
(1) 
Provan (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga. Några kolleger minns säkert att jag vid omröstningen om Herzogbetänkandet i går föreslog att talmannen skulle titta på artikel 130a i arbetsordningen. Vi hade en mängd ändringsförslag att rösta om. Innan dess hade vi röstat om ändringsförslag till ett betänkande som har utarbetats av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. För att underlätta omröstningen hade dessa ändringsförslag ordnats i grupper.
I artikel 130a i arbetsordningen tydliggörs det att om en mängd ändringsförslag är aktuella skall det berörda utskottet försöka reda ut dem innan omröstning sker i plenum.
Jag vill be presidiet att noggrant läsa igenom artikel 130a i arbetsordningen och instruera parlamentets tjänsteavdelningar att se till att utskotten följer denna arbetsordning. 
Talmannen.
   – Jag har redan blivit ombedd att överväga den fråga ni har tagit upp, och jag tror att jag vid lämplig tidpunkt och plats kommer att försöka göra som ni föreslår. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! För att ytterligare gå in på min kollega James Provans ordningsfråga vill jag uppmärksamma samtliga kolleger här på att 215 ändringsförslag har ingivits när det gäller Zappalàbetänkandet, som vi snart skall diskutera. Precis som James Provan nämnde är det enligt artikel 130a i arbetsordningen allas vårt ansvar att från och med nu och fram till omröstningen förenkla röstningsförfarandet. Jag är säker på att Stefano Zappalà kan hålla med om det. Vi bör ha detta i åtanke och se till att röstlistan förenklas avsevärt inför omröstningen i plenum i februari. 
Talmannen.
   – Tack för det inlägget, herr Harbour. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0470/2003) av Stefano Zappalà för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer (KOM(2002) 119 – C5-0113/2002 – 2002/0061(COD)). 
Bolkestein,
   . – Herr talman! Detta är en mycket omdiskuterad och viktig fråga. Jag vill börja med att tacka föredraganden, Stefano Zappalà, för dennes betänkande som – på ett lämpligt sätt – kompletterar vissa delar av kommissionstexten och stöder den påtagliga konsolidering som föreslås.
Vi är alla medvetna om att förslaget är mycket omfattande och att det täcker såväl frågor av stort intresse för de berörda yrkena som mer allmänna aspekter. Jag vill tacka parlamentet för dess ansträngningar att hitta fungerande kompromisser. Jag vill uttrycka min beundran för de aktiva insatserna från ledamöterna i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och andra utskott. Framför allt välkomnar jag idén om att, med viss ytterligare anpassning, behålla de befintliga nivåerna för yrkeskvalifikationer som redan har haft en central betydelse i arbetet för yrkesmässigt erkännande på Europanivå.
Jag vill framhålla att vi måste förbättra villkoren för yrkesutövares fria rörlighet i den utvidgade unionen genom enklare och tydligare regler, enklare och effektivare hanteringssystem samt tydligare och enklare villkor för tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster.
Kommissionen är beredd att ta hänsyn till de särskilda omständigheter som gäller yrken inom vårdsektorn för att kunna hitta lämpliga lösningar inom ett mer allmänt förenklat sammanhang.
Nu ser jag fram emot att höra debatten om det här viktiga förslaget. 
Zappalà (PPE-DE ),
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Som parlamentets föredragande måste jag tacka kommissionen och kommissionär Bolkestein för att man initierat denna viktiga lagstiftning.
Det finns tiotals miljoner yrkesverksamma i unionen. Genom sin verksamhet styr och utövar de inflytande på varje medborgares liv. Yrkesgrupperna är den viktigaste produktiva gruppen som finns socialt sett. Deras aktiviteter innefattar varje aspekt av kulturell och utbildningsmässig erfarenhet, individuell kreativitet, säkerhet, skydd och ansvar. Det är den sociala grupp som är mest involverad i omsorg och skydd och som är i störst behov av att man tar hänsyn till entydiga bestämmelser.
Samtidigt som alla länder håller fast vid sina sociala och historiska traditioner, organiserar de självständigt och berättigat sina egna bestämmelser för tillträde till de olika yrkena. EU måste garantera fri rörlighet och etableringsfrihet, samma rättigheter till sysselsättning, konkurrens, säkerhet, hälsa och frihet och samtidigt slutföra den inre marknaden genom att tillhandahålla tillförlitliga garantier för yrkesmän och konsumenter på lika villkor.
I verkligheten råder oerhörda skillnader inom nationella rättssystem och enorma avvikelser mellan olika länder. Frågans komplexitet i kombination med yrkesverksamheternas olika karaktär, egennyttiga intressen och politiska felbedömningar leder till fullständig förvirring och maktkamp inom politikens och yrkesgruppernas klasser. Yrkesgrupperna måste lära sig att eftersträva en total enighet om de gemensamma målen i deras eget intresse och i de konsumenters intresse som är beroende av dem varje dag.
Politiker måste upphöra att betrakta frågan ytligt i enskilda delar och ta itu med sektorn som en helhet. Vissa politikers och företrädares inställning och okunskap, parat med den arrogans hos dem som med flit rör ihop det för sig själva och andra, skadar yrkesgrupperna och samhället. Jag uppmanar kommissionen, som jag åter vill tacka för förslaget, att inte se parlamentets ändringsförslag som ett försök att lägga hinder i vägen utan som att den lagstiftande församlingen använder sig av sina legitima och rättmätiga befogenheter som ett organ för demokratisk representation. Därför uppmanar jag till fullständigt samarbete i unionens intresse.
Yrkesmän är inga typiska tjänsteleverantörer just eftersom de är mer produktiva i intellektuell mening än i termer av specifika resurser. De tjänster de tillhandahåller är inte likadana och kan ofta inte jämföras med varandra. Det är inte heller lätt att tillämpa konkurrensprincipen på sektorn eftersom en professionell tjänst främst är – långt viktigare än priset – resultatet av intellektuell kreativitet som härstammar från både kulturell bakgrund och ett rörligt intellekt. Alla yrken är inte likvärdiga. De yrken som ligger i framkant – inom hälsa, frihet och säkerhet – kan inte jämställas med dem inom handel, hantverk, industriell eller ekonomisk verksamhet. Tillträde till sådana yrken regleras av länder enligt lokal tradition och kultur och omfattas också av skyldigheter och försäkringar för att ge konsumenter minimigarantier.
Harmonisering innebär inte ren likhet. Det brittiska systemet skall inte exporteras utan harmoniseras med andra system i syfte att uppnå lika spelregler inom unionen. Ingen person kan företräda alla utan endast den lagstiftande församlingen har ett allmänt ansvar. Vi har en plikt att lagstifta, inte i någon överlägsen lobbyists intresse utan i det allmännas intresse. De som har fått i uppgift att verka på gemenskapens vägnar har som viktigaste uppgift att höra argumenten från alla sidor och att fatta ett individuellt beslut. Förslaget bygger på följande förutsättningar: Erkännande av fem kvalifikationsnivåer, inledande kontinuerlig utbildning, fri rörlighet för professionella tjänster i stället för papper, samråd med yrkesgrupperna, miniminivåer föreslagna av behöriga organ, respekt för nationella system för behörighet, oavsett om dessa utgörs av yrkesorganisationer, kårer eller sammanslutningar, proformamedlemskap, lika rättigheter och skyldigheter, lagstiftningsmässig säkerhet, avbyråkratisering, ömsesidigt erkännande av yrken som utövas i enskilda länder och – där så behövs – iakttagande av försäkringsbestämmelser, regler om social trygghet och fackliga regler.
Invändningar mot detta är egennyttig retorik avsedd att blockera framsteg för den inre marknaden och denna viktiga sektor. Varje betänklighet riskerar att betraktas som försök att lugna självupptagna lobbygrupper som inte verkar för det kollektiva intresset. Direktivet är viktigt oavsett dess olika beståndsdelar. Jag sätter inte upp några hinder, den totala bilden är viktigare än detaljerna. Jag hoppas att alla ser detta från ett europeiskt och inte en lobbyists perspektiv. 
Glase (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionär! Det föreslagna direktivet avses ersätta 15 befintliga direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer. Kommissionen har valt en övergripande strategi som innebär en risk att alla yrkeskvalifikationer buntas ihop. Detta bör inte ske. Dumpning av kvalifikationer bör undvikas av rena konsumentskyddsskäl. Vi måste se till att utbildningen håller hög kvalitet. Utskottet för sysselsättning och socialfrågor hyser också en oro för att gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster underlättas genom att kvalifikationskraven på tjänsteleverantörens standard sänks. Enligt kommissionsförslaget tillåts varje tjänsteleverantör som är lagligen etablerad i en medlemsstat tillhandahålla tjänster tillfälligt i en annan medlemsstat under 16 veckor per år utan att vara erkänd eller underkastas några kontroller. Det kunde vi inte acceptera.
Tjänsteleverantörer måste fullgöra sin skyldighet både gentemot mottagaren av tjänsten och myndigheterna i värdmedlemsstaten. Det är enda sättet för kontroll- och skyddsmekanismer att ha någon verkan. Särskilt känslig verksamhet måste underkastas kontroller. Medborgaren kan inte bedöma kvaliteten på t.ex. läkare eller skatterådgivare. Medborgaren är beroende av att det finns vedertagna och beprövade utbildningssystem, kvalifikationer och erkännande. Utskottet för sysselsättning och sociala frågor vill också förvissas om att personer som på grundval av nationella bestämmelser har höga kvalifikationer inte missgynnas jämfört med dem som har lägre kvalifikationer men samma yrkestitel. Men det är av vikt att man i lagstiftningen inte ifrågasätter den fria rörligheten. Därför välkomnar vi att utskottet för rättsliga frågor och inre marknaden och dess föredragande Zappalà, som jag vill gratulera till ett välavvägt betänkande, har funnit en kompromiss mellan ett övergripande och sektoriellt synsätt som medförde att yrkesorganisationer kunde bidra med sin expertis vid införlivandet av direktivet i nationell rätt. 
Bowis (PPE-DE ),
   . – Herr talman! I tisdags begick en läkare vid namn Harold Shipman självmord i Storbritannien. Han var inte bara en siffra i statistiken utan även yrkesverksam inom vårdsektorn och avtjänade 15 livstidsdomar för att ha mördat 215 av sina patienter. När vi behandlar yrkeskvalifikationer och försöker hitta sätt att underlätta den yrkesmässiga rörligheten, vilket vi bör göra, handlar det därför inte bara om arbetstillfällen eller om att tillsätta vakanser eller ens om individuell yrkesfrihet, herr kommissionär. Det vi bör tala om är att sårbara individer skall skyddas: enkla förfaranden, ja, mer riskfyllda förfaranden, nej. 
När man besöker sin läkarmottagning i Storbritannien förväntar man sig att den trevlige nye läkaren från Italien, Litauen eller var han/hon nu kommer ifrån skall vara kvalificerad, och man förutsätter att en ordentlig kontroll har gjorts att han/hon är hederlig och erfaren och att hans/hennes namn inte förekommer på någon svart lista för felbehandling eller annat tjänstefel. Detsamma gäller för tandläkare, sjuksköterskor, apotekare och även andra yrken, till exempel arkitekten som har byggt ens hus. Därför blev vi förfärade när vi insåg att det enligt det ursprungliga förslaget skulle ha varit tillåtet för vilken yrkesman som helst att åka till vilket EU-land som helst och utöva sitt yrke där i 16 veckor utan någon form av bemyndigande, kontroll eller granskning.
Doktor Shipman skulle ha kunnat komma till en läkarmottagning i din närhet. Efter att ha talat med brittiska och europeiska yrkesorganisationer tog jag därför upp denna fråga i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och de bad mig att utforma ett yttrande. Detta antogs enhälligt. Yttrandet var emot bestämmelsen om tillhandahållande av tjänster under 16 veckor och till det bifogades artikel 152 som rättsligt underlag för direktivet. Vidare uppmanade yttrandet till ett inrättande av en europeisk databas för yrkesverksamma som har fått yrkesförbud i en medlemsstat så att de inte kan utöva sitt yrke i andra medlemsstater.
Det gläder mig att dessa och flertalet av våra andra ändringsförslag har blivit godkända av Stefano Zappalà och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Vi är tacksamma. Och, vilket är ännu viktigare, patienterna och väljarna i varje medlemsstat kommer att vara tacksamma om dessa säkerhetsåtgärder bibehålls.
Sbarbati (ELDR ),
   .– Herr talman! Kommissionen har flera gånger bekräftat behovet av att skapa ett kunskapsbaserat Europa inriktat på de europeiska konsumenternas marknad, ett mer konkurrenskraftigt och dynamiskt kunskapsbaserat Europa som också främjar utbildning med hög kvalitet, i synnerhet genom att garantera ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer och utbildningsbevis som ett konkret och verkligt bevis på europeiskt medborgarskap. Det förutsätter att varje hinder för den fria rörligheten för medborgare, anställda och yrkesgrupperna undanröjs. Men detta är för närvarande mycket problematiskt, och jag skall nämna några av svårigheterna utan att förlora mig i detaljer: bristen på en verklig anda av samarbete, stöd och förståelse, den befintliga nationella lagstiftningens komplexitet, de nationella myndigheternas ovilja, prioriteringen av kriterier för utbildningspraktik i stället för prov som syftar till att garantera att utbildningen verkligen är likvärdig så att utbildningsbevis kan erkännas samt bristande akademiskt erkännande av utbildningsbevis och andra behörighetsbevis.
Stefano Zappalà har i sitt välavvägda betänkande, som jag stöder, på ett konstruktivt och pragmatiskt sätt behandlat frågan om en europeisk union som allt mer grundas på samsyn och är allt mer enad, där Europas medborgare kommer att spela en framträdande roll, i synnerhet medborgare med yrkeskvalifikationer. Men jag vidhåller att det återstår problem att lösa och utskottet för framställningar och jag själv anser att effektivt handlande är långt viktigare än principerna – vilket var fallet t.ex. när det gällde samråd – i syfte att skapa effektiva åtgärder för att kontrollera och främja resurser så att de olika gemenskapsbestämmelserna som reglerar medlemsstaternas rättssystem kan tillämpas och gemenskapssystemets potential kan maximeras för erkännande av yrkeskvalifikationer och akademiska utbildningsbevis. Då kan man göra detta system mera öppet, dynamiskt och tillgängligt för personerna i fråga. Dessutom måste större vikt fästas vid ny informationsteknik så att behovet av det kontinuerliga, livslånga lärandet bejakas. Utskottet för framställningar har tagit emot ett stort antal framställningar i frågan och det visar att man måste ta itu med denna situation snabbt så att detta Europa kan skapas effektivt som en öppen plats för kultur, yrkesgrupperna och europeiska medborgare. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! På PPE-DE-gruppens och mina brittiska kollegers vägnar välkomnar jag det enorma arbete som Stefano Zappalà har lagt ned på den mycket komplexa texten. Jag är glad över att kommissionären har välkomnat många av de ändringsförslag som har utformats.
Det är viktigt att betona den avgörande roll som just denna förbättrade lagstiftning kommer att få i vår övergripande strategi för den inre marknaden. Denna vecka såg vi att kommissionären själv lanserade ett länge emotsett förslag om den inre marknaden för tjänster. Det är tydligt att det gränsöverskridande tillhandahållandet av yrkesmässiga tjänster av personer med ömsesidigt och obestridligt erkända kvalifikationer är en oumbärlig del av kompletteringen av den inre marknaden, med beaktande av de frågor som rör kvalitet och konsumentskydd som flera av mina kolleger har tagit upp. Det är i detta sammanhang vi måste betrakta det omarbetade förslaget.
Därmed krävs mer arbete med Stefano Zappalàs betänkande. Jag och ett antal kolleger på den här sidan av parlamentet anser att det är viktigt att behålla de fem skilda nivåerna för yrkeskvalifikationer och definitionen av dem. Vi har ingivit en rad ändringsförslag som tydliggör med vilka slags kvalifikationer yrkesutövarna kommer att kunna förflytta sig till varje enskild nivå, som skall erkännas ömsesidigt. Jag hoppas att kolleger i hela parlamentet kommer att erkänna just dessa kvalifikationer.
En annan viktig aspekt i detta förslag är att vi måste uppmuntra fler yrkesutövare att lägga fram argument för ömsesidigt erkännande och godkänna ett förslag om en gemensam plattform för att tillsammans utveckla detta. Det är något många yrkesutövare måste göra.
Här vill jag tillkännage att jag har ett personligt intresse som ingenjör. Vi vill utveckla en gemensam plattform för Europas ingenjörer, men det finns en fråga där jag har en annan åsikt än föredraganden, nämligen att han med sitt betänkande vill införa ett separat system för ingenjörer som utformats utifrån en viss synvinkel. Detta är förhastat. Europas ingenjörer vill ha en ömsesidig plattform för erkännande, men de vill inte att parlamentet skall tvinga på dem en plattform med en viss inriktning. Därför kommer mina kolleger och jag att sammanställa en rad ändringsförslag för att ingenjörerna skall kunna utveckla sin egen plattform. Jag hoppas att detta är något som en stor majoritet av parlamentet kommer att stödja. 
Gebhardt (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Parlamentet har att ta ställning till ett direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer, vilket vi välkomnar. Det är faktiskt något vi är i brådskande behov av för att kunna skapa klarhet och rättssäkerhet i hela Europeiska unionen. Den övergripande strategin är bra. Den kommer att ge en enhetlig lagstiftning i stället för en mängd olika lösningar.
Men arbetet med denna text har kostat mycket tid, engagemang och svett. Det beror på att många olika yrkesområden var inblandade och, ärligt talat, att det strömmade in framställningar till oss från berörda personer och yrkesorganisationer. Föredraganden har arbetat mycket hårt och har med stöd från engagerade kolleger i utskottet delvis nått beaktansvärda framsteg. Men lösningen är inte idealisk. Därför har vi ett enormt antal ändringsförslag att beakta i plenum. Jag har själv lämnat in 50 ändringsförslag på Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar med avsikten att göra ett bra direktiv av en god avsikt.
Å ena sidan strävar våra ändringsförslag efter att uppmuntra yrkesgruppernas rörlighet och deras fria etableringsrätt inom Europeiska unionen. Samtidigt vill vi, med konsumentintressena i åtanke, medverka till att det verkligen skall finnas ett utbud av högkvalitativa tjänster överallt. Det förutsätter regler och villkor som vi å andra sidan vill begränsa till ett nödvändigt minimum. Vi kommer bara att skapa en verklig fri rörlighet och mobilitet om vi hindrar den byråkratiska djungeln att växa fritt från början. Med dessa mål för ögonen och önskan att nå ett bra resultat har jag ägnat mycket tid de senaste månaderna åt att lyssna uppmärksamt. Därefter samrådde vi med andra kolleger här i parlamentet och sökte vägar att garantera dessa personers utkomst i dag och ge deras respektive yrken en ljus framtid i Europa i morgon. Resultaten av dessa samråd är integrerade i ändringsförslagen från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Om ni bara antar dem kommer vi att få ett bra direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer.
Jag skulle bara vilja säga några ord till Malcolm Harbour. Vi har fört många diskussioner med ingenjörer och jag har lyssnat mycket noggrant på dem och förstår ert synsätt helt och hållet. Er grupp kanske kan rösta för ett av ändringsförslagen från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp som föreslår att ingenjörer går med tillsammans på en plattform som deras yrkesgrupp kan enas om. Då kanske vi kan integrera det samförståndet i de kommande överläggningarna om det direktiv vi diskuterar i dag. 
Manders (ELDR ).
   – Herr talman! Jag vill tacka föredraganden, de andra ledamöterna av Europaparlamentet och naturligtvis kommissionsledamoten och hans personal, för det har varit en besvärlig uppgift att utarbeta detta betänkande.
Avsikten var att förenkla de 15 befintliga direktiven vilket kommer att skapa ökad rättssäkerhet men framför allt mer dynamik och rörlighet för arbetskraft. Det är nödvändigt för att optimera den inre marknaden som ju trots allt är en av Europeiska unionens hörnstenar. Detta saknas fortfarande eftersom det ännu finns virtuella gränser som hindrar rörligheten. Därför är jag glad för detta direktiv som kan bidra till ökad rörlighet för arbetskraft. Jag vill också tacka Stefano Zappalà för hans konstruktiva sätt att försöka införliva de komplexa förslag vi hade framför oss i en form som – förhoppningsvis – är bättre och går att hantera med hjälp av kompromissändringsförslag.
Men jag vill tillsammans med Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp uttrycka kritik mot ett par punkter. Vi har t.ex. tidskriteriet. Vi anser att man inte bör fästa för stor vikt vid utbildningens längd som är mindre viktig än dess kvalitet. Därför bör vi finna ett poängsystem som anger utbildningens kvalitet. Jag kan tänka mig att en utbildning som ger en viss kvalifikation kan vara på fyra år i vissa länder och fem–sex år i andra, medan kvaliteten är den samma. Men enligt förslaget om tidskriteriet bör man göra en indelning i olika nivåer. Jag är emot det och hoppas att ändringsförslag 12 som jag har lagt fram, och som faktiskt finns i inledningen, kommer att ingå i rättsaktens text efter eventuellt samråd med föredraganden.
Jag anser också att rättigheter och skyldigheter för yrkesgrupper med visst ansvar och vissa skyldigheter inom folkhälsan skall stramas upp. Jag avser särskilt yrken inom medicin och socialmedicin som bör underkastas obligatorisk registrering. Jag hänför mig framför allt också till medlemsstaternas krav på personer som utnyttjar rörligheten för att arbeta, t.ex. obligatorisk ansvarsförsäkring. Jag hoppas att vi kan finna en lösning på detta.
Jag vill ta upp en viktig aspekt, nämligen tillträdet till arbetsmarknaden. Kommissionens förslag säger att personen måste ha arbetat i två år de senaste tio åren. I utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har detta ändrats till två år de senaste fem åren. Det anser jag missgynna ett antal grupper, bl.a. kvinnor som bildar familj och sedan återvänder till arbetet. De måste då arbeta i två år innan de får tillträde till Europa. Jag vill uppmana parlamentet att hålla fast vid kommissionens förslag på två år de senaste tio åren. Jag kommer även att begära omröstning med namnupprop i denna fråga.
Jag välkomnar att plattformar för samråd kommer att inrättas, men jag ber er att inte utöka dessa till nationella plattformar. Det skulle göra frågan alltför komplex och kaos skulle uppstå när man försöker enas om en rekommendation. Vi bör hålla fast vid kommissionens förslag om att organisera dessa på europeisk nivå. Till sist hoppas jag att detta direktiv kommer att tilltala en stor majoritet så att vi kan göra denna inre marknad effektivare. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det framstår klart och tydligt att syftet med direktivet är att avreglera arbetsmarknaden ytterligare för att gynna storföretagen. Men samtidigt slår det hårt mot arbetsrätten och rätten till yrkesutbildning för de mycket få kategorier yrkesverksamma som ännu har sådana rättigheter. Det syftar till att maximera företagens potential genom att garantera ett överflöd av utbildad arbetskraft så att de kan välja så mycket de vill när de vill så att priset på arbetskraft kan pressas ned, arbetstagarnas rättigheter kan förtrampas, arbetstagarnas hävdvunna intressen undertryckas och vetenskapligt inriktad arbetskraft kan exploateras mer rent allmänt.
Samtidigt är detta ett indirekt men tydligt ingripande i medlemsstaternas utbildningssystem, trots att bestämmelser i Fördraget om Europeiska unionen åsyftar det motsatta. Åtskillnaden mellan yrkesmässig och akademisk likvärdighet är verktyget för att tvångsinföra en utbildningsmodell som begränsar bredden och djupet på den högre utbildningen till företagens minimikrav, med andra ord långt under den akademiskt acceptabla nivån. Det är en utbildningsmodell som degraderar högre utbildning i stort och skapar specialiserad vetenskaplig arbetskraft utan fördjupade kunskaper och därmed utan anspråk.
Beträffande innehållet i direktivet vill vi påpeka att med förevändningen att erkännandeförfaranden förenklas ligger de minimivillkor som fastslås för tillträde till vetenskapliga yrken som skyddas i lag mycket lägre än de som redan tillämpas i flera länder i Europeiska unionen, däribland Grekland. Varje medlemsstat måste tillåta alla personer, även från utlandet, att utöva sitt yrke förutsatt att de har ett utbildningsbevis erkänt av en annan medlemsstat, oavsett vilken status detta intyg har. En mekaniker med treårig utbildning får automatiskt samma yrkesrättigheter som en person som avlagt en femårig utbildning vid en grekisk högskola för teknisk yrkesutbildning. Dessutom värderar direktivet alla eftergymnasiala utbildningsintyg lika, oavsett om dessa kommer från en högre utbildningsinstitution eller en yrkesskola. Till och med yrkeserfarenhet eller praktiska färdigheter kan enligt direktivet likställas med en treårig eller femårig utbildning.
Direktivet innebär indirekta ingrepp och ställer – särskilt Grekland – inför fullbordat faktum genom att det avser lösa olösta frågor på utbildningens område där det råder allvarliga motsättningar och åsiktsskillnader mellan de berörda parterna. Artiklarna 12 och 13 och vissa ändringsförslag går ut på yrkesmässig likvärdighet mellan dem med examen från fria utbildningscentrum som slutit avtal med utländska universitet och dem med examen från grekiska universitet, trots att dessa studier inte erkänns som högre studier i Grekland. För att genomföra detta och kringgå varje möjligt hinder på nationell nivå försöker man i direktivet reglera varje tänkbart fall i detalj och förebygga varje tänkbart undantag. Det inför rentav en enda kommitté med specialister för erkännande av yrkeskvalifikationer och kontroll av utvecklingen i samband med tillämpningen av direktivet.
Det är anledningarna till att vi fullständigt motsätter oss direktivet. Vi föreslår att akademisk likvärdighet skall vara grundförutsättningen för erkännande av yrkesmässig likvärdighet som skall beviljas enligt villkoren i värdlandet. Vi begär också att alla laboratorier eller studiecentrum som ingår avtal med utländska universitet och marknadsför sina utbildningsbevis stängs och att franchisesystemet helt avskaffas inom universitetsutbildningen. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Jag respekterar Konstantinos Alyssandrakis åsikt, men delar den inte. Precis som de flesta andra kolleger som har talat i debatten anser jag att detta direktivs inriktning är den rätta och att vi alla skall göra vad vi kan för att slutföra det.
Det finns frågor som vi har delade meningar om och dessa frågor är viktiga. Den storslagna idén om förenkling, om att kombinera 15 olika sektorsdirektiv till ett enda övergripande system, är ytterst viktig, och inte bara av de anledningar som Malcolm Harbour och andra har nämnt, nämligen kompletteringen av den inre marknaden, utan även på grund av vårt ansvar att som union förse medborgarna med någorlunda tydliga och begripliga lagar. Om vi kan sammanställa alla lagtexter som rör erkännande av yrken till en enda sammanhängande uppsättning är detta i sig positivt för kvaliteten på de lagar vi stiftar i unionen.
