Användningen av spillolja med PCB i en fabrik för livsmedelsåtervinning i Irland (debatt)
Talmannen
- Nästa punkt är kommissionens uttalande om användningen av spillolja med PCB i en fabrik för livsmedelsåtervinning i Irland.
Androulla Vassiliou
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Kommissionen är mycket väl medveten om de stora riskerna för folkhälsan och miljön med polyklorerade bifenyler (PCB).
Incidenter som dem i Belgien 1999 och på Irland förra året visar än en gång att även små mängder PCB kan orsaka svåra kontamineringar i foder- och livsmedelskedjan.
Under de senaste trettio åren har EU infört lagstiftning för att minska utsläppen av PCB och dioxiner i miljön, i syfte att minska människors exponering och skydda folkhälsan och miljön.
Eftersom utrustning som innehåller PCB normalt sett har lång livstid finns emellertid stora mängder fortfarande i omlopp och är en källa till eventuell mänsklig exponering, trots att PCB förbjöds 1985.
Genom i synnerhet direktivet om bortskaffande av PCB - direktiv 96/59/EG från september 1996 - införs ändamålsenliga verktyg för att se till att utrustning och avfall som innehåller PCB bortskaffas så snabbt som möjligt, och stor utrustning ska bortskaffas före utgången av 2010.
Genomförandet av denna lagstiftning har emellertid fortfarande stora luckor. Kommissionen har tvingats inleda överträdelseförfaranden mot de flesta medlemsstater när det gäller skyldigheten att upprätta förteckningar över stor utrustning som innehåller PCB och planer för bortskaffande av PCB.
Överträdelseförfarandena har lett till att situationen i stort har förbättrats. För närvarande är endast två sådana ärenden ännu oavgjorda, men kommer att avslutas inom kort.
Samtliga medlemsstater har överlämnat sina planer för sanering och/eller bortskaffande av förtecknad utrustning och PCB i den utrustningen och för insamling och efterföljande bortskaffande av utrustning som innehåller mindre än fem kubikdecimeter PCB (i enlighet med artikel 11 i direktivet).
Ändå krävs det ytterligare insatser. För att se till att planerna för bortskaffande av PCB fungerar effektivt måste medlemsstaterna göra ytterligare förbättringar av genomförandet av den befintliga lagstiftningen om PCB och av EU:s avfallslagstiftning i allmänhet.
Kommissionen lägger allt större vikt vid att EU:s avfallslagstiftning genomförs korrekt och ger medlemsstaterna aktivt stöd för att förbättra genomförandet av den nationella avfallslagstiftningen.
I förordning (EG) nr 183/2005 fastställs minimikrav på foderhygien som ska gälla från primärproduktion av foder (på gårdsnivå), till produktion, bearbetning och distribution och fram till utfordring av djuren.
Foderföretagare ska inrätta, genomföra och upprätthålla förfaranden som grundar sig på principerna för systemet för faroanalys och kritiska styrpunkter (HACCP). Detta innebär att identifiera kritiska styrpunkter och att identifiera bl.a. eventuell kemisk kontaminering när foder torkas genom en direktvärmeprocess.
Ansvaret för att uppfylla kraven ligger hos foderföretagarna, men det är de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna som ska kontrollera att de åtgärder som foderföretagarna vidtar är tillräckliga. I de flesta fall måste detta ske genom ett besök på plats.
Dessutom ska medlemsstaterna enligt de allmänna principer för offentliga kontroller som fastställs i förordningen om offentliga kontroller av livsmedel och foder se till att kontrollerna genomförs regelbundet, i proportion till risken och med lämplig frekvens. Dessa offentliga kontroller ska omfatta kontroll av foderföretag.
Kommissionens roll fastställs i artikel 45 i förordning (EG) nr 882/2004 om offentliga kontroller av livsmedel och foder. Kommissionens experter ska utföra revisioner av medlemsstaternas behöriga myndigheter för att kontrollera att kontroller utförs i enlighet med gemenskapslagstiftningen.
En allmän revision enligt den artikeln genomfördes 2008 på Irland och omfattade ett antal sektorer. En rapport kommer att offentliggöras inom kort. Förteckningen över de anläggningar som ska revideras fastställs gemensamt av de nationella behöriga myndigheterna och revisorerna från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor (FVO).
Den anläggning som nämns i frågan ingick inte bland dem som kontrollerades under den allmänna revisionen 2008.
I samband med den irländska dioxinkontamineringsincidenten fastställdes att kontamineringskällan utgjordes av kontaminerade brödsmulor som användes som djurfoder. Brödsmulorna producerades av bageriavfall (kakor vars bäst-före-datum hade gått ut) som torkats med direktvärme. I en direktvärmeprocess kommer avgaserna i direktkontakt med det fodermaterial som ska torkas. Det använda bränslet var uppenbarligen kontaminerat av transformatorolja med PCB. De olika aktörernas respektive ansvar, från brödsmuleproducenten till bränsleleverantören osv., kommer att fastställas genom en pågående rättslig undersökning.
Jag vill betona den avgörande betydelsen av att anta en omfattande strategi för riskklassificeringen, som omfattar möjliga risker inte bara i samband med det inkommande materialet - i det här fallet brödsmulor - utan även i samband med processen i sig.
Mairead McGuinness
för PPE-DE gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka kommissionen för detta mycket ingående uttalande i frågan.
Jag tror att anledningen till att vi diskuterar detta i kväll är att vi vill dra lärdomar och se till att det inte inträffar igen. Problemet är att när vi 1999 upptäckte ett problem i Belgien så trodde vi att vi hade skärpt reglerna tillräckligt för att det inte skulle kunna inträffa någon ytterligare incident. Men här står vi nu, och vi känner till följderna av bristerna i systemet, inte bara i fråga om pengar - även om det har stor betydelse för EU, den irländska statskassan, skattebetalarna - utan också i fråga om förlusten av konsumenternas förtroende och den skada det har orsakat de irländska livsmedelsproducenternas marknadsandel.
