Slutsatser för Europeiska rådets möte 29 och 30 oktober inklusive mandat och befogenheter för Europeiska rådets ordförande och den höge representanten för Unionens utrikes- och säkerhetspolitik/kommissionens vice-ordförande samt sammansättningen av den nya kommissionen (fortsättning på debatten)
Talmannen
Nästa punkt är fortsättningen på debatten om Europeiska rådets rapport och om kommissionens förklaring om slutsatser för rådets möte den 29 och 30 oktober 2009, inklusive mandat och befogenheter för Europeiska rådets ordförande och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik/kommissionens vice ordförande samt sammansättningen av den nya kommissionen.
Elmar Brok
(DE) Herr talman, kommissionen, fru rådsordförande! Mario Borghezios anförande var typiskt för de euroskeptiker som inte kan skilja mellan Europarådet och EU, eftersom bestämmelsen om krucifix utfärdades av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, som hör till Europarådet. Det hade kunnat göras enligt unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
Men nu ber jag att få kommentera den nuvarande debatten. Jag tycker att det svenska ordförandeskapet har slutfört ratificeringsprocessen med stor känslighet och på ett målmedvetet sätt, med tanke på att det var fyra länder som skulle godkänna fördraget inom ordförandeskapsperioden. Jag vill uttrycka min tacksamhet för att man har rott i land den nio år långa processen på detta sätt. Därmed får vi också för första gången tillfälle att tillämpa detta, för det som händer i praktiken är också avgörande för den konstitutionella verkligheten. Av det skälet måste man ha klart för sig att Europeiska rådets ordförande bara har befogenheter som regeringschef, och att en operativ chef, som inte ansvarar inför parlamentet, väljs direkt av folket. Så är det i alla författningar. Det måste gälla även för Europeiska rådets ordförande. Det är bara kommissionens ordförande som har full befogenhet.
Som José Manuel Barroso också nämnde när han citerade Jean Monnet vill jag även betona hur viktiga institutionerna är för vår fortlevnad. När det gäller unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik/kommissionens vice ordförande, måste vi vara på det klara med att han omedelbart går in i båda rollerna när han tillträder sin befattning. Han kan inte först tillträda som hög representant den 1 december och senare som vice ordförande. Han kan inte tillträda, inte heller som vice ordförande, förrän han har blivit godkänd av Europaparlamentet. Det får inte råda något tvivel om detta, för då får vi juridiska problem.
Jag vill också nämna att parlamentet kommer att utöva sina befogenheter när det gäller avdelningen för yttre åtgärder. Vi vill inte att Lissabonfördraget ska leda till ett EU präglat av mellanstatligt samarbete. Det ligger inte i fördragets anda. Avdelningen för yttre åtgärder kommer att ha en avgörande roll i detta. Jag ber er att respektera parlamentets ställning i denna fråga, som ni naturligtvis är medvetna om, och inte säga sådant som leder till att vi kör över er eftersom vi har befogenhet att göra det.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Lissabonfördragets ikraftträdande är verkligen en historisk händelse. Vi borde applådera det. Vi borde glädjas åt det. Vi borde gratulera oss själva, och naturligtvis borde vi gratulera det svenska ordförandeskapet till detta resultat.
Men det räcker inte med ett fördrag. Många av problemen går inte ens att lösa med det mest perfekta fördrag. Vi behöver engagerade och kunniga personer för att lyckas. När det gäller Lissabonfördraget är det än viktigare, eftersom fördraget är ett resultat av ändlösa kompromisser, långa diskussioner och långa debatter. Därför är det oundvikligt att det finns många oklarheter och luckor.
Det är upp till framtidens högsta beslutsfattare att reda ut oklarheterna, finjustera reglerna, forma institutionerna, göra en korrekt tolkning av alla bestämmelser i fördraget och göra en detaljerad arbetsbeskrivning. Det kommande mandatet och den kommande lagstiftningen blir avgörande för hur framtidens EU är uppbyggt. Om vi vill att EU:s uppbyggnad ska vara livskraftig, måste den vara en syntes av alla EU-regioners och EU-medborgares historia, kultur och politiska traditioner.
Därför bör de tre främsta funktionerna i EU, Europeiska rådets ordförande, kommissionens ordförande och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, kännetecknas av en respekt för alla politiska synsätt, alla regioner och alla geopolitiska, kulturella och geografiska regioner i EU. Jag tror att vi kan uppnå detta, och om vi uppnår det tror jag att det gynnar hållbarheten i EU:s uppbyggnad och för institutionens effektivitet, men även för unionens trovärdighet i medborgarnas ögon.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Herr talman! Tillåt mig att tacka medierna för en gångs skull. Utan fria och granskande medier skulle allmänheten vara helt omedveten om valet av EU:s ledare. Men lyckligtvis har vi medier som rapporterar om lobbyprocessen och har presenterat icke-troliga och troliga kandidater till både befattningen som Europeiska rådets ordförande och hög representant. Det har faktiskt inte talats så mycket om namn den här debatten heller. Bara några få har nämnts. Hur som helst försöker vi vägleda andra utanför EU om vikten av demokratiska val.
För en tid sedan fick jag tillfälle att besöka Turkiet, och när vi talade om de val som skulle göras i samband med Lissabonfördraget frågade en ledamot i det turkiska parlamentet när valen skulle ske. EU:s delegation svarade då att den varken hade en aning om vilka kandidater som fanns eller när de skulle väljas, eftersom allt skedde bakom lyckta dörrar. EU har mycket att förbättra här, för att skapa mer insyn i sådana ärenden.
Ashley Fox
(EN) Herr talman! Jag vill säga något om de informella diskussioner som vi alla vet har dominerat vid rådets senaste möte. Jag syftar förstås på valet av Europeiska rådets ordförande och den roll personen får.
Jag tycker att ordföranden bör vara rådets tjänare - alltså en ordförande snarare än ett statsöverhuvud. Därför är det viktigt att ordföranden är både kollegial och en person som människor litar på. Med det i åtanke skulle Tony Blair vara den sämsta tänkbara kandidaten när det gäller båda kriterierna. Jag håller med Angela Merkel i hennes farhågor om att behöva lyssna på ”Mr Flush” i fem år framåt när hans bilkortege susar fram i världen.
Frågan om förtroende är också viktig, och Tony Blair har vid alltför många tillfällen visat sig vara fullständigt opålitlig. Han är inte lämplig för ett offentligt ämbete, och jag uppmanar rådet att inte utse honom.
Bastiaan Belder
(NL) Herr talman! Jag har med stort intresse läst det svenska ordförandeskapets dokument om den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Ändå är jag fortfarande lika skeptisk till projektet. I alla fall tycker jag att det är klokt av det svenska ordförandeskapet att förlänga tidsfristen för att hitta rätt kandidater till de nya befattningarna, eftersom den höga representanten bör ha en utomordentlig dignitet, som är sällsynt i Europa.
Herr talman, jag är fortfarande mycket bekymrad över de nya befattningarnas inverkan på balansen mellan institutionerna. Mina kolleger i parlamentet kan inte undgå att hålla med. I motsats till dem är jag nöjd med att avdelningen för yttre åtgärder ska ligga utanför kommissionen. Utrikespolitiken är först och främst medlemsstaternas sak, och om den ändå skulle europeiseras skulle jag föredra det klimat som finns i rådet framför det i kommissionen. Detta är precis vad som händer nu, trots alla våra välvilliga föresatser.
Philip Claeys
(NL) Herr talman! Det här köpslåendet om utnämningen av Europeiska rådets ordförande är allt annat än uppbyggligt. I Belgien, exempelvis, ser vi nu vår premiärminister Herman Van Rompuy kandidera och få stöd med argument i stil med att han är diskret, har relativt få ovänner och är bra på att nå kompromisser. Det underliggande resonemanget är att vem som helst som kan styra en konstgjord nation som Belgien kan göra detsamma med EU.
Ändå ligger det inte i européernas intresse att EU utvecklas till en större version av Belgien. Dessutom är Herman Van Rompuy egentligen inte någon styrande premiärminister. Den belgiska modellen kan inte längre styras, vilket innebär att Herman Van Rompuy snarare förvaltar det läge som råder och i praktiken bara sköter den dagliga verksamheten.
Vi behöver inte någon färglös, smaklös, luktlös figur som dansar till kommissionens melodi. Vad vi behöver är ett kraftfullt språkrör för medlemsstaterna, och även för medborgarna, som man tyvärr inte tar hänsyn till i allt detta.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! För tjugo år sedan gav vi ett fredligt slut åt uppdelningen av Europa i frihet och diktatur. EU är det politiska projekt som har möjliggjort denna återförening av vår kontinent. EU är det politiska projekt som har som mål att utöka fredszonen, friheten, demokratin och stabiliteten i Europa. Vi har ansvar för att stärka den gemenskap som bygger på värderingar och lagstiftning. Vi måste börja här och nu och göra allt vi kan för att glädjen över vad vi uppnått ska ge oss tillräcklig styrka och beslutsamhet, så att inga nya murar eller taggtrådsstängsel byggs mellan människorna på vår kontinent och i övriga världen.