Det är viktigt att de speciella skydd som gäller för olika yrken inte försvinner. Precis som John Bowis framhöll vore det mycket illa om vi förenklar så mycket att nödvändiga skydd försvinner. Exempelvis sådana som rör tillhandahållandet av sjukvårdstjänster av yrkesverksamma inom vården. Med anledning av det exempel han tog upp måste vi alla erkänna att vi kan ha mycket goda yrkeskvalifikationer och yrkesmässiga disciplinära åtgärder, men ändå kan människor som doktor Shipman slinka igenom nätet. Detta bevisar bara det som Stefano Zappalà ville tydliggöra, att förhållandet mellan yrkesutövare och andra samhällsmedlemmar är speciellt. En person som söker upp en yrkesutövare för att få rådgivning hamnar i yrkesutövarens händer eftersom denne av nödvändighet känner till mer om kundens eller patientens problem än vad kunden eller patienten själv gör. Annars skulle det inte finnas särskilda yrken. För maktförhållandet mellan yrkesutövare och medborgare krävs den typ av bestämmelser som vi har diskuterat. Det krävs ordentliga strukturer, – till exempel den typ av strukturer som kan bli resultatet av några av förslagen från utskotten och underutskotten vilka kommer att hantera särskilda yrken inom ett större övergripande ramverk.
Konstantinos Alyssandrakis sade att vår insats handlar om att sänka nivåerna. Jag håller inte med. Efter att under ett helt arbetsliv som professor i juridik ha tillhandahållit en form av yrkesutbildning är jag den siste att vilja nedvärdera vare sig betydelsen av praktisk utbildning på arbetsplatsen eller betydelsen av den typ av arbete som jag själv har lagt ned mycket tid på i form av – klassrumsundervisning, handledning och så vidare.
Som Malcolm Harbour nämnde är det viktigt att vi behåller de fem nivåer vi redan har. Det har förekommit förslag om att justera dem ytterligare. Detta skulle jag verkligen beklaga. Jag anser att vi har fem självklara nivåer som bör behållas. De bör även klargöras. Enligt min mening gör ändringsförslagen 192-196 av Piia-Noora Kauppi, Malcolm Harbour och andra, som jag har läst, detta på ett bra sätt och nu är det vår sak att, från och med nu och fram till den slutgiltiga omröstningen, försöka sammanställa materialet så att slutresultatet blir tydligt, begripligt och fungerande.
Exemplet med ingenjörer har nämnts. Det finns en ståndpunkt här som vi alla delar. Med all respekt för Stefano Zappalà är det i detta skede för tidigt att gå så långt som han föreslår. Det är viktigt att ingenjörerna ges bättre förutsättningar för ömsesidigt erkännande i de olika länderna och att situationen förbättras så att den som har rätt att kalla sig för ingenjör i Italien vet att samma villkor gäller för en civilingenjör i Förenade kungariket och . Vi måste utveckla en gemensam plattform. Över hela parlamentet har det förekommit tecken på att vi är på väg mot en överenskommelse och detta är mycket viktigt.
Det har sagts att fri rörlighet för arbete på den inre marknaden är viktigt för att kunna tillhandahålla tjänster. Det håller jag med om. Ända sedan min första tid i parlamentet har jag varit engagerad i målet angående lektorer i främmande språk anställda vid italienska universitet. Trots fyra domar på 14 år till dessa lektorers fördel har de fortfarande inte samma rättigheter som italienska medborgare när det gäller tillgång till sysselsättning. Detta är bara ett exempel på varför det arbete vi gör är så otroligt viktigt för att alla skall få samma tillgång till arbete och möjlighet att tillhandahålla tjänster, med lämpligt skydd för medborgare och konsumenter i unionen. Jag är en varm förespråkare för den aktuella inriktningen och hoppas att vi kan föra arbetet i hamn vid nästa plenarsammanträde. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   – Herr talman! Syftet med Zappalàbetänkandet är mycket viktigt genom att vi ger arbetstagare större möjligheter inom ramen för den inre marknaden genom rörlighet, som naturligtvis är beroende av det ömsesidiga erkännandet av kvalifikationer.
Ett förhandsvillkor för att en sådan strävan skall lyckas är förstås erkännande av examensintyg från universitet. Det finns ett särskilt problem i Grekland i samband med detta. Eftersom inga privata universitet ännu har öppnats har vi världsrekord i studentmigration. Till följd av denna situation samarbetar europeiska universitet med så kallade fria studiecentrum i Grekland. Deras akademiska utbildningsintyg erkänns inte av staten och de sociala problemen för tusentals människor förvärras allt mer. Vi har tagit upp denna fråga med kommissionen tidigare, både jag och ledamöterna till vänster, förutom Konstantinos Alyssandrakis, och kommissionens budskap var glasklart: utbildningsintygen måste erkännas. EG-domstolen var av samma åsikt nyligen i Neri-målet som gällde ett liknande fall i Italien.
Men eftersom problemen i det grekiska utbildningssystemet är så svåra att lösa har jag lagt fram ett ändringsförslag som antogs i utskottet, så att europeiska utbildningsintyg kan erkännas så snabbt som möjligt utan onödiga juridiska hinder och utan att Grekland fälls i EG-domstolen. Då kan också ansedda europeiska universitet öppna filialer i Grekland i ett system som garanterar rättssäkerhet för att öka antalet kurser och utbildningar genom konkurrens och få stopp på studentmigrationen.
För att undvika missförstånd om nivån på utbildningarna lämnade vi tillsammans med Antonios Trakatellis och Stefano Zappalà in ett andra ändringsförslag. Det slår fast självklarheten att medlemsstaterna har rätt att underkasta de olika institutioner som samarbetar med universitet i andra medlemsstater de kontrollmekanismer som tillämpas på de egna universiteten. Efter det ramaskri som höjdes har ledningen för socialistpartiet de senaste dagarna ändrat sig i fråga om privat högre utbildning. Med tanke på detta är det förnuftigt att anta våra ändringsförslag och jag hoppas att detta kommer att framgå under omröstningen, herr talman. 
Koukiadis (PSE ).
   – Herr talman! Vi måste dra oss till minnes två riktlinjer när vi beslutar om att anta eller förkasta de föreslagna ändringarna. Den första är att det kommer att bli mycket lättare för utövare av de fria yrkena att flytta runt än det är i dag, särskild inom de reglerade yrkena. Målet är att utveckla den inre marknaden och tjänstesektorn som släpar efter.
Den andra riktlinjen vi behöver fastställa är att garantera kvaliteten på tjänsterna som tillhandahålls vid rörelser över gränserna. I det sammanhanget måste vi granska det som är i princip nytt i det föreslagna direktivet, som distinktionen mellan gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster och gränsöverskridande etablering, de föreslagna nivåerna och så vidare. När det handlar om gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster tror jag att de ändringsförslag som fastslår tidsperioder och villkor för att förebygga överträdelser bör antas.
Men det nyskapande i direktivet som inför begreppet med gemensamma plattformar bör särskilt välkomnas, eftersom det ger de avreglerade instanserna möjlighet att aktivt stärka sitt gränsöverskridande samarbete. Nu finns det en öppning i det civila samhället, men om vi skall skydda konsumentintressena på grundval av den andra riktlinjen vi hänvisade till har vi nu ett rättmätigt intresse att begära av gemenskapslagstiftningen att rörligheten inte görs till förevändning att undergräva utbildningsnivån för de yrkesgrupper som rör på sig. Vi måste därför kräva som ett absolut villkor, för examensbevis som intygar en teoretisk utbildning som ges examinerade studenter studerande i olika länder, att deras utbildningar i alla länder anordnas av erkända utbildningsinstitutioner och inte av företag som inte omfattas av det officiella utbildningssystemet i värdlandet. Detta måste vi vara överens om om vi inte vill att utbildningsprodukten skall hamna på samma nivå som den okontrollerade industriprodukten.
Det är alltså en sak att vi uppmuntrar samarbete universitet emellan – eller om ni så vill mellan universitet och andra utbildningsinstitutioner – något som ingen kan invända emot, och en helt annan sak att vi med samarbete som förevändning indirekt gör det möjligt för enheter som lagen inte erkänner som utbildningsinstitutioner att erkännas som sådana. Därför är Konstantinos Hatzidakis förslag ett farligt ändringsförslag. 
Thors (ELDR ).
   – Herr talman! Vi kan många gånger vara stolta över det arbete som vi utför för att förverkliga Lissabon-agendan, till exempel i jämförelse med rådet och medlemsstaterna. Denna gång kan vi dock inte vara särskilt stolta över vårt arbete. Från det att kommissionen lade fram sitt förslag har det tagit oss tjugotvå månader att komma fram till första behandlingen, och precis som Malcolm Harbour tidigare anförde behövs det klarläggande för att förhindra att våra kolleger, som inte är så insatta, blir förvirrade under omröstningen.
Jag vill stödja mycket av det som Evelyn Gebhardt sade i sitt anförande. Samtidigt vill jag passa på tillfället att lyckönska henne inför hennes bemärkelsedag nästa vecka. Vi kanske inte alla kan vara med dig, men jag hoppas att du skall få en fin dag och att vi kan återkomma till det.
När man lyssnar till debatten om dessa frågor, får man många gånger känslan av att varje land har världens bästa utbildningssystem. En av de största fördelarna med att vara här i Europaparlamentet är kanske att man lär sig en viss ödmjukhet i detta hänseende. Jag har avsiktligt ägnat mycket tid åt utskottet för framställningar och medborgarnas klagomål, eftersom jag håller med Neil MacCormick om att det finns problem för olika typer av lärare, vilket även gäller kranförare från olika länder. Själv har jag till exempel länge arbetat med kranförare Holmström från det svenskspråkiga Åland. Han har inte lyckats att få sin i Sverige avlagda kranförarexamen godkänd i Finland. Nylands arbetarskyddsdistrikt har hela tiden motsatt sig detta, och jag tror att många av er är förvånade över att det finns sådana problem mellan Finland och Sverige, två länder som ändå står varandra rätt nära. Det är ett exempel på hur man tror att man själv har den allra bästa utbildningen.
Samtidigt som jag vill tacka kommissionen för dess förslag om ett nytt direktiv inom området för inre marknaden och tjänster, vill jag lyfta ett varningens finger. Vi skall inte återigen agera på ett sätt som gör att det blir enklare för företag än för individer att flytta över gränserna. Alltför många gånger får vårt handlande till följd att individer inte får tillgång till den fria rörligheten och den inre marknaden på det sätt som vi önskar. Såsom vi tidigare har hört kommer vår grupp att stödja kommissionens förslag i många avseenden. Vi vill också ha ett flexibelt direktiv, men till skillnad mot några av de andra grupperna vill vi inte att bilagorna skall utgöra en del av texten. Jag ser däremot gärna att det införs mer exakta bestämmelser om språkkrav än de som kommissionen har lagt fram. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först och främst vill jag förstås lyckönska kommissionen till detta förslag – och dess grupp som har haft tålamodet att diskutera vart och ett av ändringsförslagen med oss alla. Det är lovvärt, för det händer inte särskilt ofta och det vill jag gärna framhålla. Jag vill också gratulera Stefano Zappalà till hans arbete och att han utstått det enorma antalet ändringsförslag och till hans anförande i plenum som klargjorde saker och ting.
Det är ingen fråga om att detta är ett oerhört viktigt direktiv för att nå framsteg för den fria rörligheten, och jag håller med Astrid Thors som menade att det inte får vara lättare för företag än för individer att etablera sig när de vill utöva ett yrke.
Den fria rörligheten för yrkesverksamma inom unionen är mycket viktig, och det gläder mig mycket att vi nu också talar om erkännande av yrkeskvalifikationer för alla yrken, inte bara några. De yrkesgrupper som vi ibland kallar intellektuella, ingenjörer eller de med hög kvalifikationsnivå har samma rätt till det som andra med lägre kvalifikationer.
Det stämmer att många frågor har varit kontroversiella. Det var mycket svårt att motivera distinktionen mellan det fria tillhandahållandet av tjänster och etableringsfriheten enligt sextonveckorskriteriet. Vi bör i det avseendet fastställa en bestämmelse för varje yrke, som vi har gjort i utskottet, eftersom en turistguide inte är det samma som en ingenjör när de reser till ett annat land och tillhandahåller en tjänst några veckor.
Vi måste finna en balans mellan fri rörlighet och en garanti för tjänsternas kvalitet samtidigt som konkurrensen är rättvis mellan dem som utövar ett yrke i en medlemsstat och dem som kommer från ett annat land för att utöva yrket.
Det finns andra särskilt viktiga aspekter som att slå fast specifika attribut för alla yrken och vissa undantag liknande dem vi har etablerat. Som exempel vill jag nämna notarier. Med avseende på ingenjörer vill jag – själv ingenjör – framhäva att de ändringsförslag vi har lagt fram gemensamt med Malcolm Harbour – från nummer 192 till 196 – klart fastställer dessa professionella nivåer från ett till fem. Det finns även andra ändringsförslag jag stöder, tillsammans med Malcolm Harbour, som syftar till att definiera yrket ingenjör. Några av de aspekter Stefano Zappalà inför är nog förhastade, vilket framkommit i parlamentet, och jag vill uppmana till att det skapas en gemensam plattform för ingenjörer. 
McCarthy (PSE ).
   – Herr talman! För omkring 15 år sedan, då jag var ung akademiker, sökte jag och fick en tjänst vid Fria universitetet i Berlin. På grund av problemet med ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer tog det flera månader innan jag kunde påbörja min tjänst.
Jag anser att detta direktiv måste garantera att yrkesutövare i dag inte ställs inför samma osäkerhet och hinder som jag upplevde när jag utövade min rätt, som EU-medborgare, att utöva mitt yrke på den inre marknaden. Dessutom är den fria rörligheten för utbildade yrkesutövare nödvändig om kommissionärens nya plan för en radikalt friare marknad för gränsöverskridande tjänster skall lyckas.
Inom vårdsektorn är specifika säkerhetsåtgärder nödvändiga. Även jag ingav ändringsförslag om att avskaffa 16-veckorsregeln. Jag tackar föredraganden och utskottet för att de stöder dessa ändringsförslag. Det är sant att regeln skulle ha kunnat göra det möjligt för bluffmakare inom vården och sådana som fått yrkesförbud på grund av felbehandling att arbeta i andra medlemsstater utan att behöva registrera sig hos värdlandets reglerande organ.
John Bowis nämnde fallet med doktor Shipman, som var läkare i min valkrets och som kan ha mördat så många som 200 patienter efter ha tvingat några av dem att ändra sina testamenten till hans fördel. Doktor Shipman fick dock inte yrkesförbud på grund av felbehandling och han betraktades aldrig som ett problem av Förenade kungarikets eget reglerande organ. Patienternas hälsa och säkerhet måste vara det viktigaste, men får aldrig hindra yrkesutövares fria rörlighet. Jag vet att denna fråga är känslig för kommissionär Bolkestein. I Förenade kungariket är den akuta bristen på läkare ett arv från den konservativa regeringen. Det finns ingen mening med att hindra den fria rörligheten, men jag hoppas att det slutliga direktivet kommer att ha rätt balans mellan att tillåta och uppmuntra fri rörlighet för yrkesverksamma i vårdsektorn, att automatiskt erkänna rättigheterna för fler än 50 kategorier medicinska specialister – framför allt de välbehövliga cancerspecialisterna – och att fortsätta värna om patienternas hälsa och säkerhet. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det nya direktivet kräver ett enhetligt, öppet och flexibelt system för erkännande av yrkeskvalifikationer för att den fria rörligheten för kvalificerade personer i den utvidgade Europeiska unionen skall underlättas. Direktivet grundar sig på de befintliga direktiven om allmänna system och har som syfte att konsolidera 15 direktiv till en strömlinjeformad och förenklad lag som förhoppningsvis klargör frågor som kan tolkas på olika sätt.
Direktivet som sådant är ambitiöst och omfattande och ligger helt i linje med den dagordning som har fastställts i kommissionens handlingsplan för kompetens och rörlighet. En hälsovarning är dock på sin plats. Främjandet av liberaliseringen och rörligheten får inte ske på bekostnad av folkhälsan och konsumentskyddet. Därför välkomnar jag ett fortsatt tydligt särskiljande mellan de två befintliga systemen för erkännande av yrkeskvalifikationer: sektorssystemet som täcker sju reglerade yrken och ett allmänt system.
Det är viktigt att den stramare regeluppsättningen tillämpas på tillhandahållandet av tjänster inom sektorssystemen. Vi måste framhäva de områden där graden av risker för allmänheten rättfärdigar att en förhandskontroll av kvalifikationer utförs innan tillhandahållandet av tjänster inleds. Dessutom måste vi se till att listan över specialiteter i förslaget är tillräckligt omfattande för att garantera att erkännande och regelmässigt skydd överensstämmer med de vetenskaper som är under utveckling, till exempel medicinsk onkologi och hela området för forskning om och behandling av cancer.
Det är viktigt att de yrkesutövare som förflyttar sig inser att de måste kunna det språk som talas i deras värdland eftersom förmågan att kommunicera är en nödvändig förutsättning för att utöva sitt yrke. Detta är framför allt viktigt på det medicinska området där allvarliga hälso- och säkerhetsproblem kan uppstå om patienterna inte kan kommunicera med läkaren på sitt eget språk.
Jag stöder förslaget från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om att inkludera ett nytt särskilt avsnitt för ingenjörsyrket. När det gäller arkitektyrket vill jag dock be er uppmärksamma ämnet för skäl 21. Utskottet för rättsliga frågor har röstat igenom ett ändringsförslag som har ingivits av Lord Inglewood där besiktningsmän erkänns som kvalificerade att rita byggnader. Problemet med detta är att besiktningsmännens roll uppfattas på olika sätt i gemenskapen. Utanför Förenade kungariket och Irland utför de inte ritningar till byggnader. Denna oklarhet när det gäller besiktningsmännens roll och ansvarsområden i Europa måste åtgärdas för att ett harmoniserat system och en rättvis spelplan skall kunna garanteras.
Mitt ursprungliga ändringsförslag i denna fråga på utskottsnivå antogs inte, men dess ordalydelse kan ge en lösning på detta stora problem. Ordalydelsen är densamma som i arkitektdirektivet, som är en del av gemenskapens regelverk och som skulle säkerställa en fortsatt förståelse för tolkningen av denna bestämmelse enligt det nya systemet. Jag delar den oro som det irländska ordförandeskapet och andra har uttryckt över att den tidsplan som föreslås i artiklarna 5 till 9 i direktivet helt enkelt inte är genomförbar.
Lehne (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Syftet från början med direktivet var att förenkla saker och ting, att som en del av SLIM-programmet se till att antalet europeiska lagtexter minskas så mycket som möjligt och att de blir enklare för medborgaren att begripa. Jag tvivlar starkt på att vi verkligen har lyckats med detta förslag till direktiv. Som vi alla vet har EU i årtionden haft hanterbara sektoriella direktiv för en hel uppsättning kvalificerade yrken som utvecklats särskilt för att skapa lämpliga villkor för erkännande av dessa utövningar. Om vi nu försöker använda oss av principen att behandla alla yrken som ett enda och ha ett enda direktiv som är tillämpligt på såväl snickarmästare som medicinska konsulter är jag övertygad om att det inte kommer att leda fram till någonting vettigt.
Därför vill en majoritet i min grupp behålla de sektoriella direktiven. Faktum är att de flesta klagomål som tagits emot inte gällde de reglerade områdena utan de oreglerade, dvs. de områden som inte omfattas av de sektoriella direktiven. Vi kunde inte få utskottet att inta denna ståndpunkt. Resultatet blir då att det kommer att finnas ett stort antal ändringsförslag som för in fler och fler element av de sektoriella direktiven i det allmänna direktivet. Resultatet kan inte beskrivas som en förenkling av lagstiftningen i Europa, tvärtom. Den har blivit mer byråkratisk och komplicerad, svårare att förstå och mer ineffektiv. Direktivet har blivit otympligt, eller för att använda engelskan, i stället för slimmat. Då har jag ändå inte nämnt att jag inte tror det är bra att lagstifta genom att anta ett direktiv om medicinska konsulter som inte ens har genomförts i medlemsstaterna utan har återkallats och till sist införlivats i detta direktiv.
Enkelt uttryckt handlade samråden i slutändan om att förebygga något dåligt snarare än om att uppnå något bra. Det som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har lagt fram har förebyggt något dåligt men inte åstadkommit något bra. Vi kommer att rösta för detta resultat med tanke på att detta var allt man kunde uppnå. 
Gargani (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag tar till orda utan att ha hört debatten eftersom jag hade andra åtaganden i presidiet. Efter att ha lett utskottets arbete under så lång tid kan jag säga att ärendet diskuterades i detalj och analyserades på djupet och genomgick det förfarande som en så här viktig rättsakt kräver, en av de viktigaste som parlamentet för närvarande granskar.
Vi började med en utfrågning som varade en hel dag och belyste problem som föredraganden och andra ledamöter i utskottet tagit itu med på ett djuplodande sätt. Jag vill tacka Stefano Zappalà, Klaus-Heiner Lehne och andra, och som ett resultat av olika debatter och anföranden nådde vi fram till dagens slutsatser.
Vi har ett större mål: vi vill slå fast bestämmelser för de intellektuella yrkena. Vi öppnar Europa effektivt för medborgares och kulturella organisationers rättigheter genom att Europa inte bara skapas genom en gemensam valuta och alla de lagförslag vi arbetar fram, utan framför allt genom att medborgarna får upp ögonen för att de intellektuella yrkena är sammankopplade: möjligheten att utöva professionell verksamhet på högsta nivå i de olika medlemsstaterna och i olika europeiska organisationer.
Stefano Zappalà har fört detta direktiv framåt genom att finna en balans som faktiskt är en annan än kommissionens, en balans som mer utgår ifrån de yrkesverksammas och medborgarnas krav där informationens kvalitet är det centrala. Vi behöver se till att yrkena kvalificeras enligt högsta standard så att dessa yrkesverksamma accepteras i medlemsstaterna på grundval av de kvalifikationer de besitter.
Genom att göra detta kan vi ge ett viktigt bidrag till Europa och tillhandahålla dess medborgare en tjänst. Jag anser också att kommunikation mellan olika europeiska länder bestäms på denna nivå: de intellektuella yrkena har genom historien – inte bara i Italien utan i alla länder – varit en viktig referenspunkt för hur långt landet har kommit.
Slutligen tror jag att yrkena, när de omfattats av en enda definition i Europa, kan lämna ett bidrag som bara kan överträffas av konstitutionen, när den väl är ratificerad. Detta är inte desto mindre ett viktigt bidrag till konstitutionen och det europeiska medborgarskapet. 
Karas (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Med tanke på Lissabonmålet att bli det mest konkurrenskraftiga, dynamiska och kunskapsbaserade samhället till år 2010 handlar det inte bara om ekonomisk politik och industripolitik utan främst om utbildning och bildning.
Ett annat område är hur arbetsmarknaden fungerar och hur den måste förändras. I gränssnittet mellan dessa två områden ligger ansträngningarna att främja högkvalitativ utbildning och vidareutbildning och skyddet av det ömsesidiga gränsöverskridande erkännandet av yrkeskvalifikationer. Därför välkomnar jag kommissionens förslag.
Jag vill i mitt anförande i dag gå in på särskilt en aspekt, nämligen jämlikheten i termer av nivå och villkor, yrkeskvalifikationer för tjänsteleverantörer och etableringsfriheten. Villkoren för verksamheten är samma, oavsett om vi talar om en tjänst eller en etablering. Aktiviteterna skiljer sig inte år. Därför kan jag inte förstå varför erkännande av yrkeskvalifikationer krävs för etablering men inte för tillhandahållandet av tjänster. Jag tror inte att denna distinktion är riktig. Det nuvarande förslaget på denna punkt kanske rentav står i motsats till artikel 50 i EG-fördraget. Den möjliggör tillhandahållande av tjänster i en EU-medlemsstat under samma förutsättningar som gäller för landets egna medborgare. Villkoren inbegriper likvärdiga intyg på kvalifikationer, förutsatt att sådant intygande krävs i värdmedlemsstaten. För att undanröja det problemet ber jag er att rösta för ändringsförslag 213 från Stefano Zappalà och mig. 
Talmannen.
   – Innan jag ger ordet tillbaka till kommissionsledamoten vill jag meddela att för att han skall slippa ägna sin tillgängliga tid åt att läsa upp siffror kommer det integrerade protokollet att innehålla en lista med alla de ändringsförslag som kommissionen överväger att anta som helhet, delvis anta med vissa ändringar eller avvisa. Denna lista bifogas protokollet så att kommissionsledamoten inte behöver läsa upp en lång rad siffror. 
Bolkestein,
   . – Herr talman! Jag skall förklara några av de viktigaste punkterna som kan vara av intresse för parlamentsledamöterna, framför allt de ändringsförslag som parlamentet har ingivit.
Jag sammanfattar mitt svar i slutet av den här debatten i fem punkter. För det första innebär några ändringsförslag att den nuvarande lagstiftningen ifrågasätts och därför kan dessa ändringsförslag inte godkännas. Detta gäller framför allt att direktivets tillämpningsområde begränsas till fria yrken, att erkännande av formella kvalifikationer för många hantverksyrken dras tillbaka, att erkännande begränsas till kvalifikationer på samma nivå och flera andra mer restriktiva krav för erkännande.
För det andra vill jag ta upp främjande av tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster. En verklig förenkling av tillfälliga och enstaka tillhandahållanden av tjänster innebär färre formaliteter. Lämpliga garantier för konsumenter kan tillhandahållas genom omfattande information och anmälningar till behöriga myndigheter och registrering pro forma kan godkännas för vårdyrken. I vilket fall som helst är inte en formell kontroll av kvalifikationer av värdmedlemsstater förenlig med ett verkligt främjande av tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster.
För det tredje är konsolidering inte rätt form för att införa nya harmoniseringsåtgärder. För detta krävs djupgående övervägande av alla berörda parter och en specifik konsekvensbedömning.
För det fjärde rättfärdigar utvidgningen en enklare organisation av system för erkännande. Gemenskapsförfarandena måste begränsas till unionstäckande åtgärder och detta rättfärdigar helt den nya inställningen till erkännande av medicinska och tandvårdsspecialiteter som endast är gemensamma för vissa medlemsstater, vilket ökar sannolikheten för att de fortsätter att utvecklas.
För det femte kräver utvidgningen även enklare hanteringssystem, framför allt genom ett enda kommittologiutskott. Kommissionen är villig att bidra till detta genom att tillsätta en expertgrupp och införa öppnare och mer flexibla rådgivningssystem för berörda parter.
Kommissionens yttrande om de enskilda ändringsförslagen – som, vilket vi alla vet, är många till antalet, – har lämnats in i skriftlig form och kommer att distribueras inom kort.(2)
Jag är säker på att Europaparlamentets värdefulla insatser kommer att utgöra ett utmärkt underlag för vidare konstruktiva diskussioner.
Slutligen vill jag passa på att i förskott gratulera Evelyne Gebhardt som fyller år nästa vecka. 