Det gläder mig att vi har gjort framsteg nu och återupprättar vårt rykte på den internationella marknaden, men jag är också mycket väl medveten om att jordbrukare i hela EU också har fått problem på grund av de irländska svårigheterna. Därför menar jag att kvällens debatt inte bara handlar om Irland. Jag anser att det tydligt framgår av ert uttalande att detta problem som uppstod i Irland även kan uppstå i andra medlemsstater. Så jag antar att det måste vara utgångspunkten för den här debatten.
Vi vet att den här oljan inte borde ha hamnat i foderkedjan. Det vi försöker ta reda på är hur detta kunde ske och det är - som ni så riktigt säger - föremål för en polisutredning som har en gränsöverskridande dimension. Förhoppningsvis kommer vi att kunna spåra händelserna exakt så att vi kan undvika att något liknande inträffar igen.
Men detta väcker en annan fråga, som ni nämnde, och det är hur vi hanterar avfall och livsmedelsöverskott. Återvinning är högsta mode. Alla är för detta eftersom vi alla vill vara miljövänliga och hållbara. Så vi har två frågor här: för det första frågan om oljeåtervinning - som ni nämnde - och jag anser att den behöver behandlas mer ingående, inte bara i fråga om PCB utan mer övergripande i fråga om insamling, distribution, hantering osv. av spillolja, även om PCB naturligtvis är ett särskilt orosmoment.
När det gäller livsmedelsöverskott - eller livsmedelsavfall som det ibland kallas - anser jag själv att det är lämpligt att vi använder denna produkt i foderkedjan, men jag vill säga mycket tydligt att om vi inte kan garantera säkerheten och hur den bearbetas och hanteras så är jag rädd att vi kan behöva överväga att förbjuda den i livsmedels- och foderkedjan.
Jag vill inte att detta ska behöva ske, men jag vill inte heller att det som inträffade i Irland med de konsekvenser det fick ska inträffa igen. Det vi vill är att livsmedelsöverskottet eller avfallet ska användas för att det håller hög kvalitet, inte för att foderkedjan är en avstjälpningsplats - detta anser jag är viktigt.
Vi behöver också vara mycket öppna när det gäller hela frågan om blandning av foder. Jordbrukare vill gärna köpa ingredienser och blanda sina egna givor, och i allmänhet gör större jordbrukare så. Detta är lämpligt om vi har noggranna kontroller av det. Jag förstår att det genomförs regelbundna kontroller men i det här fallet fanns det uppenbarligen vissa brister i kontrollerna på den marknaden. De jordbrukare som blev avslöjade och fick ta konsekvenserna av att de använde denna produkt frågade mig faktiskt ”varför kom ingen och kontrollerade vad som levererades till våra gårdar?”
När det gäller lagstiftningen anser jag att det finns väldigt strikta kontroller av licensierade foderföretag - EU:s foderblandningsindustri - och de infördes på grund av de metoder som användes tidigare och som vi behövde skärpa reglerna för.
Jag har en känsla av att vi i medlemsstaterna reglerar dem som uppfyller villkoren extra strikt och inte håller utkik efter dem som eventuellt inte följer reglerna. Vi tänker inte utanför ramarna. Kanske finns det en tendens att låta nöja sig så snart dokumentationen är korrekt och alla rutor är ifyllda, i stället för att titta under ytan.
Jag menar att vi behöver ta en ny titt på lagstiftningen. Vi gör en översyn inom finanssektorn och det behöver vi också göra inom livsmedelssektorn. På gårdsnivå tror jag dessutom att inspektörerna ibland betraktas som djävulen själv som besöker gårdarna. Varför välkomnar inte jordbrukarna inspektörerna och betraktar dem som ett skydd för deras verksamhet?
Jag menar att vi behöver ändra tänkesätt i hela livsmedelskedjan utifrån den här erfarenheten. Jag välkomnar särskilt uttalandet från Irish Farmers' Association om att de kommer att inrätta en arbetsgrupp för livsmedel. Det är hög tid att jordbrukarna tar lite kontroll över livsmedelskedjan, som de är första länken i.
Slutligen är det inte läge att ta upp frågan om billiga ingredienser nu, men trycket på producenterna att ständigt producera billigare varor är en del av denna fråga och måste lösas.
Proinsias De Rossa
för PSE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag har flera saker jag vill ta upp i samband med den här frågan, och jag är förstås inte helt överens med Mairead McGuinness om att ”detta inte handlar om Irland”. Naturligtvis handlar detta om Irland. Detta är den senaste skandalen i fråga om livsmedelsrisker.
Folkhälsoskyddet måste komma i första rummet här, och det vi talar om är genomförandet av ett direktiv från 1996. Tyvärr var Irland en av de medlemsstater som måste tvingas att faktiskt genomföra detta direktiv fem år senare, 2001, genom hot om rättsliga åtgärder. Det verkar som om genomförandeprocessen fortfarande pågår, och inspektionsförfarandena för att se till att direktivet följs tycks vara ganska svaga. Efter vad jag förstår av det jag har läst om det hela är en av de överraskande sakerna bristen på information om vad som egentligen hände i just detta fall i fråga om kontaminering av griskött. Det förefaller som om den fabrik som tillverkade fodret inte hade inspekterats på ganska länge.
