syfte att ta i tu med dessa frågor.
Även om det hör till medlemsstaternas befogenheter att garantera tillgång till hälsovård och organisera den, betyder inte det att vi på europeisk nivå inte har något att tillföra när det gäller hanteringen av de problem som tas upp i betänkandet. Att tillgången till vård skiljer sig åt på olika håll i Europa kan i många fall rättas till bara genom att utbyta information och bästa praxis. I syfte att underlätta samarbetet inom detta övergripande område har kommissionen sammanfört hälsoministrar, patienter, personal från hälsovårdsinrättningar och deras samarbetspartner, liksom försäkringsorgan, för att mötas i en reflekterande process på hög nivå på temat patientrörlighet och utvecklingen gällande tillgång till vård inom Europeiska unionen. Vid det avslutande sammanträdet i början av förra veckan enades man om en rapport med 19 rekommendationer rörande insatser i en rad olika frågor, där utbyte av information och bästa praxis ingår. Detta skulle göra det lättare att driva idéer som exempelvis utvecklandet av europeiska referenscentrer, som i sin tur skulle utveckla yrkeskunnande och yrkesutbildning till gagn för såväl patienter som de som arbetar inom hälsovården. Kommissionen planerar att offentliggöra ett meddelande i mars 2004, som kommer att innehålla förslag till svar på dessa rekommendationer.
Uma Aaltonen tar även upp problemet med diskriminering av människor med multipel skleros. MS betraktas som ett funktionshinder enligt direktiv 2000/78 som förbjuder diskriminering grundad på ålder, funktionshinder, religion eller trosuppfattning samt sexuell läggning. MS-sjuka skyddas därför från diskriminering på arbetsplatsen som grundar sig på deras sjukdom. Arbetsgivare måste vidta rimliga åtgärder för att möjliggöra för funktionshindrade arbetstagare att utföra sitt arbete. Kommissionen har organiserat en omfattande informationskampanj i alla medlemsländer för att komplettera denna lagstiftning och informera arbetsgivare och arbetstagare om dessa rättigheter. Kommissionen planerar vidare att i början av 2004 hålla en offentlig hearing om sin framtida strategi för att bekämpa diskriminering, som även kan komma att omfatta antagandet av antidiskrimineringslagstiftning utanför arbetslivsområdet.
I betänkandet betonas dessutom behovet av ökad vetenskaplig kunskap om multipel skleros. På EU-nivå bidrar ramforskningsprogrammen till detta. Projekt inom dessa områden får redan stöd genom det femte ramforskningsprogrammet och frågan om kan även ingå i framtida anbudsinfordringar under det nuvarande sjätte ramforskningsprogrammet.
Avslutningsvis kan vi konstatera att det i betänkandet riktas en uppmaning till enskilda stater och till organ på EU-nivå att öka medvetenheten om multipel skleros. Som redan har påpekats är problemet med olika tillgång till hälsovård i första hand en fråga som medlemsstaterna måste vara beredda att ta ansvar för, men jag hoppas verkligen att de kommer att beakta detta betänkande och dagens debatt. Vad kommissionen beträffar har jag angett ett antal områden där åtgärder på EU-nivå kan bidra till att föra fram de frågor vi har nämnt. Låt mig avsluta med att återigen berömma det enastående arbete föredraganden har uträttat genom att skriva detta omfattande och användbara betänkande, som i sig kommer att bidra till att öka medvetenheten om multipel skleros i samhället och de problem som är förknippade med denna sjukdom.
Howitt (PSE ),
   . – Herr talman! Jag instämmer med övriga talare och gratulerar Louise McVay till ett enastående arbete med att föra fram denna fråga så här långt, och jag tackar föredraganden Uma Aaltonen för ett utmärkt samarbete. All heder åt Europaparlamentarikerna från Louise McVays lokala valkrets, Mel Read och Phillip Whitehead, som har följt denna fråga genom hela den parlamentariska processen. Denna debatt, denna resolution och detta betänkande utgör en historisk milstolpe för 400 000 människor med multipel skleros i Europeiska unionen och kommer att leda till konkreta åtgärder. På samma sätt som att de resolutioner som Europaparlamentet har utfärdat om rättigheter för människor med autism och erkännandet av teckenspråk för döva har lett till konkreta resultat, är jag övertygad om att detta, från och med i dag, även kommer att bli fallet när det gäller människor med multipel skleros (MS). 
Det gläder mig att utskottet för sysselsättning och sociala frågor har tagit fram ett yttrande som bidrar till utarbetandet av detta betänkande, eftersom 50 procent av alla MS-sjuka kommer att ha förlorat sina jobb inom sju år, trots att de vill och kan arbeta. Detta är inte bara en fråga om tillgång till lämplig hälsovård, utan även om att tillgången till denna hälsovård skulle kunna innebära en stor skillnad för människors arbetsliv, sociala liv och privatliv.
Jag vill tacka Förenade kungarikets MS-förening. Föreningens ordförande, Sarah Philips, finns med oss här i dag på åhörarläktaren. Deras arbete har lett till att man under 2002 införde ett nytt system som innebär att ytterligare 3 000 MS-sjuka nu får den senaste och mest effektiva behandlingen i Förenade kungariket, min egen medlemsstat. Här kan man verkligen tala om en bragd som utförts av funktionshindrade personer som samarbetat och tillsammans organiserat en kampanj, och som vi, i likhet med våra kolleger i European Multiple Sclerosis Platform, vill se spridas över hela Europeiska unionen.
Vi talar om människor som lider av MS. Och jag förstår varför vi använder det uttrycket. Men vi vill inte att personer med funktionshinder ses som offer, utan som människor som får saker och ting att hända, som Louise McVay, vars insatser vi firar nu under Europeiska handikappåret. 
Balfe (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även jag vill tacka Louise McVay, föredraganden och mina två kolleger från regionen, Roger Helmer som är här i dag och senare kommer att tala, och Chris Heaton Harris, som också har följt detta ärende mycket noga.
Jag är säker på att många av oss känner någon som har lidit av, eller som lider av, multipel skleros (MS), och jag instämmer med det sista som Richard Howitt sade. Men låt mig börja med att påminna om det som kommissionären sade, nämligen att hälsa inte är en EU-fråga. Det är något vi kan bidra till, men låt oss inte göra oss några illusioner om att det tillhör våra befogenheter. Faktum är att det inte ens är en angelägenhet för medlemsstaterna. Den brittiska regeringen har i sin decentralisering delegerat hälsofrågorna till Skottland, eftersom de bästa lösningarna ofta finns hemmavid. Faktum är att om vi skall tillämpa försiktighetsprincipen någonstans bör detta göras i fråga om utvidgningen av EU:s lagstiftning till områden som bäst sköts lokalt.
Med detta sagt välkomnar jag detta betänkande som innehåller många positiva inslag. För det första uppförandekodexen och för det andra ett närmare internationellt vetenskapligt samarbete. Trots att arbetet ofta sköts bäst på lokal nivå finns det emellertid flera åtgärder som även kan vidtas på EU-nivå, eller till och med ännu bredare nivå. Vi får inte glömma bort alla centrum för vetenskaplig kompetens, särskilt i Förenta staterna, och vi bör eftersträva ett så brett samarbete som möjligt. I den mån EU kan bidra till detta, genom t.ex. forskningsprogrammen osv., skall vi självklart göra det. Sådan forskning bör utan tvekan, vilket även betonas i betänkandet, inbegripa vårdtagare. Verksamheten måste bedrivas i samarbete med människor, inte för dem.
Vi i denna grupp stöder därför bestämt kravet på att genomföra en alleuropeisk undersökning i samarbete med WHO, eftersom vi vill sprida och samla kunskap i så stor utsträckning som möjligt. Vi välkomnar, i likhet med vad som görs i betänkandet, den jämförande utvärdering som utförs av vissa europeiska MS-centrum. Allt detta är bra och positivt.
För att övergå till problemet med läkemedel – och detta är ett problem eftersom bostadsadressen, åtminstone i Storbritannien, kan vara avgörande för vad man får – kan vi ta fram information men inte bestämma hur människor skall använda sina medicinska resurser, och jag är tacksam över att betänkandet inte förordar detta. Samtidigt måste MS-sjuka uppmuntras att fullt ut delta i gemenskapen, och den diskriminering som förekommer inom gemenskapen måste undanröjas. En av de saker vi ständigt måste slå vakt om är att se till att människor behandlas rättvist och att de har möjlighet att fullt ut delta i gemenskapen, lika fullt ut som alla andra.
Jag skulle vilja tala om två av ändringsförslagen om införandet av denna försiktighetsprincip. De är onödiga och splittrande. Kemikaliedirektivet och kemikaliepolitiken är föremål för en separat åtgärd här i kammaren. Om ni tänker tillämpa försiktighetsprincipen på giftiga kemikalier så kan vi väl behandla detta inom ramen för kemikaliedirektivet. Vi bör kanske dessutom tänka på att vissa människor kanske skulle vilja tillämpa försiktighetsprinciper på nya behandlingsformer. Försiktighetsprincipen är en separat fråga och vår grupp kan därför varken stödja ändringsförslag 1 eller 2. Detta har ingenting att göra med att vi inte vill att MS-sjuka skall få bästa möjliga vård, utan enbart med sunt förnuft och att saker och ting skall behandlas på sin rätta plats.
Avslutningsvis vill jag säga att jag välkomnar detta betänkande. Jag vill berömma alla människor som har bidragit till det och vi ser fram emot att stödja det. 
Keßler (PSE ).
   – Herr talman! Det är brukligt att talarna tackar föredraganden, men jag vill i dag bryta mot denna regel och tacka framställaren Louise McVay för att hon ingivit denna framställning och därigenom har riktat uppmärksamheten inte bara mot sin egen situation, utan även mot de enorma svårigheter MS-sjuka konfronteras med i EU och den ojämlika behandling de får. Även om kommissionen i sitt ursprungliga svar inte har något uppmuntrande att säga om denna framställning, är jag mycket glad över att utskottet för framställningar har tagit initiativ till att skriva detta betänkande och, vill jag än en gång säga, tagit mycket allvarligt på en fråga som är angelägen för den europeiska allmänheten. Jag är övertygad om att Uma Aaltonens betänkande kommer att leda till förändringar som förbättrar livskvaliteten för Europeiska unionens MS-sjuka.
Att behovet av detta är skriande framgår av de kvalitetsmässigt mycket stora skillnaderna på svaren från medlemsstaternas hälsoministrar när det gäller behandlingar och terapier för personer med MS, något som också visar att MS-sjuka fortfarande inte behandlas med den hänsyn de är i akut behov av. Detta betänkande utgör en första inventering och slutsatserna i det är viktiga, och ger bland annat eko åt kraven från den tyska organisationen för MS-sjuka, som firade 50-årsjubileum i november.
Jag ser det som oerhört viktigt att behoven hos unga MS-sjuka beaktas och vägs in, precis som att MS-sjuka så långt som möjligt och så länge som möjligt skall ges möjlighet att arbeta och ha lika rättigheter i arbetslivet.
Parlamentets föredragande, Uma Aaltonen, är själv ett bevis på att MS-sjuka med rätt terapi och behandling kan leva ett aktivt liv i arbetslivet och i samhället i stort. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, som jag tillhör, stöder alla ändringsförslag som framlagts av föredraganden, och vi stöder betänkandet i dess helhet.
De olika tragiska effekterna av denna sjukdom, som påverkar de drabbades och deras familjers liv, tvingar MS-sjuka att föra en livslång kamp mot en sjukdom som ännu är obotlig och som det inte går att förutspå hur den skall utvecklas. EU måste spela en strategisk roll för att förbättra lika tillträde till terapi- och behandlingsformer, genom att uppmana medlemsstaterna att samordna sina åtgärder, även på forskningsområdet, och genom att underlätta tillgången till de bästa metoderna för behandling och rehabilitering. Detta kommer MS-sjuka i de nya medlemsstaterna att kunna dra fördel av.
Lynne (ELDR ).
   – Herr talman! Som redan nämnts lider 400 000 personer av multipel skleros inom hela Europeiska unionen, men i dag har det endast krävts en för att få till stånd denna debatt, en anmärkningsvärd ung kvinna som redan nämnts, Louise McVay, som finns med oss på åhörarläktaren just nu. Detta visar hur långt man kan komma med målmedvetenhet. Jag gläder mig också över att denna punkt finns med på dagordningen under Europeiska handikappåret. 
Även jag gratulerar föredraganden till ett så pass omfattande betänkande. Det tar upp lika tillgång till hälsovård. Det finns skillnader inom medlemsstater och över hela Europeiska unionen. Vissa läkemedel, som t.ex. betainterferon, som kan hjälpa MS-sjuka, är inte allmänt tillgängliga. Forskning om multipel skleros bör dessutom omfattas av det sjunde ramprogrammet för forskning. Jag – och många med mig – är mycket besvikna över att det sjätte ramprogrammet inte lever upp till åtagandet att förstärka och betona sådana frågor som rör personer med funktionshinder. Vi måste även se till att unga funktionshindrade personer – och detta gäller även personer med MS – inte tvingas vårdas tillsammans med äldre patienter. Därför måste vi arbeta för rätten till ett eget boende och därför är det så viktigt att sysselsättningsdirektivet genomförs fullt ut i alla medlemsstater.
Tyvärr har flera medlemsstater inte lyckats genomföra direktivet före tidsfristen den 3 december. Vi måste ta tillfället i akt och se till att detta inte fortsätter, och vi måste få till stånd ett särskilt direktiv om funktionshindrade. Det gladde mig att kommissionären nämnde detta i sitt tal i Rom vid avslutningen av Europeiska handikappåret. Låt oss nu hoppas att vi får den där tidtabellen. 
Bergaz Conesa (GUE/NGL ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Först av allt vill jag tacka Uma Aaltonen för hennes enastående arbete, som antogs enhälligt i utskottet för framställningar. Jag hoppas att det kommer att antas enhälligt även här i kammaren.
Det är viktigt att vi tar i tu med dessa hälsoproblem, som ett svar på denna medborgares framställning som handlar om diskriminering i den behandling som erbjuds patienter med multipel skleros. Vi är medvetna om att många kroniska långvariga sjukdomar inte uppmärksammas tillräckligt, och den behandling som erbjuds dessa människor är för närvarande otillräcklig.
Betänkandet innehåller förslag som syftar till att förbättra situationen för personer som lider av multipel skleros i samtliga medlemsstater, inte bara behandlingsmässigt, utan även genom att föreslå effektiva tjänster för att tillgodose dessa patienters övriga behov, och deras integration i samhället, genom att tillämpa effektiva terapier och behandlingar som lindrar deras sjukdom. Betänkandet ger dessa patienter användbar information och stöd, något som har stor betydelse för dem.
Jag skall illustrera vad jag har sagt med ett exempel. I Spanien finns 40 000 människor som lider av multipel skleros. En del är modiga och ståndaktiga som Louise McVay, och som ett exempel vill jag nämna Martí i Pol, en katalansk författare som nyligen dog och som lyckades besegra sin sjukdom och leva med den, tack vare solidariteten och hjälpen från alla i hans omgivning, inte bara hans familj, utan samhället i stort, hans folk och hans region.
Det är en absolut prioritet att avsätta medel till forskningsprogram som syftar till att hitta en bot på denna sjukdom, i alla medlemsstater. GUE/NGL-gruppen stöder betänkandet i dess helhet, liksom de ändringsförslag som vi tror kommer att erbjuda lösningar för att lindra sjukdomen.
Jag vill också framhålla hur viktigt utskottet för framställningar är. Utskottet håller kontakten med medborgarna och gör det möjligt att med hjälp av deras framställningar i vissa fall utarbeta betänkanden som detta, som syftar till att förbättra olika aspekter av medborgarnas dagliga liv.
Jag vill än en gång uttrycka min tacksamhet över detta värdefulla betänkande, som vi hoppas kommer att avsätta konkreta resultat i medlemsstaterna, i form av de förslag som kommissionen med all säkerhet kommer att lägga fram.
Perry, Roy (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även jag vill gratulera föredraganden samt framställaren Louise McVay till hennes initiativ och beslutsamhet att föra fram denna fråga för behandling i Europaparlamentet. Det krävs beslutsamhet för att få upp en fråga i Europaparlamentet, och för en person som drabbats av denna sjukdom visar detta prov på en enorm viljestyrka. Det gläder mig också att det är Europarlamentets förfarande för att inge framställningar som har gjort detta möjligt. 
Jag skulle vilja berätta något personligt. För omkring tio år sedan bjöd min svägerska, som är gift med min tvillingbror, hem mig över helgen. Hon bad mig titta på min tvillingbror. Han verkade inte kunna stå ordentligt – det var något fel på hans balans. Hon ville att jag skulle övertala honom att besöka en läkare. Det gjorde jag och vid en första undersökning diagnostiserades de tidigaste stadierna av MS. Detta visade sig emellertid senare inte vara fallet: han hade en relaterad sjukdom vid namn . Liksom MS angriper den patientens rörlighet, och inte alls hjärnans tankefunktion. Efter två fasansfulla år var han rullstolsbunden och till sist tog sjukdomen hans liv. I ett hänseende var han emellertid lyckligt lottad: han hade en fantastisk arbetsgivare, som jag här tänker nämna: Shell UK. Dom betalade för hans behandlingar, för en chaufför som körde honom till och från arbetet och för en personlig assistent som hjälpte honom att använda datorn och som körde hans rullstol. De hade förnuftet, anständigheten och omtänksamheten och, antar jag, resurserna att behandla en funktionshindrad person som en vanlig människa. Det är det enda någon begär och det är vad detta betänkande begär.
Jag har berättat detta av två skäl. För det första för att påminna samtliga av oss som i dag är friska och aktiva att vi i morgon skulle kunna sitta i en rullstol. Om detta inträffar på grund av en olyckshändelse utbetalas ofta ersättning. Om det inträffar till följd av en sjukdom finns det ingen försäkring eller kompensation och ens öde vilar i samhällets händer – människor som ni och jag. För det andra därför att det inte finns någon behandling för vissa sjukdomar – eller så finns den endast delvis tillgänglig – och forskningen är mycket begränsad. Det krävs mer forskning och vi måste vara beredda att främja och stödja den forskning som detta betänkande kräver. Louise har rätt: om det finns behandlingsformer som hjälper, till exempel betainterferon, så måste de finnas tillgängliga för alla sjuka.
Jag är särskilt tacksam över att föredraganden lagt fram de muntliga ändringsförslag som skulle göra det möjligt att utnyttja det tryck som denna framställning skapar för att inte bara hjälpa de hundratusentals MS-sjuka, utan även de som lider av liknande rörelsenedsättande och neurodegenerativa sjukdomar, som också behöver hjälp. Vi måste lära av varandra och vi måste lära oss att hjälpa Louise och de hundratusentals människor som befinner sig i hennes situation. 
De Rossa (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill också gratulera Louise McVay och verkligen även föredraganden Uma Aaltonen för att hon lagt fram detta betänkande från utskottet för framställningar.
Av den information vi fått framgår att det finns ett tydligt behov av att Europeiska unionen engagerar sig för att utveckla bästa praxis i hela Europeiska unionen, för att se till att unionens medborgare har tillräcklig tillgång till tjänster, behandling, läkemedel och, inte minst, eftervård, och att de inte diskrimineras på arbetsmarknaden.
Det finns också ett behov av en alleuropeisk epidemiologisk undersökning som bör finansieras av Europeiska unionen, och som bör genomföras snarast. Dessutom behövs ett nytt direktiv om funktionshindrades rättigheter som skulle garantera att personer som lider av dessa slags sjukdomar inte diskrimineras på arbetsmarknaden. Det är en sak att ha ett arbete samtidigt som man har sjukdomen, men om man har sjukdomen är det nästan omöjligt att få ett arbete.
Dessa frågor ligger egentligen inom medlemsstaternas kompetensområde, men det är otvetydigt att vi, i egenskap av en union och ett parlament, har en skyldighet att försöka se till att EU:s medborgare behandlas korrekt. Det finns ungefär 400 000 personer med denna sjukdom inom Europeiska unionen. I till exempel Irland finns ungefär 500 000 människor med olika slags neurologiska sjukdomar. Jag kan inte på rak arm säga hur många av dessa som är MS-sjuka, men enligt en undersökning som nyligen publicerades föreligger en brist på 2:1 när det gäller det antal läkare som krävs för behandling, vård och läkarbesök för personer med sjukdomar av detta slag. Kötiden är två år och det skulle behövas ungefär dubbelt så många kliniker för att kunna ta emot alla patienter.
Det föreligger tveklöst stora brister i våra tjänster och det är vår skyldighet att försöka åtgärda dessa brister. 
Thors (ELDR ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Jag hör inte till dem som brukar tacka föredragande utan att det finns orsak till det, men nu finns det verkligen orsak att säga tack. Det är en särskild glädje för mig, som har haft förmånen att känna fru Aaltonen länge, att gratulera henne till hennes första betänkande här i Europaparlamentet.
Hon är en positiv person som kämpat många viktiga politiska kamper för ungdomar, kvinnor och nu de handikappade. Det är en förmån för Europaparlamentet att ha tillgång till hennes kunskap, energi och erfarenhet. Dessa egenskaper har verkligen varit till nytta vid utarbetandet av betänkandet.
Jag är också tacksam för att Aaltonen har beaktat mitt förslag om de genetiska frågorna. Pentti Tienari, docent i experimentell neurologi i Finland, har forskat om detta, och tyvärr är det så att det finns genetiska faktorer i bakgrunden. Man misstänker att det är vikingarna som har spritt sjukdomen eftersom den främst förekommer på Orkney- och Shetlandsöarna och även i området kring Kyro älv i Finland. Sjukdomen finns också där germanska folk har rört sig. Jag hoppas att denna genetiska faktor också kommer att beaktas i den fortsatta forskningen.
Jag vill också säga att ELDR-gruppen, som vanligtvis är noggrann med subsidiaritetsfrågan, till största delen kommer att godkänna alla dessa ändringsförslag. Det talas om att medlemsstaterna skall samarbeta, och jag tror att det är viktigt att medlemsstaterna samarbetar för att hitta de bindande normerna. Kanske kan detta ske utanför EU-strukturen, t.ex. genom samarbete mellan ministrarna inom ramen för Europarådet. Det är där vi bör ta fram bindande vårdrekommendationer. Vi bör ha en noggrann uppdelning mellan EU:s respektive medlemsstaternas behörighetsområden. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Herr talman! När Europeiska handikappåret går mot sitt slut är det särskilt betydelsefullt att detta parlament undersöker ett konkret fall och tar i tu med den diskriminering personer med multipel skleros utsätts för. Denna inflammatoriska sjukdom i det centrala nervsystemet och i nervtrådarna leder gradvis till skador som förhindrar nerverna från att fungera och orsakar en omfattande och oförutsägbar grad av funktionshinder. Jag gratulerar föredraganden till det arbete hon har utfört och hoppas att kommissionen och medlemsstaterna, genom att beakta detta betänkande och det arbete som uträttas av organisationer som företräder MS-sjuka, kommer att öka sina ansträngningar för att lösa de oräkneliga problem människor med dessa sjukdomar måste konfronteras med i sin kamp för lika tillgång till behandling och tjänster och till försvar för sin värdighet. Enligt uppgift finns det, vilket redan nämnts, över 400 000 sådana medborgare i Europeiska unionens olika länder.
Det krävs en ökad satsning på forskning om denna sjukdom, särskilt inom ramen för nästa ramforskningsprogram, eftersom MS olyckligtvis inte tagits med i det nuvarande, vilket också har nämnts här. Vi behöver även effektiva åtgärder mot diskriminering i hälsovården och vi behöver undanröja alla barriärer och hinder som står i vägen för lika tillgång till varor och tjänster, och vi behöver ökat fokus på sysselsättning och respekten för individens värdighet.
Även om jag stöder detta betänkande och dess förslag i denna konkreta fråga, känner jag ändå att jag måste framhålla behovet av att sätta in dessa åtgärder i ett större sammanhang, nämligen kampen för att undanröja diskriminering av funktionshindrade. Detta år har lyft fram de handikappades problem och när det nu går mot sitt slut är det nödvändigt att göra ett åtagande om att alla EU:s institutioner skall stå fast i sin kamp mot diskriminering. Jag pekar särskilt på behovet av en gemensam policy om funktionshinder och på att frågor gällande diskriminering av funktionshindrade och deras mänskliga rättigheter bör ges högsta prioritet inom gemenskapens olika politikområden. Bara på det sättet kommer vi att få till stånd en verklig social integration.
Vad som krävs är ett förslag till direktiv som grundar sig på artikel 13 i fördraget om att bekämpa diskriminering grundad på funktionshinder. Detta nya direktiv måste förhindra att nya hinder byggs upp och föreskriva att de befintliga hinder som människor med funktionshinder måste konfronteras med skall undanröjas inom hela Europeiska unionen. Det vore bra om detta kunde bli verklighet inom kort, men vi vet att det bara är möjligt om medlemsstaterna gör en kraftfull insats för att anta de konkreta och i synnerhet finansiella åtgärder som krävs, något som har påverkats av stabilitetspaktens irrationella kriterier och de åtföljande budgetnedskärningarna, såsom varit fallet i Portugal.
Att främja integrationen av människor med funktionshinder kräver också ett korrekt införlivande av rådets direktiv om inrättande av en allmän ram för likabehandling i arbetslivet. Jag upprepar också mitt stöd för Förenta nationernas konvention om handikappades rättigheter. Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag hoppas därför att detta betänkande och denna debatt skall bli ett viktigt bidrag i kampen mot diskriminering av funktionshindrade och att kommissionen och medlemsstaterna skall beakta detta bidrag efter förtjänst. 
Ebner (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Emellanåt krävs en viss impuls för att en fråga skall beaktas och i detta fall är det Louise McVay som stått för den impulsen. I detta och liknande fall ser vi gång på gång hur mycket känslokyla det finns i denna vår europeiska union – en union jag är djupt övertygad om att vi behöver, och som vi alla gemensamt arbetar för.
När allt kommer omkring krävs en viss optimism för att inte hemfalla åt den något stereotypa kritik som går ut på att Europa bara är till för de snabba, stora, rika, friska och starka, utan i stället tro att detta Europa också finns till för de sårbara samhällsmedlemmarna, för dem som är långsamma och inte kan hänga med i tempot – och här menar jag inte ”core Europe”, utan individer som är långsammare och inte hänger med – för de sjuka, för småfolket.
Vi har inga problem med resor. Vi flyttar pengar, varor och bilar från ett medlemsland till ett annat. Vi använder dem, vi har ett enda körkort och en gemensam uppsättning trafikregler. Men när det gäller gemensamma åtgärder på det sociala området, och gemensamma åtgärder på det kulturella området, är det olyckligt att detta Europa inte kan visa prov på det tempo och den fart man redan har inom andra områden, och som vi är tacksamma för. Det vore förvisso klokt av oss att vara lika snabba när det gäller sociala och kulturella frågor som vi är inom andra områden. Vissa ledamöter – av dem vill jag särskilt tacka föredraganden Uma Aaltonen – har redan utförligt talat om behovet och vikten av åtgärder för att ta i tu med multipel skleros.
Jag vill därför särskilt uppmärksamma det olämpliga i att vi har ett så stort behov av att hinna i kapp på det sociala området. Fru kommissionär! Det finns inget gemensamt kort som berättigar till förmåner för funktionshindrade. En i Tyskland bosatt funktionshindrad person kan inte resa till Frankrike, och inte heller kan en funktionshindrad person från Italien resa till Tyskland och få sin status som funktionshindrad erkänd – vilket är en nackdel – inte ens om det gäller att få en parkeringsplats, och än mindre en plats på ett kollektivt transportmedel eller andra liknande saker. Här måste vi snarast ta igen den tid vi förlorat. Jag tror, nej, jag är i själva verket övertygad om att det inte räcker att bara säga att vi inte har något ansvar för detta. Vi måste göra mycket mer på detta område, och göra det med större konsekvens. Jag hoppas att denna debatt skall göra oss mer medvetna även om dessa frågor.
Malliori (PSE ).
   – Herr talman! Min ärade vän nämnde att 400 000 människor i Europeiska unionen lider av multipel skleros. De flesta av dem är kvinnor, två tredjedelar. Med nuvarande vetenskapliga resurser kan diagnos ställas i ett tidigt skede och med lämplig behandling kan sjukdomens fortskridande kontrolleras eller bromsas och livskvaliteten för de drabbade avsevärt förbättras.
På grundval av unionsfördraget vet vi att gemenskapen genomför politik och åtgärder i syfte att upprätthålla en hög hälsoskyddsnivå. För att detta skall vara möjligt är dock en av förutsättningarna att alla medborgare ges lika tillgång till hälsovård och alla effektiva metoder. Därför håller inte argumentet att åtgärder för att hantera konsekvenserna av denna särskilda sjukdom faller under medlemsstaternas jurisdiktion, och det borde inte föras fram. Vad som behövs så snart som möjligt är en ny epidemiologisk studie på Europanivå och i samarbete med WHO, så att man kan få en uppfattning om problemets omfattning på grundval av insamlade data och så att behovet av intensiv forskning och internationellt samarbete kan lyftas fram.
Betänkandet från utskottet för framställningar är avslöjande och belysande, och självklart instämmer jag helt i förslaget om att utveckla en uppförandekodex, eftersom det kommer att leda till att vi fastställer enhetliga behandlingsmetoder och rehabiliteringsåtgärder. Jag delar likaså helt och fullt synpunkten att hälsovårdsmyndigheterna i medlemsstaterna måste främja självhjälpsprogram bland patienter med multipel skleros. Detta, samt att man tillämpar särskilda arbetsvillkor, kommer att utgöra två nyckelfaktorer för att bevara en god psykisk hälsa. Som vi alla vet påverkas den avsevärt av själva sjukdomens karaktär.
Jag vill avslutningsvis gratulera föredraganden och Louise McVay, som har visat oss att en kämpande människa kan uppnå resultat som omfattar många människor. 
Helmer (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill också välkomna min väljare, Louise McVay, från Loughborough i East Midlands, som sitter på åhörarläktaren. Hon har varit en outtröttlig förkämpe för MS-sjuka och jag beundrar hennes mod och hennes hårda arbete. Jag vill också tacka Uma Aaltonen för hennes utmärkta arbete med detta betänkande. MS är den vanligaste orsaken till handikapp bland unga vuxna i EU, och två av tre drabbade är kvinnor. Av de 400 000 MS-sjuka i EU finns det 85 000 i mitt hemland, Förenade kungariket. MS kräver vår uppmärksamhet. 
I detta betänkande föreslås det allra bästa av samarbete inom EU. Det erkänner att EU inte har behörighet att fastställa medlemsstaternas hälsopolitik, och ännu mindre att fastställa budgeten eller utgiftsfördelningen i medlemsstaternas sociala trygghetssystem. Detta är som det skall vara. Vad EU kan och bör göra är att erbjuda ett utbyte av bästa praxis, att ta fram riktmärken och att uppmuntra enhetliga standarder för vård av hög kvalitet. EU har även en annan viktig uppgift, nämligen inom området för medicinsk forskning. Som talesman för min konservativa delegation om forskning delar jag Elizabeth Lynnes åsikt om att kroniska sjukdomar borde prioriteras högre inom EU:s ramprogram för forskning.
Även om det är på modet att uppmärksamma nya sjukdomar, har vi inte råd att bortse från de välkända problem som påverkar ett ofantligt antal patienter. Vi vet ännu inte vad som orsakar MS och vi bör inte vila förrän detta problem är löst.
Det finns utan tvekan mycket att göra i mitt eget land, Förenade kungariket. Labourregeringen har misslyckats med att ta itu med problemet med postnummerlotteriet, vilket innebär att vårdnivån och tillgången till läkemedel kan variera från en gata till en annan. Första gången jag uppmärksammades på detta problem för MS-sjuka i Förenade kungariket var 2001 under kampanjen inför de allmänna valen när en av våra konservativa kandidater kontaktades av en ung dam i Nottingham, fru Peel, som just hade diagnostiserats med sjukdomen. Fru Peel, som var gravid vid den tidpunkten, var bestört över att de lokala hälsomyndigheterna nekade henne behandling och vård enbart på grund av var hon bodde. Jag var mycket glad över att den konservativa talesmannen för hälsovård vid den tidpunkten, doktor Liam Fox, hade möjlighet att personligen besöka fru Peel och lyssna till hennes historia.
Jag vill också berömma European Multiple Sclerosis Platform för deras kampanjarbete. Det var ett rent nöje att stödja deras Europadag för att uppmärksamma MS i Europeiska unionen som hölls i Europaparlamentet i Bryssel i juni förra året. En sådan händelse är ovärderlig när det gäller att informera ledamöterna om frågorna kring sjukdomen och de sjukas problem.
När vi nu närmar oss slutet på Europeiska handikappåret måste vi rikta in oss på behoven hos MS-patienter och på de forskningsbaserade möjligheterna för att påskynda utvecklingen av ännu effektivare behandlingar. 
Stihler (PSE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka föredraganden Uma Aaltonen och Louise McVay, som har ingivit den framställning som har lett till detta betänkande om multipel skleros. Phillip Whitehead, en av Louise McVays parlamentsledamöter från East Midlands, var tvungen att lämna sammanträdet för att delta i ett annat viktigt hälsomöte, och han framför sina ursäkter. 
MS påverkar människor på olika sätt: vissa dagar kan man må bra, andra sämre. Det är emellertid ett tillstånd som förvärras utan orsak eller botemedel. Jag engagerade mig i frågan efter att ha träffat en grupp aktiva skotska MS-patienter. De kontaktade mig och berättade hur sjukdomen har påverkat deras vardag och uppmärksammade mig på att Skottland har den högsta andelen MS-sjuka i världen. Sedan dess har jag stött deras första seminarium för att uppmärksamma MS i Europeiska unionen, som hölls i Europaparlamentet och organiserades av parlamentets intressegrupp för MS-sjuka.
Den framställning vi har framför oss är i första hand ett försök att öka medvetenheten om tillgången till läkemedel och om den behandling som MS-patienter erhåller. Det är faktiskt riktigt passade att vi, i samband med att vi avslutar Europeiska handikappåret 2003, överväger de positiva åtgärder vi kan vidta för att hjälpa MS-sjuka.
Att undanröja diskriminering på arbetsplatsen skulle vara en bra start. Flera människor jag har talat med har förlorat sina arbeten på grund av att deras arbetsgivare inte varit tillräckligt flexibla eller visat tillräcklig förståelse för deras sjukdom. Det är därför det är så viktigt att genomföra ett EU-direktiv för likabehandling i arbetslivet. Tillgång till läkemedel och nya behandlingsformer är grundläggande. Det är passande att parlamentet så sent som i går röstade igenom ett nytt läkemedelspaket som förhoppningsvis kommer att leda till ytterligare innovation och bättre tillgång till billigare läkemedel.
Det gläder mig att vissa brittiska sjukhus nu har introducerat MS-sjuksköterskor. Många människor som arbetar inom det medicinska området vet inte hur de skall behandla patienter med MS. Jag hade ingen aning om att ett nålstick ibland kan orsaka outhärdlig smärta hos en person med MS. Det krävs ett bättre erkännande och en ökad förståelse för MS. MS-patienter förtjänar bättre. Jag vill än en gång tacka Louise för att hon i dag uppmärksammar oss på detta. 
Aaltonen (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Jag vill tacka alla för deras inlägg och stöd. Jag vill informera alla som menade att detta enbart var medlemsstaternas ansvar om att jag har varit i kontakt med hälsoministrarna i samtliga medlemsstater, och i viss mån har de redan engagerat sig i detta betänkande på ett ganska annorlunda sätt, genom att de har accepterat att delta i utarbetandet av det. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om toppmötet om informationssamhället (första etappen: Genève den 10-12 december 2003). 
Schreyer,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Första etappen av toppmötet om informationssamhället ägde rum i Genève den 10-12 december i år. Toppmötet besöktes av cirka 11 000 deltagare och kan ses som en multilateral framgång som Europeiska unionen i väsentlig mening bidrog till. Den 12 december antog deltagarna en principdeklaration och en handlingsplan.
Dessa dokument utgör nu grunden för en gemensam syn på informationssamhället i alla FN:s medlemsstater, som till stor del inspirerats av EU:s policy om ett informationssamhälle för alla. Europeiska unionens bidrag till de olika etapperna av förberedelseprocessen inför toppmötet bestod i samtliga fall av samordnade europeiska ståndpunkter som utvecklats av kommissionen i samarbete med medlemsstaterna och ordförandeskapet, och under förhandlingarna presenterades de alltid av ordföranden för det aktuella rådet som företrädde EU-15 plus de tio kandidatländerna.
Tack vare toppmötet har stora framsteg kunnat uppnås inom olika områden. Under toppmötet erkändes för första gången informationssamhällets betydelse som drivkraft för den sociala och ekonomiska utvecklingen. Man framhöll att rättsliga ramverk och regelverk som främjar konkurrens och möjliggör ett breddat utbud av tjänster till alla medborgare spelar en nyckelroll. Solidaritetens betydelse när det gäller att bekämpa den digitala klyftan erkändes, liksom informations- och kommunikationsteknikens roll för att göra framsteg på vägen mot de internationella utvecklingsmål som fastställdes i FN:s millennieförklaring.
Inom området reglering av Internet, det vill säga de framtida administrativa strukturer och regelverk som skall styra Internet, inrättades en arbetsgrupp under överinseende av FN:s generalsekreterare. Arbetsgruppen är öppen för alla deltagare och har till uppgift att diskutera olika alternativ som skall läggas fram under den andra etappen av toppmötet i Tunis.
Tillfredsställande resultat nåddes även i alla övriga frågor som fortfarande var öppna när de senaste förhandlingarna inleddes i början av december. Detta gäller särskilt styckena om mänskliga rättigheter, fri tillgång till information och till medier. Det gäller även frågorna om immateriell egendom, mjukvaror med öppen källkod och säkerhet för nätverk och information.
När det gäller finansieringen erkänns i den text som antagits av samtliga deltagare att det hos vissa länder finns en önskan om att inrätta en frivillig digital solidaritetsfond, medan andra länder vill göra en utvärdering av befintliga finansieringsmekanismer och genomföra en studie där man granskar effektiviteten och genomförbarheten för en sådan fond. Detta arbete kommer under loppet av nästa år att påbörjas av en arbetsgrupp under överinseende av FN:s generalsekreterare.
Kommissionen kommer att följa upp resultaten av detta toppmöte och införliva dem i sin egen politik, särskilt på utvecklingspolitikens område. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att välkomna Michaele Schreyer, som talar på Erkki Liikanen vägnar, och tacka henne för att hon tagit tillfället i akt att så snabbt informera oss om toppmötet i Genève. 
Jag hade den stora förmånen att närvara som en del av en liten grupp parlamentskolleger. Jag vill gratulera både kommissionären och det italienska ordförandeskapet till deras mycket aktiva roll. Tyvärr är det italienska ordförandeskapet inte här i dag, men jag hade möjlighet att träffa den italienska ministern och hans grupp, som spelade en avgörande roll under de förhandlingar som resulterade i en mycket välbalanserad deklaration och handlingsplan.
Jag skulle vilja ta upp några av de saker jag lärt mig. När det gäller Europaparlamentet hade STOA, parlamentets enhet för bedömning av vetenskapliga och tekniska alternativ – som hade tagit initiativet till att vara med vid mötet -, en egen utställningsmonter tillsammans med kommissionen. Vi fanns också med vid en mycket viktig tidigare konferens om vetenskapens roll i informationssamhället, så det fanns inget tvivel om vårt engagemang i processen.
Det viktigaste som vi måste tänka på är att det inte bara finns en politisk deklaration, utan även en handlingsplan, och vi har två år på oss för att visa på konkreta resultat före uppföljningskonferensen i Tunis. Detta är inte särskilt lång tid med tanke på hur komplexa dessa multilaterala diskussioner är. Det är en stor utmaning att visa att vi inom Europeiska unionen och i medlemsstaterna ser allvarligt på behovet av att tillämpa och sprida fördelarna med informations- och kommunikationstekniken till utvecklingsländerna.
Som Michaele Schreyer sade i sitt uttalande är det mycket viktigt att tillämpa dessa verktyg på ekonomisk, social, hälsomässig och utbildningsmässig utveckling och på en lång rad andra utvecklingsområden. En av de viktigaste sakerna jag lärde mig i Genève – där ett mycket stort antal utvecklingsländer visade oss hur de tillämpade informationstekniken – är att vi måste utveckla expertkunskap i dessa länder för att göra det möjligt för dem att utveckla lokala projekt som motsvarar deras egna särskilda behov, eftersom varje land startar på olika nivåer i fråga om infrastruktur, ekonomisk utveckling, inlärningskapacitet osv. Vi strävar inte efter en lösning som passar alla, utan efter att sprida vår expertis.
Jag vädjar särskilt om att vi inriktar oss på områden där vi kan ge ett verkligt bidrag, vilket är att utvidga och främja forsknings- och utvecklingskapaciteten i utvecklingsländerna. Vi eftersträvar ett starkare nätverk av vetenskapsmän och specialister på dataområdet som arbetar på universitet och teknologiska institut och som är sammankopplade via ett globalt forskningsnätverk. På så sätt kan de utveckla sina egna lösningar, och även utnyttja en mycket mer omfattande virtuell mötesplats för lärande för att utveckla de verktyg de behöver – standardapplikationer, andra idéer – och utbyta resultat med varandra.
Europeiska unionen har investerat i världens största forskningsnätverk och vi ser redan hur det sprids över världen. I Genève möttes vi av den goda nyheten att t.ex. Sydafrika vill gå med i nätverket. Så vi kan föregå med gott exempel.
Min slutpunkt rör vårt engagemang som parlamentariker. Jag blev besviken över att deklarationen från toppmötet inte alls nämnde parlamentariskt engagemang. Jag talade vid ett möte med Interparlamentariska unionen där parlamentariker från flera länder runt om i världen deltog. Folk var besvikna över att vi inte var mer engagerade, men samtidigt fast beslutna att vara bättre engagerade i nästa etapp av processen. Jag skulle vilja att vi – eventuellt med bistånd från medlemsstater och kommissionen – utvecklade ett passande elektroniskt parlament med inriktning på dessa frågor, så att vi, när vi åker till Tunis – och jag hoppas att flera kolleger kommer att följa med -, kommer att kunna delta i den politiska debatten. EU har mycket att erbjuda inom detta område, men engagemanget måste öka och integreras med en övergripande utvecklingspolitik. 
Zorba (PSE ).
   – Herr talman! Debatten om informationssamhället och globaliseringen kanske inte hindrar globaliseringen från att äga rum eller underlättar den, men den hjälper oss att tolka de villkor och förhållanden som den uppstår i. Dessutom är det vår grundläggande roll som ledamöter av Europaparlamentet att identifiera politiska komponenter och kollisioner, och vidta åtgärder för att hitta lösningar på de ekonomiska och sociala problem som uppstår till följd av detta.
Europas medborgare väntar på svar i fråga om de dynamiska processer som har en dramatisk inverkan på deras liv på 2000-talet. Internationella teleunionen (ITU) tog initiativ till detta första toppmöte om informationssamhället som anordnades i Genève, men FN satte sin prägel på det och gav framför allt utvecklingsländerna en möjlighet att kräva lika möjligheter för sina medborgare och kräva ett mer rättvist informationssamhälle. Att inrätta en solidaritetsfond är enligt min mening ett grundläggande krav. Kraven på tillgång till Internet och mobiltelefoni måste tillgodoses kring 2010, så att de mest avsides boende befolkningarna i utvecklingsländernas byar kan få faktisk tillgång till detta. Handlingsplanen är mycket viktig för att uppnå detta mål.
Vid sidan av allt som diskuterades i Genève hoppas vi givetvis att andra viktiga initiativ skall fortsätta, exempelvis stödet till World Mass Media Observatory och den nya europeiska IT-säkerhetsbyrån, som väntas inleda sin verksamhet i början av 2004. Detta är nödvändiga redskap för att hantera de nya förhållandena. Det finns emellertid även en hel rad frågor som måste lösas. Elektronisk demokrati är kanske själva kärnfrågan. 
Samtidigt är vi emellertid även intresserade av frågor som rör utbildning, hälsa, immateriell egendom, säkerhet, mänskliga rättigheter och ekonomisk och social praxis. Alla dessa frågor kräver en egen operativ ram i den digitala miljön. Och svaren är inte alltid lätta att finna.
Därför måste Europeiska unionen utöva en skärpt kontroll och ha möjlighet att finnas till hands med sina uppfattningar. Jag beklagar att debatten hålls så lång tid efter toppmötet, men vi måste agera effektivt i framtiden om vi skall kunna uttrycka vår syn på den. 
Thors (ELDR ).
   – Herr talman! Värderade kommissionär! Tack för de rapporter som här har gjorts av kommissionären och av kollega Harbour, som jag uppskattar. Det är dock litet ironiskt att den bästa informationen om vad som hände på toppmötet har funnits på det radikala partiets hemsidor. EU:s egna hemsidor har innehållit ytterst litet information om detta toppmöte. Vad är det för ett informationssamhälle vi lever i? Det är bra att det hölls ett toppmöte, eftersom det behövs ett internationellt samarbete när det gäller nätsäkerhet. Vi tror att vi åstadkom något mot skräppost när vi antog direktivet om integritet och elektronisk kommunikation, men vi har inte kommit någonstans. Det behövs, som sagt, ett internationellt samarbete.
Det var bra att slutdokumentet innehöll stadganden om teknikneutralitet, fri konkurrens, värden och metoder, som har visat att man når framgång i Europa när det gäller att skapa ett informationssamhälle. Aktionsplanen och slutdokumentet innehåller, såsom är vanligt vid internationella konferenser, många goda löften om hur detta skall utvecklas och om hur vi skall kunna hjälpa utvecklingsländerna. Oändligt många internationella toppmöten har nu ägt rum, där vi har givit löften, t.ex. om , och inom Världsbanken för att hjälpa barn och framför allt flickor till utbildning. Trots detta händer ingenting. Beträffande inom Världsbanken har de utvecklade länderna inte ens kunnat leva upp till sitt anspråkslösa löfte om drygt 300 miljoner dollar. Redan efter ett och ett halvt år ligger vi mer än 100 miljoner dollar efter. När kommer u-länderna att sluta tro på vad som sägs i dessa internationella sammanhang?
Inför detta toppmöte uttalade liberalerna att vi inte kan se Tunisien som värdland för uppföljningskonferensen, så länge man där kränker yttrandefriheten. I det avseendet är vi besvikna med utgången. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! I en tid då två tredjedelar av världens befolkning lider av fattigdom, hunger och sjukdomar, verkar det ganska märkligt att FN anordnade ett toppmöte i Genève om informationssamhället. Man undrar ju om kanske inte målet för diskussionen i förlängningen helt enkelt var att öka försäljningen och vinsterna för IT-monopolen, det vill säga IBM när det gäller datorer, Microsoft när det gäller mjukvaror samt telekombolagen.
Under tyngden av dessa konflikter är det alls inte konstigt att toppmötet inte åstadkom något konkret. Både den principdeklaration och den handlingsplan som antogs är rena önskelistor. Målsättningen att ge halva världens befolkning tillgång till Internet kring 2015 och målsättningen att alla till dess skall få tillgång till radio och TV backas inte upp med några åtgärder. Inte heller tog man upp frågorna om ekonomiskt stöd och reglering av Internet.
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Det problem vi måste lösa handlar inte om hur vissa människor, i en tid när de inte har något att äta, kommer att sätta sig själva framför en skärm och frenetiskt hamra på tangentbordet. Problemet är mänsklighetens välstånd och en absolut förutsättning för det är fred. Men detta problem kommer inte att lösas så länge monopolen exploaterar världens rikedomar för egen vinning, så länge de kontrollerar informationstekniken, så länge imperialisterna massakrerar våra medmänniskor. Det kommer att lösas genom folkens kamp för radikala, revolutionära sociala förändringar. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Herr talman, kommissionär Schreyer! Ett initiativ till ett toppmöte om informationsteknik är ett bra initiativ. Informationssamhället innebär frihet, informationsfrihet, ett fritt utbyte av information, och det är där vi har ett problem. Ett fritt informationssamhälle som träffas i Tunis för att diskutera informationssamhällets frihet är som att skicka ett litet barn in i lejonburen för att lära sig äta. Vi måste faktiskt vara medvetna om att Internetsurfare arresteras i Tunisien, att människor som använder Internet och använder informationssamhället för den frihet det erbjuder sätts i fängelse i Tunisien. Vi skall därför delta i ett andra toppmöte i Tunisien, men när vi kommer dit är det troligt att president Ben Ali kommer att ha fängslat ytterligare två-trehundra Internetsurfare för att skydda informationssamhället från dem som använder den frihet det erbjuder.
Om vi inte protesterar – och med ”vi” menar jag i detta fall FN, och EU – då tror jag uppriktigt att det är ett tecken på att vi begår ett misstag. Varför inte resa till Kina i så fall? Där är alla Internetsurfare också fängslade. Vi säljer ju vapen till kineserna och medan vi ändå håller på kan vi väl anordna en stor internationell konferens om informationsfrihet i Kina. Varför inte? Låt oss tänka logiskt. Vi reser direkt från Tunisien till Kina och där skriker vi till folk att de skall äta och hålla tyst, och framför allt att de inte skall använda informationsfriheten, och förresten är det därför vi vill ha ett stort möte i Kina.
Dessutom kännetecknas detta arrangemang, som organiseras på FN:s initiativ, delvis av vissa medlemsstaters förtryck av frivilligorganisationer. Detta gäller exempelvis Reportrar utan gränser, en organisation som kämpar för informationsfrihet. På en begäran från Iran, som undertecknats av ett stort antal länder, uteslöts Reportrar utan gränser från förteckningen över av FN godkända icke-statliga organisationer. Som ni ser räcker det därför inte med ett lovvärt initiativ för friheten och informationssamhället. Det krävs även en konsekvent linje.
Europaparlamentet har exempelvis kämpat för att få till stånd ett direktiv om patent för mjukvaror, som radikalt skiljer sig från det direktiv kommissionen har föreslagit. Vi vet vad det vill säga att försvara immateriell egendom, och om vi vill vara konsekventa i processen att bygga informationssamhället, då måste vi kämpa för frihet och skydd av immateriell egendom. När vi anordnar något som toppmötet i Genève betyder detta att toppmötet måste vara mer än bara en gigantisk marknadsplats som ger Microsoft och andra bolag möjlighet att erövra nya marknader världen över. Informationssamhällets frihet är inte detsamma som . Så kan det inte fungera. Även i detta avseende måste vi tydligt använda oss av det ramverk en multilateral organisation erbjuder, för att utveckla regler som garanterar alla som tar sig in på marknaden och alla som redan finns där lika och rättvisa villkor.
Herr talman, kommissionär Schreyer! Avslutningsvis kan Europeiska unionen inte bara närvara vid denna typ av arrangemang, utan måste också ingripa. När vi håller tyst, när vi inte hittar orden, är det alltså i en fråga som handlar om att skydda det fria informationssamhället. Informationssamhället är inte bara en marknad. Informationssamhället innebär också ett införande av demokrati och frihet. 
Cappato (NI ).
   – Herr talman! Jag vill först vända mig till den ledamot som klagade över att Europaparlamentet inte antog någon ståndpunkt före toppmötet, och hänvisa henne till de politiska gruppernas talesmän i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, som inte ansåg denna fråga vara värd att debattera i kammaren före toppmötet. För det andra vill jag påpeka att det politiska uttalandet om toppmötet efter månader av förhandlingar lyckligtvis innehåller en hänvisning till yttrandefriheten. Länder som Kina, Kuba och andra kommunistregimer försökte utan att lyckas att få denna hänvisning struken från FN-dokumenten – och låt mig här be Konstantinos Alyssandrakis, som tror att fattigdom är roten till allt ont, om ursäkt, men kanske bristen på frihet också spelar viss roll.
För närvarande är problemet att vi har en handlingsplan för de närmaste två åren som kommer att ligga till grund för att tiotals miljarder euro slussas vidare till utvecklingsländerna för att utveckla informationssamhället. Kommissionär Schreyer! Jag tror att Europeiska kommissionen bör hålla ett vakande öga över hur dessa medel används, genom att villkora användningen av dem mot att länderna öppnar upp och vidtar särskilda åtgärder i fråga om den fria marknaden, demokrati och grundläggande rättigheter. Annars riskerar vi att fortsätta göra vad vi för närvarande gör: med våra pengar, med allmänna medel och privata medel skapar och finansierar vi mjukvarusystem som ger diktatoriska regimer – och i allt större utsträckning även våra egna länder – möjlighet att censurera, filtrera och hindra tillgången till informationssamhället. Detta är inte det enda problemet. Det finns också ett problem som rör den fria marknaden. I utvecklingsländerna är de bolag som styr Internet och telekommunikationer i allmänhet korrupta monopol eller oligopol som använder korruption för att begränsa enskildas möjligheter att få tillgång till Internet och till informationssamhället.
Om vi, vilket vi gör, planerar att satsa stora belopp på dessa länder, låt oss då förvissa oss om att dessa pengar också går till att utveckla demokrati och mänskliga rättigheter. Låt oss förvissa oss om att vi tar upp frågan om Tunisien, där ett toppmöte skall äga rum som skall ledas, vilket världsorganisationen mot tortyr har påmint oss om, av general Ammar, alltså den person som tidigare ansvarade för tortyren i den tunisiska regimen.
Jag vill också avråda ledamöterna från att vraka och välja, så att vissa får arbeta med svårhanterliga frågor medan andra unnar sig själva lyxen att bara prata om planer, samarbete och marknaden, något vi också är för och vill främja, men inte på bekostnad av frihet och rättvisa. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Fru kommissionär, parlamentsledamöter! Jag vill inleda med att ge ett varmt tack till Malcolm Harbour för att han drivit frågan, tillsammans med parlamentets enhet för bedömning av vetenskapliga och tekniska alternativ (STOA), att göra det möjligt för Europaparlamentet att delta i detta världstoppmöte. Vi vet alla att vi i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi kraftfullt har puffat för Internet och för liberaliseringen av telekommunikationerna i Europa. Europa har fått en ledande roll i världen på detta område. Jag menar att vi också måste ge vårt bidrag till den världsomspännande processen, och detta innebär naturligt att vi först och främst främjar den fria konkurrensen.
Enligt mitt sätt att se saken är det framför allt Internet som i slutändan kommer att göra det möjligt också för små och medelstora företag att delta i världshandeln. Vi har kunnat se att det särskilt är på området ”kund till kund-tjänster”, det vill säga tjänster från företag till konsument och mellan företag, som Internet ger helt nya möjligheter. I och med -bay och andra system finns det nu plattformar där även mikroföretag kan marknadsföra sina produkter med hjälp av tjänster på världsmarknaden. Det finns internationella betalningssystem i form av kreditkort samt företag som hanterar överföringar av pengar. Det finns internationella logistikföretag som transporterar varor över hela världen. På grund av trycket från importen från många länder i världen – jag tänker exempelvis på Kina, som för närvarande har åtta procents tillväxt, att jämföras med Europas tillväxt på en procent – har Europa mycket stor efterfrågan. Vi måste därför göra allt vi kan för att se till att våra företag får en högre internationell exportprofil. Det är här en konferens som denna kan innebära möjligheter för oss att öka vår medverkan. Detta visar också ännu en gång att det finns ett akut behov av en parlamentarisk församling inom WTO.
Jag är också medveten om att FN och det civila samhället nu deltar i arbetet med dessa frågor. Ändå är vi som lagstiftare inte tillräckligt verksamma på detta område.
Jag tror att det i framtiden kommer att vara av avgörande betydelse att vi deltar i dessa internationella ramverk och att vi ser till att den infrastruktur som vi behöver för EU:s små och medelstora företag byggs upp. Jag välkomnar därför det faktum att Europaparlamentet kommer att ha ett starkare utskott för utrikeshandel under nästa mandatperiod. I slutändan kommer det också att behövas mycket fler små och medelstora företag och familjeföretag i hela världen. Vi måste därför bygga upp samarbetsformer för småföretag världen över, erbjuda dem plattformar och ge stöd åt de 18, snart 22 miljoner europeiska små och medelstora företag som sysselsätter två tredjedelar av EU:s anställda, så att dessa företag kan bli globala aktörer varigenom vi kan bli framgångsrika på världsmarknaden.
Mann, Erika (PSE ).
   – Herr talman! Mina kolleger har redan påpekat, vilket indirekt har också skymtat fram, hur svåra förhandlingarna i Genève var. Toppmötet om informationssamhället visade ännu en gång att internationella förhandlingar, oavsett i vilket sammanhang de genomförs – vare sig det är WTO eller FN – har blivit extremt komplexa. Paul Rübig har helt rätt när han säger att parlamentet behöver bli mer delaktigt. Detta skulle inte nödvändigtvis förenkla processen, men det skulle åtminstone mer klart och påtagligt visa på medborgarnas önskan att på ett korrekt sätt företrädas av en legitim röst.
I Genève blev det uppenbart hur sådana komplexa förhandlingar – i detta fall angående frågan hur ett globalt informationssamhälle skall utvecklas – kan styras av de olika deltagarna. Dessa består förstås i regel alltjämt av de olika regeringarna, och det är regeringarna som stiftar lagarna och som måste förhandla på internationell nivå. I det här fallet deltog dock många företag och vad som har kommit att kallas det civila samhället. Vi får inte glömma att mötet i Genève nästan slutade i ett sammanbrott. Det var mycket svårt att överhuvudtaget föra förhandlingarna fram till en slutpunkt. Var och en som läser texten och kompromissen – och detta skulle jag vilja rekommendera alla att göra – inser hur svårt det var att nå fram till denna kompromiss. Jag misstänker att vi inte förrän i Tunis kommer att inse att vi framför oss har ett dokument som vi kan ta med oss hem och försvara med viss trovärdighet.
Låt mig nämna de viktigaste frågorna som står på spel. För det första gäller det frågan om finansiering. Marco Cappato har påtalat att vi i EU måste gå mycket försiktigt fram när det gäller finansiella åtaganden. Vi måste reflektera över vilka regeringar vi indirekt stöder, då de kommer att ha sina egna uppfattningar om vad ett informationssamhälle innefattar. För det andra gäller det frågan om mänskliga rättigheter. Här gäller nyckelfrågan återigen informationsfrihet eller begränsningar i tillgången till Internet. Naturligtvis finns det också många andra frågor. IT-säkerhet är ett område som står särskilt högt på Europeiska unionens dagordning, och det är ett där jag hoppas att vi kommer att kunna ge ett bidrag genom det egna organ som vi för närvarande håller på att inrätta. Så är det frågan om tillsynen av Internet, som ännu inte är löst. Detta är en sorglig historia också här i Europa. Vi har inte ens lyckats lansera EU:s egen toppdomän framgångsrikt i Europa. Slutligen finns det frågor som gäller immateriella rättigheter och utvecklingen av öppen källkod.
Jag ansåg att det var viktigt att helt enkelt ta upp dessa frågor. Jag hoppas att vi kan ta upp detta ämne igen nästa år och att parlamentet kommer att anta en resolution före mötet i Tunis. 
Gasòliba i Böhm (ELDR ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Detta meddelande från kommissionen om toppmötet om informationssamhället ger upphov till fler frågor än det ger svar.
Det är utan tvekan bra att på internationell nivå analysera vad som kanske är det främsta uttrycket för globaliseringen, det vill säga ett samhälle som i början av 2000-talet främst karakteriseras av behandling och spridande av information.
Kommissionären har gett oss en ytterst kortfattad beskrivning av resultatet av världstoppmötet, och vi måste därför överväga frågan på två nivåer. För det första är det, på EU-nivå, absolut nödvändigt att utveckla användningen av den teknik som informationssamhället är baserat på för att uppnå målen från Lissabon och göra EU till den ekonomiskt och socialt mest framstående regionen år 2010. För det andra finns det, på extern nivå, ett antal frågor som nämnts, som immateriella rättigheter, fri tillgång till kommunikation, informationssäkerhet, digital solidaritet, användningen av informationssamhällets resurser för att återställa balansen i de minst gynnade samhällena etc.
Jag vill sammanfattningsvis bara säga att detta toppmöte har främjat en mer intensiv verksamhet inom de europeiska institutionerna och har såklart även stimulerat debatten före nästa världstoppmöte och bedömningen av de frågor som tagits upp här. 
Ebner (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Det är extremt positivt och tillfredsställande att kommissionen – vilket mina kolleger redan lyft fram i dagens debatt – deltog i världstoppmötet om informationssamhället och att den fortsatt kommer att bidra avsevärt på detta område.
Detta är särskilt tillfredsställande med tanke på att kommissionen – låt mig ta upp några exempel från mitt eget intresseområde: Alpkonventionen – märkligt nog på andra områden har avsagt sig mycket av sitt ansvar och på så sätt bidragit till stagnationen och förlamningen för detta initiativ. Förhoppningsvis kommer kommissionen att överväga sin inställning i frågan än en gång.
I fråga om informationssamhället menar jag att rätten till tillgång till nätverk inte endast skall förstås som underlättande av tillgång. Det bör också innebära främjande av tillgång, särskilt i avsides belägna regioner, i regioner med geografiskt ofördelaktigt läge, alltså även i bergsregioner. Befolkningen där, som redan från början upplever nackdelar – i fråga om typen av bosättningsplatser, spridningen av bosättningsplatser och dessas avsides belägenhet – bör också kunna få tillgång till nätverk under förmånliga villkor.
Detta innebär att olika synsätt krävs på storstadsregionerna å ena sidan och de glesbefolkade regionerna å den andra. Jag vill uppmärksamma er på ett initiativ som togs i Fristaten Bayern för en del år sedan. Det var en mycket intressant kampanj och ett initiativ där syftet var att skapa möjligheter på bred front. Olyckligtvis ansågs dessa möjligheter stå i strid med konkurrensreglerna. Jag anser dock att man bör ha ett mindre strikt förhållningssätt till konkurrensfrågan om det finns objektiva faktorer som innebär att andra lösningar är nödvändiga.
Jag menar att informationssamhället utan tvekan måste ta större hänsyn till ett antal andra frågor, till exempel skydd av personuppgifter, konfidentialitet och synnerligen även skyddet av immateriella rättigheter. Dessa är frågor som inte har uppmärksammats tillräckligt tidigare på grund av att mediet är nytt. Jag hoppas att behoven på detta område kommer att tillgodoses genom konkreta åtgärder. 
O'Toole (PSE ).
   – Herr talman! Jag, liksom Malcolm Harbour, vill tacka kommissionen för en sådan positiv insats vid världstoppmötet, och jag vill även tacka Malcolm Harbour för att han så ihärdigt driver denna fråga.
Detta är ett mycket viktigt initiativ som är centralt för den samhällsförändring som nu sker i världen. Teknisk förändring för nämligen med sig något annat: det innebär en kraftig förändring av samhällets värderingar och normer och en stor förändring av vår globala ekonomi. Hur vi hanterar denna fråga rent politiskt är därför avgörande.
Det ofantliga antal möjligheter och hot som uppstår till följd av informationsåldern är alltför många för att nämnas på tre minuter, så jag tänker ge några exempel från min egen valkrets i nordöstra England. Min egen region har genomgått en helomvändning de senaste 30 åren. Den låg en gång på den industriella revolutionens soptipp men står i dag beredd att utnyttja den informationsålder vi så snabbt, men tvetydigt, eftersträvar. Denna tidsålder kräver sund infrastruktur, sund teknisk kapacitet, kunskap och innehåll. Trots detta skulle regioner i vår union, såsom min egen, och inte minst regioner i utvecklingsländerna, kunna påverkas negativt eller helt enkelt gå miste om fördelarna med informationsåldern eftersom dessa fördelar är så ojämnt fördelade.
Eftersom min region är allvarligt missgynnad i fråga om utbildning och eftersom vår infrastruktur ännu inte är redo för uppgiften, har vi en mycket lång väg kvar att gå innan vi kan skörda de stora frukterna av den. Jag välkomnar både toppmötet och handlingsplanen som en väckarklocka för våra regeringar. Allmän tillgång, omfattande utveckling av bredband och yrkesmässig utveckling är grundläggande för en framgångsrik övergång. Men vi måste vara medvetna om att även om det är bra att ha globala ambitioner, återstår mycket att göra på våra egna bakgårdar. Om vi alla skall kunna delta i detta särskilda spel måste vi skapa en ännu jämnare spelplan. 
Virrankoski (ELDR ).
   – Herr talman, fru kommissionär! Informationssamhällets utveckling har varit det största steg framåt som har skett i världen de senaste tio åren. Det har totalt revolutionerat hanteringen, överföringen och användningen av information. Tidigare behövdes tusentals tryckta pappersark och enorma bibliotek och arkiv för lagring av information, men nu lagras samma mängd information på webbplatser på Internet och på hårddiskar i datorer. Överföring av information innebar tidigare att man fick ge sig iväg till ett arkiv, kopiera dokument och skicka iväg dem med posten. Nu kan man komma åt samma information från en dator på kontoret eller arbetsrummet. Att skicka information brukade betyda att man fick skicka iväg den med posten och vänta på att den skulle komma fram – nu kan man skicka e-post runt hela världen på några sekunder.
Det finns inga gränser för den kunskapsbaserade utvecklingen. EU har tagit fasta på detta på många olika sätt, bland annat genom programmet Informationssamhället för alla. Det är därför EU:s utvecklingsstrategi för att göra vår kontinent till världens mest konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomi är helt riktig. Dock finns det en del villkor för denna utveckling.
Ett välbalanserat informationssamhälle kan inte växa fram om det enbart är marknadsstyrt. Samhället måste delta i utvecklingen och infrastrukturbyggandet. Vi måste se till att mindre välbeställda, ungdomar och de som riskerar att ställas utanför kan använda dessa tjänster. I det regionala perspektivet måste vi se till att nätverken också täcker glesbefolkade och avlägsna områden. EU:s strukturfonder måste användas på rätt sätt.
Samtidigt måste monopolen brytas upp. Internetanslutningar måste ges en rimlig prissättning också då den sista kilometerns anslutning öppnas för verklig konkurrens. Vi måste också kunna förhindra kartell- och monopolbildning på mjukvaru- och tillämpningsområdet.
Missbruk är ett problem i sig. Det måste göras straffbart att skicka skräppost och avsiktligt skapa oordning och tekniska problem.
Informationssamhällets utveckling ger stora möjligheter till ökat själsligt välbefinnande, intellektuell utveckling och materiellt välstånd. Alltså måste arbetet med dessa frågor uppmärksammas mer. 
Karamanou (PSE ).
   – Herr talman! Europaparlamentet antog nyligen det initiativbetänkande som jag utarbetade åt utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kvinnornas ställning i det nya informationssamhället. Jag välkomnar särskilt det faktum att man i det uttalande som gjordes vid Genève-mötet nämnde behovet av att föra in jämställdhetsdimensionen, med andra ord behovet av att integrera ett jämställdhetsperspektiv i informationssamhället.
Dock tryggas inte en lämplig utveckling av ny teknik enbart av införandet av lagar och regler, eftersom, som vi vet, de ekonomiska resurserna är mycket begränsade. Vad som hade behövt betonas mer i Genève var behovet av att förnya de uppförandekoder som styr användningen och utvecklingen av informationssamhället. Vi talar med andra ord om digital demokrati. Kvinnors deltagande i denna kan vara mycket viktig, därför att kvinnor kan verka för att föra in en ny etisk dimension utifrån det för dem utmärkande, annorlunda värdesystem.
Tyvärr har man hittills i den offentliga debatten om utvecklingen och konsekvenserna av ny teknik främst fokuserat på ekonomiska effekter, och man har inte brytt sig om analysen av demokrati- och genusfrågor, vilket har resulterat i att teknikfrågor felaktigt tolkas som ”neutrala” i förhållande till demokrati- och genusfrågor. Bristfällig tillgång till ny teknik samt bristande IT-kunskaper håller snabbt på att leda till ett nytt slags socialt utanförskap, där kvinnor är i riskzonen.
I det betänkande som jag utarbetade åt utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor nämns skälen till att denna situation vidmakthålls. Exempel på dessa är sociala klichéer och kulturella fördomar som begränsar kvinnors valmöjligheter och sätter upp hinder för dem i deras yrkeskarriärer. Detta får i sin tur mer allmänna negativa konsekvenser för ekonomin på grund av misshushållning med mänskliga resurser. Tyvärr undvek man vid mötet att göra någon djupare analys av de sociala skälen bakom upprätthållandet av denna situation. Jag hoppas att FN:s världstoppmöte om informationssamhället kommer att stimulera den offentliga debatten om vilket slags informationssamhälle vi vill ha. 
Cappato (NI ).
   – Jag skulle vilja ta upp en ordningsfråga: Detta har varit en debatt utan text, men det finns faktiskt en text, en text där frågan tas upp om den andra fasen av världstoppmötet om informationssamhället, och där det faktum att det äger rum i Tunisien presenteras som en möjlighet och inte som ett tecken på slutet för informationssamhället. Texten är inte den text som kunde ha debatterats i kammaren om grupperna hade velat detta: Det är texten i ett skriftligt uttalande om behovet av att göra mötets andra fas till en möjlighet att främja frihet och demokrati, ett uttalande som är undertecknat av Daniel Marc Cohn-Bendit och av mig själv, och som jag inbjuder alla parlamentsledamöter att skriva under. 
Talmannen.
   – Herr Cappato, jag har noterat era kommentarer.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag klockan 11.30.
Junker (PSE ),
   . – Världstoppmötet om informationssamhället i Genève har knappt märkts på Europaparlamentets dagordning med undantag av då det tagits upp av ett fåtal särskilt intresserade parlamentsledamöter. Resultatet av detta blev tyvärr att parlamentet och de övriga institutionerna knappt var företrädda som aktiva deltagare på annat sätt än genom de officiella uttalandena av medlemsstaterna och kommissionen. Utvärderingen av Genève-mötet och de följande åtgärderna måste nu inriktas mot mötets andra fas i Tunis i november 2005. För första gången vid en stor FN-konferens deltog grupper från det civila samhället, och detta visade sig vara mycket positivt. Utvecklingsländernas presentation – där många olika typer av initiativ för att överbrygga den stora klyftan i IT-frågor togs upp – var imponerande. Överraskande nog intog AVS–EG-ministerrådet en gemensam AVS–EG-ståndpunkt för undertecknande. Grunden för en genomförandestrategi – som jag efterlyste i min verksamhetsberättelse för 2001, som skulle ha varit förverkligad för länge sedan och som måste vara inriktad på sociala förmåner för alla delar av befolkningen – har därför till slut förverkligats. Den måste omfatta rätten att fritt uttrycka sina åsikter. Principdeklarationen och handlingsplanen måste utvärderas av kommissionen och parlamentet i fråga om genomförbarhet. Samtidigt måste de kvarvarande stridsfrågorna lösas före Tunis-mötet, bland annat frågan om hur den fond för IT-solidaritet som krävts av Senegal skall kunna utvecklas på lämpligt sätt. 