– Tack, herr kommissionär.Debatten är avslutad.Omröstningen kommer att äga rum den 29 januari 2004. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
– (A5-0466/2003) av Piia-Noora Kauppi för utskottet för ekonomi och valutafrågor inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 77/799/EEG beträffande ömsesidigt bistånd av medlemsstaternas behöriga myndigheter på området direkt och indirekt beskattning (KOM(2003) 446 – C5-0370/2003 – 2003/0170(COD))
– (A5-0476/2003) av John Purvis för utskottet för ekonomi och valutafrågor om framtiden beträffande hedgefonder och derivat (2003/2082(INI)) 
Bolkestein,
   . – Fru talman! I fråga om de här båda ämnena kommer jag först att yttra mig om Piia-Noora Kauppis betänkande och därefter om John Purvis betänkande.
När det gäller Piia-Noora Kauppis betänkande om ömsesidigt bistånd vill jag påpeka att kommissionen lade fram sitt förslag som svar på den rapport som hade utarbetats av rådets ad hoc-grupp för skattebedrägeri. Gruppen hade påpekat att grunddirektivet från 1977 behövde moderniseras eftersom allt fler företag är verksamma i flera medlemsstater och allt fler privatpersoner utövar sin fördragsenliga rätt till fri rörlighet. Att den eventuella skatteplikt som följer av denna rättighet fullgörs bör dock kunna tillses av skattemyndigheten i respektive medlemsstat. Skattesmitning och skatteflykt över gränserna bryter mot principen om rättvis beskattning, kan leda till att kapitalflödena snedvrids, försämrar konkurrensvillkoren och sätter den gemensamma marknaden ur spel.
Detta förslag ger skattemyndigheterna fler arbetsverktyg. Det gör att det går snabbare att få tillgång till information från andra medlemsstaters skattemyndigheter. Det gör det möjligt att genomföra samtidiga skattekontroller i en rad länder där multinationella företag är verksamma, och det gör att beslut och instrument kan tillkännages utanför det land där skattskyldighet föreligger så att indrivningsåtgärder kan vidtas. Jag är säker på att parlamentet vill ge sitt stöd till förslaget som en åtgärd för att bekämpa skattebedrägerier och skattesmitning.
Det var mina första kommentarer om Piia-Noora Kauppis betänkande. När det gäller John Purvis betänkande vill jag säga följande.
Kommissionen välkomnar Europaparlamentets beslut att utarbeta ett betänkande om framtiden beträffande hedgefonder och derivat. Jag vill gratulera föredraganden till hans initiativ, som verkligen kommer lägligt. Som vi alla vet är dessa ämnen oerhört viktiga.
Låt mig först säga något om hedgefonder. Så som påpekas i John Purvis betänkande är vissa hedgefondprodukter redan tillgängliga för privatinvesterare, antingen direkt genom att de är noterade på börsen eller indirekt genom strukturerade skuldförbindelser. Flera medlemsstater har redan infört regelsystem för hedgefonder för att uppmuntra att sådana etableras under ländernas jurisdiktion. Precis som John Purvis mycket riktigt påpekar i sitt betänkande är det emellertid inget europeiskt regelsystem som i nuläget är anpassat efter hedgefondernas särskilda särdrag.
Det är åtminstone två frågor som är av central vikt. För det första, hur skall man locka hem de investeringar som idag oftast är utlandsbaserade? Bland annat Parmalat har visat hur viktigt detta är. För det andra, vilken typ av skydd behöver investerare som placerar i finansiella produkter av det här slaget? Utifrån detta förefaller det lämpligt att diskutera de tänkbara fördelarna med ett regelsystem för hedgefonder som gäller hela EU.
När det gäller den andra frågan, derivat, håller jag med om att också detta är en avgörande fråga av minst tre skäl.
För det första utvecklas den här kategorin av finansiella instrument i allt snabbare takt och med oändlig fantasi i form av nya produkter. För det andra sker handeln med de flesta av dem inte på reguljära börser utan på OTC-marknader som per definition övervakas mindre noggrant av lagstiftare och kontrollmyndigheter. För det tredje medför denna typ av instrument stora potentiella risker på grund av hävstångseffekten. Till skillnad från hedgefonder, som för närvarande inte omfattas av EG-lagstiftningen, berörs emellertid derivat i en rad texter i olika sammanhang som till exempel redovisning, fondföretag (UCITS), marknadsmissbruk, investeringstjänster och banklagstiftning. Det förefaller varken nödvändigt eller önskvärt att utarbeta en särskild rättsakt för derivat, eftersom frågan spänner över flera områden. Det bästa tillvägagångssättet vore att uppdatera den befintliga EG-lagstiftningen om derivat rättsakt för rättsakt. Skattereglerna måste dock vara konsekventa.
Såväl för hedgefonder som för derivat får kommissionen värdefull vägledning av John Purvis slutliga betänkande. I april 2002 åtog sig kommissionen i Oviedo att särskilt granska derivat och hedgefonder efter Enronskandalen. Det åtagandet kommer att uppfyllas, och tillbörlig hänsyn kommer att tas till John Purvis betänkande.
Europeiska kommissionen måste också ta hänsyn till de slutsatser som dras av de expertgrupper vi tillsatte i slutet av oktober 2003 som skulle fundera över vilka prioriteringar som skall göras efter att handlingsplanen för finansiella tjänster genomförts. Dessa expertgrupper kan bland annat komma att ta upp dessa två frågor när de lägger fram sin första rapport planerad till april 2004.
Det är för tidigt för Europeiska kommissionen att slutgiltigt ta ställning när det gäller möjligheten till ny lagstiftning om hedgefonder eller derivat.
Vi måste analysera huruvida Parmalataffären påverkar de här två frågorna och vi måste uppmärksamt följa de pågående diskussionerna i Förenta staterna om registrering av hedgefonder för att säkra att konkurrensen inte snedvrids. 
Karas (PPE-DE ),
   – Fru talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Som ni säkert kan se är jag inte Piia-Noora Kauppi, men det är hon som är föredragande, inte jag. Hon har bett mig kortfattat redogöra för detta betänkande för hennes räkning i dag, eftersom hon blev mamma för en vecka sedan. För kammarens och min egen räkning vill jag ge henne de varmaste lyckönskningar. Hon har fått en pigg pojke, båda mår bra och hon vill försöka kombinera arbeta och familj så snart som möjligt och återuppta sitt arbete i kammaren. Våra varmaste gratulationer, Piia, och lycka till!
Om vi så ser till hennes betänkande om kommissionens förslag, så kan jag säga att det inte innehåller någon kritik mot kommissionen, och inte heller ställer föredraganden några oroande frågor om hur kommissionen har arbetat. Det gör hon däremot när det gäller hur rådet har arbetat. Kortfattat försöker kommissionen i sitt förslag uppnå det som redan har uppnåtts för den indirekta beskattningen även för den direkta beskattningen. De viktigaste nyheterna är införandet av möjligheten för två eller fler medlemsstater att göra gemensamma kontroller om en beskattningsbar person är verksam i flera medlemsstater, dvs. det handlar om sunt förnuft och om att skapa ordning på den inre marknaden.
En andra punkt gäller förenklingen av förfarandet och en tredje borttagandet av oklarheter från den nuvarande texten som, som vi har hört, redan är 25 år gammal. Alla som håller ögon och öron öppna vet att mycket har gjorts och mycket har uppnåtts sedan dess.
Huvudproblemet gäller förfarandet. Som vanligt har kommissionen baserat sitt förslag på artikel 95 i fördraget, vilket innebär att medbeslutandeförfarandet gäller för förslaget. Parlamentet har alltid stött detta val av rättslig grund, av lättförståeliga skäl, och jag skulle också vilja säga varför. Vi anser nämligen att administrativt samarbete inte påverkar den materiella skattelagstiftningen, utan strävar snarare efter att se till att den inre marknaden fungerar bra. Vi välkomnar därför kommissionens val av rättslig grund och vi vill gärna påpeka att rådet redan vid flera tillfällen på egen hand har beslutat att byta rättslig grund till antingen artikel 93 eller artikel 94 i fördraget utan att redovisa några övertygande skäl, för att på så sätt få bort Europaparlamentets medbeslutanderätt och minska åtgärdens betydelse för den inre marknaden.
Det senaste fallet gällde två förslag från kommissionen om administrativt samarbete på momsområdet och en ändring av direktiv 77/799/EEG, där rådet nyligen diskuterade med parlamentet om att ändra den rättsliga grunden. Parlamentet avvisade denna begäran den 2 september 2003. Eftersom vi förväntar oss att rådet kommer att ändra den rättsliga grunden även för detta förslag, finner föredraganden ingen anledning att ändra eller ompröva sin ståndpunkt i det här läget och vi föreslår därför att kommissionens förslag godkänns i sin helhet så som det föreligger, på grundval av artikel 95. Genom att göra det visar vi dessutom med bred majoritet att vi är beredda att medbesluta i denna fråga, eftersom vi anser att det gäller den inre marknaden. 
Purvis (PPE-DE ),
   . – Fru talman! Jag vill tacka kommissionären för hans väl genomtänkta synpunkter och jag hoppas att han kommer att ta hänsyn till att detta område förmodligen förtjänar lagstiftning i framtiden, även om han hänskjuter frågan till sina expertpaneler. Jag skall snabbt gå igenom de främsta skälen till varför vi anser att så är fallet. 
Den första hedgefonden startades redan 1949, och globalt beräknas de förvaltade tillgångarna nu uppgå till cirka 600 miljarder euro. Av dessa förvaltas omkring 15 procent, eller 90 miljarder euro, från Europa. Även om de förvaltas av europeiska fondförvaltare är de flesta ändå registrerade i utländska skatte- och regelparadis. Intresset för denna investeringsform har ökat enormt på senare år, i synnerhet i Förenta staterna där den har upptäckts av både förmögna och måttligt förmögna investerare. Många institutionella investerare anser nu att denna typ av placeringar är acceptabla.
Intresset har nu spritts till Europa, särskilt som många av de här fonderna, som inte drar sig för att använda blankning och på så sätt öka hävstången, har gett god absolut avkastning under de senaste tre årens börsnedgång. Media har uppmärksammat detta och sådana resultat rapporteras på tidningarnas privatekonomisidor. Det har lett till viss oro för att allt mindre erfarna investerare skall lockas att på ett eller annat sätt överlåta sina besparingar till utlandsbaserade hedgefonder med hög risk. De flesta av dessa är visserligen fullt respektabla, välskötta och välförvaltade, men regleringen är ytterst rudimentär. EU:s tillsynsmyndigheter oroas av de möjliga riskerna, medan fondbolagen å sin sida lockas av de kommersiella fördelarna med att haka på den här trenden. Vi anser att detta är ett lämpligt tillfälle att införa ett smidigt och ändamålsenligt EU-omfattande regelsystem som uppmuntrar till etablering av dessa fonder inom EU. Denna uppfattning stärks ytterligare av att vissa medlemsstater har infört eller överväger att införa sådana underlättande regelsystem på nationell nivå. Irland, Tyskland och Luxemburg är tre exempel på detta.
Ett annat problem när det gäller vårt arbete för att skapa en gemensam kapital- och investeringsmarknad i EU är att vissa medlemsstater tillämpar diskriminerande skatter och bestämmelser som avskräcker från investeringar i sådana fonder i andra medlemsstater. Vi föreslår därför att en tydlig och smidig reglering införs som är anpassad till hedgefondernas särdrag – liksom till andra alternativa investeringsinstrument för vilka det för närvarande saknas lämpliga rättsliga bestämmelser på Europanivå. Vi försöker hitta en modell som kan ge dessa instrument ett gemensamt EU-pass genom ömsesidigt erkännande. Dessa fonder placerar inom områden som fastigheter, valuta och råvaror. Det är tydligt att denna typ av investeringar inte passar alla, åtminstone inte så länge full insikt om riskerna saknas. Av det skälet framhåller vi att det är absolut nödvändigt med upplysning, tydlig och lättfattlig information samt att tillsynsmyndigheterna noggrant kontrollerar de företag som säljer och distribuerar sådana produkter. Det finns inget skäl att förneka EU-medborgarna tillgång till dessa intressanta investeringsmöjligheter, men vi anser att deras intressen tas bättre tillvara om fonderna tillhandahålls under EU-jurisdiktion och är underställda lämpliga regelsystem. Fonderna kommer också att ge professionella investerare i EU möjligheten att utveckla sin kompetens och skapa mervärde för sina respektive företag samt fler arbetstillfällen. Dessutom kommer kapital att lockas till europeiska företag och branscher istället för att hamna i Amerika eller andra delar av världen.
En särskild del av mitt betänkande handlar om derivat. Dessa används i stor utsträckning både av vanliga företag och i investeringsvärlden. De beskylls ofta för att vara spekulativa högriskinstrument, men faktum är att de precis lika gärna kan användas för att begränsa och reducera risken, så som också ofta sker. Vi anser att det finns två huvudfrågor – där Frits Bolkestein angav tre – som förtjänar att uppmärksammas. Det är möjligt att världens finanssystem skulle kunna drabbas av systematiska risker därför att vi har små eller inga möjligheter att kvantifiera exponeringens omfattning. Detta gäller i synnerhet specialiserade OTC-derivat som ofta är mindre likvida än traditionella derivat. Det gäller också för kreditderivat, vars användning har ökat enormt i och med att bankerna av kapitaltäckningsskäl flyttar sina tillgångar från bankväsendet till bland annat hedgefonder.
Vi uppmanar därför kommissionen och de olika internationella institutionerna att utveckla lämpliga metoder för att mäta, övervaka och kontrollera denna typ av utestående fordringar. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Fru talman! Jag tänker börja med Piia-Noora Kauppis betänkande – och även jag vill passa på att lyckönska henne till att hon fött en son den här veckan. Så som har påpekats är titeln på detta förslag till direktiv, som skall ändra det befintliga direktivet om ömsesidigt bistånd, en aning missledande, eftersom det i praktiken endast kommer att gälla direkt beskattning och försäkringar, medan indirekta skatter som moms och punktskatter omfattas av andra rättsakter. Detta bör förtydligas. 
Syftet med detta förslag är att hindra skattesmitare från att gömma sig i andra medlemsstater genom att, på frivillig basis, upprätta bestämmelser för samarbete och gemensamma överenskommelser när det gäller skattekontrollen. Detta blir ett välkommet framsteg. Bytet av rättslig grund genom övergången från beslut med kvalificerad majoritet – artikel 95 – till enhälliga beslut i rådet – artikel 93 och 94 i fördraget – är helt i linje med tidigare fall och lyckligtvis även med min egen regerings ståndpunkt när det gäller skattelagstiftning. Den administrativa sidan av beskattningsrätten, däribland bestämmelserna om ömsesidigt bistånd, kan omöjligt skiljas från beskattningsrätten som sådan, och beslut om denna bör också fortsättningsvis fattas enhälligt.
Jag går nu över till John Purvis betänkande. Jag vill berömma honom för ett mycket balanserat och informativt betänkande, oaktat det något underliga beslutet att föra samman dessa två frågor – hedgefonder och derivat – i ett och samma betänkande när det redan finns betydligt fler EU-bestämmelser för handeln med derivat än för hedgefonder. Så som framgår av hans betänkande har Irland varit oerhört aktivt och framgångsrikt i arbetet för att bredda tillgången till hedgefonder. Ett tydligt regelsystem måste emellertid upprättas för att tillförsäkra investerarna ett grundläggande skydd och samtidigt öka EU:s ynkliga 15 procent av de samlade tillgångarna i världens hedgefonder. SAIV – ”sophisticated alternative investment vehicles”, eller hedgefonder som de i allmänhet kallas – och derivat har gynnats av de senaste årens börsnedgångar, precis som de gynnades av att investerarbasen breddades under 1990-talets högkonjunktur, då investeringsområden som dittills i hög grad hade varit förbehållna erfarna och kvalificerade finansexperter och fondförvaltare demokratiserades och privatinvesterare eller mindre grupper sökte sig till marknaden för första gången för att placera sina pengar i fondandelar. Jag håller med om att vi behöver ett lämpligt EU-omfattande regelsystem för hedgefonder som förmår dem att etablera sig i EU istället för utomlands och att vi bör erbjuda fördelarna med ett gemensamt EU-pass genom ömsesidigt erkännande. Regelsystemet måste emellertid kännetecknas av ändamålsenlig smidighet så att vi kan skapa incitament för att placera i fonder som är baserade inom EU istället för att fortsätta driva investeringarna utomlands. En samordning av de nationella tillsynsmyndigheterna kommer att öka flexibiliteten på den gemensamma marknaden, vilket är välkommet.
När det gäller derivaten bifaller jag den lägliga uppmaningen till kommissionen att lägga fram en rapport om deras roll på kapitalmarknaderna. 
Goebbels (PSE ).
   – Fru talman! Begreppet “sophisticated alternative investment vehicles” är en så sofistikerad fras att jag tänker byta ut den mot “hedgefonder”.
Den socialdemokratiska gruppen anser inte att hedgefonder eller derivat i allmänhet är något speciellt tjusigt. Dessa instrument kan i viss utsträckning vara användbara för att täcka vissa investeringsrisker eller risker kopplade till internationell handel. Men med tanke på att samtliga dessa instrument är i högsta grad spekulativa till sin natur – mycket små insatser kan i själva verket ge utdelning i form av enorma belopp – måste man helt enkelt vara försiktig. Min grupp stöder kommissionens försiktiga strategi i detta avseende och vi håller med om de argument som kommissionär Bolkestein just har redovisat. Enron, Parmalat och andra skandaler har påmint oss om att sofistikerade produkter ofta döljer mycket sofistikerat finansiellt fiffel.
När hedgefonden Long Term Capital Management i det närmaste kollapsade visade det på riskerna i sammanhanget. I början av 1998 hade LTCM 4,8 miljarder US-dollar i egna medel för att uppfylla åtaganden på 120 miljarder US-dollar, med andra ord en hävstångseffekt på 1:25. Den 23 september 1998 hade LTCM:s nettotillgångar fallit i värde till 600 miljoner US-dollar, med åtaganden på cirka 100 miljarder US-dollar, eller en hävstång på 167. Tack vara insatserna för att rädda LTCM, vari varken ingick böter eller andra påföljder för fondförvaltarna, kunde man undvika en kedjereaktion. Men vem kan garantera att liknande händelser inte inträffar igen, och denna gång i en omfattning som gör alla räddningsaktioner omöjliga?
LTCM:s startkapital kom i huvudsak från banker, som teoretiskt sett borde vara övervakade. Vi måste därför skärpa de försiktighetskrav som gäller för bankerna när de finansierar spekulationsfonder. Många av dessa fonder har sina säten utomlands på platser som inte är registrerade eller som har knapphändiga regelverk. Det enklaste sättet att bekämpa hedgefonder som vill fortsätta verka i det dolda skulle därför vara att göra det svårare för dem att få återfinansiering från banker som verkar i länder som omfattas av Baselavtalet. Banklån skulle kunna begränsas strikt till den mängd säkerhet som utlandsfonderna själva kan ställa upp med. Forum för finansiell stabilitet, värdepapperskommissionernas internationella organisation och Baselkommittén för bankkontroll har alla lagt fram viktiga rekommendationer och förslag i frågan, framför allt i Brok/Mayerbetänkandet från i januari 2000. Hittills har inget av de förslagen omsatts i handling.
Genom sitt betänkande försöker John Purvis bereda väg för en comeback för hedgefonder i Europa och gradvis öppna deras produkter för “tämligen välbemedlade investerare”. Personligen är jag osäker på vad sådana investerare är för något, men min grupp motsätter sig inte en sådan åtgärd på villkor att insynen ökar betydligt när det gäller hedgefonder och att nationella och i framtiden även europeiska tillsynsmyndigheter godkänner och övervakar denna process. Vi får verkligen inte glömma bort att på detta oklara område medför stora vinster med nödvändighet avsevärda risker.
Fru talman! Låt mig avsluta med att tacka John Purvis för detta betänkande som på det hela taget är mycket konstruktivt. Jag tackar honom för hans öppenhet och för att han accepterat vissa kompromisser som kommer att göra det möjligt för min grupp att rösta för detta betänkande. Jag vill också slutligen för egen räkning och för min grupps räkning gratulera Piia-Noora Kauppi till hennes betänkande, men framför allt till den lyckliga tilldragelse som precis har meddelats. 
Seppänen (GUE/NGL ).
   – Fru talman! Jag känner föredraganden John Purvis. Han tror på marknaden. Om man har den grundinställningen är den bästa lösningen en försiktig reglering, och försiktigast är naturligtvis självreglering. John Purvis rättfärdigar förekomsten av en derivatmarknad genom att hänvisa till olivodling. Förr i tiden bestämdes priset på oliver genom avtal som ingicks i förväg. Inom Europeiska unionen är just oliver ett bra exempel på hur marknaden fungerar om det inte finns någon kontroll och enbart självreglering. Enligt en rapport från revisionsrätten förfalskar producenterna sina produktionssiffror vid pressarna, tillsätter nötolja till olivoljan eller kräver betalning av EU för samma olja både på grundval av antalet träd och på grundval av volymen olja.
Marknaden fungerar enligt de villkor som de girigaste ställer upp, precis som investment- och derivatmarknaderna. De nya instrumenten fungerar på samma sätt som olja pressas fram ur oliverna. Aktiemarknaderna är oljepressarna för de nya marknadsinstrumenten, där nya kontanter pressas ur gamla. Derivaten är det smörjmedel som smörjer hjulen i maskineriet på spekulanternas marknad.
Finansmarknaderna övervakas i dag på samma sätt som kärnkraften, något som diskuterades i veckan i Europaparlamentet: enbart på nationell nivå. De som har ansvar för övervakningen av kärnkraftsanläggningar är högt specialiserade tekniker, medan de som har ansvaret för den nationella övervakningen av hedgefonder och derivat inte är det. Följaktligen finns det ingen säkerhetsfaktor för aktiemarknaderna. Det borde finnas en säkerhetsmyndighet för aktiemarknaden, precis på samma sätt som det finns en kärnkraftsinspektion eller till exempel en byrå för sjösäkerhet.
Jag önskar att betänkandet hade granskat Europeiska centralbankens roll som ett eventuellt övervakningsorgan mera i detalj. Ett lätt regelverk och självreglering bygger på spekulanternas moral och som vi vet har spekulanter ingen moral. Deras drivkraft är helt enkelt viljan att tjäna pengar. Därför är pensionerna för många anställda i företagen i många länder i riskzonen, precis som i till exempel John Purvis eget land. 
Van Dam (EDD ).
   – Fru talman! Till skillnad från föregående talare kommer jag i första hand att koncentrera mig på det direktiv som Piia-Noora Kauppi är föredragande för. Skattesmitning tillämpas allmänt och det har en uttalat gränsöverskridande dimension. Cigarettsmuggling, momskaruseller och odeklarerade bankkonton är bara ett par exempel på repertoaren för dem som inte vill ge kejsaren det som tillkommer honom. Inom Europeiska unionen, men också i till exempel Schweiz och länderna på Balkan, måste vi noga undersöka vilka gemensamma insatser som kan göras för att skapa en effektiv övervakning, framför allt när det gäller de skattebetalare som är aktiva i flera olika medlemsstater.
De alternativ som anges i detta direktiv när det gäller gemensam övervakning av två eller flera medlemsstater är därför av stor betydelse. Vi hänvisar därför i första hand till det förbättrade samarbetet mellan skattemyndigheterna i de olika medlemsstaterna. Detta ligger helt i linje med den nationella behörigheten att lagstifta om skatter och driva in dem. Skattelagstiftningen är en nationell behörighet och det bör den förbli, eftersom skatter är nära kopplade till social struktur och kultur inom var och en av medlemsstaterna. Mot den bakgrunden är det väldigt konstigt att diskussionen inte handlar om en effektiv strategi mot skattesmitning, utan om vilken rättslig grund som direktivet bör ha. Parlamentet har med all rätt godtagit artikel 95 som rättslig grund i jämförbara fall för att medbeslutandeförfarandet skall gälla. Detta handlar inte om innehållet i skattelagstiftningen, utan om att tillämpa bestämmelser för administrativt samarbete, något som är nödvändigt på den inre marknaden.
Det som Piia-Noora Kauppi förutsåg i motiveringen till sitt betänkande har mycket riktigt förverkligats: rådet har nyligen lagt fram ett formellt förslag om att ändra den rättsliga grunden. Jag skulle vilja kalla detta en reflexreaktion. Rådet har än en gång avvisat medbeslutande utan några tydliga argument. Eftersom Europaparlamentets ståndpunkt bekräftades den 2 september, riskerar även detta förslag att hamna i EG-domstolen. Det skulle leda till onödigt arbete och onödiga utgifter och framför allt kraftiga förseningar för ett förbättrat samarbete mellan skattemyndigheterna, något som sannerligen behövs. Jag uppmanar rådet att börja om från början. Back to basics: effektivare kontroller av skattebetalare som är aktiva i flera länder. Skattesmitarna flyttar från en bas till en annan mycket snabbt. Det traditionella informationsutbytet har ingen chans att hänga med. Om en gemensam grupp av kontrollanter från de länder det gäller kan konstatera att skattelagstiftningen har missbrukats och kränkts, blir en adekvat reaktion möjlig. Anslutningen av tio nya medlemsstater kommer utan tvekan att öka behovet av gränsöverskridande kontrollgrupp. De öppna gränserna mot länder som fortfarande har ömtåliga administrationer kommer dessvärre att dra till sig prisjägare som har få skrupler när det gäller skatter, liksom när det gäller allt annat. Ju snabbare skattemyndigheterna kan bekämpa detta gemensamt, desto bättre. 
Ilgenfritz (NI ).
   – Fru talman! Det behöver knappast sägas att vi måste stödja gemensamma insatser mot skattesmitning i EU. Men i EU blir vi hela tiden lurade av smarta professionella skattefifflare, eftersom våra system är alldeles för komplicerade. Vi lämnar dörrarna vidöppna för sådana fifflare och när vi gör det uppmuntrar vi indirekt till skattesmitning. Om vi skall kunna göra något effektivt mot detta, så krävs det inte bara effektivare kontroller och ett närmare samarbete, utan dessutom lättbegripliga skattelagar. Det finns till exempel stort behov av en reformering av mervärdesskattesystemet. Det mycket komplicerade dubbla mervärdesskattesystemet där nationell försäljning och EU-försäljning behandlas olika är en viktig faktor när miljarder på ett ganska enkelt sätt försnillas i EU varje år. Därför behöver vi ett enklare mervärdesskattesystem som är lättare att förstå och där all försäljning inom EU behandlas på samma sätt och inte olika, så att skattebedrägerier verkligen kan bekämpas effektivt. Förslag i den riktningen har redan framförts. De behöver bara tillämpas. Jag föreslår därför att vi äntligen inför skattekortet i mervärdesskattesystemet och behandlar all försäljning likadant, inte olika, så att vi uppnår de mål vi har ställt upp genom att verkligen minska skattebedrägerierna. 
Santos (PSE ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Den viktigaste slutsatsen i Piia-Noora Kauppis betänkande är utan tvekan erkännandet att bestämmelser som styr ömsesidigt bistånd på skatteområdet måste bygga på den rättsliga grund som anges i artikel 95 i fördraget.
Genom att göra det kommer den institutionella balans som anges i fördraget att bevaras, liksom, vilket är viktigare, parlamentets egna rättigheter. Administrativt samarbete påverkar med andra ord inte de materiella skattelagarna, vilket innebär att de inte längre behöver lyda under den rättsliga grund som anges i artiklarna 93 och 94. Det som emellertid är av avgörande betydelse är kampen mot skattesmitningen, av avgörande betydelse om den inre marknaden skall fungera bra, vilket gör att detta hamnar under artikel 95. Jag stöder därför kommissionens förslag.
När det gäller Purvisbetänkandet, som handlar om att definiera EU-bestämmelser för privata investeringar och som omfattar en enorm mängd olika finansiella produkter, verkar det vara av avgörande betydelse att den nuvarande luckan i lagen täpps till. Frånvaron av klara bestämmelser för sådana investeringar har lett till att de flyttats utomlands. Detta är skadligt för EU som helhet och leder till större risker för de ömtåligaste investerarna. Olika medlemsstater förbereder egna bestämmelser för att släppa in den här typen av investeringar. Det är därför av absolut avgörande betydelse att man försöker harmonisera och samordna dessa system i fortsättningen, och se till så de underordnas ett gemensamt europeiskt intresse.
Man bör komma ihåg att vi diskuterar mycket innovativa investmentprodukter som erbjuder mycket attraktiva fördelar, vilket betyder att de kommer att välkomnas och uppmuntras av marknaden. Europaparlamentet har redan undersökt finansiella derivat och understrukit den viktiga roll de spelar för närvarande på kapitalmarknaderna, och, vilket är ännu viktigare, beskrivit de fördelar och risker som förekommer. Det verkar därför som om föredraganden har alldeles rätt i att det är av avgörande betydelse att vi utvecklar ett regelverk som fungerar som en uppmuntran för investerarna när det gäller hedgefonder. Han har också rätt när han påpekar att juridiska oklarheter gör det mycket svårt att utnyttja derivatmarknader i medlemsstaterna.
Föredraganden påpekar också att bristen på bestämmelser för vissa varianter av derivat, som t.ex. icke-börsnoterade derivat, utgör ett allvarligt hot mot marknaderna och framför allt för finansföretagen som i allt högre grad använder sig av denna typ av investeringar. De ändringsförslag som lades fram av Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och som tar upp just dessa problem, utgör en avsevärd förbättring av förslaget till text genom att de garanterar ett bättre skydd mot den inneboende risken med sådana investeringar, framför allt genom att göra det obligatoriskt att ge investerarna mer detaljerad och korrektare information. Av alla dessa skäl bör betänkandena från John Purvis och Piia-Noora Kauppi som ligger på våra bord, tillsammans med ändringsförslagen från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, antas av kammaren. 
Bolkestein,
   . – Fru talman! Jag har ett par korta kommentarer, först och främst beträffande Piia-Noora Kauppis betänkande. Först vill jag dock instämma i parlamentets lyckönskningar till Piia-Noora Kauppi med anledning av hennes sons födelse.
Den rättsliga grunden är en viktig fråga. Kommissionen har grundat sitt förslag på artikel 95, eftersom vi bestämt anser att den här rättsakten bör antas enligt medbeslutandeförfarandet. Så som Piia-Noora Kauppi förutsåg har rådet emellertid ändrat den rättsliga grunden till artikel 93 och 94. Detta är mycket beklagligt. Det är inte första gången rådet har agerat på detta sätt. Rådet gjorde likadant ifråga om direktiv 2001/44/EG om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar uppkomna till följd av vissa skatter. Kommissionen och parlamentet har ifrågasatt detta i EG-domstolen, precis som i andra liknande fall. Generaladvokaten stödde emellertid rådets uppfattning. Kommissionen håller likväl fast vid sin ståndpunkt när det gäller principen, men vi måste titta på domstolens slutliga avgörande i skatteindrivningsfallet innan vi beslutar om de konkreta åtgärderna i det förslag vi nu diskuterar.
Jag övergår nu till John Purvis betänkande som är av lika stor vikt. Ökningen av utlandsbaserade fonder – i synnerhet hedgefonder, men inte enbart – är ett verkligt bekymmer på grund av den fullständiga bristen på information till EU:s marknader och tillsynsmyndigheter. Vi delar således den oro som John Purvis och andra parlamentsledamöter har gett uttryck för. Vi måste hitta något sätt att angripa detta problem. Precis som John Purvis sade skulle det på kort sikt vara lämpligt att skapa incitament som lockar utlandsbaserade fonder att etablera sig inom EU. Det återstår dock att se huruvida detta är nödvändigt på längre sikt. Jag är särskilt missnöjd över att dessa enorma belopp som placeras i utlandsbaserade fonder undgår vår tillsyn och kontroll.
Å ena sidan är det visserligen viktigt att ha en likvid finansmarknad så att kostnaden för kapital inte blir högre än nödvändigt, men å andra sidan bör vi inte låta situationen förbli okontrollerad någon längre tid.
Det finns emellertid ingen helt uppenbar lösning på problemet. Om ledamöterna – Robert Goebbels, John Purvis med flera – har några förslag på hur vi skall kunna reglera dessa utlandsbaserade fonder tar jag gärna emot dem och återvänder till parlamentet för att diskutera dem längre fram. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.