Jag måste också säga - och jag är säker på att regeringen skulle bli förvånad om den hörde mig - att jag tycker att man gjorde rätt som omedelbart stoppade distributionen av griskött och även återkallade griskött från butikerna. Naturligtvis drabbade detta många oskyldiga och laglydiga producenter och slaktare med flera: 90 procent eller mer av produkterna var inte kontaminerade alls. Den berörda fabriken levererade bara till ett tiotal försäljningsställen så det var en drastisk åtgärd, men den var riktig. Det viktigaste är att vi försöker se till att allmänheten och konsumenterna kan vara säkra på att den mat de köper i butikerna, i sin kvartersbutik, är säker att äta. Om vi inte vidtar omedelbara och drastiska åtgärder för att garantera detta så anser jag att vi inte tar vårt ansvar.
Jag har två frågor till kommissionsledamoten. Den ena är att vi talar om genomförandet av direktivet från 1996. Finns det inte anledning nu att se över det direktivet? Är de normer som infördes genom det direktivet tillräckliga eller otillräckliga i dag? Bör vi inte på större allvar undersöka möjligheten att få bort det PCB som är i omlopp mycket snabbare än planerat, särskilt med tanke på hur sent många av medlemsstaterna faktiskt har genomfört direktivet?
Min andra fråga gäller den förvaltningsplan som den irländska miljöskyddsmyndigheten sent omsider infört under 2008, där det talas om uppförandekoden - som även ingår i planen - för hantering av PCB i användning och för utrustning som innehåller PCB. Jag undrar om en uppförandekod verkligen är förenlig med direktivet. Bör vi inte eftersträva en strängare tillämpning av bestämmelserna om hanteringen av PCB? Jag förespråkar inte att alla som bryter mot någon regel här eller där ska åtalas, men jag anser att när det gäller livsmedelssäkerheten bör det vidtas straffrättsliga åtgärder mot dem som hänsynslöst missbrukar sin ställning.
Liam Aylward
för UEN-gruppen. - (EN) Fru talman! Den irländska grisköttsindustrin har en viktig roll i Irlands jordbruks- och livsmedelssektor. Den industrin värderas till omkring en miljard euro och ger direkt eller indirekt sysselsättning åt 10 000 personer.
Mot bakgrund av det nuvarande ekonomiska klimatet och de stigande livsmedelspriserna är det mycket viktigt att vi gör vårt yttersta på Irland för att försvara den irländska grisköttssektorn, som driver sin verksamhet i enlighet med de högsta standarderna i EU och internationellt.
Upptäckten av dioxinhalter över gränsvärdet i ett prov på grisfett inom ramen för det nationella programmet för övervakning av restprodukter innebar att kontamineringskällan snabbt kunde spåras till en enskild foderproduktionsanläggning. Även om det alltid är beklagligt när våra livsmedel kontamineras visar den här incidenten att de livsmedelssäkerhetskontroller som de irländska myndigheterna utför för att garantera integriteten i livsmedelskedjan håller mycket hög nivå. Kontrollerna fungerade, med andra ord.
Därför vill jag uppmärksamma kompetensen hos den irländska regeringen och jordbruksdepartementet och de snabba åtgärder som vidtogs i fråga om beslutet om att återkalla samtliga produkter. Detta mottogs mycket väl av de europeiska och internationella marknaderna och även av Europeiska kommissionen. Det visar hur allvarligt vi som land ser på livsmedelssäkerhetsfrågor och hjälpte oss att försvara vårt anseende där hemma och utomlands som ett land som framställer livsmedel av hög kvalitet.
Irländska konsumenter fortsatte att köpa griskött när det blev tillgängligt i butikerna igen, och handeln återupptogs snabbt på de flesta europeiska och internationella marknaderna. Naturligtvis krävs det ytterligare arbete för att återuppta handeln till fullo, t.ex. utökade marknadsföringskampanjer osv.
Jag vill berömma Oireachtas jordbruksommitté för deras omfattande utredning av dioxinincidenten, som innefattade en rad utfrågningar av bl.a. regeringsdepartement, statliga organ och företrädare för grisköttsindustrin. Det gläder mig också att jordbruksdepartementet utför ytterligare en undersökning under ledning av en mycket välkänd person i EU-kretsar, professor Patrick Wall.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman, fru kommissionsledamot! På Irland upptäckte man åtminstone detta genom inspektioner. För tio år sedan i Belgien avlöste incidenterna varandra i snabb följd. I båda fallen hör vi talas om olyckor som inträffade men dessa olyckor har aldrig kunnat styrkas. Efter 10 år är ärendet nu avslutat i Belgien. En person dömdes till villkorlig dom på ett och ett halvt år. Det är emellertid inte klart hur ämnena hamnade i produkterna. Vi måste därför även i fortsättningen utgå från att giftiga ämnen avsiktligt blandades i, att man utnyttjade foder för att spara in bortskaffningskostnaderna. Oljan späddes alltså ut och blandades i fodret. I båda fallen rör det sig om transformatorolja.
Så länge som olyckorna inte har rekonstruerats och det fortfarande inte kan styrkas att de verkligen berodde på förbränning måste man, även på Irland, utgå från att ett brott har begåtts varvid de giftiga ämnena, PCB, blandades i. Det här innebär att vi måste öka inspektionsfrekvensen så att brottsförsöken inte inriktas på den sortens foder, i föreställningen att det är ett enkelt sätt att minska kostnaderna.
Därför är den öppna deklaration som vi kommer att anta här i morgon ytterligare en möjlighet inte att öka fokus på brottsförsöken utan att öka inspektionsfrekvensen. Vidare får man inte bedöma riskerna bara utifrån vilka fabriker som är inblandade, utan också utifrån vem som driver fabrikerna och genom vilka skumma kanaler man får oljan. Vi känner verkligen till den typ av människor vi har att göra med här. När det gäller inspektioner måste institutionerna alltså vara medvetna om att de utgör en högre risk och därför måste bli föremål för strängare inspektioner.
