Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 15 mars.

Uttalande av talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Ännu en gång har jag den sorgliga plikten att inleda vårt plenarsammanträde med att fördöma ETA:s terroristvåld i Spanien.
Sedan den 15 mars har som ni vet två nya offer tyvärr tillkommit på den oförsvarliga listan över dem som mist livet vid attentat i Spanien.
Natten till den 17 mars dödades Santos Santamaría, medlem av " mosso d'esquadra" , den regionala katalanska polisen, då en bomb som placerats i en bil i Rosas exploderade. Den 20 mars dödades en ledamot av kommunfullmäktige för det socialistiska partiet i Lasarte, Froílan Elespe, med två kulor i huvudet.
Genom att fortsätta att begå mord visar ETA ännu en gång i vilken utsträckning de föraktar demokratin. Hoten mot turister nyligen ingår också i denna outhärdliga verksamhet.
Vid vart och ett av dessa dödsbringande tillfällen har jag personligen och för Europaparlamentets räkning velat uttrycka vår djupa sympati och vårt uppriktiga beklagande till offrens familjer. Jag har också meddelat de spanska myndigheterna att vi stöder dem.
Jag ber er att hålla en tyst minut.
(Kammaren höll en tyst minut.)

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen. Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista, som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet den 29 mars i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen, har delats ut.
När det gäller torsdagen:
Talmannen. När det gäller torsdagen har jag fått två önskemål om ändringar och båda gäller aktuella och brådskande frågor av större vikt, punkten mänskliga rättigheter. Till att börja med har jag i fråga om den första punkten med beteckningen "Iran" fått en begäran från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna samt Europeiska socialdemokratiska partiets grupp som skulle vilja stryka denna undergrupp från föredragningslistan.

Swoboda
Fru talman! Jag vill ge en kort förklaring till vår begäran. Det handlar inte om att vi är mer positivt inställda till situationen i Iran utan det handlar om att det för närvarande pågår komplicerade samtal och förhandlingar i Iran för att förbättra situationen för vissa iranska medborgare som arbetar på den tyska ambassaden. Jag anser att vi nu inte - till exempel genom en resolution - bör störa den process som pågår i Iran. Vi har en bestämd uppfattning angående kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, men jag tror ändå inte att vi i det här fallet - jag poängterar, just nu - bör föra en debatt och anta en resolution!

Talmannen
Finns det någon kollega som vill uttala sig för denna punkt?
Eftersom så inte är fallet låter jag begäran gå till omröstning.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)

 
Talmannen. Jag har nu en andra begäran som gäller den tredje underpunkten med beteckningen "Våld mot katolska nunnor". Den kommer från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna.

Van Velzen
Fru talman! Detta är ett allvarligt problem, men dock ett begränsat sådant. Det handlar när allt kommer omkring om ett antal präster i Afrika som har betett sig på ett sätt som naturligtvis är helt fel och som vi absolut inte stöder. Men vi får inte generalisera. Detta var inte Heliga stolens politik. Det rör sig inte heller om en brådskande fråga, då fallen inträffade 1994-1995. Därefter har Vatikanen dessutom vidtagit åtgärder och inlett en egen undersökning. Åtgärder har även vidtagits mot de nämnda prästerna, och händelserna har offentliggjorts. Min parlamentsgrupp föreslår därför att detta ämne inte tas upp som en brådskande fråga. Naturligtvis anser vi det vara fullkomligt logiskt, och det skulle även vara uppskattat, om vi kunde föra ytterligare diskussioner om detta i parlamentets utskott, eftersom det är den rätta platsen för det, snarare än den aktuella och brådskande debatten.

Talmannen
Finns det någon kollega som vill uttala sig för att behålla denna punkt?

Plooij-van Gorsel
Fru talman! Min parlamentsgrupp är väl införstådd med att detta är ett utomordentligt känsligt ämne. Den aktuella resolutionen täcker dessutom ett något för brett område och skulle behöva begränsas till våldet mot kvinnorna. Jag anser dock verkligen att detta hör till den aktuella och brådskande debatten, eftersom det ju helt nyligen, i förra veckan, kom fram att sådana skändningar av kvinnors rättigheter har förekommit, inte bara i Afrika, men i 23 länder över hela världen. Detta kan alltså inte bara skjutas åt sidan. Vad vi som parlament måste säga om detta är inte så mycket att det har hänt - det förekommer nämligen i alla samhällen, oavsett religion, såväl i väst som i andra delar av världen - men att en barmhärtighetens slöja dras över det. I flera år förnekades att detta var ett problem. Jag anser att vi som parlament måste göra ett uttalande om det.
Jag säger igen att den aktuella texten innehåller delar som inte hör hemma i denna resolution. Vi kommer att ta bort dessa så att vi får en exakt resolution, där problemet med katolska prästers skändning av kvinnors rättigheter i hela världen tas upp. Jag hoppas att ni kan ge mig ert stöd i denna fråga.
(Parlamentet avslog begäran.)

Lannoye
Fru talman! Jag har ingen begäran när det gäller aktuella och brådskande frågor, men jag skulle vilja fästa kammarens uppmärksamhet på den punkt som gäller respekten för målsättningarna från konferensen i Kyoto, något som fått en ny innebörd de senaste dagarna, efter de minst sagt olämpliga uttalandena från president Bush.
Jag tror att det skulle vara bra om kommissionen och rådet under denna debatt - som tyvärr äger rum torsdag eftermiddag, dvs. när få kolleger är närvarande - företräds på ett värdigt sätt och att vårt parlament är medvetet om att president Bushs uttalanden inte bara är viktiga när det gäller Kyotoprotokollet utan att de ifrågasätter det slags privilegierade förbindelser som Europeiska unionen har med Förenta staterna.
Jag tror att inför en så uppseendeväckande unilateral ståndpunkt som urvattnar det politiska klimatet - det är verkligen så - mellan Europa och Förenta staterna, måste de europeiska institutionerna svara inte med en verbal upptrappning utan med en stark politisk reaktion. Jag tror att det slags transatlantiska ekonomiska partnerskap och den transatlantiska dialog vi har vi med Förenta staterna riskerar att äventyras om de inte ändrar attityd.
(Applåder)

Talmannen
Herr Lannoye! Jag instämmer desto mer i er uppfattning som jag, som ni vet, trodde mig reagera mycket snabbt, just i den riktning ni anger. När det gäller torsdagens debatt hörde kommissionen ert önskemål att den skulle företrädas på lämpligt sätt, på högsta nivå. Detsamma gäller rådet.

Van Velzen
Fru talman! Jag har ett annat allvarligt problem som helt nyligen kom upp. Nu när vi har möjlighet kan vi kanske ta upp detta problem. Vår kollega, Renzo Imbeni, kommer, såsom ordförande i parlamentet, att företräda oss vid det interparlamentariska mötet på Kuba. Imbeni har förklarat att han inte avser att göra något uttalande om demokratin eller kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Kuba. Fru talman! Min parlamentsgrupp anser inte detta vara godtagbart, och vi menar att Imbeni skall få i uppdrag att i Kuba, för er och vår räkning, uttala sig skarpt mot kränkningarna av demokratin och de mänskliga rättigheterna när tillfälle ges - och detta kan vara under presskonferensen. Jag vill därför föreslå att detta antingen tas upp under torsdagen som en aktuell och brådskande fråga, eller att ett uttalande görs i morgon, eftersom det interparlamentariska mötet pågår fram till den 7 april.

Talmannen
Tack, herr van Velzen. Jag skall titta på det tillsammans med Imbeni.

Barón Crespo
Fru talman! Er tystnad inför van Velzens opassande inlägg tvingar mig att ta till orda, inte bara för att Imbeni är medlem i min grupp utan också för att han är parlamentets vice talman och en person som alltid har agerat med värdighet, både som ledamot och som vice talman, i försvaret av våra gemensamma värderingar, och jag är övertygad om att Imbeni som inte är närvarande här i dag, alltid kommer att försvara Europaparlamentets resolutioner på Kuba och i Vietnam och uppträda värdigt.
Jag uppmanar herr van Velzen att ta tillbaka det han sagt och i så fall när Imbeni är närvarande.
(Applåder)

Talmannen
Herr Barón Crespo! Jag ber er notera att jag genast tittade efter om Imbeni var här. Men det var svårt att inleda en debatt eftersom Imbeni inte är närvarande. Jag skall emellertid lösa frågan på bästa sätt.
Arbetsplanen är därmed fastställd.

 
Inlägg enligt förfarandet.

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman, också vi i Euskal Herritarrok beklagar alla offer som den pågående konflikten i Baskien innebär. För närvarande liknar den sociala atmosfären bland den baskiska befolkningen en belägrad stad, eftersom de spanska nationalisterna verkar övertygande om att ingen avgörande seger kommer att vara möjlig för dem i nästa månads val.
Det repressiva maskineriet blir mer och mer omfattande och utövandet av tortyr tävlar med de värsta av Francos handlingar, varför den rådande stämningen präglas av fruktan och hat. Spansk massmedia överdriver denna bild utav rent kryperi för José Maria Aznars regering och ber alla autonoma makter att utlämna sig till Madrid.
Alltför ofta har detta hus inte kunnat svara på konflikter som uppstår inom utsatt tid och med effektivitet. Vi skall komma ihåg vad kommissionär Patten sade i januari: det viktiga när det gäller att förebygga konflikter är att det skall vara snabbt och effektivt. Jag skulle vilja betona ordet "snabbt".

Obiols i Germà
Fru talman! I det här läget vet man, när man talar offentligt om situationen i Baskien, inte vilka konsekvenserna kan bli. Jag vill ta tillfället i akt och varmt hälsa alla ledamöter i parlamentet.
Montaigne har sagt att världens ondska till stor del bottnar i "ânerie", ett ord som inte går att översätta till spanska men som härstammar från ordet åsna. Jag tror inte att det är någon idé att slösa tid på att svara dessa kriminella åsnor. Tack så mycket.

Krivine
Fru talman! Jag skulle vilja fästa er och parlamentets uppmärksamhet på två mycket allvarliga beslut som fattats av två europeiska koncerner och som givit upphov till allvarliga känslor på arbetsmarknaden.
Som ni vet har Danonekoncernen precis beslutat att lägga ned flera anläggningar i Europa, och kasta ut tusentals arbetare på gatan, trots att samma koncern nyligen informerade oss om att de gjorde ganska stora vinster förra året.
Marks & Spencerkoncernen har också beslutat att lägga ned alla europeiska anläggningar utanför Storbritannien. Det är ett beslut som förefaller olagligt, eftersom fackföreningarna och företagsråden inte förvarnats och arbetstagarna fått information om detta via radion.
Jag skulle därför vilja veta om det skulle vara möjligt för er, fru talman, och för parlamentet - kanske vid nästa sammanträdesperiod - att inta en ståndpunkt om dessa oacceptabla åtgärder som dels är vanhedrande för det sociala Europa som flera av oss vill bygga upp, dels innebär att rättvisan förnekas och är ett angrepp mot arbetstagarnas värdighet.

Talmannen
Tack, herr Krivine. Jag är övertygad om att talmanskonferensen, som sammanträder på torsdag under denna sammanträdesperiod, kommer att granska frågan.

Alyssandrakis
Fru talman! Jag vill ge uttryck för vår förbittring över två händelser som nyligen inträffat på Balkan. Den ena är gripandet av Jugoslaviens förutvarande president Milosevic, och den andra är det förestående avtalet mellan Bulgarien och Nato om fri passage för Nato-trupper.
Till ett pris av 100 miljoner dollar lyckades amerikanerna, Nato och Europeiska unionen störta president Milosevic. Till ett pris av ytterligare 100 miljoner såg de till att han greps för att kunna utlämnas till den så kallade krigsförbrytartribunalen i Haag, en domstol som inrättats av imperialismen för att rättfärdiga dess egna brott.
Det är endast folken och ingen annan som har rätt att döma sina ledare. President Milosevic skulle inte ha gripits, om han hade fallit till föga för Natos order. Är detta alltså straffet för alla dem som gör motstånd? Men också de som givit allt för imperialismen, som t. ex. f.d. Jugoslaviska Republiken Makedonien, utsätts för militär intervention från Natos utvalda trupper.
Utvecklingen på Balkan visar tydligt att vi ännu inte kan skönja något slut på kriget. Först när Nato lämnar området, kan folken hoppas på att få leva i fred.

Wurtz
Fru talman! Jag måste ingripa och beklagar att jag måste göra det efter detta inlägg från en medlem i min grupp.
Jag tror till att börja med att jag uttrycker uppfattningen hos en mycket stor majoritet av min grupp när jag säger att det var nödvändigt att arrestera Milosevic.
(Applåder)
Jag tror också att denna arrestering inte är någon förödmjukelse för det serbiska och jugoslaviska folket utan en befrielse, eftersom den gör det möjligt för detta folk och denna nation, som har ett förvisso hedervärt och ofta ärorikt förflutet, men även ett mycket tungt nära förflutet, att definitivt i hela världens ögon vända blad bort från detta tunga nära förflutna.
Jag skulle slutligen vilja säga att jag anser att de amerikanska ledarnas påtryckningar på de nya jugoslaviska ledarna är fullständigt malplacerade, oansvariga och farliga. Jag tycker att man måste veta vad man vill. Om man på nytt vill ge näring åt nationalismen och det förgångnas nostalgi, låt oss då göra det. Om man däremot vill ge de serbiska och jugoslaviska demokratiska krafterna en chans, låt dem då modigt ta sitt ansvar, hela vägen ut.
(Livliga applåder)

Bonde
Fru talman! Jag vill gärna rikta uppmärksamheten på rådets beslut av den 19 mars, då man i stället för den utlovade förordningen om öppenhet, som skulle ha trätt i kraft den 1 maj, antog en rad interna regler, där man bryter mot fördragets regler om arbetsordningen, för vilken det som bekant krävs enkel majoritet. Nu inför man den regeln att det i fortsättningen krävs kvalificerad majoritet, för att införa större öppenhet i rådet, och man har inte rådgjort med parlamentet i denna fråga. Jag vill gärna uppmana er, fru talman, till att ta upp denna fråga nästa gång ni sammanträder med rådet. På talmanskonferensen i torsdags beslutade vi att låta den rättstjänsten undersöka om det finns grund för en eventuell rättstvist, men under alla omständigheter tycker jag att ni bör diskutera saken med rådet, och jag anser att rådet skäligen borde dra sitt godtagande tillbaka, till dess man har förhandlat fram en förordning om öppenhet med parlamentet.

Talmannen
Herr Bonde! Som ni sade har ett rättsligt yttrande lämnats om denna fråga och det kommer att granskas denna vecka under talmanskonferensen.

Van den Bos
Fru talman! Ni kommer inom kort att göra ett besök i Nederländerna. Jag gläder mig stort över detta. Jag beklagar dock att ni vid detta tillfälle inte avser att tala med valda företrädare, varken ledamöter vid Europaparlamentet eller vid det nationella parlamentet. Min fråga till er är: varför undviker ni, såsom ledamot i ett parlament, kontakten med parlamentsledamöter när ni besöker medlemsstater? Varför talar ni endast med regeringstjänstemän? Jag är själv medlem i ett regeringsparti, men jag vet att väldigt intressanta saker ibland sägs även i oppositionen.

Talmannen
Nu blir jag förvirrad, för jag har inte gjort ett enda officiellt besök utan att träffa, jag skulle vara frestad att säga nästan i första hand, talmännen i de nationella parlamenten i det land jag besöker. De är mina mest direkta samtalspartner. Om det inte planerats blir jag mycket förbryllad, men jag är övertygad om att man har planerat att jag skall träffa talmännen i kamrarna, naturligtvis, som jag alltid gör, men även premiärministern och regeringsmyndigheterna. Det finns ett antal oundvikliga personer, däribland naturligtvis de nationella parlamentens talmän.
Jag skall tillägga att i detta sammanhang, som är den första diskussionsfasen efter Nice, är kontakten med de nationella parlamenten ännu viktigare, ännu värdefullare än den vanligtvis är. Jag tror att det föreligger ett missförstånd, men jag skall mycket gärna överlämna mitt definitiva besöksprogram till er.

Investeringstjänster
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam diskussion om följande betänkanden:
(A5-0106/2001) av Katiforis för utskottet för ekonomi och valutafrågor om meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om översyn av direktivet om investeringstjänster (93/22/EEG)
(A5-0105/2001) av Kauppi för utskottet för ekonomi och valutafrågor om om kommissionens meddelande om tillämpningen av uppföranderegler enligt artikel 11 i direktivet om investeringstjänster (93/22/EEG).

