3. Myanmar (Burma)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om sex resolutionsförslag om Burma.
Thomas Mann 
författare. - (DE) Herr talman! Den 10 december var internationella människorättsdagen. I många länder var detta inte en glädjens utan en sorgens dag. Detta gäller i Burma där brutala attacker, dödande och slavarbete är vardagsmat. Hundratusentals människor har fördrivits eller flytt till följd av oroligheterna. För första gången på 18 år gjordes ändringar i regeringen tillsammans med en ändring av de väpnade styrkornas sammansättning. Militärjuntans ledare general Than Shwe satt emellertid kvar vid makten tillsammans med sin ställföreträdare Maung Aye. EU har fastställt att det fortfarande förekommer omfattande människorättskränkningar. Alldeles nyligen tvingades burmeser mot sin vilja att bygga polisstationer och byggnader för militären. Människor tvingades gå som mänskliga minhundar genom minfält. Detta fruktansvärda slavarbete får inte tolereras. Internationella Röda korset har också känt av att situationen har förvärrats. Organisationen förbjöds att utföra något mer arbete. Den var tvungen att dra sig tillbaka från sina regionkontor och lämna befolkningen utan tillgång på läkemedel.
Stödet till det burmesiska folket måste i huvudsak komma utifrån. Stödet måste emellertid gå direkt till befolkningen och får inte falla i händerna på makthavarna. I Burma är ca 30 procent av alla barn undernärda. Samtidigt är landet världens näst största opiumproducent. Det finns tusentals politiska fångar och Sacharovpristagaren Aung San Suu Kyi har suttit i husarrest de senast 16 åren. Stora etniska grupper har förtryckts och oppositionen har kvävts i sin linda.
Vi uppmanar Kina och övriga länder att en gång för alla avbryta sitt stöd till militärjuntan och att delta i internationella insatser för att få till stånd en positiv förändring i Burma. De åtgärder som ASEAN-länderna har vidtagit mot makthavarna är ett viktigt och nödvändigt steg. Burma behöver en färdplan mot demokrati så att landet kan befästa de mänskliga rättigheterna och man behöver anta en konvention för successivt införande av demokrati. EU måste bli mycket aktivare och kanske även införa sanktioner för att få slut på våldet.
Erik Meijer 
författare. - (NL) Herr talman! Länder som inte bygger sin makt på väljarnas förtroende utan på våld och förtryck kan vara väldigt attraktiva för utländska investerare som gynnas av låga löner, dåliga arbetsförhållanden och en befolkning som inte har några möjligheter att protestera. Dessutom kan rörelser som vill skydda naturen och miljön från kortsiktiga beslut som syftar till att öka kortsiktiga industrivinster inte verka under sådana förhållanden. Om investerarnas främsta mål är att hålla kostnaderna nere för sina bolag och dra nytta av detta på den internationella marknaden har Burma länge varit rätta platsen för dem. Det var internationellt stöd från grupper som dessa som gjorde det möjligt för militärregimen att i ett tidigt skede bemästra de inhemska protesterna.
Sedan flera stora bolag lämnade Burma efter påtryckningar i deras hemländer har det varit tyst. Regimen accepterar den låga levnadsstandarden och den utländska kritiken som något oundvikligt och gör inget för att ändra förhållandena. Valresultat ignoreras fortfarande. Ledaren för oppositionen sitter fortfarande i fängelse och minoritetsfolk förtrycks och fördrivs, precis som tidigare.
De internationella biståndsorganisationernas verksamhet saboteras. Regimen kan inte ens skaffa sig egna politiska anhängare och har nu inget annat syfte än att hålla sig själv kvar vid makten. Regimen i Burma kommer att överleva onödigt länge om dess grannländer inte isolerar den, om vapenleveranserna inte stoppas och om EU inte med kraft kräver att ekonomiska sanktioner ska respekteras. Eftersom resolutionen stöder åtgärder som min grupp krävt i åratal är det med glädje vi ställer oss bakom den.