Talmannen.
   – Jag skulle vilja informera er om att i dag, den 18 december 2003, har skriftlig förklaring nr 17/2003 ingiven av Struan Stevenson, Bob van den Bos, Nelly Maes, Mihail Papayannakis och Phillip Whitehead om ett förbud mot handel med hund- och kattskinn undertecknats av en majoritet av parlamentets ledamöter och kommer därför, i enlighet med artikel 51.4 i arbetsordningen, att översändas till adressaten och offentliggöras, tillsammans med namnen på undertecknarna, i protokollet från detta sammanträde.
Stevenson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill tacka de parlamentsledamöter som har undertecknad denna förklaring. Denna fråga är trebottnad: den handlar om djurplågeri, konsumentbedrägeri och dessutom, vilket vi nyligen upptäckt, om att dessa pälsar är giftiga. Vid mötet i november gick en majoritet av ministerrådet med på ett förbud. En majoritet av ledamöterna i denna kammare har gått med på ett förbud. En majoritet av Europeiska unionens medborgare vill ha ett förbud. Det är nu upp till kommissionen att införa ett förbud. 
Jag hoppas att kommissionen hörsammar kammarens vilja att stödja detta. För de övriga ledamöter som vill vara med i denna framgångssaga kommer förklaringen att vara öppen i 20 minuter efter sammanträdet! 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Mulder (ELDR ),
   . – Herr talman! Jag skulle först vilja klargöra för våra kolleger från de blivande nya medlemsstaterna att vi i dag röstar om en budget för EU-15, vilket innebär att den fördelning vi röstade om för EU-10 vid vår första behandling kommer att inbegripas i ändringsbudgeten. 
Vissa belopp för EU-10 har ändrats till följd av medlingen, inbegripet ytterligare 100 miljoner euro i betalningar för sammanhållningsfonden, jämfört med de belopp som föreslagits av kommissionen och rådet, dvs. ändringsförslag 335 i block 1.
Jag har också vissa tekniska korrigeringar och förtydliganden. När det gäller ändringsförslag 308 om OLAF måste fotnot 16 anpassas inför omröstningen. I stället för två tillfälliga A3-tjänster för övervakningskommittén, bör det stå ”två tillfälliga A7-tjänster”.
När det gäller ändringsförslag 378 om den förberedande åtgärden för att stödja det civila samhället i de nya medlemsstaterna, skall det stå ”pm” i stället för ”noll”.
Sist men inte minst bör ledamöterna vara medvetna om att en teknisk anpassning kommer att göras i enlighet med omröstningsresultatet, så att kapitel XX stämmer med omröstningen för de olika politikområdena.