Katiforis
Herr kommissionär, värderade kolleger! Det betänkande jag har äran att lägga fram för er gäller meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om översyn av direktivet om investeringstjänster från 1993.
Kommissionen offentliggjorde sitt meddelande inom ramen för det mera omfattande åtgärdsprogram för investeringstjänster som utformades för att verkställa de beslut som fattades av Europeiska rådet i Lissabon om integrering av de europeiska finansmarknaderna. Integreringen av dessa marknader utgör ett led i fullbordandet av den inre marknaden. Vid Europeiska rådets senaste möte i Stockholm tog man upp frågan igen och begärde att handlingsplanen skall genomföras fullt ut till år 2005, för att alla berörda parter verkligen skall anstränga sig för att åstadkomma en integrerad finansmarknad före slutet av år 2003. Investeringstjänsterna utgör förvisso ett viktigt instrument , antagligen det allra viktigaste för att finansmarknaderna skall fungera.
Det är uppenbart att varje initiativ på det här området, såsom i det meddelande från kommissionen som jag har äran att presentera för er, har betecknats som brådskande av Europeiska rådet. Kommissionens meddelande är inte en text av lagstiftningskaraktär. Icke desto mindre är meddelandet utomordentligt viktigt, eftersom det förbereder marken för de nödvändiga reformerna, och jag hoppas att det snart kommer ett lagförslag och att parlamentet då snabbt och, förhoppningsvis, nästan enhälligt kan anta de nödvändiga ändringsförslagen till det ursprungliga direktivet. Jag tror att vi på så sätt kan ge exempel på snabbhet och effektivitet i vårt lagstiftningsarbete, något som på sistone tyvärr har ifrågasatts i vissa rapporter, som t. ex. Lamfalussys rapport.
Värderade kolleger, den socialistiska gruppens mål inom den ekonomiska politiken är inte uteslutande och har aldrig varit uteslutande att åstadkomma en mera rättvis fördelning av inkomster och förmögenhet, att minska klyftorna i samhället. Parallellt med detta mål, som står i centrum för vår politik, har vi alltid strävat efter att stärka produktionen av varor, för varorna måste ju först produceras, innan man kan göra en mera rättvis fördelning av dem. Med denna inställning stöder den socialistiska gruppen helhjärtat fullbordandet av den inre marknaden och integreringen av finansmarknaderna i Europa. Vi anser att framstegen på dessa punkter kommer att förstärka den produktiva dynamiken i den europeiska ekonomin, vilket är till gagn för alla parter. Vi anser också att marknaden inte av egen kraft automatiskt kan åstadkomma de förändringar som är nödvändiga för att nå detta mål. Den oreglerade utvecklingen på marknaden leder ofta till en kontraproduktiv ekonomisk situation, den leder till monopol, den befäster och främjar ett fåtal personers intressen på samhällets bekostnad. Då är det nödvändigt med politiska ingripanden, för att det inom ekonomin skall kunna skapas sådana strukturer som är nödvändiga för att marknaden skall avregleras, så att den blir verkligt produktiv och effektiv.
Det är sådana reformer och ingripanden jag har äran att föreslå er genom föreliggande betänkande om en översyn av ifrågavarande direktiv. Redan från början, 1993, avsåg man enligt direktivet att främja integreringen av marknaderna genom att bekämpa den nationella protektionismen vid tillhandahållandet av finansiella tjänster. Den centrala idén i direktivet var att alla medlemsstater ömsesidigt skulle erkänna de tillstånd som olika finansföretag fått av någon av de enskilda medlemsstaterna, det berömda europeiska passet. Det var en lysande idé, men när den skulle tillämpas blev den i stor utsträckning verkningslös, eftersom varje medlemsstat hade möjlighet att införa separata regler för tillhandahållandet av dessa tjänster. Det var otvivelaktigt ett framsteg att finansföretaget efter det ursprungliga direktivet inte längre behövde lämna in 15 ansökningar och få 15 tillstånd utan att det räckte med ett enda tillstånd för att få etablera sig i hela Europa. Fördelarna med detta system gick emellertid till stor del förlorade, när samma företag i sin verksamhet måste följa 15 olika regelverk. Denna situation har lett till betydande nationella begränsningar av de finansiella tjänsternas fria rörlighet och hindrat integreringen av Europas marknader.
Jag föreslår nu, och jag gläder mig över att Europeiska folkpartiets föredragande Kauppi instämmer i förslaget, att vi skall avskaffa dessa begränsningar och genomdriva att vi i stället för 15 får en enda regleringsordning som bygger på ursprungsland. Det blir ett stort steg på vägen mot den integrerade marknaden, när man kan förverkliga integreringen av vissa aspekter av den finansiella verksamheten, och i synnerhet integreringen av clearing och en uppgörelse, settlement om handeln med värdepapper.
I Förenta staterna, som har mycket att lära oss i dessa frågor, finns det en enda central clearing för hela landet. I Europa har vi mycket fler än en. Med tanke på att man genom systemet med clearing har möjlighet att göra stora ekonomiska besparingar och att på så sätt minska kostnaderna för samarbetspartnerna, en kostnad som hos oss är betydligt högre än i USA, är det bra om direktivet kan underlätta integreringen av sådana verksamheter. Direktivet kan naturligtvis inte framtvinga sammanslagning av börser, men vad vi kan göra och vad jag föreslår er är att parterna skall få välja det system för clearing och reglering som de helst vill ha, även om det skiljer sig från systemet på den börs där de aktuella transaktionerna har ägt rum. Genom att stärka konkurrensen inom ramen för de börssammanslagningar som euron leder till kan vi hoppas att det blir företagen med de lägsta kostnaderna och inte företagen med de starkaste monopolförbindelserna som till slut kommer att klara sig på den integrerade marknaden.
Dessutom, värderade kolleger, måste direktivet följa de ständiga förändringar som det tekniska framåtskridandet leder till. I dag har de reglerade marknaderna, regulated markets, förlorat sin karaktär av infrastrukturinstitutioner och blivit kommersiella företag, samtidigt som många stora finansföretag, försedda med elektroniska media, från att ha varit aktörer på en marknad har engagerat sig på de nationella värdepappersmarknaderna. Reglerna måste i motsvarande grad anpassas till denna situation. Många av reglerna om marknadernas integritet, t. ex. bekämpandet av insider dealing , måste utsträckas till att gälla också för företagens transaktioner på den inhemska marknaden, medan andra regler, som tidigare endast gällt företagen, regler för kundrelationerna, bör gälla även för börserna. Detta är ett svårlöst problem, och det är kanske en av de frågor som vi bör reglera i form av riktlinjer, medan vi överlåter detaljerna kring genomförandet åt regleringsmyndigheterna i varje enskilt land, när dessa kommer till stånd.
Avslutningsvis, värderade kolleger, skulle jag vilja framhålla att Europeiska socialdemokratiska partiets grupp stöder integreringen av finansmarknaderna och vill satsa på att utöka de investeringar som är nödvändiga för att uppnå full sysselsättning i Europa. Vår grupp stöder självfallet inte utan motsätter sig naturligtvis spekulationshetsen på börserna, som kan få förödande konsekvenser för den reella ekonomin. Av den anledningen begär vi att kommissionen så snabbt som möjligt skall lägga fram sitt förslag om skyddandet av marknadernas integritet. Vi låter inte lura oss, vi tror inte att en förordning kan undanröja spekulationen. Men vi vill att man åtminstone mera strikt upprätthåller principerna om kommersiell hederlighet, just därför att spekulationen gör det mera frestande att agera ohederligt, samtidigt som börserna alltmera stärker sin ställning som våra samhällens pensionsförvaltare. Villkoren för att löntagarnas pensionsfonder skall få göra placeringar på de europeiska börserna måste med nödvändighet vara strängare än på den tiden då börserna bara var ett kasino för de rika. Att verka för större disciplin och en mera korrekt verksamhet på börserna är en av de viktigaste uppgifterna i handlingsplanen för finansmarknaderna.

Kauppi
. (FI) Fru talman, ärade kommissionär Bolkenstein, bästa kolleger! Till att börja med vill jag framföra mitt tack till kommissionen. Detta meddelande var till och med så skickligt utarbetat att vi i parlamentet kan vara eniga såväl i utskottsbehandlingen som även här i plenum. Inga ändringsförslag har givits in till mitt betänkande, vilket jag är mycket glad över.
Det är nödvändigt att omarbeta artikel 11 i direktivet om investeringstjänster för att eliminera den rättsliga osäkerhet samt överlappande och motstridiga regler som för tillfället råder på den europeiska investeringsmarknaden. Dylika osäkerhetsfaktorer gör det svårare för den inre marknaden att fungera framgångsrikt och orsakar betydande extra kostnader, vilka i sista hand får betalas av de europeiska investerarna. Alla investerare måste beredas möjlighet att delta i den inre marknaden för investeringstjänster med vetskapen om att europeisk lagstiftning ger ändamålsenliga rättigheter och vid behov tillräcklig säkerhet. I mitt betänkande har jag utgått från att klargörandet av artikel 11 lyckas bäst när man tillämpar den så kallade principen om ursprungsland på alla gränsöverskridande investeringstjänster.
För yrkesmässiga investerare är det möjligt att snabbt övergå till principen om ursprungsland, men när det gäller konsumenterna förutsätter tillämpningen av principen ännu fortsatt harmonisering av uppförandereglerna för konsumenterna. Detta arbete är i full gång inom " Forum of European Securities Commissions" (FESCO). En fullständig harmonisering är trots allt ingen förutsättning för att principen om ursprungsland tillämpas på detaljhandeln av investeringstjänster för mindre investerare. Denna lösning följer samma linje som direktivet om elektronisk handel som godkändes förra våren, vilket medlemsstaterna är skyldiga att införliva med sin egen lagstiftning före den 1 januari 2002. Om dessa två direktiv inte utgår från samma utgångspunkt, är de kunder som köper investeringstjänster elektroniskt i en annan ställning än de konsumenter som skaffar sin tjänst via traditionella kanaler. Grundidén med indelningen av investerarna är att olika investerare behöver olika säkerhet och är å andra sidan berättigade att kräva större friheter i takt med ökad erfarenhet. De europeiska lagstiftarna bör därför se till att man tillämpar lättare förfaranden för yrkesmässiga investerare än för mindre investerare, vilka är i större behov av skydd genom lagstiftningen.
Begränsningar i friheten att erbjuda tjänster kan endast godkännas då de tillämpas för det allmänna intressets skull. Till exempel när det är fråga om verksamhet mellan två yrkesmässiga investerare skall man inte kräva regler för det allmänna intresset. Att begränsa marknaderna av skäl som hänför sig till den allmänna välfärden är som regel inte heller möjligt. När man tolkar artikel 11 i direktivet om investeringstjänster måste man i vilket fall som helst följa samma linje som punkt 4 och 5 i artikel 3 i direktivet om elektronisk handel. Den mottagande staten kan alltså, endast från fall till fall och genom att iaktta särskilda förfaranden och följa förteckningen över specialvillkor, begränsa tjänsternas fria rörlighet i syfte att skydda investerarna.
Ärade kommissionär, mitt betänkande innefattar reservationer beträffande FESCO.s trestegsklassificering. Alltför stränga klassificeringsregler kan i onödan försvåra verksamheten för investerare i den så kallade mellankategorin på den inre marknaden, i synnerhet när man är på väg att ge denna kategori en möjlighet att välja en högre skyddsnivå, om man så önskar. Det finns också oklarheter i samband med vilka kategorier som är berättigade att utnyttja principen om ursprungsland. Kommissionen borde klargöra denna fråga och föreslå att alla som valt skyddsnivån för yrkesmässiga investerare, det vill säga placerare som valt det svagare skyddet, för principens skull alltid borde kunna åtnjuta ursprungslandssystemet vid gränsöverskridande tjänster. En annan fråga som kräver ytterligare begrundande från kommissionens sida, är tillämpningen av regler som berör marknadsföring och reklam. Redan enligt det nuvarande direktivet om investeringstjänster kan man endast begränsa rättigheten att marknadsföra tjänster på den inre marknaden av skäl som hänför sig till den allmänna välfärden. Trots detta har många medlemsstater införlivat marknadsreglerna som en del av förfarandena i affärsverksamheten. Detta kan orsaka överlappande regelstrukturer.
När det gäller Lamfalussykommitténs förslag vill jag till slut ännu säga att förnyandet och uppdaterandet av direktivet om investeringstjänster i flera avseenden skulle vara ett idealiskt exempel på ett lagstiftningsprojekt, på vilket man kunde tillämpa den nya metoden som föreslagits av Lamfalussy. Problemen med det nuvarande direktivet om investeringstjänster har främst berott på tolkningssvårigheter, varför det för ett lyckat resultat är mycket viktigt att säkerställa ett konsekvent nationellt verkställande av det ändrade direktivet. Det räcker alltså inte enbart med ett bra och korrekt direktiv.

Villiers
Fru talman! Jag välkomnar och stöder båda de betänkanden som vi diskuterar i dag. De är utmärkta och jag gratulerar båda föredragarna till det hårda arbete som de har lagt ner på dem. Det är absolut nödvändigt att få ordning på direktivet om investeringstjänster eftersom detta kommer att innebära ökade intäkter för sparare och billigare produkter för konsumenter. Men direktivet om investeringstjänster, är jag rädd, symboliserar mycket av vad som är bra och dåligt med den nuvarande gemenskapslagstiftningen. Det är en god idé i teorin, men det har ännu inte genomförts i praktiken. Det har upprättat en inre marknad på papperet, men det finns ännu ingen inre marknad i verkligheten. Det skulle göra det möjligt för ett bolag eller ett företag, som följer de regler som gäller i det land där det är verksamt, att ha en passersedel för att idka handel över hela Europeiska unionen. Detta har inte blivit verklighet i praktiken på grund av att det tolkats olika i medlemsstaterna, på grund av att medlemsstaterna tillämpat det olika och på grund av att det tillämpats dåligt.
Det är verkligen oacceptabelt att det nästan åtta år efter antagandet fortfarande finns vissa medlemsstater som försöker ta reda på hur de skall kunna tillämpa detta direktiv. Resultatet är att både principen om ursprungsland och principen om ett pass till den inre marknaden har urholkats, eftersom operatörer fortfarande konfronteras med en uppsjö överlappande och ibland motstridiga regeluppsättningar när de idkar handel i Europeiska unionen - just det problem som direktivet om investeringstjänster förmodas angripa.
Detta är verkligen ett typfall på var lagstiftningen om den inre marknaden rentav inte har tillämpats. Vi har en ökad administrativ och byråkratisk börda som fortfarande låter olika bolag konfronteras med över 15 olika rätts- och regelsystem. Medlemsstaterna har tillämpat regler för idkande av handel för att påföra sina egna regler i egenskap av värdländer, där de varken är nödvändiga eller önskvärda, och jag skulle inkludera Storbritannien i detta. Dessa regler för idkande av handel och reklamregler har använts för att skydda marknaderna, snarare än konsumenterna, och kommissionen borde ta mycket hårdare tag mot detta.
Jag välkomnar starkt uppmaningen i de två betänkandena om att gå från en princip om ursprungsland för regler för idkande av handel, för reklamregler, för privata investerare och för institutionella företag. Jag hoppas att kommissionen kommer att ta notis om vad parlamentet har sagt, eftersom vad kommissionen kan kritiseras för i sin uppdatering är att den är alltför obeslutsam i dessa vitala frågor. Vi bör ha en princip om ursprungsland som bär upp detta direktiv.
Jag förstår inte varför vi inte kan anförtro kunderna att välja en produkt från andra medlemmar i Europeiska unionen och få skydd av de finansiella tjänstemyndigheterna hos dessa andra medlemmar i Europeiska unionen. Konsumenter får korrekt och lämpligt skydd från olika länder som har funnits med i detta nära samarbete nu i nästan 50 år. Det är absolut nödvändigt att säkerställa att vi är konsekventa när det gäller direktivet om e-handel, och en princip om ursprungsland kommer att överensstämma med direktivet om e-handel, om vi antar det i direktivet om investeringstjänster.
Alla undantag till principen om ursprungsland, oavsett om de ingår i direktivet om investeringstjänster eller om de ingår i e-handelsdirektivet, skall tolkas strängt, tolkas noga, och skall tillintetgöras så fort som möjligt.
Mindre uppdateringar till direktivet om investeringstjänster är förstås välkomna, men framför allt behöver vi en kulturförändring. Kommissionen har varit alldeles för försiktig när det gäller direktivets tillämpning. Det är oacceptabelt att många länder under flera år helt enkelt inte lyckats skilja ordentligt mellan yrkesmässiga investerare och enskilda investerare, vilket direktivet om investeringstjänster kräver. Jag skulle vilja se kommissionen använda sin verkställande makt för att säkra att den nuvarande versionen av direktivet om investeringstjänster tillämpas korrekt av varje medlemsstat och förvisso att även nästa version av direktivet om investeringstjänster tillämpas korrekt.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, herr kommissionär Bolkestein, mina damer och herrar! Jag har glädjen att meddela att vår grupp stöder kollegerna Katiforis och Kauppis betänkanden, med förslag som innebär avsevärda framsteg i genomförandet av en gemensam marknad för finansiella tjänster, i enlighet med förslagen från kommissionen som framgår av handlingsplanen för finansiella tjänster.
Undanröjandet av hindren i medlemsstaterna beträffande de finansiella marknaderna är oumbärligt i eurons Europa och bör göra det möjligt att utnyttja alla möjligheter som den gemensamma europeiska valutan erbjuder. Låt mig än en gång få göra den jämförelse jag tidigare gjorde, det vill säga att vi nu på området finanser och valuta gör det samma som vi för tio år sedan gjorde när vi skapade den europeiska inre marknaden för varor och tjänster och garanterade den fria rörligheten för kapital, arbetskraft och varor. Vi har gjort upp en tidsram: år 2005, och förslagen från våra kolleger, de går åt rätt håll; de stöder kommissionens förslag, poängterar behovet av att förverkliga detta samtidigt som de lägger fram och påvisar konkreta aspekter. När det gäller Kauppis betänkande anser jag att punkt 16 om de mekanismer som har tillämpats och föreslagits - och som kommissionen har satt igång - för att utanför domstol lösa gränsöverskridande tvister beträffande finansiella tjänster, är viktig för att övervinna eventuella funktionsstörningar mellan medlemsstaterna. Katiforis betänkande tar upp det systemet och denna oro. Jag gratulerar båda föredraganden för det utförda arbetet och upprepar att de har vårt stöd.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill börja med att säga att jag gläder mig med de båda föredragandena att deras respektive betänkanden har vunnit ett sådant starkt bifall inte bara i utskottet utan även här i plenum. Det är ett tecken på att vi alla anser att snabba förändringar på de europeiska inre finansmarknaderna även bör få konsekvenser för det politiska arbetet. Detta poängteras också i den oberoende expertkommitténs rapport under Lamfalussys ordförandeskap om regleringen av de europeiska värdepappersmarknaderna, som vi också kommer att diskutera den här veckan.
Ytterligare ett bevis på denna förändring är den exponentiella tillväxten av aktievolymen med över 30 procent per år under perioden 1995-1999. På grund av den strategiska vikten av välfungerande finansmarknader för en ökning av det ekonomiska välståndet i EU är detta av största vikt. Vid översynen av direktivet om investeringstjänster måste tre mål stå i fokus: för det första en påskyndad marknadsintegrering, för det andra en förbättring av investeringsskyddet och för det tredje marknadsstabilitet. Det gagnar å ena sidan marknaderna och skyddar å andra sidan investerarna. På det viset bevaras även den ekonomiska stabiliteten i framtiden.
Jag vill ta upp ytterligare två frågor som är viktiga i det här sammanhanget och som redan har nämnts. För det första måste ett fullvärdigt europeiskt pass för värdepappersföretag införas. För att vi skall kunna utnyttja den möjligheten och undanröja de hinder som finns krävs en snabb övergång till principen om ursprungsland. För de stora investerarna bör det ske så snabbt som möjligt och för de mindre investerarna - detta har Kauppi redan påpekat - är principen också den riktiga, men där behövs det förmodligen övergångsbestämmelser. Ett annat område i sammanhanget är harmoniseringen av uppförandereglerna som är en förutsättning för en fungerande inre marknad.
Den andra frågan jag vill ta upp är den äkta konkurrensen mellan börsen och handelsplattformarna. För att möjliggöra en rättvis konkurrens måste en ändamålsenlig och effektiv kontroll skapas. Därigenom kan man förhindra att konkurrensen avgörs och snedvrids av olika regler och till följd av detta sökandet efter förmånligare regler.
Trenden utvecklas mot allt större investeringar i värdepapper, det samma sägs beträffande pensionsfonderna, och därför rekommenderar jag ett snabbt godkännande och förverkligande - förhoppningsvis redan före år 2005 - även det skulle överensstämma med Lamfalussys rapport.