Lissabonfördraget är det största demokratiska framsteget sedan det första direkta parlamentsvalet för trettio år sedan, och det ger EU och institutionerna tillfälle och möjlighet att bli kontinentens röst. Men vi måste ta tillfället i akt! Vi måste ha den politiska viljan att överföra och genomföra fördraget. Om vi har denna politiska vilja innebär det också att vi måste sluta att alltid bara söka minsta gemensamma nämnare. Alla former av frivilliga alternativ försvagar gemenskapen. Krisen kommer inte att vara över förrän arbetslösheten sjunker varaktigt och vi återfår en hållbar tillväxt utan att behöva tillföra miljarder som driver de offentliga underskotten i höjden.
Min sista synpunkt är alltså uppenbar: Den europeiska tanken går ut på att mötas på halva vägen och försöka hitta de bästa lösningarna. De senaste dagarnas diskussioner om utnämningar har fått mig att befara att vi inte försöker nå de bästa lösningarna för EU, utan de enklaste lösningarna för medlemsstaterna och de politiska partierna. Det är fel reaktion på de senaste årens utveckling av Lissabonfördraget.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Herr talman! Jag vill framföra två synpunkter, som båda rör rådets slutsatser ur mitt perspektiv som ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, och därför handlar om frihet, säkerhet och rätt.
Den första handlar om invandring. Jag välkomnar att invandringen fått en betydande plats i rådets slutsatser, och jag tycker att det är viktigt att invandringspolitiken för första gången blir en gemenskapspolitik och att den under det spanska ordförandeskapet ska bli föremål för en första utvärdering, som involverar Europaparlamentets roll och den roll som parlamenten i medlemsstaterna spelar. Men eftersom man hänvisar till solidariteten när det gäller hanteringen av migrationsströmmar beklagar jag samtidigt att detta inte görs i enlighet med den bindande solidaritetsklausulen och dess ekonomiska konsekvenser.
Den andra synpunkten har att göra med den institutionella sidan av områdena frihet, säkerhet och rättvisa, eftersom det kommer att finnas ett ”före” och ett ”efter” i parlamentets verksamhet. Det är tänkt att man till slut ska ha en gemenskapspolitik. I slutändan kommer parlamentet att fatta beslut om det.
EU:s medborgare har rätt att hoppas på mycket efter rådets slutsatser, som sätter punkt för det svenska ordförandeskapet den 10 december. I slutsatserna ingår områdena frihet, säkerhet och rättvisa äntligen som en huvudsaklig åtgärdssektor som är genuint europeisk, och genuint humanitär, genom att man antagit Stockholmsprogrammet, som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor bidrar till på ett avgörande sätt med det betänkande som antas denna vecka.
Andrew Duff
(EN) Herr talman! Det är glädjande att vi nu kan avsluta det sista kapitlet i sagan om fördraget. Men jag beklagar att priset var att vi blev tvungna att ge även Tjeckien samma oerhört skrala undantag som i det brittiska protokollet.
Tidningarna rapporterar om protokollet som ett sätt göra stadgan valfri. När debatten avslutas vore jag tacksam om ordförandeskapet kunde bekräfta att så inte alls är fallet och att stadgan fortfarande kommer att vara bindande för tjeckerna och deras president i hans slott.
Införandet av protokollet hindrar domstolarna från att tillämpa stadgan i nationella processer, vilket gör den mycket underordnad och perifer - och vid sagans slut försumbar.
Mirosław Piotrowski
(PL) Herr talman! Trots de storslagna förklaringarna om att Lissabonfördraget skulle få EU att fungera bättre visar det sig att vi har öppnat en Pandoras ask. Bestämmelserna i fördraget är otydliga, och de leder inte bara till oenighet utan även till en uppdelning bland EU:s ledare.
I fördraget anges inte vilka privilegier som ska gälla för Europeiska rådets ordförande, inte heller anges något demokratiskt förfarande för valet av person till denna befattning, och ordförandens verkliga ställning är beroende av styrka, personlighet och tidigare befattning. Dessutom är det svårt att se om man kommer att behålla den ursprungliga modellen med nationella ordförandeskap, som anger tonen för EU:s politik. Det ser ungefär likadant ut när det gäller unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik.
Majoriteten av medborgarna i EU väntar på svar på följande frågor: Är vi på väg mot att skapa en stark europeisk federalstat på bekostnad av nationernas suveränitet eller inte? Kommer inte en stark ordförande i Europeiska rådet i framtiden att vilja återgå till de antidemokratiska traditioner som vi hade i Europa på 1900-talet?
Mario Mauro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag tackar det svenska ordförandeskapet varmt för de viktiga resultat som nåtts under deras sexmånadersperiod. Samtidigt vill jag dock erbjuda er en gåva - och jag vänder mig nu till det svenska ordförandeskapet - gåvan är det här tomma pappersbladet, som kommer att vara till stor hjälp för er under de närmaste dagarna för att övervinna svårigheterna med att finna kandidater till posten som Europeiska rådets ordförande och den höge representanten för unionens utrikespolitik.
Faktum är att vi kommer att ha tagit ett stort steg framåt om ni lyckas övertyga stats- och regeringscheferna om att inte skriva ned de namn som syns i tidningarna och hörs i tv, utan får dem att beskriva sin syn på EU:s utrikespolitik. Om de klargör för oss vad de anser om t.ex. ökad samordning eller en verklig utrikespolitik, kommer det att bli lätt att sätta namn och ansikte på den person som ska företräda oss ute i världen. Det är detta slags verkliga öppenhet vi behöver, att förstå hur vi ser på Europa och Europeiska unionen, och vad som är viktigast för oss.
Därför är det viktigt att de personer som väljs verkligen förkroppsligar andan och värderingarna i det europeiska projektet. Vi behöver någon som kan säkra en ledande roll för EU i våra internationella förbindelser. För att de internationella förbindelserna ska vara effektiva måste de ideal som EU:s grundare levde för bekräftas, eftersom EU är den enda aktören som verkligen är enad och därför är mycket dynamisk på världsarenan. EU är inte ett monolitiskt block, utan resultatet av människors insatser, och just därför måste EU följa med i tiden för att överleva. EU måste kort sagt göra en nystart på grundval av de värden som unionen grundades på, de fantastiska resultat som vi har nått hittills, och, tro mig, det krävs även en ordentlig dos realism.
David-Maria Sassoli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill tacka det svenska ordförandeskapet för deras arbete och för att de lyckades skapa de rätta förutsättningarna för den slutliga ratificeringen av Lissabonfördraget. Vi behöver det nya fördraget i högsta grad eftersom det ger oss möjligheten att stärka och utöka befogenheter, t.ex. parlamentets befogenheter, och två nya ledare som kan företräda den politiska och institutionella unionen. Vi hoppas därför att rådet kommer att tolka önskemålen från de stora europeiska familjerna på rätt sätt, så att det vid nästa möte kan fatta ett avgörande beslut med starkt stöd om utnämningen av de personer som ska inneha de nya institutionella poster som föreskrivs i fördraget.
Vad behöver vi? Vi behöver en rådsordförande som kan säkra konsekvens och kontinuitet. Vi behöver en hög representant som med stöd av sin erfarenhet och auktoritet kan säkra en ledande roll för EU i en flerpolig värld, och som samtidigt agerar som en länk mellan unionens mellanstatliga dimension och gemenskapsdimensionen. Vi behöver även ett kommissionskollegium som är starkt, enat och välavvägt när det gäller politisk tillhörighet, geografi och kön. Det är särskilt betydelsefullt att detta sker 20 år efter murens fall, den mur som delade Europa, och allt detta kan återuppväcka hoppet om ett enat och starkt Europa som kommer att fortsätta att kämpa för solidaritet och rättvisa.
Louis Michel
(FR) Herr talman, fru rådsordförande, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka och gratulera det svenska ordförandeskapet till deras utomordentliga arbete.
Jag vill även utnyttja min talartid för att vända mig till ordförande José Manuel Barroso genom en tredje part: Cecilia Malmström kommer säkert att vidarebefordra de synpunkter som jag vill framföra till honom, efter hans inlägg till svar på Guy Verhofstadts inlägg.
Vi vill alla ha en effektiv och trovärdig kommission, som utnyttjar sin initiativrätt fullt ut och inte är rädd för att tillämpa gemenskapsmetoden. Om vi vill ha en sådan kommission - och som jag uppfattar saken är det även José Manuel Barrosos önskan - anser jag dock att den måste strukturera sitt arbete kring befogenheter som organiseras inom fyra eller fem pelare, där varje pelare står under en vice ordförandes politiska ansvar, som har befogenheterna och förmågan - och till och med makten - att säkra konsekvens i hela politiken inom respektive pelare.