Marc Tarabella 
Herr talman, mina damer och herrar! För lite mindre än ett år sedan stod jag här och talade om situationen i Burma. Även då förekom ord som förtryck, styrande militärjunta och kränkningar av de mänskliga rättigheterna ofta i mitt anförande.
Tyvärr har situationen inte förändrats. Burma gör fortfarande ingenting för att i högre utsträckning låta landets styre präglas av demokrati. Dessutom har Statens råd för fred och utveckling (SPDC) stängt flera av Internationella Röda korsets lokalkontor, vilket i praktiken har gjort det omöjligt för organisationen att utföra sitt arbete. De burmesiska myndigheterna hindrar icke-statliga organisationer från att utföra sitt arbete på det sätt som de önskar, vilket gör att många tvingas lämna landet.
Vi kan heller inte begripa varför Indien ger militärt stöd. Hävdar inte detta land att det är världens största demokrati? Det är nonsens och vi fördömer det. Indien kan inte vara omedvetet om att ett sådant militärt stöd kommer att användas för att förtrycka etniska grupper och politiska meningsmotståndare.
Jag anser att FN:s säkerhetsråd bör vidta hårda åtgärder mot Burma. Säkerhetsrådet bör fördöma denna olagliga regim och kräva att demokrati återinförs.
Jag skulle även vilja framhålla att jag är övertygad om det positiva inflytande som de övriga ASEAN-länderna kan få. Deras strävan efter större integration har stor betydelse för de mänskliga rättigheterna.
I framtiden önskar jag att Kina och Indien kunde spela en liknande roll så att den burmesiska regimen rör sig i riktning mot demokrati.
Marios Matsakis 
författare. - (EN) Herr talman, herr kommissionsledamot! Under de senaste åren har Burma flera gånger stått på EU:s människorättsliga dagordning och det med rätta, eftersom de burmesiska myndigheterna fortsätter att utsätta medborgarna för grova brott mot de mänskliga rättigheterna, bland annat tvångsarbete, förföljelse av politiska motståndare och tvångsförflyttningar.
Ett flagrant exempel på denna anakronistiskt bristande attityd som den fullständigt irrationella burmesiska militärregimen uppvisar är det faktum att ledaren för Nationella demokratiförbundet (NLD), nobelpristagaren och mottagaren av Sacharovpriset, Aung San Suu Kyi, har suttit i husarrest i tio år, trots överväldigande internationella protester. Trots att Burmas befolkning lider svårt av undernäring och sjukdomar har den burmesiska regeringen beslutat sig för att inleda förföljelser av Röda korsets företrädare i landet.
För att ett sådant totalitärt styrande organ ska förstå vår beslutsamhet att skydda den burmesiska befolkningens mänskliga rättigheter krävs målmedvetna sanktioner, som är inriktade på juntans ekonomiska inkomster. Vi uppmanar också de länder som förser Burma med vapen att upphöra med det. Vi förväntar oss dessutom att FN:s säkerhetsråd antar en kraftfull bindande resolution om Burma. Vi hoppas att Burmas omdömeslösa militärdiktatorer till sist kommer till insikt om förnuft och demokrati och lämnar över makten till en folkvald regering.
Alyn Smith 
författare. - (EN) Herr talman! De av oss som är engagerade i dessa människorättsdebatter är tyvärr bekanta med ämnet. Situationen i Burma blir allt värre, vilket många kolleger redan har påpekat och jag instämmer med samtliga uttalanden.
Vi anser att detta förslag kunde ha varit bättre. Jag vill dock fokusera på en bestämmelse, nämligen punkten om att de nuvarande sanktionerna mot regimen inte är ändamålsenliga och ibland inte efterlevs alls. Rådet måste se till att samtliga medlemsstater följer de sanktioner som vi har enats om och pekar ut de länder som inte gör det. Vi måste sätta press på våra internationella partner så att de sätter press på Burmas regering.