Bolkestein
. (EN) Jag tackar både herr Katiforis och fru Kauppi för de betänkanden som de har lagt fram. De återspeglar en hög grad av enighet. Jag är glad över att höra att talare har gett sitt stöd till dessa två betänkanden. Kommissionen har också tagit del av dessa två betänkanden med stort intresse.
Det är välkänt att direktivet om investeringstjänster är hörnstenen i EU:s lagstiftande ramverk i fråga om värdepappersmarknader. I direktivet definieras gemensamma reglerande parametrar för investeringsskydd och reglerade marknader. Nu, fem år efter att det trätt i kraft, är det dags att testa dess duglighet. Kommissionen anser att bedömningen måste mildras. Medan betydande förbättringar har gjorts, fortsätter tillhandahållandet av investeringstjänster över gränserna att vara hårdnackade av rättslig osäkerhet och hinder. Mer väsentligt är att handeln med värdepapper har genomgått seismiska förändringar, vilket innebär nya utmaningar för EU:s lagstiftning.
Kommissionen välkomnar Europaparlamentets lägliga och sammanhängande svar på de två meddelandena om direktivet om investeringstjänster. Betänkandena ger kommissionen tydliga tips när den förbereder sitt förslag till ändring av direktivet om investeringstjänster, vilket skall antas i slutet av detta år.
Jag tänker nu nämna några specifika punkter i det betänkande som Kauppi utarbetat. Den mest omedelbara och påtagliga målsättningen med direktivet om investeringstjänster förblir tillhandahållandet av ett europeiskt pass för investeringsföretagen. Kauppis betänkande inriktas övertygande på de främsta svårigheterna att överbrygga, som är de överlappande och motstridande nationella regler för bedrivande av handel. Detta tillvägagångssätt som beskrivs i meddelandet i artikel 11 har begränsats av den inneboende tvetydighet som finns i bestämmelsen och EG-domstolens brist på relevant rättspraxis. Trots detta skickar meddelandet ett tydligt budskap om att tillhandahållandet av gränsöverskridande investeringstjänster för yrkesmässiga investerare redan uteslutande borde omfattas av nationella regler för bedrivande av handel. Den definition på yrkesmässiga investerare som kommissionen framfört på basis av den samstämmighet som nåtts mellan nationella övervakare och företrädare för FESCO utgör en användbar utgångspunkt.
Innan jag nämner några inslag, som utmärker det betänkande som utarbetats av Katiforis, kanske jag kan nämna några få aspekter som gäller för båda betänkandena.
Den föreliggande översynen av direktivet om investeringstjänster ger en möjlighet att klargöra de villkor på vilka bolag och investerare ägnar sig åt gränsöverskridande verksamheter. Kommissionen är övertygad om att det tillvägagångssätt som förordas i båda betänkandena är det enda som är förenligt med en inre marknad. Vidare kommer det att säkra att både tillhandahållandet av investeringstjänster on-line och off-line på samma sätt kommer att dra nytta av e-handeldirektivets princip om ursprungsland. Utmaningen är att nå detta mål på ett sätt som erbjuder tillräckliga garantier för privata investerare. I meddelandet om direktivet om investeringstjänster föreslås att detta kräver en viss ytterligare överensstämmelse mellan regler för att bedriva handel och reklamregler för privata investerare. Kommissionen är hoppfull om att en sådan överensstämmelse kan uppnås inom en relativt kort tidsram.
Jag kommer nu till några punkter som utmärker det betänkande som Katiforis har utarbetat. Kommissionen anser att konkurrens vid handelsutbyten och utvecklingen av infrastrukturer för gränsöverskridande handel med värdepapper väcker viktiga nya regleringsfrågor. Dessa tas inte upp på ett tillfredsställande sätt i det aktuella direktivet om investeringstjänster. I Katiforis betänkande varnas för genomgripande förändringar vid nuvarande tidpunkt. Kommissionen är starkt medveten om behovet av att inte orsaka någon skada och om riskerna med att agera vid en tidpunkt när marknaderna är stadda i omvandling. Stora förändringar i organisationen av infrastrukturen för handel och hushållens ökade investeringar i aktier kräver ett nytänkande. Kommissionen instämmer i Katiforis betänkande om att man vid ett förtydligande av bestämmelserna i direktivet om investeringstjänster i fråga om utbyten och handelssystem bör koncentrera sig på risken i fråga om marknadsintegritet. Kommissionen håller också med om att uppmärksamheten främst skall inriktas på de aktiemarknader där privata investerare är mer utsatta. Katiforis sade i sitt tal att han önskade få ett förslag från kommissionen om marknadernas integritet så snart som möjligt. Som han kanske vet eller inte vet, befinner sig kommissionen i slutstadiet av förberedandet av ett förslag om marknadsmissbruk. Detta kommer förhoppningsvis att offentliggöras om ett par veckor.
Ett förstärkt direktiv om investeringstjänster kommer inte i sig självt att förhindra de omfattande marknadsjusteringar som vi har bevittnat de senaste veckorna. Ett reviderat direktiv om investeringstjänster kan emellertid bidra till att tygla marknadsöverdrifter genom att främja öppenhet, skydda integritet och säkra att investmentföretag alltid agerar för sina kunders bästa. Vidare kan det säkerställa att investerare över Europeiska unionen kan dra nytta av dessa skydd, oberoende av var det värdepapper de köper kommer ifrån eller den kurs transaktionen gjordes i. Utan ett sådant ramverk kommer målsättningen från Lissabon om en inre, integrerad kapitalmarknad, som alla vill ha och behöver, att förbli tomma ord.
Jag skall nu ge ett mer specifikt svar på två punkter som tagits upp: den första gäller kritik av det avtal som träffades inom FESCO, om definitionen på yrkesmässiga investerare, och den andra ett svar på vad Kauppi sade om sambandet mellan denna fråga och Lamfalussy-rapporten.
När det gäller den första punkten, kritik av FESCO:s definition av yrkesmässiga investerare, har EG-domstolen ännu inte givit något rättsligt innehåll till begreppet yrkesmässiga investerare. FESCO-avtalet innebär ett första informellt försök att etablera en samfälld europeisk syn på detta begrepp och det bör välkomnas som ett värdefullt första steg mot ett förtydligande av detta viktiga operativa begrepp. Kommissionen är förstås medveten om den utbredda oron över att FESCO-avtalet är alltför restriktivt för att avgöra vilka investerare som automatiskt kvalificerar sig som professionella. Detta berövar många betydande och sofistikerade investerare fördelarna med att agera på en inre - dvs. inhemsk - marknad med en mild övervakningsordning. Icke desto mindre, med tanke på den rådande osäkerhet som omger begreppet "yrkesmässig investerare", tror kommissionen att det klokaste tillvägagångssättet vore att tillämpa ett förfaringssätt som har vunnit stöd från alla nationella regleringsmyndigheter för värdepapper. Det föreslagna tillvägagångssättet för definitionen på yrkesmässig investerare, enligt vad som anges i de båda betänkandena, tycks erbjuda ytterligare fördelar i fråga om ett enda korrekt fungerande pass. Kommissionen kommer noggrant att gå igenom dessa förslag när man förbereder revideringen av direktivet om investeringstjänster.
Slutligen, när det gäller samspelet mellan detta förslag och de välkända Lamfalussyförslagen, påpekar kommissionen den iakttagelse som Kauppi gjort i sin motivering, att det reviderade direktivet om investeringstjänster är - jag citerar - " en huvudkandidat att antas och genomföras i enlighet med varje nytt tillvägagångssätt som antas mot bakgrund av Lamfalussy-rapporten". Kommissionen samtycker till den ståndpunkten. I meddelandet om direktivet om investeringstjänster konstateras tydligt att bristen på möjlighet att utfärda en rättsligt bindande vägledning om genomförandet av bestämmelserna i direktivet om investeringstjänster har varit en av de främsta faktorerna som bidrar till underskotten och det obalanserade genomförandet, vilket har försvårat direktivet om investeringstjänster. Med hänsyn till dess utvidgade tillämpningsområde och komplexitet, kommer sannolikt ett reviderat direktiv om investeringstjänster lida ännu mer av sådana brister: varför Lamfalussy-rapporten är så viktigt för denna fråga, som för en rad andra.
Avslutningsvis vill jag än en gång tacka båda föredragandena för det viktiga arbete som de har utfört. Jag vill också tacka andra ledamöter av detta parlament som har gjort inlägg, i synnerhet herr Gasòliba i Böhm och herr Karas. Kommissionen skulle vilja försäkra parlamentet om att den kommer att agera i enlighet härmed.

Talmannen
Tack så mycket herr kommissionär.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kosmetiska produkter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0095/2001) av Roth-Behrendt för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring för sjunde gången av rådets direktiv 76/768/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter (KOM(2000) 189 - C5-0244/2000 - 2000/0077(COD))

Roth-Behrendt
Herr talman, kära kolleger! När vi här i parlamentet stiftar lagar utgår vi alltid från att det skall leda till en förbättring av den nuvarande situationen. Därför har jag som föredragande också en önskan om att den sjunde ändringen av direktivet om kosmetiska produkter skall leda till en förbättring av den aktuella situationen. Gör den nu det? Den frågan ställer jag till mig själv och även till er. Då kommer många här att svara: Nej, det gör den inte. Den sjätte ändringen av direktivet om kosmetiska produkter som jag även för några år sedan fick vara föredragande för fastställer tydligt i olika skeden att ett definitivt slutdatum för exempelvis djurförsök för kosmetika måste fastställas, efter vilket inga djurförsök får ske.
Jag ber att vi alla skall ha i åtanke att det numera finns mer än 8 000 testade ämnen som man mycket väl kan användas. Nu lyder frågan: Vad händer med de nya ämnena?
Detta test- och marknadsföringsförbud, det vill säga försäljningsförbud, i den sjätte ändringen har kommissionen omvandlat till ett rent testförbud på Europeiska unionens territorium. Det innebär alltså att man i framtiden kan genomföra djurförsök så länge man vill, bara några kilometer längre bort. Nu får jag från alla håll, även från kommissionen, höra hur positivt och vänligt inställda de är till mina ändringsförslag, men att de tyvärr inte kan godkänna dessa för att handelsaspekter hindrar det. Stämmer det? Nej, det stämmer inte. Ingen har hittills kunnat avgöra om Världshandelsorganisationen skulle fatta ett positivt eller negativt beslut, eftersom det ännu inte har förekommit något fall där beslut har fattats utifrån djurskydd och moraliska grunder. Desto tveksammare är det om kommissionens handelsargument skulle ha någon effekt, eftersom Förenta staterna själva för bara några månader sedan i sin Cat and Dog Fur Act beslutade att anta lagar som endast baseras på djurskydd och befolkningens moraliska uppfattningar.
Därför uppmanar jag kommissionen att visa större mod på det här området och klargöra sina politiska prioriteringar. Herr Liikanen - ni vet hur mycket jag uppskattar er - ni måste i det här fallet bekänna färg och ta ert politiska ansvar, kämpa mot era kolleger Lamy och andra eller förklara för dem att de har fel.
Vad innebär då ett marknadsföringsförbud? Jag utgår naturligtvis från säkra produkter. Jag skulle inte tvinga någon att använda en osäker produkt till sin hud eller till sina barns hud, än mindre borsta sina tänder med en osäker tandkräm. Det skulle jag aldrig vilja.
Därför har jag en metod som jag tycker är mycket förnuftig och som har vunnit stöd bland kollegerna i utskottet. Ja, ett testförbud skall råda. Ja, ett förmedlingsförbud, det vill säga ett försäljningsförbud, skall råda där alternativ redan har utvärderats. Längre fram - om fem år enligt mitt ändringsförslag, kanske ännu senare - skall ett totalt försäljningsförbud gälla. På den tiden har industrin möjlighet att ta fram alternativ och investera i forskning. Under tiden skall en märkning ske, så att konsumenterna i all rättvisa får veta om de köper produkter som har testats på djur.
Den sjunde ändringen kommer givetvis att innebära ytterligare förbättringar. Kan det då hända att vetenskapliga kommittén för kosmetiska produkter och icke-livsmedelsprodukter avsedda för konsumenter i Europeiska unionen beslutar att ämnen, doftämnen, är allergiframkallande och att en märkning av dessa doftämnen sedan inte görs? Det får inte ske. Det strider mot de principer vi har i Europeiska unionen, nämligen att produkterna måste vara säkra, men även tydliga och sanningsenliga. Det innebär att de måste märkas. Det är vad jag föreslår, varken mer eller mindre.
Då är det väl inte mer än rätt och riktigt att konsumenterna i Europeiska unionen när de köper en produkt vet hur länge den håller och hur länge ämnena den innehåller är verksamma? Hur länge är tandkrämen god och hur länge håller parfymen eller hudkrämen innan den blir härsken? Därför föreslår jag även med utskottets stöd parlamentet att vi tar fram en symbol och att kommissionen dessutom föreskriver en tydlig märkning av produkter med en hållbarhet som överstiger 30 månader. Hur länge håller produkten när den väl är öppnad?
Dessa är enligt min uppfattning förslag som alla förbättrar den sjätte ändringen - det är ju därför vi är här - och som ger konsumenterna ett bättre skydd, men även bättre information och rätten att välja. Det är det vi alla vill ha och behöver i vår första behandling av en lag. För vi måste också ha en viss kapacitet inför den andra behandlingen. Jag är övertygad om att inte bara konsumenterna kan vara nöjda med detta utan även företrädarna för kosmetikaindustrin, även om de fortfarande ger intryck av att vara misshandlade och plågade. Jag tror att de senast efter den här behandlingen och även efter den andra behandlingen kommer att inse att vi måste slå oss samman och lära oss att komma överens. Jag inbjuder dem härmed att göra det.

Seppänen
. (FI) Herr talman! Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har frågor som gäller industri, utrikeshandel och vetenskaplig forskning som specialområde. I utskottets yttrande koncentrerar man sig på att granska förbudet mot djurförsök vid testning av kosmetika uttryckligen ur dessa perspektiv.
Det ser ut som om den globala kosmetikaindustrin inte har förmått få fram alternativa testmetoder till djurförsöken så snabbt som Europaparlamentet har önskat. Samarbetet mellan industrin och det vetenskapliga samfundet har inte fungerat, och forskarna har, vid utvecklingen av alternativa metoder, inte heller i tillräcklig utsträckning utnyttjat EU:s femte ramprogram för forskning.
För att påskynda de alternativa metoderna föreslår vårt utskott att djurförsök förbjuds vid testning av såväl slutprodukter som kosmetiska ämnen med en snabbare tidtabell än vad kommissionen föreslagit. När det gäller förslaget från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om att förbjuda marknadsföring av produkter, kan det enligt utredningar som delgivits utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, vara möjligt att marknadsföringsförbudet, saluförningsförbudet, för djurtestade kosmetiska produkter, står i strid med WTO:s bestämmelser. Det är dock inte helt klart, eftersom det saknas prejudikat. Fackutskottet för branschen, utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, rekommenderar inte saluförningsförbud. Att man inte rekommenderar det är en varning för parlamentet. Det kan hända att saluförningsförbudet för kosmetika som testats på djur utanför EU leder till motåtgärder i WTO.
Jag ser som föredragande för utskottets yttrande ett problem som eventuellt kan uppstå, men jag förstår också den ståndpunkt som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor intar: man måste testa WTO:s gränser. När det är fråga om etiska principer i relationerna mellan människan och naturen, måste ett industriblock som EU kunna normera den ekonomiska verksamheten och industrin. Vårt utskott försvarar även konsumenternas rättighet till märkning av produkter som framtagits utan djurförsök.

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Jag vill börja med att tala om att den engelska versionen av ändringsförslag 33 som undertecknats av Müller och mig är den rätta versionen. Det har tydligen uppstått ett fel vid översättningen.
Jag skall inte ta upp olika argument för och mot djurförsök, som ni alla känner till vid det här laget och som utan tvekan tillsammans med marknadsföringsförbudet står i fokus för debatten om ändringen av direktivet för sjunde gången.
Däremot vill jag som alternativ föredragande säga att jag har upptäckt en klar majoritet i alla grupper i parlamentet för ett förbud i båda avseendena: marknadsföring och djurförsök.
Jag vill påtala oron bland vissa ledamöter här i parlamentet, varav de flesta är erkända forskare, som med vånda betraktar totalförbudet mot djurförsök på det vis och enligt de tidsramar som föreslås i Roth-Behrendts ändringsförslag, eftersom genomförandet av sådana, enligt hennes uppfattning, kan äventyra produktsäkerheten och hindra framstegen inom kosmetikaforskningen.
Jag anser att det är en åsikt som vi bör beakta och försöka införliva i texten, för vi får inte glömma att lagstiftarens målsättning bör vara att upprätta en balans mellan två värden: konsumentsäkerheten och djurskyddet. När vi söker uppnå en sådan balans måste vi inte bara ta hänsyn till ekonomiska och sociokulturella faktorer eller djurskyddet, utan även vetenskapliga och juridiska faktorer.
Jag håller helt med föredraganden om behovet av att stoppa djurförsök. Däremot verkar det för närvarande som att forskarsamhället inte är helt enigt i att ett mer eller mindre omedelbart förbud skulle öka konsumentens säkerhet.
Däremot anser jag att det är viktigt att vi finner ett lagligt och i synnerhet praktiskt sätt att påskynda forskningsförfarandet så att vi inom en snar framtid kan säga att djurförsök var den sista utposten i det förgångna.
Därför stöder vi fullt ut tanken på att förbjuda djurförsök och jag håller med föredraganden om att ett datum bör fastslås för att påskynda det förfarandet. Däremot anser jag att de tidsramar som föredraganden har ställt upp bör vara mer flexibla, med tanke på att kommissionen i den senaste debatten i parlamentet - om jag inte missminner mig - sade att de alternativa metoder som krävs kanske har utvecklats om cirka tio år.
Hur som helst vill jag säga att min grupp anser att den granskning som kommissionen föreslår parlamentet inte löser de problem som redan togs upp i den sjätte granskningen, huvudsakligen sådana som har att göra med Världshandelsorganisationen, utan kommissionen har begränsat sig till att ta bort bestämmelsen om marknadsföringsförbudet och utvidga tidsramarna för ett förbud mot djurförsök.
Vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna ser på kommissionens förslag med oro, eftersom det inte överensstämmer med kommissionens tidigare inställning, inte löser Världshandelsorganisationens problem som har funnits i åratals, och endast innebär en förlängning av vissa tidsperioder beträffande förbudet mot djurförsök.
Följden är att vår grupp stöder ändringsförslag 21 där det föreslås att parlamentet förkastar kommissionens förslag i sin helhet. Förmodligen bör kommissionen göra om sin uppgift för att sedan lägga fram en mer enhetlig text, som i synnerhet innehåller lösningar på de problem som tas upp.
En annan fråga jag vill ta upp är listan över ämnen som är allergiframkallande: Roth-Behrendt tar med en lång lista och vår grupp beräknar att de ämnen som redan har angetts som farliga är tretton, för vi finner det inte lämpligt med en jättelång lista med ämnen som, i de flesta fallen, innebär en minimal risk, vilket verkar förvirrande för konsumenterna, som inte kommer att kunna skilja mellan det som kan vara farligt för dem och det som inte är det.

Myller
Herr talman! Jag tackar föredraganden av betänkandet, Dagmar Roth-Behrend, som har gjort ett mycket bra och grundligt arbete. Jag vill även berömma betänkandet för dess realism, men samtidigt även för dess stramhet beträffande tidtabellerna. Målsättningen bör vara att man inom EU så snabbt som möjligt genomdriver såväl test- som marknadsföringsförbud när det gäller djurförsök. Föredraganden har förhoppningsvis även i rådet funnit en linje för snabba åtgärder genom att kräva ett omedelbart saluföringsförbud för produkter som är testade på djur. Ett undantag utgör sådana produkter för vilkas del det inte finns några alternativ till djurförsök.
Föredraganden påpekar alldeles riktigt att varken kommissionen eller rådet har agerat tillräckligt effektivt för att få redan befintlig lagstiftning att träda i kraft när det gäller saluföringsförbudet. Man har för lätt böjt sig inför WTO:s påverkan. När man talar om nya produkter är det skäl att fråga hur mycket nya produkter vi ännu behöver. Behöver vi likadana produkter, vilka enbart skiljs från varandra med hjälp av reklam? Självklart måste vi se till att produkterna är riskfria för konsumenterna. Jag anser att ansvaret för att utveckla alternativa metoder, speciellt kostnadsmässigt, som regel ligger hos industrin. Naturligtvis kan man även utnyttja gemenskapens stöd när man talar om linjedragningar som allmänt sett är viktiga för konsumenterna. Märkningarna måste vara tydliga, allergier måste beaktas särskilt när det gäller produkter som är avsedda för barn.

Davies
Herr talman! Kommissionens förslag om ett förbud mot att testa kosmetika på djur - men endast inom Europeiska unionen - är fullkomligt otillräckligt. Jag håller helt med föredraganden. Det kommer att tillåta oss att låtsas att vi gör någonting för att förhindra djurplågeri, men medan samma krav på tester behålls, kommer detta inte att innebära mindre lidande för ett enda djur. Genom att uppmana till ett förbud mot försäljning och marknadsföring behåller föredraganden och utskottet däremot den föregående signalen och den moraliska vägledningen om förhållandet mellan människor och djur: att vi inte accepterar att djur utsätts för djurplågeri med som enda syfte att utveckla produkter som i grund och botten är obetydliga och avsedda att smickra vår fåfänga.
Utskottet har inriktat sig på några fåfänga frågor som framförts av industrin, såsom den om möjliga hälsofördelar med nya produkter, vilka de sade kunde omklassificeras som läkemedel. Vi betonar att industrin borde spendera lite mindre på marknadsföring och mycket mer på att utveckla alternativa testmetoder. Trots industrins högljudda protester, med 8 000 produkter redan på marknaden, med affärshyllorna fulla med deodoranter och schampoflaskor, make-up-produkter och hårgelé etc., verkar det knappast troligt att införandet av ett saluföringsförbud skulle innebära en förlust för ett stort antal människor.
I denna debatts kärna ligger problemet med Världshandelsorganisationen. Sanningen är att vi inte vet huruvida eventuella invändningar kan godkännas eller inte. Om de kan godkännas, behöver vi få till stånd en förändring. Huruvida det gäller denna fråga eller omgivningen eller tillämpningen av försiktighetsprincipen, måste vi ha den demokratiska friheten att insistera på vissa minimistandarder som är godtagbara för majoriteten av våra medborgare. Det är fullständigt oacceptabelt att de som strävar efter förbättringar i fråga om djurens välfärd av kommissionen skall bli ombedda att hålla upp en vit flagga och springa iväg från slagfältet till och med innan vi vet om fienden är beväpnad. Det skulle inte tyda på någon klok bedömning, utan ynklig feghet som visar på en total avsaknad av ett verkligt ledarskap.