Den nuvarande uppdelningen av kommissionens befogenheter - och jag vet vad jag talar om eftersom jag faktiskt var kommissionsledamot i fem år - undergräver gemenskapsmetoden, hämmar initiativrätten och skadar er institution. Jag ber er att vidarebefordra mina kommentarer om detta till José Manuel Barroso.
Det är förståeligt att det är svårt att omedelbart omorganisera det befogenhetssystem som är arvet från det tidigare arrangemanget, som stundtals var underligt, för att inte säga opportunistiskt, men jag kommer inte att ha någon förståelse för den nuvarande ordföranden om han inte lyckas etablera den ordning som hans nya institutions ambitioner kräver.
Michel Barnier
(FR) Herr talman! Tack vare det svenska ordförandeskapets målmedvetenhet, som även jag tackar, har vi nu Lissabonfördraget. Ett fördrag som detta är dock inte ett projekt, utan ett verktyg, en verktygslåda för att tjäna det europeiska projektet, och det är därför upp till de personer som leder institutionerna - kommissionen, kommissionens ordförande och rådet - och vi här i parlamentet, att använda dessa verktyg på bästa sätt i framtiden, när vi nu har nått slutet på den övergångsperiod som har varat så länge, alltför länge.
Nu är vi nämligen bättre rustade för att ta oss an tre stora utmaningar. Inför dessa utmaningar måste vi inte bara arbeta för EU:s trovärdighet, utan även, för att upprepa de ord som Václav Havel just yttrade, för EU:s suveränitet.
Den första utmaningen är krisen, och vi får inte - kan inte - ta oss ur den precis som vi gick in i den, som om inget hänt. Det finns lärdomar att dra i vår dialog med Förenta staterna, särskilt när det gäller styrning, solidaritet, öppenhet och reglering av den globala ekonomin. Vi européer har också saker att lära oss när det gäller att säkra - och jag använder det ordet avsiktligt - konsolideringen av den inre marknaden, ”föreningen mellan marknaden och samhället”, för att upprepa Mario Montis ord som jag har tagit som mina egna. På tal om Mario Monti är det mycket lämpligt att ordförande José Manuel Barroso har anförtrott en uppgift åt honom på det här området.
Den andra utmaningen är den gröna tillväxten. I Kyoto tog vi ledningen i den här frågan, tack vare kommissionen. Vi måste uppehålla denna ståndpunkt genom att naturligtvis se till att våra partner, de andra stora länderna, de stora regionerna, intar en motsvarande ståndpunkt.
Vår tredje utmaning är slutligen att vi sitter med vid bordet, inte ”bakom bordet”, utan ”vid bordet” bland dem som ska besluta om världsordningen - eller oordningen - under de närmaste 20 åren. Det är inte lätt när vi sammanlagt är 27 nationer, men det är dock mycket viktigt om vi inte har något emot - vilket jag personligen har - att bli underhuggare eller stå under de andra ländernas inflytande.
Därför har vi ett mycket stort förtroende för den höga representantens framtida arbete. Hans eller hennes uppgift kommer att bli att skapa en verklig gemensam diplomatisk och strategisk kultur. Ju snabbare vi är redo, desto bättre kommer det att bli för EU-medborgarna. Det är skälet till att vi ivrigt och tillitsfullt inväntar de beslut som ni kommer att fatta.
Kinga Göncz
(HU) Jag vill göra ett undantag och inte tala om Lissabonfördraget. Jag vill i stället ta upp resultatet av Europeiska rådets möte när det gäller det ekonomiska, finansiella och sociala kapitlet. I ett avseende tycker vi att det är mycket glädjande att se att tecknen på finansiell stabilisering finns med i rådets slutsatser. Det är så vi själva ser på situationen, men samtidigt står det klart att människornas reserver minskar i EU.
Företagen har svårt att få ekonomisk hjälp och banklån, samtidigt som arbetslösheten ökar. Detta nämns också i dokumentet. Jag tycker att det är viktigt att betona att den ekonomiska tillväxten inte kan vara hållbar och att vi inte kan tala om att EU ska ta sig ur krisen starkare än det var tills vi verkligen kan garantera att den sociala sammanhållning som vi har nu inte bara upprätthålls utan stärks, och tills vi kan öka sysselsättningen och förhindra socialt utanförskap.
De metoder vi har för att samordna socialpolitiken, som bygger på en öppen inställning, är ineffektiva. Vi måste förbättra våra samordningsmetoder. Faktum är att vi behöver effektivare verktyg. Den sociala sammanhållningen och landvinningarna när det gäller det sociala Europa är de faktorer som medborgarna anser vara viktigast. Det är vårt gemensamma ansvar att lyfta fram detta.
Lena Ek
Herr talman! Politik och psykologi hör ihop och just nu finns det många som försöker att tala ner förväntningarna inför Kyotoförhandlingarna i Köpenhamn om några veckor. Jag känner precis igen det här från när vi förhandlade om klimatmålen. De klimatmål som vi föreslog och arbetade för i det här parlamentet hade både dödförklarats och begravts, inte en utan kanske tio gånger, när vi fick det slutliga beslutet.
Precis likadant är det med klimatpaketet. Det är dödförklarat och begravt av dem som egentligen är emot klimatmålen. Jag vill därför uppmana det svenska ordförandeskapet att fortsätta sitt goda förhandlingsarbete och sin konstruktiva linje, därför att om vi inte siktar på en fullständigt bindande överenskommelse i Köpenhamn, så kommer vi inte att nå det. Men tvågradersmålet är oerhört viktigt och därför måste vi nu ha full fart framåt. Redan Seneka observerade att mänskligheten kan delas in i två grupper: de som går före och gör någonting och de som går efter och kritiserar.
Marietta Giannakou
(EL) Herr talman! Jag har noterat exakt vad ordförandeskapet sade om den ekonomiska krisen, men det står klart att inget av länderna, med undantag för ett, kan tillämpa stabilitetspakten. Den ekonomiska krisen får inte heller förvandlas till en värde- och principkris.
När det gäller klimatfrågan gjorde ordförandeskapet exakt det rätta. Men det måste inte bara övertala utvecklingsländerna, utan även Förenta staterna, om situationen ska förändras. Ordförandeskapet måste ta ett verkligt initiativ i Köpenhamn.
När det gäller den tredje frågan, Lissabonfördraget, är vi nöjda. Nio år efter krisen med Nicefördraget och oförmågan att finna en lösning på den institutionella frågan har vi nu ett fördrag som flera sidor tjatade på oss om innan det undertecknades. Det är inte bara institutionen och fördraget som är viktiga. De personer som ska tillämpa det är också viktiga, och i det här avseendet är även ordförandeskapet ansvarigt, på kommissionsnivå, för att se till att de ansvariga - främst utrikesministern - framför alla de intressen som en välorganiserad union har.
På rådsnivå, och här tänker jag särskilt på frågan om rådets ordförande, finns det däremot en sak som många av oss inte godtog. Som ledamot av Europeiska konventet vet jag personligen att många av oss skulle ha föredragit att posten som rådsordförande innehades av kommissionens ordförande, vilket även har skett tidigare eftersom kommissionsordförandens roll i grund och botten är att samordna agerandet med rådet och undvika oroselement.
Jag förlitar mig på att både kommissionens ordförande, och ännu viktigare rådets ordförande, kommer att göra lämpliga rekommendationer till medlemsstaterna, så att båda institutionerna fungerar i linje med gemenskapens arbetsmetoder och de goda resultat som EU har nått tidigare, som har säkrat oss så många år av välstånd.
Ramón Jáuregui Atondo
(ES) Herr talman! Jag anser att överenskommelsen om det tjeckiska problemet var en förnuftig lösning. Den var inte perfekt, men den var den bästa lösningen, och den var nödvändig för ett sådant allvarligt problem.
Jag tror att 2010 kan bli ett fantastiskt år för EU. Vi har ett nytt kommissionskollegium, en ny organisationsstruktur som vägleder EU och en ny rättslig status: EU är nu en enskild enhet som benämns ”Europeiska unionen”, och är en egen juridisk person, inte summan av olika nationer. Nu har vi som sagt möjligheten att agera, och vi behöver viljan att agera. Jag anser att EU måste komma till rätta med de mycket allvarliga nationalistiska tendenser som förhindrar framsteg.
Vi borde fundera över hur långt vi skulle ha kunnat komma för tio år sedan med att införa euron som valuta i EU om vi inte hade gett upp våra nationella valutor, franc, mark, peseta osv. Vi måste återskapa något av denna inställning i den europeiska andan, som José Manuel Barroso sade.
Jag vill nämna två saker som jag anser vara grundläggande. En av dem är brådskande: kommissionskollegiet måste godkännas i december i Strasbourg. Jag anser att det är mycket viktigt att nästa ordförandeskap i januari inleder sitt mandat genom att ta in på denna nya väg - med ett nytt kommissionskollegium - som installeras redan i slutet av detta år.