Moraes (PSE ),
   . – Herr talman! I det muntliga ändringsförslaget skall det första ordet i första stycket, ”välkomnar”, ersättas med ordet ”konstaterar”, dessutom skall följande läggas till i slutet av ändringsförslag 11: ”menar att kampen mot illegal invandring och människohandel inte får ge upphov till repressiva åtgärder gentemot invandrare under normala omständigheter, utan istället bör riktas mot människosmugglare och arbetsgivare som utnyttjar dessa omständigheter”. 


Purvis (PPE-DE ),
   – Herr talman! När det gäller tredje stycket har jag och min grupp kommit fram till en kompromiss i ändringsförslaget tillsammans med Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, nämligen att lägga till följande efter ”den privata investeraren”: ”när de olika europeiska regleringsmyndigheterna anser att det är lämpligt”. 

Purvis (PPE-DE ),
   – När det gäller stycke 27, håller jag med de socialistiska och liberala grupperna om att vi bör ersätta orden ”hög kapitaltäckning” med ”tillräcklig kapitaltäckning” och ta bort de sista orden: ”såsom har varit fallet under tidigare kriser, bland annat när det gällde LTCM-krisen”. 


(1)

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL ),
   .– Vi vill att mervärdesskatten avskaffas, eftersom det är en skatt som är speciellt orättvis och vi är för att man ersätter den med en kraftigt progressiv skatt på inkomster och höga vinstskatter.
Samtidigt som vi är emot mervärdesskatt vill vi inte förhindra att sänkta mervärdesskattesatser utsträcks till vissa sektorer, även om valet av sektorer som drar nytta av denna åtgärd är godtyckligt och restriktivt.
Vi röstade för detta betänkande endast av denna anledning, men vår röst innebär inte på något sätt att vi stöder några indirekta skattesystem i allmänhet, eller mervärdesskatt i synnerhet. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Den 23 juli 2003 offentliggjorde kommissionen ett förslag till reformering av systemet för sänkta mervärdesskattesatser i syfte att effektivisera systemet, som ett led i insatserna för att skapa ett definitivt system som skulle ersätta experimentet att tillämpa sänkta mervärdesskattesatser för vissa arbetsintensiva tjänster (direktiv 1999/85). Det förslaget förkastades av Europaparlamentet i december 2003 och rådet kunde inte komma fram till ett enhälligt beslut om förslaget. Kommissionen har därför blivit tvungen att lägga fram ett förslag om att förlänga det nuvarande experimentet i ytterligare två år till slutet av 2005, och det förtjänar att få vårt stöd.
Tack vare förslaget kan vi garantera flexibiliteten i medlemsstaternas skattesystem. Vi måste bibehålla valfriheten när det gäller att tillämpa en social- och kulturpolitik som omfattar möjligheten att tillämpa sänkta mervärdesskattesatser inom vissa sektorer.
På den inre marknaden är skatteharmonisering verkligen en dålig idé, med effekter för det sätt på vilket medlemsstaterna finansierar sina budgetar. Detta stämmer i synnerhet för länder som Portugal, där 22 procent av statens inkomster kom från mervärdesskatt under 1998 och sänkta mervärdesskattesatser svarade för 37 procent av de mervärdesskattegenererade intäkterna inom de berörda sektorerna. Det är viktigt att vi nu, i slutet av mandatperioden, gör en utvärdering av det aktuella direktivet.
Montfort (PPE-DE ),
   .– Jag stödde parlamentets förslag till lagstiftning om att utöka möjligheterna för medlemsstaterna att tillämpa sänkta mervärdesskattesatser för vissa arbetsintensiva tjänster, framför allt inom byggnadsindustrin.
Denna text är långt ifrån tillfredsställande. Den utgör helt enkelt bara en etapp på vägen jämfört med det yttrande som avgavs av parlamentet den 4 december 2003, vari parlamentet krävde att möjligheten att tillämpa sänkta skattesatser skulle bli permanent och utsträckas till cateringbranschen och till olika kulturella produkter.
Men det kommer åtminstone att tillåta de berörda medlemsstaterna att förlänga ett försök som har haft påvisbara positiva effekter för sysselsättningen, för de små och medelstora företagens styrka och för de egenföretagare som berörs av åtgärderna. Trots nationella studier har kommissionen inte övertygats av de första tre åren av detta försök. Denna förlängning borde kunna övertyga dem.
Men vi kan inte nöja oss med att täppa till luckorna allteftersom de visar sig. Jag hoppas att rådet blir medvetet om den effekt som dessa åtgärder får för ekonomin och markanvändningen, antar det direktiv som ändrades av parlamentet den 4 december 2003 och ger medlemsstaterna en chans att välja att tillämpa sänkta mervärdesskattesatser för cateringbranschen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag välkomnar detta betänkande, som uppmanar kommissionen att godkänna en reformering av systemet med sänkta mervärdesskattesatser, framför allt när det gäller experiment med sänkta mervärdesskattesatser för vissa arbetsintensiva tjänster.
Kommissionen har ändrat sitt förslag i linje med de ändringsförslag som lades fram av Europaparlamentet den 4 december 2003.
Europaparlamentet uppgav vid det tillfället att experimentet med sänkta mervärdesskattesatser, ursprungligen under tre år, skulle behöva förlängas under ytterligare två år. Medlemsstaterna som för närvarande tillämpar reducerade mervärdesskattesatser skulle på det viset kunna genomföra en grundlig utvärdering av systemet, och de skulle kunna undvika betydande prishöjningar för de berörda tjänsterna.
Jag stöder föredragandens uppfattning att detta direktiv kommer att bli till nytta för dem som utnyttjar och levererar arbetsintensiva tjänster i EU.
Jag röstade för betänkandet. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag välkomnade detta betänkande om kommissionens förslag till ändring av direktiv 77/799/EEG. I betänkandet framförs inga viktigare invändningar mot att kommissionens förslag godkänns i dess nuvarande form.
Syftet med kommissionens förslag är att förenkla processer och att få bort vissa anomalier i texten från 1977. Den viktigaste nyheten är att två eller fler medlemsstater skall kunna genomföra gemensamma kontroller om en beskattningsbar person är aktiv i flera olika medlemsstater, vilket hindrar skattesmitare från att gömma sig i en annan medlemsstat.
Jag håller med föredragaren när hon säger att rådet med all sannolikhet kommer att ändra den rättsliga grunden för detta ärende ändå, och att det inte finns någon anledningen att ompröva Europaparlamentets ståndpunkt. I samband med kommissionens båda förslag som gällde 77/799/EEG rådfrågade rådet Europaparlamentet om ändring av den rättsliga grunden. Europaparlamentet har visat att denna typ av administrativt samarbete inte påverkar den materiella skattelagstiftningen, utan snarare är ett försök att se till att den inre marknaden fungerar bra. Det finns därför ingen anledning för rådet att ändra den rättsliga grunden.
Jag röstade för betänkandet. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   .– Tjänstesektorn är speciellt viktig för storföretagen i EU, eftersom industriell verksamhet i allt högre grad flyttar till andra delar av världen. Rodi Kratsas betänkande följer riktlinjerna för hur man inför storföretagens villkor på detta område och innehållet avslöjar det sätt på vilket EU:s nyliberala politik hanterar problemen.
Intresset är inriktat på ökad konkurrenskraft, harmonisering av tjänstesektorn med konkurrenspolitiken och gränsöverskridande tjänster, medan entreprenörsandan dyrkas som lösningen på alla problem när det gäller arbetslöshet och undersysselsättning. Den så kallade öppna samordningsmetoden för nationella politiska program framhålls också, vilket inte är något annat än en mekanism för att införa EU:s politik utan att det märks att dess institutioner ingriper.
Dessutom hyllar man i betänkandet de nya formerna av arbete, deltid och tillfällig anställning, men talar hycklande om att öka deras kvalitet. Föredraganden stöder tanken på att höja pensionsåldern och vill att man skall ta hänsyn till de “positiva” konsekvenserna av att privatisera allmännyttiga tjänster. Självklart saknas dessutom inte standardformuleringarna om att förbättra kvinnornas och de funktionshindrades ställning och att tillämpa ny teknik.
Därför röstade parlamentsledamöterna från Greklands kommunistparti mot detta betänkande. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Detta betänkande, som tar upp frågan om att skapa fler arbetstillfällen inom tjänstesektorn, innehåller vissa positiva inslag, till exempel erkännandet av det värdefulla bidrag som en högt utvecklad och dynamisk kooperativ tjänstesektor skulle kunna ge till tjänsteproduktionen, och det innehåller också krav på politiska åtgärder för att stödja specifika tjänstesektorer, framhåller fördelarna med en sådan politik och tar hänsyn till de olika regionernas behov. Men i betänkandet görs dessutom en djupdykning i de komplexa frågorna i samband med konkurrensrådet, som man vill skall ge betydligt högre prioritet åt skapandet av en inre marknad för tjänster, utan att skilja mellan allmännyttiga tjänster och andra tjänster.
I betänkandet framförs vissa viktiga synpunkter, genom att man kritiserar arbetsförhållandena inom vissa områden, låga löner, låg utbildningsnivå, diskriminering, framför allt mot kvinnor, och trycket på de allmännyttiga tjänsterna på grund av budgetnedskärningar inom den sociala sektorn. Men man erbjuder inga sammanhängande förslag om hur man skall kunna lösa dessa problem. Inställningen i betänkandet skiftar hela tiden och man anger inte klart hur man skall kunna garantera nya arbetstillfällen och arbetarnas rättigheter inom olika tjänsteområden. Inte heller tar föredraganden kraftfullt ställning till försvar för allmännyttiga tjänster av god kvalitet. Jag lade därför ned min röst i slutomröstningen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag röstade för, eftersom jag välkomnar initiativet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor och Rodi Kratsas betänkande. Tjänstesektorns avgörande betydelse när det gäller att skapa nya arbetstillfällen kan lätt illustreras med statistik. Under 2000 svarade tjänstesektorn för 68,8 procent av den totala sysselsättningen i EU, medan siffran 1991 var så låg som 62,7 procent. Dessa siffror blir desto mer övertygande om man jämför med Förenta staterna, där tjänstesektorn svarar för 80 procent av den ekonomiska verksamheten och 80 procent av arbetsstyrkan.
Tjänstesektorn fungerar som en katalysator för framtida tillväxt, och de möjligheter som den erbjuder bör utnyttjas fullt ut.
Jag håller därför med föredraganden när hon uppmanar kommissionen att offentliggöra en vitbok om genomförandet av en effektiv och genuin inre tjänstemarknad så snart som möjligt, där tyngdpunkten läggs på offentliga och privata investeringar i forskning och utveckling och som visar ett betydande engagemang för de små och medelstora företagen som en drivande kraft.
Jag välkomnar framför allt idén att de viktigaste investeringarna i dag är investeringar i människor, i kvinnor och män, eftersom utbildning – vid sidan om spridningen av ny teknik – är de viktigaste komponenterna i en effektiv politik för förnyelse inom tjänstesektorn och för det viktiga målet att skapa nya jobb. 

Pérez Álvarez (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi röstade mot Claude Moraes betänkande om invandring, integration och sysselsättning, trots att det är ett utmärkt arbete. Detta beror på den hårdnackade inställningen från den socialistiska parlamentsgruppens sida som jag tror är mindre intresserad av invandrarnas levnads- och arbetsvillkor än av att ta politiska poäng och utnyttja invandrarna i partipolitiskt syfte.
När det gällde innehållet i meddelandet “invandring, integration och sysselsättning” ansåg det behöriga utskottet, sysselsättning och sociala frågor, inte att tidpunkten var inne att behandla den eventuella rättigheten att rösta i lokala eller europeiska val som en nyckelfråga, trots att detta regleras i fördraget. Dessutom regleras frågan i de olika medlemsstaterna, i Spanien i artikel 13.2 i konstitutionen och i den princip om ömsesidighet som anges i vänskaps- och samarbetsavtalen med Chile, Venezuela, Argentina och Uruguay.
Den automatiska legalisering som föreslås av Europeiska enade vänstern i dess ändringsförslag 13 för alla dem som saknar uppehållstillstånd är också oacceptabel. Detta, herr talman, skulle vara detsamma som att uppmana till olaglig invandring och inom en kort tidsperiod skapa en situation i de mottagande staterna som är exakt likadan som den som invandrarna som kommer till Europa försöker fly från.
Om vi ändå kunde ta emot alla som vill komma hit. Eftersom det inte är möjligt måste vi ta emot så många som möjligt i den anda som anges i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna: “Människans värdighet är okränkbar. Den skall respekteras och skyddas”.
Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna skulle gärna ha röstat för Claude Moraes betänkande, för vi är oroliga över invandrarnas arbets- och levnadsförhållanden i Europeiska unionen: deras löner, deras arbetarskydd, deras jobb. Vi vill att de och deras familjer och barn skall integreras, vi är oroliga över situationen för invandrarkvinnorna, vi är för interkulturell samexistens i samhällen, städer och på arbetsplatser. Det är en skam att den hårdnackade inställningen från vissa ledamöter inom Europaparlamentets socialistgrupp och önskan att ta partipolitiska poäng har förhindrat detta utmärkta betänkande från Claude Moraes från att få de röster det förtjänar. 
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries och Theorin (PSE ),
   .– Vi har röstat ja till detta betänkande, eftersom det är bra till sitt innehåll. Vi accepterar emellertid inte innehållet i ett av ändringsförslagen i betänkandet. Ändringsförslaget uppmanar medlemsstaterna att automatiskt legalisera situationen för invandrare som arbetar utan uppehållstillstånd. Vi betraktar det som en direkt uppmaning till människor utanför EU att försöka invandra olagligt till EU, och vi ser också de risker för social dumpning som en sådan situation skulle innebära. 
Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman och Stenmarck (PPE-DE ),
   .– Vi anser att EU skall ha en gemensam asyl- och immigrationspolitik. Vi beklagar att betänkandet inte gör någon distinktion mellan vilka områden av invandrares integration som tillhör europeisk respektive nationell nivå.
Vi anser vidare att begreppet samhällsmedborgarskap inte tillför något av värde utan snarare bidrar till begreppsförvirring. Det är oacceptabelt när begreppet ges den betydelse som det får i betänkandet, eftersom det innebär att enskilda länders rätt att själva bestämma sina vallagar inte respekteras. Varje land har rätt att själv avgöra vilka tredjelandsmedborgare som får delta i respektive lands val, oavsett om det är lokala val eller Europaval. 
Berthu (NI ),
   .– Jag röstade mot Claude Moraes betänkande, som upprepar de orealistiska riktlinjer som finns i kommissionens meddelande om invandring, integration och sysselsättning.
Hela detta dokument är vinklat till förmån för en ökad invandring – en källa till kulturell och social berikning – som skulle kunna bidra till entreprenörsandan, mångfald och förnyelse, och få en positiv effekt för sysselsättning och tillväxt (sidan 10).
Om nu allt går så bra, undrar vi varför föredraganden, liksom kommissionen, oroas över “andra och tredje generationens invandrare som fortfarande drabbas av socialt, ekonomiskt eller politiskt utanförskap” (punkt E), och varför det är nödvändigt att ta till så många frivilliga integrationsåtgärder (av vilka de flesta bara kommer att öka antalet invandrare).
Sanningen är att den nivå på invandringen som vi accepterar inte motsvarar behoven i vår ekonomi och våra samhällens mottagningskapacitet. Att integrera invandrare medför enorma kostnader – vilket ingen talar om för medborgarna, framför allt inte kommissionen i sina meddelanden. Under alla omständigheter är ingen redo att ta på sig de kostnaderna, och detta är så uttalat att invandringen är på väg att bli en total katastrof, för oss och för ursprungsländerna, som resultat av lögner och bristande medvetenhet. 
Lulling (PPE-DE ),
   .– I det här betänkandet finns det ett antal bra förslag om hur man kan lösa viktiga problem för medlemsstaterna och för de medborgare från tredjeland som vill bo och arbeta i Europa.
Men förslaget till resolution innehåller överdrifter och felaktigheter.
Jag anser att lagliga invandrare kan göra en viktig insats på arbetsmarknaden, men arbetsmarknaden i medlemsstaterna, som har ansvaret för att besluta om arbetskraftsinvandringen av medborgare från tredjeland, måste tas med i beräkningen.
När vi gav medborgare från medlemsstaterna rätt att rösta i lokala val och val till Europaparlamentet i början på 1990-talet, under förutsättning att de var fast bosatta i det land det gällde, så grundades den principen på ömsesidighet: en portugisisk person kan rösta i Luxemburg och jag kan rösta i Luxemburg på samma villkor.
Att begära exakt samma behandling för medborgare i tredjeland innebär helt enkelt att man struntar i denna ömsesidighet. Varför skulle någon från Algeriet få rätt att rösta här, när jag inte kan rösta i Algeriet på samma villkor?
Subsidiariteten måste få gälla. Att skuldbelägga de medlemsstater som inte ger invandrare från dessa länder sådana rättigheter är att gå för långt. Indirekt behandlas de som rasistiska. 
Manders (ELDR ),
   .– Delegationen från VVD, som anser att europeiska åtgärder på området för invandring och sysselsättning är viktiga, kommer att rösta för Claude Moraes betänkande. Vi kommer emellertid inte att rösta för alla de ändringsförslag som har lagts fram, av vilka några kränker subsidiaritetsprincipen. Ett exempel på det är att EU lägger sig i reglerna för lokalval.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Låt oss inte göra oss några illusioner: tillsammans med en ny, aktiv inställning i familjepolitiken är administrationen av migrationsflödena ett sätt att reagera på problemet med en åldrande befolkning och en krympande europeisk arbetsstryka. Som kommissionen konstaterade är hanteringen av migrationsflödena av avgörande betydelse om vi skall kunna undvika en minskning i den ekonomiska tillväxten och en försämrad livskvalitet. Det är därför värdefullt att kommissionen kunnat peka ut de områden där en samordnad europeisk insats kan bli till nytta, utan att försumma olika nationella realiteter och temperament – integration på arbetsmarknaden, erkännande av invandrarnas kvalifikationer, språkliga och utbildningsmässiga bakgrund, bostäder och stadsplanefrågor, hälsa och social service samt social och kulturell integration.
Jag välkomnar också begreppet “samhällsmedborgarskap” som gör det möjligt för invandrarna att komma i åtnjutande av en status som ger dem en känsla av tillhörighet. Integration är en avgörande faktor i samband med den sociala sammanhållning som är beroende av faktorer som utbildning, språk och samhällsdeltagande.
Slutligen välkomnar jag påståendet att “migration inte enbart kan ses som en ekonomisk potential “, vilket tyder på en politik som präglas av en djupgående humanism som också harmoniserar med sociala realiteter. Det är detta som Portugals folkparti (CDS/PP) förespråkar: “kontroll vid inresa, generositet och humana värderingar i samband med mottagande och integration”.
Patakis (GUE/NGL ),
   .– De texter som diskuteras gäller det fåtal invandrare som lyckas ta sig förbi kontrollerna i form av gränsvakter och elektroniska register med nya biometriska data. Inte de invandrare som kommer med europeiska charterflyg så att de kan ställa sig i kö för att bli “lagliga” invandrare.
Även för dessa invandrare är villkoren för att få ett uppehållstillstånd, åtminstone i Grekland, hopplösa. Med andra ord, människor som har varit i Grekland i 10, 20 eller 30 år kommer fortfarande att vara olagliga. Den härskande klassen vill att de skall vara olagliga så att de kan hålla dem som fysisk och psykisk gisslan.
I texterna erkänns cyniskt att invandrare är användbara som ett sätt att hantera de demografiska problemen inom EU, att uppfylla behovet av i första hand outbildad arbetskraft och att nå Lissabonmålen. Resolutionen varnar för att “migration under kontrollerade former får innebära att man förbigår de reformer av arbetsmarknad … som behövs inom EU för att flera skall kunna anställas … och anpassningen till förändringar inom näringslivet skall gå lättare”.
Målet är att överexploatera invandrarna, så att flexibla former av sysselsättning och nedpressade lönekostnader till förmån för de stora monopolen lättare kan bli en del av EU:s arbetsmarknad och de repressiva åtgärderna lättare kan accepteras av allmänheten, med ursäkten att man bekämpar den olagliga invandringen.
Av dessa anledningar kunde Greklands kommunistparti inte stödja resolutionen. 
Queiró (UEN ),
   .– I detta betänkande behandlas de känsliga frågorna invandring, integration och sysselsättning. Viktiga frågor tas upp i texten, som till exempel migrationsströmmar, förbättrad integration av invandrare och behovet av samarbete med ursprungsländer. Dessa frågor är centrala för arbetsmarknaderna och för den ekonomiska tillväxten i alla medlemsstater.
Detta betänkande skulle kunna ha fått vår röst, men Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster har lagt fram ett stort antal ändringsförslag som inte tillför särskilt mycket till betänkandets innehåll. Därmed har betänkandet blivit vänsterbetonat, och det är ingen kompromiss som skulle kunna vara godtagbar för hela parlamentet. Jag röstade därför mot betänkandet. 
Roure (PSE ),
   .– Integration av invandrare, vare sig de är ekonomiska invandrare eller flyktingar som söker asyl, utgör en stor utmaning för våra samhällen. Framgången med vår invandringspolitik kommer förvisso att bero på hur framgångsrikt vi genomför vår integrationspolitik. Våra samhällen och de grupper av etniska minoriteter som de tar emot måste ingå ett avtal om värden som alla skall följa. Detta är en fråga som berör oss alla.
Vi måste välkomna invandrarna och respektera mångfalden i deras kulturer, religioner och traditioner. Samtidigt måste invandrarna acceptera våra traditionella värden, vilka stakas ut i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna: respekt för demokrati, frihet, mänskliga rättigheter, jämställdhet mellan kvinnor och män, och religiös frihet. Dessa värden får under inga omständigheter ifrågasättas. Mottot är ”mångfald i harmoni”.
För att stärka integrationspolitiken bör begreppet samhällsmedborgarskap, ett begrepp som skulle kunna utvecklas för tredjelandsmedborgare, diskuteras. Detta skulle omfatta en uppsättning rättigheter och skyldigheter, som social, ekonomisk och politisk likabehandling, när det gäller till exempel arbetsvillkor och rätten att delta i lokala och europeiska val. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman och Stenmarck (PPE-DE ),
   .– Den moderata delegationen anser attett EU utan inre gränser kräver en effektiv och samordnad förvaltning av unionens yttre gräns, för att bl. a. bekämpa illegal invandring, människo- och narkotikahandel och annan brottslighet samt hantera migrationsströmmar. De medlemsstater som behöver ett stöd för gränsövervakning skall kunna få detta efter framställan från medlemsstatens ansvariga myndighet. De nationella myndigheterna skall behålla ansvaret för medlemsstatens gränsförvaltning och -bevakning i EU.
Av ovanstående skäl har vi valt att lägga ned våra röster. I övrigt stöder vi betänkandets innehåll. 
Berthu (NI ),
   .– Pirkerbetänkandet handlar om kommissionens meddelande om olaglig invandring, vilket med rätta syftar till att kombinera flera dokument om ett antal olika frågor, bland annat bekämpning av olaglig invandring, människosmuggling och människohandel, kontroll av yttre gränser och återvändande av personer som vistas olagligt i EU. Det var verkligen hög tid att det kom.
Många av de förslag som har lagts fram i detta avseende bör antas. Särskilt viktigt är förslaget om att inrätta informationssystemet för viseringshandlingar (VIS), som syftar till att bekämpa bedrägerier, särskilt genom användning av biometriska element för identifieringsändamål. Även detta system skulle ha inrättats för länge sedan. Sådan information bör utsträckas för att göra det möjligt att förvissa sig om att personer som besöker ett land verkligen har rest därifrån när deras visum har gått ut.
Betänkandet innehåller även utmärkta åtgärder som syftar till att inleda samarbete för att stödja länder vars gränser är mest utsatta.
Betänkandet påverkas dock negativt av kommissionens ovilja mot att införa ett integrerat system för kontroll av de yttre gränserna, för vilket förslaget till konstitution (artikel III-166) kan utgöra en rättslig grund. Även om medlemsstaterna är skyldiga att bistå varandra, bör det upprepas att varje medlemsstat måste behålla kontrollen av sina egna gränser. 
Claeys, Philip (NI ),
   .– Även om betänkandet innehåller positiva och nödvändiga faktorer, kommer det till korta på en rad grundläggande områden. Till exempel sägs det ingenting om att det är nödvändigt att medlemsstaterna vidtar åtgärder för att aktivt spåra upp olagliga invandrare. Följden av den toleranta och naturaliseringsvänliga hållning (vare sig naturaliseringarna är kollektiva eller inte) som finns i flera medlemsstater blir att fler utlänningar lockas till att vistas olagligt i de medlemsstaterna. Visserligen är det mycket bra att sprida information i ursprungsländerna för att avskräcka potentiella olagliga invandrare, men om en medlemsstats politik förblir släpphänt (om medlemsstaten till exempel tolererar att olagliga invandrare ockuperar kyrkor för att dra till sig uppmärksamhet från media) är det slöseri med tid och ansträngningar. De flesta olagliga invandrare är inte ”offer för människohandel”; de har kommit till Europa av egen fri vilja, i vetskap om att de kan åtnjuta viss social trygghet och andra förmåner – trots att de vistas olagligt där. Detta betyder att de inte är de ”personer som befinner sig i fara” som de beskrivs som, och det är också bedrägligt att tro att öppnande av gränserna för ny, laglig invandring för ett begränsat antal sektorer på arbetsmarknaden kommer att avhålla olagliga invandrare. Den lockelse som skapas på så vis kommer alltid att vara större än väntat, och i slutändan kommer vi följaktligen att ha lika många olagliga invandrare att ta hand om. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Detta betänkande innehåller stora motsägelser; några aspekter är positiva, men många är mycket negativa. I betänkandet sägs det till exempel att offer för människohandel inte får behandlas som brottslingar, och detta måste välkomnas. Ändå stöds rådets beslut att medlemsstaterna skall meddela sina kvoter för laglig invandring, vilka skulle kunna användas för att inta en gemensam ståndpunkt vid förhandlingen om ett återvändandeavtal på EU-nivå.
I betänkandet förkastas förslaget om att upprätta ett kontor för gränskontroll, men det ges upprepat stöd för att upprätta en europeisk gränsbevakningsstyrka, som skall bestå av specialenheter och finansieras av EU. Det påpekas dock att en sådan gränsbevakningsstyrka, vid behov och på begäran av medlemsstaterna, tillfälligt skulle kunna bistå de nationella myndigheterna när det gäller säkrandet av vissa riskfyllda avsnitt av de yttre gränserna. Vi motsätter oss inrättandet av en europeisk gränsbevakningsstyrka med medlemsstaternas befogenheter. Vi förordar i stället nationell politik och lämpligt samarbete mellan medlemsstaterna.
Tyvärr antogs inte några av de förslag som lade fram. Det är särskilt beklagligt att förslaget om att förkasta alla system för invandringskvoter för att uppfylla EU-företags behov, vilket skulle vara detsamma som att utarma tredjeländers produktiva styrka, inte antogs. Detta förklarar varför vi har röstat som vi har gjort. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag röstade för detta betänkande eftersom jag anser att organiserad brottslighet, olaglig invandring, människosmuggling och människohandel utgör ett ständigt hot mot EU:s inre säkerhet och att det därför krävs förstärkt säkerhet vid de yttre gränserna.
Även om detta i grund och botten är nationell fråga, som bör förbli en nationell befogenhet, finns det ett brådskande behov av enhetligt höga säkerhetsstandarder vid EU:s alla yttre gränser. Detta skulle medföra delat ansvar för uppgiften att säkra riskfyllda avsnitt av de yttre gränserna och att generellt förbättra effektiviteten i åtgärderna genom gemensamt agerande.
Vissa uppgifter bör utföras på EU-nivå för att stödja, komplettera och samordna de nationella myndigheternas arbete.
Jag instämmer med föredraganden när det gäller operativt samarbete och utbyte av information om olaglig invandring. Jag välkomnar även kommissionens förslag om inrättande av en europeisk gränsbevakningsstyrka, som skall bestå av specialenheter och finansieras av gemenskapen, som vid behov och på begäran av medlemsstaterna, tillfälligt skulle kunna bistå de nationella myndigheterna när det gäller säkrandet av vissa riskfyllda avsnitt av de yttre gränserna, dock utan att ta över några befogenheter från medlemsstaterna. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Jag har röstat emot punkt fyra, vilken antogs med 277 röster mot 129 och 47 nedlagda röster.
Punkten stöder inrättandet av en europeisk gränsbevakningsstyrka bestående av olika specialenheter, vilken skall finansieras av gemenskapen. Den skall vid behov och på begäran av medlemsstaterna tillfälligt bistå de nationella myndigheterna när det gäller att säkra vissa riskfyllda avsnitt av de yttre gränserna, dock utan att ta över några befogenheter från medlemsstaterna.
Jag anser inte att EU skall inrätta ytterligare en militär myndighet, utan att detta även framöver skall ligga på respektive medlemsstats ansvar. Bättre samordning mellan medlemsstaterna samt ökat ansvarstagande från respektive lands regering sida kan vara en bättre metod. 
Stirbois (NI ),
   .– Efter att varit både döva och stumma i åratal – och detta har inte berott på att de inte har fått varningar – har parlamentet och kommissionen nu äntligen vaknat upp. Det förefaller som om Schengenavtalen, vilka minskar de inre gränskontrollerna inom EU, i några fall har fått motsatt effekt: ökad olaglig invandring, olaglig arbetskraft, brott och alla former av människohandel.
Det enda problemet är att våra ledare, i stället för att ta itu med grundorsaken till dessa problem, nämligen de skandalösa Schengenavtalen, försöker rätta till följderna av dem!
I detta betänkande föreslås en magisk lösning, nämligen en gemensam politik för invandring, visum och gränskontroller, särskilt att inrätta en ”europeisk gränsbevakningsstyrka”, och därigenom minska medlemsstaternas suveränitet över sina egna territorier.
För att bekämpa den olagliga invandringen föreslås det i betänkandet att en ”aktiv politik för laglig invandring” skall föras. Vilket hyckleri! Man kan få uppfattningen att detta innebär att om det finns för många olagliga invandrare, så ser vi till att de blir lagliga. Den franska regeringen är sannerligen skicklig på detta slags knep.
Hela texten är i sanning fullständigt meningslös, eftersom, och detta får vi inte glömma, tonen för åtgärder mot olaglig invandring anslogs vid Europeiska rådets möte i Sevilla i juni 2002. I själva verket fattades beslut, i synnerhet efter franska påtryckningar från president Chirac, om att inte vidta några tvingande åtgärder mot de olagliga invandrarnas ursprungsländer. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Syftet med detta direktiv är att undanröja hinder och ovisshet vid utstationering avarbetstagare i samband med tillhandahållandeav tjänster, genom att förbättra rättssäkerheten och göra det möjligt att fastslåvilka arbetsvillkor som gäller för arbetstagare som tillfälligt arbetar i en annan medlemsstat än den där anställningen är rättsligt reglerad.
Även om genomförandet av direktivet har varit tillfredsställande anser kommissionen att några medlemsstater ännu inte har genomfört direktivet fullt ut och några företag hävdar att det fortfarande uppstår svårigheter med tillämpningen av direktivet. Följaktligen utsätts arbetstagare fortfarande för diskriminering.
Kommissionen har inrättat en arbetsgrupp med experter, som består av tjänstemän från medlemsstaterna, i syfte att finna lösningar på de problem som har uppstått. Det är nu nödvändigt att lägga fram förslag för att införa metoder för att kontrollera att lagbestämmelserna iakttas, tillsammans med övervakningssystem och åtgärder för att bekämpa korruption i medlemsstaterna.
Det är nödvändigt att upprätta ett offentligt EU-register på företagsnivå, som innehåller information om företag som har bötfällts eller har belagts med andra ekonomiska skadestånd inom ramen för detta direktiv. Principen om ömsesidigt erkännande måste också tillämpas för de ekonomiska sanktioner som finns för att göra det lättare att verkställa dessa över de nationella gränserna.
Vi stöder dessa ändringsförslag och vi är ytterst besvikna över att de inte antogs. Av detta skäl har vi lagt ned våra röster i den slutliga omröstningen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Rörligheten för arbetstagare har, särskilt i vissa medlemsstater, lett till diskriminering och det förekommer ofta missförhållanden. Vi måste vara ständigt vaksamma på frågor som minimilön, betald semester, underleverantörsavtal och socialt skydd för arbetstagare inom EU:s territorium.
Inom denna ram inriktas Glasebetänkandet på att se över genomförandet av direktivet om utstationering av arbetstagare till andra EU-medlemsstater inom ramen för tillhandahållandet av tjänster. Eftersom det inte var så länge sedan som direktivet började genomföras är det omöjligt att göra en övergripande och detaljerad bedömning av läget i det här skedet, såväl ur kvantitativ som ur kvalitativ synvinkel.
Jag välkomnar också att kommissionen har inrättat en arbetsgrupp med experter som har till uppgift att finna lösningar på några av de svårigheter som har uppstått hittills, särskilt när det gäller information och kontroller av att nationella genomförandebestämmelser iakttas när det gäller införlivande och genomförande av sanktioner.
Liksom föredraganden är jag positivt inställd till fortsatt övervakning och jag begär att särskilda förslag skall läggas fram om detta för att effektivt bekämpa problemet med olaglig arbetskraft och andra överträdelser. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Hedgefonder och derivat är bra exempel på att finansmarknaderna har blivit medelpunkten för dagens ekonomi, och att de finansiella flödena är viktigare än den verkliga ekonomin. Huvudsyftet med hedgefonder och derivat är finansspekulationer och, i stället för att begränsa riskerna, vilket egentligen är syftet med dem, ökar de i själva verket riskerna för det finansiella systemet på grund av att de höga finansvolymerna (det uppskattas att endast hedgefonder sammanlagt uppgår till cirka 500 miljarder US-dollar!), vilket i sin tur ökar volatiliteten på kapitalmarknaderna. Hedgefonderna bidrog till den kris som drabbade Europas finanssystem 1992 och de bidrog också till Asienkrisen 1997-1998. Undersökningar som nyligen har genomförts av IMF visar den effekt som finanskriser har på minskningar av världsproduktionen. Många av dessa fonder är placerade i skatteparadis, vilket dessutom kan leda till penningtvätt.
Detta betänkande, som vi måste förkasta, bygger på främjande av handlingsplanen för finansiella tjänster, och syftar till att stimulera och stödja dessa instrument. I betänkandet omnämns hedgefonder som ”sophisticated alternative investment vehicles” (SAIV). Hedgefonderna skall stödjas genom att överdriven reglering minskas, och därigenom ökas avregleringen av den rättsliga ramen för dessa fonder. Det som verkligen behövs är raka motsatsen, nämligen skatt på kapitalrörelser, vilket inte bara skulle generera inkomster för annan verksamhet, utan även skulle bidra till att bekämpa rent spekulativa rörelser och till effektivare kontroll av dessa instrument. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag kan förstå föredragandens synpunkt om fördelen med att det finns, om än i ganska begränsad form, ett reglerat system för ”hedgefonder” – ett begrepp som täcker ett brett urval av finansiella produkter som kallas ”sophisticated alternative investment vehicles” (SAIV). De fonder som skall regleras av detta system skulle således avgränsas, eftersom de måste uppfylla dessa särskilda bestämmelser.
Marknaden för hedgefonder är i själva verket uppsplittrad på grund av skillnader i regelsystem, bristen på enhetliga plattformar och diskriminerande skattesystem. Som föredraganden förklarar har skattesystemen och avsaknaden av en gemensamt reglerad marknad en avskräckande inverkan och många medlemsstater tillämpar skattemässiga sanktioner på personer som investerar i utlandsbaserade hedgefonder. Det måste sägas att institutionella och privata investerare visar ett växande intresse, men att de saknar lämpliga fonder i EU-länderna. Flera medlemsstater har nu också för avsikt att införa långtgående ändringar av lagstiftningen för hedgefonder.
Jag röstade för betänkandet eftersom jag anser att hedgefonder och derivat bidrar till finansmarknadernas effektivitet och jämvikt, och att det kan vara lämpligt att inrätta ett enkelt regelsystem på en fri global marknad med nästan harmoniserade grundregler ...