Enligt punkt 9 vill vi att sanktionerna utökas, men de måste alltid riktas mot själva regimen så att inte befolkningen drabbas, för folkets lidande måste vara det viktigaste, inte vår motvilja mot regimens demokratiska normer. I detta avseende kan förslaget bli bättre.
Vi efterfrågade ett tydligt erkännande av Internationella krisgruppens briefing från den 8 december och jag citerar den första raden: ”I och med att allt mer tyder på att Burma står inför en humanitär kris måste det internationella samfundet göra mer än att bara diskutera landets mycket förtryckande politiska system.”
Mitt i denna storslagna geopolitik finns, tillsammans med Burmas befolkning, de icke-statliga organisationerna som arbetar för att förbättra situationen för medborgarna i detta olycksaliga land. Vi måste alla komma ihåg att inte undergräva deras självständighet, deras insatser eller deras möjlighet att hjälpa människor. Nedläggningen av fem av Röda korsets center nyligen, en organisation som står för opartiskhet och integritet, är en desperat handling från den burmesiska regeringen, men detta skedde på grund av att man misstänkte att de icke-statliga organisationerna sympatiserar för mycket med västvärldens politik. När vi vidtar åtgärder i denna fråga måste vi se till att inte begränsa deras handlingsutrymme.
När vi nu välkomnar och stöder resolutionsförslaget vill min grupp också utfärda ett varningens ord om att våra insatser inte får begränsa rörelsefriheten för de personer som arbetar ute i fält för att hjälpa de hårdast drabbade.
Bernd Posselt
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman! En brutal, totalitär militär diktatur, korrupta ledare, opiumhandel, fördrivningar (för närvarande finns det över en halv miljon internflyktingar) och förtryck av många folk, inte minst karenerna. Allt detta är exempel på den trista situation som har präglat Burma i mer än 40 år. Det finns emellertid två nya utvecklingsriktningar som vi måste uppmärksamma.
För det första har ASEAN-länderna äntligen beslutat sig för att inta en hårdare linje. Det är något som vi uppmuntrar och stöder. Äntligen uppfyller ASEAN-länderna sina skyldigheter och börjar utöva påtryckningar på Burma. För det andra är det beklagligt att Indien mer och mer har sällat sig till dessa militära ledares dåliga sällskap. Vi vädjar till världens största demokrati, dvs. Indien, att ta sitt demokratiska ansvar på allvar och tillsammans med ASEAN och EU stödja demokrati och rättsstatsprincipen i Burma i stället för att bli kompis med en av världens ondskefullaste regimer.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
för PSE-gruppen. - (PL) Herr talman! Det har gått ett och ett halvt år sedan Europaparlamentets senaste resolution där vi fördömde kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Myanmar. Tyvärr har inget förändrats sedan dess. Den militärregim som har styrt landet i fyrtio år ignorerar öppet det internationella samfundets rekommendationer. Oppositionspolitiker fängslas och torteras. Tvångsarbete och användning av barnsoldater är vardagsmat.
Vi oroas över att utbildnings- och hälsosystemet totalt har kollapsat. Dödligheten i malaria, tuberkulos och aids stiger snabbt. Samtidigt förbjuder regimen icke-statliga organisationer att utföra sin verksamhet och har stängt Internationella Röda korstes huvudkontor.
Vad som också förtjänar att fördömas är de våldshandlingar mot och den tvångsfördrivning av etniska minoriteter som bara i år har drabbat mer än åttio tusen människor. Om vi inte tillhandahåller finansiellt bistånd är de organisationer i Myanmar som kämpar för demokrati och mänskliga rättigheter dömda att misslyckas. För tillfället verkar enda chansen att tvinga regimen i Myanmar att genomföra ändringar som gynnar demokratin vara att införa ekonomiska sanktioner som grundar sig på en resolution från FN:s säkerhetsråd.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Precis som andra EU-institutioner, och precis som Europaparlamentet, är kommissionen mycket bekymrad över situationen i Burma. Det är exakt femton år sedan Europaparlamentet tilldelade Aung San Suu Kyi Sacharovpriset. Vi beklagar att den politiska processen har stått helt still sedan dess. Det är sant att de burmesiska myndigheterna, precis som i andra utvecklingsländer, står inför stora utmaningar. De måste garantera nationell enighet, politisk stabilitet och påskynda landets ekonomiska och sociala utveckling. Detta innebär emellertid inte att det inte går att införa en lagligt vald civil regering.