För det andra skulle jag vilja att tanken bakom Europeiska unionen återupplivas - det som EU strävar efter att uppnå. Jag anser att mycket viktiga beslut står på spel i världens största debattforum, och EU måste visa upp en enad front, en stark front, för att förespråka de särskilda fördelarna med vårt projekt: en social modell och en ny rättslig, ekonomisk och politisk struktur för en värld där staten spelar en viktigare roll och med en bättre marknad. EU måste få ut budskapet att det står mer enat och är starkare.
Olle Schmidt
Herr talman! Det svenska ordförandeskapet är att gratulera: Den envise mannen i Prag skrev äntligen under och nu har vi äntligen nått vägs ände. Förhoppningsvis är det inte institutionella frågor som ska uppehålla vår tid det närmaste decenniet, även om http://www.hattrick.org/Club/Players/Player.aspx?playerId=233568361" \o "Vladislav Hálek" är en sann europeisk hjälte som var beredd att ta ytterligare några steg redan idag. Att Tjeckien fick ett undantag från stadgan om de grundläggande rättigheterna tycker jag är dystert. Som Andrew Duff påpekade räcker det gott och väl med Polen och Storbritannien.
I Köpenhamn måste ett globalt avtal träffas, där den rika världen tar ett extra stort ansvar. Den fattiga världen bär inte ansvar för klotets uppvärmning. Samtidigt måste givetvis tillväxtekonomierna ta sin del. Till sist, fru minister: Processen inför toppmötet nästa vecka, då en president och en utrikesminister ska utses, borde ha skett under större öppenhet. Det nuvarande hemlighetsmakeriet är pinsamt för ett demokratiskt Europa, det tror jag att fler än jag tycker.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Jag har tre kommentarer. Nu när Lissabonfördraget har trätt i kraft behöver EU mer än någonsin en effektiv gemensam utrikes-, säkerhets och energipolitik som grundas på solidaritet. Endast en sådan politik kan förhindra Gerhard Schröders och Vladimir Putins uppgörelser från att upprepas i framtiden.
För det andra måste vi inse hur viktigt det är i denna nya situation att ha en ständigt stark kommission som kan ta ansvaret för genomförandet av Lissabonfördraget.
För det tredje och när det gäller de nya topposterna måste vi först och främst ha modet att gå framåt och inte stödja portföljer utan personligheter, personer som har en långsiktig vision och ett engagemang för de europeiska värdenas kontinuitet.
För att ta itu med de enorma nya utmaningarna behöver EU återigen två europeiska statsmän i stil med Konrad Adenauer, Robert Schuman eller Alcide De Gasperi. Vi bör överväga kandidater utan förutfattade meningar. Dessa statsmän kan även finnas i de nya medlemsstaterna, som självklart måste vara företrädda i den framtida trojkan. I dag sade Václav Havel till oss att EU är våra hemländers hemland. Med utgångspunkt i denna förutsättning tror jag att vi kommer att lyckas med genomförandet av Lissabonfördraget.
Sandra Kalniete
(LV) Jag tycker att det är mycket glädjande att Lissabonfördraget äntligen träder i kraft, och vill tala om vem som bör bli EU:s ordförande. Att leda Europeiska rådet betyder inte att man leder EU, utan snarare att man agerar tillsammans med EU:s medlemsstater, medlemsstaternas ledare, och stöder och uppmuntrar dem att förstärka EU:s roll bland morgondagens ledande stater. Jag anser att Lettlands f.d. president Vaira Vīķe-Freiberga har alla de personliga ledaregenskaper och den erfarenhet av politiskt ledarskap som krävs för att bli en framgångsrik ordförande för Europeiska rådet. Hennes öde symboliserar vår delade kontinents historia - hon flydde efter andra världskriget och återvände till Lettland så snart vårt land blev fritt igen, hon återvände för att bli Lettlands president. Under hennes åtta år som president gick Lettland med i EU och Nato. Vaira Vīķe-Freiberga är en trofast EU-medborgare. Hon är högutbildad och en inflytelserik personlighet som verkligen förstår det framtida EU:s utmaningar. Hon kommer definitivt även att vara kapabel att fatta impopulära beslut, om det skulle bli nödvändigt.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru talman! Som företrädare för den första medlemsstaten som ratificerade Lissabonfördraget vill jag gratulera det svenska ordförandeskapet på Ungerns vägnar. Ni har gjort ett utmärkt arbete. Vi har sett en tjeck här i parlamentet som är EU-vän, Václav Havel, medan Tjeckiens president Václav Klaus har orsakat stor oro och inte visat sig vara EU-vän.
Vi måste så snabbt som möjligt slutföra Lissabonfördragets ikraftträdande, utnämna den nya kommissionen och inrätta de relevanta strukturerna så att vi kan koncentrera oss på det verkliga arbetet.
Jag anser att det är mycket viktigt att Lissabonfördraget är det första fördraget som innehåller bestämmelser om minoriteternas rättigheter. Jag uppmanar Margot Wallström, som är en stor förkämpe för minoriteterna, att påminna ordförande José Manuel Barroso om att han måste hålla sitt löfte om att den framtida kommissionsledamoten för grundläggande rättigheter kommer att ta sig an frågan om minoriteternas rättigheter, inklusive personer från inhemska minoriteter som samerna, samt invandrarminoriteterna och romerna.
Mairead McGuinness
(EN) Fru talman! På Irland frågar folk oss om det råder hög stämning nu när Lissabonfördraget har ratificerats. I själva verket säger jag till dem att det inte gör det, eftersom det tog så lång tid och födseln och förlossningen var så svår. Det råder lättnad och en viss glädje, men man inser också, vilket framgår av denna debatt, att det verkliga arbetet börjar nu och att det är en svår uppgift att utnämna de rätta personerna. Det handlar inte om att ge kommissionsledamöterna arbete, utan om att utnämna de rätta personerna för alla dessa mycket viktiga poster som har inrättats. Jag är ledsen över att det tar extra tid att göra det eftersom det leder till att den slutliga utformningen av alla institutioner försenas - och vi har mycket arbete framför oss - men kanske är det bättre att vi har en liten försening och tillsätter rätt personer.
Dessa toppjobb, som vi har beskrivit dem, är viktiga, och det kommer att behövas personer med engagemang, entusiasm och en verklig önskan att förbättra EU, inte bara att ha ett arbete.
Avslutningsvis och när det gäller starka institutioner har José Manuel Barroso helt rätt. Det är viktigt att ni lyssnar på vad vi säger här i parlamentet. Lyssna noga. Det är vi som står närmast våra väljare. Vi är direktvalda.
Petru Constantin Luhan
(RO) Jag uppskattar varmt det som Fredrik Reinfeldt sade, och jag välkomnar särskilt att EU vid Europeiska rådets möte i oktober kunde enas om en gemensam ståndpunkt inför Köpenhamnskonferensen.
EU har redan på egen hand vidtagit kraftfulla åtgärder för att bekämpa klimatförändringarna och göra framsteg mot att minska utsläppen av växthusgaser. Det är emellertid självklart att EU:s soloinsatser inte kan garantera en absolut framgång vid de internationella förhandlingarna.
Jag anser att det är ytterst viktigt att EU genomför övergången till ett minskningsmål på över 20 procent endast om vissa villkor behålls, eftersom vi anser att EU:s insats skulle bli alltför stor utan dessa villkor.
Villkoren måste särskilt omfatta det framtida avtalets obligatoriska rättsliga karaktär. Dessutom bör särskilda utsläppsminskningsmål antas av de utvecklade länderna som är likställda EU-målen, tillsammans med motsvarande bidrag från utvecklingsländerna.
Heidi Hautala
(FI) Fru talman! Vi har ett mycket intressant arrangemang här i parlamentet just nu, nämligen att samtliga tre institutioner företräds av en kvinna. Cecilia Malmström för Sverige, det land som innehar ordförandeskapet, Margot Wallström för kommissionen och ni, fru talman, för parlamentet. Jag skulle vilja se ledande kvinnor på topposter regelbundet i framtiden, och i mycket högre utsträckning än nu. Jag vet att Margot Wallström och Europaparlamentets vice talman Diana Wallis har lagt fram ett intressant initiativ där vi andra ledande kvinnor i parlamentet och kommissionen tas med i processen.
Vi skrev till kommissionens ordförande José Manuel Barroso och förklarade att vi ville se förändringar och en mer rättvis könsfördelning i kommissionen och på andra topposter. Jag hoppas att vi nu kommer att kunna ta tillfället i akt. Även om kommissionsordföranden till fullo stöder våra idéer, gör stats- och regeringscheferna tyvärr ingenting för att ta ansvaret för denna bedrövliga situation. Vi kan inte tillåta att unionen ständigt företräds av män.
Jaroslav Paška
(SK) Jag vill till att börja med uttrycka mitt stöd för president Václav Klaus och Tjeckiens ståndpunkt. Precis som Tyskland var tvunget att beakta författningsdomstolens beslut antar jag Václav Klaus även fick vänta på beslutet från författningsdomstolen.
När det gäller hans inställning anser jag att han har agerat som en ansvarsfull statsman. Så länge han ansåg att det fanns en viss rättslig osäkerhet väntade han på yttrandet från den berörda institutionen, vilken var domstolen.