Queiró (UEN ),
   .– Jag röstade för resolutionsförslaget om humanitärt bistånd till Iran efter jordbävningen i Bam för en kort tid sedan. Europaparlamentet har bekräftat att snabbt och effektivt bistånd är viktigt för offren för denna humanitära katastrof. Det skall noteras att Portugal var ett av de första länderna som sände sök- och räddningsgrupper till området, vilka har gjort ett beundransvärt arbete där.
Ett annat skäl till att jag röstade för förslaget är att jag instämmer i att vi bör välja det humanitära alternativet trots de rådande politiska förhållandena i Iran, där folket förvägras demokratiska friheter och internationella experter hindras från att kontrollera militära kärnenergiprogram.
Trots detta sänder Europaparlamentet ett tydligt budskap: de iranska myndigheterna måste besvara denna gest av välvilja, som inte är förknippad med några villkor, genom att återupprätta minimala villkor för den iranska statens demokratiska fungerande, och genom att tillåta att de nödvändiga internationella inspektionerna av dess kärnenergiprogram genomförs. 
Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   .– Parlamentsledamöterna från Greklands kommunistparti har röstat mot resolutionen, naturligtvis inte för att vi motsätter oss bistånd till Iran, utan på grund av att biståndet på ett oförställt och simpelt sätt förenas med politiskt tvång i texten.
Ingenting är heligt för EU:s imperialister; de har inget medlidande inför mänskligt lidande och olycka. Även om vi är mycket medvetna om detta, kan vi inte bli annat än arga när vi läser texter som dagens, särskilt när den har undertecknats av alla de politiska grupperna.
Som motprestation för de 2,3 miljoner euro som EU ger (småslantar jämfört med de 31,3 miljoner US-dollar som behövs för de första tre månaderna), begär EU allt från Iran: genomförande av tilläggsprotokollet till icke-spridningsavtalet, dialog om respekt för de mänskliga rättigheterna, snabbare reformer och så vidare. Illusionen om EU:s mänskliga sida syns allra tydligast i punkt 13 i resolutionen, i vilken det förklaras att ”den solidaritet som det internationella samfundet visat också är ett uttryck för stöd till dem i Iran som vill göra landet ännu mer demokratiskt”. I resolutionen försummar parlamentet inte heller att basunera ut den amerikanska presidentens ”generositet”.
Vi är de sista att stödja den iranska regimen. Solidaritet bör emellertid ges den inriktning som Irans folk vill och inte den inriktning som imperialisterna vill.
Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman! Häromkvällen när jag vankade runt hemma i mörkret bröt jag tyvärr lilltån på vänster fot, och efter det kunde jag för mitt liv inte tänka ut någon röstförklaring. Jag är djupt bekymrad över detta. Kan mina fötter avlägga röstförklaringen i mitt ställe? 
Talmannen.
   – Jag tror att vi lämnar saken därhän och önskar er ett snabbt tillfrisknande. Det är alltså er lilltå som bär skulden till att vi inte får höra er ljuva stämma.
Röstförklaringarna är avslutade.

(2)