Bairbre de Brún
Incidenten med höga dioxinhalter i irländska fabriker orsakar stora ekonomiska svårigheter för jordbrukarna på både norra och södra Irland. Detta är dåliga nyheter i dagens svåra ekonomiska klimat. Eftersom åtgärder vidtogs så snabbt kan marknaden vara förvissad om att irländskt griskött är säkert. Oavsett hur det förhåller sig med den saken bör man inte förvänta sig att de som drabbats ska ta itu med följderna på egen hand. Jag vet att vissa av dessa ekonomiska frågor hänför sig till andra kommissionsledamöter men det är viktigt att följande punkter tas upp.
Syftet med Pigmeat Recall Scheme, som den irländska regeringen tillkännagav i december 2008, var att få bort kontaminerat irländskt griskött från marknaden. Oavsett hur det förhåller sig med den saken förefaller det inte som att detta system svarar för de 4 000 kontaminerade grisar som skickades till Vions bearbetningsanläggning i Cookstown i grevskapet Tyrone - i min valkrets - mellan den 1 september och den 6 december 2008.
Lyckligtvis kan vi helt förbehållslöst säga att irländskt griskött är fullständigt säkert. Om denna anläggning inte är berättigad till ersättning enligt EU:s stödsystem är det emellertid stor risk att verksamheten inte kommer att kunna fortsätta.
EU måste se till att man inte låter bearbetningsanläggningen själv få hantera följderna av att ha tagit emot 4 000 kontaminerade grisar.
Om anläggningen inte är berättigad till ersättning enligt Pigmeat Recall Scheme, som kommissionen och den irländska regeringen har kommit överens om, måste kommissionen och jordbruks- och landsbygdsutvecklingsdepartementet i församlingen i Belfast komma överens om en liknande typ av system.
I solidarisk anda bör EU godkänna medfinansiering av den nödvändiga ersättningen till dem som drabbats. År 2009 kommer att bli ett svårt år för alla - låt oss inte glömma de ytterst ovanliga omständigheter som gjort att många människor i livsmedelsbranschen utan egen förskyllan har hamnat i en besvärlig situation.
Ministrarna i församlingen i Belfast och i den irländska regeringen kommer snart att lägga fram en djurhälsostrategi för hela ön.
Vi måste ha ett system för hela Irland som sträcker sig längre än till djurhälsa och som omfattar en enhetlig lagstiftning för hela ön. EU:s bestämmelser bör alltså handhas och genomföras med hela ön som utgångspunkt. Alla irländska jordbrukare skulle ha nytta av en sådan situation, och med ett enda system skulle EU-lagstiftningen kunna övervakas mer effektivt.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Min kollega har talat om de skumma kanaler genom vilka PCB har kommit in i livsmedelskedjan i Irland. Jag anser att det kanske är värre om man då och då ser tillbaka på de polyklorerade bifenylernas förflutna. De polyklorerade bifenylerna är nästan 100 år gamla. De har skapats av människan och från första början stod det klart att de var mycket farliga.
De användes i många år i kondensatorer, i hydrauliskt bränsle och för ytbehandling av trägolv. Det är naturligtvis ingenting som vi vill ha in i livsmedelskedjan. Men nästan från början av 1900-talet fram till 1966, när en svensk vetenskapsman fastställde att de var farliga, bortsåg människor från detta och tillät att de användes, trots att industriolyckor inträffade gång efter gång.
Men till och med när vetenskapen hade fastställt hur det förhöll sig dröjde det ända fram till början av 1970-talet innan PCB förbjöds i offentliga lokaler. Även då fick de fortfarande användas och inte förrän 2000 förbjöds användningen totalt. Därför finns det gott om PCB i omlopp, och de fanns kvar i nästan 100 år sedan vi hade fått kunskap om problemen.
Trots kommissionens direktiv från 1996, där man krävde att PCB-föreningarna skulle försvinna, finner vi att dessa ämnen dyker upp då och då, framför allt i Belgien och nyligen i Irland.
Men jag har upptäckt att en sak verkligen gjorde människorna i Irland förvirrade. Jag kommer ihåg att jag ungefär vid denna tidpunkt besökte en slaktare och att han ställde sig helt oförstående. Han sa att vi hade infört så många möjligheter att spåra. Vi vet exakt varifrån ett ägg kommer, vilken dag det värptes, och om vi verkligen vill undersöka saken närmare kan vi bland annat ta reda på exakt vilken gård det kommer från. Till och med när vi fått reda på varifrån PCB:erna kom tvingades ändå denne slaktare, som vet exakt varifrån hans griskött kommer, som hade alla kodnummer, att kasta bort och förstöra griskött.
Jag förstår inte hur det gick till, eftersom vi har arbetat mycket hårt i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Ni har arbetat så hårt för att uppnå spårbarhet, och när det kom till kritan användes inte dessa system. De användes kanske för att hitta gårdarna, men de användes inte för att rentvå de oskyldiga, och detta innebar stora kostnader för människor - och det kostade enormt mycket för mitt land, eftersom det inte var just dessa leverantörskedjor utan hela landet som svartlistades.
Det förekommer också förvirring om andra saker. Vi talar i dag med rätta om PCB och dioxiner, men ska det dröja 100 år innan vi inser sambandet mellan dioxiner och förbränning? Detta är något jag hela tiden försöker göra, nämligen att hålla dioxiner från förbränning borta från livsmedelskedjan.
Jim Allister
(EN) Fru talman! Flera lantbrukare och ett bearbetningsföretag i min valkrets riskerar att utan egen förskyllan förlora miljontals pund, på grund av att smittat foder som inköpts i god tro kom från en foderfabrik där man visade prov på obetänksamt slarv - även om metoderna var bra. Det är inte underligt att de drabbade väljarna känner stor vrede.