Gill (PSE ),
   . – Herr talman! Om detta ändringsförslag antas bör det införas efter punkt 28 och inte efter punkt 4 eftersom det rör andra institutioner. 
Budgetutskottet har ingen särskild rekommendation i denna särskilda fråga och jag har personligen inga problem med detta. Jag överlämnar dock beslutet åt kammarens vishet, eftersom den är fullt förtroget med frågan. 
Talmannen.
   – Avdelningarna kan göra den ändring ni har rekommenderat.
Wynn (PSE ),
   . – Jag vill gratulera och tacka alla som har medverkat. Det krävs emellertid ett uttalande av rådsordförandeskapet som bekräftar att budgeten är korrekt och att det inte finns några invändningar mot den. 
Magri,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig först och främst fästa er uppmärksamhet vid det konstruktiva interinstitutionella samarbete som vi har sett under budgetförfarandet för 2004. Jag vill ta tillfället i akt att återigen tacka kommissionen och parlamentet och ordföranden Terence Wynn, och också Jan Mulder, Neena Gill, Reimer Böge och Joan Colom i Naval – jag vill nämna allihopa – för deras konstruktiva medverkan. Jag vill också tacka såväl kommissionen, särskilt Michaele Schreyer, som rådets generalsekretariat, för betydande bidrag till processen.
Vi har avslutat denna andra behandling av budgetförslaget för 2004, som är ett historiskt viktigt år eftersom Europeiska unionen då utvidgas till 25 länder. Det gläder oss att ert stöd för förslaget har inneburit att överenskommelsen mellan institutionerna – resultatet av förlikningsmötena den 24 november 2003 – har blivit verklighet.
Vissa meningsskiljaktigheter kvarstår i fråga om klassificeringen av utgifter, och detta är en fråga där rådet förbehåller sig rätten att utöva sina rättigheter. Men jag vill som avslutning på detta korta inlägg, på samma sätt som jag först gjorde, säga att det är en historisk dag i dag, och jag vill tacka alla, även institutionerna, för att de har möjliggjort en lyckad avslutning på en dag som kommer att gå till Europeiska unionens historia.
Schreyer,
   . – Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Ni har framgångsrikt avslutat budgetförfarandet för 2004, och jag vill betona att resultatet har uppnåtts genom utmärkt samarbete mellan EU-institutionerna. Ni har gjort ert jobb och från budgetsynpunkt är förberedelserna för utvidgningen nu slutförda.
Låt mig säga följande: En utomstående betraktare skulle på grundval av resultaten av 2004 års budget kunna tro att budgetexperterna kan åstadkomma smärre mirakel. Men detta är inget mirakel, utan resultatet av massor av hårt arbete. Resultatet uppnåddes tack vare Wynns enastående ordförandeskap och det utmärkta arbete som utförts av föredragandena, särskilt Mulder och Gill. Denna parlamentariska mandatperiods sista budget är ett sant mästerverk. På kommissionens vägnar vill jag tacka er så mycket!
Talmannen.
   – Och så till författarna till detta års mästerverk! 
Mulder (ELDR ),
   . – Herr talman! Också jag vill tacka alla som har deltagit i årets budgetförfarande. Jag har redan uttryckt min tacksamhet till kommissionären och hennes tjänstemän, och då jag redan har nämnt det utmärkta samarbetet med det italienska ordförandeskapet och dessförinnan det grekiska ordförandeskapet vill jag avslutningsvis uttrycka min beundran för kvaliteterna hos sekretariatet för parlamentets budgetutskott och för dess ordförande, som har gått i spetsen för arbetet på ett mycket inspirerande sätt.
Gill (PSE ),
   . – Herr talman! Mitt mål har varit att se till att Europeiska unionen, åtminstone i administrativa termer, får en flygande start när den blir en union med 25 medlemsstater, samt att försöka uppnå en balans mellan de resursökningar som krävs och samtidigt se till att EU:s skattebetalare får valuta för pengarna. Denna budget ger valuta för pengarna, och vi kan gratulera oss själva till att ha åstadkommit denna balansakt och lyckats finansiera utvidgningen utan att överskrida taket för utgiftskategori 5.
Denna budget avslutar i princip budgetarbetet inför utvidgningen och är en bra lösning för EU:s skattebetalare.
Talmannen.
   – För de kolleger som inte är budgetspecialister: budgetutbetalningarna för nästa år uppgår för EU-15 till totalt 94,6 miljarder euro och för EU-25 till 99,7 miljarder euro. Mot bakgrund av de kommentarer som gjorts, både av rådet och av kommissionen, skulle jag särskilt vilja påminna rådet om varför det är viktigt att inte inkräkta på parlamentets befogenheter i budgetförfarandet under nästa regeringskonferens.
Glante (PSE ),
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Genom detta betänkande framgår det ännu en gång att Europaparlamentet har viljan och förmågan att åstadkomma kompromisser. Vi avslutar detta ärende vid andra behandlingen. Jag hade önskat att samarbetet, särskilt med rådet, hade kunnat vara lika bra som i handelsfrågor. Under dessa förhandlingar var rådet aningen mindre kompromissvilligt än under de andra förhandlingarna. Ändå har vi uppnått ett gediget resultat som vi kan godta. Jag vill därför be mina kolleger i parlamentet att rösta för ändringsförslagen i block I, och jag menar att detta betänkande, även om vissa parlamentsledamöter kanske inte är helt nöjda med resultatet av förlikningsförfarandet, i stort är godtagbart. 

(1)
Sommer (PPE-DE ),
   . – Jag vill bara kort kommentera omröstningen. Vi har möjlighet att nå fram till ett beslut om detta betänkande vid första behandlingen, det vill säga under innevarande lagstiftningsperiod. Låt mig kort kommentera själva omröstningen: Jag vill be er att stödja de ändringsförslag som jag har ingivit på min grupps vägnar. Jag vill förkasta ändringsförslagen om internaliseringen av externa kostnader då de inte har något att göra med detta betänkande. Detta är ett tekniskt betänkande, och internaliseringen av externa kostnader kommer att regleras nästa år då vi behandlar infrastrukturbelastande system. De två frågorna måste hållas åtskilda.
Ändringsförslag som rör skyddet av Londonsystemet, alltså ändringsförslagen 22 och 44, men också 41 och 45, är totalt överflödiga då förslaget till direktiv inte har något att göra med stadssystem eller andra lösningar för öar, och med öar menar jag inte nödvändigtvis de brittiska öarna.
Låt mig kommentera Galileo. Ändringsförslagen 43 och 48 är identiska. De har samma syfte. Ändringsförslag 48, som jag har ingivit, är enligt min mening mer ändamålsenligt. Jag vill därför be er att stödja det.
Jag vädjar, mina damer och herrar, visa medkänsla! Rösta med min grupp så kan vi göra det som bör göras och avsluta ärendet under denna mandatperiod.

Turmes (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag delar inte Renate Sommers åsikt att de tekniska förutsättningarna för internaliseringen av externa kostnader inte skall skapas i detta betänkande. Om PPE-DE-gruppen inte principiellt accepterar detta bör den rösta emot, men den bör inte använda tekniska argument som förevändning.
Talmannen.
   – Vi har redan debatterat denna fråga. Vi skall nu genomföra omröstningen.
Zimmerling (PPE-DE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill be er att förkasta ändringsförslag 5 då detta är det enda sättet för oss att se till att förordningen träder i kraft genast vid första behandlingen. På så sätt skapar vi en rättslig grund för vidare utveckling från och med kommande januari. Jag ber er alltså att förkasta ändringsförslag 5. 

(2)
(3)
 – Jag vill göra kammaren uppmärksam på att Louise McVay, den kvinna som först uppmärksammade oss på denna fråga, finns med oss här i dag. I går kväll hade jag, tillsammans med Vitaliano Gemelli och andra kolleger, tillfälle att träffa Louise McVay. Det är fantastiskt att parlamentet, som i det här fallet, i ett betänkande som detta kan slå fast att vi håller dörren öppen för aktiva medborgare med sanna intressen och frågor och att vi bryr oss och lyssnar. Denna omröstning ligger verkligen i tiden.
Aaltonen (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Jag vill göra en muntlig ändring av ordalydelsen i punkterna 4, 9, 11, 13 och 15 från ”multipel skleros” till ”multipel skleros och andra liknande sjukdomar”.

– Omröstningen är avslutad.
Ärade kolleger! Tack för ert samarbete i dag och under hela året. Jag önskar er en god jul. Jag ser fram emot att få arbeta tillsammans med er under det nya året, full av ny energi och kraft!