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om ett betänkande (A5-0478/2003) av Mercedes Echerer för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om en gemenskapsram för upphovsrättsorganisationer (2002/2274(INI)). 
Echerer (Verts/ALE ),
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Europeiska unionen har redan antagit flera direktiv på upphovsrättsområdet. Det var bra, rätt och viktigt. Enligt min åsikt har harmoniseringen i det här fallet inte lett till att ytterligare nödvändiga reformer har genomförts, eftersom såväl digitaliseringen som utvidgningen är utmaningar som vi måste ta itu med inom ramen för denna politik. Så långt är allt gott och väl.
Upphovsrätten grundar sig på minst tre pelare, men även på genomförande och skydd av rättigheter. Upphovsrätten måste åtföljas av dessa två områden. Men på så vis kan vi varken ta igen det försummade eller rätta till fel. Vi måste fortfarande vänta på direktivet om dess genomförande. Den frågan diskuteras mycket aktivt i parlamentet för närvarande, och har också diskuterats vid ett trepartsmöte.
Hittills har kommissionen inte visat några tydliga avsikter att vidta några åtgärder när det gäller sådant upphovsrättsskydd. Vi fick ett löfte för knappt två år sedan. Vi väntade länge på att detta löfte skulle infrias. Parlamentet beslutade att skrida till handling och inte vänta på att kommissionen skulle hålla detta löfte. Under tiden fick vi veta att ett meddelande tydligen kommer att läggas fram inför parlamentet under de närmaste veckorna. Vi tackar på förhand. Under julledigheten läste jag i den tyska pressen att kommissionen till och med planerar att utarbeta ett direktiv på detta område. Det är bra. Det tar lång tid, men då kanske det blir ett bra direktiv.
Jag vill först och främst tacka mina kolleger från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, som har stött mitt initiativ ända från början. Vi har diskuterat det ingående under en mycket lång tid, och nu vill jag tacka alla skuggföredragande och föredragande för de två yttrandena. De har inte bara varit till stor hjälp; de har också i hög grad berikat hela arbetet. Som jag sade var det en lång process. Vi har diskuterat med de mest skilda nätverk. Vi har varit öppna för de behov, problem, frågor och förslag som alla berörda har kommit med och har diskuterat dem ingående. Alla berörda innebär också företrädare för den inre marknaden, för konkurrensområdet och informationssamhället, eftersom upphovsrätt är ett grundläggande instrument för skaparna och rättsinnehavarna – detta stod utom tvivel från början.
Jag kommer helt kort att sammanfatta de viktigaste punkterna i betänkandet. Som jag sade i början ansåg utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden att det finns ett behov av lämpliga åtgärder, inte bara på grund av utvidgningen, utan faktiskt också för att skapa en inre marknad för upphovsrättsskyddade produkter och närstående rättigheter. Vi var också överens om att det var viktigt att upphovsrättsprinciperna respekterades under detta arbete. Jag vill bara nämna tre grundläggande faktorer; lämpligt och rättvist deltagande i värdekedjan, lämplig ersättning för varje användning i överensstämmelse med gällande lag och sist, men inte minst, territorialitetsprincipen för upphovsrätt. Vi uppmanar Generaldirektoratet för konkurrens att fortsätta att ta itu med den vertikala mediekoncentrationen och medieproduktionen och att göra detta med förnyad energi, precis som det gjorde i början av innevarande mandatperiod.
Vi begär också att Generaldirektoratet för konkurrens skall befatta sig med distributionsnäten, i synnerhet inom media, och att direktoratet tar itu med den dominerande ställning som enskilda industrigrenar på detta område har och att det undersöker fall av missbruk, men inte kastar ut barnet med badvattnet.
För övrigt är förvaltningen av digitala rättigheter – vi känner alla till förkortningen DRMS (Digital Right Management System) – ett mycket bra och viktigt steg i rätt riktning. Vi kommer att göra bättre bruk av DRM-systemen, men för att vi skall lyckas med det krävs det driftskompatibilitet. Och vi måste vara medvetna om att DRM-systemen naturligtvis inte är svaret på alla problem.
När det gäller upphovsrättsorganisationerna begär vi jämförbara och enhetliga stadgar och tillvägagångssätt. Vi vill att det skall föreskrivas i stadgarna att deras funktion skall vara att förvalta andras egendom, om detta inte redan finns med. Vi föreslår också att deras verksamhet skall legitimeras av demokratiska strukturer och framför allt genom ett rättvist och balanserat förhållande mellan grupper av rättsinnehavare som är verksamma inom en upphovsrättsorganisation. Vi har också funnit, i det fall det finns kontrollmekanismer för upphovsrättsorganisationerna., att dessa inte alltid är förenliga över gränserna, och en del av dem är inte särskilt effektiva. Det finns exempel på båda ytterligheterna, både positiva och negativa. Vi begär därför att det införs oberoende, effektiva, jämna, öppna och sakkunnigt utförda kontrollmekanismer i alla medlemsstater, som samtidigt tar hänsyn till de rättsliga, sociala, ekonomiska och kulturella aspekterna, större insyn, naturligtvis inte bara för att främja konkurrensen, utan även för att alla rättsinnehavare, alla användare och alla konsumenter skall kunna dra nytta av detta, och att såväl upphovsrättsorganisationerna som användarna skall vara skyldiga att tillhandahålla information.
Vi vill ha enhetliga kodningsstandarder för att bättre kontrollera cirkulationen av verk och det är nödvändigt att trygga driftskompatibilitet även på detta område. Upphovsrättsorganisationerna hade själva många förslag till förbättringar, och många av förslagen var mycket bra. Jag kommer att be kommissionen att beakta dessa råd, dessa förslag till förbättringar, i de diskussioner som den för nu när den utarbetar ett direktiv. Principen eller principerna om upphovsrätt måste dock alltid skyddas.
Sist, men inte minst, vill jag säga att det är viktigt för oss alla att se till att användarna lättare får tillgång till verken, för kommersiellt bruk och för konsumenter, men att den upphovsrättsliga principen alltid måste skyddas. Detta är ett undersökande betänkande från Europaparlamentet, och om det antas vid dagens omröstning med lika stor entusiasm och lika stort stöd som i utskottet, anser jag att parlamentet kommer att ha ett att ha ett grunddokument som både det nuvarande och kommande parlamentet kan bygga vidare på. Ett uppriktigt tack ännu en gång till alla som har bidragit till arbetet. Det återstår bara för mig att tala om för er att jag under omröstningen kommer att lägga fram ett muntligt ändringsförslag, som endast berör språkversionerna. Eftersom inga ändringsförslag har lagts fram kan jag för övrigt bara förmoda att betänkandet kommer att antas med överväldigande majoritet i eftermiddag.
Bolkestein,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att tacka parlamentet och i synnerhet föredraganden Raina A. Mercedes Echerer för att hon har tagit initiativ till att behandla denna viktiga fråga.
Förslaget till förordning som överlämnades till parlamentet i dag ligger verkligen rätt i tiden och tar upp en nyckelfråga inom området upphovsrätt och närstående rättigheter. Förvaltningen av rättigheter handlar om hur upphovsrätt och närstående rättigheter administreras, med andra ord hur de marknadsförs. Förvaltningen av kollektiva rättigheter sköts i allmänhet av upphovsrättsliga organisationer, som är en slags förvaltare och vanligtvis intar en särställning på sina respektive marknader.
Även om gemenskapens lagstiftning i stort sett har medfört att upphovsrätt och närstående rättigheter har harmoniserats och ett direktivförslag om stärkta rättigheter för intellektuell egendom just nu behandlas inom ramen för medbeslutandeförfarandet, så har förvaltningen av rättigheter tagits upp i mycket liten utsträckning i gemenskapens lagstiftning. Det ekonomiska bidraget till gemenskapens bruttonationalprodukt från varor och tjänster med upphovsrätt är mycket stort. Enligt en studie som nyligen publicerades står sådana varor och tjänster för mer än fem procent av den europeiska BNP. Den inre marknaden kan därför inte bli fullständig förrän vi tar itu med förvaltningen av upphovsrätt och närstående rättigheter. Det är nödvändigt för investeringar, kreativitet, tillgång till kultur, kulturell mångfald, sysselsättning och tillväxt.
När det gäller förvaltningen av kollektiva rättigheter är förslaget till förordning balanserat och speglar alla de frågor och olika intressen som är inblandade. Jag gratulerar Raina A. Mercedes Echerer till det. Detta bevisas av det enhälliga stöd som hennes förslag fick i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
I förordningen understryks att skyddet för och den kollektiva förvaltningen av intellektuell egendom är viktiga faktorer för att stimulera kulturell mångfald och kreativitet, men samtidigt erkänns betydelsen av upphovsrättsliga förvaltningsorganisationer som en länk mellan upphovsrättsinnehavarna och användarna och därför uttrycks önskemål om att dessa föreningar blir effektivare och öppnare. Hänsyn tas till vad som är speciellt för upphovsrätt, nämligen att den är knuten till ett område, och vidare den nya situationen för förvaltningen av rättigheter, såsom uppkomsten av förvaltning av digitala rättigheter.
I förordningen konstateras slutligen att nationella lagar om förvaltningen av kollektiva rättigheter, i de fall sådana lagar existerar, ofta skiljer sig åt mycket mellan olika medlemsstater. Kommissionen delar den inställning som framgår i förordningen. De frågor om upphovsrätt som väckts tas också upp i kommissionens kommande meddelande om förvaltningen av upphovsrätt och närstående rättigheter inom den inre marknaden. I detta meddelande tar kommissionen upp alla frågor som berör förvaltningen av rättigheter, däribland förvaltningen av kollektiva rättigheter, och drar slutsatsen att det är önskvärt med ett rättsligt instrument på gemenskapsnivå för god kontroll av upphovsrättsliga förvaltningsorganisationer.
Jag hoppas att kommissionen kommer att anta meddelandet denna månad och jag är glad över att våra båda institutioner är överens om vad som är problematiskt. Jag försäkrar er att kommissionen inom de närmaste månaderna kommer att tillhandahålla det som krävs för att följa upp denna analys och det som efterfrågas inom detta område. 
Karas (PPE-DE ),
   . – Herr talman, herr kommissionär! Jag vill först och främst mycket uppriktigt tacka Mercedes Echerer för det goda lagarbetet och den sakkunskap som kännetecknar det. Detta betänkande är det senaste skälet till varför jag inte kommer att vara den enda som blir ledsen över att ni, fru Echerer, inte kommer att ställa upp som kandidat till parlamentet igen. Utskottet för ekonomi och valutafrågor har antagit mitt yttrande enhälligt och på grund av det goda lagarbetet kan utskottet också rösta för Echererbetänkandet.
Under utarbetandet av detta yttrande för den förestående debatten, däribland med kommissionen, intresserade sig ekonomiutskottet, mig själv inberäknad, huvudsakligen för fem särskilda punkter. För det första måste monopol alltid vara undantag från konkurrenslagstiftningen och det måste finnas välgrundade skäl för dem. Vi vet att upphovssättsorganisationerna fungerar på olika sätt i medlemsstaterna och att dessa organisationer i många medlemsstater har monopol på vissa bestämda kategorier av verk. Det finns därför ett absolut behov av att se närmare på, eller se över, de territoriella monopolstrukturerna, men inte förkasta dem helt och hållet.
För det andra är det enligt vår mening viktigt att det finns öppenhet och insyn i upphovsrättsorganisationerna, bland annat separat redovisning av förvaltnings- och licenskostnader. Något måste göras åt detta.
För det tredje – och detta har att göra med föregående punkt, finns det ingen tillsyn över upphovsrättsorganisationerna i många medlemsstater. Jag välkomnar därför särskilt skäl 49 i Echererbetänkandet, i vilket det begärs effektiva och oberoende kontrollmekanismer i alla medlemsstater.
För det fjärde skulle mitt förslag om ett offentligt register som är elektroniskt tillgängligt och där alla upphovsrättsinnehavare som företräds av upphovsrättsorganisationer anges, bidra till större klarhet och förbättrad insyn och det skulle förvisso även förenkla gränsöverskridande verksamhet och öka konkurrensen.
För det femte och sista, kan inrättandet av ett enda serviceställe (one-stop-shop-system) vara ett effektivare och billigare sätt för användare och förvaltare av rättigheter i de fall där höga transaktionskostnader uppstår på grund av fragmenterade rättigheter.
Jag uppmanar kommissionen att beakta Echererbetänkandet i sina diskussioner. Jag gratulerar föredraganden hjärtligt ännu en gång och ber er att rösta för detta betänkande. 
Harbour (PPE-DE ).
   – Herr talman! I eftermiddag talar jag inte bara för mig själv, eftersom jag har samarbetat nära med föredraganden Raina A. Mercedes Echerer, utan jag talar i synnerhet för vår skuggföredragande, Janelly Fourtou, som beklagar att hon inte kan närvara för att ta del av dessa kommentarer. Jag vill på hennes vägnar börja med att tacka Raina A. Mercedes Echerer för flera saker. 
För det första vill jag tacka henne för att hon helt riktigt har gjort utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden uppmärksamma på den här frågan och sedan har tagit initiativ till att sammanställa betänkandet. Hon har skött det mycket förtjänstfullt och varit angelägen om att dela med sig av sin insikt och sina funderingar till oss och uppmuntrat oss att bidra till betänkandet. Den inställning hon hade till betänkandet speglas tydligt i kvaliteten på hennes arbete och som kommissionsledamoten sade är det ett mycket balanserat dokument. Alla aspekter presenteras mycket rättvist, men hon drar sig inte för att göra ett antal viktiga och skarpsinniga rekommendationer. Utifrån vad kommissionsledamoten sade vågar jag ha förhoppningar om att han i sitt meddelande kommer att ta med en hel del av de påpekanden som Raina A. Mercedes Echerer gjort. Detta är alltså ett betänkande som kommer just när det behövs.
Det visar också på fördelen med att låta någon med riktiga expertkunskaper och gedigen bakgrund inom ett visst yrke, – i det här fallet skådespelaryrket, spela huvudrollen, – någon som är en kreativ konstnär, som är insatt i ämnet och som kan kombinera detta med att involvera sina kolleger.
Denna fråga om balans och hänsyn till olika intressen ligger tydligt i centrum för betänkandet. I detta sammanhang är det absolut nödvändigt med en balansgång mellan upphovsmännen, – producenterna – och människorna som utnyttjar och använder verken, – jag föredrar att kalla dem kunder för det är vad de är. – Denna balansgång är i många avseenden osäker eftersom vi för närvarande befinner oss i ett så diffust övergångsskede, inte bara i fråga om digitalt innehåll och digital överföring och nya sätt att nå kunderna, utan också i fråga om nya kreativa verk som lätt kan användas i den digitala medievärlden. Jag har till exempel nyligen arbetat med saker som gjort att jag har kommit i kontakt med personer som tillverkar dataspel och interaktiva dataspel och det i mångmiljarddollarklassen. Den globala marknaden erbjuder oerhörda nya möjligheter för upphovsmän inom alla tänkbara områden, såsom illustration, musikkomposition och manusförfattande. Vi måste uppmuntra detta, men också försäkra oss om att vi stimulerar utvecklingen inom dessa områden och att upphovsmännen får sin rättmätiga ersättning.
När vi är på väg mot tredje generationens mobiltelefoni handlar faktiskt en av huvudfrågorna om dem som är upphovsmän till de elektroniska kommunikationstjänsterna – och de har påtalat följande för oss som arbetar med dessa frågor i Europaparlamentet. – De vill att vi skall hjälpa dem att upprätta ett system för immaterialrätten och se till att de kreativa verken kommer ut på marknaden, eftersom det är där upphovsmännen vill ha dem så att de kan utgöra en katalysator för de elektroniska kommunikationstjänsterna.
Detta är inte bara ett abstrakt dokument. Det är tvärtom ett grundläggande dokument om den inre marknaden. Det har en direkt koppling till det arbete vi utförde under Lissabonprocessen och till skapandet av den mest dynamiska och kunskapsbaserade ekonomin i världen, och vi använder också vår kunskap till att involvera de kreativa uppfinningarna.
En av de frågor som vi diskuterade mycket med Raina A. Mercedes Echerer, – vilket Othmar Karas också nämnde, var frågan om hur marknaden skall styras när det gäller förvaltningen av kollektiva rättigheter, – och mycket av det som kom från utskottet för ekonomi och valutafrågor och inte minst från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, media och sport fanns också med i vår slutliga omröstning.
– Nu i veckan har kommissionsledamot Frits Bolkestein varit här och lagt fram ett omfattande nytt förslag om den inre marknaden för tjänster. – Jag är glad att Raina A. Mercedes Echerer accepterade vår åsikt att de punkter i det nya förslaget som handlar om de fall då upphovsrättsliga förvaltningsorganisationer tillhandahåller tjänster direkt till sina medlemmar, måste behandlas som alla andra tillhandahållanden av tjänster och ses i ljuset av den gränsöverskridande marknaden för tjänster.
Detta är helt riktigt eftersom, som Othmar Karas också nämnde, fördelningen av rättigheter i allt större utsträckning inte längre kommer att handla om nationella monopol. Kunderna, – ett ord jag återkommer till, – vill allt oftare göra en engångsaffär. De vill kunna få tillgång till rättigheter till produkter som gör att de kan sälja digitalt inte bara inom Europeiska unionen, utan även på andra stora marknader. Denna utmaning att globalisera processen, att se bortom de traditionella gränserna är, som vi vet, något de upphovsrättsliga förvaltningsorganisationerna accepterar,– men vi måste förse dem med rätt system och uppmuntra dem att göra det.
Slutsatsen är att det krävs insyn i deras verksamhet för att möjliggöra detta, så att alla deras kunder kan se exakt vad deras tjänster omfattar.
Avslutningsvis, och jag upprepar vad Othmar Karas redan har sagt, hörde jag i veckan till min bedrövelse att Raina A. Mercedes Echerer inte kommer att medverka här i parlamentet mer. Så detta är kanske det sista tillfälle jag har att i ett plenarsammanträde öppet tala om hur mycket vi i kammaren och jag själv uppskattade att samarbeta med henne. Detta betänkande visar på det öppna och framåtsträvande tänkande som hon bidragit med i sin vilja att samarbeta med oss. När hon nu förflyttar sin aktivitet till en annan arena, eller snarare tillbaka till den arena där hon inledde sin karriär, är jag övertygad om att vi alla stämmer in i kören för att önska henne lycka till och tacka henne å det varmaste för hennes arbete, och vi kan visa henne vårt stöd genom att enhälligt rösta för betänkandet i omröstningen. 
Medina Ortega (PSE ).
   – Herr talman! Även jag vill börja med att ge mitt erkännande till Mercedes Echerer – och jag behöver inte insistera på detta, eftersom många ledamöter har gjort detsamma – men jag vill även välkomna kommissionär Frits Bolkesteins ord, med vilka han bekräftade hur viktiga upphovsrättsorganisationerna är just nu.
De immateriella rättigheterna har utvecklats till följd av de tekniska framstegen. Innan boktryckarkonsten uppfanns fanns det inga verkliga immateriella rättigheter. Nu har vi en andra teknisk revolution, ”Marconis galax”, med all den nya informationstekniken.
Allteftersom tekniken går framåt, kommer skaparna längre och längre bort från konsumenten. Min kollega Malcolm Harbour talar uttryckligen om kunder, men jag föredrar att använda ordet konsumenter, för att göra åtskillnad mellan de två grupperna av kunder: slutkonsumenten, det vill säga, den tåliga medborgaren som måste titta på TV och lyssna till radioprogram, och mellanhanden, som köper de immateriella rättigheterna och använder och förvaltar dem.
Detta har försatt oss i den situation som vi står inför, där medieformerna har mångdubblats, men alltmer saknar innehåll. Med andra ord, vi har fler och fler TV-timmar, fler och fler elektroniska timmar, fler tidningar, fler böcker och fler produktionsmedel, men de är praktiskt taget tömda på innehåll. Och detta är följden av bristande stöd till skaparna.
Skaparna skyddas inte i dagens informationssamhälle. Vi skapar skräpmedia, som utnyttjar de immateriella rättigheterna på ett fullständigt tanklöst sätt, utan någon ansvarskänsla över huvud taget och med hänsyn till detta måste skaparna skyddas.
Det är upphovsrättsorganisationernas funktion. De är inte monopol, utan instrument som finns tillgängliga för skaparna, så att de kan försvara sig själva mot den kontroll som ett fåtal mediegrupper utövar över media, vilka backas upp av mycket starka ekonomiska krafter som tjänar politiska eller ekonomiska intressen. Det enda instrument som skaparna har i dag är därför dessa upphovsrättsorganisationer, som utgörs av fackföreningar, för att bemöta arbetsgivarorganisationerna, som är enormt starka.
Jag instämmer i att upphovsrättsorganisationerna måste anpassa sig till den nya situationen, eftersom de har uppkommit på nationell nivå och vi står i begrepp att gå vidare till en gränsöverskridande nivå, och till och med till världsnivå. Men vi måste, åtminstone på EU-nivå, förstärka dessa upphovsrättsorganisationers verksamhet, så att vi kan ha det skyddet på denna nivå.
Slutligen vill jag ta upp utvidgningen. Europeiska unionen kommer att berikas med tio nya medlemsstater som har en stor kulturell tradition, men i vilka – till följd av deras politiska förflutna – de immateriella rättigheterna inte har skyddats tillräckligt tills helt nyligen.
Jag anser det vara mycket viktigt att vi under den slutliga utvidgningsprocessen gör dessa länder medvetna om att det är nödvändigt att de anpassar sig till gemenskapens regelverk, bland annat när det gäller kollektiv förvaltning eftersom de ställs inför risken för att stora grupper som kontrollerar media skaffar sig monopol. 
Manders (ELDR ).
   – Herr talman! Jag instämmer i det varma tack som alla mina kolleger har uttryckt till Mercedes Echerer. Jag vill också tacka henne för vårt samarbete. Vi kanske till och med – vem vet? – kan få vara med i hennes TV-program, så länge som den immateriella äganderätten skyddas ordentligt, naturligtvis.
Att alla är överens är uppenbart med tanke på att betänkandet har antagits enhälligt i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Kommissionsledamotens uppmuntrande ord nyss kommer nu dessutom, tror jag, att leda till att lagstiftningen förbättras, och med hänsyn till detta är det särskilt viktigt att insynen och den rättsliga säkerheten ökas och, framför allt, den demokratiska kontrollen, eftersom klarhet gör det möjligt att undvika brist på förståelse.
Vi talar alla om rättsinnehavarna, men jag anser att det också är mycket viktigt att nämna användarna av upphovsrättsligt skyddade verk. Jag kommer ihåg en incident förra året när många företag i Nederländerna helt oväntat fick ett brev från – en stiftelse för kopieringsrättigheter – i vilket de upplystes om att de måste betala en stor räkning för kopior som de hade gjort, utan någon förklaring om syftet med detta. Detta utlöste rädsla och oro. Jag anser att denna lagstiftning kommer att garantera att det blir tydligare på vilka grunder vissa kostnader tas ut, varför vissa kostnader måste betalas och för vem de är.
Kommissionsledamoten har redan sagt att fem till sju procent av BNP – vilket är högt – utgörs av produkter och tjänster som begränsas, styrs och skyddas av upphovsrättigheter och närstående rättigheter. Detta innebär att vi talar om en ansenlig andel av verksamheten på vår inre marknad, och det är nödvändigt att klargöra och strukturera den delen av marknaden. Som jag redan har påpekat behöver konkurrens och upphovsrättsorganisationernas dominerande ställning inte utgöra något problem som sådant, så länge lagstiftningen är tydlig och den tillämpas på lämpligt sätt. Jag anser att detta problem kan lösas med dessa rekommendationer om de infogas i lagstiftningen.
Som Manuel Medina Ortega redan har påpekat, är även utvidgningen en grundläggande aspekt av denna fråga. Till följd av sin politiska historia har de anslutande länderna aldrig gett rättsinnehavare något uttryckligt skydd, och det är därför jag anser att det är viktigt att tillhandahålla sådant skydd omedelbart. Föredraganden betonade åter denna synpunkt i sitt muntliga ändringsförslag. Vi, den liberala gruppen, ger henne vårt oreserverade stöd.
Avslutningsvis välkomnar vi detta initiativ och vi hoppas att kommissionen kan anta det ändringsförslag som jag har lagt fram om att en tydlig utvärdering skall göras efter tre år för att kontrollera om lagstiftningen verkligen fungerar och att skydd ges. Eftersom jag har hållit treminutersgränsen, kommer jag inte försena denna eftermiddags sammanträde ytterligare. 
MacCormick (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Det är brukligt att en talare i min sits betygar föredragandena att vi står bakom dem, men i detta fall är det inte tillräckligt tydligt. I detta fall står vagnen i sanning bakom hästen och hon leder oss, liksom alla kommissionsledamöterna och parlamentsledamöterna, i detta arbete. Vi är mycket tacksamma mot Raina A. Mercedes Echerer för att hon har gett oss denna ledning. 
Som sades i debatten finns det en slags tripod när det gäller upphovsrätt och närstående rättigheter. Ett av tripodens ben är den lagstiftning om upphovsrätt som redan har antagits av parlamentet. Det andra benet är det förstärkta skydd som vi debatterar i dag och det tredje benet är frågan om upphovsrättsliga förvaltningsorganisationer och att förvaltningen av upphovsrätt utformas så att upphovsrättsinnehavarnas intressen tillvaratas.
Som kommissionsledamot Frits Bolkestein sade har de monopol, men dessa är för det mesta av godartat slag på grund av upphovsrättens territoriala karaktär. Kanske är det så att de upphovsrättsliga förvaltningsorganisationerna kan konkurrera med varandra inom ett visst område eller ett visst land, men jag har svårt att se hur det skulle gå till. Malcolm Harbour och Othmar Karas kanske kan förklara det för mig någon gång. Om jag har rätt är det ett oerhört viktigt uttalande som kommissionsledamoten gjorde tidigare, nämligen att vi kritiskt måste granska hur dessa organisationer sköts, eftersom de har makt att ”skinna folk” genom att ta ut orimligt höga avgifter för de tjänster de tillhandahåller åt konstnärer, författare och andra.
Det gläder mig att höra att kommissionen skall följa upp utskottets initiativ genom att lägga fram ett förslag till lagstiftning om styrning av upphovsrättsliga förvaltningsorganisationer. Det är ett förslag som jag väntar otåligt på.
Jag skulle vilja kommentera en sak som Malcolm Harbour sade och som ger mig tillfälle att ta upp något av visst egenintresse. Jag skriver inom den akademiska världen och en mycket liten del av min årsinkomst kommer från förvaltningen av rättigheter från mina akademiska publikationer, vilket vem som helst som läser ”Declaration of Members' Interests” vet (Redogörelse för parlamentsledamöternas intressen, i Förenade kungariket). När man ser på det utifrån en sådan författares perspektiv är det inte helt rätt att kalla läsaren för kund som Malcolm Harbour sade. Enligt det avgörande begreppet är läsaren eller konsumenten publik och detta gäller också för konsten. Vad man är ute efter är att få fram ett budskap till folk och få dem att engagera sig i debatten om idéer.
Med den utgångspunkten är det helt ointressant för en författare varifrån pengarna kommer eller hur mycket de tjänar. Tvärtom. Jag själv och författare i min situation har inte en chans att få fram budskap till en bred publik om det inte finns effektiva system för publicering, det vill säga förläggare som får betalt för sitt jobb. I den bemärkelsen är det här med kollektiva rättigheter snarare ett medel för att uppnå något än ett mål i sig. Vi bör inte se det enbart som en fråga om kunder, utan som ett viktigt inslag på den inre marknaden. Vi är mycket nöjda med kommissionens förslag och i likhet med alla andra är jag mycket tacksam över att ha fått arbeta tillsammans med Raina A. Mercedes Echerer i den här frågan. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Informationssamhällets snabba och mångfacetterade framväxt och utvecklingen av ständigt nya resurser, tekniker, instrument och hjälpmedel på kommunikationsområdet, som det är enkelt att få tag i på en mängd olika sätt, ställer nya och fortlöpande krav på skyddet av upphovsrätt och närstående rättigheter, inte minst på lagarna om dessa rättigheter och hur deras praktiska tillämpning garanteras utan att andra grundläggande fri- och rättigheter kränks.
Den här frågan för oss naturligtvis till själva kärnan av globaliseringen, till den globala byns ännu outforskade territorium, där instrumenten för reglering och skydd av nödvändighet måste bli alltmer internationella, men utan att detta inkräktar på staternas egna ansvarsområden. En nyhet som är förändringarna de senaste decennierna har lett till, och som har fått en allt viktigare roll de senaste åren, är just upphovsrättsorganisationerna. De är i dag en obestridlig realitet och det blir därför allt viktigare att fastställa regler för dem.
Vår grupp erkänner deras betydelsefulla roll som frivilliga sammanslutningar för författare, artister och andra upphovsrättsinnehavare för att på ett effektivt sätt skydda deras immateriella och ekonomiska intressen, samt deras immateriella äganderätt eller närstående rättigheter beträffande tjänster i hemlandet och utomlands. Vi anser också att dessa upphovsrättsorganisationer, förutom att skydda upphovsmän, konstnärer och andra som grupp i fråga om närstående rättigheter, i egenskap av förvaltare även fyller en utomordentligt viktig kulturell funktion som har genomslag i hela samhället och i en alltmer öppen och pluralistisk värld.
Med utgångspunkt i dessa principer vill vi tacka föredraganden för hennes enastående insats, som tydligt visar vilka handlingslinjer vi bör följa om vår önskan är – och det är den förvisso – att förvaltningen av rättigheter i vår union, som snart kommer att växa, verkligen skall inriktas mot det viktiga målet med enklare processer, reformer och jämförbara parametrar. Vi kan inte fortsätta att inom EU ha lagar och förfaranden som är alltför skiftande och ofta till och med oförenliga. Dessa flagranta skillnader är negativa för oss alla, de innebär att våra upphovsmän, konstnärer och andra aktörer på detta viktiga område står utan skydd och gör oss särskilt svaga och sårbara inför den globala konkurrens som blir alltmer aggressiv internationellt och, som vi vet, ibland också är rå och otyglad.
Vi instämmer därför på det hela taget i föredragandens idéer om upphovsrättsorganisationernas organisationsformer, villkor för godkännande, verksamhetsområden, interna struktur, ömsesidiga avtal, kulturella eller sociala uppgifter och allmännyttiga uppgifter, övervakningen och kontrollen av upphovsrättsorganisationerna och deras verksamhet, medlingsmekanismer samt öppenhet, som är ett grundläggande krav för alla inblandade, både internt och externt.
Jag vill avslutningsvis bara säga en sak till, nämligen tacka utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott för dess insats och inte minst förslagen till kommissionen om framtida direktiv om TV, radio, förmedling, sändning och telekommunikationer på det digitala området, som lämpligt nog godkänns i detta betänkande och tas upp i punkt 29 i den resolution som vi kommer att rösta ja till. Dessa direktiv måste faktiskt även i sig direkt slå fast upphovsrättens och upphovsrättsskyddets betydelse och innehålla särskilda bestämmelser på detta område. Det är mycket viktigt att Europeiska unionen stöder konst och kultur och stärker alla upphovsmäns och andra aktörers förtroende samt andra områden av kulturell verksamhet, genom att ta hand om dem och uppmuntra dem att skapa nya verk i förvissning om att dessa kommer att få ett ordentligt skydd mot piratkopiering, samtidigt som de garanteras sina ideella rättigheter och en rimlig ekonomisk ersättning. Vi kommer därför att rösta ja och vill även vi tacka föredraganden. 
Cappato (NI ).
   – Herr talman! Manuel Medina Ortega sade att upphovsrättsorganisationer inte är monopol, utan organisationer som skall skydda en svagare part mot en starkare part. Detta stämmer inte alltid och jag anser att det bör påpekas, vilket föredraganden också gör i sitt betänkande, att en organisation är en organisation, medan en organisation som har monopol och som man enligt lagar om rättigheter och skyldigheter är tvungen att vara medlem i är ett monopol. Monopol när det gäller upphovsrättsorganisationer är enligt min uppfattning, oavsett om det är fråga om ett monopol i juridisk mening eller ett de facto-monopol, inte bra eftersom de innebär att exempelvis amatörkonstnärer utsätts för en betydande risk för missbruk.
Jag känner inte till situationen i övriga Europa, men jag vet att det belopp som amatörkonstnärer i Italien betalar till upphovsrättsorganisationer är liktydigt med en pålaga som är oproportionerlig och gynnar mer etablerade konstnärer. Jag anser därför att en organisation med monopol inte är en bra organisation, eftersom en bra organisation bör vara så fri som möjligt. Det krävs, som föredraganden påpekar, därför uppmärksamhet och lämpliga kontroller för att förhindra att monopol, i juridisk mening eller de facto, leder – som så ofta sker – åtminstone i Italien och säkert även i övriga i Europa – till missbruk och meningslösa pålagor som missgynnar amatörkonstnärer. Om dessutom bara organisationer för funktionshindrade, men inte funktionshindrade individer, får utnyttja undantaget från upphovsrätter finns det dessutom en risk att upphovsrätterna blir föremål för företagsintressen och det är en situation som inte skulle gynna konsumenterna.
Jag vill naturligtvis ge en komplimang till föredraganden för hennes arbete. 
Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! Skyddet för och den kollektiva förvaltningen av immateriella rättigheter är viktigt för att främja kulturell kreativitet och målet att göra det möjligt för konstnärer att arbeta. Man måste ta hänsyn till både ekonomiska och ideella rättigheter, dvs. till upphovsmännens rätt att kontrollera eventuella ändringar av sina verk.
Gemenskapen måste kunna stärka konstnärernas förtroende för att deras verk ges ett ordentligt skydd. Å andra sidan är det viktigt att se till att de får så stor spridning som möjligt, för all konst kräver en publik. Gemenskapen har varit aktiv på detta område och det finns redan flera gemenskapsdirektiv vid sidan om de nationella och internationella lagarna.
Det är emellertid fortfarande en nackdel att bestämmelserna för upphovsrättsorganisationer skiljer sig från en medlemsstat till en annan. Upphovsrättsorganisationerna har i praktiken ofta en monopolställning, vilket kan vara motiverat av funktionsmässiga skäl, men samtidigt leder till risker för missbruk eller motverkar sitt eget syfte med en mindre effektiv organisation eller ökade kostnader som följd. En motiverad monopolstruktur behöver hur som helst inte förhindras genom lagstiftning, men folk bör vara medvetna om de risker som den medför. Dessa risker måste motverkas med hjälp av tydliga bestämmelser som skall tillämpas i hela gemenskapen. Sådana bestämmelser måste i grunden grundas på ett krav om fullständig öppenhet.
De nödvändiga ändringarna av gemenskapens lagstiftning som beskrivs i betänkandet kommer också att leda till en kraftig ökning av den ekonomiska tillväxten. I betänkandet görs uppskattningen att mellan 5 och 7 procent av EU:s bruttonationalprodukt kommer från varor och tjänster som skyddas av upphovsrätten och närstående rättigheter. Det är sannerligen ingen liten andel av den europeiska ekonomin och den kan säkert bli ännu större. Framför allt tekniska framsteg skapar enorma möjligheter för utvecklingen av nya former av verk. Samtidigt kommer förvaltningen av upphovsrätten till dessa nya typer av verk att bli en större utmaning än någonsin tidigare. 
Junker (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar, men framför allt Raina A. Mercedes Echerer! Tack för det sisyfosarbete som detta betänkande säkert har inneburit. Så måste det ju vara eftersom det handlar om en så mångfacetterad fråga, men det hedrar er att ni har lyckats. Det är inte alltid det råder så stor enighet här i parlamentet och det visar att folk nu har blivit mer medvetna om problemen. Jag vill illustrera detta med ett par siffror. När det gäller barnpornografi på Internet är medierna fulla med rubriker och ledare. Men ekonomisk brottslighet får inte alls lika mycket uppmärksamhet. Om konstnärers rättigheter nonchaleras och de förvägras de rimliga inkomster som de har rätt till är även detta ett slags ekonomisk brottslighet.
Det har här talats om en ekonomisk förlust på 5 procent av bruttonationalprodukten. Uppdelat på de olika områdena ser det ut så här: 25 procent av produktionen från den audiovisuella industrin är förfalskningar, där ljudinspelningar svarar för inte mindre än 40 procent. Detta har blivit en lukrativ marknad för den organiserade brottsligheten. Det handlar inte bara om att allt fler privatpersoner gör sig skyldiga till lagbrott. Som man med rätta i detalj beskriver i betänkandet beror det också på alltför slapphänta och hur som helst mycket skiftande lagar i de olika medlemsstaterna, vilket uppmuntrar den här typen av piratkopieringar och användning av förfalskningar.
Resultatet är ekonomiska förluster i en oerhörd omfattning – förlorade skatteintäkter, förlorade arbetstillfällen, förlorat investerarförtroende, vilket särskilt märks inom musikindustrin, men också förlorade rättigheter för människor som ni och jag, dvs. förlusten av konsumentskydd, av unga människors välfärd etc. och i slutändan också ett hot mot den kulturella mångfalden.
Av detta följer att det är hög tid att fastställa en enhetlig rättslig grund för skyddet av immateriella rättigheter. De upphovsrättsorganisationer som redan har nämnts flera gånger spelar en särskild roll i detta sammanhang, inte minst med tanke på de förändrade marknadsvillkor som råder i informationssamhället.
Hur detta kan och bör ske beskrivs ingående i betänkandet, som också innehåller yttranden från de övriga utskotten. Som ledamot av kulturutskottet tror jag att det är särskilt viktigt att betona att upphovsrättsorganisationerna inte bara är ett slags skyddsorganisation, utan att de alltid även fyller en kulturell funktion, oavsett hur de är organiserade. Skyddet för och utövandet av immateriella rättigheter bidrar till att främja kultur och kulturell mångfald, så kulturutskottet gör rätt i att i sitt yttrande uppmana kommissionen att fästa särskild uppmärksamhet vid denna aspekt.
Bolkestein,
   . – Herr talman! Efter denna ytterst intressanta diskussion finns det inte mycket för mig att tillägga till vad jag sade tidigare. Det har inte riktats några frågor till kommissionen och det har inte föreslagits några ändringar av kommissionens tillkännagivande, även om Toine Manders nämnde ett. Det finns därför ingenting för mig att kommentera.
Avslutningsvis kan jag säga att i kommissionens kommande meddelande om förvaltningen av upphovsrätt och närstående rättigheter på den inre marknaden, kommer kommissionen att beakta de påpekanden som gjorts i eftermiddag av Othmar Karas, Malcolm Harbour och andra. 
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr kommissionär Bolkestein.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i eftermiddag efter debatterna. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande sju resolutionsförslag:
- B5-0016/2004 av Glenys Kinnock och Margrietus J. van den Berg, på PSE-gruppens vägnar, om situationen i Zimbabwe;
- B5-0020/2004 av Nelly Maes, Didier Rod och Marie Anne Isler Béguin, på Verts/ALE-gruppens vägnar, om Zimbabwe;
- B5-0022/2004 av Niall Andrews, José Ribeiro e Castro och Cristiana Muscardini, på UEN-gruppens vägnar, om situationen i Zimbabwe;
- B5-0023/2004 av Jan Mulder, på ELDR-gruppens vägnar, om den politiska situationen i Zimbabwe;
- B5-0026/2004 av Pedro Marset Campos, på GUE/NGL-gruppens vägnar, om situationen i Zimbabwe;
- B5-0030/2004 av Geoffrey Van Orden, John Alexander Corrie, Nirj Deva, Jacqueline Foster, Neil Parish, Charles Tannock, Mary Elizabeth Banotti, Michael Gahler, Eija-Riitta Anneli Korhola, Klaus-Heiner Lehne, Bernd Posselt och Lennart Sacrédeus, på PPE-DE-gruppens vägnar, om Zimbabwe;
- B5-0033/2004 av Bastiaan Belder, på EDD-gruppens vägnar, om Zimbabwe. 
Ford (PSE ).
   – Herr talman! På PSE-gruppens vägnar skulle jag vilja påpeka att vi kommer att stödja den gemensamma resolutionen om Zimbabwe. ZANU-PF-regimen är ett förskräckligt exempel på förtryck av en utfattig och hungrande befolkning. Morgan Tsvangirai, ledaren för oppositionspartiet Rörelsen för demokratisk förändring (MDC), har ställts inför rätta, på falska grunder anklagad för förräderi.
Den ekonomiska situationen i landet har kraftigt förvärrats, BNP har sjunkit med över 40 procent under de senaste fyra åren, inflationen ligger på 600 procent och förutspås uppgå till 1 000 procent före slutet av 2004. Arbetslösheten ligger på 70 procent och över sex miljoner människor är i behov av livsmedelsbistånd. Det har redan kommit rapporter om barn som dör av undernäring, i synnerhet i Bulawayotrakten. Ett förödande reformprogram för omfördelning av jord har genomförts, som inte på något vis kan rättfärdigas med hänvisning till kolonialismens orättfärdigheter, och som har gjort slut på det storskaliga jordbruket utan att ersätta det med något annat effektivt sätt att producera mat på.
 Zimbabwes enda oberoende dagstidning, är fortfarande stängd, trots att domstolarna beordrat att den skall öppnas och nu har nyhetschefen och chefredaktören för arresterats med stöd av lagen om tillgång till information och skydd av integriteten. 
Vad vi vill se är att Europeiska unionen förnyar sina sanktioner mot Zimbabwe, vilket skall diskuteras den 20 februari 2004. Vidare vill vi se utökade och strängare sanktioner mot regimen, i kombination med ytterligare åtgärder för att göra internationellt agerande mot regimen mer effektivt, i synnerhet ett mycket striktare visumförbud. Den 1 april kommer det att hållas ett utrikesministermöte mellan Europeiska unionen och Afrikanska unionen och vi hoppas att EU kommer att sätta detta högt upp på arbetsordningen. Vi välkomnar engagemanget från ärkebiskop Desmond Tutu efter mötet med Samväldets regeringschefer i Nigeria, men skulle vilja uppmana andra afrikanska ledare att också engagera sig och sätta press på Mugabe att vidta åtgärder.
Givarsamfundet måste se till att det finns livsmedelsbistånd tillgängligt som kan delas ut genom icke-statliga kanaler, och vi vill att Europeiska unionens medlemsstater i FN:s säkerhetsråd uppmanar världssamfundet att agera på ett samordnat och effektivt sätt mot denna oacceptabla regim. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill bara säga några ord för att klarlägga hur mycket vi beklagar och fördömer de förhållanden som Mugabe-regimen tvingar på sitt folk och sitt land, Zimbabwe, och förvandlar ett av södra Afrikas rikaste länder till ett av de fattigaste och mest underutvecklade, med ständiga och ökande brott mot mänskliga rättigheter. Jag vill också framhålla anledningen till att vi stöder denna kompromissresolution, som åter igen, liksom de andra som vi har lagt fram under loppet av denna valperiod för parlamentet, fördömer regimen och som manar till återinförande av sanktioner och att utöva diplomatiskt tryck mot Mugabe som kommer att leda till en demokratisk omvandling av landet. 
Jag vill även ta detta tillfälle i akt för att be kommissionen att ge ett mer praktiskt stöd till företrädare för det civila samhället. Jag frågade nyligen kommissionen om detta ärende och jag var nöjd med det svar som kommissionsledamot Nielson gav. Han sade att kommissionen har för avsikt att fortsätta med att bistå företrädare för det civila samhället för att kunna stödja projekt och/eller aktiviteter på de mänskliga rättigheternas och demokratiseringens område och att hjälpa dem att främja en intern dialog, en inriktning som vi stöder och som för övrigt återges både i vår resolution och i kompromisstexten. Vi önskar dock att detta stöd blir mer konkret: vilka konkreta åtgärder vidtas, med vem, med vilka medel och hur aktivt? Jag tror att ett närmare samarbete mellan kommissionen och parlamentet för att iscensätta politiskt tryck kanske kunde uppnå effektivare resultat. Vi måste uppnå effektivare resultat inte endast på grund av den växande tragedin i Zimbabwe, utan även för att detta kan bli ett centrum för instabilitet och utgöra ett dåligt exempel. Vi var bekymrade över att nyligen höra nyheter om liknande aktioner eller snarare nyheter om att liknande aktioner förbereds även i Namibia, även om detta inte är den officiella ståndpunkt som detta lands regering intar. Det finns även nyheter – vilka ledde till att kolleger i parlamentet lade fram en skriven resolution – om ett abnormt högt antal mord på bönder i Sydafrikas boerområden. Detta är en aspekt av förföljelsen av bönder i Zimbabwe som likaså bör bekymra oss eftersom det kan spridas över hela södra Afrika. 
Malmström (ELDR ).
   – Herr talman! Herr kommissionär Vitorino! Vi har många gånger diskuterat Zimbabwe i denna kammaren, och det är oerhört tragiskt att se hur detta välmående land med en så enorm potential har gått rakt mot avgrunden. Zimbabwe är sedan länge ett fullkomligt laglöst land, ekonomiskt utarmat och svårt drabbat av aids. Det har en maktfullkomlig gammal, galen härskare som fullkomligt har mist kontakten med verkligheten och med sitt eget folk. Precis när man tror att det är som värst kommer nya rapporter om det allt försämrade läget i landet. Det mänskliga lidandet och hungersnöden blir allt värre, och det föreligger ett akut behov av humanitär hjälp.
Mugabe måste avgå, det är enda chansen för Zimbabwes folk. Nu måste omvärlden sätta hårt mot hårt. Allt har hittills misslyckats, men sanktionerna måste intensifieras. Hela det internationella samfundet måste vara kristallklart i sitt fördömande av Mugabes regim och tala om för honom att tålamodet är slut. Inga kontakter, inget utbyte och inga sportevenemang samt ett förnyande och en skärpning av sanktionerna är det som vi kräver. Vi måste söka en bred koalition, som inkluderar SADC-länderna, för att vidta åtgärder och sätta press på regimen. Sydafrikas så kallade tysta diplomati har visat sig vara helt verkningslös, men Sydafrika måste ändå förmås att använda sina kontakter för att sätta press på Mugabe.
Samtidigt måste vi i EU stödja oppositionen. Det finns ett fåtal oerhört modiga människor som med fara för sitt liv, och som ibland även förlorar sitt liv, försöker kämpa för demokrati och mänsklig värdighet i detta land. Jag hoppas att kommissionen kan garantera att EU fortsätter att stödja dessa modiga människor. 
Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! De afrikanska länderna har gjort högtidliga åtaganden i fråga om demokrati och skydd av de mänskliga rättigheterna vid ett otal tillfällen: i NEPAD, Nytt partnerskap för Afrikas utveckling, och i Cotonouavtalet mellan AVS-länderna och Europeiska unionen för att bara nämna två. Kaoset och förtrycket under Mugaberegimen i Zimbabwe har dock inte givit upphov till några tillfredsställande reaktioner från Zimbabwes grannar, som verkar vara döva för ångestropen från landets förtryckta befolkning. Länderna i södra Afrika har inte bara varit ovilliga att sätta press på Robert Mugabe utan, vad värre är, de har också låtit honom diktera villkoren för Afrikas relation till Europeiska unionen.
Europeiska unionens relation till såväl Afrikanska unionen som Södra Afrikas utvecklingsgemenskap (SADC) har tagit skada av de afrikanska ländernas krav på att bannlysta zimbabwier skall få delta i möten i Europa. Den gemensamma parlamentariska församlingen mellan AVS-länderna och Europeiska unionen har också störts allvarligt. Detta underminerar inte bara grundprinciperna i NEPAD och relationen mellan AVS-länderna och Europeiska unionen, utan det innebär också att man inte på rätt sätt kan ta itu med de stora problem som Afrika plågas av, som utlandsskulder, aids, livsmedelsförsörjning, konfliktförebyggande åtgärder, välfungerande regeringar och mänskliga rättigheter.
Förhållandena i Zimbabwe håller i snabb takt på att bli okontrollerbara. Det råder oerhörda brister och förtrycket är brutalt och ökar hela tiden. Ett land som en gång var välmående är nu ruinerat och förstört. De afrikanska ländernas vägran att ta upp frågan om Zimbabwe gör att det är ännu viktigare att Europeiska unionens sanktioner mot ZANU-PF-regimen förstärks. Vi har i denna kammare redan vid sex olika tillfällen efterlyst att de utvidgas. Rådet har hittills underlåtit att hörsamma denna uppmaning. Europeiska unionens inreseförbud mot Mugaberegimen har med jämna mellanrum brutits under dess första år och gradvis tunnats ut för att underlätta för bannlysta zimbabwier att resa in i Europa.
Resolutionen med Europeiska unionens åtgärder som vi har framför oss i dag och som upphör att gälla den 20 februari bör förlängas och nya hårda sanktioner införas. De som står under inreseförbud och som har fått uppehållstillstånd inom Europeiska unionen bör få det återkallat, deras familjemedlemmar bör hindras från att arbeta och studera inom Europeiska unionen, välprofilerat ekonomiskt samarbete som har gett regimen internationellt anseende skall motarbetas, vi måste ta reda på vilka som ger ekonomiskt stöd till ZANU-PF-regimen och vidta åtgärder mot dem. Kammaren uppmanar återigen rådet att hörsamma dess tydliga önskan om ordentliga, verksamma åtgärder mot ZANU-PF-regimen i Zimbabwe nu. 
Belder (EDD ).
   – Herr talman! Måndagen den 5 januari publicerade en skarpt formulerad essä med titeln ”Tårgas för Haiti” av den tyske författaren Hans Christoph Buch. Vad har det att göra med det tragiska läget i Zimbabwe under dess president Robert Mugabe, ämnet för vår debatt?
Jo, Buchs essä är ett öppet brev till Sydafrikas nuvarande president, Thabo Mbeki, en gammal bekant till författaren. Buch häcklar Mbekis hållning gentemot president Aristides regim i Haiti och president Mugabes i Zimbabwe. Låt mig citera: ”Varför stod ni inte upp för respekten av mänskliga rättigheter i Haiti, och varför hörs era protester mot de pågående övergreppen mot mänskliga rättigheter i Zimbabwe så svagt?”
Precis som Buch är denna resolution explicit riktad till Sydafrikas hållning gentemot det ständigt förvärrade läget i Zimbabwe. Rådet och kommissionen, gör era röster hörda! Buch frågar Mbeki rakt ut: ”Eller vill ni ge Sydafrika valmöjligheten att slå in på den väg som Mugabe har tagit – att göra den vita minoriteten till syndabock för era egna misslyckanden?” Det är denna tydliga hållning som jag fodrar av Europeiska unionen i de förestående överläggningarna med Afrikanska unionen. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Faktum är att vi inte har undertecknat denna resolution, och jag vill berätta varför. Vi ifrågasätter inte på något sätt beskrivningen av nöden i Zimbabwe, och vi kan ställa oss bakom det stränga fördömandet av Mugaberegimen, men vi har svårt för att peka åt de kringliggande länderna och säga åt dem att det är de som de måste avsätta Mugabe. Vi vill definitivt se att Mugabe avsätts. Vi vet att det finns en välorganiserad och modig opposition, men vi kräver sådant av länderna i södra Afrika som vi själva inte klarar av att göra. Vad uppnår egentligen våra egna sanktioner? Hittills ingenting – och jag måste meddela er att de omkringliggande länderna är särskilt känsliga för påtryckningar.
Det är riktigt att våldet hotar att spridas till Sydafrika, och det stämmer att det talas om en landreform och att människor som inte har något annat än vapen riktar sig mot farmer som ägs av vita för att ta lagen i egna händer – inte bara i Zimbabwe utan även i Sydafrika. Landreformen i Zimbabwe är skamlig. Den har inte gjort något för att stoppa nöden för människor, långt ifrån, den har gjort några få rika ännu rikare. Vi är fullständigt medvetna om detta men i stället för att peka på endast en av sidorna måste vi söka effektiva åtgärder. Till och med elefanterna flyr från Zimbabwe i vetskap om att nationalparkerna plundras, att de vilda djur som lever i dem saknar något som helst skydd och slaktas, inte bara av tjuvskyttar utan även av människor som jagar dessa djur för att lindra sin egen nöd. De kommer liksom människor som flyr till de kringliggande länderna. Jag förespråkar därför att vi med kraft återupptar dialogen och undersöker sätt som vi kan hjälpa de regimer i södra Afrika som har goda avsikter. 

Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! På 1990-talet arbetade jag som instruktör och rådgivare åt en stor finsk utvecklingssamarbetsorganisation. Zimbabwe var vår stolthet, vårt favoritexempel på vad utvecklingssamarbete och äkta partnerskap åstadkommer. Det var beviset för att Afrika blomstrade.
Vad var det som förstörde Zimbabwe? Jag kommer inte att rekapitulera den sorgliga och till synes oändliga lista med faktor som resolutionen nämner. Det skulle vara för mycket. Förstörelse har genomsyrat hela Zimbabwes sociala struktur, från hälso- och sjukvård och utbildning till fackföreningsrörelsen och jordbruket. Afrikas tidigare produktiva förebildsland befinner sig i kaos och dess ekonomiska struktur är i spillror. Genom att sporra folk att ockupera mark olagligt i stället för att genomföra en kontrollerad landreform inom en rimlig tidsram har Mugabe trotsat landets lag och därigenom förstört ett samhälles fungerande kärna. Det är detta som frågan handlar om. När grunden för rättsystemet förstörs bryts strukturerna sönder en efter en.
Det faktum att president Mugabe, före detta kämpe för självständighet och nationell hjälte, förföll till en diktators nivå för att kontrollera sitt eget land är en av vår tids tragedier. Jag var med i parlamentets delegation av valobservatörer i Zimbabwe för ett par år sedan och vi var helt förbluffade när någon under valet hade fräckheten att förklara att regeringen kommer att stanna vid makten oavsett vad utgången av valet skulle bli.
Trots hot och terror röstade folk. I Zimbabwe innebar det inte bara risker utan även att gå miltals till en vallokal och att köa i timmar. Det var en syn att skåda för den som är van vid ett system där det är enkelt att rösta. 
Jag önskar att alla som är föraktfulla mot att rösta och representativ demokrati bara skulle få se sådana köer en gång. Låt oss i EU ge vårt odelade stöd till de som förtrycket till trots har modet att kämpa för lag och rättigheter. 
Gahler (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det är sorgligt att lidandet för befolkningen i Zimbabwe utvecklar sig till en historia utan ände. Det finns ingen positiv utveckling inom landet att tala om och få utifrån att rapportera om. Den enda positiva aspekt som jag kan tänka på är att Brittiska samväldet åtminstone inte har ändrat sin hållning gentemot Zimbabwe.
Men även rådet intog när läget förvärrades för tre eller fyra år sedan länge en mycket ambivalent inställning. Då huvudkritiken i debatter om aktuella och brådskande frågor ofta riktas till rådet önskar jag att företrädare från det inte bara närvarar vid sådana tillfällen, utan även att de uttalar sig om de anklagelser som riktas mot det.
Angående reseförbudet har rådet alltid gömt sig bakom vad det hävdar vara förpliktelser från internationella diplomatiska överenskommelser, när – vilket vanligtvis händer – ministrar från Zimbabwe återigen tillåts resa in. Det står ingenstans att en kriminell regim måste beviljas all diplomatiska heder. Givetvis kan man även vidta diplomatiska repressalier mot dem som inte håller sig till några konventioner om mänskliga rättigheter. Givetvis kan man även beslagta dessa människors konton och frysa pengarna tills ett läge där omständigheterna ändras. 
Inte heller har rådet enligt min mening verkligen gjort klart för Sydafrika allvaret i vårt krav att det också bör utöva detta nödvändiga tryck. Jag tror inte att vi kan sitta vid sidan av och vänta på att detta problem löser sig av sig självt. Vi kan förstås försöka att vända bort blicken, men läget kommer att bli att mer trängande. Andra parlamentsledamöter har redan nämnt den situation som människor står inför, att många miljoner av dem befinner sig olagligt i Sydafrika, och jag betraktar detta som en situation där tryck är nödvändigt, och måste utövas från alla håll. Det finns ingen anledning för våra egna regeringar att vända bort blicken när detta pågår. 
Vitorino,
   . – Herr talman! Kommissionen följer nära händelserna i Zimbabwe och är djupt bekymrade över försämringen ifråga om humanitära och mänskliga rättigheter där. Mot bakgrund av den dystra politiska situationen i landet och det faktum att det inte finns några tecken på initiativ från den zimbabwiska regeringen att råda bot på situationen, finns det ingen anledning för Europeiska unionen att ta bort eller lätta på åtgärderna mot Zimbabwe. Kommissionen överväger därför att förlänga åtgärderna i ytterligare ett år.
Kommissionen förblir fast besluten att fortsätta med och har till och med utökat sina anslag för direkt stöd till det zimbabwiska folket i form av livsmedelsbistånd för att täcka de grundläggande behoven. Denna månad har man beslutat om ett extra anslag på 20 miljoner euro för livsmedelsbistånd, på grund av indikationerna om ett fortsatt stort behov och bristen på andra givare, under den kritiska perioden fram till skördetiden i maj. Det gör att vi får en sammanlagd budget på 85 miljoner euro för livsmedelsbistånd och humanitärt stöd för den innevarande perioden.
Vi är fortsatt mycket aktiva med att ge stöd till projekt med anknytning till sociala frågor, demokratisering, respekt för de mänskliga rättigheterna och rättssäkerhet. Detta slags stöd undantogs uttryckligen från de åtgärder som riktades mot Zimbabwe för att skydda dess befolkning och främja utveckling.
För tydlighetens skull och som ett svar till José Ribeiro e Castro vill jag påminna kammaren om att Zimbabwe är ett av de länder som står i centrum för finansieringen inom ramen för Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDHR) under 2002-2004. Det initiativet skall ses som en katalysator för att uppnå viktiga resultat i strävan att skydda civilbefolkningen och se till att kritik kan fortsätta att framföras i samhället.
Kommissionen fortsätter att ge stöd till uppbyggnaden av icke-statliga organisationer för mänskliga rättigheter och demokrati som utför grundläggande arbete inom ramen för de mänskliga rättigheterna samt till privata aktörer i samhället genom att förbättra deras kapacitet att främja intern dialog. De senaste två åren, 2002-2003, har nästan 2,5 miljoner euro anslagits till speciella projekt inom EIDHR.
Slutligen fortsätter kommissionen att undersöka alla möjliga medel för att påverka Zimbabwes regering och upprätthåller en ökad dialog med grannländerna, i synnerhet Södra Afrikas utvecklingsgemenskap (SADC) och Sydafrikas regering. Kommissionen kommer att stödja alla antydningar till press från världssamfundet och ännu hellre sådana som afrikanska statschefer lägger fram för att få Zimbabwes regering att förbättra den politiska, ekonomiska och humanitära situationen i landet. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
– B5-0014/2004 av Margrietus J. van den Berg och Francisca Sauquillo Pérez del Arco, på PSE-gruppens vägnar, om Burundi;
– B5-0017/2004 av John Alexander Corrie och andra, på PPE-DE-gruppens vägnar, om Burundi;
– B5-0021/2004 av Nelly Maes, Patricia McKenna och Didier Rod, på Verts/ALE-gruppens vägnar, om Burundi;
– B5-0024/2004 av Johan Van Hecke, Cecilia Malmström och Colette Flesch, på ELDR-gruppens vägnar, om situationen i Burundi;
– B5-0027/2004 av Pedro Marset Campos, på GUE/NGL-gruppens vägnar, om mordet på påvens sändebud till Burundi;
– B5-0029/2004 av Gerard Collins och andra, på UEN-gruppens vägnar, om Burundi. 
Ford (PSE ).
   – Herr talman! På PSE-gruppens vägnar kan jag säga att vi stöder kompromisstexten om situationen i Burundi.
Vi är alla chockade över det brutala mordet på ärkebiskop Michael Courtney i ett bakhåll på en väg den 29 december 2003. Han var påvens diplomatiska sändebud och en man som hade spelat en huvudroll i fredprocessen i Burundi. Allt tyder på att han mördades av Agathon Rwasas rebellgrupp FLN. Mordet till trots är vi nu glada att FLN för första gången har uttryckt en vilja att förhandla och träffa presidenten för att öppna för fredssamtal.
I november förra året tog fredsprocessen fart i och med undertecknandet av ett fredsavtal den 16 november mellan Burundis övergångsregering och styrkorna för försvar av demokratin. Strider pågår dock fortfarande i flera provinser, särskilt på landsbygden i Bujumbura. FN:s generalsekreterare hade rätt när han sade att burundierna måste få en förbättrad levnadsstandard om fredsprocessen inte skall äventyras.
Situationen för de mänskliga rättigheterna fortsätter att förvärras. Därför vädjar vi till Afrikanska unionen och dess medlemsstater att utöva all påtryckning de kan för att förmå FLN att komma till förhandlingsbordet i ett försök att nå en fredlig politisk lösning. Vi uppmanar FN:s säkerhetsråd att beakta en snabb insättning av fredsbevarande styrkor för att stödja fredsprocessen i detta kritiska läge och för att stärka och komplettera Afrikanska unionens fredsbevarande insats, som redan har kommit i gång. Vi uppmanar också alla stater som deltar i givarkonferensen för Burundi att se till att det finns tillräckliga medel för skydd och främjande av de mänskliga rättigheterna. 
Cushnahan (PPE-DE ).
   – Herr talman! Burundi har lidit av våld och spänning mellan tutsiminoriteten och hutumajoriteten i många år. År 1993 hölls demokratiska val, något som ingav en smula hopp om en lösning av denna blodiga konflikt. Detta framsteg blev dock inte långvarigt eftersom statschefen som just hade valts blev mördad, vilket ledde till ytterligare en massaker. Sedan dess har Burundi genomgått kris efter kris, med följd att många tusentals människor har mist livet.
År 2002 medlade Nelson Mandela fram ett eldupphör, men det bröts senare. Ett andra avtal om maktdelning undertecknades 2003, i vilket de tre största rebellgrupperna äntligen kunde bilda en samlingsregering. Tyvärr fortsätter ändå striderna och brotten mot de mänskliga rättigheterna på många håll. Det var bara de nationella befrielsestyrkorna som förkastade avtalet och det är denna grupp som knyts till mordet på den irländske ärkebiskopen Michael Courtney, som var Vatikanstatens sändebud i Burundi.
Ärkebiskop Courtney var djupt engagerad i fredsprocessen och spelade en viktig roll i att få till stånd de senaste framstegen. Tyvärr fick han betala ett högt pris för sitt ädla och osjälviska engagemang i Burundikonflikten när han mördades av rebeller den 29 december 2003. Det är en meningslös och fruktansvärd tragedi för hans familj, vänner och kolleger från kyrkan.
Som Glyn Ford också påpekade gav Michael Courtney ett värdefullt bidrag till den nuvarande fredsprocessen i Burundi, och jag hoppas att det kommer att bli en ordentlig utredning om hans död som leder till att de som är skyldiga till mordet ställs inför rätta. Kanske kommer den tragedi som hans död utgör att leda till ett ökat lokalt och internationellt tryck på FNL att skriva under fredsavtalet, efter alltför utdragna samtal med regeringen, så att inga mer liv går förlorade i onödan och så att fred äntligen åter kan få råda i Burundi. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Ingen känner till det exakta antalet dödade i det smygande folkmordet i Burundi. Siffran 300 000 har nämnts – ett enormt antal för ett litet land, men sanningen är att vi inte vet. Mordet på påvens diplomatiska sändebud är ett av de senaste fallen av meningslösa våldsdåd. Undertecknandet av fredsavtalet har minskat våldet, men läget är ytterst instabilt.
FNL, som alltjämt vägrar att gå med på några överenskommelser, förstärks av missnöjda element från tidigare rebellrörelser som tidigare överenskommelser till trots fortsätter att göra motstånd. Det finns väpnade miliser som återvänder från Kongo, många andra väpnade gäng som drar omkring och enorma mängder handeldvapen som cirkulerar bland befolkningen, utdelade av själva regeringen med motiveringen att det är för folks självförsvar.
Det finns naturligtvis hinder för ett accepterande av den sista rebellgruppen, som vi uppmanar till, för vad finns det för verklig anledning till att acceptera dem? De som accepterar fredsavtalen måste sedan ge upp sina poster i regeringen, och hutuerna kommer då att bli en ännu mindre minoritet i förhållande till tutsierna. Jag är medveten om att detta är mycket känsliga frågor i Burundi, men det är bekant att de grupper som går med på fred själva måste ta in nya parter som undertecknar fredsavtalen på bekostnad av sina egna poster. Ni förstår att detta är mycket svårt att göra i Afrika.
Ett verkligt program för mänskliga rättigheter måste komma till stånd i Burundi, för den fortsatta kränkningen av mänskliga rättigheter är en skandal. Slutligen behövs den fredsbevarande styrka från FN som vi stöder förmodligen mer än någonsin, då de afrikanska fredsbevarande trupperna har otillräckliga resurser och inte kan verka tillräckligt effektivt. Det är kanske möjligt för oss att förbättra saker och ting under tiden, för detta är en ytterst brådskande fråga. Möjligen kommer det sedan att finnas ett mindre behov av fredsbevarande styrkor utifrån. 
Malmström (ELDR ).
   – Herr talman! Herr kommissionär! Den liberala gruppen fördömer naturligtvis med kraft mordet på irländaren Monsignore Courtney och kräver att myndigheterna omedelbart genomför en omfattande undersökning för att ta reda på vem som mördade honom. De ansvariga måste ställas till svars och straffas. Det viktiga arbete som Courtney utförde för freden får förstås inte dö med honom, utan måste leva vidare. Vi framför också våra kondoleanser till hans familj och till de anhöriga och det irländska folket. Kanske kan det inträffade ligga till grund för att det irländska ordförandeskapet intensifierar arbetet med att stödja fredsprocessen på Burundi.
Det är oklart vem som mördade Courtney. Rebellrörelsen FNL har förnekat all inblandning, men stöder inte heller fredsprocessen. Vi vill emellertid uppmana dem att lägga ned sina vapen och stödja fredsprocessen, och vi vill också uttrycka vår glädje över att de faktiskt har gått med på att träffa Burundis president och föra samtal med honom. Kanske leder detta så småningom till ett stöd för fredsprocessen och förhandlingar. Burundi är ett tragiskt land på alla sätt, med utbredd humanitär och social misär, mycket våld inte minst mot kvinnor, samt stora övergrepp som innebär åsidosättande av de mänskliga rättigheterna. Fredsprocessen är mycket skör. Många människor är skyldiga till oerhört allvarliga krigsförbrytelser. Vi vänder oss med kraft mot alla tendenser till att bevilja någon slags allmän straffrihet för dessa personer. Burundi bör istället implementera det som beslutades i Arusha-överenskommelsen och ratificera stadgan för internationella krigsförbrytartribunalen, ICC.
Såren i Burundi efter 300 000 eller mer mördade personer kommer aldrig att läkas om inte rättvisa skipas och mördarna ställs till svars. Människor måste få möjlighet att gå vidare och den nationella försoningsprocessen måste fortsätta. Vi stödjer upprättandet av en fredsbevarande operation i FN:s regi och hoppas att EU kan vara behjälplig på alla sätt när det gäller att stötta fredsprocessen. Vi har stora förväntningar på givarkonferensen senare i år. 
Collins (UEN ).
   – Herr talman! På min politiska grupps vägnar välkomnar jag varmt det gemensamma resolutionsförslaget om situationen i Burundi och uppskattar särskilt stödet över partigränserna för att fördöma det brutala mordet på ärkebiskop Courtney den 29 december 2003. Jag är säker på att ärkebiskop Courtneys familj och många vänner uppskattar stödet från Europaparlamentet i denna stund. 
Michael Courtney blev bekant för många av oss här i Strasbourg när han arbetade som observatör för detta parlament. Vi kom att lära känna och beundra honom som en man som var trogen sin kallelse och sitt arbete och som kämpade för fred. Han åkte till Burundi som påvens sändebud och det var där, på hemväg från ett besök i en av sina församlingar, som han mördades. Vi har förlorat en sann vän. Jag vill berätta för kammaren att när han fick reda på sin uppgift, fick han onda aningar om att resa dit, men han sköt dem åt sidan och gick in för att fullgöra sitt uppdrag på plats.
Vi har mist en modig och framstående vän, och jag vill tacka det irländska ordförandeskapet för det erkännande av ärkebiskop Courtneys liv och livsverk som gjordes av premiärminister Bertie Ahern i samband med hans svar på gårdagens debatt.
Det är kännetecknande för denne man att han dog under det att han försökte utföra sitt fredsuppdrag. Jag är särskilt glad att parlamentet i sin resolution uttrycker erkännande och uppskattning för det stillsamma och effektiva sätt på vilket ärkebiskop Courtney har bidragit till fredsprocessen och till att lindra lidandet för Burundis folk. Han var med och övertalade några av rebellgrupperna att ge upp sin väpnade kamp och hjälpte till att ordna frisläppandet av gisslan i juni förra året. Det är min innerliga önskan att hans eftermäle blir att han var en fredens man som outtröttligt arbetade för alla hjälpbehövande.
Man måste en gång för alla överge tanken på en militär lösning av situationen i Burundi. Fredsavtalen som nyligen slöts måste genomföras snarast. Det måste bli ett slut på de pågående fientligheterna och brotten mot de mänskliga rättigheterna. Initiativen från världssamfundet som syftar till en politisk stabilisering, måste leda till att frågan om mänskliga rättigheter ständigt är i fokus i freds- och demokratiseringsprocessen. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi är chockade över mordet på ärkebiskop Courtney, som vi under de fem år som han var här i Strasbourg kände som diplomat, präst och även personlig vän. Jag måste helt enkelt säga att han var en av de verkligt stora kyrkliga gestalterna i den tradition av medeltida stora irländska kyrkliga män som ständigt var aktivt engagerade för freden och mänskligheten; det var han som gjorde det möjligt för oss att här i Strasbourg en gång i månaden samlas till gemensam gudstjänst, något som han började med tillsammans med några få av oss i detta parlament.
Jag minns alltjämt hur ärkebiskop Courtney tog avsked från oss när han åkte till Burundi för att aktivt engagera sig i fredsprocessen där. Så snart som hans flygplan hade landat där blev det beskjutet; han hälsades välkommen med raketer. Han ägnade sedan fem år i livsfara för att delta i fredsprocessen, med den stora erfarenhet som han vunnit från sina insatser vid oroshärdar på fyra kontinenter. Det var meningen att han skulle åka till Kuba nästa vecka för att tillträda en tjänst som påvligt sändebud där och hjälpa mänskliga rättigheter och religionsfrihet att segra. Det mystiska, brutala och målmedvetna mordet på honom satte ett stopp för detta. Vi bör ära hans minne.
Han skulle däremot absolut inte ha velat att mordet på honom vore det enda skälet för oss att fokusera på Burundi och därigenom glömma bort att mord tillhör vardagen i detta land. De senaste åren har mer än 200 000 människor blivit mördade där, inte på grund av vad vi kallar etniska konflikter, utan på grund av en avsiktlig folkmordspolitik, och det faktum att situationen i det intilliggande Ruanda är än värre, och att grannländerna Uganda och Kongo inte är bättre, bör inte dölja det faktum att vi har ett särskilt ansvar i denna region, som är plågad av etniska mord som inte känner några gränser. Europa har ett ansvar här, och vår respekt för ärkebiskop Courtney och för hans minne kräver att vi vidtar lämpliga åtgärder.
Vitorino,
   . – Herr talman! Kommissionen stämmer in i det starka fördömandet av det brutala mordet förra månaden på ärkebiskop Michael Courtney och uttrycker sin djupa medkänsla med hans familj och påven. Kommissionen uppmanar Burundis regering att leta rätt på de skyldiga till detta fruktansvärda brott och ställa dem inför rätta.
Kommissionen noterar med en försiktig optimism nyheten att den väpnade rörelsen FNL är beredd att förhandla med Burundis övergångsregering. Vi hoppas å det innerligaste att dessa förhandlingar slutligen leder till ett avtal om eldupphör och att denna grupp blir representerad i övergångsregeringen.
Händelseutvecklingen förra året visar att det är möjligt att befästa fredsprocessen. Kommissionen har på nära håll följt och gett sitt starka stöd till fredsprocessen i Burundi genom att använda sig av de medel som står till dess förfogande för att lindra konflikten och främja försoning. Vi gjorde till exempel livsmedelshjälp tillgänglig för de stridande för att stödja eldupphöret i december 2002 och vi använde oss av möjligheten till snabbt ingripande för att stödja utposteringen av observatörer från Afrikanska unionen i april 2003.
Kommissionen väntade inte på att den fredsbevarande kapaciteten skulle byggas upp innan man tog fram ett katastrofprogram till stöd för Afrikanska unionens fredsbevarande insats i Burundi och för att få fram 25 miljoner euro till den afrikanska insatsen för att bevara freden i området. Överenskommelsen om finansiering av detta program undertecknades i morse i Bryssel under den burundiska presidentens besök som ett försök att i rätt tid bidra till freden. Kommissionen bidrar också till ekonomisk och social återuppbyggnad. Vårt återuppbyggnadsprogram uppgår till 48 miljoner euro och fokus ligger på de ekonomiska och sociala nätverken som förstördes under inbördeskriget.
I augusti förra året skrev kommissionen tillsammans med Burundi under det vägledande nationella programmet för den nionde Europeiska utvecklingsfonden. Detta program på 172 miljoner euro kommer att tillföra ett välbehövligt tillskott i budgeten och främja utvecklingen på landsbygden och ett gott politiskt styre, däribland stöd till övergångsinstitutionerna.
Som kommissionen bekräftade vid veckans givarkonferens för Burundi tillkommer detta nya program till dem som redan pågår och som är på runt 200 miljoner euro. Humanitärt bistånd kommer genom ECHO att fortsätta under 2004, och 15 miljoner euro är öronmärkta för det. Det bör härmed stå klart att kommissionen har såväl medlen som avsikten att ge ett omfattande bidrag till fredsprocessen och återuppbyggnaden av Burundi. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionär.
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam diskussion om följande resolutionsförslag:
– B5-0015/2004 av Margrietus J. van den Berg, Karin Junker och Marie-Arlette Carlotti, på PSE-gruppens vägnar, om situationen i Haiti;
– B5-0018/2004 av Bashir Khanbhai, Jas Gawronski och Bernd Posselt, på PPE-DE-gruppens vägnar, om situationen i Haiti;
– B5-0019/2004 av Inger Schörling och andra, på Verts/ALE-gruppens vägnar, om Haiti;
– B5-0025/2004 av Colette Flesch, på ELDR-gruppens vägnar, om situationen i Haiti;
– B5-0028/2004 av Pedro Marset Campos, på GUE/NGL-gruppens vägnar, om situationen i Haiti;
– B5-0031/2004 av Niall Andrews, på UEN-gruppens vägnar, om situationen i Haiti;
– B5-0032/2004 av Ulla Margrethe Sandbæk, på EDD-gruppens vägnar, om Haiti. 
Junker (PSE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Vi kommer nu till ytterligare ett mycket sorgligt ämne för debatt. Haiti sågs en gång som ett skimrande hopp för slavar som förts från Afrika till Amerika, som lyckades samlas för att grunda en fri republik där.
I dag, 200 år efter att Haiti blev självständigt, kan vi inte annat än fastställa att det är fattigt, nedslitet och härjat av våld som aldrig tidigare, och de som har sett landet med egna ögon kan inte annat än försjunka i pessimism.
Jag har träffat den nuvarande presidenten, Jean-Bertrand Aristide, vid två tillfällen. Det första var för några år sedan, då han alltjämt betraktades som den möjliga demokratiseringens skinande ljus i Haiti. De som i stora skaror gett sig ut för att med stor majoritet välja honom hade trott att de efter att ha blivit befriade Papa och Baby Doc Duvaliers diktatur nu skulle kunna få ett nytt liv i en ljus framtid. Detta visade sig tyvärr vara ett stort misstag, och även han blev avsatt. Under hans exil smugglade vi honom i hemlighet till den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen i Santo Domingo, för även vi trodde att Haiti kunde få en bra framtid under Aristide.
Mitt andra möte med honom var efter den gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen i Nassau, då jag hade äran att leda en delegation som utskottet för utveckling och samarbete hade skickat till Haiti. Det stod av detta möte klart att vi har att göra med en man som inte längre har en aning om var han kommer ifrån, men det är enligt min mening inte det värsta. Vi har att göra med någon som har fascistoida uppfattningar – det kan inte sägas på något annat vis – och som hotar alla demokratiska institutioner med fullständigt förakt. Så har Haiti sedan tre dagar ånyo varit utan parlament, då mandatperioden för parlamentsledamöterna löpte ut den 12 januari och det finns inga utsikter för nya val. Det finns visserligen fortfarande en handfull senatorer i andra kammaren, men det legitimerar ingenting. Det vi ser här är en underlåtenhet att hålla val, valfusk, hot och terror mot valmanskåren, av vilka – vilket visade sig vid senaste tillfället – endast 5 procent gav sig iväg för att rösta, de flesta stannade hemma där de kände sig tryggare. Sådan är den politiska vardagen i Haiti.
Det går inte alltid att skilja på politiskt och kriminellt våld. Dödsskvadroner undanröjer de oppositionselement som väcker regimens missnöje, och journalister som försöker upprätthålla något som en självständig nyhetsrapportering förföljs eller till och med mördas. Jag skulle kunna fortsätta så här i timmar. Vi kommer att få stödja de krafter som bekämpar övergrepp; hoppets karavaner strålar samman. Vi bör stödja dessa krafter i hopp om att saker och ting i Haiti kan vända sig till det bättre. 
Gahler (PPE-DE ).
   – Herr talman! Som Karin Junker just sade har Haiti varit självständigt i 200 år, och när den förskräckliga dynastin Duvalier med Papa och Baby Doc för mer än tio år sedan äntligen tog slut trodde vi att det bara kunde bli bättre, och i viss mån det blev det till en början verkligen så. Många satte sitt hopp till Aristide, men vi kan alla se vad som hände under tiden.
Det är inte endast vi européer som måste fundera över var vår politik i många årtionden blev fel, vad vi gjorde eller underlät att göra: amerikanerna måste definitivt göra det, för de ligger geografiskt sett närmare. Varför blev det så här på den västra halvan av Hispaniola, som är en stor ö. Givetvis är inte allting perfekt i Dominikanska republiken på andra sidan gränsen, men det faktum att miljontals européer och amerikaner ändå reser dit som turister och åtminstone bringar in en del pengar i landet indikerar att det inte kan vara så fruktansvärt. Läget är inte perfekt, men detta visar att man kan vistas på detta ställe med ett visst mått av säkerhet.
Vi måste alldeles säkert fråga oss själva om svaret på vad vi gjorde fel. Detta parlament har ställt väldigt konkreta krav på Haiti; politiska mord måste upphöra; medlemmarna av det styrande partiet måste tvingas upprätthålla lag och rättvisa; miliserna, de väpnade enheterna och polisens så kallade specialbrigader måste upplösas och avväpnas, och en nationell dialog mellan regeringen och oppositionen måste påbörjas, så att hoppets karavan kan nå fram till sitt mål. Det som vore bäst – och som vi kräver – är att detta sker genom Förenta nationernas medling, och att FN-insatsen måste återinrättas för att arbeta tillsammans med den haitiska polisen.
Det måste skapas villkor under vilka upphävandet av Cotonouavtalet i enlighet med artikel 96 åter kan hävas, för det finns ett trängande behov av vårt stöd, i synnerhet på utbildningens och hälso- och sjukvårdens område. 
Isler Béguin (Verts/ALE )
   . – Herr talman! Det vore bra om vår dagordning för en gångs skull kunde ha innehållit en trevlig händelse angående ett AVS-land, nämligen den haitiska självständighetens tvåhundraårsjubileum. När landet blev självständigt avskaffade det slaveri och utsugningen av ett helt folk, som hade pågått i årtionden. Vilken sorts firande kan det vara, vilken sorts gratulationer kan vi ge den haitiska regeringen, så som detta lands förfall har varit, i vilket all optimism har försvunnit? En ond cirkel har krossat hoppet och förstört den symbol som Haiti utgör.
President Aristide, tidigare demokratins förkämpe, och återinsatt genom amerikanskt ingripande, har dränkt Haiti i tredje världens sumpmarker. Landet har förfallit till en karikatyr av det fattigaste av de fattiga på den amerikanska kontinenten och inom AVS. En kollapsad social ekonomi kväver befolkningen och motverkar lokalt och regionalt stöd, medan den svarta marknaden blomstrar i händerna på topparna i regimen. Miljökatastroferna i form av skogsskövling och översvämningar har ökat nöden för ett desperat folk.
Att ge upp inför ett sådant kaos vore den sista spiken i Haitis kista. Två sekel av självständighet för Haiti har visat på folkets rådighet, vilja och ideal, som utgör frön till en återfödelse för demokrati och välstånd. Fördömande av den nuvarande regimen och situationen kan dock inte dölja de svårigheter som finns och de övergrepp som utförts av länder i regionen och i västvärlden, inom ramen för deras bistånd.
Låt oss inte glömma bort att inte ens UNDP:s vädjan har gett ett svar som kommer att resultera i humanitärt stöd. Oordningen i det internationella samfundets leder bara till en brist på investering av resurser och uppmärksamhet. EU:s samarbetsavtal måste kunna anpassas till den nuvarande situationen i samarbete med regionala och internationella organisationer. Vi får inte bli skrämda av Haiti, utan bör snarare se det som en utmaning och ett laboratorium för övergång för EU i dess samarbete med AVS-länder. Då vi förblir resoluta måste vi uppmuntra till dialog med det civila samhället och begära att en FN-medlare når en långsiktig politisk överenskommelse för att hjälpa det haitiska folket tillbaka på vägen mot demokrati och hållbar utveckling. 
Cauquil (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Det ohyggliga läget i Haiti kan delvis tillskrivas det våld som utförs av väpnade gäng som regeringen är beroende av, men huvudsakligen den eländiga fattigdom som majoriteten av folket lider av. President Aristide, dess statsöverhuvud, förtjänar verkligen ingen sympati, då han har förrått det hopp som hans folk satte till honom. Man kan dock inte annat än känna en djup avsmak när politiker från stormakterna, i synnerhet Frankrike och USA, som är ytterst inblandade i Haitis öde, börjar föreläsa och moralisera.
För två sekel sedan var Haiti ett av de rikaste länderna i Karibien, men har blivit ett av de fattigaste i världen. Detta på grund av att det ständigt har plundrats och på grund av att Frankrike, dess tidigare kolonialherre, aldrig har förlåtit det för att ha vunnit självständighet genom en väpnad kamp och ett slavuppror. Under årtiondenas lopp har det nyligen självständiga Haiti utsatts för en blockad av Frankrike, genom USA:s och Förenade Kungarikets delaktighet, för att tvinga Haiti att betala kompensation till dess tidigare slavägare.
Det är definitivt på sin plats att söka vinna massiv popularitet för att Aristide i dag kräver ersättning för denna ofantliga summa som Haiti tvingades betala fram till nittonhundratalet. Detta krav har dock historiskt berättigande, och om de stulna pengarna betalades tillbaka skulle landet kunna skapa en infrastruktur, ett vägnät, ett vattenförsörjningssystem och en hälso- och sjukvård, som det nästan helt saknar, och detta skulle bara vara början.
På ett mer allmänt plan skulle den summa som krävs för att lindra fattigdomen i detta land som ligger ett kort stycke över vattnet från det rika USA vara en ringa summa för stormakterna. Men i stället för att hjälpa detta land fortsätter dessa stormakter att plundra landet, där de få franska och amerikanska företag som är etablerade i landet betalar ut skandalöst låga löner och tar tillbaka all den vinst som tjänats på haitiska arbetares axlar, än att investera vinsten produktivt. Det är just genom att visa solidaritet med Haitis folk som vi kan fjärma oss från de cyniska och hycklande förklaringarna från dem som utger sig för att försvara dess frihet.
Sandbæk (EDD ).
   – Herr talman! Det är mycket tråkigt att det sätt som vi här i Europaparlamentet firar 200-årsdagen av Haitis brytning med förtryck och slaveri är med ett uttalande om det dramatiska läget i landet.
Jag skall inte använda min talartid till att upprepa allt som mina kolleger i parlamentet har sagt om president Aristide. Historiska oförrätter är svåra att råda bot på, och återuppbyggnaden av ett land kräver inte bara rätt ledare utan även rätt institutioner för att kontrollera honom.
Ett antal saker har gått fullständigt snett i Haiti. Varken parlamentet, domstolarna eller polisen fungerar och det rapporteras dagligen om allvarliga övergrepp mot mänskliga rättigheter. Den mest grundläggande rättigheten, rätten till mat, kränks i en helt otrolig omfattning. Halva befolkningen svälter, och 23 procent av alla haitiska barn under fem lider av kronisk undernäring, faktorer som innebär ett direkt hot mot Haitis möjligheter. 
EU och det internationella samfundet kan inte, och bör inte, se på i tysthet. Det humanitära stödet måste motsvara det haitiska folkets behov, och ett så starkt tryck som möjligt måste utövas för att få parterna att påbörja en dialog och arbete för en politisk lösning. En politisk lösning är det enda sättet att återinföra ett system som ger rättssäkerhet och respekt för mänskliga rättigheter, och den enda möjligheten att lösa de strukturella problem som har fört Haiti till randen av hungersnöd.
Ford (PSE ).
   – Herr talman! Jag håller med min kollega Karin Junker, som talade på gruppens vägnar.
Haiti är det fattigaste landet på de amerikanska kontinenterna; 80 procent av befolkningen lever under existensminimum. Medellivslängden, läskunnigheten och levnadsstandarden är bland de lägsta i ett område som redan i sig är fattigt, som någon redan har nämnt. Det politiska, sociala och ekonomiska kristillståndet har förvärrats under de senaste fyra åren. Hälften av befolkningen lider av undernäring, det är svårt att få tag på rent vatten och där den traditionella handeln har kollapsat blomstrar droghandel och korruption.
Vad värre är, den nybildade haitiska rikspolisen tvingar fram laglydnad och har kritiserats kraftigt av organisationer för mänskliga rättigheter för att de själva begår brott mot dem som protesterar mot president Aristides styre och mot att polisen inte klarar av att skydda dem mot regeringstrogna milisgrupper, som är beväpnade med macheter och pistoler.
Vi fördömer allt våld och alla politiska mord. Vi uppmanar den haitiska regeringen, oppositionen och samhället att inleda en konstruktiv dialog, kanske i form av en nationell konferens, för att jämna vägen för fria och rättvisa val till en lagstiftande församling. Vi uppmanar rådet och kommissionen att använda alla politiska och diplomatiska medel för att uppmuntra de haitiska myndigheterna, oppositionspartierna och samhället att underlätta en sådan dialog.
I väntan på den efterlyser vi att den FN-insats återupptas som syftar till samarbete med den haitiska polisen, upplösning av de så kallade specialbrigaderna, vilket föreslagits av FN:s speciella sändebud, och att milisen avväpnas. Detta vore ett första steg mot en möjlig lösning. 
Belder (EDD ).
   – Herr talman! Jag är glad över att till detta parlament få framföra gratulationer från den nederländska plattformen för Haiti till detta gemensamma förslag till resolution. På samma gång använder jag som kristen och medundertecknare av framställningen det visa bibelordspråket: ”Låt en annan prisa dig” I kontakten med arbetare på fältet frågar jag alltid vad för praktisk hjälp den Europeiska unionen kan ge. Jag ansluter mig med glädje till de förslag som hängivna Haitiexperter har framfört till rådet och kommissionen. För det första att det bör finnas stöd för program för lokal matproduktion och förbättring av hälso- och sjukvård. För det andra en noggrann övervakning av läget för mänskliga rättigheter på plats av den europeiska delegationen i Port-au-Prince, med noggranna rapporter om detta till parlamentet. Och slutligen ett uppmuntrande av en konstruktiv dialog mellan regering, opposition och det civila samhället i enlighet med punkt 3 i förslaget till resolution. Denna veckas attacker mot olika radiostationer i Haiti, vilka är källan till information för landets befolkning, understryker ånyo det trängande behovet av en europeisk insats i Haiti. 
Vitorino,
   . – Herr talman! Europeiska kommissionen delar oron för den politiska, ekonomiska och sociala situationen i Haiti och i synnerhet för att det inte finns någon överenskommelse som kan ligga till grund för en lösning av den politiska krisen i landet.
Vi uppmanar alla Haitis partier att respektera Amerikanska samarbetsorganisationens (OAS) resolution 822 och att arbeta för en snabb politisk lösning. Det är nödvändigt för att fria och rättvisa val skall kunna hållas inom en snar framtid under trygga former och med ömsesidig respekt.
En av de viktigaste faktorerna för en lösning av krisen är att det bildas en trovärdig valmyndighet. Trots att man meddelat att val skall hållas, saknas fortfarande denna nödvändiga faktor.
Kommissionen vill påminna om att Haiti under de senaste tre åren har omfattats av lämpliga åtgärder i enlighet med artikel 96 i Cotonouavtalet. I december förra året beslöt rådet att förlänga åtgärderna med ytterligare ett år. En följd av dessa åtgärder är att en viss del av gemenskapsstödet till Haiti dras in. Gemenskapen ger dock fortfarande ett ansenligt stöd som kommer den haitiska befolkningen till godo. Ansträngningarna fortsätter för att stärka det civila samhället och den privata sektorn, stödja demokratisering och efterlevnad av lagarna, bekämpa fattigdom samt ge humanitärt stöd och katastrofbistånd. Europeiska unionen har för avsikt att även fortsättningsvis närvara i Haiti och medverka till en lösning av den politiska krisen.
Respekten för mänskliga rättigheter, demokrati och lagar är grundläggande för Cotonouavtalet. Sådana faktorer lyser med sin frånvaro i Haiti. En normalisering av relationerna mellan Europeiska unionen och Haiti är beroende av hur regeringen uppfyller villkoren i OAS-resolutionen. I ett brev som kommissionen och rådet sände till Haitis regering i början av januari 2004, där man upplyser om omfattningen av de lämpliga åtgärderna, uppmanar unionen regeringen att snabbt göra verklighet av sina åtaganden att uppfylla kraven i OAS resolution 822, vilket skulle leda till fria och rättvisa nationella och lokala val. Kommissionen är redo att ge stöd till val i Haiti om de genomförs i enlighet med resolutionen.
De senaste åren har Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd (ECHO) hjälpt till vid naturkatastrofer, – främst översvämningar, – genom att finansiera hjälpinsatser. Dessutom har Haiti varit prioriterat i ECHO:s program som stöder åtgärder för att förbättra fattiga människors katastrofberedskap. Den aktuella siffran för finansiering av sådana projekt i Haiti uppgår till över en miljon euro. Kommissionens växande oro över den förvärrade situationen i landet återspeglas i att Haiti finns med på listan över bortglömda konflikter i ECHO:s planering inför 2004.
Parlamentet kan vara förvissat om att kommissionen arbetar aktivt för en lösning av den politiska krisen i Haiti och att den använder alla medel som står till buds för att tillgodose den haitiska befolkningens akuta hjälpbehov. 
Talmannen.
   – Tack, kommissionär Vitorino.
Den gemensamma debatten är avslutad och vi skall nu genomföra omröstningen. 