McKenna
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera föredraganden till hennes arbete och till utskottets arbete. Det är en stor förbättring av vad kommissionen faktiskt har föreslagit. Kommissionens förslag är inte endast bristfälligt rent grundläggande, utan är också en oerhörd besvikelse. Det faktum att den överger försäljningsförbudet är en absolut skam förutom det faktum att det skulle ha trätt i kraft 1998.
Kommissionen genomförde rentav inte det som utlovats i fråga om testförbudet, vilket Davies redan har påpekat. Det är ett fullständigt avhopp, eftersom testförbudet endast kommer att säkra att multinationella företag inom EU kommer att utföra djurförsök utanför EU, men att produkterna fortfarande kommer att säljas här. Vad vi behöver är både ett saluföringsförbud och ett testförbud och detta måste vi få till stånd nu.
Argumentet om rädsla för en utmaning av Världshandelsorganisationens är helt ogrundad; det finns inte någon anledning till varför djurskydd inte skulle kunna vara en rimlig anledning till att anta restriktiva handelsåtgärder. Även Världshandelsorganisationen själv bekräftade nyligen för oss att USA instämmer till fullo, eftersom detta är den utgångspunkt som de använder för att förbjuda importen och försäljningen av hund- och kattpäls. Världshandelsorganisationens argument är bara en ursäkt för att inte genomföra vad som utlovats från början.
I betänkandet finns det ett antal mycket viktiga förbättringar i fråga om konsumenter och konsumentinformation. Alla beståndsdelar i kosmetiska produkter måste nu anges, inklusive beståndsdelarna i parfymer, en information som hittills inte varit tillgänglig. Det är bra att allmänheten faktiskt kommer att få tillgång till denna information, eftersom bristfälliga ursäkter tidigare användes för att avvisa det. Kosmetiska som innehåller någon av 26 dofter över en viss tröskel skall märkas med en varningsetikett som lyder "kan förorsaka en allergisk reaktion". Vi skulle ha velat ha ett totalförbud mot dessa dofter, men tyvärr fick vi inte stöd inom utskottet för det. Vi skulle ha föredragit följande formulering: om de är farliga bör de förbjudas, snarare än "de kan orsaka problem" .
När det gäller användningen av dofter i barnprodukter för intim hygien, skulle vi ha velat se ett fullständigt förbud mot dofter i barnprodukter. Detta är fullständigt onödigt, och utsätter dessutom spädbarn och barn som är extremt sårbara för onödiga risker.
Farliga ämnen som är cancerframkallande, mutagener eller giftiga, bör inte användas i kosmetika överhuvudtaget enligt det aktuella förslaget, såvida de inte utvärderas av en vetenskaplig kommitté och bedöms vara godtagbara. Detta kommer rentav att uppmuntra djurförsök. I vanliga fall tar jag inte stor hänsyn till den lobbyinformation som jag får i detta parlament, i synnerhet från industrin, men jag blev förvånad över "Kosmetika - ditt val, ditt ansvar" från " European Cosmetics, Toiletry and Perfume Association" (Europeisk sammanslutning för kosmetika, toalettsaker och parfym). Som Davies just påpekade försöker den smickra vår fåfänga genom att föreslå att vi definitivt måste fortsätta utföra tester på djur så att vi förblir rena, så att vi verkligen kan rätta till kroppsdofter; med andra ord, så att vi kan ändra det naturliga och ändra vårt utseende. Detta är skrattretande och det är oacceptabelt att djur torteras på grund av denna typ av ursäkt. Om man går igenom informationen från industrin, finns det inte ett enda fotografi på vad djurförsök verkligen innefattar och konsumenterna bör även få veta det.

Blokland
Herr talman! Denna debatt om djurskydd får mig att tänka på mul- och klövsjukekrisen. För den internationella handelns skull slaktas tiotusentals friska djur. Djurförsök för att utprova kosmetiska produkter bleknar bort i jämförelse med detta. Ämnet är dock inte oviktigt. Jag tror att alla dessa djur är Guds varelser och därför förtjänar vårt beskydd. Dessutom har vi fått djuren för att använda för vår dagliga föda.
Vid djurförsök rör det sig om något helt annat. Vi kan godta dessa djurförsök för utveckling och utprovning av nödvändiga mediciner. Men djurförsök används även i mindre nödvändiga syften. Enligt min åsikt omfattar det även kosmetiska produkter.
Vi är alla väl medvetna om att Europaparlamentet, till följd av det tryck som utövas av samhället, har insisterat på ett förbud mot djurförsök för kosmetika. Efter alla anstånd som kosmetikaindustrin har fått, måste vi bringa klarhet i denna fråga. Jag instämmer därför med Roth-Behrendts betänkande. Jag frågar mig emellertid om vi överhuvudtaget behöver ändra riktlinjerna, med tanke på att den nuvarande lagstiftningen är tydlig och att ytterligare anstånd är oönskade och inte godtagbara.
I fråga om parfymämnen anser jag att dessa inte behöver testas på djur för eventuella allergiska reaktioner. En varningstext på etiketten att dessa parfymämnen kan orsaka en allergisk reaktion anser jag vara tillräckligt. Vi kommer naturligtvis även fortsättningsvis att importera kosmetika från länder utanför Europeiska unionen och beröras av de internationella reglerna för dessa. Jag anser emellertid inte att detta skall få hålla oss tillbaka. Förhoppningsvis inleds även i resten av världen en bred diskussion på hög nivå, där man kommer till insikt om att vi inte kan göra allt med djur. Om detta leder till ett mera begränsat utbud av produkter bör vi acceptera det.

Thomas-Mauro
Herr talman! Ändringen av direktivet om kosmetiska produkter har skapat livliga debatter kring frågan om djurförsök. I texten förefaller man ha övergivit idén att förbjuda försäljning av ny kosmetika som testas på djur. Man föredrar att nöja sig med att förbjuda tester av kosmetika på djur inom Europeiska unionen.
Naturligtvis är ingen anhängare av djurförsök. Man måste emellertid i detta sammanhang vara realistisk och enhetlig. Djurförsöken utgör bara en mycket liten del av de kosmetikaförsök som utförs och kommer för övrigt sannolikt att försvinna inom tio år, tack vare laboratoriernas forskning för att ersätta den med nya försöksformer. Men för närvarande finns inga alternativa metoder som är tillräckligt tillförlitliga. Den iver man på flera ställen visat prov på för att definitivt och omedelbart förbjuda djurförsök verkar högst underlig, när samtidigt tiotusentals djur massakreras utan skrupler på våra gårdar för att bekämpa mul- och klövsjukan, och där en enkel vaccinering skulle räcka för att utrota den. Har vi ändå inte en olycklig kollision på vår föredragningslista?
Ett omedelbart förbud mot djurförsök skulle dessutom kunna leda till att laboratorierna utför sina experiment på människor, som på grund av fattigdom tvingas att acceptera vad som helst för att överleva. Då blir det inte fotografier av kaniner med röda ögon som ni får känna medlidande med utan fotografier av kvinnor från tredje världen som vanställts av allergier. Som vanligt är det de fattigaste som kommer att lida av våra lagstiftningsnycker.
Frågan är inte om vi är måna om djurens välbefinnande utan om djurens välbefinnande är viktigare än de fattiga människornas. Om vi slutligen motarbetar våra industrier alltför mycket kommer de att utlokalisera sin verksamhet utanför Europeiska unionen för att kunna bemöta den utländska konkurrensen, och särskilt den amerikanska, för där kommer inte djurförsök att förbjudas. Riskerar tusentals arbetstagare att förlora sitt arbete? Förvisso, och även där är det de fattigaste som kommer att betala räkningen!
Kära kolleger! Är det detta sociala Europa som vi så gärna vill ha?

Nisticò
Herr talman! Jag uppskattade verkligen den konsekvens med vilken Roth-Behrendt redogjorde för sitt betänkande och framför allt för behovet att avsluta en diskussion som nu har pågått i flera år. Jag delar också den oro som många människor känner när det gäller djurförsök: när dessa försök är upprepningar och avser aktiva ingredienser och principer som är kända sedan åratal tillbaka och redan saluförda på marknaden, ja, då är det lidande som åsamkas nya djur fullständigt meningslöst. Men, herr kommissionär, när försöken, vilket jag hävdar i det ändringsförslag som undertecknats av över femtio ledamöter, avser ny kosmetika som innehåller nya beståndsdelar, beståndsdelar som aldrig tidigare testats för att bestämma deras toxikologiska profil på försöksdjur, ja, under sådana omsändigheter är jag i min egenskap av vetenskapsman övertygad om att det är vår skyldighet att i en första fas utföra djurförsök innan medlen används på människor och innan de saluförs. Den uteblivna utprovningen på djur av nya kosmetiska produkter skulle kunna leda till - och detta säger jag med den största övertygelse - att det uppkommer potentiellt toxiska effekter, på såväl barn som kvinnor och män, eventuell hepato- och nefratotoxi, eventuell neurotoxi och även cancerogena effekter. Och vem är då ansvarig, käre kommissionär? Av alla dessa anledningar hoppas jag verkligen att kammaren skall godkänna det ändringsförslag som jag lagt fram tillsammans med femtio parlamentsledamöter, ett ändringsförslag som också syftar till att inte hindra vetenskapliga framsteg.
Låt mig i min egenskap av vetenskapsman även göra ett annat påpekande, min käre kommissionär, och det är att alternativa metoder, trots att det är viktigt att utveckla sådana, förbättra dem, finansiera dem, aldrig någonsin kommer att kunna - och detta säger jag som forskare, som en som har arbetat under 35 år i laboratorier - ersätta den komplexa organismen hos djur eller hos människor.
Ett sista påpekande: det verkar absurt - vetenskapligt, men även med tanke på de internationella avtal som finns - att förhindra saluföring i Europa av just de kosmetiska preparat som är säkrast, tack vare att man gjort tidigare djurförsök.
Av alla dessa anledningar, käre kommissionär, instämmer jag i ert betänkande, utskottets betänkande, som inte är ett betänkande om kaos utan ett betänkande som utarbetats av en internationell vetenskaplig kommitté: jag godkänner det med andra ord och jag hoppas att vi i detta parlament kan godkänna de ändringsförslag som har till syfte att underlätta ett godkännande av hela betänkandet så att vi får ett slut på denna diskussion.

Whitehead
Herr talman! Roth-Behrendt sade det med få ord. Den sjunde ändringen är ett steg tillbaka - det vet vi alla. Det är inte ens ett status quo. Men om man tittar på några av protesterna från kosmetikaindustrin, så skulle man tro att detta direktiv är någonting nytt. Det är det inte. Det har funnits med oss i många år, och under många år hoppades och trodde vi att ett effektivt testförbud, som var beroende av en gradvis introduktion av alternativa tester, var på väg. Det finns ett citat i Bibeln som våra kolleger bör känna till: "Hope long deferred maketh the heart sick" (Ett hopp som under lång tid skjuts upp gör hjärtat sjukt). Om vi är hjärtsjuka i dag, så beror det på naturen av det där uppskjutandet. De som sköt upp våra hopp bör lyssna.
Många inom industrin inte bara accepterar i behovet av att upphöra med djurförsök, utan har också gjort egna ansträngningar i detta syfte. Jag har verkligen dragit nytta av diskussioner med dem. Det stämmer också som Nisticò sagt, att vissa av de försök som kan genomföras involverar frivilliga personer, människo- och djurvävnader och in vitro-tester. Utvecklingen av dessa under de senaste åren har inneburit ett stort steg framåt. Men nu måste industrin visa att det har en realistisk tidtabell för att utveckla alternativa tester. Det är helt enkelt inte tillräckligt att säga, som denna eleganta publikation gör, att man inte kan fastställa dessa tidtabeller, eftersom det skulle vara samma sak som att kungöra dagen för ett botemedel mot cancer. Detta är inte alls fallet. Vi tittar här på det sätt på vilket de under detta decennium kanske kommer till den punkt vi och allmänheten önskar, och de kommer endast att göra det under den hotande drivfjädern i form av ett saluföringsförbud.
Likaså, om vi räknar upp de allergener som dessa dofter innehåller, så fördrivs de inte från marknaden. Det är en nödvändig försiktighetsåtgärd som inte bör hota en enda giltig produkt. Vi har gjort det på annat håll, till stor vinst för människans hälsa. Desto större anledning att göra det för produkter, vilket jag helt accepterar, bidrar till mänsklig lycka och välmående. Vi kommer alla att bli ännu lyckligare när vi kan använda dem med gott samvete, då vi vet att onödiga djurförsök har försvunnit för alltid.

 Paulsen
Herr talman! Ärade kolleger! Roth-Behrendts betänkande är utmärkt, och jag är glad över begränsningen av djurförsök.
Roth-Behrendt föreslår vidare ett totalt saluföringsförbud för djurtestade kosmetiska produkter som skall träda i kraft fem år efter direktivets antagande, även om alternativa testmetoder inte finns att tillgå. Denna linje riskerar kanske att tillfälligt begränsa produktutvecklingen i kosmetikaindustrin, men den kommer att starkt öka incitamenten för en utveckling av alternativa testmetoder som inte innefattar djurförsök. Det föreslagna djurförsöksförbudet är dock inte i sig tillräckligt, eftersom industrin helt enkelt kan förlägga sina försök utanför EU. Därför behövs även saluföringsförbudet. Ett sådant förbud hindrar att producenter i länder utanför EU får marknadsmässiga fördelar genom att de kan fortsätta att använda djurförsök. Tvärtom skulle konkurrensen tvinga fram att andra metoder utvecklas.
Som liberal känner jag starkt för individers rätt. Jag tillåter mig att även innefatta djurs rätt att inte behöva utsättas för onödigt lidande. Jag känner också starkt för konsumentens fria informerade val. Det är därför viktigt att medborgarna genom utförlig och korrekt märkning omgående ges en möjlighet att själva ta ställning i frågor. Jag ber er, kära kolleger, att i detta avseende särskilt uppmärksamma ändringsförslag 39 i vilket det föreslås att djurtestade produkter skall märkas med orden "Testad på djur".
Med ett saluföringsförbud och ett förbud mot djurförsök samt övriga åtgärder som miljöutskottet ställt sig bakom tror jag att vi kommer en bra bit på väg, vilket jag är glad för.

Evans, Jillian
Herr talman, jag skulle vilja gratulera föredraganden till ett mycket bra betänkande. Vi hade också en mycket givande debatt i utskottet.
Frågan om djurförsök har varit av vikt för detta parlament under lång tid och återspeglas också i den omfattande lobbying som väljare som vill behålla förbudet om saluföring av kosmetika gör. Det är dags för oss att säkerställa att åtgärder vidtas; att våra medborgares oro och de som bryr sig om djurens välbefinnande upptas ordentligt av ett totalt förbud mot försäljning av kosmetika testad på djur och ett testförbud. Precis som andra ledamöter har sagt, har vi sett tillräckligt med uppskjutningar: från 1998 till 2000, och därefter till 2002. Vi måste fastställa ett datum och hålla oss till detta. Det kan inte finnas någon motivering till att låta djur lida i tester när det finns bevisade, effektiva och säkra alternativa testmetoder och 8 000 kosmetiska beståndsdelar som redan används. Och vi talar om kosmetika, inte läkemedelsprodukter; vi talar om schampo och anti-rynkkrämer, och som Davies sade tidigare, det finns säkerligen inte någon brist på dessa i affärerna redan.
Konsumenterna måste ha rätt att välja om de vill köpa djurtestade produkter och bli varnade om de produkter de köper innehåller allergener, varför frågan om märkning är väsentlig. Vi skulle som en grupp ha velat se betänkandet ytterligare förstärkt genom antagandet av ett förbud mot användningen av doftallergener, speciellt i babyprodukter.
Därför vill jag uppmana ledamöterna till att stödja betänkandet, vilket är i linje med vad majoriteten av de personer vi företräder över Europa begär. Det skulle inte äventyra konsumentsäkerheten och det skulle säkerligen tvinga kosmetikaindustrin att påskynda utvecklingen av de alternativ som vi vet finns tillgängliga och som kan utvecklas genom alternativa testmetoder i framtiden.

Flemming
Herr talman! År 1992 lade djurskyddsföreningar i hela Europa för Europaparlamentet fram den hittills största framställningen i världen, nämligen en framställning som hade undertecknats av 2,5 miljoner personer till stöd för ett förbud mot djurförsök inom kosmetikabranschen. Ärade herr kommissionär! Jag vet att när man har en sådan hög befattning behöver man inte längre väljas direkt av medborgarna. Men jag är övertygad om att detta gör starkt intryck även på er och att även ni har klart för er att en stor del av den europeiska befolkningen står bakom denna önskan.
Skälet till att saluföringsförbudet nyligen sköts upp är inget annat än kommissionens rädsla för Världshandelsorganisationen. Nu föreslår man att saluföringsförbjudet för kosmetikaprodukter skall ersättas med ett förbud mot djurförsök i EU. Tror kommissionen verkligen att dessa 2,5 miljoner människor i Europa, övriga medborgare och även detta parlament inte förstår vad som föreslås här? Det är nästan pinsamt. Om vi inte klarar att stå emot WTO ens i en sådan bagatellartad fråga som kosmetika och ge uttryck för våra egna värderingar, hur skall det då bli i viktigare frågor, som till exempel hormoner i vissa djurprodukter? Vad skall vi då ta oss till? Då kommer vi alltså att bli ännu räddare.
Tillåt mig påpeka att det inte handlar om läkemedel - det påstås vissa gånger indirekt - utan bara om nya produkter. Allt som redan finns på marknaden - det ni finner på varje flygplats, alltifrån Elizabeth Arden till Ellen Betrix - allt detta får säljas och marknadsföras även i fortsättningen. Och en annan sak, som gäller forskarna: djurförsök är inte 100-procentigt säkra. Alla forskare medger att det är sant.
Tillåt mig avsluta genom att citera en framstående europé, som kanske är en av de främsta italienare som någonsin har levt, nämligen Leonardo da Vinci, som för mycket länge sedan sade: "Vårt sätt att behandla djuren kommer att få efterkommande generationer att rysa."

Read
Herr talman, jag talar till stöd för Roth-Behrendts betänkande och gratulerar föredraganden till kvaliteten på och grundligheten i hennes betänkande. Jag noterar också med samtycke att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har antagit alla utom ett av ändringsförslagen från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi.
Kolleger, utan tvekan finns det utbredd och välgrundad allmän avsky för användningen av djur för att testa beståndsdelar i kosmetika, och alla berörda önskar få ett bättre skydd för djur över världen. Detta har återspeglats i den konsekventa linje som detta parlament har följt tidigare.
Kosmetikaindustrin håller på och marknadsför glans, drömmar och illusioner och jag är inte så kritisk mot detta som vissa tidigare talare. Utan tvekan har mycket av kosmetikaindustrins ansvarsfulla sektor tagit betydande steg för att gå mot att utföra färre tester på djur, men den allmänna opinionen är välgrundad och det är bra att den har återspeglats, inte bara tidigare, utan att den kraftigt upprepas och förstärks i Roth-Behrendts betänkande.
Vi kan inte veta hur WTO reagerar. Det har inte skett någon utmaning än och enligt min åsikt låter argumenten något urholkade från Amerikas förenta stater om det möjliga försummandet av våra internationella skyldigheter samma vecka som President Bush så offentligt har förkastat Kyotoavtalet om klimatförändringarna. Icke desto mindre kan det väl vara så att den internationella kosmetikaindustrin drar sig ur en utmaning från Världshandelsorganisationen om de vet att allmänhetens alla granskande blickar är riktade mot testandet av beståndsdelar på djur.
Det stämmer att vi håller linjen. Detta betänkande är väl utarbetat i detalj. Om det leder till en utmaning enligt Världshandelsorganisationens regler, så måste vi från Europeiska unionen hävda vår ställning med krafttag. Om vi skulle lyssna till de argumenten, skulle vi nästan inte göra någonting i detta parlament. Det är inte så att vi är okänsliga för de argumenten, utan vi placerar dem i ett sammanhang med vad som är det starkare och det större goda. Jag rekommenderar er Roth-Behrendts betänkande.