Jag vill även påpeka att Lissabonfördraget träder i kraft i tider av ekonomisk kris i EU. De beslut som har fattats av de regeringar som har vidtagit åtgärder för att övervinna den ekonomiska krisen var inte effektiva eller ändamålsenliga, och ur det perspektivet anser jag att vi måste fortsätta på ett mer samordnat sätt i framtiden och inte fatta tillfälliga beslut som inte är effektiva för att stödja sysselsättningen och den ekonomiska utvecklingen.
När vi nu utser den nya kommissionen anser jag att vi måste se till att den bemannas med experter och yrkesmän.
Enikő Győri
(HU) Jag är fast övertygad om att EU kommer att fungera på en säkrare grund och på ett mer logiskt sätt med hjälp av Lissabonfördraget, med en starkare inriktning på de problem som påverkar medborgarnas vardag.
Men vi måste även fråga oss vilket pris vi har fått betala för att uppnå detta. Det pris vi har betalat är faktiskt att vi har undergrävt våra värden och låtit pragmatismen segra över värderingarna. Ni vet vad jag talar om här. EU gick med på den tjeckiske presidentens absurda begäran, för att inte tala om att han sade att en tjeckisk undantagsklausul behövdes på grund av Benešdekreten. Jag vill påminna er om att miljontals ungrare och tyskar berövades sina medborgerliga rättigheter och deporterades på grund av Benešdekreten. Enligt min åsikt är det som EU gjorde oacceptabelt ur ett rättsligt, politiskt och moraliskt perspektiv.
Vi har kritiserat det tjeckiska konstitutionella systemet ur ett rättsligt perspektiv, vi har följt tjeckiska parlamentets åsikter och vi kommer att inbegripa dokumentet politiskt i eventuella framtida beslut, vilket innebär att vi kanske har straffat ett land som inte har något med det här att göra, nämligen Kroatien. Ur moralisk synvinkel är det oacceptabelt att bevilja ett undantag om en sådan här fråga.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Jag välkomnar att Europeiska rådet har antagit strategin för Östersjöregionen. Det är en modell som EU även måste tillämpa på Donauregionen, och på så sätt bidra till den ekonomiska utvecklingen och den ekonomiska och sociala sammanhållningen i denna region, och sist men inte minst, till EU:s konkurrenskraft.
EU kommer att delta i Köpenhamnskonferensen som en ledare i kampen mot klimatförändringen. EU har redan ensidigt åtagit sig att uppfylla ”20-20-20”-målet. Energi- och klimatpaketet ingår i gemenskapslagstiftningen och håller nu på att genomföras.
Jag uppmanar EU att snabbt inrätta en effektiv, innovativ ram för att finansiera den ekoeffektiva ekonomin.
Dessutom måste EU inrikta sig på att finansiera de lämpliga åtgärderna för anpassning till klimatförändringarna.
Sist men inte minst måste EU lyckas generera investeringar i industrin och i offentliga tjänster för att trygga arbetstillfällena.
Kinga Gál
(HU) Fru talman, fru Malmström, fru Wallström! Två årtionden har gått sedan järnridån föll. I vissa små medlemsstater har regimskiftet genomförts inom den rättsliga ramen och den statliga strukturen, men det förflutna är fortfarande närvarande i politiska attityder och i myndigheternas reaktioner i spända situationer. Vi behöver bara tänka på händelserna i Budapest hösten 2006, där de allra mest grundläggande friheterna och mänskliga rättigheterna förtrampades, och sanning och rättvisa har ännu inte skipats, för att inte tala om de människor som tillhör nationella minoriteter i nya medlemsstater, som fortfarande möter den bittra erfarenheten av diskriminering, som påverkar deras rättigheter och möjligheter.
Just på grund av bestämmelserna i Lissabonfördraget måste kommissionen kunna garantera att frågan om mänskliga rättigheter och friheter inom EU betonas på ett lämpligt sätt när portföljerna skapas. Samtidigt måste ansvarsområdet för denna tjänst utvidgas till att även omfatta skyddet av de traditionella nationella och språkliga minoriteternas rättigheter, eftersom vi anser att det fortfarande finns mycket att göra på det här området. Vare sig vi tycker om det eller inte kvarstår olösta problem som påverkar dessa inhemska grupper inom EU. EU måste ta itu med de här frågorna, och det är EU:s skyldighet att hjälpa medborgare som kämpar för att kunna utöva sina rättigheter.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru talman! Vi har nu äntligen antagit Lissabonfördraget. Jag är säker på att det kommer att leda till att EU stärks och förbättras i framtiden.
I dagsläget kräver införandet av fördraget ett antal beslut om befogenheter och personal, och framför allt måste det skapas en samarbetsformel mellan de nya ledarna - de ledare som ska förverkliga den nya visionen av EU. Frågor som rör fördraget får inte förhindra oss att se de omedelbara problemen, dvs. en aktiv kamp mot den ekonomiska krisen, åtgärder för att tackla den ökade arbetslösheten och organiseringen av övervakningen av finansinstituten.
En överenskommelse i Köpenhamn är viktig och nödvändig, men i kristider är det inget bra tillfälle att fatta beslut om hur mycket som ska anslås för detta mål, av vilka länder och internationella organisationer, och vilka åtaganden de ska göra. Den viktigaste uppgiften för EU och dess medlemsstater i dag är att lösa de ekonomiska och sociala problemen.
Seán Kelly
(EN) Fru talman! Det är en stor ära för mig, precis som för min kollega Mairead McGuinness, att vara här i dag på den 20:e årsdagen av murens fall och inför Lissabonfördragets genomförande. Det är ett privilegium, särskilt eftersom Irland röstade ja med 67 procent till Lissabonfördraget, vilket var ett bevis på stödet till EU:s mångåriga arbete.
Under de kommande åren kommer man även att analysera Sovjetunionens fall och se att det inte utbröt så många inbördeskrig efter sammanbrottet, vilket har skett i så många länder, även mitt eget, när freden och friheten kom till landet men ledde till inbördeskrig.
Historikerna kommer att lyfta fram den roll som EU har spelat genom att erbjuda stöd, vägledning och hjälp till dessa länder så att inga utbredda inbördeskrig bröt ut.
Avslutningsvis har det talats mycket om vilka personer som ska inneha posterna som ordförande och hög representant. Jag anser att vi även bör se på titlarna. Om ordföranden inte är en ordförande i sig, och man säger att han eller hon är ordförande, varför inte kalla den personen något annat? Att ha tre ordförande är förvirrande för allmänheten.
Gay Mitchell
(EN) Fru talman! Jag vill först och främst säga att jag var mycket glad över att få tillfälle att delta i Europeiska utvecklingsdagarna i Stockholm, och jag vill gratulera ordförandeskapet till anordnandet av detta evenemang.
Jag deltog nyligen i en debatt i den irländska offentliga radion RTÉ, där en kvinna var mycket orolig över att vi skär ned hälsovårdsutgifterna och inte gör tillräckligt för att minska utgifterna för utvecklingsbistånd. Jag fick förklara att det inte handlar om antingen eller, utan att det handlar om båda. Vi kan göra båda sakerna. Med tanke på att vi koncentrerar oss så starkt på behovet av återhämtning i EU och ta itu med den rådande krisen - en fråga som naturligtvis måste stå högt upp på våra nationella dagordningar - vill jag säga att vi inte får glömma bort att 11 miljoner barn dör varje år i utvecklingsvärlden, och att fem miljoner av dem dör för att de inte har läkemedel som vi har haft i 30 år.
Jag vädjar därför om att den frågan ska stå kvar högt på dagordningen, och att vi när vi utser den person som ska ansvara för de yttre förbindelserna försäkrar oss om att denna fråga behandlas som ett av våra främsta mål. Ni har gjort ett gott arbete hittills.
Crescenzio Rivellini
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Det är helt i sin ordning att Lissabonfördraget och utnämningen av ledamöterna av rådet kommer 20 år efter murens fall. Murens fall markerade början till det verkliga Europas födelse. För 20 år sedan rasade en mur samman, en mur av betong men fylld av fördomar, tyranni och hunger för så många medborgare i öst, och i dag bör vi sluta fira murens fall och i stället fråga oss vad vi ska göra nu när den är borta. Faktum är att andra murar har rests under tiden: muren mellan länderna i nord och syd, mellan rikare och fattigare länder, mellan länder som producerar varor och länder som producerar idéer. Dessa murar är mycket högre och mycket svårare att rasera, och de kan skapa stora problem för hela mänskligheten, till och med krig.