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   . – Trots att EU:s budget för 2004 är en av de minsta på senare år och medan utgifterna inom strukturfonderna och för den gemensamma jordbrukspolitiken skärs ned, ges frikostiga bidrag till den aggressiva ”försvars- och säkerhetspolitiken” och ”återuppbyggnaden” av Irak. Denna finansiering sker genom ett ramverk av beslut i Europeiska rådet, som enhälligt beslutade att ”Iraks stabilitet är ett gemensamt intresse”, och betonade ”unionens vilja att stödja den politiska såväl som ekonomiska återuppbyggnaden” av landet.
Men hur kan någon ge ekonomiskt stöd till ett land som är ockuperat, och varför säger ingen något om detta? Objektivt sett kommer dessa pengar inte att komma Iraks folk tillgodo, utan kommer att tillfalla ockupationsmakten och ett fåtal ”icke-statliga” organisationer. Stödet ges utan att man ställer grundläggande krav på att mördandet av oskyldiga människor och förstörelsen av landets infrastruktur och miljö upphör. Vad som i grund och botten sker är att USA:s och dess allierades invasion finansieras och görs legal.
Detta är ännu ett exempel på det omfattande hyckleriet inom EU. Vi fördömer och röstar mot förslaget till finansiering, som har lagts fram med det enda syftet att EU skall kunna få sin del av bytet. Vad Iraks folk behöver är att erövrarna lämnar landet så att man kan ta sitt öde i egna händer. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Som föredraganden själv säger har man beslutat att mobilisera mekanismen för flexibilitet för fjärde året i rad, vilket visar att behoven för rubrik 4 i gemenskapens budget – externa åtgärder – genomgående överstiger de första taken i budgetplanen.
Sedan år 2000 har nya prioriteringar blivit nödvändiga på grund av behoven av återuppbyggnad efter lagstridiga och orättfärdiga krig i Kosovo-regionen, Serbien och Afghanistan. Dessutom har ytterligare prioriteringar blivit nödvändiga, till exempel gällande återuppbyggnaden av Östtimor, omställningen av fiskeflottan som tidigare var verksam i Marocko, och Globala hälsofonden. Dessa prioriterade områden har finansierats på bekostnad av samarbets- och utvecklingspolitiken för andra regioner i världen, vilket inte är acceptabelt.
Historien upprepar sig på nytt detta år. Vid toppmötet i Thessaloniki föreslog kommissionen att gemenskapens bidrag till återuppbyggnaden av Irak skulle bli 200 miljoner euro (40 miljoner 2003 och 160 miljoner 2004), och enligt samrådsöverenskommelsen kommer mobiliseringen av mekanismen för flexibilitet att uppgå till 95 miljoner euro. Återstoden måste finansieras via nedskärningar på andra områden, och dessutom tilldelas ytterligare 15 miljoner euro till GUSP, vilket är totalt oacceptabelt.
Under alla omständigheter är finansiering genererad av invasionsstyrkorna i Irak oacceptabel så länge de brittiska och amerikanska styrkornas lagstridiga ockupation fortsätter. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– Varje folk som har utsatts för krig och förstörelse har rätt att be det relativt rika Europa om hjälp med återuppbyggnaden. Beslutet att gå i krig mot Irak var lyckligtvis inte EU:s, men detta bör inte hindra oss från att ge ett solidariskt bidrag under krigets efterdyningar. Problemet är att kriget ännu inte på något sätt är slut. Det finns fortfarande främmande trupper på Iraks territorium, det finns ingen legitim irakisk regering och varje dag skördas offer genom attacker av irakiska oppositionella mot ockupationsmakten. Irak är i själva verket ett amerikanskt protektorat och ser ut att så förbli inom överskådlig framtid. Hur välkommet gripandet av Saddam Hussein än är, innebär det inte att freden är på väg. Så länge ockupationen fortsätter vilar ansvaret för återhämtning och återuppbyggnad på amerikanerna. Europa bör inte ge efter för kravet att betala om den europeiska industrin skall få delta i återuppbyggnaden. Jag förespråkar därför inte att dessa 200 miljoner euro skall betalas nu, utan jag anser att en större summa skall betalas vid en senare tidpunkt. Vidare skall detta inte ske på bekostnad av utvecklingshjälpen till fattigare länder, vilket är fallet med det nuvarande förslaget. Av dessa två skäl röstar jag emot. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Jag röstade för betänkandet eftersom jag anser att Europeiska unionen bör övervinna den splittring som uppstod då förra Irakkriget började, och att den bör stå enad med tanke på behovet att skapa förutsättningar för att ett fritt och demokratiskt Irak skall kunna resa sig ur ruinerna efter Saddam Husseins brutala diktatur.
Jag minns i dag den tid då detta parlament var oförmöget att överhuvudtaget ta ställning till krisen i Irak.
De verkliga svårigheter som jag den gången upplyste parlamentet om är fortfarande aktuella, liksom min vädjan den gången om en allvarlig, respektfull och ärlig dialog mellan jämlikar.
Mot bakgrund av den senaste utvecklingen i Irak är det uppenbart att återanpassningen och återuppbyggnaden av Irak måste prioriteras av hela världssamfundet.
Jag tror därför att detta förslag kommer att underlätta en ansvarsfull hållning för unionen i denna viktiga fråga, och att gemenskapen genom förslaget kommer att förses med de nödvändiga instrumenten för att kunna fullgöra sina åtaganden. 

Caudron (GUE/NGL ),
   .– Eftersom den budget som har lagts fram – som en återspegling av en nuvarande europeisk politik som jag inte ställer mig bakom – är en budget som perfekt illustrerar skälen till krisen i dagens Europa röstade jag helt naturligt mot den. Detta är på intet sätt ett ifrågasättande av det arbete som utförts av medlemmarna i budgetutskottet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Det finns två saker som kännetecknar budgeten för 2004:
– Det blir budgeten för utvidgningen av EU med tio nya länder med en inkomst per capita på runt 40 procent av medelvärdet för gemenskapen. Vi kommer att få en ökande ojämlikhet inom EU och större behov på området social och ekonomisk sammanhållning.
– Omvänt kommer den relativt sett att bli gemenskapens minsta budget sedan 1987: Den kommer att utgöra 0,98 procent av gemenskapens BNI under 2004, mindre än hundratusen miljoner euro, när den hade kunnat utgöra 1,06 procent av gemenskapens BNI. Det är ingen tillfällighet att budgeten har blivit allt mindre sedan 1997. I denna budget är det inte bara så att utvidgningen är underfinansierad, till skada för den ekonomiska och sociala sammanhållningen – i och med budgeten ges också en klar signal om gemenskapens framtida finansieringsram.
Det är beklagligt att Europaparlamentet hittills har gett sitt samtycke till denna utveckling och under den nu pågående processen har accepterat en ökning av betalningsbemyndiganden med bara 2,3 procent som kommer att belasta kostnaderna för åtgärder, en minskning av betalningsbemyndiganden för strukturfonderna, ett finansieringspaket för medbeslutandeprogrammen som inte räcker till för behoven, och finansieringen av återuppbyggnaden av Irak till nackdel för samarbete och utveckling i andra delar av världen. Detta är skälen till att jag röstade mot den. 
Lulling (PPE-DE ),
   .– Den 28 april 2003 anordnade utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling på begäran av Dominique F. C. Souchet och mig en utfrågning om de problem som finns inom biodlingen i Europa. De alarmerande slutsatserna från utfrågningen ledde till att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling utsåg Dominique F. C. Souchet och mig till medföredragande för denna initiativresolution. Den blev en framgång, och antogs med bred majoritet i oktober 2003; i den påvisas de stora svårigheterna för våra europeiska biodlare.
Samtidigt såg jag det som en hederssak att följa framväxten av 2004 års budget.
Efter att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling hade rådfrågats föreslog jag därför att det förslagna anslaget i budgeten skulle fördubblas, från 16,5 miljoner euro till 30 miljoner euro. Bland de nya länder som tillkommer under 2004 finns verkligen stora honungsproducenter som upplever liknande problem. Dessutom, mot bakgrund av att budgeten för hjälp till biodlare inte har utökats på flera år, verkade det vara motiverat att anta att om denna budgetpost skulle utökas så skulle det ske detta år eller aldrig.
Jag är ledsen att behöva säga att budgetutskottet, som var tvunget att anpassa sig till drastiska besparingar, bara gav oss 20 miljoner euro (alltså ytterligare 3,5 miljoner). Så må det bli! Vi var trots allt nöjda – det är få budgetposter som har utökats.
Mathieu (EDD ),
   .– Budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken är inte vad den ser ut att vara. Halva den totala ökningen av den beror på den betydande höjningen av de belopp som är reserverade för landsbygdens utveckling. Men det europeiska jordbruket skall inte behöva sådana åtgärder. Det bör fungera genom försäljningen av det som produceras.
Framställning av kvalitetsprodukter bör öppet uppmuntras: Vad är 500 000 euro när det gäller att undersöka möjligheterna att skapa europeiska kvalitetsmärken? Varför har stödet till unga jordbrukare till slut minskats i förhållande till det ursprungliga budgetförslaget, när dessa unga människor är vårt jordbruks framtid? I åratal har den andel av den europeiska budgeten som går till jordbruket stadigt minskat. I dag använder Europeiska unionen inte hela sitt manöverutrymme för att finansiera en jordbrukspolitik värd namnet, som skulle vara anpassad efter den nya utmaning som utvidgningen innebär. Detta är skälet till att jag och min grupp kommer att rösta mot betänkandet. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Jag har röstat för Europaparlamentets förslag till EU:s allmänna budget för 2004. Samtidigt som budgeten rymmer satsningar på totalt 200 miljoner euro 2003-2004 till återanpassningen och återuppbyggnaden av Irak är det totalt sett en stram budget, som hamnar på cirka 1 procent av medlemsländernas samlade beräknade BNI för 2004. Det är också viktigt att parlamentet behåller trycket på kommissionen så att kontrollen och redovisningen av EU:s budget hela tiden förbättras. Fusk och bedrägerier skall beivras.
Det är angeläget och viktigt med en tydligare koppling mellan jordbruk och miljö. En omställning av den gemensamma jordbrukspolitiken måste bland annat omfatta satsningar på högre livsmedelskvalitet samt bekämpning av djursjukdomar, vilket också är parlamentets uppfattning. Kristdemokraterna anser också att subventioneringen av tobaksodling bör avvecklas, liksom även successivt exportbidragen, som snedvrider världsmarknadspriserna och missgynnar utvecklingsländerna. Det är bara att beklaga att sådana förslag inte har fått parlamentets stöd.
Min kollega Anders Wijkman har som vice ordförande i utskottet för utveckling och samarbete framgångsrikt arbetat för att EU:s utvecklingspolitik främst skall syfta till att uppnå de s.k. millennieutvecklingsmålen, framför allt i fråga om fattigdomsbekämpning. Parlamentet har antagit denna ståndpunkt, liksom skrivningar i biståndsbudgeten som syftar till att göra utvecklingspolitiken mer resultatinriktad. 
Saint-Josse (EDD ),
   .– CPNT-delegationen (jakt, fiske, natur och tradition) till Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa, beklagar, som min kollega Véronique Mathieu så riktigt nämnde, det faktum att budgeten för den gemensamma jordbrukspolitiken inte räcker till för jordbrukets behov, och detta är lika viktigt för möjligheten att människor skall kunna erbjudas kvalitetsprodukter som för den regionala planeringen.
De medel som är avsedda för strukturåtgärder används helt fel eller i för liten utsträckning och detta är en bekräftelse på otillräckligheten och bristerna i den politik som bedrivs i Bryssel. Detta förvärras också av en illa planerad utvidgning som kommer att belasta de nuvarande medlemsstaterna utan att de nya medlemsstaternas behov tillgodoses. Samtidigt ökar driftskostnaderna (för personal och egendom) markant.
Vidare framgår det år 2004 ännu en gång att det finns ett antal sammanslutningar och organisationer – vilket överensstämmer med kommissionens hållning gällande Europeiska unionens framtid, eller mer specifikt gällande utsikterna att bedriva en politik liknande den för miljön – som år efter år får direkta bidrag eller gynnas genom särskilt utformade program.
Detta arbetssätt är inte garanterat fritt från misstag, och innebär att varje ytterligare euro i den europeiska budgeten kan bli föremål för uppmärksamhet från budgetkontrollutskottet. Alla dessa skäl gör att 2004 års budget inte uppfyller det som betraktas som angeläget av medlemmarna i EDD/CPNT, vilka också röstade mot den. 

Butel (EDD ),
   .– Betänkandets titel är tydlig: ”Betänkande om framtida budgetbehov för externa åtgärder.” Det är den tredje budgetposten i dag där resultaten är minst sagt nedslående. Att be om mer pengar i en budgetsituation som redan är svår för medlemsstaterna är detsamma som att ge upp andra politiska åtgärder och aktiviteter som parlamentet noga undviker att precisera. Detta är inte en ansvarsfull hållning.
Vad som gör saken ännu värre är att Europeiska unionen på det utrikespolitiska området inte existerar politiskt och är dömd att medla mellan ståndpunkterna hos medlemsstaterna, varav vilka vissa exempelvis ger uttryck för orubblig solidaritet med USA:s ståndpunkter ...
Svaren är därför i högsta grad politiska och finns hos medlemsstaterna. De kan inte komma genom skapandet av ett europeiskt utrikesministerium, även om man ger det tillräckliga ekonomiska resurser, vilket parlamentet verkar tro att man kan. Genom att förkasta detta betänkande uppmärksammar CPNT-delegationen (jakt, fiske, natur och tradition) till Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa det faktum att utrikespolitiken i mycket mindre utsträckning än någon annan typ av politik kan skapas genom att man harmoniserar på grundval av ett genomsnitt, och att den inte heller kan skapas genom användning av miljonbelopp som vi inte har. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Detta betänkande har förtjänsten att man där uppmärksammar att finansieringen under post 4 (Externa åtgärder) i den nuvarande budgetplanen har visat sig otillräcklig. Den budgetlösning som föreslås – omfördelningar inom denna post och mellan den och andra poster, exempelvis sådana för strukturfonder – är dock inte helt acceptabel, särskilt inte då prioriteringarna för externa åtgärder nästan helt visar sig gälla den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, på bekostnad av samarbets- och utvecklingspolitiken, som praktiskt taget glöms bort i detta betänkande.
Den grundläggande tanke som dominerar är den om en europeisk gemenskap som har förvandlats till ett politiskt och militärt block som stödjer den strategi som presenteras av den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken tillsammans med projektet för en konstitution för Europa i Europeiska konventet. Vi avvisar denna tanke. Den föredragande stödjer införlivandet av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken i gemenskapen, förstärkningen av dess operationella mekanismer och dess finansiering, skapandet av en snabbinsatsstyrka – den europeiska armén, finansieringen av försvarsutrustning inom den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken och skapandet av ett EU-utrikesministerium, som stöd för en förstärkning av EU:s närvaro i världen och dess förmåga till gensvar i kampen mot terrorism och olika militära hot. Vi röstade därför mot detta betänkande. 
Mulder (ELDR ),
   .– I omröstningen om Guido Podestàs betänkande lade medlemmarna i VVD, Nederländska folkpartiet för frihet och demokrati, ned sina röster. Vi kan ge vårt stöd till kärnan i betänkandet, men vi har reservationer mot de formuleringar som berör finansieringen av framtida åtgärder. Vi i VVD-delegationen menar att det är onödigt att utnyttja de marginaler som finns i budgetplanerna – med andra ord våra egna resurser – om detta inte är absolut nödvändigt. 

Ebner (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja informera mina kolleger som nu alla är på väg ut ur kammaren om att jag röstade mot Paolo Costas betänkande. Jag gjorde detta helt avsiktligt, eftersom jag tryckte på fel knapp. Jag är helt övertygad om att kompromissen inte är en bra kompromiss. Det faktum att de berörda parterna ansåg att det var bättre att tillåta en öppen lösning än att genomföra denna kompromiss säger en hel del: En i praktiken öppen lösning är bättre än denna kompromiss.
Jag hoppas att vi under diskussionerna om direktivet om vägavgifter under de kommande veckorna och månaderna kommer att använda oss av de kanaler och möjligheter som finns för att genomföra sådana skyddsåtgärder för lokalsamhällen i känsliga områden, till exempel i trånga dalgångar, som är nödvändiga för att nuvarande standarder skall kunna följas. Jag vill därför be parlamentet att ge sitt bistånd och stöd även i samband med direktivet om vägavgifter. 
Talmannen.
   – Trots att de var svåra att höra kommer era synpunkter att föras till protokollet. Jag hoppas att vi kan ta itu med frågan om det gemensamma vägavgiftsbeviset (Eurovignette) någon gång under detta parlaments mandatperiod. 
Bordes och Cauquil (GUE/NGL ),
   .– Problemet med föroreningar från lastbilar som kör genom Österrike är ett tecken på avsaknaden av en politik hos EU-institutionerna, som i stället ägnar sig åt att genomföra mindre åtgärder.
EU-institutionerna är liksom de enskilda medlemsstaterna i praktiken oförmögna att skapa en långsiktig strategi för godstransporter som särskilt främjar transporter på väg och järnväg.
Resultatet blir att utvecklingen av handeln inom Europa skapar ökade föroreningar i transitländer som Österrike.
I stället för att ta itu med problemet på allvar skapar man ett komplicerat system med miljöpoäng, kvoter och administrativa sanktioner. Vi röstade mot denna text och vi vill betona att genomförandet av detta system bara kommer att leda till fler hemliga möten och ökat köpslående, och det kommer på intet sätt att innebära ett slut på föroreningarna för människorna och miljön. 
Meijer (GUE/NGL ),
   .– En liten medlemsstat utsätts för en åtgärd som den allmänna opinionen i landet samstämmigt och utan tvekan har avvisat. I det landet håller man nu på att få intrycket att EU-medlemskapet och det demokratiska beslutsfattandet om den egna livsmiljön inte längre är så förenliga med varandra. De stora ländernas arrogans och deras intressen inom handel och transporter har i denna så kallade kompromiss vid tredje behandlingen varit det som har avgjort. För Tyskland och Italien är Österrike ingenting mer än ett besvärligt hinder för deras handel med varandra, och i förhållande till detta anses livskvaliteten i Alpernas dalgångar vara av totalt underordnad betydelse. Så här skall man handla om man vill ådra sig EU:s hat. Österrike skulle förmodligen inte ha blivit medlem i Europeiska unionen utan de löften landet fick om rätten att begränsa genomfartstrafiken av godstransporter på sina vägar. Jag väntar mig inte att Österrike skall gå ur nu, men jag klandrar dem inte alls för att de inte fäster något avseende vid det beslut som nu skall fattas. Från första början av denna konflikt har jag gett mitt stöd till de österrikiska representanterna i parlamentet, den 4 september 2001 och den 12 februari 2003 för att vara exakt, samtidigt som majoriteten har uppvisat en total okunnighet. I dag röstar jag återigen i likhet med dem mot förslaget. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Syftet med det förslag som lagts fram är att minska de negativa miljökonsekvenserna av tunga godstransporter genom Österrike, med tanke på de specifika geografiska och miljömässiga förhållandena i denna region.
Framförandet av fordon med 6, 7 eller 8 poäng (lastbilar i Euro-kategori 2) kommer att bestraffas. Framförandet av starkt förorenande lastbilar (Euro-kategori 0 och 1) kommer att förbjudas i Österrike, medan de minst förorenande (Euro-kategori 3 och 4) kommer att få passera utan avgift.
Förslaget innebär att användandet av det nu gällande systemet med miljöpoäng förlängs, och jag röstade för det som sådant.
Jag ställer mig också bakom överenskommelsen om att utvidga poängsystemet till anslutningsländerna från och med maj 2004. 

Bordes och Cauquil (GUE/NGL ),
   .– Under de tidigare behandlingarna röstade vi för detta betänkande. Det verkade utan tvekan kunna innebära ökade garantier för dem som använde sig av lufttransporter, även om flygbolagens intressen också uppmärksammades, vilket vi redan har påpekat.
I takt med att förlikningar genomfördes och omarbetningar gjordes kom dokumentet att ange allt färre fördelar för passagerarna, till allt större fördel för bolagen och deras vinster. Fördelarna för passagerarna är naturligtvis inte helt borta, och det är enbart för att inte lägga hinder i vägen för dessa som vi avstår från att rösta mot detta betänkande. Eftersom vi dock inte ville sanktionera de gradvisa eftergifterna åt flygbolagens intressen beslöt vi oss för att lägga ned våra röster i den slutliga omröstningen. 
Bradbourn (PPE-DE ),
   .– I dag röstade brittiska konservativa parlamentsledamöter ja till Lisibetänkandet, låt vara med ett par kraftiga reservationer mot den slutliga ståndpunkt som antagits av både parlamentet och rådet. Reservationerna handlar dels om att kompensationsnivåerna är orimliga i förhållande till biljettkostnaden, vilket skulle kunna få allvarliga följder för lågprisbolag, dels, vilket är ännu viktigare, om strykningen av det stycke som rör som tvingar flygbolag att betala kompensation under omständigheter utanför deras kontroll. 
Eftersom denna åtgärd ökar konsumentskyddet och stimulerar flygbolagen att förbättra sina tjänster till kunderna ansåg dock de konservativa parlamentsledamöterna att detta var skäl nog att stödja åtgärden, trots de reservationer som nämnts ovan. 
Foster (PPE-DE ),
   .– Trots att jag håller med om att det finns ett behov av passagerarskydd röstade jag mot Lisibetänkandet på grund av ett par saker som oroar mig djupt och som rör artiklarna 5 och 6 i sluttexten, som har antagits av både parlamentet och rådet.
I slutversionen av artikel 6 där det hänvisas till ”förseningar” innebär strykningen av ”extraordinära omständigheter” att det läggs en orimlig ekonomisk börda på flygbolaget.
Omständigheter utanför ett flygbolags kontroll kan inte förutses. Följaktligen är det fullständigt oacceptabelt att inbegripa återbetalning av hela biljettpriser samt en returresa med flyg till den ursprungliga avreseorten. Att dessutom antyda att flygbolag skulle kunna erhålla ersättning från tredje man är fantasifullt.
När det gäller artikel 5.3 om inställd flygning gäller detta endast kompensation men inte sådana frågor som omläggningar av rutten.
Kommissionen har inte lagt fram någon ekonomisk konsekvensbedömning. Uppskattningsvis 1 miljard pund sterling i extrakostnader för flygbolagen kommer inte att gynna passagerarna utan straffa dem genom höjda biljettpriser och minskad valfrihet.
Ingen av dessa bestämmelser kommer att gälla för flygbolag från tredje land som flyger till EU, utan de kommer snarare att skada konkurrensen. 
Marques (PPE-DE ),
   . – Jag gratulerar Giorgio Lisi till det utmärkta betänkande han har utformat utifrån förlikningskommitténs gemensamma utkast till en förordning från parlamentet och rådet om gemensamma regler för kompensation och assistans till passagerare i händelse av avvisande vid ombordstigning och vid inställning eller stora förseningar av flygningar, och som upphäver förordning (EEG) nr 295/91, och som jag stödjer, särskilt vad gäller garanterandet av passagerarnas rättigheter vid försenade eller inställda flygningar.
I enlighet med de regler som där klart fastställs måste transportföretagen alltid ge omedelbar assistans åt passagerarna i händelse av försenade eller inställda flygningar, och på så sätt kommer det att bli lättare för passagerarna att hävda sina rättigheter. 
Queiró (UEN ),
   . – De fördelar som har uppstått för passagerarna genom avregleringen av lufttransporterna, särskilt de betydande prissänkningarna, bör inte tillåtas leda uppmärksamheten bort från frågor som rör försenade och inställda flygningar.
De lösningar som anges för systemet för ekonomisk ersättning vid överbokning eller inställning av flygning, ersättning för förseningar, systemet för fraktförares ansvar och passagerarassistans vid inställda flygningar är tillfredsställande och utgör ett skydd för de olika inblandade parterna, särskilt för passagerarna.
På grundval av denna positiva värdering röstade jag för betänkandet från utskottet för regionalpolitik, transport och turism underskrivet av Giorgio Lisi. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Jag vill berömma den föredragande för arbetet med att hitta en lösning på ett allt vanligare problem genom att se flygbolag inom Europeiska unionen som ansvariga vid onormala situationer av det slag som beskrivits tidigare. Faktum är att de allt lägre biljettpriserna och det därmed ökande passagerarantalet – båda konsekvenser av avregleringen av lufttransporterna och utvecklingen på området under senare år – har inneburit att det allt oftare uppstår situationer där passagerarnas rättigheter kränks. Angående detta föreslås i betänkandet att resenärer vid överbokning, stora förseningar och inställda flygningar skall ersättas eller kompenseras för eventuella skador beroende på situationens art. I överenskommelsen ingår också att assistans skall kunna ges på flygplatsen eller hotellet beroende på var detta är lämpligast. Flygpassagerarnas rättigheter behöver stärkas, och det ansvariga utskottet godkände också den föredragandes förslag enhälligt.
Slutligen välkomnar jag Europeiska kommissionens avsikt att utsträcka dessa bestämmelser till att gälla även andra transportmedel, och betonar att grunden för denna förordning kommer att innebära ett skydd för rättigheterna för alla typer av passagerare. 

Bordes och Cauquil (GUE/NGL ),
   .– Ingen kan naturligtvis säga sig vara emot energihushållning och förnyelsebara energikällor. Då syftet med betänkandet är att främja något som kan ses som utveckling betonas också möjligheten att öppna området för konkurrens och att uppmuntra privata investerare.
Man gör detta för att få medlemsstaterna och de offentliga huvudmännen för eldistributionen att ta på sig extrakostnaderna för att förverkliga de nya tekniska lösningarna, och att fortsätta göra detta tills alla dessa kostnader läggs över på den privata sektorn om verksamheten blir lönsam från kapitalistisk synpunkt.
Vi är för utveckling, på detta liksom på andra områden, men vi lade ned våra röster. 
Queiró (UEN ),
   . – Det enkla faktum att syftet med denna rekommendation för andra behandlingen är att skapa förutsättningar för en verklig utveckling av kombinerad värme- och elproduktion, vilken förväntas leda till effektivare energianvändning och stabilare energileveranser, gjorde att jag gav mitt stöd till detta betänkande. Jag gjorde detta trots att jag inser att bindande målsättningar förmodligen kommer att antas för gemenskapen och medlemsstaterna och en snävare tidsram kommer att fastställas för införlivandet av det motsvarande direktivet, vilket kommer att innebära svårigheter för vissa medlemsstater. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – Jag välkomnar den ihärdighet som den föredragande (med utskottets enhälliga stöd) har visat genom att inbjuda rådet att delta i en konstruktiv och givande debatt, efter att ha sett ett stort antal av ändringarna i förstabehandlingen avslagna. Jag anser att denna debatt bör uppmuntras, speciellt i avsikt att genomföra en grundlig utvärdering av denna energilösning och ta med i beräkningen dess positiva effekter på miljön.
Denna andrabehandlingsrekommendation syftar i själva verket till att tillhandahålla hjälpmedlen för den faktiska utvecklingen av kraftvärme som förväntas att öka energieffektiviteten, med de därpå följande besparingarna, och att förbättra försörjningstryggheten. Dessa fördelar måste därför leda EU till att genomföra en utvärdering och till att ge särskilt stöd till denna verksamhet.
Utan nackdel för den mest exakta överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen, som situationen kräver, anser jag att vi kan göra en ansats till att sätta upp mer ambitiösa mål och ett lämpligare tidschema. Detta kan göras, som föreslagits här, genom att på ett konstruktivt sätt främja underlagen för samförstånd med rådet. 