Bowis
Herr talman! Den känsloladdade nyckelfråga som denna debatt och detta direktiv gäller, är hur barn och vuxnas hälsa skall skyddas, medan man säkrar utfasningen av djurförsök inom en rimlig tidsram. Som vi vet måste kosmetika, liksom kemikalier, bekämpningsmedel och mediciner, gå igenom stränga tester innan de kan släppas ut på marknaden för mänsklig användning. En kosmetikatillverkare har en rättslig skyldighet att säkerställa att dennes produkter är säkra, både för normal användning och för förutsebart missbruk. Vetenskapliga kommittén för kosmetika fastställer riktlinjer för den typ av tester som skall utföras och i dessa ingår djurförsök. Lösningen är att få testet och eventuella alternativ till befintliga tester upptagna i bilaga 5 till direktivet om farliga ämnen.
När vi, som vi gör, försöker att få ett slut på djurförsök, måste vi även ta hänsyn till mänskliga intressen. Det skulle vara förfärligt om ett barn skulle få lida eller till och med dö på grund av att en otillräckligt testad produkt släpptes ut på marknaden; och vi måste komma ihåg att sådana artiklar som tandkräm och medicinska schampon klassificeras som kosmetika. Industrin har, för att vara ärlig, gjort stora framsteg i att minska både antalet djurförsök och antalet djur som används i sådana tester. I vissa fall har de ersatt testet; i vissa har de förfinat det för att minska lidandet; och i vissa har de minskat antalet djur som används. Det tar upp till tio år för att få fram ett alternativ. Att ingå ett forskningsprojekt, finansiera det, åta sig det och få det godkänt av ECVAM, och av vetenskapliga kommittén och införlivat i bilaga 5, kräver en sådan tidsram.
När vi tittar på kommissionens förslag, måste vi ställa oss frågan: är det effektivt, är det realistiskt? Jag fruktar att svaret på båda frågorna är nej. Kommissionens förslag skulle förbjuda djurförsök inom EU, men det skulle bara skicka sådana tester till icke-EU-länder där standarden på djurens välfärd är mycket lägre. Föredraganden har kämpat, som bara Dagmar Roth-Behrendt kan, för att hitta ett alternativ; och om hennes alternativ är att förbjuda saluföringen av alla produkter som har testats på djur, så är det bra; men i sig självt skulle detta kunna göra slut på forskning och förbättringar, inklusive förbättrad hälsa för barn och vuxna, om inget alternativ finns att tillgå.
Att inte göra någonting är inte heller något alternativ, eftersom det inte skulle medföra något tryck på någon för att söka alternativ. Av de tolv tester som krävs för kosmetika, finns det i dag alternativ för tre, för ett fjärde är det under utarbetande, ytterligare fyra har förfinats eller reducerats, fyra har inga alternativ, inte ens i framtiden. Vi måste sätta realistiska slutdatum för saluföring och tester för vart och ett. Vi måste kräva alternativ att använda så snart de blir godkända. Vi måste skilja mellan makeup och kosmetiska som har ett medicinskt syfte. Vi måste stoppa tillverkare och återförsäljare som hävdar att deras produkter inte har testats på djur när en eller flera av beståndsdelarna har testats. Och jag fruktar att vi måste be kommissionen dra tillbaka sitt förslag och börja om.

Roth-Behrendt
Herr talman! Jag har nu privilegiet att få tala för min grupp och privilegiet att ta upp vissa av era argument. Låt mig få göra det! Jag är den första som kommer att rösta för säkra produkter på den europeiska marknaden, men även internationellt. Det har jag gjort så länge jag har varit här i parlamentet, både för livsmedel och för kosmetika. Herr Nisticò, givetvis kommer de nuvarande produkterna även efter saluföringsförbudet att någon gång säljas som erkända produkter. Däremot skall inga produkter längre säljas för vilka djurförsök har utförts efter detta fastställda datum.
Ändringsförslag 42 från er, herr Nisticò, som handlar om finished products, färdiga produkter, har redan beaktats i den nuvarande lagstiftningen. Det har vi redan talat om i utskottet. Vissa kolleger, i synnerhet García-Orcoyen Tormo med flera, har påpekat att vi bör ta forskarnas tvivel på allvar. Naturligtvis vill jag göra det och jag har inga planer, John Bowis, på att utsätta något barn eller någon över huvud taget för fara. Jag är bara övertygad om att vi med de ämnen som redan är testade kan framställa vilken tandkräm i världen som helst och vilket läppstift som helst åt mig, jag som är så förtjust i sådana.
Jag tror emellertid också av vi vid en viss tidpunkt, antingen efter fem år eller, som ni föreslår fru García-Orcoyen Tormo, efter tio år måste säga: inget mer från och med nu. Antingen använder man de ämnen som finns eller så testar man nya ämnen. Om det inte går får man helt enkelt använda dem som finns. I utskottet plockade Davies fram de vises sten. Han avväpnade ett dräpande argument. Han sade tydligt: Då kanske vi får ta oss en titt på avgränsningen mellan kosmetika och läkemedel igen, om det nya så viktiga solskyddet skyddar oss alla från hudcancer. Nåväl, utskottet har godkänt detta vilket säkert passar er utmärkt, herr Nisticò.
Då finns det somliga som säger: Det finns ju redan tester. Ja, det finns det, det finns konstgjord vävnad som man testar med in vitro. Det görs många försök, och vart ni än åker - herr Nisticò, ni som har de bästa förbindelserna, men även andra - får ni höra forskarna säga att de har för lite pengar. Låt oss ställa medel till förfogande inom det femte ramprogrammet för forskning, men låt oss även uppmana industrin att investera mer än hittills.
En sak till som avslutning: Om vi i dag beslutar om ett testförbud, men även ett marknadsföringsförbud om några år, måste vi ha en bestämmelse om märkning under mellantiden. Därför föreslår jag att ni, och även min kollega García-Orcoyen Tormo, Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraternas skuggföredragande, läser ändringsförslag 39 igen. Det är i kombination med era men även mina ändringsförslag av största betydelse.
Kära kolleger, jag vill avslutningsvis tacka er för det hederliga och kollegiala samarbetet inför överläggningarna i utskottet, under omröstningen i utskottet och även här i dag i plenum.

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, mina damer och herrar! Det finns ett gammalt ordspråk som lyder: "Vill man bli fin måste man lida pin". I fråga om det nya direktivet för kosmetiska produkter är det motsatsen som gäller: skönhet, hygien och välbefinnande utan risker. Det finns tre punkter jag betraktar som särskilt viktiga: ett optimalt konsumentskydd, tydliga etiketter och ett generellt undvikande av djurförsök. En optimal omvårdnad måste vara förknippad med ett så starkt konsumentskydd som möjligt. En sådan optimal säkerhet kan vi endast garantera genom många vetenskapliga tester.
Inom forskningen söker man aktivt efter nya testmetoder som ger pålitliga forskningsresultat och samtidigt förhindrar djurens lidande. Vårt uttalade mål är att sätta stopp för djurförsöken. Vi måste främja alla vetenskapliga åtgärder i den riktningen. Det får i framtiden inte förekomma några djurförsök för produkter och deras innehåll som redan har undersökts och för vilka det redan finns bindande resultat. Konsumentskyddet och produktsäkerheten står emellertid i fokus. Därför måste vi i undantagsfall, när alternativ saknas, tills vidare tillåta djurförsök, i synnerhet när det handlar om bästa skyddet för spädbarn, barn, sjuka och äldre, för närvarande också för schampon och hudvårdsprodukter. Därför måste vi tillåta medlemsstaterna att bedriva djurförsök för kosmetika två år längre än vad som föreskrivits, under förutsättning att det saknas alternativ. I vissa fall är det helt enkelt nödvändigt att utföra djurförsök, i synnerhet vid akuta hud- och ögonbesvär.
Det är också viktigt för konsumenten att få veta vilka produkter som kan vara allergiframkallande. Det skulle däremot vara diskriminerande och skadligt för marknaden att av den anledningen märka alla kosmetiska doftämnen som räknas upp i bilaga 2. Därför bör endast sådana produkter som har identifierats av vetenskapliga kommittén märkas med en varningssymbol. Det är mycket viktigt för konsumentsäkerheten med en tydlig, synlig angivelse av produktens maximala och minimala hållbarhet efter öppnandet. Produktens etikett skall även ge konsumenten tydlig och begriplig information om hur den bör hanteras. Det handlar om konsumentens skydd och säkerhet med minsta möjliga antal djurförsök och ett påskyndande av alternativen.

Fatuzzo
Herr talman! Tillåt mig att vända mig direkt till Roth-Behrendt oh uttrycka min beundran för hennes engagemang, som jag delar och för vilket jag beundrar henne, ett engagemang som syftar till att förhindra att användningen av kosmetiska produkter och parfymer leder till djurförsök. Jag, i min egenskap av parlamentsledamot, älskar djur, vilket bevisas av att jag hemma har två hundar, tre katter och ett marsvin.
Djupt gripen av detta betänkande, som jag i dag skulle yttra mig om, sade jag igår till min hustru Graziella Spallina, gift Fatuzzo: "Får jag se vilka krämer du använder!" och efter att ha tittat på etiketten tillade jag: "Men du, den här krämen tillverkas faktiskt av moderkaka!" Och hon, som svar: "Verkligen? Ja, du har rätt! Det var illa!" och sedan fortsatte hon att smörja in sig.
På kvällen gick vi till sängs som vanligt, och jag vände mig mot henne eftersom jag var fylld av sådan lust som man känner på bröllopsnatten. Men hon hade smort in sig med en stinkande nattkräm och då sade jag till henne: "Men vet du inte att de här krämerna utprovas på djur?" "Du har rätt, Carlo", svarade hon, "du har rätt", men hon gick inte och tvättade sig utan lät krämen sitta kvar i ansiktet. Och natten gick. Men medan jag sov så drömde jag om Roth-Behrendt. I drömmen var hon min svärmor. Vi åt middag tillsammans och till middag vankades det svamp. Då sade jag: "Men är vi verkligen säkra på att svamparna inte är giftiga?" "Oroa dig inte, de är ätliga", svarade hon. Och jag: "Låt oss prova på katten!" "Nej", skrek hon, "inte på misse, inte på djuren!" Efter att ha ätit svamparna - fortfarande i sömnen - drabbades Roth-Behrendt av förskräckliga kramper och fördes till sjukhus, där hon kunde räddas med en rejäl magpumpning, och då sade hon lidande till mig: "I morgon måste du rösta emot mitt betänkande; du måste kräva att man prövar produkter på djur innan de används i kosmetika, för jag vill inte i verkligheten råka ut för det som du lät mig råka ut för i drömmen."

 Sjöstedt
Herr talman! Vår grupp tycker att Roth-Behrendt har gjort ett mycket gott arbete. Vi stöder alla de viktiga delarna av betänkandet. Vi tycker att denna fråga, om man ser till huvudfrågan om djurförsök, har fått dra ut alldeles för långt på tiden. Detta beslut om ett effektivt förbud mot djurförsök för kosmetika skulle ha tagits för flera år sedan. Det är inte försvarbart - etiskt och inför väljarna - att testa kosmetika på djur. Det är delvis en sorts "lyxhantering". Det råder inte heller någon tvekan om den allmänna opinionen i denna fråga.
Jag tror dessutom att om vi skall tvinga tillverkarna att finna alternativa metoder - de har haft många år på sig att börja tillämpa sådana metoder - då måste de veta att det finns ett fastställt årtal då förbudet träder i kraft. Vi vet att alternativa metoder kommer på flera områden, och att det finns tusentals ingredienser att välja på i de fall då dessa metoder inte är helt färdigutvecklade. Vi stöder därför ett heltäckande förbud mot dessa tester. För att ett sådant förbud skall bli effektivt, krävs dock att det kombineras med ett saluföringsförbud. Det är bara en kombination av saluföringsförbud och testförbud som kan bli verkligt effektivt, varför vi självklart stöder det också.
Som motargument får vi höra att WTO skulle kunna invända mot detta. Vi menar dels att detta inte alls är säkert, dels att man inte bara kan acceptera att WTO i så fall skulle hindra att det införs hårdare djurskydds- och konsumentskyddsbestämmelser. Det är ju sådant man måste ta strid för: rätten till en hårdare, mer progressiv lagstiftning! Vi anser alltså att detta inte kan vara ett argument för att inte driva denna fråga vidare. Tvärtom kan det vara så att om EU genomför detta förbud, kan det öppna också för en global utveckling som innebär att fler länder kan följa efter och anta den lagstiftning vi har och de metoder vi har fått fram för alternativa prövningsförfaranden.
Vi stöder också de andra delarna av betänkandet. Vi tycker att man skall ta större hänsyn till allergiker. Allergier är ett stort och växande problem som inte bara drabbar dem som direkt använder produkterna utan också personer i deras närhet, om dessa personer är överkänsliga. Därför stöder vi att man stramar upp användningen av allergiframkallande ämnen.
Vi tycker vidare att det är rimligt att det finns hårda regler för innehållsförteckningar och att det anges såväl tillverkningsdatum som bästföredatum.
Med dessa ord vill jag säga att vi i GUE/NGL-gruppen kommer att rösta för alla väsentliga punkter i detta betänkande.

Liikanen
. (EN) Herr talman! På kommissionens vägnar skulle jag vilja tacka fru Roth-Behrendt och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för deras stöd och också för diskussionen i dag. Kommissionen är väl medveten om att debatten om tester på djur är mycket svår och känslig. Den har väckt, och väcker stor oro bland allmänheten, vilket många av er har nämnt här idag. Frågan har anknytning till många policyområden, av vilka alla måste tas hänsyn till, inklusive folkhälsa, konsumentskydd, såväl som behovet för oss att rätta oss efter våra internationella skyldigheter. Jag har därför arbetat i konstant och nära samarbete med mina kolleger David Byrne och Pascal Lamy, ansvariga för hälso- och konsumentskydd respektive handelsfrågor.
Jag skulle vilja gratulera fru Roth-Behrendt och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för alla förslag i deras betänkande, vilka syftar till att förbättra hälso- och konsumentskyddet, inte minst genom att ge konsumenterna mer relevant information. Kommissionen välkomnar, i synnerhet, ert förslag om ändringsförslag som åsyftar vissa produktkategorier, såsom produkter för barn och intima hygienprodukter. Ni föreslår förbättrade säkerhetskrav för dessa produkter såväl som utvidgandet av kravet på ett datum för kortaste hållbarhet för alla kosmetiska produkter, vilket skulle vara en klar fördel för konsumenterna.
Vi delar Europaparlamentets oro om användningen av ämnen som är klassificerade som cancerframkallande, mutagener eller giftiga för reproduktion. Kommissionen har föreslagit nya åtgärder för dessa produkter i dess vitbok om den nya kemiska policyn, vilken nu är under offentlig konsultation. I själva verket anser jag personligen att det är viktigt för större delar av industrin att vara ansvariga för att utveckla nya alternativa testmetoder. Hela frågan om politiken för kemiska produkter är av yttersta vikt här eftersom fler och fler testmetoder behövs och av den anledningen behöver vi fler ansträngningar för att skapa alternativa metoder snabbt. Detta kan inte endast en del av industrin göra ensam.
Med hänsyn till frågan om doftallergi, välkomnar kommissionen införandet av ett märkningssystem för doftallergener. Detta kommer att innebära en positiv förbättring av de aktuella kraven på märkning och tillåta konsumenter som är känsliga för vissa beståndsdelar att undvika produkter som innehåller dessa.
När det gäller frågan om djurförsök förstår och delar kommissionen parlamentets målsättning, som är att minska det lidande djur utsätts för under djurförsöken. Låt mig påminna om anledningarna bakom kommissionens förslag. Målet är att förbjuda djurförsök för kosmetiska produkter inom EU och att göra användningen av alternativa metoder obligatoriska när första tillfälle ges, alltmedan vi respekterar våra internationella åtaganden. Men ytterligare en primär målsättning är att tillgodose europeiska medborgare med största möjliga säkerhetsnivå för alla produkter som de använder. Detta förslag har fördelen att nå dessa målsättningar genom att tillgodose rättsliga och praktiskt genomförbara åtgärder utan att ge upphov till potentiella handelsdispyter.
Däremot skulle ett saluföringsförbud ge upphov till allvarliga svårigheter i enlighet med kommissionens handels- och rättsexperter. Det skulle ha ett betydande inflytande på handeln och skulle löpa en allvarlig risk för utmaning enligt WTO- systemet för att lösa dispyter, eftersom det oundvikligen skulle leda till särbehandling av importerade och inhemska produkter. Gemenskapen är tvungen att säkra att den uppfyller sina internationella skyldigheter. En sådan enhetlig åtgärd skulle gå emot EU:s aktuella politik gentemot WTO, dvs. att sträva efter att inkludera frågor om djurens väl i nästa diskussionsrunda. Endast ett samordnat handlingssätt på internationell nivå kan förbättra djurens välfärd i en större skala. Under tiden kommer kommissionen att fortsätta sina ansträngningar så att djurförsök avskaffas både i unionen och internationellt. Jag är övertygad om att ytterligare ansträngningar i ett nära samarbete i denna mycket svåra och känsliga fråga slutligen kommer att leda till en balanserad lösning och erbjuda verkliga fördelar för djurens välfärd alltmedan konsumenternas hälsa garanteras.
Kommissionen kan i princip godta ändringsförslag 1 (första delen), 2, 4, 5, 7 (andra delen), 9, 10, 11, 12, 14 (andra och tredje delen), 15 (andra delen med undantag för föreslaget samråd med Europaparlamentet), 16, 17, 18, 19, 22, 23 (andra delen), 26, 29 (andra delen), 30, 31 (andra delen med samma anmärkningar som tidigare), 32, 33 (andra delen), 34 (andra och tredje delen), 38 (andra delen), 41 och 49 (andra delen).
Däremot kan kommissionen inte godta ändringsförslag 1 (andra delen), 3, 6, 7 (första delen), 8(3), 14 (första delen), 15 (första delen), 20, 21, 23 (första delen), 24, 25, 27, 29 (första och tredje delen), 31 (första delen), 33 (första och tredje delen), 34 (första delen), 35, 36, 37, 38 (första och tredje delen), 39, 40, 42, 48 and 49 (första och tredje delen).

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Miljöfrågor kring PVC
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0092/2001) av Sacconi för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om kommissionens grönbok om miljöfrågor kring PVC.