(1)
–Talmanskonferensen godkände vid sitt sammanträde i morse ett ändringsförslag för titeln på detta betänkande. Det skall nu lyda: ”en gemenskapsram för inkassoföretagen inom området för copyright och närstående rättigheter”. Tjänsterna kommer att se till att detta ändringsförslag översätts till samtliga språk. 
Echerer (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Jag vill lägga fram ytterligare ett muntligt ändringsförslag. Var inte rädd, det tar inte upp några nya frågor. Jag har noterat att ett av ändringsförslagen har blivit felaktigt översatt, och jag tror inte att det återger utskottets uppfattning på ett riktigt sätt. Texten vid punkt 8, som jag har skickat er, bör korrekt lyda som följer: ”Europaparlamentet anser när det gäller kollektiv förvaltning av rättigheter att EU:s utvidgning innebär att det finns ett behov av lämpliga åtgärder och att handling kan behövas”. Jag tror inte att ledamöterna har något emot att rösta för detta. 

Martin, Hans-Peter (PSE ).
   – Herr talman! Jag är en aktör i denna fråga och har följaktligen inte deltagit i debatten, inte heller kommer jag att rösta. 


Talmannen.
   – Parlamentet har avslutat föredragningslistan.(1)
Jag förklarar Europaparlamentets sammanträde avslutat och önskar alla en säker hemresa till sina länder.


15 ändringsförslag kunde godtas i sin helhet:
29, 34, 52, 66, 67, 70, 94, 143, 146, 150, 152, 165, 192, 195 och 196.
67 ändringsförslag kunde godtas åtminstone delvis, eller i sak eller med ändringar:
5, 8, 9, 12, 24, 26, 31, 32, 39, 40, 46, 47, 48, 51, 53, 54, 55, 58, 62, 63, 65, 68, 71, 73, 80, 81, 86, 87, 88, 89, 90, 93, 95, 96, 97, 101, 102, 103, 106, 110, 114, 116, 136, 137, 138, 139, 141, 142, 144, 151, 154, 159, 160, 161, 162, 164, 181, 184, 185, 189, 190, 193, 194, 198, 199, 200 och 207.
110 ändringsförslag förkastades:
2, 4, 6, 7, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 25, 27, 28, 30, 33, 35, 36, 37, 38, 41, 42, 43, 44, 45, 49, 50, 56, 57, 59, 60, 61, 64, 69, 72, 75, 77, 78, 79, 82, 83, 84, 85, 92, 98, 100, 104, 107, 108, 109, 112, 113, 115, 118, 119, 121, 122, 123, 124, 126, 127, 128, 131, 132, 133, 134, 135, 140, 145, 147, 148, 149, 153, 155, 156, 157, 158, 163, 166, 167, 168, 178, 179, 180, 182, 183, 186, 187, 188, 191, 197, 201, 202, 203, 205, 206, 208, 209, 210, 211, 212, 213, 214 och 215. 