Corbett (PSE ).
   – Herr talman! Som företrädare för den socialistiska gruppen vill jag meddela att vi stödde den resolution som antogs om regeringskonferensen, och vi ber det irländska ordförandeskapet att sätta fart. Detta är inte en fråga där vi har råd att vänta hur länge som helst. Vi måste blåsa nytt liv i regeringskonferensen.
Vi har inriktat oss på det irländska ordförandeskapet eftersom bollen för närvarande befinner sig på deras planhalva. Men vi kommer att återkomma till detta under det nya året och ingående granska de framsteg som görs. Om det enligt parlamentet – och i synnerhet enligt min egen grupp – inte har gjorts tillräckliga framsteg, kommer vi att sträva efter att anta ytterligare en resolution, en som klart och tydligt pekar ut både de initiativ som detta parlament skulle kunna ta i samverkan med nationella parlament och konsekvenserna för vårt eget parlamentariska arbete, för vi kan inte fortsätta som om ingenting hänt.
Regeringskonferensen måste avslutas. Vi behöver en konstitution för Europa. Vi kan inte bara lägga den i malpåse under månader och år framöver. Vi kan inte låtsas som om ingenting har hänt: vi måste lösa denna fråga. 
Dehousse (PSE ).
   – Herr talman! De valda socialisterna från den franska gemenskapen i Belgien och andra ledamöter har bett mig att rättfärdiga vår negativa röst.
Parlamentet hedrar sig inte genom att fortsätta att blint försvara ett konstitutionsutkast som inte på något sätt täpper till det demokratiska underskottet som, trots att det kritiserats i över tio år, är iögonfallande tydligt inom ett antal underskottsområden, först och främst den sociala aspekten och bristen på regler för euron. Inte heller hedrar parlamentet sig genom att, tvärt emot vad som bevisats, dölja det faktum att konventet har visat sig vara chockerande oförmöget att samla ihop ett bärkraftigt samförstånd. Inte heller gör det så genom att dölja kommissionens och dess ordförandes ansvar, vilka dolde sitt motstånd när samrådet ägde rum. Även om de hade valt att hålla tyst om Nicefördraget, hade det varit desto bättre att avslöja det senare.
Dessutom anser vi att parlamentet hellre skulle kritisera uppkomsten av ett europeiskt G6, vars klumpiga ingripande bara komplicerar en redan svår diskussion. Slutligen har vi, som andra, höga förhoppningar på det irländska ordförandeskapet, men vi tror att ett parlament skämmer ut sig självt genom att begära det omöjliga. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   . – Vi ledamöter av Europaparlamentet från det grekiska kommunistpartiet röstade emot resolutionen eftersom arbetstagarna, till skillnad från Europaparlamentet, inte har någon anledning att sörja över regeringskonferensens misslyckande med ”eurokonstitutionen”. Fastän misslyckandet huvudsakligen var resultatet av interna meningsskiljaktigheter om maktfördelningen, ger det objektivt sett nya möjligheter för EU:s gräsrötter att vidare reagera på det nya fördragets monstrositet.
För övrigt bekräftade regeringskonferensen i Bryssel återigen det grekiska kommunistpartiets bedömningar att diskussionen förs långt från gräsrötternas intressen, med tanke på att inte någon går emot vare sig införandet av nyliberalism, upphöjandet av EU till ställföreträdande polis jämte USA eller attacken på demokratiska rättigheter och friheter. 
Berthu (NI ),
   .– Den av parlamentet antagna resolutionen om resultaten från rådets möte i Bryssel och om det definitiva eller tillfälliga dödläget för den europeiska konstitutionen, ifrågasätter återigen regeringskonferensernas arbetsmetod och hyllar ”Europeiska konventets effektivitet”. Ändå måste det återigen nämnas att konventet föreslog en överstatlig konstitution via interna avtal från en kärntrupp av federalister, och att detta inte kan kallas för ”effektivitet” eftersom avtalet inte representerade vare sig alla medlemsstaters vilja eller, med all sannolikhet, befolkningarnas vilja.
Låt oss inte glömma det faktum att om det franska ordförandeskapet föredrog att låta förhandlingarna misslyckas på de vilseledande grunderna att ”inget avtal är bättre än ett dåligt avtal”, så gjorde det framför allt det av rädsla för att ställas inför en negativ folkomröstning. Detta trots översvämningen av propaganda och vinklade undersökningar som påstod, och som i dag fortfarande påstår, att folket hoppas på och ber för ett överstatligt EU.
Europaparlamentets resolution har emellertid rätt på en punkt. Det är överraskande att vi, en vecka efter rådets möte i Bryssel, fortfarande inte har lyckats med att fastställa just de synpunkter som regeringarna var överens om och de som de inte var överens om. 
Caudron (GUE/NGL ),
   . – I motsats till en majoritet av parlamentets ledamöter, kan jag inte beklaga Silvio Berlusconis och rådets misslyckande rörande regeringskonferensen och utkastet till en konstitution för Europa. Även om anledningarna till deras misslyckande inte överensstämmer med mina anledningar att förkasta det utkast som lades fram av Valéry Giscard d’Estaing, anser jag att den nuvarande krisen enbart är nyttig. Jag hoppas att den kommer att göra folk medvetna om att EU behöver ett nytt utkast och ny social inspiration från medborgarna för ett annorlunda Europa. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Av alla de större slutsatserna från toppmötet i Bryssel, känner jag att jag måste lyfta fram antagandet av EU:s försvarsstrategi och uttalandet om transatlantiska förbindelser, som parlamentet delar och välkomnar, men som vi förkastar.
Dessa två texter, kanske antagna i tron att regeringskonferensen skulle nå sin slutsats och vid en tidpunkt när USA uteslöt några av sina partner från ”verksamheten” i Irak, visar tydligt ambitionerna hos de styrkor som dominerar Europeiska unionen, nämligen stormakterna och storföretagen. Dokumenten är en vädjan till USA för ett åtagande i ett ”balanserat” partnerskap, som strävar efter gemensamt agerande och användandet av alla tänkbara medel, även militära medel. De visar EU:s beslutsamhet att befästa sina ställningar med avsikten att dela ambitionen att tillsammans med USA dominera världen. Den så kallade försvarsstrategin anger tonen när den konstaterar att den första försvarslinjen ofta måste vara placerad utomlands, att vi måste vara beredda på att förebygga kriser, att vi måste utveckla en strategisk kultur som främjar ett tidigt, snabbt och, om nödvändigt, kraftfullt ingripande, att vi måste kunna upprätthålla flera verksamheter samtidigt, och att EU och USA kan vara en supermakt i världen genom att samverka.
Detta är militarism när den är som bäst, och det är därför som vi röstade emot det. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Misslyckandet vid toppmötet i Bryssel med hänsyn till resultatet av regeringskonferensen var positivt. Emellertid är det djupt beklagligt att parlamentet inte har lärt sin läxa och fortsätter att stödja den så kallade Europeiska konstitutionen med denna resolution som sponsrats av högern, socialdemokraterna och de gröna. Faktum är att denna gång var motsättningarna som omger maktuppdelningen bland de ”stora” länderna mer uppenbara i regeringskonferensen. De ledde till att det avtal som försökte påtvinga ett antidemokratiskt, nyliberalt och militärt projekt kollapsade i ett sammanhang där inbördes rivaliteter mellan imperialisterna, speciellt med USA, inte är okända.
Under tiden, eftersom det fortfarande är för tidigt att avgöra hur och när processen återupptas, vinner utpressningen om den kommande budgetplanen styrka med sex länder som begär ett oacceptabelt årligt tak på en procent av gemenskapens BNI. För vår del fortsätter vi med att, vilket behövs, avslöja de verkliga syftena och farorna som denna oacceptabla ”Europeiska konstitution” innebär, och som har allvarliga konsekvenser för arbetstagarna och för Portugal. Vi fortsätter vår kamp för ett Europa bestående av samarbetande, oberoende och likvärdiga stater. Ett Europa vars mål är att förbättra levnadsstandarden för arbetstagare och för befolkningar, samt fred och solidaritet med alla människor på jorden. En väg som på ett förtjänstfullt sätt tjänar Portugals intressen. 
Krivine och Vachetta (GUE/NGL ),
   .– Regeringskonferensen slutade i ett dödläge för konstitutionen. Men vem klagar över att ett avtal över en text som konstitutionaliserar liberalism och militarism saknas? Absolut inte Europas medborgare som konventet från allra första början uteslöt från processen att upprätta en konstitution. Absolut inte de samhällsorganisationer och fackförbund som har manipulerats från början av EU-byråkraterna för att slutligen försumma att ta med i beräkningen sina tillägg till sociala och demokratiska rättigheter. Dödläget från regeringskonferensen är inte ett resultat av skilda åsikter om EU-projektet, utan av en skumraskaffär med omröstningar med kvalificerad majoritet.
Detta är obegripligt och ynkligt! Det som behövs är en komplett uppgörelse med det förflutna. Det politiska EU är under uppbyggnad, men detta kan inte göras utan och emot medborgarna. Vi måste börja med att omdefiniera EU-projektet, som kan bryta sig loss från marknadens påbud. Detta EU skulle vara socialt och demokratiskt sett mer fördelaktigt. Prioritet skulle ges till demokrati, sociala rättigheter, offentlig verksamhet och till fred. Det är detta andra EU som vi lade fram vid det europeiska socialdemokratiska forumet i Paris. Det är på grund av att vi är för ett sådant EU som vi förkastar denna gemensamma resolution, framlagd av de konservativa, de liberala, socialdemokraterna och av de gröna. 
Pasqua (UEN ),
   . – Skulle någon på allvar ha kunnat föreställa sig att Europeiska rådet skulle ha accepterat, utan några ändringsförslag såsom parlamentets förordningar kräver, den av konventet förberedda ”Europeiska konstitutionen”? Säkert inte.
Förblindade av sina utopiska drömmar från en svunnen tid, har federalisterna totalt misslyckats med att se till sitt eget förflutna. Värdiga efterträdare till den bedrövlige Lysenko, ser de sig till och med omkring efter tänkbara syndabockar som kan bära skulden för deras misslyckande med att bryta regeringskonferensens dödläge. Som visats av de första vedergällningarna mot budgetens förmånstagare, vill de rasande ledamöterna av konventet nu att huvuden skall rulla!
Varken det italienska ordförandeskapet eller attityden hos vissa länder, som tappert försvarade sina intressen, kan beskyllas för detta fiasko. Det var helt enkelt resultatet av detta konvent och dess märkliga konstitution!
Detta projekt var dömt från början eftersom det skiljer sig fullständigt sig från EU:s politiska verklighet, som i grund och botten förblir definierad av förekomsten av människor och nationer. Genom att förkasta maktomfördelningen, baserad på den federala modellen, har Spanien och Polen gjort EU en stor tjänst. Dessa två länder har slutligen med hög röst sagt vad flera andra i sitt stilla sinne har tänkt, nämligen att Jean Monnets gamla Europa, ärvt från fördelningen vid Jalta, nu inte längre är giltigt.
Queiró (UEN ),
   . – Alla involverade är medvetna om de ståndpunkter som jag offentligt har haft angående utkastets revisionsprocess, om konventets arbete och om den legala och politiska omfattningen av slutsatserna från regeringskonferensen. De är vederbörligen uttryckta i detta resolutionsutkast och även i det resolutionsutkast som min egen grupp lade fram vid stats- och regeringschefernas toppmöte under regeringskonferensen. De är å andra sidan samma anledningar som fick mig att motsätta mig kompromissresolutionen som mittenpartierna i detta parlament lade fram om samma ämne. I själva verket anser jag fortfarande att Europeiska unionen är en union av stater, och att det är hos dem som ansvaret för att fatta det slutgiltiga beslutet angående denna fråga ligger. Det är inte parlamentets arbete att pröva sätt för politisk påtryckning som kanske kan påskynda bifallet till ett otillfredsställande avtal. Inte heller är det parlamentets arbete att tillåta yttrandet av förklädda hot om uppkomsten av ett Europa med olika hastigheter, och som återigen inför onödiga spänningar i en process som kräver mognad, ansvar och sunt förnuft i de svåra handlingsprogram som skall antas. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . – En majoritet av detta parlament kommer tyvärr inte att lära sig något. Genom att envist vägra att inse verkligheten, skapar det kriser som ingen bland folket egentligen märker och, genom att marknadsföra en illusion, leder det till besvikelse och frustration.
Det var inte regeringskonferensens metod som misslyckades och konventet som lyckades. Det var precis tvärtom. Konventets metod visade dess begränsningar och dess fundamentala osanning: det myckna skroderandet över ett ”samförstånd” som aldrig existerade.
Det är ett allvarligt misstag att kräva att det irländska ordförandeskapet nu skall agera med den brådska som orsakade oredan i Bryssel. Vi behöver tid och måste göra en lugn och djupgående omprövning så att vi inte begår samma misstag igen eller går mot ytterligare ett fiasko.
Hela året har jag citerat en mening från den berömda Schumandeklarationen: ”Ett enat Europa kan inte bli verklighet på en enda gång och inte heller genom en helhetslösning. Det kommer att bygga på konkreta resultat, varigenom man först skapar en verklig solidaritet.” Detta är vad som har hänt. Konstitutionen antogs inte eftersom Europa ”inte kan bli verklighet på en enda gång och inte heller genom en helhetslösning”, men det viktiga initiativet för tillväxt lanserades eftersom Europa ”kommer att bygga på konkreta resultat, varigenom man först skapar en verklig solidaritet”. Det var Robert Schumans grundläggande anda som blåste genom toppmötet i Bryssel.
Jag röstade emot betänkandet. Emellertid stöder jag den paragraf som försöker att klargöra avtalspunkterna.
Saint-Josse (EDD ),
   . – Giscardutkastet verkar ha kört fast efter att ha lagts fram inför stats – och regeringscheferna. CPNT-delegationen (jakt, fiske, natur och traditioner) från Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa (EDD), hoppas att tiden är inne för att sätta människor och demokrati först. Resultatet av Europeiska rådets möte i Bryssel var kraftigt påverkat av de kommande valen och det intensiva tryck för folkomröstningar som tynger konstitutionsutkastet.
Vare sig detta var ett beräknat steg eller en plötslig snilleblixt från våra statschefer, kan vår delegation känna sig nöjd över att vissheter har blivit utmanade med risk att bli tillbakavisade av folket i flera länder. Ett sådant avslag skulle inte begränsas till frågan om röstviktning för Spanien och Polen, utan skulle även ha skakat om projektets grundvalar. Som CPNT påminde parlamentet vid inledningen av diskussionerna, har varken Giscard d’Estaings utkast eller massor med hoplappande i sista minuten kunnat åstadkomma sunda handlingsprogram baserade på demokratiska principer. Tiden är inne för att börja om och få EU-projektet tillbaka på rätt spår. Europeiska rådets möte den 12 december 2003 fick slut på en lång period av kringdrivande. De kommande sex månaderna utgör en möjlighet för oss att noga lyssna till medborgarna. CPNT-delegationen från EDD-gruppen delar därför inte majoritetens åsikt och förkastar med bestämdhet den gemensamma resolutionen. 
Van den Berg (PSE ),
   .– Regeringscheferna har misslyckats. Vi i detta Europaparlament kräver nu att det irländska ordförandeskapet skall lägga fram en konkret handlingsplan i januari 2004 för att slutföra konstitutionen före maj 2004. Jag vill i detta stadium säga att om så inte sker, kommer vidare utvidgning, utöver de tio, inte att komma i fråga innan en konstitution är på plats. Budgetplanen kommer att granskas ytterst kritiskt och lagstiftningen (efter en förstabehandling), kommer att möta starka protester. Detta parlament vill inte ha , även om vi måste uppmana konventet, de nationella parlamenten och Europaparlamentet att hjälpa varandra med att vidta åtgärder. Därför vill jag uppmana allmänheten att stödja ”sin” konstitution och utöva påtryckningar mot sina regeringar. 

Bordes och Cauquil (GUE/NGL ),
   .– Vi röstade emot texten och ändringsförslagen som helhet. Faktum är att vi är emot alla former av vägtullar eftersom det är liktydigt med ekonomisk diskriminering och endast tjänar som en lönande syssla för de inblandade företagen och för giganterna i den privata och offentliga byggnadsindustrin. 
Esclopé (EDD ),
   .– Jag röstade emot Sommerbetänkandet eftersom förslaget att införa ett europeiskt elektroniskt vägtullssystem går för långt. Syftet, som lagts fram i vitboken, att bekämpa trafikstockningar på landsvägarna kan uppnås på andra sätt. Europeiska elektroniska vägtullsystem har inte prioritet inom detta område. Det vore till exempel förnuftigare att reducera tung transporttrafik och att uppmuntra järnvägstransport.
Det skulle leda till oproportionerliga kostnader för medlemsstaterna att anpassa sina respektive infrastrukturer för att införa ett sådant system. Kostnader som trafikanterna återigen skulle få bära. Nuvarande system för vägtullar fungerar förhållandevis bra och det finns inget brådskande behov av att införa ett sådant system.
I subsidiaritetsprincipens namn, bör beslutet att välja ett sådant system och den lämpliga tekniken, överlåtas till de enskilda medlemsstaterna. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Vi samtycker till det ställningstagande som önskar att senarelägga utformningen av ett europeiskt elektroniskt vägtullsystem till den 1 januari 2007 och som rekommenderar att direktivets mål skall vara att säkerställa en allmän samordningsförmåga mellan de olika systemen. Den 31 december 2009 skall kommissionen lägga fram en studie på utbredningen av och samordningsförmågan mellan de olika teknikerna samt en lönsamhetsanalys. Med denna utgångspunkt kan kommissionen sedan föreslå en omställningsstrategi.
Kommissionens syfte med att lägga fram detta förslag, är att utforma ett europeiskt system för elektroniska vägtullar för hela vägtullsystemet, eftersom förekomsten av olika och inbördes oförenliga nationella vägtullsystem skapar problem för internationell trafik. I synnerhet för tunga transportfordon som måste ha flera olika kontrakt och olika instrumentlådor, och för det vederbörliga fungerandet av en inre marknad. Kort sagt, målet är ett kontrakt per kund, en instrumentlåda per fordon.
Kommissionen försöker emellertid att påtvinga ett ännu obeprövat system. Även andra aspekter är fortfarande olösta, som till exempel processen med överföringen av vägtullar upptagna i en medlemsstat på ett kontrakt som har upprättats i en annan. Kommissionen försöker att få aktörerna att garanterna samordningsförmåga 2005 på grundval av tre tekniska lösningar och därefter anta ett enda system. Detta är ett ställningstagande som vi förkastar. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – När man nyligen övergav flera hundra år gamla vägtullsystem ansågs det som en modernisering som var nödvändig i den fria rörlighetens namn. Sedan dess har vägnätet vuxit enormt. Anläggnings- och underhållskostnader av allt bredare, korsningsfria vägar blir alltför oöverstigliga för att man skall kunna betala dem med skattemedel utan att kraftigt höja skatten eller skära ned på andra statliga åtgärder. Utan vägtullar har bilföraren stora fördelar, jämfört med den som åker tåg, och godstransporter som inte är miljövänliga behandlas fördelaktigt på vägarna. Detta resulterar i att de gamla vägtullarna ändå återinförs, tillsammans med ny elektronisk teknik. Kommissionen har skapat intrycket att man vill använda detta tulluttag som ett sätt att öka EU:s inblandning och för att främja EU-projekt. Handlar detta om att inrätta en central tullenhet, som främjar ny teknik på bekostnad av befintlig teknik och för att hitta nya motiv för Galileo, ett prestigefyllt projekt som frossar i pengar? Eller handlar det om att få bort irritationen över långa väntetider för att betala avgifter, om att behöva belamra alla bilar med utrustning för elektronisk registrering och om att hela tiden tvingas betala räkningar från olika medlemsstater? En majoritet i utskottet för regionalpolitik, transport och turism har ändrat tonfallet i förslaget från inblandning till praktiska lösningar. Jag stöder denna ändring. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag instämmer i stort sett med Europeiska kommissionens förslag.
Om det finns ett kapitel där Portugal verkligen har gjort framsteg i EU-frågor så är det kapitlet om att effektivisera tullavgifterna genom att införa (den gröna vägen), som har visat sig vara det mest effektiva, praktiska och lämpliga systemet i Europa. 
Om tullavgifterna effektiviseras i hela Europeiska unionen kommer det definitivt att göra livet enklare för EU:s medborgare, särskilt för yrkestransportörerna, och det innebär också ett avgörande steg i riktning mot att fördjupa den inre marknaden. 
Jag höll fullständigt med de idéer som lagts fram av föredraganden – utan förutfattade meningar om konceptet med driftskompatibilitet, som rekommenderas och stöds – att man inte får bortse från överensstämmelsen med subsidiaritetsprincipen när det gäller varje lands tekniska val, vilket skulle få oundvikliga ekonomiska konsekvenser.
Jag håller också med rekommendationerna om att vara försiktiga när det gäller att gemensamt anta ny teknik – denna teknik måste verkligen finnas och ha ett bevisat värde för användarna samt att det är nödvändigt att införandet av tekniken inte snedvrider marknadsreglerna och genomförandet av dem. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag röstade för förslaget att förlänga förordningen i fråga.
Jag instämmer i föredragandens bedömning av Europeiska kommissionens förslag. Jag välkomnar särskilt idén att utvidga förordningen till att omfatta lokala organisationer i utvecklingsländer, exempelvis kulturorganisationer, politiska stiftelser, mediesammanslutningar, konsumentorganisationer, universitet och till och med kommunala myndigheter. Dessa är vad vi kallar samhällets livsnerv och de måste därför vara huvudansvariga för utvecklingsprocessen i sina länder, regioner, städer och samhällen. Av den anledningen och i linje med sina historiska åtaganden måste EU främja och stödja denna form av decentraliserat samarbete.
Kanske skulle vi också överväga en gradvis ökning av denna samarbetsform som, om den omfattas av rigorösa kvalitetskontroller vid genomförandet, skulle kunna bli en föredragen form av samarbets- och utvecklingsstöd.
Jag beklagar den trångsynthet som några inom vänstern visat prov på när de begärt att ordet ”kyrkor” skulle ersättas med ”filosofiska eller religiösa organisationer”, vilket i anslutning till de aktuella debatterna om texten i fördraget absolut inte har en neutral innebörd. Jag röstade därför för ändringsförslag 10 som rättar till denna punkt, och jag är glad att det antogs i kammaren med stor majoritet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Vi välkomnar innehållet i betänkandet där man försöker främja jämställdhet mellan könen i utvecklingssamarbetet, och vi röstade därför för det.
Den breda målsättning som slagits fast för Europeiska unionens politik för utvecklingssamarbete är att bekämpa fattigdom och så småningom utrota den. För att effektivt bekämpa fattigdom krävs emellertid större praktiskt stöd, och annan politik för samarbete och rättvis handel måste också främjas. Vi måste även kämpa för lika rättigheter för män och kvinnor och för att kvinnor skall spela en större roll inom politiken.
Vid den fjärde världskvinnokonferensen, som hölls i Peking 1995, upprättades för första gången en tydlig dagordning om att främja lika rättigheter för kvinnor och män. Inom Europeiska unionen ledde detta till rådets förordning (EG) nr 2836/98 om genusfrågornas integrering med utvecklingssamarbetet. År 2001 godkändes ett handlingsprogram om att införliva jämställdhet mellan könen i gemenskapens utvecklingssamarbete, men programmet löper ut 2006. Detta fungerar som en rättslig grund för budgetpost B7-6220 (21.2.06) – ”Integrering av genusfrågor i utvecklingssamarbetet”. Det löper ut den 31 december 2003 och måste ersättas av detta förslag, som kommissionen varit mycket sen med att lägga fram. 
Marques (PPE-DE ),
   .– Jag gratulerar Olga Zrihen till det utmärkta betänkande hon utarbetat om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om främjande av jämställdhet mellan könen i utvecklingssamarbetet, och jag stöder helt ändringsförslagen.
I detta sammanhang vill jag uttrycka mitt särskilda stöd till upprättandet av en förordningstext som inte innehåller en fullständig förteckning över projekt som skall stödjas och som propagerar för att man skall inleda åtgärder som främjar jämställdhet inom utvecklingssamarbetet.
Jag vill också betona hur viktigt det är att stödja insamling och spridning av statistik på detta område, för om inte statistiken samlas in korrekt undermineras hela processen med att analysera den och om den inte sprids korrekt kommer samhället inte att få någon fullständig bild av situationen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– De viktigaste aspekterna av utvecklingssamarbetet är att finansiera åtgärder för att bekämpa fattigdom och sjukdom och att finna lösningar på utbildningsproblemen, och samtidigt att upprätta en kultur för att garantera grundläggande mänskliga rättigheter.
Jag är helt och fullt för att anta åtgärder som skulle kunna bidra till att uppnå målsättningarna med att hjälpa de fattigaste i samhället, och eftersom jag tror att föredragandens förslag skulle kunna bidra till att uppnå dessa målsättningar stödde jag betänkandet.
Jag måste emellertid uttrycka viss oro över att vissa frågor kanske inte har beaktats tillräckligt.
För det första måste vi komma ihåg de skrämmande skillnaderna mellan den verklighet man ställs inför i utvecklingsländerna och situationen i våra egna länder. I samhällen där den viktigaste kampen gäller överlevnad får vi inte försvaga denna grundläggande målsättning på något sätt. Vi måste också tydligt fastställa vad vi menar med ”sexuell och reproduktiv hälsa” för att vara säkra på att innebörden bakom denna rimliga angelägenhet inte förvanskas och omvandlas till ett typexempel för att utveckla internationella program för att främja abort, vilket jag skulle vara tvungen att förkasta helt och hållet. Det måste alltid klarläggas att ”sexuell och reproduktiv hälsa” innebär att förebygga sexuellt överförbara sjukdomar, inbegripet hiv/aids, och att erbjuda kvinnor anständiga förhållanden när det gäller graviditet, barnafödande och vård efter födseln. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Det femte fiskeprotokollet mellan Europeiska gemenskapen och Elfenbenskusten löpte ut den 30 juni. Med detta förslag försöker kommissionen att förlänga det nuvarande protokollet med ytterligare ett år, vilket vi kan stödja.
Jag instämmer emellertid i föredragandens uppfattning att kommissionen måste samråda med Europaparlamentet i stället för att ställa oss inför fullbordat faktum, och en försening på mer än tre månader är fullständigt oförsvarligt. En förlängning av protokollet kommer att ge fiskemöjligheter för 71 fartyg i gemenskapens flotta, särskilt tonfiskefartyg inbegripet fem portugisiska fartyg för fiske med flytlinor, och även erbjuda tillräcklig tid för att förhandla om att förnya överenskommelsen.
Överenskommelsen har varit ömsesidigt fördelaktig och visar tydligt på betydelsen av internationella fiskeriöverenskommelser, inte bara för gemenskapsflottorna utan även för den lokala utvecklingen. Även om tonfiskfisket de senaste åren legat något under referensmängden, överskrider fångstvärdet kostnaden för protokollet, vilket har varit ekonomiskt fördelaktigt för gemenskapen. Överenskommelsen har också bidragit till den lokala utvecklingen. Hamnen i Abidjan är den främsta tonfiskbasen i Västafrika, och den fisk som lossas där innebär ett stöd för beredningsindustrin. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – Vartefter fiskbristen i europeiska hav förvärras blir det attraktivt att sluta avtal med tidigare europeiska kolonier i Afrika. EU betalar dessa fattiga länder för att ge moderna europeiska fiskefartyg möjligheten att avlägsna stora kvantiteter fisk från de angränsande haven. Även om detta är en välkommen inkomstkälla för dessa länder på kort sikt är det inte någon lösning på längre sikt, och det förhindrar utvecklingen av en lokal modern fiskeindustri. När dessa länder väl kan starta en sådan form av fiske kommer också dessa hav att bli utfiskade av långväga fiskare.
Helt bortsett från min allmänna kritik mot sådana nykoloniala fiskeöverenskommelser har jag i detta fall också en annan invändning. Elfenbenskusten, som var ett relativt rikt land tack vare kakaoexporten, har under tiden trasats sönder av ett inbördeskrig. Fientligheterna mellan etniska grupper gör att vi knappast kan förvänta oss att man kommer att ansluta sig till en fredsöverenskommelse. Återförening och en regering som kan hantera makten effektivt är osannolika framtidsutsikter. Liksom i andra krigssituationer gör detta att det blir möjligt att plundra fiskbestånden i kustvattnen i större utsträckning än vad man kommit överens om. Jag stöder därför ändringsförslaget att skjuta upp överenskommelsen till dess att inbördeskriget är över. Om detta ändringsförslag avvisas kommer jag att rösta emot betänkandet. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Det är viktigt att vi bibehåller denna fiskeöverenskommelse, inte bara för att den är viktig för de fiskeflottor som arbetar under den utan också som ett tecken på Europeiska unionens förtroende för Elfenbenskustens förfarande för att åstadkomma en politiskt stabil situation. Kommissionens förslag innehåller en begäran om att förlänga överenskommelsen om fiskeförbindelser mellan Europeiska unionen och Elfenbenskusten under ett år, mellan den 1 juli 2003 och den 30 juni 2004 enligt bestämmelserna i det gällande protokollet, med tanke på både ekonomisk kompensation och fiskerimöjligheter.
Förlängningen skulle göra det möjligt för skeppsredarna att bedriva sin verksamhet utan avbrott och kommissionen skulle få mer tid till att förhandla och förnya överenskommelsen.
Jag stöder föredragandens rekommendation till kommissionen om att vara konsekvent vid bedömningen av resursernas tillstånd, och av gemenskapsflottornas verkliga verksamhetsnivå, för att undvika att göra eftergifter som redarna egentligen inte behöver. Jag uppmanar också kommissionen att hädanefter vara punktlig när det gäller att lägga fram förslag och önskemål som parlamentet skall anta. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   . – Toppmötet i Bryssel erbjöd inget nytt jämfört med tidigare toppmöten vad gäller beslutens antigräsrotskaraktär. Vi vill särskilt nämna det nya steget i riktning mot att tygla USA:s imperialistiska planer genom den text som antagits om transatlantiska ståndpunkter, den fortsatta behandlingen av den aggressiva ”säkerhetspolitiken” i det andra Solanadokumentet, som förbättrats och bearbetats i jämförelse med det som lades fram i Thessaloniki, och beredvilligheten att sända ”Europaarmén” till Bosnien-Hercegovina. För femtioelfte gången gratulerar de den turkiska regeringen till dess ”reformer” och upprepar önskelistan över de Cypernproblem som måste lösas, utan att våga stänga anslutningsdörren för Turkiet om detta inte sker.
Vi kan också notera att angreppet på demokratiska rättigheter har ökat, genom det polisiära och rättsliga samarbetet, den gemensamma förvaltningen av gränserna och bekräftelsen och specialiseringen av beslutet från Thessaloniki om att införa biometriska uppgifter i passen. På näringslivsområdet bekräftar de sin gåva till monopolen i form av de transeuropeiska näten och lovar att förbättra konkurrenskraften, öka reformer som är negativa för arbetskraften och öka företagens och arbetstagarnas ”anpassningsförmåga”.
Även om man i Europaparlamentets resolution stammar fram ett fåtal reservationer när det gäller biometriska uppgifter, välkomnas rådets beslut fullständigt, och man går till och med så långt som till att uttrycka sitt beklagande över att de flesta medlemsstater har misslyckats med att införliva den ”europeiska arresteringsordern” i sin nationella lagstiftning. Det är av dessa skäl som vi röstat emot den. 
Berthu (NI ),
   . – Europeiska rådets möte i Bryssel den 12–13 december avslutade det sista fullständiga ordförandeskapet före Europavalen, och var också början på ett ”terminsslut” för parlamentet och kommissionen.
Denna terminsslutsperiod förefaller kännetecknas av att institutionerna lamslås av blockeringen av utkastet till konstitution – se min röstförklaring om resultatet från toppmötet – och av det faktum att kommissionen, som skakats av flera på varandra följande skandaler, har misslyckats med att återupprätta kontrollen – se min röstförklaring om kommissionens arbetsplan för 2004. Det fanns också två mycket avslöjande slutsatser från rådet i Bryssel.
För det första beslutet att avisera ett ”quickstart”-program för stora arbeten, utan att klargöra hur detta skulle finansieras. För det andra oron i medlemsstaterna som orsakas av den nästan totala bristen på uppföljning av Lissabonstrategin, vilken ursprungligen var avsedd att göra den europeiska ekonomin mer konkurrenskraftig.
Man får ett intryck av ett europeiskt system som går på tomgång, där medlemsstaterna inte längre syftar till något annat än rubriker. Är detta inte ett oundvikligt bakslag; konsekvensen av en okontrollerbar strävan efter att göra allt och dominera allt? 
Queiró (UEN ),
   .– Alla inblandade är medvetna om de ståndpunkter jag offentligt har förespråkat när det gäller att se över fördragen, arbetet med konventet och den rättsliga och politiska omfattningen av de slutsatser som uppnåtts av regeringskonferensen. Dessa ståndpunkter har vederbörligen uttryckts i förslaget till resolution som lades fram av min grupp vid stats- och regeringschefernas toppmöte, vilket ägde rum under regeringskonferensen. Det är emellertid just dessa anledningar som gjorde att jag motsatte mig kompromissresolutionen från de största partierna här i parlamentet. Jag tror verkligen fortfarande att Europeiska unionen är en union av stater, att det är dessa stater som måste fatta de slutgiltiga besluten på området och att Europaparlamentet inte har rätt att utöva något slag av politiska påtryckningar som skulle kunna påskynda godkännandet av en otillfredsställande överenskommelse, eller tillåta förtäckta hot om att vi snarast behöver ett Europa med flera hastigheter, vilket ännu en gång medför onödiga spänningar i en process som kräver mognad, ansvar och känslighet i de svåra och känsliga politiska beslut som måste fattas. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Även om jag röstade för detta dokument vill jag betona att Europeiska rådets möte i Bryssel nyligen inte var något misslyckande. Det var en framgång, faktiskt en dubbel framgång: ingen överenskommelse nåddes om den obetänksamma konstitutionella fantasin, och man introducerade också tillväxtinitiativet. År 2010 kommer vi att ha åstadkommit investeringar värda flera miljoner euro i projekt för verklig harmonisering, sammanhållning och tillväxt: Transeuropeiska nät (transport, telekommunikation och energi) liksom innovation, forskning och utveckling. Detta är vad integrationen av EU egentligen handlar om!
Såsom jag konstaterade i en annan röstförklaring om regeringskonferensen kan man i detta dubbla beslut upptäcka influensen av Robert Schumans grundande idéer: ”Ett enat Europa kan inte bli verklighet på en enda gång och inte heller genom en helhetslösning. Det kommer att bygga på konkreta resultat, varigenom man först skapar en verklig solidaritet.”
Av just den anledningen är det ytterst beklagligt – och något som vi bestämt måste protestera mot – att Tyskland och Frankrike efter toppmötet i Bryssel – det är alltid samma länder! – tyvärr denna gång i sällskap med Förenade kungariket, Sverige, Nederländerna och Österrike, har utövat oacceptabla påtryckningar för att begränsa EU:s budget för 2004 till 1 procent av BNP. Denna inställning bortser från all nuvarande utveckling, skadar Europa och sliter sönder det. Dessutom förråder den Schuman och den europeiska andan.
Jag välkomnar också införlivandet av punkt 49 om Kuba och Oswaldo Payá, vilket var resultatet av mitt förslag i den ursprungliga UEN-texten. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Jag vill uttrycka min tillfredsställelse över att PSE-gruppens ändringsförslag 5 röstades ned (229 röster mot 209 och 22 som avstod), där det riktades kritik mot att det italienska ordförandeskapet inte hade verkat för att det sjätte ramprogrammet för forskning antagits avseende forskning på embryonala stamceller.
I medlemsstater som Tyskland, Österrike, Portugal och Irland är det olagligt, i Irlands fall till och med ett brott mot grundlagen, att bedriva forskning på mänskliga embryon. Därför är det synnerligen positivt, och i den sunda Europatankens anda, att Europaparlamentets majoritet visar respekt för dessa länders lagstiftning och inte tvingar deras skattebetalare att finansiera en olaglig verksamhet.
Det italienska ordförandeskapets insats i rådet på denna punkt kan därför inte kritiseras, såsom PSE-gruppen försökte, utan tvärtom ses som respektingivande och berömligt. 