Sacconi
. (IT) Herr talman! Den grönbok om miljöfrågor kring PVC som vi diskuterar i dag, lades fram av kommissionen i juli år 2000, i överensstämmelse med det som sägs i direktivet om fordon som tagits ur bruk, och i vilket man inför en ny metod som innebär att tillverkarna får ansvaret för hela produktens livscykel, från projekt till skrotning.
Denna strategi, som avser att ge tillverkarna en impuls att tillverka produkter och material som är säkrare och framför allt enklare att återanvända, utgör också grundtanken i grönboken om PVC. Även om grönboken inte direkt tar upp vare sig frågan om tillverkning eller användning av PVC, så ställer den helt klart ett antal frågor som avser omhändertagande av avfall och som i slutändan direkt lägger ansvaret på själva produkten. Jag vill vara mycket tydlig på denna punkt. Även om PVC har stått i centrum för en intensiv debatt under de senaste åren och även om vissa karakteristiska egenskaper hos denna produkt, som dess höga klorhalt, gör det särskilt svårt att hantera den när den väl har förvandlats till avfall, så har mitt betänkande inte för avsikt att peka ut just PVC jämfört med andra plastmaterial. I mitt betänkande begär jag i stället uttryckligen av kommissionen att den skall ta upp de speciella problemen med detta material inom ramen för en mer allmän strategi för plastmaterial och att den snarast skall ta upp problemet med avfallssortering i ett kontinentalt perspektiv. Även när det gäller märkning har jag begärt att detta direktiv skall utsträckas till att omfatta alla plaster, just för att undvika fenomen av typen ecomarketing. När det sedan gäller de frivilliga åtaganden som gjorts av branschen som tillverkar PVC, så tycker jag verkligen att det är något mycket viktigt. Men det räcker inte: för det första eftersom parlamentet i sin resolution från i juli 1997 har slagit fast att man inte längre tänker godta några frivilliga avtal som går utanför gemenskapens rättsliga ramar; för det andra eftersom de mål som bestäms i detta avtal uppriktigt sagt är otillräckliga, svåra att mäta och därmed svåra att kontrollera. Men överenskommelsen har en extremt viktig komponent: den har samlat den alldeles överväldigande majoriteten av de aktörer som är engagerade i tillverkning, förädling och återvinning, samt de fackliga företrädarna, runt samma bord för att försöka hitta gemensamma strategier och utarbeta förslag för att ändra den nuvarande situationen. Denna vilja från branschens sida är något positivt och vi bör inte slarva bort den i vår iver att lagstifta om allting. Därför har jag uppmanat kommissionen att snarats möjligt lägga fram ett förslag till rättslig ram som kan fungera som referens för alla framtida frivilliga avtal. Därför har jag också föreslagit en ny form av lagstiftning som omfattar antagandet av regler vilkas ikraftträdande villkoras av att företagen inte lyckas uppnå vissa förutbestämda mål. Jag är övertygad om att genomförandet av en äkta hållbar utveckling inte är möjligt utan en dialog och ett samarbete med företagen.
Det finns många punkter i mitt betänkande som jag skulle vilja nämna, men jag begränsar mig till två: avlägsnandet av farliga ämnen, kadmium, bly och ftalater för det första, och en mångsidig strategi för omhändertagande av PVC. När det gäller det förstnämnda vill jag bara understryka hur viktigt det är att dessa ämnen avskaffas, omedelbart, för de europeiska medborgarnas hälsa, men kanske ännu mer för skyddet av den naturliga miljön.
Om jag så slutligen får komma till avfallshanteringen, så vill jag säga att en av de karakteristiska egenskaper som är PVC:s styrka, dvs. dess stora hållbarhet, också gör frågan om dess eliminering så komplicerad. Jag föreslår att man försöker lösa problemet på flera olika fronter: för det första genom att höja återanvändningskvoterna och därvid börja med vissa bestämda tillämpningar som fönsterkarmar, stora rör och beklädnadsmaterial och att skapa slutna kretsloppssystem för återvinningen; för det andra att begränsa förbränningen av PVC till enbart den nya generationens anläggningar som klarar av gemenskapens nya krav och att tillämpa principen om att "förorenaren betalar"; för det tredje att deponera det som återstår i deponier och att även i detta fall ta hänsyn till de nya regler som träder i kraft från och med år 2002.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag tacka alla mina kolleger som genom de ändringsförslag som lagts fram i utskottet för miljö har bidragit till att förbättra mitt betänkande. Jag anser att den text som godkändes i utskottet verkligen är väl balanserad: en balans som de ändringar som beskrivs i de flesta av de ändringsförslag som tillbakavisats i utskottet och som på nytt lagts fram för omröstning i kammaren, skulle kunna rubba allvarligt.

Seppänen
. (FI) Herr talman! Majoriteten i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och industri har en annan uppfattning än miljöutskottet beträffande problemen med PVC och bekämpandet av dem. Utskotten för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi tror starkt på självkontroll inom PVC-industrin och på dess förmåga att bära ansvaret för skadeverkningarna av PVC under ämnets hela livscykel.
Som beredare av yttrandet kan jag konstatera att industrin inom PVC-branschen har varit ytterst aggressiv i sin lobbying. Den varken ser eller medger knappast några problem alls. I det avseendet står uppfattningarna i strid med andemeningen i kommissionens grönbok. PVC-industrin vill inte att utomstående skall bedriva någon extra forskning som stöd för deras åsikter. Industrin kritiserar att man i grönboken koncentrerar sig på granskning av PVC-produkternas livscykel i slutändan. Det är trots allt motiverat, eftersom problemen börjar uppstå i det skede när ansvaret för produkten har gått över från själva industrin till samhället. Myndigheterna, som måste bära ansvaret för förstöring och slutlagring av produkterna, måste intressera sig för PVC:s eventuella skadliga verkan. Industrin är däremot rädd för dessa problem, eftersom de kan påverka branschens produkter och användningen av alternativa produkter.
Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har gjort en bedömning av grönboken, vilken jag anser har starkt påverkats av aggressiviteten hos industrin inom sektorn. Majoriteten av utskottet har röstat fram ett yttrande som utgör utskottets ståndpunkt, där omsorgen om miljö och hälsa förenas med strategin om industrins frivilliga åtaganden. EU:s nuvarande bestämmelser om produktmärkning, avfallsförbränning och indelning av avstjälpningsplatser är tillräckliga för majoriteten av utskottet. Som beredare av yttrandet meddelar jag att jag delade minoritetens ståndpunkt. Problemen med PVC:s livscykel i slutändan måste lösas och industrin förmår inte göra det själv eller ensam.

Oomen-Ruijten
Herr talman! Jag vill inleda med att tacka herr Sacconi. Han har i varje fall gjort vad han har kunnat för att se om en kompromiss kunde uppnås. Men nu har man avvikit så mycket från en viss inriktning att betänkandet har försämrats till ett antingen eller, och det är inte enbart Sacconis fel, utan hela kommissionens. Hur som helst vill jag tacka för medlingen.
Herr talman! Den senaste tiden har PVC ofta varit föremål för en kontroversiell debatt. Meningarna om PVC och dess konsekvenser för hälsa och miljö går vitt isär. Ett antal medlemsstater har redan vidtagit åtgärder angående specifika aspekter av PVC-produkters livscykel. Åtgärderna är inte desamma överallt, och kan därför få följder även för den inre marknaden. Vi i Europeiska folkpartiets grupp välkomnar grönboken: vi måste få ett integrerat tillvägagångssätt som skyddar både miljö och hälsa, och som samtidigt garanterar att den inre marknaden fungerar väl, men som också noggrant tar hänsyn till sysselsättningen.
PVC skiljer sig från andra konstmaterial genom att stora mängder klor har tillsatts, nämligen 25-50 procent, och genom att många andra tillsatsämnen används i PVC. PVC är användningsmässigt - och detta är något som nästan glömts bort i debatten - ett mycket bra material. Ren PVC är ett hårt material, med stor mekanisk styrka, väderbeständigt, vattenbeständigt och beständigt mot kemiska produkter. Det är alltså bra, framför allt på det medicinska området, att vi har PVC. De miljötekniska och hälsorelaterade problemen med PVC fokuserar framför allt på förekomsten av tillsatsämnen och det sätt på vilket PVC-avfall hanteras.
Låt mig nämna några av dessa tillsatsämnen. Först och främst mjukningsmedlen: Vid tillverkning av mjukgjord PVC måste upp till 60 procent mjukningsmedel, framför allt ftalater, tillsättas för att göra materialet flexibelt. Ftalater används i stort sett inte i andra konstmaterial, och den i särklass viktigaste användningen av ftalater är alltså i mjukgjord PVC. Man diskuterar fortfarande om ftalater har återverkningar på levande organismer eller inte.
Så till nästa punkt: kadmium. När det gäller kadmium har industrin, enligt min mening, frivilligt redan påtagit sig ett stort antal bra åtaganden. Kadmium fasas ut, så i fråga om det är grönboken egentligen inaktuell. Det är annorlunda med bly. Blystabilisatorer, eller snarare organiska tennföreningar och bly, är de mest relevanta, och där är även miljöriskerna större, framför allt i fråga om blystabilisatorerna. Det är därför som blytillsatserna i PVC vid förbränning av avfall bidrar med ungefär 10 procent till en oönskat hög blyhalt i restsubstanserna från anläggningar för förbränning av avfall, och därför är det nödvändigt att även på denna punkt införa en strängare politik.
Jag kommer därefter in på produktion och förbränning i allmänhet. Vad produktionen anbelangar så har industrin frivilligt åtagit sig att införa mycket stränga begränsningar med tanke på det klor som kan frigöras. Dessutom har det vid undersökningar framkommit att de utsläppsgränser som industrin själv har satt upp har sänkts kraftigt.
Om PVC inte återanvänds förbränns det vanligtvis i en anläggning för förbränning av avfall. En viktig aspekt här är den höga klorhalten. Det finns två sorters källmaterial i en anläggning för förbränning av avfall: å ena sidan är det vad vi i Nederländerna kallar för GFT, nämligen grönsaks-, frukt- och trädgårdsavfall, som också innehåller en stor mängd klor, och å andra sidan PVC. Det betyder att mycket noggranna kontroller bör göras av detta avfall i förbränningsanläggningarna och av ett eventuellt frigörande av dioxiner. Det är alltså viktigt att PVC avlägsnas från avfallsanläggningar. Det handlar för övrigt inte bara om förbränningen av avfallet och de utsläpp som därigenom uppstår - klor påverkar även återvinningen av energi i anläggningar för förbränning av avfall. Därför måste noggranna kontroller ske.
Herr talman! Vi vill att kommissionen tillsammans med industrin undersöker hur man inom ramen för självreglering kan ingå bra och tydliga överenskommelser så snart som möjligt. Industrin är beredd att göra detta, och jag uppmanar också kommissionen att noga titta på det.

Myller
Herr talman! Jag vill även tacka föredraganden av betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, Sacconi, för ett mycket bra betänkande.
PVC:s hälso- och miljöproblem uppstår från frigjort klor, stabilisatorer och mjukgörare. Dessa produkters livscykler är långa och de kvarstår länge i ekosystemet, varför man i detta skede bara kan gissa sig till omfattningen av miljöproblemen.
Mängden av PVC-avfall fortsätter dock att växa. Man behöver så snabbt som möjligt forskning, och som ledamot Seppänen alldeles riktigt lade fram, även annan än industrins egen forskning. Vi behöver objektiv forskning om skadeverkningarna, för att vi skall kunna förhindra belastningen av ekosystemen och en försämring av människors hälsa.
Problemen i samband med förstöringen har tagits upp här. Problemets omfattning beskrivs i det faktum att det vid förbränningen av PVC till och med kan uppstå mer skadligt avfall än den ursprungliga avfallsmängden, och på grund av att PVC stannar kvar länge i ekosystemet är även avstjälpningsplatsen ett dåligt alternativ för detta avfall. Vi behöver alltså verkligen forskning.
Jag anser att vi inte enbart kan lita på industrins egna frivilliga avtal. Såsom vi redan har märkt måste man efter forskningen få till stånd åtgärder som skall leda till ett förbud av farliga ämnen. För detta behöver vi lagstiftning på Europanivå. Som europeiska lagstiftare måste vi hålla bevarandet av medborgarnas hälsa och naturens mångfald i minnet.

Maaten
Herr talman! Vad skall vi göra med PVC? Vissa människor vill låta påskina att detta material är samhällets fiende nummer ett. Det är ingen grund för ett bra jobb. Huruvida PVC medför miljö- och hälsoproblem som inte uppvägs av fördelarna återstår att se. Det kan mycket väl vara på det sättet. PVC visar sig som material även ha vissa fördelar: påsar för blodtransfusioner nämns ofta.
Politiskt behöver inte bedöma dessa fördelar. Men vi måste fråga oss hur vi skall hantera PVC om det visar sig att aspekter av användningen av PVC är osäkra eller skadliga för miljön. Vilka åtgärder skall vi vidta? Och vilka konsekvenser har de åtgärderna? På den punkten är grönboken enligt oss ofullständig, framför allt då alternativen till PVC inte beaktas. Det är en oklar diskussion som förs nästan som en religiös debatt av för- och motståndare. Vi vill, precis som föredragande Sacconi, inte grunda våra val på myter som presenteras av för- och motståndare och som ingen av dem har lyckats övertyga oss om, utan på ordentliga undersökningar och användbart jämförelsematerial. Så länge som detta inte finns tillgängligt kan det bli besvärligt att förvänta sig att vi skall övergå till lagstiftning.
Nu vill vi inte förbjuda PVC, men vi bör tillämpa försiktighet vid användningen av det. Försiktighetsprincipen tvingar oss till detta. Det är positivt att industrin själv är sysselsatt med utfasningen av kadmiumstabilisatorer. Vi anser att något liknande måste ske även med bly och organiska tennföreningar. I allmänhet anser vi att de frivilliga åtagandena inom industrin är positiva, och att dessa måste stödjas genom ett europeiskt rättsligt ramverk, så att sanktionsmöjligheter skapas och innehållet ansluts till vad som är möjligt.
Riskerna i avfallsfasen är stora, eftersom vi inte kan undvika de skadliga ämnena i PVC. Ett av de få valen är då återanvändning, så att de skadliga ämnena hålls inneslutna i produkten. Men för närvarande är återanvändningen så låg att den knappast bidrar till en lösning av problemet. På det området kan industrin göra en extra ansträngning.
Herr talman! Jag skulle överdriva om jag sade att vi ser fram emot kommissionens lagstiftningsförslag. Den aktuella grönboken lägger egentligen i fråga om detta fram en ofullständig grund. Först måste mycket klarläggas.

McKenna
Herr talman, PVC är den plast som används näst mest. Den ger upphov till betydelsefulla miljö- och hälsoproblem under hela dess livscykel. Dessa problem går alltid tillbaka till två orsaker: PVC innehåller klorgas, och kräver tillsatsen av ett brett urval farliga tillsatsämnen i stora kvantiteter för att det skall ha någon verkan.
De vetenskapliga studier som kommissionen efterfrågat, belyste ett antal huvudsakliga faror med PVC, i synnerhet vid avfallshantering. Nedgrävning av avfall är en tickande tidsinställd bomb på grund av frigörandet av farliga PVC-tillsatser och potentialen för dioxinbildning vid förbränning av nedgrävt avfall. Förbränning av PVC förvärrar problemet ytterligare, utöver risken för dioxinbildning, då de farliga resterna från förbränningen av PVC till och med kan överstiga mängden PVC som förbränts. Återvinning kan inte lösa problemet då potentiella återvinningstakter efter ekologiskt kriterium beräknas nå endast 5 procent fram till 2020. Problemet kan förväntas förvärras, eftersom kvantiteten avfall kommer att öka betydligt under kommande decennier.
Under ett offentligt sammanträde anordnat av Europeiska kommissionen i oktober förra året framfördes en mycket stark och klar uppmaning till att ersätta PVC. Denna uppmaning kom inte enbart från miljöaktivister. Den innefattade en samling av industri, avfallshanterare, lokala och nationella myndigheter, miljö-, hälso- och konsumentintressen. Det framfördes ett mycket tydligt och starkt stöd för att ersätta PVC-produkter. Kommissionen och EU har en skyldighet att respektera önskemålen från den breda majoriteten av allmänheten. Det förefaller för mig som om det finns ett stort stöd för att ersätta PVC-produkter, medan endast PVC-industrin är ovillig. Vems intressen kommer först? Det måste vara intresset hos alla de personer som deltar i kommissionens offentliga utfrågning.
Betänkandet om PVC-ersättning uppmanar till införande av en ersättningspolitik för vissa produktkategorier. Vi tycker detta är en mycket bra utgångspunkt, men det bör inte sluta där. Vi skulle vilja se det utvidgat till alla kategorier, inte bara till vissa.

 Sjöstedt
Herr talman! PVC har ju unika kvaliteter som plast. Det är starkt och hållbart, vilket gör det lämpligt på en rad områden. PVC har emellertid också andra egenskaper, nämligen att det skapar ett ovanligt farligt avfall. Klor är en av huvudkomponenterna, bly och kadmium används som stabilisatorer och ftalater tillsätts för att göra materialet mjukare. Detta skapar mycket stora miljöproblem när det kommer till avfallsstadiet.
Vi tycker att det är positivt att vi har fått en grönbok på området men hoppas att denna snart följs upp av ett mer heltäckande lagstiftningsinitiativ. Jag tror att Sacconi-betänkandet kan ge mycket värdefulla bidrag till ett sådant lagstiftningsinitiativ från kommissionen.
Vi är övertygade om att det inte räcker med frivilliga överenskommelser, utan det krävs verklig lagstiftning. Vad bör då göras? Jo, för det första måste den totala användningen minska samtidigt som ersättningsmaterial gynnas. Det är det enda sättet att minska avfallsmängden. För det andra måste det införas ett system som innebär att tillverkare får ansvar för återvinning och kostnaderna för återvinning. Man måste snarast möjligt förbjuda farliga stabilisatorer, tungmetaller som bly och kadmium. Det är viktigt att kombinera detta med ett importstopp, så att åtgärden blir heltäckande. I samband med detta kommer frågan in om frivilliga avtal. Ett frivilligt avtal kan ju inte innebära ett importstopp. Det innebär att det faktiskt är den mest moderna industrin som tjänar på att ha ett importstopp och lagstiftning på området, eftersom de får ett skydd för sin mer miljövänliga produktion. Det blir mer effektivt och mer miljövänligt än ett frivilligt avtal.
Vi vill att man övervakar och helst minskar användningen av ftalater. Det gäller särskilt användningen i viss sjukvårdsutrustning.
Vi vill dessutom att man möjliggör återvinning i större utsträckning. Detta kräver dock ett fungerande märkningssystem, och det är bara att inse att den återvinning vi har i dag i stora delar är ett misslyckande.
I stort sett är vi mycket nöjda med Sacconis betänkande. Vi har därför bara lagt fram några få ändringsförslag. Vi tycker att det är rimligt att det fastställs ett årtal för avvecklingen av användningen av kadmium, precis som det görs för bly. Orsaken till det är, som jag tidigare nämnde, att om det inte finns någon lagstiftning finns en risk för att åtgärden inte blir tillräckligt effektiv om detta inte kombineras med ett importstopp. Det vore därför konsekvent att nämna ett årtal för kadmium på samma sätt som man nämner bly i betänkandet.
Jag har också skrivit ett ändringsförslag tillsammans med De gröna som behandlar ersättningsprincipen, dvs. att man skall ersätta kemikalier med ämnen som är mindre farliga. Jag tror att det är viktigt att skriva in det som en av de grundläggande principerna för hela unionens kemikaliepolitik. Det är därför på sin plats att nämna ersättningsprincipen även i detta sammanhang.
Jag skulle vilja tacka föredraganden för ett gott arbete och för ett gott samarbete med andra grupper.

Fitzsimons
Herr talman! PVC-produkter är plaster med mycket omfattande industriella och kommersiella användningar. Den främsta användningen är inom byggnadssektorn (57 procent av den totala användningen), förpackning, hushållsapparater och bilar. Industrin omfattar fler än 21 000 bolag som tillgodoser 530 000 jobb, med en omsättning på över 72 miljarder euro.
Enligt kommissionens grönbok har ingen fullständig utvärdering gjorts om de risker användningen av blybaserade produkter, som inkluderar PVC-stabiliserare, innebär. Av denna anledning är förorening av miljön möjlig under produktionsfasen, och under avfallshanteringen, vid användning av PVC. Specifika förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder måste därför vidtas för att reducera arbetares exponering för PVC. Det finns inga uppgifter att tillgå när det gäller den aktuella situationen för nedgrävt avfall som innehåller stora mängder PVC. Jag uppmanar kommissionen till att, med stöd av det europeiska direktivet, utföra en omfattande studie om de möjliga följder som PVC-produkter avsedda för nedgrävning i Europa innebär för folkhälsan. De kommande 20 åren kommer vi förmodligen att se en ökning på ca. 80 procent av mängden PVC-avfall, på grund av vissa PVC-produkters ökade genomsnittliga livslängd, som t.ex. fönsterkarmar.
Kommissionen måste centralisera informationen när det gäller effekterna av PVC i vårt samhälle, så att lämpliga åtgärder kan vidtas på nationell och europeisk nivå för att minska alla tänkbara följder för folkhälsan som dess användning kan innebära. Den europeiska PVC-industrin har undertecknat ett frivilligt åtagande när det gäller den hållbara utvecklingen av PVC och detta program skall genomföras i år. Eftersom jag stöder frivilliga åtaganden i allmänhet, om de inte anses vara effektfulla, så kommer Europeiska unionens regeringar och institutioner inte att ha någon annan möjlighet annat än att lagstifta i denna fråga. Kommissionen bör säkerställa att okontrollerad återvinning av PVC-produkter inte ger upphov till några bieffekter för folkhälsan. Slutligen är det viktigt att stödja användningen av alternativ till PVC-produkter.