Jag har några frågor till kommissionsledamoten. Om de inte besvaras i kväll skulle jag vilja att de om möjligt besvaras skriftligen.
Vilken är för det första bakgrunden till den skyldiga fabriken för livsmedelsåtervinning när det gäller efterlevnaden av EU:s bestämmelser? Är det, som man har antytt, en egen lagstiftning?
För det andra, hade företaget Millstream tillstånd att använda denna olja? Om så inte är fallet, var det inte medlemsstatens ansvar att se till att detta trots mot bestämmelserna upptäcktes och att åtgärder vidtogs mot det?
För det tredje, genomförde Millstream någon HACCP-baserad riskanalys och självkontrollplan enligt bestämmelserna i förordningen om livsmedelshygien?
För det fjärde, är kommissionen nöjd med nivån på och frekvensen av de inspektioner och den övervakning som medlemsstaten krävde för denna fabrik och dess produkter, med tanke på medlemsstatens skyldighet att ha en riskbaserad officiell kontrollplan? Var det försumlighet från de irländska myndigheternas sida när de med stränghet verkställde foderlagstiftningen och kraven på livsmedelssäkerhet?
För det femte, i min valkrets måste lagliga foderfabriker foga sig i stränga kontroller och normer enligt kvalitetsförsäkringssystemen. Varför förekom det ingen motsvarande kontroll av Millstreams återvinning?
För det sjätte, litade man på självkontroll av foderfabrikernas säkerhet och, om så är fallet, varför tillät man att det tillämpades här? Det skulle ju endast tillåtas för småföretagare.
Får jag slutligen fråga på exakt vilken rättslig grund kommissionen gick med på en stor utbetalning till den irländska staten, eftersom kommissionens talesman inledningsvis påstod att det inte fanns någon sådan grund? Kommer det att få någon uppföljning i form av ett överträdelseförfarande, om man finner att denna medlemsstat har brutit mot kraven?
Maria Petre
(RO) Fru kommissionsledamot! Det är bra att vi kan ha en debatt i kväll som bygger på det uttalande som ni och kommissionen redan har avgett om användningen av spillolja vid foderberedning på Irland.
Jag skulle vilja vidga debatten något och säga att ett mycket stort antal medlemsstater, däribland Rumänien som jag kommer att tala om, har berörts av denna incident. För att vara mer konkret: incidenten har påverkat köttindustrin men framför allt konsumenterna. Den har påverkat branschen som har noterat stora förluster på mycket kort tid. Den har också påverkat konsumenterna vid en tidpunkt då man enligt jultraditionerna vanligtvis konsumerar stora mängder fläskkött, åtminstone i Rumänien.
Det enda som har fungerat utomordentligt väl är hur veterinärmyndigheterna underrättades genom EU:s system för snabb varning. Bortsett från denna åtgärd har emellertid all information försvunnit. Hur mycket kontaminerat kött handlade det om, var distribuerades det och var finns de livsmedel kring vilka frågetecknen bara till viss del, eller i vissa fall inte alls, har rätats ut? Vilka följder har det här fått? Panik bland konsumenterna och enorma förluster för producenterna, men också en tämligen usel förmåga från de ansvariga myndigheternas sida att handskas effektivt med en incident av detta slag.
Som jag ser det har vi åtminstone två problem. Det första är dioxinkontamineringen till följd av att man använt spillolja, eftersom dioxin - som vi ju alla vet - är ett ämne som utgör en allvarlig risk eftersom det är mycket giftigt för den mänskliga organismen, även i mycket små mängder. Vad kan vi göra för att se till att en incident av detta slag aldrig mer inträffar?
Det andra problemet är hur vi kan förbättra förmågan hos de ansvariga myndigheterna i medlemsstaterna att reagera och vidta åtgärder i sådana farliga situationer?
Slutligen hoppas jag att vi under denna debatt kommer att få en del svar, åtminstone på dessa två frågor.
Petya Stavreva
- (BG) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Problemet med användningen av spillolja som innehåller polyklorerade bifenyler i en fabrik för livsmedelsåtervinning har än en gång ställt oss inför frågan om behovet av att garantera livsmedelssäkerheten i EU.
Först och främst måste vi understryka att problemet inte bottnar i någon djursjukdom, utan i otillräcklig övervakning av de föreskrivna åtgärderna för foderhygien och fodersäkerhet inom EU. Trots att det fanns kontroller var dioxinhalterna höga då de nådde grisköttet. Den logiska frågan är: Varför hände inte detta tidigare?
Många EU-invånare undrar i dag om EU har den lagstiftning som behövs för att kräva att medlemsstaterna på ett tillfredsställande sätt övervakar säkerheten hos djurfoder. Denna fråga måste besvaras snarast, eftersom det kan få ödesdigra konsekvenser och orsaka förluster på hundratals miljoner euro om man inte tillämpar säkerhetsnormerna vid ett enda livsmedelsberedningsföretag.
Jag skulle vilja uppmana kommissionen att genomföra de åtgärder som är nödvändiga för att skärpa övervakningen, som är en oskiljaktig del av EU:s politik för skydd av konsumenters säkerhet. Griskött med höga dioxinhalter från Irland nådde också både Bulgarien och många andra EU-länder. Incidenter av detta slag får emellertid inte förekomma i framtiden, eftersom det ekonomiska och sociala pris man får betala efteråt är oerhört högt.
Slutligen skulle jag vilja välkomna Mairead McGuinness initiativ att uppmana kommissionen att granska denna fråga.