Bordes och Cauquil (GUE/NGL ),
   .– Denna gemensamma resolution innehåller många hycklande ”fina uttalanden” om mänskliga rättigheter, och stormakternas vanliga diplomatiska/kommersiella cynism.
Respekterar Kina de mänskliga rättigheterna? Nej, naturligtvis inte, precis som dussintals länder och förfärliga diktaturer, till vilka EU har sålt och fortsätter att sälja vapen som de kan förtrycka sina medborgare eller angripa sina grannländer med, och fylla kassaskrinen hos vapenhandlarna i väst.
Från Saddam Husseins Irak – som beväpnats av Frankrike, Förenade kungariket, Tyskland, Ryssland och USA – till Israel, via diktaturer i Latinamerika, Asien, Afrika och på andra håll, har aldrig något embargo stoppat vapenhandlarna, inbegripet dem här i Europa. De har ännu större möjligheter att kringgå sådana embargon – i Kina såväl som i andra länder – eftersom de europeiska regeringarna fungerar som deras medbrottslingar. 

Berthu (NI ),
   . – Jag stöder helt och fullt slutsatserna i Graefe zu Baringdorfbetänkandet och de som min kollega Dominique FC Souchet gjorde i sitt anförande i går om samexistensen mellan genmodifierade och icke genmodifierade grödor. Detta är ett stort problem som vi inte får ta lätt på genom att omedelbart ge tillstånd för odling och försäljning av genmodifierade grödor, så som kommissionen vill.
Vi måste först undersöka hur stor påverkan kan komma att bli på traditionella grödor, som åtminstone 70 procent av konsumenterna vill ha kvar. När det finns risk för en påverkan måste man införa kloka regler om samexistens och de företag som får tillstånd skall bära ansvaret och kostnaderna för att införa genmodifierade grödor. Slutligen måste det finnas ekonomiska garantier för att täcka detta ansvar. 
Hittills är inget av detta klargjort. Det är därför förskräckande att se att kommissionen är beredd att dela ut tillstånd, och använder subsidiaritetsprincipen som en förevändning för att överlåta den näst intill omöjliga uppgiften att skapa regler för samexistens till medlemsstaterna, samtidigt som samma stater inte har rätt att förklara vissa områden för GMO-fria (kommissionens beslut av den 2 september 2003 mot Österrike). Denna fråga har behandlats med ett oacceptabelt förakt för medborgarna. 
Bordes och Cauquil (GUE/NGL ),
   .– Föredraganden föreslår att traditionella och genmodifierade grödor noggrant hålls i sär. Han har helt klart ett starkt personligt intresse av det, eftersom han själv är en ”ekologisk” lantbrukare. 
Den åtskillnad han föreslår har åtminstone den fördelen att konsumenten själv får välja. Det finns ingen anledning att dela hans skeptiska inställning till forskning, som går ut på att lägga orden i forskningens mun för att godkänna en åtskillnad som gör att en åker kan avsättas för experimentell odling och verifikation inom området genmodifierade grödor, allt medan försiktighet iakttas så att inte produktionsleden blandas. 
Det handlar om försiktighetsprincipen, inte i första hand med hänsyn till forskarna, utan till stora penningstarka företag, i detta särskilda fall utsädesproducenterna och livsmedelsjättarna inom jordbruksprodukter, för vilka vetenskapliga framsteg innebär en ökning av vinsterna. Där profiten styr finns det med andra ord alltid risk för att oansvarighet får övertaget, med katastrofala följder för människor och natur. 
Souchet (NI ),
   .– Jag är glad att parlamentet mottog Graefe zu Baringdorfbetänkandet på ett så positivt sätt, men jag är förvånad över hur ledamöterna röstade, särskilt då de franska ledamöterna, nämligen för att låta sprida nya arter av genmodifierade grödor, innan det finns några lagar om samexistens. Ja, målet för utsädesproducenterna, som har investerat ansenliga summor till forskning och utveckling av genmodifierade grödor, är naturligtvis att få så stor avkastning för sina investeringar så fort som möjligt. De försöker förstås att få det att verka som en sanning att en ny generation utsäde obevekligen kommer att spridas och ta över efter det utsäde som har förbättrats utan genmodifiering, som om det var likadant som när maskiner tog över det arbete som djuren förut utförde. Ett sådant steg mot en standardisering av utsäde, genmodifierat och enhetligt, och motsvarande försvinnande av det traditionella och ekologiska jordbruket skulle undergräva både den kulturella mångfalden i Europa och de speciella egenskaper som produkterna har. Kampen för mångfald inom jordbruket och för en effektiv och livskraftig jordbrukssektor är därför en mycket viktig del av kampen för kulturell mångfald. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE ),
   .– Vi moderater motsätter oss en utveckling där Europaparlamentet har synpunkter på hur allvarliga sjukdomar skall behandlas i medlemsländerna. Sjukvårdspolitiken ligger inte inom EU:s kompetens. Vi uppmanar ledamöterna i utskottet för framställningar att fokusera på ärenden som ligger inom EU:s kompetensområde.
Subsidiaritetsprincipen skall respekteras fullt ut. Ytterst skall den sjuke och dennes anhöriga ha ett stort inflytande över val av vårdalternativ och vårdgivare. Det slutliga ansvaret för insatt vård och behandling har behandlingsgivaren, men denne skall vägleda den sjuke och förelägga de alternativ som är möjliga. Den sjukes rättigheter och inflytande kan därtill förstärkas, om denne har möjligheten att byta vårdgivare om relationen eller förtroendet inte är fullgott. Denna väg för att garantera den sjuke optimal vård och behandling står i motsatsställning till en inblandning av Europaparlamentet i enskilda vårdfrågor. 
Queiró (UEN ),
   .– På grund av ett klagomål till utskottet för framställningar om de skillnader som finns i behandlingen av personer som fått diagnosen multipel skleros i Europeiska unionens medlemsstater, har Europaparlamentet i dag uppmanat kommissionen att inleda en diskussion om de frågor som väckts i detta betänkande vid ett kommande möte med Europeiska unionens hälsoministrar, för att ta fram ”Riktlinjer för bästa praxis” som skall följas i alla medlemsstaterna och där vikt skall läggas vid internationellt samarbete inom forskningen på detta område för att bekämpa denna sjukdom. 
Ett annat mycket intressant påpekande som gjordes av föredraganden handlade om den psykiska behandlingen vid multipel skleros, en sjukdom som, eftersom den i regel drabbar unga personer i det som normalt är deras mest aktiva tid i livet, gör att de går en osäker framtid till mötes, både ur social och ur yrkesmässig synvinkel. 
Jag är för betänkandet och ger det min förbehållslösa röst, av de skäl jag just har angett och eftersom jag anser att detta är en sjukdom som borde få mer uppmärksamhet av de statliga myndigheterna, som måste visa en vilja att söka effektiva lösningar på de drabbades problem. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag fick också ett beklämmande svar från Europeiska kommissionen rörande den känsliga hälsofrågan, när jag hörde mig för om möjligheten att införa en europeisk stadga om barn på sjukhus. 
Detta är en knivig fråga. Subsidiaritetsprincipen kan bara ifrågasättas genom en ändring av fördragen. Alla eventuella utökningar av sociala skyldigheter som Europeiska unionen vill lägga på medlemsstaterna måste motsvaras av ökade gemenskapsresurser, vilket ger upphov till frågor och problem som är långt ifrån lättlösta och som är ganska allvarliga.
Europeiska unionen måste följaktligen ta fram lämpliga metoder för ett bättre skydd av de svagaste och mest hjälpbehövande. Det finns sätt att göra det på utan att köra över subsidiaritetsprincipen. Det blir svårt att förklara varför lampor måste standardiseras och att vi tar initiativ och skapar lagstiftning runt detta, och på samma gång är för upptagna för att ta hand om våra egna medborgare. Vad värre är, detta hjälpbehov är som störst i barndomen, när man är sjuk eller gammal.
Kommissionsledamot David Byrne informerade ännu en gång en kollega i parlamentet om att kommissionen önskar se ”ett större samarbete mellan sjukvårdssystemen”. Detta är just ett sådant Europa som medborgarna vill ha, ett Europa med eller utan grundlag, men med ett sant hjärta. Ett Europa som strävar efter ”bästa praxis” och börjar med att tillgodose medborgarnas största behov. 
Jag stödde detta balanserade och riktiga förslag, i hopp om att det kan utgöra en vändpunkt. Parlamentet har yttrat sig. 
Talmannen.
   – Röstförklaringarna är avslutade.

(4)