Därför får kandidaterna till Europeiska rådet, som måste nomineras efter Lissabon, inte nomineras av ett fåtal personer bakom stängda dörrar. De som vill bidra och ställa upp som kandidater måste informera Europaparlamentet och EU om vad de vill och kan göra. Om vi river ned ”nomineringsmuren”, som innebär att de framtida kandidaterna väljs på grundval av en avvägning mellan nationerna och inte efter sina personliga egenskaper, kommer vi verkligen att ha byggt upp ett nationernas EU.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru talman! Den brittiske oppositionsledaren har förklarat att han har för avsikt att omförhandla delar av Lissabonfördraget. Detta skulle naturligtvis kräva samtliga 27 medlemsstaters samtycke. Han har även meddelat att han vill införa en suveränitetslag, vilket skulle kräva en folkomröstning i händelse av framtida fördrag. Detta skulle naturligtvis enkelt kunna upphävas av följande regeringar.
Håller rådet och kommissionen med om att den konservative ledarens planer bara är lösryckt tal? Hans parti måste antingen godta Lissabonfördraget eller, vilket enligt min mening skulle vara ännu bättre, se till att Storbritannien fullständigt träder ur EU.
Cecilia Malmström
Fru talman, mina damer och herrar! Vi har just haft en mycket intressant debatt, och jag tackar för era kommentarer.
Det svenska ordförandeskapet delar er glädje över att Lissabonfördraget slutligen har ratificerats i samtliga 27 medlemsstater. Detta kommer att ge oss ett effektivare och mer demokratiskt EU, och en starkare roll på den internationella arenan. Jag är mycket glad över detta.
Jag håller även med dem som sade att det kanske var ett sammanträffande, men president Václav Klaus valde en mycket lämplig vecka att underteckna fördraget, samma vecka som vi firar Berlinmurens fall, slutet på den kommunistiska diktaturen, början på den europeiska enigheten och den slutliga segern för Robert Schumans idéer över Josef Stalins.
(Applåder)
(EN) På tal om Tjeckien vill jag gärna besvara Andrew Duffs fråga genom att säga att tjeckerna inte har beviljats ett fullständigt undantag från stadgan om de grundläggande rättigheterna. Enligt protokoll 30 upphävs inte stadgans obligatoriska karaktär med avseende på Storbritannien, Polen eller Tjeckien. Det begränsar endast det sätt som EG-domstolen kan tillämpa stadgan på, och till syvende och sist kommer det att vara upp till kommissionen och EG-domstolen att tolka det i händelse av en konflikt.
Som statsministern sade innan han lämnade oss pågår samrådet med hans 26 kolleger. Det är svårt, men det är ett mål. Han har redan bjudit in dem till en arbetsmiddag nästa torsdag.
Det är alltför tidigt att redan börja spekulera om namn. Jag läser också tidningarna. Jag har hört namn som ni inte vill ha, jag har hört namn som ni skulle vilja ha. Jag tror att jag har sett en eller två ansökningar till tjänsten även härifrån parlamentet. Ni är välkomna att sända era ansökningar till ordförandeskapet - vi kommer att se på dem. Det är fortfarande en vecka kvar till torsdag. Och vi noterar naturligtvis er oro över den regionala balansen och könsbalansen - något som jag själv tycker är ytterst viktigt. Vi måste kunna visa EU-medborgarna att EU inte bara styrs av män. Men som statsministern påpekade är det bara två tjänster som ska tillsättas. Alla dessa krav är mycket svåra att uppfylla, men vi kommer att göra vårt bästa och har lyssnat till era råd.
När det gäller den höga representanten kommer han eller hon att ta fram och slutföra den ram som vi just har antagit om den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Han eller hon kommer att göra detta, tillsammans med parlamentet, innan förslaget läggs fram för rådet senast i april nästa år.
Som det har sagts många gånger kommer den höga representanten även att få besvara frågor och delta i utfrågningar här i parlamentet och därigenom kunna diskutera och utveckla sina utrikespolitiska åsikter tillsammans med er.
När det gäller ekonomin vill jag säga Marita Ulvskog, som kanske inte är här just nu, att det svenska ordförandeskapet inte ger upp sina ambitioner om exitstrategier. Tvärtom, det är ytterst viktigt att vi håller liv i ambitionen - inte nu, men snart - för två exitstrategier. Om vi inte gör det, om vi låter budgetunderskotten öka i våra ekonomier, kommer detta att skada de mest sårbara människorna i samhället, och det vill vi inte.
Vi ser ljuset i slutet av tunneln. Den ekonomiska återhämtningen är på väg, men i de flesta länderna kommer vi fortfarande att lida av hög arbetslöshet, och därför är det för tidigt att genomföra exitstrategierna. Vi måste emellertid diskutera dem, och vi måste ha en plan för att göra detta om vi vill ha en hållbar ekonomi att föra vidare till framtida generationer.
Avslutningsvis har vi inte sänkt våra ambitioner när det gäller klimatförändringen. Det svenska ordförandeskapet, kommissionen och många andra arbetar dag och natt. Vi övertygar, vi förhandlar, vi argumenterar, vi försöker få våra partner med oss och få dem med ombord. Många möten har hållits, och det återstår fortfarande möten, även om det bara är 25 dagar kvar till Köpenhamn.
Det är sant att det råder en global medvetenhet och att det händer en massa i många länder i hela världen. Detta är uppmuntrande, men det är inte tillräckligt om vi vill respektera målet på 2 °C.
Vi har inte alla bitar i pusslet för att nå ett rättsligt bindande avtal; det är ett faktum. Jag beklagar det, men det är ett faktum. Vi kan säga att vi fortfarande strävar efter det, och det gör vi, men det kommer inte att ske eftersom flera partner säger att de inte är redo att ta det steget ännu. EU är fortfarande i ledningen, och vi fortsätter fortfarande att arbeta för ett mycket ambitiöst avtal med en tydlig ram som omfattar alla partner och en tidtabell för att avsluta förhandlingarna. Målet är att ersätta Kyoto med ett bindande avtal. Jag vill tacka parlamentet för det arbete som ni genomför med detta just nu och det arbete som ni kommer att behöva göra efter Köpenhamn.
EU är fortfarande i ledningen. Vi kommer att fortsätta att leda arbetet. Vi har de högsta ambitionerna hittills. Vi har bekräftat kommissionens uppskattningar och stöder dem. Vi är redo att spela vår roll. Det kommer att finnas en global fördelningsnyckel som bygger på utsläpp och betalningsförmåga. Vi har en arbetsgrupp som tittar på frågan om den interna bördefördelningen. Medlemsstaterna kände sig emellertid ännu inte redo för att avslöja de exakta summor som de kommer att betala. Det beror på att vi vill fortsätta att pressa de andra länderna eftersom även de bör betala för detta; det ligger i deras intresse.
Vi kommer alltså att tillbringa varje vaken minut med att arbeta med detta. Vi tackar er för ert stöd och ser fram emot att arbeta tillsammans med parlamentet om denna och andra frågor.
Margot Wallström
Eftersom den svenska ministern har talat franska och engelska bör jag tala svenska.
Fru talman! Jag ska försöka prata svenska och säga något om en viktig punkt som har nämnts här idag, nämligen hur texten av det nya fördraget hör ihop med den verklighet som vi vill förändra. Hur texten i det nya Lissabonfördraget ska ge oss vägledning och de verktyg vi behöver för att fatta beslut om hur vi ska bekämpa klimatförändringarna, hur vi ska hantera den ekonomiska krisen och det som följer i dess spår, nämligen arbetslöshet och sociala problem. Hur vi ska ta oss an migrationsproblem och annat som står högst upp på vår dagordning.
Det är så det hänger ihop, precis som Michel Barnier nämnde tidigare. Det hör förstås också ihop med implementeringen, genomförandet och vilka personer vi utser för att sitta som våra representanter i kommissionen och förstås som ledare på de topposter som nu ska tillsättas. Som ni vet heter det, åtminstone på svenska, att ”rätt man på rätt plats är ofta en kvinna” och det tror jag gäller här också. Tack och lov vet jag att jag har kommissionens ordförande bakom mig när jag säger att den procedur som följer nu naturligtvis är mycket viktig ur demokratisk synvinkel. Det här är också medlemsländernas chans att visa att det inte bara är tomt prat, utan att man faktiskt har kompetenta, duktiga kandidater som är kvinnor och som man är beredd att föra fram.
Annars förvandlas vi som utgör en majoritet av EU:s befolkning till en minoritet när det gäller att fatta demokratiska beslut. Precis som Václav Havel har skrivit och sagt många gånger är demokratin ingenting som oåterkalleligt och för alltid givet har fallit ner i våra knän, utan demokrati är någonting som vi måste upprätthålla och ständigt kämpa för, åter och åter. Vi har förstås samarbetat nära med det svenska ordförandeskapet och jag vill än en gång, både å mina egna och å kommissionens vägnar, tacka för det hårda arbete som jag vet att det svenska ordförandeskapet har lagt ner också för att förbereda det som nu ska bli genomförandet.