Elisabeth Jeggle
(DE) Fru talman, fru kommissionsledamot! I kväll diskuterar vi användningen av spillolja med PCB i en irländsk fabrik för livsmedelsåtervinning. I morgon kommer vi att debattera utsläppande på marknaden och användning av foder. I morgon kommer vi att konstatera att vi tillsammans redan har åstadkommit en rad viktiga och ändamålsenliga åtgärder inom denna sektor. Ändå finns det fortfarande problem på det här området. Därför måste de fem frågor som ställts av Mairead McGuinness i hennes muntliga fråga tas på allvar och få ett seriöst svar.
Fru kommissionsledamot! Ni talade själv om luckor som fortfarande måste täppas till i genomförandet av vår lagstiftning i ett antal medlemsstater. Visserligen har foderbranschen som helhet under senare år alltigenom bevisat sin tillförlitlighet, men vissa företag är antingen omedvetna om riskerna eller så blundar de för dem. Vidare förefaller det som att det fortfarande finns stort utrymme för förbättringar i många medlemsstater när det gäller inspektioner med utgångspunkt från relevanta risker.
Alla - parlamentet, de allt färre jordbrukarna och också konsumenterna - förväntar sig en korrekt tillämpning av EU:s lagstiftning med kontroller i detta syfte. Jag anser därför att den allmänna livsmedelslagstiftningen, livsmedels- och foderhygienen och tillståndsbestämmelserna för fabriker för livsmedelsåtervinning måste ses över.
Ja, visst vill vi kunna utnyttja överskottslivsmedel. Personligen skulle åtminstone jag önska att det gjordes och att överskottslivsmedlen i fråga inte förstördes. Man måste emellertid garantera spårbarheten. Oönskade ämnen och produkter måste uteslutas på ett säkert och kontrollerat sätt. När foderföretag får tillstånd att bedriva verksamhet måste personalens yrkeskompetens i fråga om livsmedels- och fodersäkerhet garanteras.
Djurfodret är grunden för livsmedelssäkerheten, och jordbrukarna måste vara pålitliga för att konsumenterna ska kunna garanteras säkra och bra livsmedel.
James Nicholson
(EN) Fru talman! Först och främst kan jag säga att jag välkomnar möjligheten att diskutera denna fråga. Denna debatt har visat lantbrukarna hur sårbara de är för vad andra gör.
Detta är något som hände i Irland, men det ironiska är att spilloljan, som var den påstådda orsaken till problemet, ursprungligen kom från Nordirland. Men den uppenbarade sig i foderblandningen från Irland.
Det problem som har uppkommit är enligt min mening att jordbrukarna i Irland, oavsett om de producerar gris- eller nötkött, har fått ersättning, bidrag och stöd från EU. Jordbrukarna i Nordirland har nu lämnats i sticket utan hjälp och stöd. Jordbrukarna i Nordirland har krossats, och många av dem kommer att förlora sina gårdar och drivas i konkurs utan egen förskyllan. De har inte gjort något fel, inte gjort sig skyldiga till något brott, och jag måste i kväll uppriktigt säga till parlamentet och till kommissionsledamoten att jag anser att jordbrukarna i Nordirland har lämnats i sticket, inte bara av vårt jordbruksdepartement, DARD som det kallas i Nordirland, utan framför allt av ministern, som verkar vara oduglig, svag och oförmögen att lösa problemet.
Jordbruksministern i Irland har tydligt visat att han sätter sina egna intressen i främsta rummet. Det kan jag förstå. Får jag ställa följande fråga till kommissionsledamoten: Kommer ni att få några upplysningar genom den undersökning som enligt uppgift ska genomföras av polisen på båda sidor om gränsen? Är ni beredd att handla med utgångspunkt från de upplysningar ni får, och är ni beredd att se till att producenterna i Nordirland får samma stöd som jordbrukarna i Irland och att de inte på något sätt berövas sina ekonomiska rättigheter? Slutligen, och detta är min sista fråga, kommer ni att garantera att ett sådant problem aldrig mer kan uppstå? Allt detta utmynnar i är att konsumenterna förlorar förtroendet och framför allt att producenterna krossas.
Avril Doyle
(EN) Fru talman! En källa till den mänskliga exponeringen för PCB är, som kommissionsledamoten säger, via livsmedelskedjan. Emellertid är öppna spisar och cigarettrök mycket viktigare källor för ett mycket större antal människor. Låt oss se problemet i dess rätta proportioner och låt oss undvika hysteri i denna debatt utan i stället sprida mer ljus och låta bli att hetsa upp oss.
Minimikrav för foderhygien är verkligen mycket viktigt och måste genomföras noggrant, men kraven måste också åtföljas av fullständig identifiering och spårbarhet för alla köttprodukter - inte bara för nötkött utan också för kött från fjäderfä, gris och får. Jag har lagt fram förslag till ändring av den nuvarande lagstiftningen i detta syfte och vi kommer inom kort att diskutera dessa förslag i parlamentet.
Det berörda grisfodret var förvisso kontaminerat av brödsmulor eftersom företaget Millstream Recycling av misstag använt bränsle för att torka brödsmulorna efter att ha köpt dem i god tro från ett företag som man under flera år hade gjort affärer med och som man tidigare inte hade haft några problem med. En polisutredning pågår och det berörda företaget samarbetar till fullo med polisen.
Jag vill helt tillbakavisa Jim Allisters påstående att företaget visade prov på obetänksamt slarv. Det kommer att bevisas att så inte var fallet och därför måste vi vara försiktiga med vad vi säger här.
Det största problemet var att vi var tvungna att totalförbjuda all försäljning av alla produkter av griskött och låta förstöra dem, även om det bara skulle ske på kort sikt. Försörjningsmöjligheterna för många irländska jordbrukare blev lidande och även de irländska livsmedelsprodukternas rykte utomlands skadades Vi tvingades nämligen reagera på ett oproportionerligt sätt, trots att bara sex till sju procent av våra grisfarmer var drabbade, eftersom det irländska systemet för identifiering och spårbarhet misslyckats när det gällde slakterierna. Det är meningen att alla grisar ska märkas med öronbrickor eller tatuering i Irland, men av någon anledning kunde vi inte på slakterinivå skilja de grisar som hade fått det kontaminerade fodret från det stora flertalet andra grisar som inte hade fått det.