Talmannen.
   – Nästa punkt är diskussionen om kommissionens uttalande om naturkatastroferna i södra Frankrike och regionerna Languedoc-Roussillon och Provence-Alpes-Côte d’Azur.
Busquin,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen vill först och främst uttrycka sin medkänsla med de medborgare som har drabbats av översvämningarna som nyligen drabbade stora delar av södra Frankrike. Tyvärr kunde min kollega Michel Barnier inte komma till Strasbourg i dag. Som ni vet diskuterades frågan om naturkatastrofer länge just här den 1 september efter en osedvanligt varm sommar. 
Kommissionen har under de senaste åren arbetat aktivt med frågan om naturkatastrofer, i nära samarbete med Europaparlamentet. Eftersom katastroferna verkar återkomma allt oftare är det två ord som kännetecknar kommissionens handlande: återuppbyggnad och förebyggande arbete.
När det gäller återuppbyggnad handlar det om solidaritet. Efter översvämningarna sommaren 2002 i Österrike, Tjeckien och Tyskland, föreslog kommissionen på initiativ från Michel Barnier att bilda en solidaritetsfond. Tack vare stödet från er kammare och rådet har detta nya organ nu funnits i ett år och sedan starten har dess hjälp efterfrågats 14 gånger, och det har ingripit åtta gånger. 
Kommissionen har ännu inte tillräckligt med information om översvämningarna i södra Frankrike för att kunna säga om det är möjligt att få medel ur fonden. Hur som helst kan vi bara agera om vi officiellt tillfrågas av de franska statliga myndigheterna. Om vi får en sådan förfrågan kommer vi att undersöka detta så fort som möjligt. Ni kan vara förvissade om att vi kommer att beakta situationen i Frankrike i den skrift vi kommer att lägga fram vid den konferens som Europeiska kommissionen anordnar den 5 mars 2004. Syftet med denna konferens är faktiskt att granska hur solidaritetsfonden har använts av flera olika europeiska regioner. 
Jag måste också påpeka att regionerna Languedoc-Roussillon och Provence-Alpes-Côte d’Azur redan får stora summor i EU-stöd inom ramen för strukturfondernas mål 2. För perioden 2000–2006 uppgår detta stöd till 316 miljoner euro för Languedoc-Roussillon och 340 miljoner euro för Provence-Alpes-Côte d’Azur. När regionerna drabbades av översvämningar i september 2002, vidtogs speciella åtgärder för att reparera de skador som uppstått.
Halvtidsöversynen ger ett tillfälle att än en gång lyfta fram förebyggande arbete eller återuppbyggnad. Om de aktuella regionerna får pengar från resultatreserven, vilket verkar troligt, och om programmen utvecklas väl, kan de ge en extra utdelning på ungefär fyra procent utöver stödet, dvs. 10,8 miljoner euro för Languedoc-Roussillon och 12, miljoner euro för Provence-Alpes-Côte d’Azur. Fördelningen skall föreslås av den franska staten till kommissionen senast den 31 december i år. Det är möjligt att stora regionala utvecklingsåtgärder kan få finansiering. 
Låt mig nu komma in på det andra nyckelordet: vi får inte låta nöja oss med återuppbyggnad, vi måste också prioritera förebyggande arbete. Dessa naturkatastrofer väcker den grundläggande frågan om klimatförändring och förebyggande arbete, vilket kräver forskning. Jag kan försäkra er om att detta är ett seriöst åtagande från min sida och från Margot Wallström och kommissionen i sin helhet. Som Michel Barnier nyligen berättade för ert utskott för regionalpolitik, transport och turism, ämnar han föreslå att det skrivs in en rad om ”förebyggande av naturliga risker” i varje strukturfondsprogram inför kommande programperiod. I det tredje betänkandet om ekonomisk och social sammanhållning, som kommissionen kommer att anta i början på nästa år, kommer det i samma anda att föreslås att riskförebyggande blir ett av de huvudsakliga målen för strukturfonderna under nästa programperiod, efter 2006.
Kommissionen överväger också att stärka samordningen av det europeiska civilförsvaret, däribland bildandet av ett gemensamt europeiskt civilförsvar, en idé som Michel Barnier är särskilt entusiastisk över och som han samarbetar nära med Margot Wallström om. Detta nya initiativ, som skall läggas fram i början på nästa år, skulle bygga på redan befintliga strukturer och ge dem tillräckliga resurser för att ingripa snabbt vid katastrofer av alla slag. 
Grossetête (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Översvämmade gator, bostäder fyllda med gyttja, skadad infrastruktur, desperata människor: måste vi vänja oss vid dessa katastrofbilder som så sorgligt upprepas år från år? Det allvarliga i dessa sorgligt upprepade översvämningar påverkar oss djupt. 
Jag vill här än en gång uttrycka vår djupaste medkänsla med alla offren, men också vår tacksamhet mot civilförsvarets tjänsteavdelningar och frivilliga, som visade ett makalöst engagemang. Vi kan bara gratulera räddningstjänsten och de europeiska organisationerna för ömsesidigt bistånd till deras goda samordning, som verkligen var effektiv. Vårt parlament var också mycket aktivt i detta avseende genom att efterlysa att ömsesidigt bistånd sattes in.
Än en gång måste vi i denna kammare diskutera naturkatastrofer, vilkas konsekvenser i vilket fall skulle kunna bemästras bättre. Att provisoriskt städa upp, att direkt reparera infrastrukturen, att ordna tillfälligt logi, allt detta är bara återuppbyggnad. Men vi vet att återuppbyggnad kostar mycket mer än förebyggande arbete. Förebyggande arbete kräver dock politiskt mod, stadsplaneringsstyrning och sammanhållen regional utveckling. Förebyggande arbete kostar mycket mindre än återuppbyggnad, men vi måste fortfarande kunna använda dessa resurser. 
Det stämmer som ni påminde oss om, herr kommissionär, att en användning av strukturfonderna på Europanivå är ett bra sätt att återuppbygga fördämningar och förstärka dem, att helt enkelt hålla vattenvägar farbara och bygga vattenmagasin. Men denna strukturfondspolitik har två begränsningar. Den första är att strukturfonderna för närvarande styrs av regeln om områdesindelning och därför jämställs inte alla offer. Den andra är att de summor som kan delas ut från dessa fonder inte alltid räcker. Man kan bara se på min egen region Rhône-Alpes, som tyvärr inte omnämnts i dag, trots att den drabbades hårt samtidigt som Provence-Alpes-Côte d’Azur och Languedoc-Roussillon. Den drabbades nyligen, men kommer inte att få mer strukturfondsstöd under 2003–2006, eftersom det är slut. 
Jag vänder mig nu till de kolleger i parlamentet som ibland frestas att ta bort eller dra ned på budgeten för regionalpolitiken. Jag säger till dem: var försiktiga, gör inga misstag. Denna finansiering påverkar våra medborgare mycket direkt, den är ett uttryck för europeisk solidaritet, själva grunden för unionen. Vi måste alla stödja förslaget från kommissionsledamot Michel Barnier att se över strukturfonderna. Det har ni själv redan påpekat, herr kommissionär. 
Dessa fonder bör i framtiden inte begränsas av områdesindelning, utan i stället användas till speciella ändamål, varav ett skulle vara miljö och riskförebyggande arbete. Med tanke på de förändringar som vår planet genomgår, behöver vi kollektivt mod för att möta dessa ekologiska utmaningar. Jag hoppas att kommissionen i sin helhet kommer att stödja kommissionsledamot Michel Barniers förslag och att vårt parlament kommer att kunna anta den budget som krävs för strukturfonderna. 
Under tiden måste vi återuppbygga det som förstörts med de drabbade familjerna i åtanke. Europeiska unionen bildade en solidaritetsfond för regioner och stater som drabbats av naturkatastrofer. Unionen måste också sammanföra de tekniska lösningar som finns för förebyggande arbete, på grundval av de framgångsrika erfarenheterna från Nederländerna, som exempel, och få i gång gränsöverskridande samarbete. Herr talman, herr kommissionär, jag hoppas att vi i framtiden inte kommer att ha några diskussioner om naturkatastrofer. 
Onesta (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Min kollega har just sagt att hon i framtiden verkligen inte vill att våra tårar skall fylla på de vattenmassor som regelbundet föröder våra regioner. Tyvärr är jag mycket mindre optimistisk än hon. Mycket mindre optimistisk, eftersom jag är väl medveten om att det är en önskan från er sida, fru Grossetête. Önskningar räcker emellertid inte när vi ser hur klimatet förändras på vår planet. Jag besökte min region Languedoc för några dagar sedan och människor berättade för mig att vad vi nu ser är något som förr inte ens inträffade en gång per århundrade. Nu har det inträffat tre gånger på två år. Det är därför uppenbart att det är fråga om en förändring i frekvens, storlek och omfattning. 
Jag förvånas alltid när jag ser hur myndigheterna ligger efter i katastrofsituationer, inte bara i mitt eget land, det vore att säga för lite, utan i alla drabbade länder. I somras hade redan lokalbefolkningen börjat stapla upp sandsäckar i de områden som sedan drabbades i sydöstra Frankrike. Hur kan det komma sig att myndigheterna inte ingrep förrän katastrofen var ett faktum, trots att lokalbefolkningen visste vad som kunde hända? Det finns helt klart en klyfta mellan de som är på plats och drabbas av förödelsen och beslutsfattarna som fortfarande tydligen befinner sig långt bort från den. 
Klimatet håller på att förändras, med värmeböljor, stormar och plötsliga översvämningar. Jag får inte den uppfattningen att den offentliga politiken förändras i samma takt. Jag anser att en mängd åtgärder måste vidtas för att bekämpa klimatförändringen, i synnerhet genom beskattning. Hur många gånger har inte vi gröna och regionalisterna påtalat i denna kammare att skatteinstrumentet bör användas för att förändra beteenden som utgör ett hot mot klimatet? Och vi väntar fortfarande på skatten på de föroreningar och utsläpp som förändrar vår planets atmosfär och i slutändan förstör hela regioner. 
Stödet är på väg att förändras. Jag är, herr kommissionär, medveten om att vi lite i taget, katastrof efter katastrof, faktiskt har öronmärkt medel för återuppbyggnad och förebyggande arbete. Reparera är bra, förebygga är bättre, som mina kolleger har sagt. Jag håller dock fullständigt med dem om att förebyggande arbete är obegripligt om inte strukturfonderna görs om ordentligt. Så länge områdesindelningen finns kommer det att vara ineffektivt. Ni måste inse att stormar och översvämningar oftast inte bryr sig ett dyft om de områdesindelningar som vi så listigt ritat ut på kartor långt borta i Bryssel eller någon annanstans. Så dessa fonder måste definitivt göras om och kanske även alla de strukturfonder som inte kommer till användning på fältet, utan betalas tillbaka till gemenskapen, och då kunde de nationella budgetarna användas bättre till förebyggande arbete för att bekämpa dessa klimatförändringar. 
Sammanfattningsvis sade jag att dessa problem uppenbarligen har ändrats i frekvens och omfattning. Även om EU:s offentliga politik ändras, vilket jag noterar med glädje, har jag inte intrycket av att den förändras lika fort och i samma omfattning, vilket jag beklagar. 
Esclopé (EDD ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Jag vill hedra offren, deras familjer och alla de som har förlorat allt, samt hedra det fantastiska räddningsarbete som utförts av män och kvinnor, kommunalanställda, brandkår, polis, militär och frivilliga. 
De provisoriska siffrorna för katastrofen är anmärkningsvärt höga: 30 departement har drabbats, varav sju svårt, i synnerhet Bouches-du-Rhône, Vaucluse och Gard. När det gäller befolkningen har sju människor dött och 32 500 har evakuerats eller förts i säkerhet. 
Vi kan fundera över orsakerna till dessa tragedier och deras frekvens. Några nämner den globala uppvärmningen eller heta luftmassor från Medelhavet som möter kalla luftmassor över min egen region Roussillon. Men vad kan vi göra åt det? Andra nämner människans urbaniseringsmani, att hela tiden vilja bygga mer och mer, på bekostnad av landsbygden och utan hänsyn till dess befolkning. Meteorologer anser dock att detta dåliga väder är exceptionellt, eftersom det är en kombination av flera faktorer: dess varaktighet – nästan fyra dagar – dess geografiska omfattning och dess styrka. 
Jag vill belysa den oacceptabla administrativa passiviteten från myndigheternas sida i samband med de upptäckter som redovisades i rapporten från det tekniska kontoret i Lyon i november 2002. I den rapporten gjordes en fullständigt klar analys av farorna med floden och man rekommenderade en mängd åtgärder för att minska skadorna av en eventuell översvämning. Många människor bidrog till studien och den kostade 3,5 miljoner euro, men den blev inte mer än ett verkningslöst papper och lyckades inte skapa oro hos de berörda myndigheterna eller åtminstone inte tids nog. 
Ännu en gång har detta dåliga väder visat på passiviteten hos människan inför de katastrofer som, vilket vi inte får glömma, kostade sju människor livet. Ingen hänsyn togs till de starka signaler som för ett år sedan kraftfullt visade på det omedelbara behovet av en balanserad utveckling av landsbygden, där man ser till hela trakten och dess invånare. Frankrikes regering har avsatt 24 miljoner euro för återuppbyggnad av de fördämningar i Rhônedeltat som gav vika på flera ställen inför de stigande vattenmassorna. Men den summan har redan visat sig vara otillräcklig i området. 
Jag hoppas att Europeiska unionens solidaritetsfond, som bildades efter de förödande översvämningarna i augusti 2002 kommer att hjälpa till i Europa för att ge en snabb och rättvis kompensation till de drabbade och göra så att de kan återgå till ett normalt liv. Men för hur länge? En del gör nu sitt tredje anspråk på ersättning för skador och rensar upp för tredje gången inom loppet av några månader. Jag lyssnade med intresse på det som kommissionsledamoten just skisserade, särskilt rörande användandet av strukturfonderna, men jag håller med om vad Françoise D. Grossetête och Gérard Onesta sade om deras begränsningar. 
Naturligtvis måste skadorna repareras, men borde vi inte omedelbart inleda stora förebyggande arbete i de Medelhavsområden som regelbundet har drabbats de senaste åren? Nîmes, Vaison-la-Romaine, Aramon, Lezignanais, Narbonnais, Minervois, Rennes-les-Bains, Couiza, Estagel, Saint-Laurent-de-la-Salanque, och nu nyligen Arles, Marseille, Montpellier, vackra namn och bilder, outhärdliga tragedier, stora skador och förluster av liv. 
Detta blir alltmer oacceptabelt i en tid då vi har satellitvarningar och prognoser, radarövervakning, specialenheter och, vad mer är, en oerhörd teknisk utveckling som gör att vi borde kunna få fram skyddskonstruktioner. Den romerska akvedukten i Ansignan, inte långt ifrån där jag bor, den mer välkända Pont du Gard och många andra bevis på mänsklig skaparkraft har stått emot alla prövningar. Hur kan det komma sig att konstruktionerna från förra århundradet inte är tillräckligt hållbara? Det räcker inte längre med ord, nu krävs handling, att använda de resurser som krävs, även om omfattningen skulle bli enorm. Ett Europa som tror på solidaritet måste sluta låta sina medborgare dö på grund av bristande försiktighetsåtgärder och förebyggande arbete. Som jag ser det är detta prioriterat och ett måste. 
Martinez (NI ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Min region Languedoc-Roussillon, Provence, hela södra Frankrike, har åter drabbats av översvämningar. Det stämmer att vi har fått hjälp från brandmän från Tyskland och Italien, men ändå är sanningen den att det finns hundratals och åter hundratals döda nötkreatur och får som befolkningen fortfarande inte kan få bort från de översvämmade betesmarkerna och gårdarna. 
Sanningen är den att i många små samhällen, som Codole i Gard, förstördes 98 procent av husen en vecka före jul och hundratals familjer är hemlösa och har påtagliga ekonomiska svårigheter. Det behövs 700 000 euro för bara en kilometer fördämning, 150 000 euro i ett litet samhälle för att reparera vägarna, miljontals euro för att bygga upp offentliga byggnader, skolor, samlingslokaler, reningsverk och avloppssystem. Verkligheten är att i ett litet samhälle kostar det varje dag 5 000 euro för att ge de hemlösa mat, räddningstjänsten, familjerna och även militären som står vakt för att förhindra plundring, det blir åtminstone mellan 40 000 och 80 000 euro för varje skadat hus och det finns tusentals. Detta var i stora drag. Vad kan man göra åt saken? Vem skall betala och från vilken budget? Kommer det att bli de lokala myndigheterna, regionen, Frankrike eller Europeiska unionen?
Herr talman, herr kommissionär, teoretiskt sett existerar solidaritetsmekanismen. Det finns till och med en solidaritetsprincip i artikel 2 i fördraget. På papperet finns det mekanismer: ERUF, mål 2, EUGFJ-garanti som bildades för galna kosjukan, direktstöd till jordbrukare vilket användes efter översvämningarna i augusti 2002, programmet för civilförsvar 2000–2004 och den nya solidaritetsfonden. Herr kommissionär, mina damer och herrar, mot bakgrund av detta är vi alla medvetna om att fondens stränga krav och dess anspråkslösa budget på en miljard euro, som för övrigt redan slukats av eldsvådorna i Portugal eller jordbävningarna i Italien, gör att mina landsmän i Languedoc-Roussillon i stor utsträckning lämnas åt sitt öde när julen närmar sig. 
Om vi i det aktuella fallet bara har sett vattenmassor men inga pengar, måste vi åtminstone arbeta med framtiden för ögonen. För det första genom att finansiera ett direktverkande informationssystem, som inte finns eftersom borgmästarna inte varnades. I de tider vi lever i behövs ett elektroniskt datasystem från Lyon till Arles, som tillåter att alla floder, fördämningar, kanaler, förgreningar och bifloder i hela Rhônebäckenet kan övervakas i realtid och de lokala folkvalda kan varnas vid fara. Provinsen Murcia i Spanien har gjort det, herr talman – vi borde också klara det. 
Kärnfrågan är dock en annan. Förutom förebyggande arbete, återuppbyggnad och ersättning måste vi inse att vattenmassorna döljer en demografisk ström. Nordeuropas äldre medborgare, för att inte tala om cheferna från Parisregionen, kommer och bygger hus i Languedoc-Roussillon, i Provence och i hela södra Frankrike. Mark exproprieras, täcks med betong, 150 000 hektar vinodling har blivit översvämmade och det är därför, för att göra en lång historia kort, som marken är vattensjuk. Vad mera är kommer de holländska, engelska, belgiska och andra nordeuropeiska pigga pensionärerna att bli verkligt gamla och då kommer det att krävas omfattande strukturer för hälso- och sjukvård i vår region. 
Avslutningsvis måste översynen av strukturfonderna ta med denna territoriella rättvisa i beräkningen: om människor flyttar från norr till söder måste finansieringen flytta med, annars kommer vi att bli Europas palestinier med kolonier av pensionärer från Nordeuropa som bosätter sig bland oss. Vi har ingen lust att bli ett Västbanken i södra Frankrike, där förödelse ständigt råder! 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Carlotti (PSE ),
   . – Södra Frankrike har just drabbats av en naturkatastrof utan like. Vi börjar nu få en uppfattning om skadornas omfattning, vilken är ansenlig. Sju människor miste livet och runt 100 000 har drabbats av katastrofen. Tiotusentals har tvingats bo i gymnastiksalar eller annan tillfällig inkvartering.
Enbart i staden Arles evakuerades en tredjedel av befolkningen. Tusentals arbetsplatser har lagts under vatten. Hundratals översvämningsdrabbade företag har tvingats stänga och de anställda har försatts i en osäker situation av tillfällig arbetslöshet. Camargue, med sitt känsliga ekosystem, är fullständigt översvämmat: 250 kilometer fördämningar har skadats, 560 hektar åkermark ligger under vatten, över 1 000 djur har drunknat och hela risodlingssektorn är utslagen. Skadorna i området uppskattas uppgå till över en miljard euro. 
Europeiska unionen måste visa solidaritet, i enlighet med artikel 2 i förordningen om bildandet av solidaritetsfonden. Detta är en katastrof utan like, då regionen drabbats av floden Rhônes ”hundraårsöversvämning”, den allvarligaste på hundra år. För de franska socialisternas räkning ber jag EU att snabbt ställa medel till förfogande. De drabbade i Rhônedeltat förväntar sig inget mindre. 
Vlasto (PPE-DE ),
   . – Förödande översvämningar har än en gång drabbat min region, Provence-Alpes-Côte d’Azur och Languedoc-Roussillon. Jag vill först uttrycka min djupaste medkänsla med offren för dessa katastrofer. Trots att den franska regeringen har vidtagit de nödåtgärder som krävs och har proklamerat undantagstillstånd behöver vi en europeisk solidaritet. En sådan har redan setts till på platsen, och jag vill tacka de tyska, italienska, belgiska och tjeckiska team som har kommit till offrens hjälp. Denna europeiska solidaritet kommer förhoppningsvis också att visa sig genom att EU:s solidaritetsfond mobiliseras. Den franska regeringen framställer just nu en begäran om detta, som kommer att lämnas in i början av 2004.
Min region har redan utnyttjat sådana medel, efter stormarna och de förfärliga översvämningarna i september 2002, och jag kan försäkra er att dessa medel är enormt viktiga. Medan strukturfonderna gör det möjligt att vara med och finansiera vissa förebyggande åtgärder och biståndsåtgärder, begränsar fördelningen och den normala förbrukningen av medel deras räckvidd. De räcker därför inte för att hjälpa de drabbade människorna och regionerna. Trots detta hoppas jag att förhindrandet av naturkatastrofer i framtiden kommer att bli en väsentlig del av deras mål. Samtidigt som vi är skyldiga att reparera skadan är förebyggande arbete den enda verkliga biståndspolitiken. 
Talmannen.
   – Nästa punkt är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
(B5-0547/2003) av Anne André-Léonard, för ELDR, om Georgien: president- och parlamentsval,
(B5-0550/2003) av Demetrio Volcic och Margrietus J. van den Berg, för PSE, om Georgien: president- och parlamentsval,
(B5-0554/2003) av Bastiaan Belder, för EDD, om Georgien: president- och parlamentsval,
(B5-0556/2003) av Helmuth Markov, för GUE/NGL, om Georgien,
(B5-0560/2003) av Per Gahrton, Marie Anne Isler Béguin och Miquel Mayol i Raynal, för Verts/ALE, om Georgien,
(B5-0566/2003) av Marielle De Sarnez, Bernd Posselt och Ursula Schleicher, för PPE-DE, om Georgien: president- och parlamentsval. 
Newton Dunn (ELDR ).
   – Herr talman! Jag är medlem i delegationen till de parlamentariska samarbetskommittéerna EU-Armenien, EU-Azerbajdzjan och EU-Georgien och har besökt Georgien. Mitt intryck är att georgierna är ett mycket vänligt folk. Det är ett vackert land med ett välsmakande kök, en rik historia och människor med ett gott sinne för humor. Vi åkte till Stalins födelseort och besökte ett stort museum. På övervåningen finns det ett runt rum och på ena sidan finns citat om Stalin av samtida världsledare. Dessa är skrivna på georgiska med det georgiska alfabetet så jag var tvungen att fråga guiden vad Winston Churchill hade sagt om Stalin som de är så stolta över. Hon svarade att Winston Churchill hade sagt att Stalin skulle gå till historien. Jag uppskattade det.
Men Georgien är även ett land som plågas av bekymmer. Där finns rysk närvaro – ryska soldater, trots att de har lovat att lämna landet. Det förekommer separatistiska tendenser som splittrar landet – sliter sönder det – och, framför allt, det finns en utbredd korruption. Man kidnappar utlänningar för att få tag på pengar.
Så det första steget – den fredliga revolution som genomförts – var ett fantastiskt första steg som detta parlament starkt välkomnar. De har emellertid fortfarande en lång väg kvar att gå, även om vi skulle vilja hjälpa dem. De måste utrota korruptionen för att skapa förtroende hos utländska investerare, vilket kommer att leda till handel, arbeten och välstånd. På lång sikt har i varje fall jag svårt att förstå varför de inte en dag skulle kunna bli medlemmar i vår union. 
Volcic (PSE ).
   – Herr talman! Vårt dokument uppmanar Europeiska unionen att förplikta sig att sätta Sydkaukasien i förgrunden för främjandet av fred, stabilitet och ekonomisk utveckling.
Om inte både Ryssland och Förenta staterna visar en vilja till konstruktivt samarbete, blir det dock svårt att hitta en lösning som inte enbart är av en abstrakt natur. Ordet ”abstrakt” verkar passande för vårt dokument, som visserligen är fullt av principer och höga förhoppningar, men som inte ger någon antydan om huruvida de en dag kommer att realiseras.
I dagens resolution hoppas vi till exempel att valet den 4 januari – det vill säga om några få dagar – kommer att omfatta folket i de två utbrytarregionerna Abchazien och Sydossetien. Trots att vi vet att det är en önskedröm begär vi detta eftersom det är en principsak, och vi vet inte ens om det är någonting som kan begäras eller om det – så att säga – bara är ett synnerligen abstrakt uttalande.
EU bör exempelvis begära att åtgärder vidtas för att godkänna ryska identitetshandlingar för medborgare i Abchazien och nu även för den tredje skiljaktiga regionen eftersom det sedan Eduard Sjevardnadzes framtvingade avgång framträder en tredje skiljaktig region, Adzjarien. 
Sjevardnadzes fall ökar också osäkerheten efter Moskvamötet om de tre regioner – jag upprepar, inte längre två utan tre – som i varierande utsträckning vill bryta sig loss från Georgien. Kan Europeiska unionen använda sina instrument och diplomatiska relationer för att ta reda på de politiska intentionerna hos stormakterna, hos de viktigaste aktörerna i regionen?
Hela frågan om utländska truppers närvaro i Sydkaukasien bör få ett forum där den kan diskuteras. Vi vill förstå om de utländska truppernas kontroll och närvaro skapar stabilitet eller sprider större osäkerhet. Att uppmana rådet och kommissionen att – tillsammans med Förenta nationerna, OSSE och de andra aktörerna – organisera och skicka en delegation för att upprätthålla freden i regionen och blåsa nytt liv i fredsprocessen är en del av vår stabilitetsönskan. Splittringsprocessen har emellertid nått en punkt då det är svårt att förutse vilken typ av samlevnad som skulle kunna skapas, särskilt – och jag upprepar det – om det inte finns något samarbete mellan stormakterna. Alla ansträngningar måste dock göras, däribland de som verkar något abstrakta, i hopp om att skapa en god utgångspunkt för den nya styrande grupp som har tagit över en situation som är besvärlig ur alla synvinklar. 
Belder (EDD ).
   – Herr talman! Ryska federationen spelar en avgörande roll för Republiken Georgiens framtid. De specifika hindren i den ansträngda relationen mellan Moskva och Tbilisi är tillräckligt välkända. Rysslands fortsatta militära närvaro på georgiskt territorium och dess beskydd av georgiska regioner hotar att för alltid bryta sönder den politiska enigheten i denna transkaukasiska republik.
Det första hindret är det internationella åtagandet år 1999, då Kreml förpliktade sig att dra tillbaka sin militära närvaro från Georgien. Det andra hindret belystes än en gång i slutet av november under den omtalade överläggningen i Moskva mellan Ryssland och företrädare för Abchazien, Sydossetien och Adzjarien. Den nuvarande resolutionen tar tydligt avstånd från de nämnda kränkningarna av Georgiens nationella suveränitet och territoriella integritet. Detta parlament förväntar sig samma politiska tydlighet från rådet och kommissionen i relationerna mellan Europeiska unionen och Ryssland. Under tiden ansvarar Georgiens provisoriska regering för den kolossala uppgiften att få sitt land på rätt spår igen rent konstitutionellt. Detta kräver också uppmärksamhet från Europeiska unionen.
Under de senaste åren har en och en halv miljon av Georgiens invånare varit tvungna att lämna sitt land i en gigantisk begåvningsflykt. Detta flera sekler gamla land måste väl ha andra framtidsutsikter än en sådan sorglig förskingring. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Alla delar den euforiska glädjen över den senaste utvecklingen i Georgien – stormningen av parlamentet och den en gång allmänt så hyllade president Eduard Sjevardnadzes avgång. Efter en lång tradition som den första kolonin i tsarväldets Ryssland, sedan som Stalins födelseplats och slutligen som styrd av Eduard Sjevardnadze, införs nu demokratin. Det påminner om Central- och Östeuropa för några år sedan – Rumänien efter Ceauşescu eller Serbien efter Milosevic. Många europeiska länder kommer att vara benägna att tänka att detta är en närbelägen, kristen region, tillsammans med Armenien, men samtidigt långt bort från oss,som bara kan nås via Svarta havet, Turkiet eller Ryssland. Vilka relationer skulle Europeiska unionen kunna ha med detta land i framtiden? Dessutom har Bastiaan Belder redan uppmärksammat problemet med landets nationella minoriteter, och särskilt Abchazien har varit en georgisk utbrytarregion under lång tid nu.
Invånarna i Sydossetien är faktiskt missnöjda med att vara en del av Georgien, och i Adzjarien stödjer folket en ledare som gärna skulle ha fortsatt att vara lojal mot Eduard Sjevardnadze. Många olösta problem kvarstår därför och jag tror att om en lösning inte nås på dessa interna problem kommer den demokrati som nu kan komma i gång i Georgien att börja i underläge. Det är därför mycket viktigt att arbeta för detta. I ändringsförslag 3 uppmanar min grupp EU att se till att dess inblandning, vilken är tänkt att bidra till demokratin, inte leder till störningar i Georgiens inrikespolitik. Vi tror inte att det skulle gynna demokratin om Europeiska unionen intar fel ståndpunkt och lägger för stor vikt vid att tvinga samman olika befolkningsgrupper som har svårt att leva tillsammans. Det måste vara en varsam process, som i huvudsak bygger på ansträngningar av folken i Georgien själva: georgierna som största grupp, men också med hänsyn till de tre stora nationella minoriteterna. 
Lagendijk (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Efter lyckoruset över den fredliga revolutionen för några veckor sedan är vi nu helt upptagna med ett ökande antal stora problem. Det första är den förfärliga ekonomiska situationen. Vi vet alla, delvis efter en jämförelse med andra länder, att om situationen fortsätter att vara så här dålig, om det inte finns några utsikter för förbättringar av den ekonomiska situationen, kommer det att ha en mycket negativ effekt på möjligheterna att få demokratin att fungera bättre. Vi stödjer alla detta – det konstaterar vi i vår resolution. Vi vet emellertid också att många människors perspektiv i första hand avgörs av deras ekonomiska situation, och att förtroendet för den parlamentariska demokratin – vilket just nu inte är så stort i Georgien – försvinner om den ekonomiska situationen inte förbättras. För att gå rakt på sak: utan mat eller värme blir demokratin snart en lyxvara. En situation som denna måste till varje pris undvikas, men den utgör en stor fara, och den hotar just nu.
Mitt andra stora bekymmer är Rysslands roll. Utrikesminister Igor Ivanov spelade naturligt nog en mycket positiv roll vid Eduard Sjevardnadzes avgång, och han förtjänar all heder för det. Samtidigt vet vi dock att Rysslands inflytande i Georgien är mycket skadligt på lång sikt, i strukturellt avseende. För det första finns militärbaserna, som Ryssland för åratal sedan sade att man skulle ta bort. Det skedde inte, vilket är mycket dåligt. På senare år har vi naturligtvis Rysslands stöd för de tre separatiströrelserna i Sydossetien, Abchazien och Adzjarien. Detta bistånd är militärt, men biståndet är ofta mycket mer raffinerat – till exempel att det blir enklare för människor från regionerna att resa till Ryssland eller få ryskt medborgarskap. Detta måste upphöra.
För att Rysslands roll skall kunna förändras behövs bistånd från Europeiska unionen. Georgien klarar inte av detta självt. En lösning är att vi erbjuder medling. Jag stödjer detta mycket starkt, vilket även detta framgår av resolutionen. EU måste absolut, om det är möjligt, spela en roll i sammanhanget. Jag är dock rädd att det inte kommer att räcka. Jag tror att det också kommer att vara upp till oss att utöva påtryckningar på Ryssland för att få ett slut på den negativa roll som de spelar i Georgien. Ärligt talat är Europeiska unionen inte speciellt bra på det. Exemplet med Tjetjenien visar att vi ofta hanterar Ryssland med silkesvantar när det gäller deras beteende i Nordkaukasien, och nu på samma sätt i Sydkaukasien. Detta måste verkligen få ett slut. Att stödja valet är mycket bra, men det är bara en droppe i havet. Inte heller kommer vår hjälp att ge ekonomin ett uppsving – vilket också är nödvändigt för att bevara förtroendet för demokratin – att räcka till om vi samtidigt vet att den stora grannen i norr, Ryssland, aktivt försöker att splittra landet i tre delar. Europeiska unionen måste spela en banbrytande roll för att förhindra detta – om så är möjligt genom att övertyga Ryssland – men om så är nödvändigt genom att söka en konfrontation. 
Schleicher (PPE-DE ).
   – Herr talman! På grund av den dramatiska utvecklingen i Georgien de senaste veckorna och det förestående presidentvalet den 4 januari har sex grupper i Europaparlamentet lagt fram en begäran om denna brådskande debatt.
Med sin fredliga och tack och lov oblodiga revolution har den georgiska befolkningen vunnit gehör och all vår respekt. Det är ett övertygande bevis på att det georgiska folket trots sin svåra ekonomiska situation längtar efter demokrati. Det finns nu en chans till en ny start. Val som genomförs på rätt sätt är en förutsättning för Georgiens stabilitet och utveckling. Mycket tid har gått till spillo sedan de omvälvande händelserna för tolv år sedan. Märkligt nog är Georgiens statskassa nästan tom. Georgien har tagit emot finansiellt stöd inte bara från Europeiska unionen utan även från många andra delar av världen, men dess befolkning har gått därifrån tomhänt. Det georgiska folket har höga förväntningar på sin nya president. Han måste skapa en demokratisk ordning men även tillgodose folkets grundläggande behov.
Jag vill tacka Europaparlamentet för att det har gjort det möjligt för vår särskilda delegation att resa till valet. På detta sätt visar vi också att vi i Europaparlamentet tar uppgiften att stödja den fredliga utvecklingen i Georgien på stort allvar. Vid toppmötet i Bryssel nyligen bekräftade Europeiska unionens stats- och regeringschefer än en gång unionens beslutsamhet att bygga upp ett balanserat och ömsesidigt strategiskt partnerskap med Ryssland, på grundval av värden som rättsstatliga principer, demokrati, mänskliga rättigheter, grundläggande friheter och en fri marknadsekonomi.
De nationella regeringarna och Europaparlamentet måste dock acceptera att denna typ av strategiskt partnerskap endast är möjligt med stater som håller vad de lovar. Ryssland har inte uppfyllt de internationella åtaganden som gjordes till Georgien i Istanbul år 1999 och genom att inta denna ståndpunkt har man tidigare lagt stora hinder i vägen för den demokratiska utvecklingen i en redan sårbar region. Jag kan bara hoppas att Ryssland i framtiden kommer att stödja konstruktiva förhandlingar i alla delar av Georgien, som man lovade i OSSE-avtalet år 1999, och inte hämma den demokratiska utvecklingen ytterligare.
Ryssland spelar en nyckelroll i Georgien och i hela Sydkaukasien. Vi i Europaparlamentet måste ta upp denna fråga i överläggningarna om våra relationer med Ryssland. Vår uppgift nu är dock att hjälpa Georgien att komma ur sin kris. 
De Sarnez (PPE-DE ).
   – Herr talman! Dagen efter den sammetsrevolution som ledde till president Eduard Sjevardnadzes avgång börjar ett nytt kapitel i Georgiens historia.
Mer än någonsin tidigare har Georgien en möjlighet att vända sig till EU och stärka det befintliga avtalet om partnerskap och samarbete. Georgien är en strategisk port till Centralasien, men vi måste göra det georgiska folket medvetet om att deras framtid inte bara behöver bestå av ett val mellan två influenser, Ryssland eller USA. Den senaste politiska krisen är en stark signal från Georgiens befolkning, som har visat sin beslutsamhet att kämpa för demokratin, medan den finansiella och ekonomiska situationen i landet är katastrofal och korruptionen ökar.
Några veckor före det planerade presidentvalet, som äger rum den 4 januari 2004, måste EU erbjuda de nya georgiska myndigheterna ett verkningsfullt politiskt, finansiellt och tekniskt bistånd, för att hjälpa dem att anta de reformer som krävs för att stabilisera situationen i landet och göra ett fredligt val möjligt. Det är också vår skyldighet att erbjuda hjälp med att äntligen nå en fredlig lösning på den pågående konflikten i regionerna Abchazien och Sydossetien. Landets finansiella och ekonomiska situation måste också genomgå omfattande reformer i syfte att eliminera korruptionen. EU har redan tillhandahållit ett generellt finansiellt biståndspaket på cirka 342 miljoner euro i form av bidrag. Mer än någonsin tidigare måste nu den ekonomiska reformprocessen fortsätta att få EU-stöd, för att en atmosfär som främjar utländska och lokala investeringar skall kunna återupprättas.
Sammanfattningsvis måste EU fördubbla sina ansträngningar för att uppmuntra demokratiska institutioner och stödja och främja oberoende medier, genom bistånds- och utvecklingsprogram, som Tacis. Georgien måste vara medvetet om att det kan få generöst stöd från EU, vilket kan hjälpa landet att återfå en viss stabilitet, i en demokratisk och öppen atmosfär. 
Dupuis (NI ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Har vi verkligen en så låg uppfattning om oss själva? Finns det någon bland oss som inte tror att utvidgningsfasen med de tio länder som skall ansluta sig till EU nästa år är det främsta skälet till att åtminstone några av dem inte faller in i diktatur eller kaos, i en situation som den som Georgien nästan hamnade i? Jag anser att det är detta som dagens Europa i själva verket handlar om. Ja, vi känner oss nere, toppmötet i Bryssel gick inte som vi hade velat, men jag anser att utvidgning historiskt sett alltid lett till framgång, den är ett bevis för att EU har lyckats.
Georgien står inför exakt samma problem i dag. Georgien var en gång rikare än större delen av Sovjetunionen, men i dag är det den fattigaste regionen. Om vi för sex år sedan hade erbjudit Georgien en chans att gå med, hade landet utan tvekan varit i samma situation som de länder som snart skall ansluta sig till EU.
Vi får inte följa Erik Meijers exempel. Han gör inte bara oss en otjänst, utan även Eduard Sjevardnadze, en man som har sina brister, men som också gjorde en del bra saker, och som definitivt inte är någon Ceauşescu eller Milosevic. Problemet, fru De Sarnez, är inte det alternativ som vi kan erbjudatill det val som georgierna kan ställas inför mellan Ryssland och USA, utan det val vi kan erbjuda mellan medlemskap i EU och kaos.
Det är detta som står på spel. Det är inte en nostalgifråga för en bipolär värld med USA och Sovjetunionen, herr Volcic. Utmaningen för oss, EU, är att skapa ett alternativ för dessa länder i Transkaukasien. Jag hoppas därför att vi har fått ett slut på outtalade kommentarer och oförmågan att tänka bortom Svarta havet. Rådet har aldrig ens övervägt frågan, vilket det upprepade i går kväll. Georgien måste omedelbart placeras på listan över kandidatländer, så att det – precis som vi gjorde för de baltiska staterna, och för länderna i Central- och Östeuropa –kan bygga en väg mot stabilitet, utveckling och demokrati, genom att erbjudas ett EU-medlemskap inom åtta till tio år. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Ett gammalt kristet kungadöme som under lång tid hade stått emot alla inkräktare blev en rysk koloni. Sedan, efter första världskriget, hade Georgien en kort period av självständighet under det som vi kan kalla den kaukasiska våren, ett faktum som är allmänt bortglömt. Det stoppades av Lenin, som inte lyckades upprätthålla sina egna nationalitetsprinciper. Sedan kom en stark befrielserörelse i slutet av Sovjeteran. Vi får inte glömma att befrielserörelsen i Sovjetunionen började mycket kraftfullt och mycket tidigt i Georgien. Vi har själva Georgien att tacka för mycket när det gäller järnridåns fall. Sedan mördades president Zviad Gamsachurdia. Det följdes av civil oro, separatiströrelserna och Sjevardnadzeeran, som nu har tagit slut – tack och lov utan blodsutgjutelse. Landet är nu i ett tillstånd där det äntligen har en chans att skapa ett system som verkligen bygger på frihet.
Vi måste se till att landet efter många årtionden av utländskt styre äntligen får möjlighet att bli vad det en gång i historien var, nämligen en genuint självständig och fredlig del i en mycket viktig och mycket farlig region. Det är därför som vi måste trycka på för att se till att Ryssland upprätthåller de bindande åtaganden som gjordes till OSSE 1999. Vi kräver ofta mycket arrogant av små stater att de uppfyller sina åtaganden som ofta har tvingats på den, så vi måste vara stränga i vårt krav att en stormakt som gör ett sådant åtagande frivilligt är noga med att uppfylla det.
Jag anser att Ursula Schleicher har helt rätt när hon säger att Ryssland inte kan vara vår partner om det inte uppfyller sina åtaganden i denna nyckelfråga. Vi ser att det även finns andra makter som av geostrategiska och energirelaterade skäl strävar efter att etablera en viss dominans i regionen. Det är därför som det är vår skyldighet, som européer, att stabilisera 
Georgien som vår partner, även om jag inte skulle gå lika långt som Olivier Dupuis, som kräver fullt medlemskap. Georgien är ett land med en stark europeisk tradition. Det är vår högt skattade partner och det kan bli en symbol för friheten i en extremt farlig region. 
Busquin,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Europeiska unionen är mycket nöjd med det fredliga resultatet av de politiska förändringar som har ägt rum i Georgien efter parlamentsvalet den 2 november och president Sjevardnadzes avgång.
Georgien har nu en unik möjlighet att lämna det förflutna bakom sig och bygga upp en bättre framtid för alla sina medborgare, en framtid som grundar sig på ett tydligt åtagande för demokrati, rättsstatliga principer och marknadsekonomi. Man får inte underskatta de utmaningar som kommer att uppstå, men mot bakgrund av Georgiens åtagande för reformer ville kommissionär Chris Patten att jag skulle försäkra detta parlament att EU är villigt att göra allt i sin makt för att hjälpa Georgien att möta dessa utmaningar.
Den mest omedelbara utmaning som Georgien står inför kommer i form av det demokratiska presidentval som skall hållas den 4 januari, och som sedan skall följas av parlamentsval i enlighet med de åtaganden som har gjorts till OSSE och Europarådet. Kommissionen har för avsikt att ge Georgien ett stödpaket på högst 2 miljoner euro för förberedelserna av detta val.
Georgien står även inför mycket allvarliga budgetproblem. Kommissionen har nyss uttalat att ett belopp på 5 miljoner euro skall betalas enligt ett snabbt förfarande till ett program för livsmedelssäkerhet så att Georgien kan uppfylla sina mest brådskande behov under vintermånaderna.
När väl demokratiska val har hållits kommer kommissionen att stödja den nyvalda presidenten, som är fast besluten att införa reformer. Vi har granskat vår strategi för Georgien, som skapar en hälsosam grund på vilken landet kan få hjälp att tackla de prioriterade områden där reformer måste till. Åtgärder för att bekämpa korruptionens gissel kommer att få avgörande betydelse för att ett reformprogram skall kunna ge bestående resultat. Kommissionen kommer att fundera över medlen för att mobilisera stora resurser till stöd för sådana reformer.
Jag vill även betona att kommissionen redan, enligt Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter, ger Georgien bistånd som skall bidra till att dessa rättigheter respekteras. Jämsides med Europarådet arbetar vi också för att stärka den lokala demokratin och mekanismen för att skydda de mänskliga rättigheterna. Vi kommer under de närmaste månaderna att överväga om vi måste förändra vårt arbete mot bakgrund av de nyliga politiska förändringarna i Georgien.
Europeiska unionen har under lång tid uttryckt sitt stöd för Georgiens suveränitet och territoriella integritet. Strävan att lösa de konflikter som sliter sönder landet och skänka långsiktig stabilitet till denna region i Sydkaukasien, samt skapa goda arbetsrelationer som grundar sig på ömsesidig respekt mellan Georgien och Ryssland kommer att spela en viktig roll i detta arbete. Europeiska unionen undersöker å sin sida nya stödmetoder som löser konflikter eller förhindrar att de alls uppstår. Kommissionen kommer att stå redo att stödja återuppbyggnadsarbetet i konflikternas spår.
Kommissionen vidtar, i nära samarbete med EU:s särskilda representant i Sydkaukasien, Heikki Talvitie, beslutsamma åtgärder för att utforma en bredare politik för Europeiska unionen i dess relationer med regionen, där våra ansträngningar att erbjuda Georgien stöd är både en viktig del och, just nu, av avgörande betydelse. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i eftermiddag efter debatterna. 
Talmannen.
   – Nästa punkt är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
(B5-0545/2003) av Bob van den Bos, för ELDR, om upphävandet av moratoriet för dödsstraff i Filippinerna,
(B5-0551/2003) av Margrietus J. van den Berg, för PSE, om upphävandet av moratoriet för dödsstraff i Filippinerna,
(B5-0557/2003) av Giuseppe Di Lello Finuoli och Lucio Manisco, för GUE/NGL, om upphävandet av moratoriet för dödsstraff i Filippinerna,
(B5-0562/2003) av Patricia McKenna och Matti Wuori, för Verts/ALE, om upphävandet av moratoriet för dödsstraff i Filippinerna,
(B5-0567/2003) av Bernd Posselt och Ilkka Suominen, för PPE-DE, om upphävandet av moratoriet för dödsstraff i Filippinerna,
(B5-0569/2003) av Cristiana Muscardini och Luís Queiró, för UEN, om upphävandet av moratoriet för dödsstraff i Filippinerna. 
Valenciano Martínez-Orozco (PSE ).
   – Herr talman! Den situation som har inspirerat till denna resolution i dag visar att mänskliga rättigheter och respekten för livet, som högre värden, inte finns överallt och att vi demokrater världen över alltid måste vara uppmärksamma.
Trots det faktum att dödsstraff inte har minskat brottsligheten i något land är vi mycket bekymrade över att 83 länder i världen fortsätter att uppehålla och tillämpa det. I dag måste vi beklaga och fördöma det faktum att president Gloria Arroyo har ändrat sin inställning till dödsstraffet i Filippinerna. Vidare får vi inte glömma att det i Filippinerna finns fall där minderåriga har dömts till döden.
Europeiska unionen måste sätta vissa gränser, som vi aldrig får överträda. En av dessa är just dödsstraffet. Det faktum att ett land som Filippinerna kan ta tillbaka det som var en seger i form av moratoriet är något som bekymrar alla oss demokrater i världen just nu, särskilt oss demokrater i Europeiska unionen.
Därför har vi, med tanke på denna situation, förespråkat denna resolution, som de filippinska myndigheterna absolut måste ta hänsyn till, så att vi kan fortsätta att tro att det är möjligt att de värden som vi har förespråkat som högre värden aldrig äventyras. I dag kommer min grupp att rösta för denna resolution. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Dödsstraffet är en styggelse. Det är ett medeltida fenomen som tillämpades av regeringar som inte kunde vakta sina fångar och därför dödade dem innan de kunde rymma.
Nuförtiden är det emellertid än värre, och företeelsen dödsstraff är som värst när det används som ett politiskt instrument av regeringar mot deras motståndare. Filippinerna har ett förflutet som ständigt gett upphov till våld, och dessa problem är olösta än i dag.
Detta visas även tydligt av de senaste hundra årens historia – USA:s övertagande av de spanska kolonierna 1898, följt av en slags självbestämmande 1946, och sedan maktövertagandet av regeringar som styrde befolkningen på ett mycket diktatoriskt sätt, särskilt den långvariga diktaturen under Ferdinand Marcos.
Sedan dess har det bara funnits svaga regeringar. Presidenten har bytts ut många gånger, men med en kraftfull armé i bakgrunden och utan att någon hänsyn har tagits till oppositionen, och än mindre till självständighetsrörelserna, rörelser som föreställde sig en framtid utanför Filippinerna eller i en lös allians med de övriga delarna av Filippinerna.
Till följd av detta ansätts Filippinerna hela tiden av olika typer av gerillakrig. I dagens Filippinerna har vänstern visserligen tre representanter i parlamentet, men de är faktiskt där halvlegalt, medan andra delar av samma vänster betraktas som terroristorganisationer.
Under dessa omständigheter är dödsstraffet ett mycket farligt instrument i händerna på en regering som vägrar att lyssna på skiljaktiga åsikter och står i vägen för alternativa lösningar. Samtidigt har Filippinernas olika regeringar på senare år aldrig lyckats lösa de stora problemen med fattigdom, isolering, förtryck och våld. Allt som är möjligt bör göras, både utifrån och inifrån, för att ge Filippinerna en fredlig och blomstrande framtid, och det kan inte ske med hjälp av dödsstraffet. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag håller med Erik Meijer på många punkter. Jag är dock rädd att det är alltför förenklat att beskriva dödsstraffet som en relik från medeltiden. Jag är rädd att dödsstraffet ganska specifikt är en företeelse som rör den nya tiden också. Giljotinen och den elektriska stolen är symboler från den nya tiden. För att denna företeelse skall försvinna från den nya tiden måste vi därför aktivt propagera för att dödsstraffet avskaffas världen över, oberoende av vilken individ eller stat det rör. Vi har stor medkänsla och förståelse för Filippinerna, ett land som hotas i högre grad av organiserad brottslighet, separatism och terrorism än de flesta andra länder i världen.
Å andra sidan måste vi emellertid mycket tydligt klargöra att terrorism och våld bara kan övervinnas genom rättvisa och rättsstatliga principer, och att de tusentals fångarna och dödsdömda i Filippinerna har lika stor rätt till sina liv som alla andra. Vi motsätter oss dödsstraffet i varje enskilt fall – oavsett om den berörda personen är Saddam Hussein eller en förövare av andra allvarliga brott. Detsamma gäller naturligtvis fångarna i Filippinerna. Vi måste vara mycket tydliga på denna punkt. Ingen stat har rätt att – utom i självförsvar – göra anspråk på någon persons rätt till sitt liv.
Av denna anledning motsätter sig EU dödsstraffet principiellt och har gjort detta till ett kriterium för anslutning. Vi måste emellertid också göra det till en måttstock mot vilken vi bedömer våra samarbetspartner. Vi skickar därför ut en mycket tydlig vädjan till Filippinerna att a) upprätthålla moratoriet, b) granska de omkring tusen rättegångarna, eftersom deras laglighet i många fall är tveksam, med justitiemord och politiska nycker och c) generellt avskaffa dödsstraffet, eftersom det inte kan spela någon roll i stärkandet av rättsstatliga principer. 
Sandbæk (EDD ).
   – Herr talman! Jag är mycket bekymrad över president Gloria Arroyos beslut att ge efter för påtryckningarna och upphäva ett moratorium som har varat i nästan fyra år, trots att hon i princip motsätter sig att ta människoliv. Detta beslut understryker det stora behovet av ett FN-moratorium om dödsstraff, vilket skulle göra det mycket svårare att ge efter för påtryckningar och börja genomföra avrättningar igen. Det skulle också sätta stopp för de helt oacceptabla avrättningarna av mentalt handikappade personer och pedofiler som sker i ganska många länder och som kommer att ske i Filippinerna från och med januari 2004.
Filippinerna är naturligtvis bara en av många platser i världen där man riskerar att bli dömd till döden för icke-våldsbrott. Andra exempel är Pakistan och Kina, där hädelse respektive skattefusk är belagda med dödsstraff. Oskyldiga människor befinner sig också i riskzonen. År 2003 benådades nio personer i Förenta staterna för att de var oskyldiga.
Vi måste acceptera att ett lands påföljdssystem avspeglar traditioner och särskilda historiska omständigheter, men dödsstraffet innebär att man förvägrar en person hans eller hennes värdighet. EU:s ansträngningar för att avskaffa dödsstraffet och att införa ett allmängiltigt moratorium måste därför tydligt klargöras för alla EU:s samarbetspartner. 
Busquin,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen ser med stor oro på Gloria Arroyos beslut att upphäva moratoriet för dödsstraff i Filippinerna. Europeiska unionen är emot dödsstraff under alla omständigheter, eftersom vi tror på varje människas medfödda värdighet och okränkbarhet. Europeiska unionen har därför bett Gloria Arroyo att ompröva sitt beslut att inte längre stå i vägen för avrättningar, och har uppmanat henne att upprätthålla moratoriet, som har varit i kraft sedan mars 2000.
Vi är också särskilt bekymrade över att Högsta domstolen har utdömt dödsstraff för femton minderåriga, vilket strider mot artikel 6.5 i Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, som kommissionen stödjer genom specifika åtgärder. I sitt meddelande om EU:s roll i arbetet för mänskliga rättigheter och demokratiseringen i tredje land i maj 2001 bekräftade kommissionen åter att den prioriterar finansieringen av projekt som syftar till att avskaffa dödsstraffet.
Till följd av detta togs avskaffandet av dödsstraffet upp bland de tematiska prioriteringarna i Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter för tiden 2002–2004 och en specifik budget på 12 miljoner euro anslogs för åtgärder inom detta område för tiden 2000–2004. För att vara trogna vårt åtagande bidrog vi med omkring 500 000 euro till kampen mot dödsstraffet i Filippinerna under 2002, som en del av Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter.
Kommissionens meddelande ”Ett nytt partnerskap med Sydostasien” föreskriver att alla nya bilaterala avtal med länder i denna region måste innehålla klausulen om att respekten för de mänskliga rättigheterna utgör en ”väsentlig beståndsdel” av avtalet. I detta sammanhang skall denna klausul som är en ”väsentlig beståndsdel”, med dödsstraffet som en av sina grundläggande aspekter, prioriteras i varje bilateralt avtal som planeras mellan Europeiska unionen och Filippinerna. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i eftermiddag efter debatterna. 
Talmannen.
   – Nästa punkt är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
(B5-0546/2003) av Ole Andreasen, Anne André-Léonard och Bob van den Bos, för ELDR, om Moldavien,
(B5-0555/2003) av Bastiaan Belder, för EDD, om Moldavien,
(B5-0558/2003) av Giuseppe Di Lello Finuoli och Helmuth Markov, för GUE/NGL, om Moldavien,
(B5-0559/2003) av Jan Marinus Wiersma, för PSE, om den politiska situationen i Moldavien,
(B5-0561/2003) av Marie Anne Isler Béguin och Elisabeth Schroedter, för Verts/ALE, om den politiska situationen i Moldavien,
(B5-0568/2003) av Michael Gahler, Bernd Posselt, Lennart Sacrédeus och Charles Tannock, för PPE-DE, om Moldavien. 
Casaca (PSE ).
   – Herr talman! Efter att ha sett järnridåns fall och Sovjetunionens sammanbrott tror jag att vi alla var övertygade om att en stor möjlighet hade uppstått för utveckling, fred och framsteg i hela Central- och Östeuropa. Vi övertygade oss själva om att detta var slutet på historien, att vi stod inför en ny gryning. En av de mest tragiska vederläggningarna av denna förhoppning är kanske Moldavien, som är ett utmärkt exempel på hur historien inte alltid går i den riktning som dess ledarfigurer anger för den, och ett av de värsta exemplen på detta i dagens Europa. Det är ett exempel på ett land splittrat av etniska konflikter, med en del av det ockuperat av utländska militära styrkor, en ekonomi i totalt sammanbrott, maffia vid makten och en befolkning som försöker lämna landet med alla tillgängliga medel.
Vi får inte glömma att Europeiska unionen från och med 2007, enligt den officiella tidtabellen för utvidgningen, kommer att dela en gräns med Moldavien. Därför, och här vänder jag mig direkt till kommissionären, måste Moldavien betraktas inte som en fråga av underordnad betydelse, utan som en prioritet för EU:s diplomati. Sakernas nuvarande tillstånd kan inte tillåtas att fortsätta, och denna resolution måste ses som en högljudd väckarklocka för alla institutioner så att de ger största uppmärksamhet åt Moldavien och försöker hitta en lösning på den nuvarande konflikten, som underminerar stabiliteten i detta land och i Central- och Östeuropa som helhet. 
Belder (EDD ).
   – Herr talman! De ord som kommissionär Günter Verheugen riktade till Moldavien den 5 december under hans besök i Chisinau var uppseendeväckande. Han talade bland annat om ”europeiska perspektiv”. Günter Verheugen aviserade också en särskilt EU-åtgärdsplan för Moldavien i maj 2004. Jag hoppas verkligen att denna i första hand kommer att vara en praktisk stödplan, som inte väcker några falska förhoppningar i Chisinau.
Samtidigt fortsätter republiken Transnistrien, som inte erkänns av det internationella samfundet, att vara Moldaviens öppna politiska sår. Ryska federationens politisk-militära roll är tydlig här. Den är ett avgörande prov för den närmaste framtiden om huruvida Europeiska unionen och Ryssland verkligen strävar efter gemensam stabilitet och säkerhet på vår kontinent. Vad var det vi sade om god grannsämja? Transnistrien, en brådskande fråga för rådet och kommissionen i deras relationer med Kreml. Vad var det vi sade om EU:s prioriteringar? 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Den i huvudsak rumänskspråkiga region som tidigare var känd som Bessarabien och som nu kallas Moldavien var en del av Rumänien mellan de två världskrigen, men tillhörde Ryssland före och efter dem.
Vid Sovjetunionens sammanbrott valdes samma nationalfärger som dem som finns på den rumänska flaggan och många tänkte på en återgång till Rumänien. Sedan dess har landet slitits sönder av skilda åsikter om dess politiska framtid.
Många inom de två stridande befolkningsgrupperna stödjer en gammaldags typ av auktoritativ kommunism, där de ser sina bästa chanser att överleva trots sina låga inkomster. Det är dock det enda som de är överens om.
Den minoritet som talar ett slaviskt språk, främst på den smala landremsan på floden Dnestrs östra strand, vill bevara det traditionellt starka bandet till Ukraina, Ryssland och Vitryssland. Den rumänsktalande majoriteten i resten av landet skulle säkert ha anslutit sig till Rumänien för länge sedan om detta land inte hade legat så långt efter Västeuropa. Som Rumänien ser ut i dag är det inte många som anser att det är brådskande att ansluta sig till detta mycket större land.
Inom Rumänien har också strävan att återvinna Moldavien blivit mindre aktuell. När jag besökte Rumänien förra året hörde jag faktiskt en rumänsk parlamentsledamot stolt säga att Rumänien är det enda land som fortfarande uppfyller Molotov-Ribbentrop-pakten, som drog upp de nya västliga gränserna för Sovjetunionen strax före andra världskriget.
Europeiska unionen måste vara försiktig så att den inte utser sig själv till beskyddare av detta kortlivade avtal mellan Stalin och Hitler för all framtid. De två stridande befolkningsgrupperna inom Moldavien kom en gång överens om att skiljas åt fredligt om majoriteten skulle ansluta sig till Rumänien. Det skulle därför vara förståndigt att ta hänsyn till möjligheten att floden Dnestr än en gång bildar gräns mellan Rumänien och Ukraina i framtiden. Det är en annan eventualitet som vi bör komma ihåg. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag ber om ursäkt, men jag skulle vilja be er ringa mycket högt, för de flesta ledamöter i detta parlament utgår från att omröstningen kommer att äga rum tidigast om en timme, och det kommer att ta lite tid för dem att komma hit. Förra gången missade många personer omröstningen på grund av att klockan ringde för sent. 
Talmannen.
   – Jag kan meddela Bernd Posselt att vi har lämnat instruktioner om att klockorna i parlamentet skall fungera och vi får hoppas att ledamöterna är uppmärksamma. De ärade ledamöterna känner till reglerna. Tack så mycket för er positiva information. 
Gahler (PPE-DE ).
   – Herr talman! Om vi ser på de krav och förväntningar som vi nämner i vår i resolution om Moldavien ser vi precis hur arkaiskt landet fortfarande är vad gäller demokrati och det civila samhällets standard. Vi förväntar oss bland annat att regeringen skall respektera demokratiska principer, upprätthålla mänskliga rättigheter och minoritetsrättigheter, tillåta att det civila samhället och en parlamentarisk opposition utövar sina konstitutionella rättigheter och stoppa människohandeln i allmänhet och handeln med kvinnor och flickor i synnerhet. Detta är krav som vi ställde på andra länder för flera år sedan, och de har redan följts i många regioner i Central- och Östeuropa. Det är uppenbart att dessa grunder för demokrati och marknadsekonomi ännu inte har införts i Moldavien.
Situationen förvärras ytterligare av den status som de facto-regimen i Transnistrien har, vilken bara kan överleva med ryskt stöd. Precis som i Georgien ser vi här – vilket vi diskuterade i den föregående debatten – att Ryssland inte använder sitt inflytande för att stabilisera, utan tyvärr för att destabilisera situationen. Jag önskar verkligen att våra regeringar kunde ta upp denna fråga på ett entydigt sätt, även för Moldavien, i deras frekventa kontakter med Ryssland. Det är tydligt att en ekonomisk och politisk stabilitet bara kan uppnås i Moldavien om denna konflikt blir löst. Så kan inte ske utan Ryssland. Det var klandervärt av Ryssland att inte dra tillbaka sina trupper i slutet av 2003, som man hade lovat att göra. Det bidrar inte till en lösning om Ryssland ensidigt följer en plan som bara befäster status quo. Det är därför som en fredsplan inte bara måste tillkännages utan faktiskt följas i Moldavien självt. Jag vill se regeringen och oppositionen samarbeta i denna fråga.
I vår roll som EU måste vi aktivt se till att exempelvis ett OSSE-mandat, vilket har diskuterats här, kan uppnås. Jag anser att vi än en gång bör betona att multilaterala lösningar är viktiga i detta sammanhang, och vi måste kräva att Ryssland, Ukraina och Rumänien avstår från ensidiga åtgärder. 
Sacrédeus (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Som kristdemokrat och svensk ledamot i Europaparlamentet är jag mycket glad över att Moldavien-frågan har tagits upp igen. Moldavien har inte lyckats stabilisera sin demokratiska utveckling efter Sovjetunionens sammanbrott. Som kommissionsledamot Busquin mycket väl vet, är språkfrågan och den kulturella tillhörigheten en kluvenhet för hela det moldaviska folket, dvs. frågan om det rumänska språkets och den nationella moldaviska rörelsens ställning i samhället kontra det ryska språkets ställning och den ryska och östliga orienteringen.
Vi europeiska och svenska kristdemokrater vill uttala vårt stöd till oppositionen i Moldavien, som leds av det kristdemokratiska partiet under Iurie Rosca. Vi uppmanar dem att frimodigt stå upp för en europeisk, demokratisk och pluralistisk orientering i det moldaviska samhället, på grundval av de gemensamma värden som Europeiska unionen ytterst vilar på. Det som står i denna resolution om att den moldaviska demokratin inte har stabiliserats är ett mycket riktigt konstaterande. Läget i Transnistrien, i praktiken en utbrytarrepublik, gör inte situationen lättare.
Jag anser att kommissionen och Europeiska rådet bör agera för att den kulturella utvecklingen i Moldavien skall stärkas, så att landet kan få en självständighet där det egna språket, moldaviskan, får sin rättmätiga plats. De massdemonstrationer som har genomförts i Chisinau de senaste åren visar på att landet måste ges allt stöd för en demokratisk, pluralistisk utveckling och för att inte den kommunistiska ledningen i landet skall kväva oppositionen. 