Precis som Barroso sade tidigare har kommissionen idag fattat beslut om den första åtgärden som vi har att ta ansvar för, nämligen det så kallade medborgarinitiativet. Vi börjar med en bred remissrunda via en grönbok som skickas ut, med 10 frågor. Om vi kan få in bra med svar på detta till den sista januari hoppas vi att, efter en snabb behandling också här i parlamentet, kunna ha det nya medborgarinitiativet på plats och redo att genomföras i slutet av nästa år. Det är förstås ett bra bevis på hur vi kan använda de nya paragrafer och de nya möjligheter som Lissabonfördraget ger för att ge medborgarna en starkare röst och mer inflytande.
Klimatfrågan och klimatförhandlingarna har redan kommenterats av väldigt många här och av Europaministern. Självklart har vi den viktigaste styrkan av att tala med en röst och att fortsätta att insistera på ett starkt och förstås bindande avtal. Formen får vi naturligtvis lov att titta på när vi vet vad våra partners kommer med för förbud och motbud. Till sist hoppas jag förstås att vi ska fortsätta att samarbeta nära kring genomförandet av Lissabonfördraget. Det arbetet måste starta nu, både här och i kommissionen, och jag ska gärna framföra parlamentets synpunkter också till Barroso, om hur kommissionens arbete ska organiseras. Återigen: We are the guardians of the Treaty, vi är fördragets väktare, så vi kommer naturligtvis att se till att följa fördragen bokstavligt.
(Applåder)
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
Genomförandet av lagstiftningen om handel med utsläppsrätter ger upphov till kostnader som kommer att fördelas på olika sätt i respektive land, enligt varje lands ekonomiska modell. En del länder har redan fler alternativ att välja mellan för att minska utsläppen utan att behöva göra några större höjningar av energipriserna. De länder där det fortfarande pågår omstruktureringar av energisektorn kommer att känna av effekterna av dessa åtgärder på ett oproportionerligt sätt på konsumentnivå när det gäller deras förmåga att betala kostnaderna för förändringarna. Ett land som har en stor proportion vindenergi i sin energimix har tagit sig friheten att investera i förnybara energikällor när den redan har utvecklat sådana, och har då gett upphov till föroreningar under processen. Ett land som fortfarande i stor utsträckning är beroende på kolbaserad energiproduktion står inför en teknisk klyfta som det måste överbrygga, samtidigt som det minskar sina förorenande utsläpp. De östeuropeiska länderna befinner sig i den senare situationen. Därför anser jag att denna faktor måste beaktas i beslutet om hur kampen mot klimatförändringen ska finansieras och att länderna från den sista anslutningsrundan bör slippa betala vissa skatter som skulle medföra en alltför stor börda för dessa länder.
Elena Băsescu  
För närvarande ägnar Europeiska rådet särskild uppmärksamhet åt EU:s ekonomiska och finansiella situation. Den globala finanskrisen har slagit ytterst hårt mot EU:s medlemsstater, medborgare och företag. Eftersom situationen för arbetslösheten i EU förväntas fortsätta att försämras krävs ett kontinuerligt åtagande för en dynamisk arbetsmarknadspolitik. Kommissionen förutser en arbetslöshet på 10,25 procent i de 27 medlemsstaterna. Rådet och kommissionen måste fortsätta med sina insatser för att ta fram återhämtningsstrategier i samarbete med Europaparlamentet och medlemsstaterna genom att genomföra den europeiska återhämtningsplanen.
När tidsfristerna för att medlemsstaterna ska avbryta sina krisbekämpningsstrategier fastställs måste situationen och åtagandena för varje medlemsstat beaktas separat. I Rumäniens fall planeras överenskommelserna med EU och Internationella valutafonden (IMF) att täcka 2009 och 2010. Om det ekonomiska stödet avbryts kommer det att orsaka störningar i det krisbekämpningsprogram som Rumänien har inlett. Det är beklagligt att den instabilitet som har orsakats på grund av att den parlamentariska majoriteten i Rumänien har blockerats (PSD (Socialdemokratiska partiet) + PC (Konservativa partiet), PNL (Nationella liberala partiet) och UDMR (Ungerska demokratiska unionen i Rumänien)) ger upphov till tvivel när det gäller mottagandet av det tredje delbeloppet från IMF.
Dominique Baudis  
Efter förhandlingarna vid Europeiska rådets möte den 29-30 oktober och beslutet av Tjeckiens författningsdomstol den 3 november har Tjeckiens president Václav Klaus slutligen undertecknat Lissabonfördraget.
Fördraget kommer nu att kunna träda i kraft, och i och med detta får institutionerna en hög representant för utrikesfrågor och en fast ordförande för rådet i två och ett halvt år. Den nya kommissionens struktur samt valet av de personer som ska inneha posterna rådsordförande och hög representant för utrikesfrågor är centrala i det här sammanhanget.
Valet av ordförande för rådet är ytterst viktigt eftersom han eller hon kommer att företräda EU i två och ett halvt år. I tider av globalisering och maktkamper mellan kontinenterna är valet av hög representant för utrikesfrågor dessutom obestridligen av strategisk betydelse.
Den 19 november kommer ett extra möte att hållas i Europeiska rådet för att förhandla om nomineringarna. Vi står vid en vändpunkt i EU:s historia. De val som ni, stats- och regeringscheferna, gör kommer att avgöra vilket EU ni vill ha i framtiden. Var därför ambitiösa eftersom EU måste vara dynamiskt, aktivt, effektivt och politiskt om vi vill fortsätta att utvecklas.
Maria Da Graça Carvalho  
Jag välkomnar det fasta åtagande som visades av EU:s stats- och regeringschefer under Europeiska rådets möte förra månaden om att fortsätta att leda kampen mot klimatförändringen.
EU-ledarna har stött uppskattningen att de sammanlagda kostnaderna för minskning och anpassning i utvecklingsländerna kan uppgå till cirka 100 miljarder euro per år till 2020. EU har stärkt sin förhandlingsposition genom att nå ett avtal om finansieringen för att hjälpa utvecklingsländerna, särskilt de fattigaste länderna. Jag är emellertid oroad över att inget tydligt beslut har fattats om EU:s bidrag och varje medlemsstats andel av den totala bördan, med hänsyn till varje lands betalningsförmåga. För att Köpenhamnskonferensen ska lyckas är det ytterst viktigt att man når ett politiskt avtal som täcker de viktigaste punkterna på ett bredare sätt, särskilt de åtaganden som alla berörda parter ska göra.
Nessa Childers  
Våra EU-ledare har återigen misslyckats att bryta dödläget i förhandlingarna inför Köpenhamnskonferensen. Rådets möte framställs självklart som en framgång i medierna, när sanningen är att det enda det ledde till var en massa svammel. Våra EU-ledare hade chansen att ge utvecklingsvärlden ett rättvist och trovärdigt finansieringserbjudande för att täcka kostnaderna för klimatförändringarna, som slår hårdast mot deras länder men som orsakas av oss i den utvecklade världen. Toppmötet uppfyllde inte de standarder som satts av parlamentets utskott för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och av civilsamhället runtom i världen, som har uppmanat EU att utlova minst 30 miljarder euro, och det viktiga kravet på ett fast åtagande om att detta är fristående, utöver befintligt utvecklingsbistånd till andra länder.
Köpenhamn eller inte, vi kommer att få dras med klimatförändringarna under de kommande årtiondena. Detta är det största testet hittills under 2000-talet. Vi måste nå ett rättsligt bindande avtal i Köpenhamn, och då behöver vi verkligt politiskt mod och mindre svamlande från våra EU-ledare.
Diogo Feio  
Nu när EU äntligen har lyckats övervinna den fördragskris det har varit indraget i och Lissabonfördraget äntligen har ratificerats av de 27 medlemsstaterna, välkomnar jag att vi har en ny rättslig och institutionell ram som gör det möjligt att skräddarsy unionens funktioner i linje med dess nuvarande storlek, genom att konsolidera parlamentets befogenheter med särskild inriktning på de nationella parlamentens roll i den europeiska integrationen.
Det här är det ögonblick som vi har väntat på, och när nu Lissabonfördraget har godkänts och unionen har fått sin nya institutionella ram kan EU engagera sig i de uppgifter som väntar i den närmaste framtiden. Här vill jag särskilt lyfta fram de åtgärder som EU förväntas vidta för att bekämpa krisen, stimulera ekonomin och stärka förtroendet för marknaden, med särskild betoning på att minska arbetslösheten i EU. Nu när vi ser försiktiga tecken till återhämtning måste vi inrikta våra insatser på att stimulera EU:s ekonomi och ägna särskild uppmärksamhet åt den primära och sekundära sektorn - särskilt jordbruket - som har drabbats hårt av krisen, och inrättandet av ett övervakningssystem på EU-nivå.
Ilda Figueiredo  
Återigen var huvudprioriteringen vid detta möte med Europeiska rådet tyvärr att skapa de rätta förutsättningarna för att garantera att det så kallade Lissabonfördraget kan träda i kraft i slutet av 2009, med andra ord att anta ståndpunkter som möjliggör en snabb ratificering av Tjeckien. Det som EU-ledarna främst bryr sig om är de institutionella frågor som möjliggör snabbare framsteg med den kapitalistiska, federalistiska och militära integrationen av EU.