Den nuvarande regeringen har flera gånger sagt att militärstyret skulle ersättas av en lagligt vald regering baserad på färdplanen för Burma. Än så länge är detta emellertid bara löften. För alla inblandade - observatörer och internationella bidragsgivare - är en sådan övergång till en lagligt och demokratiskt vald regering otänkbar utan dialog. En sådan dialog måste sammanföra regeringen och politiska aktörer. Den måste inkludera Burmas många etniska minoriteter och få ett slut på striderna i de områden där minoriteterna bor.
På samma sätt är en politisk övergång otänkbar så länge den nuvarande regimens politiska meningsmotståndare sitter i fängelse eller är frihetsberövade, vilket fortfarande är fallet med Aung San Suu Kyi och fler än 1 000 regimkritiker. I visionen om ett demokratiskt och välmående Burma ingår dessutom respekt för de mänskliga rättigheterna. Avsaknaden av sådan respekt är plågsamt tydlig. Trots att det finns ett civilt samhälle finns det långt ifrån några garantier för att de grundläggande rättigheterna kan utövas. Trakasserierna, de godtyckliga gripandena, fängslandet av civila för att de utövar sina medborgerliga rättigheter och inskränkningarna i den personliga friheten fortsätter. Medlemmar av politiska partier övervakas ständigt av säkerhetstjänsten Delar av befolkningen utnyttjas av armén som använder dem som tvångsarbetskraft. Givetvis kan de begränsningar av Internationella Röda korsets verksamhet som har införts inte tolereras. Det finns få tecken på att regimen gör något för att åtgärda dessa förhållanden.
Vad anser EU om allt detta? Vi grundar oss på den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och Internationella arbetsorganisationens stadga. EU:s gemensamma inställning innebär inskränkningar på viserings- och investeringsområdet. På handelsområdet saknar Burma numera gynnad ställning inom ramen för det allmänna preferenssystemet. Trots detta gör den burmesiska regimens karaktär i sig själv att den burmesiska befolkningen har väldigt lätt att drabbas av fattigdom och sjukdomar. Kommissionen har därför beslutat att förmodligen redan från 2007 öka sitt stöd, särskilt på hälso- och utbildningsområdet. Tack vare den globala fonden för bekämpning av aids, tuberkulos och malaria - som leds av FN och till viss del finansieras av kommissionen - bör det bli möjligt att bekämpa dessa tre sjukdomar på ett mer effektivt sätt.
Just i Burmas fall kräver varje program försiktighet och engagemang. De program som gemenskapen finansierar, till ett värde av ca 24 miljoner euro, genomförs av FN-organ och internationella frivilligorganisationer. Kommissionen har även inrättat ett decentraliserat samarbetsprogram för att stödja det civila samhället. Dessutom ger kommissionen överlägset mest pengar till burmesiska flyktingar i Thailand.
I kritisk dialog med regeringen kommer kommissionen inte att sluta att påminna de burmesiska myndigheterna om deras ansvar. Vid övergången till demokrati i Burma måste de mänskliga rättigheterna respekteras. Sacharovpristagaren Aung San Suu Kyis beundransvärda kamp är en ständig påminnelse om detta.
För egen del måste jag säga att jag verkligen har uppskattat dessa debatter om mänskliga rättigheter, särskilt debatten om Burma. Jag skulle vilja försäkra parlamentet om att kommissionen kommer att vara ytterst vaksam och att vi är fast beslutna att göra allt vi kan för att få ett slut på den nuvarande situationen i detta land.
(Applåder)
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten, dvs. om ett ögonblick.