Blokland
Herr talman! I grönboken om miljöfrågor kring PVC når kommissionen tyvärr inte längre än till att beskriva situationen och de befintliga problemen, och det läggs knappt fram några lösningar till dessa problem. I och med detta visas tydligt hur svår och förvirrande hela diskussionen om PVC är. Vi har att göra med olika ståndpunkter som varierar från att främja PVC-industrin till att förbjuda PVC.
PVC är ett mycket viktigt material i vårt samhälle. Många produkter innehåller PVC eftersom det är billigt och starkt och framför allt har en mycket lång livstid. Vid övervägande av en ersättningspolitik måste vi ta i beaktande de ideala egenskaperna hos PVC, och att det eventuellt inte finns något alternativ till dessa. I den jämförande livscykelanalysen bör en avvägning göras mellan miljöskydd och produktens livslängd. Man bör också ta hänsyn till skillnaderna mellan styv och mjukgjord PVC.
Produktionen av PVC är säker under förutsättning att de stränga utsläppskraven uppfylls. Tillsättningen av stabilisatorer, framför allt tungmetaller, är oftast inget problem i användningsfasen, eftersom dessa tillsatsämnen hålls inneslutna i materialets struktur. Problemet med PVC ligger i avfallsfasen, framför allt genom utsläppen av tungmetaller och klorförbindningar, samt den stora mängden restsubstanser. I resolutionen slås huvudet på spiken när man efterfrågar en förstärkning av den europeiska strategin för avfallshantering.
Tyvärr kommer återvinning av PVC till stånd mycket långsamt, så stimulans är nödvändig. Vi måste här börja med det enklaste, nämligen PVC som lättare kan samlas in i stora mängder. Vi pratar då om PVC i bulk, såsom rörledningssystem, rör, byggprofiler, fönsterkarmar, takmaterial och annat avfall från byggsektorn. Ett villkor för återvinning är att problemet med tungmetaller kan avhjälpas och utsläppen begränsas.
För avskaffandet av kadmium bör vi ge industrins frivilliga åtagande en ordentlig chans. Även minskningen av bly är lovvärd, men vi måste avvakta resultaten från undersökningen innan ett förbud införs. Förbudet av organiska tennförbindningar är enligt min mening förhastat. Organiska tennförbindningar är nödvändiga för produktion av PVC-film, och det finns inget alternativ tillgängligt som är lika bra. Dessutom är jag inte övertygad om att ett förbud är befogat med tanke på den skada som kan orsakas. Detsamma gäller enligt mig ftalater.
Det vore bra om vi kunde separera plaster, men möjligheterna till detta måste ytterligare undersökas. Därför är det lika bra att vänta med obligatorisk märkning tills efter det att resultaten av undersökningen har kommit.
Det som oroar mig är punkt 31 i resolutionen, där man mer eller mindre drar slutsatsen att PVC måste deponeras. Lösningen måste emellertid vara separat lagring i väntan på den framtida utbredningen av återvinningskapacitet.
Herr talman! Jag hoppas att den under förra året utlovade skrivelsen från kommissionen kommer att läggas fram snart efter det att Europaparlamentet har uttalat sig.

Müller, Emilia Franziska
Herr talman, ärade kolleger! PVC är utan tvekan ett ämne med både för- och nackdelar. Att bara begränsa sig till problemen med hanteringen av PVC-avfall skulle vara alldeles fel. Det handlar snarare om att bedöma PVC-ämnets totala livscykel ur olika perspektiv, nämligen med avseende på produktionen av råmaterial, framställningen, användningen och bearbetningen liksom återvinningen och slutligen avfallshanteringen. PVC imponerar i synnerhet genom sina mångfaldiga användningsområden och sin långa livslängd och används därför i stor utsträckning inom byggnadsbranschen och på många andra områden, även på det medicinska området.
Kommissionens grönbok och Sacconis betänkande fäster särskilt avseende vid tillsatsämnen, särskilt kadmium- och blystabilisatorer. Industrin avstår redan i dag frivilligt från kadmium i PVC-produkter. Även användningen av bly minskar stadigt. För vissa produktgrupper, till exempel fönsterramar, ersätter många företag redan i dag dessa stabilisatorer med kalcium-zinkstabilisatorer.
Vi bör belöna företagens beredskap till innovation och miljöskydd genom att fortsätta driva och främja systemen med frivilliga överenskommelser. Bindande föreskrifter bör endast tillgripas när det är uppenbart att de överenskomna målen om en minskning av tungmetaller respektive en ökning av volymmängden vid återvinning inte uppfylls. Ett generellt förbud mot PVC-produkter skulle bli ödesdigert för de 530 000 sysselsatta inom PVC-branschen i hela Europa, varav 170 000 enbart i Tyskland.
Vid utvecklingen av ersättningsmaterial för PVC måste därför i synnerhet de socioekonomiska effekterna beaktas. Att kräva ett uppehåll för PVC skulle mot denna bakgrund vara oansvarigt. En obligatorisk märkning av PVC-produkter skulle leda till en avsevärd snedvridning av konkurrensvillkoren. En sådan skulle inte vara lika användbar för alla produkter och inte heller märkbart främja miljön. Införandet av en PVC-avgift, separering av mjukgjord PVC och styv sådan och förbud mot PVC i byggnadsbranschen är särskilt betungande för små och medelstora företag i hela Europa. Enbart i Europeiska unionen är det 21 000 medelstora företag som drabbas.
PVC bör som ämne bli föremål för en grundlig bedömning av den totala livscykeln. Problemen och fördelarna bör kritiskt vägas mot varandra. Ett generellt förbud mot PVC är i nuläget varken möjligt eller meningsfullt och bör därför inte heller vara en riktlinje i denna grönbok.

Lange
Herr talman, herr kommissionär! Fru Müller, jag håller med er om att vi måste låta PVC bli föremål för en integrerad och omfattande analys av ämnets livscykel. Då kommer det att visa sig att till exempel fönster och fönsterramar av PVC eller vattenrör av PVC är produkter som vi vill använda på grund av deras produktegenskaper. Exempelvis påsar för blodförvaring, även om det är en kortlivad PVC-produkt, men den mest lämpliga på grund av sina produktegenskaper. Jag anser dock i motsats till er att vi bör se till och göra vad vi kan för att PVC på grund av sina farliga egenskaper inte skall omfattas av en okontrollerad avfallshantering. I det avseendet behöver vi starkare insatser för att införa återvinning av samtliga PVC-produkter, det vill säga både materialåtervinning och mekanisk återvinning av PVC. Här förekommer ett och annat vettigt försök. Men vi bör visa större beslutsamhet och utöva större påtryckningar, så att de slutna kretsloppen verkligen införs.
För att kunna göra det, fru Müller, behöver vi en märkning. Inte för att det skall stå "Se upp, PVC!" utan för att materialet skall kunna samlas in separat och återvinnas på ett förnuftigt sätt. För det handlar ju förutom försöket med en livscykelanalys om att säkra användningen av PVC för människan. Därav en separat insamling och en separat märkning av PVC!
I besluten om framtiden för PVC måste vi även garantera att organisationer engageras som företräder arbetstagarna. Där måste vi göra en ändring i grönboken och se till att PVC-strategin förverkligas så snabbt som möjligt även i kandidatländerna.
När Sacconi fick ansvar för detta betänkande visste jag att det skulle bli ett utmärkt arbete. Det har visat sig stämma.

Breyer
Herr talman, kära kolleger! Jag tror att vi ständigt bör påminna oss om att problemen med PVC är unika. Det finns ingen annan produkt som tillverkas av klor och producerar sådana omfattande mängder miljö- och hälsofarliga tillsatsämnen. Det finns definitivt alternativ. Något jag betraktar som helt oansvarigt är att det skapas panik beträffande arbetsplatserna. Det är vår uppgift som lagstiftare att se till att miljön och hälsan skyddas. Det är inte vår uppgift att återge panikargument från industrin i fråga om arbetsplatserna.
Vi måste ha klart för oss att 96 procent av arbetstillfällena på PVC-området finns inom omvandlingssektorn. Det innebär att producenterna lika gärna skulle kunna använda andra material. Vi vet ju att de ledande producenterna av PVC lika gärna kan tillverka alternativ. Därför finns det enligt min uppfattning ingen anledning att låta sig luras av dessa lögnaktiga argument. Vi måste vara medvetna om riskerna. Kommissionens fem undersökningar visar tydligt att det finns enorma problem, i synnerhet när det gäller avfallsförbränningen, vilken ger upphov till ännu mer farligt avfall.
Jag vill även ta upp argumentet med industrins frivilliga åtaganden. Industrin har haft tiotals år på sig att utveckla en strategi för frivilliga åtaganden. Men det har just visat sig att de inte började tala om frivilliga åtaganden förrän de märkte att vi som lagstiftare ville införa en strategi för att ersätta PVC. De lägger inte heller fram några alternativ, de har till exempel ingen lösning på deponeringsproblemet och de ifrågasätter inte den så problematiska förbränningen. Jag finner det rent ut sagt ohederligt att de låter återvinningsvolymen bero på mängden insamlat material, men själva inte vill delta i insamlingen. Det visar ju att det bara är struntprat, rent nonsens. Vi får inte låta oss luras. Vårt ansvar bör snarare vara att föreslå ett alternativ och vi får inte falla på knä för industrin.

Goodwill
Herr talman, vi är omgivna av kemikalier i våra dagliga liv. Även naturprodukter, som t.ex. lädret på dessa bord eller trä, behandlas med kemikalier; och givetvis tillför vi kemikalier till våra kroppar, både som tillsatsämnen i livsmedel och som rester från bekämpningsmedel; och vi använder kosmetika - vissa av oss mer än andra - som kommer i intim kontakt med våra kroppar.
PVC har fått stor uppmärksamhet och trots det faktum att det har funnits kring oss i över 40 år utan att ge upphov till några uppenbara hälsorisker, har spektrumet för riskerna med PVC tagits upp. Jag undrar om det kanske svärtas ned i onödan, för att skapa en fiende som de gröna kan använda i sina kampanjer.
Parlamentet har redan diskuterat problemen med ftalater - ämnena används ofta för att mjukgöra plaster - i samband med barnleksaker. Det problem som vi stod inför där var att fastställa hur mycket av kemikalierna som kommer in i människokroppen. Det finns inte någon migrationsundersökning tillgänglig för att testa hur mycket av dessa kemikalier som tränger in i människokroppen. Och det kommer förstås också att vara relevant vid tillämpningen av PVC i medicinska produkter. Även om jag är säker på att jag inte skulle vilja att en blodpåse, som används till en blodtransfusion som jag får, eller en bit plastslang som satts in i min kropp, innehöll gifter, så skulle jag heller inte vilja att en produkt som inte har lika hög prestanda användes i dess ställe.
Andra PVC-produkter behandlas med stabiliserande ämnen för att hindra dessa från att brytas ner av hetta och ljus. Speciellt fönsterkarmar har nämnts. Kadmium, som håller på att försvinna, och bly, har också nämnts inom denna ram. Bly är giftigt när det inandas som en beståndsdel, men det finns inte någon som skulle påstå att det är farligt att vistas i ett rum med PVC-fönster: detta är ett overksamt ämne. Det är när vi kommer till slutet av PVC-produkternas livscykel som vi har ett problem, precis som McKenna sade. Vi måste bestämt försöka återvinna mer PVC. PVC-fönster har en lång livscykel - faktum är att inga sådana ännu har återvunnits på grund av att de nått slutet på sin användbara livscykel, utan endast på grund av att byggnader har rivits eller på grund av att modet har ändrats. Vi ser fram emot en 60-årig livscykel. Om vi förbjuder användningen av bly i nya fönster, kommer vi inte att kunna återvinna de gamla fönstren när de kommer in i avfallsbanan. Tekniken finns tillgänglig för att säkra att fönster gjorda av gammalt bly som innehåller PVC är belagd med ny PVC, så att personer inte kommer i kontakt med den.
Innan vi förbjuder någonting, bör vi titta på hela bilden. Vilka är de egentliga riskerna, i synnerhet risken för absorbering när vi använder dessa produkter; och vilka risker innebär de alternativa produkterna? Mitt hus har träfönster och vi måste måla om dessa vart tredje år, det finns alltså risker även med trä; och självklart kommer vissa företag, som saluför alternativa produkter, att förstora upp riskerna. Slutligen bör vi vara mycket försiktiga med hur vi tillämpar försiktighetsprincipen, eftersom det kan vara farligt: korrekt använd är den något positivt, men om den används för att rättfärdiga åtgärder för vilka det inte finns någon vetenskaplig grund, i politiskt motiverade kampanjer, så är det en mycket farlig princip.

Bowe
Herr talman,! Jag välkomnar detta betänkande som ett mycket viktigt första steg mot vad som kommer att bli en mycket viktig debatt. Föredraganden har arbetat mycket hårt för att sammanföra oss i denna fråga och jag skulle rekommendera det arbete som han har gjort till denna kammare. Han har verkligen strävat mycket hårt för att föra oss till den situation där denna kammare kommer att ge ett stort stöd till hans idéer i morgon.
Vi hoppas alla att det finns en omfattande oro för PVC i vårt samhälle. Men vi måste komma ihåg att det är en billig plast som görs av salt och naturgas. Där problem har uppstått, har dessa uppstått där denna har tillämpats för användning där den inte är bäst lämpad, t.ex. till förpackning eller barnleksaker. Där den bäst används, till exempel där dess naturliga egenskaper bäst kommer till användning och inte behöver ändras, dvs. i byggnadsprodukter och i specialiserade produkter, som blodpåsar, är den oerhört användbar, en mycket viktig plast och mycket svår att ersätta.
Vi har ett problem när det gäller avfallshanteringen, där olämpligt avfall kan orsaka skada på miljön och vi måste vidta förnuftiga åtgärder med hänsyn till detta. Stora delar av Sacconis betänkande godtar jag helt och fullt. Jag stöder upphörandet av användningen av farliga och onödiga tillsatsämnen. Jag anser att de frivilliga åtagandena för återvinning måste förstärkas och bli till rättsligt bindande avtal. Men jag tror att det rätta sättet för avfallshantering är förbränning i hög temperatur i en förbränningsugn. Förslag att gräva ned avfallet är ett allvarligt misstag och ett mycket dåligt misstag och jag är mycket glad att McKenna, som talade för Gruppen De gröna tidigare i kväll, höll med mig om det.
Detta är början till en mycket lång debatt innan vi når lagstiftningsstadiet. Det måste bli en vittomspännande och brett baserad debatt. Den måste nå slutsatser som är tillfredsställande för allmänheten på grund av den oro de har uttryckt, men också på grund av samhällets industriella behov. Jag välkomnar Sacconis betänkande som ett första steg i rätt riktning.

Schnellhardt
Herr talman, mina damer och herrar! Jag välkomnar framläggandet av en grönbok om PVC, men vill samtidigt påpeka att grönboken har gjort mig besviken, för den öppnar vägen för panik - inte panik över arbetstillfällena, utan panik över materialet PVC. Det har vi tydligt kunnat konstatera här i dag. Till herr Sacconi vill jag säga: Han har försökt rätta till en del, något som han i viss mån har lyckats med, men inte på alla områden. Jag anser att mycket återstår att göra. För en sak måste vi vara medvetna om: När vi här diskuterar en utsortering eller ersättning av PVC är vi inne på helt fel spår. PVC är ett material vi dagligen kommer i kontakt med, som vi behöver och som kan användas på många områden i vår tillvaro. Så kommer det enligt mig att vara den närmaste tiden framöver. Det innebär att problem måste lösas, men problem finns det på alla områden och med alla material.
De svaga punkterna i grönboken är att den tar upp sådant - kadmium, bly - det vill säga produkter som industrin i princip inte använder längre i sin PVC-tillverkning. Jag har själv konstaterat hur åtgärder inom ramen för frivilliga åtaganden inleds i företag. Jag är själv ingen vän av frivilliga åtaganden som jag alltid har bekämpat. För vi behöver lagar för att uppnå något, men här handlar det inte om något lobbyfall, som det för några minuter sedan kallades, utan i det här fallet har jag själv blivit övertygad. Denna insikt inom industrin bör vi tillägna oss och inte sporadiskt nämna ersättningspreparat eller kräva sådana som vi själva inte har prövat än, när vi inte känner till vägen.
Det är alltså sådant som måste beaktas och ändringar bör göras i grönboken. Vid lagstiftningsförfarandet säger vi alltid att vi snabbt måste vidare och att vi måste ha en överblick. All lagstiftning om återvinning av PVC - förbränningsdirektivet, deponeringsdirektivet - dessa rättsliga grunder kan vi också ta fasta på när vi skall tillvarata och utsortera detta material.

Müller, Rosemarie
Herr talman, mina damer och herrar! Den framlagda grönboken har i mina ögon uppfyllt sitt syfte. Samtliga aktörer - kommissionen, parlamentet, företagen och förbunden - har de senaste månaderna fört intensiva diskussioner om för- och nackdelarna med materialet PVC. Det ständigt framförda kravet från industrin om att vissa delområden inte skall tas med i överläggningarna, till exempel ersättningen av PVC med alternativa material eller ersättning av kadmium- och blystabilisatorerna, bör förkastas. Jag anser att det inom grönbokens ramar inte får finnas något tankeförbud eller utelämnande av delområden, om vi vill ha ett stabilt beslutsunderlag för en helhetsstrategi.
Kollegan Sacconis betänkande åtgärdar på ett väl avvägt sätt bristerna i grönboken. Inte bara de kritiska aspekterna med avfallet bedöms utan hela livscykeln för PVC och tänkbara alternativ. Jag anser att det är viktigt med de ekologiska och ekonomiska aspekterna men även med den sociala aspekten, det vill säga att effekterna för arbetstillfällena betraktas. PVC har på grund av sin långa livslängd klara fördelar för vissa produkter som emellertid minskar genom de tillsatta stabilisatorerna. Dessa båda giftiga ämnen bör därför snarast ersättas. Senare måste volymen för återvinningen höjas.
Diskussionen om ftalater som vi redan har nämnt i samband med leksaker måste omedelbart avslutas med hjälp av en oberoende vetenskaplig riskbedömning. Jag hoppas att det expertutlåtande som saknas skall beaktas i bedömningen av mjuk PVC inom grönbokens ramar. Sammanfattningsvis tror jag att vi, om vi i morgon fattar rätt beslut, har ett bra underlag för en helhetsstrategi för PVC.

Liikanen
. (FI) Herr talman! Jag vill tacka utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för dess betänkande och alldeles speciellt föredragande Sacconi för en förträfflig och opartisk arbetsinsats i denna fråga.
Huvudsyftet med grönboken var att starta en bred offentlig debatt på Europanivå, heltäckande och omfattande flera branscher. Syftet med rådfrågningen var att få alla intressegrupper med i beslutsfattningsprocessen i ett tidigt skede, för att säkerställa öppenheten i beredningen av ärendet.
I oktober 2000 anordnade vi tillsammans med min kollega Margot Wallström ett offentligt rådfrågningstillfälle, där företrädare för alla intressegrupper deltog. I grönboken hade man även uppmanat till skriftliga yttranden beträffande de framlagda frågorna. Det kom oerhört många svar. Vi har fått över 30 000 e-postmeddelanden, fax och brev. Största delen har kommit från PVC-industrins arbetstagare och företag inom branschen, men vi har även fått många svar från medborgarorganisationer och deras anhängare. Dessutom har kommissionen fått officiella ställningstaganden från flera medlemsstater.
Förslaget till yttrande som läggs fram för Europaparlamentet täcker alla väsentliga frågor och det utgör ett viktigt rättesnöre för kommissionen vid utarbetandet av ett meddelande där man lägger fram kommissionens strategi beträffande PVC. Kommissionen koncentrerar sig i sin bedömning huvudsakligen på användningen av vissa tillsatsämnen i PVC, bly, kadmium och ftalater, samt behandlingen av PVC-avfall enligt den utfästelse som kommissionen gjorde i förslaget till direktiv om uttjänta fordon. Dessa två är sådana miljöfrågor som kräver åtgärder och beträffande dessa innehåller utskottets betänkande en klar ståndpunkt.
Kommissionen beaktar ståndpunkten i betänkandet, enligt vilken användningen av PVC bör granskas heltäckande genom att lika noggrant granska livscykeln hos produkter som är tillverkade av PVC som hos sådana som är tillverkade av alternativa material. Kommissionen beaktar med belåtenhet utskottets förslag om att man i den framtida strategin skall använda kombinationer av såväl legislativa som frivilliga metoder. Intressant är även förslaget om att utarbeta en sådan PVC-lagstiftning som skulle träda i kraft enbart om aktörerna inte förmår nå uppställda målsättningar med hjälp av frivilliga avtal. En dylik säkerhetsmekanism och övriga metoder utreds vidare i meddelandet om frivilliga avtal, vilket kommissionen förbereder för tillfället.
Jag vill ännu poängtera att utgångspunkten för kommissionens arbete är hållbar utveckling i alla tre dimensionerna, vilka är samhälle, ekonomi och miljö. Europaparlamentet hålls noggrant uppdaterat beträffande utvecklingen, och inom de närmaste månaderna ger kommissionen ett meddelande på basen av grönboken och de yttranden som erhållits under samrådsförfarandet, där gemenskapens strategi när det gäller miljöfrågor kring PVC definieras. Denna strategi utgör en ram för framtida initiativ som gäller PVC.