Frågorna om den ekonomiska, finansiella och sociala krisen hamnade därför i bakgrunden. De små framsteg som gjordes är i själva verket resultatet av starka påtryckningar från viktiga sektorer i flera medlemsstater, vilket mjölkkrisen är ett exempel på. Även här gick rådet inte längre än till att öka budgeten för 2010 med endast 280 miljoner euro.
De förslag som just har lagts fram av kommissionen på grundval av rådets riktlinjer är mycket oroande, både när det gäller de alltför stora underskotten och beskedet om att pensionsåldern ska höjas. I stället för att bemöta de allvarliga sociala problemen med fattigdom och arbetslöshet, föreslår kommissionen åtgärder som kommer att förvärra den sociala situationen och den skriande ojämlikhet som redan finns.
Zita Gurmai  
Rådets möte var avgörande för EU eftersom det sista hindret för Lissabonfördragets ikraftträdande undanröjdes. Jag vill dock varna för att vi inte får se detta som ett resultat i sig. Vi har bara kommit halvvägs; nu måste vi vänja oss vid den nya institutionella ramen. När det gäller anpassningen är parlamentet på god väg, eftersom det redan har arbetat med sin arbetsordning och har diskuterat inrättandet av de nya institutionerna, t.ex. den europeiska avdelningen för yttre åtgärder. Nästa steg är att inrätta en kommission som ger prov på ledarskap och åskådliggör våra värden. Därför uppmanar jag medlemsstaterna att nominera kompetenta, kvalificerade personer, och göra en insats för att det ska råda jämvikt mellan könen i kommissionen. Vi måste även välja toppledarna så snabbt som möjligt utan att förlora någon tid. Vi får inte stå hjälplösa. Om vi ser oss själva som förespråkare för de universella värdena behöver vi ledare som kan företräda dessa värden på ett trovärdigt sätt - t.ex. i Köpenhamn, där nationerna kommer att förhandla om mänsklighetens närmaste framtid, och EU kommer att behöva all sin talang, ansvarskänsla och generositet för att nå ett avtal.
Marian-Jean Marinescu  
Först och främst välkomnar jag Tjeckiens ratificering av Lissabonfördraget. Lissabonfördragets ikraftträdande den 1 december och de nya institutionella förbindelser som det medför kommer att ge EU:s företrädare möjlighet att hantera både återverkningarna av den ekonomiska och finansiella krisen och förhandlingarna i Köpenhamn om kampen mot klimatförändringen på ett effektivare sätt. Trots tecknen på ekonomisk återhämtning bör man inte omedelbart upphöra med stödpolitiken, eftersom detta kan påverka ekonomin negativt på lång sikt. Jag hoppas även att medlemsstaterna kan enas om och utforma en samordnad strategi för att upphöra med stimulansåtgärderna när det rätta ögonblicket är inne. Vi förväntar oss även ett framtida avtal om paketet med förslag om att inrätta en ny finansiell övervakningsstruktur för EU. Sist men inte minst får vi inte glömma att EU-medborgarnas krav på ett konsoliderat EU kommer att bli ännu starkare och att de förväntar sig att EU förbättrar sysselsättningssituationen under de närmaste åren. Därför måste EU-institutionerna främja en ny dynamisk arbetsmarknadspolitik så snabbt som möjligt.
Iosif Matula  
Jag vill uttrycka mitt stöd för de ståndpunkter som antagits av kommissionen och rådet, som lyfts fram i de dokument som lagts fram. Köpenhamnskonferensen närmar sig, och EU måste spela en central roll i förhandlingarna om ett heltäckande och ambitiöst globalt avtal för att bekämpa klimatförändringen.
I Europeiska rådets slutsatser nämns den finansiering som krävs, både på global nivå och på EU-nivå, för att bekämpa de negativa effekterna av klimatförändringen, t.ex. torka, bränder och översvämningar, som orsakar så många offer och så stora förluster varje år.
Jag anser att EU måste tillhandahålla ekonomiskt stöd på ett så konsekvent sätt som möjligt för de åtgärder som vidtas av medlemsstaterna när det gäller bevattning, dammbyggen, beskogning och främjande av produktionen av förnybara energikällor, t.ex. solkraft, vindkraft, biobränslen och vattenkraft. Vi konstaterar även att det finns ett stort behov av ekonomiskt stöd från EU till lokala myndigheter och på privat enskild nivå där de nödvändiga medlen för att göra byggnader mer energieffektiva inte finns tillgängliga. EU måste ägna större uppmärksamhet åt denna aspekt i framtiden så att medborgarna står i centrum för EU-politiken.
Franz Obermayr  
Det som hände för några dagar sedan vid Europeiska rådets toppmöte är skandalöst och rubbar tron på den värdegemenskap som EU så ofta talar om. EU ville få president Václav Klaus att skriva på till varje pris, till och med genom att indirekt ge sitt samtycke till en historisk orättvisa. På grundval av Benešdekreten förklarades cirka 2,9 miljoner personer fram till 1947 vara fiender till staten och utvisades enbart på grund av sin nationalitet. Till följd av detta mötte omkring 230 000 människor en tragisk död. Dekreten innebar inte att personer dömdes på grundval av specifika brott som de hade begått; den enda utgångspunkten var etniskt ursprung. I dag skulle vi kalla detta för etnisk rensning, och det skulle i själva verket förkastas öppet av alla medlemsstater. Ur rättslig synvinkel berövades de fördrivna personerna rätten att betraktas som oskyldiga till motsatsen bevisats, en ordentlig rättegång och lämplig ersättning vid exproprieringar. Felix Ermacora, professor i internationell rätt och f.d. FN-rapportör, drog i sin juridiska rapport från 1991 till och med slutsatsen att utvisningarna var detsamma som folkmord. Trots allt detta, och utan objektiva grunder, beviljades president Klaus ett undantag för att garantera att EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna inte ska tillämpas. Denna ”fotnot” kommer emellertid inte att träda i kraft förrän Island eller Kroatien ratificerar fördraget. Denna möjlighet öppnar vägen för ersättningskrav.
Rovana Plumb  
EU:s ensidiga agerande är inte tillräckligt, även om EU går i täten för kampen mot klimatförändringen.
Det kommer inte att bli möjligt att sluta ett globalt avtal om minskning och anpassning till klimatförändringens effekter utan utvecklingsländernas engagemang, särskilt de mest avancerade utvecklingsländerna. Effekterna av klimatförändringen påverkar redan dessa stater, torka, översvämningar, naturkatastrofer, ökenbildning, med alla de ekonomiska och sociala återverkningar som detta ger upphov till.
Alla åtgärder för att minska effekterna och anpassa sig till situationen kräver ett pålitligt system för att mäta, rapportera och kontrollera utvecklingen, tillsammans med en lämpligt styrd fond med både offentlig och privat finansiering.
Dessa kombinerade insatser kommer att bidra till att nå målen för minskning av utsläppen av växthusgaser, utveckla en hållbar ekonomi och skapa gröna jobb.
Joanna Senyszyn  
José Manuel Barroso kommer snart att fördela portföljerna till de nya kommissionsledamöterna. Jag hoppas att han inte kommer att göra några grova misstag, som han gjorde under den förra mandatperioden, då han som kommissionsledamot för rättvisa, frihet och säkerhet föreslog en kandidat med en 1800-talsmentalitet, en katolsk fundamentalist, manlig chauvinist och homofob. Vid den tidpunkten tillät inte Europaparlamentet att kommissionen komprometterades på detta sätt. Jag hoppas att parlamentet inte blir tvunget att ingripa igen.
Enligt José Manuel Barrosos uttalanden bör portföljerna fördelas på ett sådant sätt att den gyllene principen om balans upprätthålls. Kommissionen bör vara tydligt mer social, och kommissionsledamöterna måste vara kompetenta. Barroso behöver inte heller oroa sig för omval nu, så han kan koncentrera sina insatser på att hantera krisen och på de sociala aspekterna av sitt program. Därför är det mycket viktigt att de ekonomiska och sociala portföljerna anförtros åt kommissionsledamöter från vår socialdemokratiska politiska familj.
Om kommissionen inte är könsbalanserad kommer det att vara ett tecken på att det inte råder någon verklig jämställdhet. Det är hög tid att det ständigt frustrerade idealet om jämställdhet mellan kvinnor och män blir politisk verklighet. Det är män som har valts till de högsta posterna i EU (talman för Europaparlamentet och ordförande för kommissionen). Detta är tyvärr en öppen diskriminering av kvinnor. Det är dags att vi ändrar på detta och ser till att målet att all diskriminering ska vara förbjuden enligt EU:s lagstiftning äntligen förverkligas. Det är kvinnornas tur nu! Det kommer att bli lätt att finna passande kandidater bland 250 miljoner dynamiska, modiga och starka kvinnliga medborgare i EU, och detta innefattar de kvinnliga kandidaterna till posterna som ordförande för Europeiska rådet och hög representant för den gemensamma utrikespolitiken.