Busquin,
   . – Herr talman, ärade ledamöter! Europeiska unionen har under lång tid varit bekymrad över problemet Transnistrien. I det uttalande som gjordes vid OSSE:s ministermöte i Maastricht nyligen, som kommissionen helt instämmer i, bekräftade Europeiska unionens ordförandeskap åter vårt åtagande att skydda republiken Moldaviens suveränitet och territoriella integritet, och bekräftade sitt fullständiga stöd för detta i samband med fempartsförhandlingarna mellan OSSE, Ryska federationen, Ukraina och de två berörda parterna. Europeiska unionen anser att denna ram utgör ett öppet utrymme som är lämpligt för jakten på en politisk lösning på konflikten.
I Maastricht klargjorde Europeiska unionen sin besvikelse över att Ryssland inte hade gjort några framsteg med avseende på sitt åtagande från Istanbul 1999, att dra tillbaka sina trupper och sitt krigsmateriel från Transnistrien. Med tanke på att bara ett verkligt multinationellt åtagande skulle få internationell legitimitet uppmanade Europeiska unionen Ryssland att uppfylla sina åtaganden, och upprepade sin vilja att bidra till att hitta en multinationell lösning under OSSE:s beskydd.
Europeiska unionen vidtar också konkreta åtgärder för att lösa konflikten. Kommissionen lägger tillsammans med Moldavien sista handen vid ett avtal som har upprättats för att skapa ett system med dubbel kontroll av Moldaviens stålexport till EU, ett system som kommer att ge Moldavien större kontroll över exporter som härrör från utbrytarregionen. Kommissionen uppmuntrar också Moldavien att förbättra kontrollen över sina gränser och sitt tullområde. I mars 2003 organiserade den ett inledande möte mellan Moldavien och Ukraina där planer gjordes upp för att upprätta gemensamma kontroller längs de båda ländernas delade gränser och diskutera bilaterala frågor. Ett andra möte kommer att hållas i januari 2004.
Initiativet om ett utvidgat europeiskt grannskap erbjuder nya perspektiv för att ge Moldavien möjlighet att uppnå den stabilitet, säkerhet och framgång som vi har skapat i den utvidgade Europeiska unionen. Vi hoppas att de mycket tydliga utsikter för ett EU-medlemskap som erbjuds Moldavien som en del av detta initiativ kommer att stimulera till en lösning av konflikten i Transnistrien. Kommissionen kommer att rikta fortsatt uppmärksamhet mot situationens utveckling och påminna Ryska federationen om vikten av att den uppfyller sina åtaganden från Istanbul. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad och vi går vidare med omröstningen.(1) 

Talmannen.
   – Kammaren har slutfört sitt arbete.
Jag förklarar denna session i Europaparlamentet avslutad och önskar er alla en härlig ledighet, så att ni får ny energi inför avslutningen av den femte valperioden under 2004. God jul och gott nytt år!
(1) 