Vi måste titta närmare på denna fråga. Kommissionen måste titta på identifiering och spårbarhet i dess helhet, och låt oss framför allt vänta på polisutredningen, som jag tror kommer att förvåna människor.
De berörda företagen är mycket ledsna, och har sagt det offentligen, för den skada som har drabbat livsmedelskedjan och Irlands rykte, och även för den ekonomiska skada som har drabbat de många jordbrukare som fram till nu har köpt deras utmärkta foderprodukter. De har nu återupptagit arbetet och producerar åter, kan jag säga, en utmärkt foderranson som jordbrukarna kan blanda.
Detta har varit en skrämmande händelse. Ingen hade önskat att det skulle hända.
Mairead McGuinness
(EN) Fru talman! Jag har försökt att inte vara domare och jury i detta irländska mål, eftersom det inte är därför vi är här i kväll, men jag vill ställa tre frågor till kommissionsledamoten: Hur stor mängd PCB är fortfarande i omlopp? Kan ni garantera att inget av detta kommer att kontaminera livsmedelskedjan inom de närmaste 23 månaderna, när man fortfarande håller på att göra sig av med denna volym? Kan kommissionen lägga fram en rapport om situationen för genomförandet av förordningen om foderhygien, som parlamentet skulle vilja ta del av?
Jag vill också påpeka för Jim Allister att detta faktiskt är en gränsöverskridande fråga. Kontamineringen kom, enligt vad vi förstår - och som Jim Nicholson med rätta påpekade - från andra sidan gränsen. Därför håller jag inte med Proinsias De Rossa. Detta är faktiskt en europeisk fråga, eftersom den har en gränsöverskridande dimension. Det som har hänt i Irland skulle kunna hända i vilken medlemsstat som helst, eftersom det, såvitt jag vet, finns tusentals ton PCB i omlopp. Kommissionsledamoten kanske kan klargöra denna punkt.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
(DE) Fru talman, fru kommissionsledamot! Har kommissionen undersökt eller rekonstruerat den händelsekedja som ledde till olyckan? Enligt min mening är det en ganska löjlig tanke att förbränning av spillolja och rök som sedan trängt in bland några brödsmulor skulle kunna orsaka kontaminering i denna omfattning, med 200 gånger högre dioxinhalter i grisköttet - inte i fodret utan i själva grisköttet. Jag kommer även i fortsättningen, tills motsatsen bevisats, utgå från att detta rör sig om ett fall där ämnet blandats i avsiktligt.
Alla trafikolyckor rekonstrueras och man undersöker hur olyckan kunde inträffa. Denna olycka - om det nu är vad det var - måste också rekonstrueras, och man måste undersöka om denna typ av förbränning och den rök som släpps ut verkligen kan orsaka så mycket dioxin i köttet. Som utövare skulle jag säga att allt som har sagts i detta avseende är nonsens. Det vi talar om här är att ämnet blandats i avsiktligt. Vi görs till upplag för detta gift som inte bryts ned av sig självt och därför går vidare genom generationer av människor.
Jan Mulder
- (NL) Detta har varit en oerhört intressant debatt. Jag fruktar att vi kommer att få fler fall som detta i framtiden. Vi kan aldrig utesluta brottsligt beteende och människor som utnyttjar systemet.
En av de frågor som inte diskuterats i kväll är systemet med privata kontrollstämplar. Varför uppmuntrar inte kommissionen i större utsträckning branschen till att genomföra egna inspektioner och utveckla privata kvalitetsstämplar? Kommissionen kan då säga: ”Vi kan genomföra slutkontroller, men det är först och främst upp till er att se till att ni kontrollerar era kolleger inom branschen och ser till att sådana här saker inte inträffar. Om ni utvecklar ett förnuftigt system kommer vi att uppmuntra och erkänna det.” Enligt min mening måste vi uppmuntra nedifrån och upp så att tvivelaktiga metoder av detta slag inte inträffar i framtiden.
Jim Allister
(EN) Fru talman! Det är inget tvivel om att oljan kom från Nordirland. Detta är inte problemet.
Den väsentliga frågan är att Millstream valde att köpa in denna olja med kännedom om att de sökte efter olja som skulle användas i torkmaskiner - för att hantera livsmedel, för att torka brödsmulor. Varför köpte de i så fall olja av denna typ, oavsett varifrån den kom?
Varför kontrollerades inte oljan av statliga inspektörer och av företaget? Användningen av olja är, såvitt jag förstår, under dessa omständigheter olaglig och ett brott mot livsmedels- och hygienbestämmelserna. Frågan är därför inte varifrån den kom, utan varför den kom dit och varför den användes för just detta ändamål.
Avril Doyle
(EN) Fru talman! Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorfs anklagelse att man med avsikt har blandat denna kontaminerade olja i foder är avskyvärd och ovärdig varje yrkespolitiker. Vi måste låta den vederbörliga processen med den rättsliga undersökningen ha sin gång.
Det berörda företaget, Millstream Recycling, samarbetar till fullo. De har en hel papperstrave som bevis för att de har köpt den här oljan från ett erkänt företag i Dublin som levererar olja. De köpte den som återvunnen lätt bränsleolja, som hade varit den rätta oljan att använda i denna speciella torkprocess. Den såldes till dem av ett erkänt företag och så vitt de visste köpte de lätt bränsleolja. De godtar emellertid att de fick transformatorolja, som var orsaken till dioxinerna.