Pensionssystem och pensionsfonder
Talmannen
Nästa fråga är den muntliga frågan till kommissionen i enlighet med artikel 42 i arbetsordningen (B5-0165/2001), från Randzio-Plath, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om gemenskapsinitiativ om de framtida pensionssystemen, inklusive pensionsfonder i Europa.

Randzio-Plath
Herr talman! Utskottet för ekonomi och valutafrågor behandlar för närvarande en av de viktiga frågor som står på den europeiska dagordningen och som även stod i centrum för diskussionerna på Europeiska rådet i Stockholm, nämligen frågan om den demografiska utvecklingen i kombination med en omfattande social trygghet och frågorna om pensionssystemen inom Europeiska unionen.
Nu föreligger kommissionens förslag om tilläggspension. Det är utan tvekan, i synnerhet ur integrationssynpunkt, ett viktigt förslag som skall komplettera systemet med den allmänna pensionsförsäkringen och tillsammans med privata pensionsförsäkringar bilda de tre pelarna som underlag för en säker ålderspension i Europeiska unionen.
Andra pelaren, tilläggspensionen, kommer säkert att spela en allt större roll i Europeiska unionens medlemsstater. Det beror naturligtvis på att de statliga pensionssystemen har problem med finansieringen på grund av de demografiska förändringarna, men framför allt på att vi vill uppnå en framtidssäkrad ålderspension.
Det kan i sammanhanget konstateras att kommissionen ännu inte, så som den förra året lovade, för Europaparlamentet har lagt fram ett direktivförslag som omfattar hela det paket som krävs för en tilläggspension utan bara delar. I Europeiska kommissionens direktivförslag saknas sambandet med skattebestämmelser. För oss är det viktigt att veta i vilken utsträckning de nuvarande bestämmelserna om skattetekniska harmoniseringsförslag eller skattetekniska regleringsförslag skall kompletteras. Herr kommissionär, ni har sagt att det snart kommer ett meddelande. För att kunna ta ställning till hela paketet är det viktigt för oss att veta att principen om arbetstagarnas rörlighet inte förhindras genom olika nationell beskattning, genom olika beskattning av inbetalningar även till tilläggspensionen, genom olika beskattning av pensionerna som sådana, eftersom det i många medlemsstater sker en beskattning i efterhand. Alla dessa frågor står öppna och har ett nära samband med framgången för det direktivförslag som ni har lagt fram.
Ännu ett påpekande: Det får inte ske en diskriminering av arbetstagare bara utifrån den ort där de uppbär pensionen. Varken undvikande av skatter eller orättvis skattekonkurrens eller bristande informationsutbyte på skatteområdet kan ge en lösning på dessa problem. Vi behöver i själva verket en samordning av skattepolitiken som inleddes så optimistiskt med Monti-paketet. Vi måste även i arbetstagarnas intresse vilja utöva de gränsöverskridande verksamheterna, så som fördraget fastställer, och möjliggöra dessa. Därför är det för oss som Europaparlament oerhört viktigt att innan våra överläggningar avslutas få svar på i vilken form den strukturella samordningen på området kommer att garanteras.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Randzio-Plath har för utskottet för ekonomi och valutafrågor ställt frågor om ett synnerligen intressant ämne, nämligen gemenskapens initiativ när det gäller pensionssystemens framtid.
Jag håller med Randzio-Plath om hennes första fråga. Förslaget om ett direktiv om pensionsfonder är ett första viktigt steg i riktningen mot gränsöverskridande medlemskap i pensionsfonder. Det måste kompletteras med ytterligare initiativ. Som anges i motiveringen till det föreslagna direktivet, bör det i fråga om gränsöverskridande medlemskap vara möjligt för företag och anställda att erhålla skattelättnad för bidrag som har betalts till fonder i andra medlemsstater. Denna aspekt kommer att vara föremål för ett separat initiativ från kommissionen.
Den andra frågan gäller vad kommissionen tänker göra för att göra verklighet av gränsöverskridande medlemskap i pensionsfonder. Först och främst är det en prioritet att direktivet om pensionsfonder antas av rådet och parlamentet. Men som en följd av direktivet om pensionsfonder kommer kommissionen att anta ett meddelande om undanröjandet av skattehinder för tillhandahållande av gränsöverskridande tjänstepension. Antagandet av meddelandet är nu schemalagt till om två veckor. Det är nödvändigt att säkerställa upphörandet av diskriminerande behandling mot pensionsinstitutioner som är etablerade i andra medlemsstater.
Många medlemsstater ger bättre behandling i fråga om skatteavdrag för bidrag och vinstskatter till system som hanteras av institutioner som är etablerade inom deras egna områden. Det innebär ett stort hinder för arbetstagares gränsöverskridande rörlighet och även för europeiska företag. Det stänger i själva verket av pensionsmarknaderna i många medlemsstater. Vidare frågar Randzio-Plath huruvida kommissionen anser att den bör lägga fram rättsligt bindande initiativ och, om inte, hur kommissionen fortfarande kan säkra att gränsöverskridande medlemskap kan bli verklighet. Som jag sade håller kommissionen på och antar ett meddelande. Detta meddelande kommer att klargöra att de mest akuta hindren för arbetstagares rörlighet och gränsöverskridande pensioner kan lösas utan sekundär lagstiftning, genom att tillämpa redan befintliga fördragsbestämmelser. Jag hoppas att ni har förståelse för att till dess meddelandet har antagits av kommissionen är jag tveksam till att gå in på dess innehåll i detalj. Jag diskuterar gärna detta med er och om hur meddelandet bör och kan genomföras, efter att kommissionen antagit det. Jag kan dock försäkra er om att jag ser avskaffandet av skattehinder för arbetstagares rörlighet och gränsöverskridande pensioner som en absolut prioritet.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag är glad att den här debatten har kommit till stånd i dag, eftersom det i samband med betänkandet om tilläggspensionen, det vill säga den andra pelaren, handlar om klargöranden av vissa begrepp. En del säger att det handlar om ett direktiv som hör hemma på området för finansiella tjänster. Andra anser att man genast måste utnyttja direktivet för att därigenom vara tvungen att täcka hela paketet i andra pelaren, alltifrån skattefrågan vidare till den sociala tryggheten och därmed de biometriska riskerna. Ni har redan förklarat att det är en delåtgärd som måste följas av flera - och där är vi överens - för att inte direktivet skall upprätthålla den nuvarande konkurrenssnedvridningen. Här är skattefrågan av största vikt, men även de sociala aspekterna, frågan om kontrollbestämmelser, frågan om arbets- och socialrätten, som löses på olika sätt, har naturligtvis betydelse.
Herr kommissionär! Jag måste få upprepa att vi, och jag som föredragande, ser det föreliggande direktivet som en åtgärd som öppnar nya möjligheter. Det krävs ytterligare initiativ från kommissionens sida, som vi alltid tydligt och ingående kommer att behandla i vårt betänkande, eftersom pensionernas överförbarhet liksom rörligheten inom EU är möjlig först då medlemsstaterna är överens om enhetliga beskattningsprinciper. Vi vet att skattens storlek utgör en del av inkomstskatten och därmed faller inom medlemsstaternas ansvarsområde. Jag anser ändå att det för att undvika dubbelbeskattning eller icke-beskattning av bidrag och ersättningar krävs en generell övergång till en beskattning i efterhand.
En andra punkt som är mycket viktig för oss: avskaffandet av den skattemässiga diskrimineringen av utländska leverantörer eller av pensionsbidrag till utländska EU-medborgare som tillämpas av flera medlemsstater och motsvarar vattentäta skott mellan pensionsmarknaderna. Även om vi kanske här är överens är vi i många avseenden skeptiska till att det verkligen blir på det viset. Å ena sidan har tillkännagivandet om ett direktiv blivit tillkännagivandet om ett meddelande - här har ni förmodligen era skäl. Men en annan sak gör mig ännu mer skeptisk: Före Europaparlamentet sista sammanträde i plenum formulerade kommissionsordförande Prodi sina krav till toppmötet i Stockholm beträffande tilläggspensioner och skattefrågan. Mellan den sista Strasbourgveckans krav och slutdokumentet från Stockholm finns en skillnad. I slutdokumentet från Stockholm begränsas nämligen pensionsfrågan till arbetsmarknaden för dem som är över 55 och formuleras inte längre, så som tillkännagavs här, som ett krav på en reform av pensionssystemen och undanröjandet av alla skattehinder.
Därför ber vi att det som ni i dag har lagt fram igen som nödvändiga initiativ till följd av direktivet snabbt skall leda till konkreta förslag från kommissionen, så att inte alla de frågor som står öppna när det gäller tilläggspensionerna leder till problem med behandlingen av detta direktiv.

Kuckelkorn
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Kommissionen har i direktivförslaget ett huvudsakligt mål. Det huvudsakliga målet är att stärka Europas finansmarknad med hjälp av pensionsfonder. Om den ville göra det skulle den inte behöva något direktiv, för samtliga pensionsfonder och finansmarknader omfattas av OGAF-direktivet. Därför nämner den uttryckligen tilläggspensionerna och syftar med detta på andra pelaren i hela tjänstepensionsstrategin. När vi syftar på tjänstepensioner måste finansmarknaderna foga sig efter tilläggspensionerna och inte tvärtom. Vi anser att vi då måste tala om ett förnuftigt direktiv för tilläggspensioner och inte bara om en åtgärd eller delåtgärder som kanske leder dit om 20-25 år.
Över till den skattetekniska behandlingen: Jag har ingen förståelse för er, herr kommissionär, när ni säger att ni inte har något att säga om det egentliga meddelandet, eftersom det inte har antagits ännu. Ni har själv flera gånger tillkännagett att det skall ske i mars, sedan i början av april, sedan var det tal om påsken. Nå, när kommer det egentligen? Hur skall vi i utskottet kunna behandla direktivförslaget och kollegan Karas betänkande, när skattefrågan inte finns med? Utan en behandling av skattefrågan är det enligt min uppfattning inte möjligt att rösta om Karas betänkande. Därför måste ni lägga fram något här. Om ni funderar på att de fördragsbestämmelser som hittills har varit giltiga kan förverkligas med Europaparlamentets hjälp vill jag invända att det är en möjlighet ni har haft flera gånger tidigare. Då behövde ni inte vänta och parlamentets stöd för en enhetlig skattebehandling kommer ni alltid att ha. Det är på tiden att kommissionen börjar visa mod, mod gentemot ministerrådet.

Huhne
Herr talman! Min grupps inställning till kommissionens ansträngningar på detta område skiljer sig ganska mycket åt från tidigare talares uppfattningar. Förvisso, om vi skulle kritisera kommissionen, skulle vi snarare kritisera den från den andra sidan: vi skulle hoppas att kommissionen intog en mer handfast, liberal attityd, till exempel i de förslag som den har gjort om ett direktiv om tjänstepensionsfonder, för att avlägsna möjligheten att vissa medlemsstater beslutar sig för att fortsätta genomföra kvantitativa begränsningar, för vilka det absolut inte finns några som helst bevis på bättre prestanda. Kommissionen bör i allmänhet anta den riktprincipen att den åtminstone skulle vara i stånd till att framföra några bevis till fördel för sina förslag, snarare än att endast plädera för någonting som inte verkar vara bättre än den genomsnittliga praktiken i de medlemsstater där principen om den försiktiga personen antas.
Vi antar också en annorlunda synvinkel genom att uppmana kommissionen och våra kolleger i parlamentet att försöka göra framsteg i skattesamordning. Medan det är ett mycket angeläget mål, får vi inte låta det bästa bli fiende till det goda. Om vi kan göra framgång genom att förbättra intäkterna för pensionärer i privata system över Europeiska unionen, bör vi göra så. Det finns, som jag redan har sagt, absolut inga bevis för att detta skulle leda till minskad trygghet och säkerhet, och att etablera en fullständigt falsk koppling, varmed vi väntar tills vi har ett perfekt schema för beskattning innan vi försöker göra någon framgång på området för att öppna upp och avreglera förvaltning av tillgångar, förefaller mig vara mycket beklämmande.
Vi välkomnar också kommissionens nya betoning på samordning snarare än på lagstiftning. Vi vet att det är fullt möjligt för kommissionen att lägga fram många förslag, såsom den har gjort tidigare, utan att ha speciellt stor framgång. Detta är ett nytt handlingssätt och jag hoppas att det kommer att vara mer framgångsrikt än det tillvägagångssätt som tillämpades av vissa av kommissionärens föregångare på detta område.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja börja med att framföra ett uppriktigt tack till alla talare och till fru Randzio-Plath och utskottet för ekonomi och valutafrågor för att denna debatt äger rum nu i kväll. Det visar verkligen den vikt som parlamentet fäster vid frågan om pensionsfonder och också frågan om problemen på beskattningsområdet.
Får jag vidare påpeka att vi har nästan en enhällig överenskommelse - jag säger "nästan enhällig överenskommelse" - på den grunden att det är av yttersta vikt att ta itu med skatteproblemen i fråga om gränsöverskridande pensioner. En fullt fungerande inre marknad på detta område är avgörande för arbetstagares fria rörlighet, och den kommer att öka unionens konkurrenskraft. För detta behöver vi förstås snabbt anta det föreslagna direktivet om pensionsfonder, men det kommer inte att räcka. Vi bör också ta itu med skatteproblemen, som jag just sade. Det är en absolut prioritet för kommissionen och det är just därför som jag har föreslagit kommissionen att den skall anta ett meddelande om pensioner.
I dag har inte varit det bästa tillfället för att föra närmare diskussioner av de anledningar som har nämnts. Meddelandet om pensioner har ännu inte antagits av kommissionen. Kuckelkorn kritiserade kommissionen för att vara för långsam; han nämnde förseningarna. Jag skulle vilja påstå att kommissionen börjar få viktiga problem när det gäller arbetskraften. Handlingsplanen för de finansiella tjänsterna är en omfattande uppgift som består av 42 åtgärder. Lamfalussys rapport tar upp sätt på vilka detta kan påskyndas, men vi börjar nu stöta på problem i fråga om arbetskraft. Det är inte första gången som jag säger detta här i kväll, men det är en av anledningarna till varför vi inte har varit så snabba som vi skulle ha velat vara.
I kväll är kanske för tidigt för att hålla en mer ingående diskussion om meddelandet. Jag ser fram emot att lägga fram det inför er och att höra era närmare kommentarer efter det att meddelandet väl har antagits.
Karas sade att direktivet eller meddelandet skulle ha kunnat inkludera fler aspekter. Han nämnde sociala aspekter och så vidare. Som Huhne sade - jag kan ordspråket bättre på franska än på engelska - le mieux est l'ennemi du bien (det bästa är fiende till det goda). Han gav den engelska översättningen på det ordstävet. Låt mig säga till herr Karas: om vi skulle vara tvungna att ta itu med alla de aspekterna, så skulle Kuckelkorn vara ännu argare på kommissionen eftersom fördröjningen skulle ha varit så mycket längre. Karas säger att detta är ein Schritt (ett steg), det är bara ett steg i rätt riktning och han har förstås rätt, som jag sade i mina inledande ord. Det är ett steg i vad kommissionen tror är rätt riktning; andra steg kommer att följa och måste följa med hänsyn till den demografiska tidsbomb som väntas detonera om två år eller så.
Det är därför som det är positivt att det i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Stockholm omnämndes att medlemsstaterna nu har rätt att se in i varandras angelägenheter när det gäller pensionsfonder, eftersom utvecklingen av pensionsskyldigheter, tack vare Ekonomiska och monetära unionens verkningar, är viktig för medlemsstaterna, eftersom alla måste undvika underskott på mer än 3 procent, eller underskott som inte följer Dublinbestämmelserna, dvs. att de skall luta åt noll eller till och med mot överskott. Det är ett mycket bra avsnitt i Europeiska rådets slutsatser, som jag skulle vilja rikta detta parlaments uppmärksamhet på.
Kuckelkorn sade, "Vill ni vara vänlig och försvara Ministerrådet?" Kommissionen gör få andra saker än försvarar Ministerrådet, men endast när det är nödvändigt förstås. Vi försvarar inte någon bara för den sakens skull, utan endast när vi anser att kommissionen har rätt och Ministerrådet eller majoriteten därav har fel. Med säkerhet skulle kommissionen inte tveka i ett sådant fall. Randzio-Plath uppmärksammade frågan om huruvida vi skulle ha ett direktiv eller ett meddelande, vilket även andra ledamöter gjorde. Att lägga fram ett direktiv om beskattning skulle inte lösa någonting, eftersom medlemsstaterna inte skulle kunna samtycka till det enhälligt. Vi befinner oss här på området - jag talar om skatteaspekterna i fråga om pensionsfonder - vi befinner oss på området för enhällighet. Tror detta parlament verkligen, tror fru Randzio-Plath verkligen, att vi kan nå enhällighet i rådet om viktiga skatteaspekter i fråga om pensionsfonder?
Chanserna att nå enhällighet i rådet om ett ambitiöst direktiv om skatteaspekterna kan jämföras med chanserna att få se en snöboll i helvetet. Rådet kanske ger sitt enhälliga samtycke till ett mycket mindre och obetydligare direktiv, men det är inte vad parlamentet eller kommissionen vill ha. Kommissionen är ambitiös och vill ha ett förslag där det finns något att ta på och det betyder att den drivs att utfärda ett meddelande och inte ett direktiv. Området för enhällighet är sådant att vi måste hitta lämpliga verktyg för ett förslag där det inte finns mycket att hämta. Om vi endast ville ha kvalificerad majoritetsomröstning i rådet, så skulle ett direktiv ha en mycket begränsad räckvidd och endast omfatta utsända arbetstagare.
Till sist, så har jag ännu inte vänt mig till herr Huhne. Får jag uttrycka kommissionens tacksamhet för hans stöd. Han skulle ha önskat att kommissionen varit lite mer handfast. Kommissionen eftersträvar maximal handfasthet, men den måste ta hänsyn till de alternativ som finns i rådet. Det direktiv som kommissionen har lagt fram tar upp bidragsgivarnas säkerhet, välbetänkta krav, som herr Huhne vet; det tar upp pensionsfonders rätt att investera där de önskar och i den valuta de önskar; det tar upp den europeiska passet till pensionsfondssektorn. Dessa är viktiga frågor och som Huhne är mycket väl medveten om, är det betydande summor som det rör sig om. Slutligen, så är kommissionen nu fast i en knivkastning mellan Kuckelkorn och Huhne och därför kanske den gyllene medelvägen är det rätta stället för kommissionen att befinna sig på.

Randzio-Plath
Herr kommissionär! Jag vill åter ställa frågan, eftersom det hittills alltid har varit problem med tidsförloppet: Exakt när kommer vi att få ta del av meddelandet? En annan fråga som bör klargöras: Vilken effekt kommer meddelandet att få för att bidra till det skattemässiga underlaget för det gemensamma direktivet, när ni inte kan nämna de principer enligt vilka en minimal harmonisering måste regleras där en skattemässig diskriminering eller icke-beskattning undviks? Även om ni överlåter detta åt medlemsstaterna finns det en motsättning här, nämligen: Hur går man vidare och vilken betydelse har direktivet?

Talmannen
Jag tror inte det skulle vara någon bra idé att återuppta diskussionen så här sent på kvällen. Jag skulle vilja be kommissionären om han kunde svara på frågans första del, men inte på den andra delen. Vi har redan haft en diskussion. Denna fråga kommer att komma tillbaka för debatt i plenum vid ett senare datum.

Bolkestein
. (EN) Herr talman, om ni tillåter mig då att svara på den första delen av frågan, så är svaret "inom några veckor".

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.38.)