En rättslig och polisiär undersökning pågår. Vi måste låta den vederbörliga processen ha sin gilla gång och hindra alla anklagelser som flyger omkring, eftersom detta är en mycket allvarlig fråga som inte blir bättre av hysteriska och överdrivna reaktioner.
James Nicholson
(EN) Fru talman! Alla är överens - ingen förnekar - att oljan faktiskt kom från Nordirland. Vi kan inte förneka det. Men trots att vi är överens är åtta jordbrukare i Nordirland nära att gå i konkurs, och så är det också i Irland. Jag är medveten om att även de har drabbats. Detta handlar inte om politik. Det handlar om vanliga människor som lider, och det är våra jordbrukare som lider ekonomiskt.
Sanningen är - det måste vi inse, och även ni, fru kommissionsledamot, måste inse detta - att det var tonvis med griskött som inte kunde spåras. Ingen visste varifrån det hade kommit, vilka grisar det kom från eller varifrån det kom. Fru kommissionsledamot! Det är dags, det är hög tid, att ni inför klar och tydlig ursprungsmärkning för att ange varifrån detta kommer. Om så hade varit fallet hade vi åtminstone vetat var vi stod och var detta foder finns.
Jag vill inte göra detta till en politisk fråga, eftersom den inte är politisk för mig. Jag talar med mina jordbrukare varje dag, och vissa av dessa människor kommer med största sannolikhet att förlora sina gårdar. Det här är alltså allvarligt. Vi måste följa den rättsliga undersökningen till slutet. Jag vill vara med om det - men jag vill att mina jordbrukare ska skyddas, och jag vill inte att de ska bli lurade. Jag vill se att de skyddas på lämpligt sätt av er så att de får samma ställning och skydd som jordbrukarna i Irland.
Androulla Vassiliou
kommissionsledamot. - (EN) Fru talman! Denna diskussion har varit mycket livlig och många frågor har ställts. Många antaganden har också gjorts och jag håller med Avril Doyle när hon säger att vi måste ha tålamod och vänta tills undersökningen är över. Då kan vi dra våra slutsatser och fatta beslut inför framtiden. En sak jag måste säga - jag var inte engagerad vid den tidpunkten men jag har hört talas om saken - är att liknande händelser har inträffat i Tyskland och Belgien, och det talades mycket om dessa händelser i alla medlemsstater. Därför hade jag trott att en förståndig medlemsstat skulle ha vidtagit strängare kontrollåtgärder. Men även med de strängaste kontrollåtgärder kan sådant hända, på grund av bedrägeri, på grund av slarv eller av andra orsaker. Det är vårt ansvar att se till att vi har lagstiftning - som jag nu anser vara tillfredsställande - och att se till att medlemsstaterna rättar sig efter denna lagstiftning. Kommissionens plikt är att ha kontroll och att se till att medlemsstaterna gör sin plikt.
Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor gör sina inspektioner och dess rapporter är tillgängliga för allmänheten. I vilken grad man rättar sig efter vår lagstiftning framgår av dessa rapporter, som till och med har utarbetats för varje enskilt land.
Några av er tog upp frågan om spårbarhet, som faktiskt är en av de viktigaste pelarna i den övergripande livsmedelslagstiftningen och som aktörerna inom livsmedelsbranschen ansvarar för. De måste kunna uppge från vem de har köpt en vara och till vem de säljer den. Men detaljnivån i den inre spårbarhet som väljs av aktörerna inom livsmedelsbranschen är avgörande för den slutliga ekonomiska förlust som dessa aktörer måste bära om produkten återkallas. Vad som krävdes i detta speciella fall, enligt regeln om spårbarhet i Irland, var helt enkelt tillverkningsdatum och inte namnet på den gård som köttet kom från. Därför var det nödvändigt att återkalla allt kött som hade producerats under dessa två månader. Om strängare spårbarhetsregler vore tillämpliga (vilket naturligtvis hade kostat mer) skulle bara det kött som kunde spåras till just denna gård ha återkallats. Därför måste man bestämma sig: Antingen betala mer och få bättre spårbarhetsregler eller betala mindre och i slutändan bära förlusten.
Det har sagts att vi i vår egenskap av kommission har lämnat bistånd - trots att utbetalning av ersättning inte tillhör mitt utan kommissionsledamot Mariann Fischer Boels ansvarsområde - och jag måste säga att det som betalades ut i detta fall betalades på samma grundval i både Irland och Nordirland. Här har jag några siffror. Kommissionen har infört ett bidragssystem för privat lagring för Nordirland, och enligt detta system kan upp till 15 000 ton lagras under högst sex månader. Budgeten för denna åtgärd uppgår till 6,9 miljoner euro. Ett liknande system för privat lagring har också antagits i Irland. Enligt detta system kan upp till 30 000 ton lagras under högst sex månader med en maximal budget på 13,9 miljoner euro. I Irland fanns det också ett deponeringssystem som var samfinansierat av gemenskapen och som kostade 20,6 miljoner euro. Inga utbetalningar gjordes av kommissionen direkt till jordbrukarna, vare sig i Irland eller i Nordirland, eftersom det inte finns någon rättslig grund för sådan ersättning.
Sammanfattningsvis vill jag säga att vi har en bra lagstiftning, men att vi i framtiden alltid måste vara vaksamma. Vi måste se till att dessa lagar tillämpas av medlemsstaterna, och vi måste få medlemsstaterna att samarbeta med oss. Vad kommissionen beträffar måste vi fortsätta med våra kontroller och se till att medlemsstaterna följer våra bestämmelser.
Dessutom kan vi, när vi får resultaten av undersökningarna och utredningarna, tänka på framtiden. Om vi anser att det finns utrymme att förbättra våra bestämmelser ska vi inte tveka att göra det.
Talmannen
- Debatten är härmed avslutad.
