Den prekära situationen i flyktingläger, särskilt på öarna Mayotte och Lampedusa (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om den prekära situationen i flyktinglägren, särskilt på öarna Mayotte och Lampedusa.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Jag är tacksam över att få tillfälle att tala till er om situationen på flyktingförläggningarna i Europeiska unionen. Ni har i synnerhet har lyft fram två exempel, flyktinglägren på Mayotte och Lampedusa. Jag är mycket medveten om det stora intresse ni har visat för dessa förläggningar, om de olika besök som vissa av er har gjort, och den oro ni har framfört angående förhållandena på några av dem.
Jag skulle vilja börja med att lyfta fram två grundläggande principer som är centrala för dagens debatt. Den första gäller i de fall där tredjelandsmedborgare behöver internationellt skydd, och består i behovet av fullständig efterlevnad av de åtaganden som vi har gjort och som ingår i olika internationella instrument. Den andra är att vi fullständigt respekterar invandrares och deras familjers mänskliga rättigheter och värdighet.
Vi är alla mycket medvetna om trycket på Europeiska unionen från invandrare, liksom från asylsökande. Detta tryck är särskilt stort längs unionens södra och östra gränser.
Vi har svarat genom att under de senaste 10 åren utveckla en effektiv asyl- och invandringspolitik för EU. Men den avsevärda ökningen av antalet anländande understryker behovet av att stärka och vidareutveckla denna politik.
Vi behöver göra detta internt för att fastställa egna gemensamma normer och bestämmelser på området för asyl och invandring. Men vi behöver även agera externt, i partnerskap med ursprungs- och transitländer, för att kunna hantera migrationsströmmarna mer effektivt.
Alla parter har att vinna på en sådan metod. Utvecklandet och formandet av en asyl- och invandringspolitik för EU beror även på era insatser. Jag är tacksam mot parlamentet för dess positiva bidrag, och jag är säker på att vi kan arbeta konstruktivt med att utveckla detta viktiga politikområde vidare.
Ni har särskilt tagit upp situationen på öarna Mayotte och Lampedusa. I dessa två fall bör vi vara noga med att skilja mellan två olika typer av migrationsströmmar. Migrationsströmmarna som påverkar Lampedusa och Mayotte kan betecknas som blandade: vissa av de berörda tredjelandsmedborgarna har begärt internationellt skydd, medan andra helt klart tillhör kategorin ekonomiska invandrare.
I fråga om den första kategorin - de som begärt internationellt skydd - skulle jag vilja uppmärksamma er på att det finns miniminormer för skydd för asylsökande. Dessa fastställs i direktiv 2003/9/EG, som antogs 2003. Detta direktiv har redan införlivats i medlemsstaternas nationella lagstiftning, och det är kommissionens uppgift att se till att bestämmelserna i direktivet tillämpas fullständigt och korrekt.
I december 2008 lade kommissionen fram ett förslag till Europaparlamentet och rådet om ändring och uppdatering av detta direktiv. Eftersom medbeslutandeförfarandet är tillämpligt i detta fall kommer Europaparlamentet att involveras fullständigt i förhandlingarna om det nya förslaget. Rådet kommer inom kort att inleda behandlingen av det nya förslaget och ser fram mot ett nära samarbete med er.
Ni är säkert medvetna om att i det särskilda fallet med det franska utomeuropeiska territoriet Mayotte är gemenskapslagstiftningen inte tillämplig.
I fråga om den andra kategorin - övriga tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på en medlemsstats territorium - har de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna rätt att kvarhålla personer som tillhör denna kategori i förvar tills ett beslut om återvändande fattas, och/eller för att underlätta genomförandet av beslutet. Förvar kan visa sig vara det enda alternativet i fall där det är nödvändigt att identifiera tredjelandsmedborgare utan resehandlingar.
Hittills har lagstiftning och praxis för förvar varierat avsevärt mellan medlemsstaterna. Genom det nyligen antagna Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna har man infört specifika principer och bestämmelser, och därmed har man kommit en bit på vägen mot att upprätta en gemensam rättslig ram på detta område.
I direktivet fastslås tydligt att förvar inför avlägsnande bara får användas när mindre ingripande åtgärder inte kan tillämpas i ett särskilt fall, och bara av särskilda, mycket begränsade skäl. Vidare fastställs i direktivet att förvar ska vara under så kort tid som möjligt, att det ska kräva ett skriftligt beslut med skäl grundade på faktiska och rättsliga omständigheter, och att det ska omprövas med lämpliga mellanrum. Det bör också betonas att i direktivet anges tydliga övre tidsgränser för förvar, och av vilka skäl förvarsperioden i vissa begränsade fall kan förlängas, men inte längre än maximiperioden.
Angående villkoren för förvar framgår det tydligt i direktivet att förvar i regel ska ske i särskilda förvarsanläggningar - eller i varje fall avskilt från vanliga interner - och att de frihetsberövades rättigheter ska respekteras. Detta gäller i synnerhet utsatta personer, däribland minderåriga och familjer.
Vad gäller återvändande av illegala invandrare har det nyligen antagna Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna redan trätt i kraft. Dess bestämmelser måste nu införlivas i medlemsstaternas nationella lagstiftning inom två år.
Denna övergripande rättsliga ram understryker vårt starka engagemang för att se till att tredjelandsmedborgare som kvarhålls i förvar inför avlägsnande behandlas på ett humant och värdigt sätt, och att deras grundläggande rättigheter respekteras fullt ut. Den innebär även att man fastställer gemensamt överenskomna normer för återvändandepolitik genom den senaste lagstiftningen.
Denna rättsliga ram ligger inte bara i linje med de principer som jag beskrev i början av mitt anförande, utan gör dem faktiskt rättsligt bindande. Vår asyl- och invandringspolitik är därför grundad på rättssäkerhet. Detta garanterar respekt för mänskliga rättigheter och individens värdighet.
Jacques Barrot
Herr talman! Som Alexandr Vondra just har påpekat har vi nu verkligen en rättslig ram som börjar göra sig gällande. Den har gett sig till känna främst genom återvändandedirektivet som är det första övergripande dokument som harmoniserar normerna för återvändande i medlemsstaterna. Den syftar till att de tillämpliga bestämmelserna i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna införs i gemenskapsrätten, och genomförandet av den kommer att medge att man tillämpar gemenskapens kontrollmekanismer för att kontrollera överensstämmelse med regelverket.
Jag är emellertid väl medveten om att några av er anser att detta direktiv är otillräckligt. För mig utgör det ändå ett kontrollmedel för gemenskapen som kan användas för att kontrollera överensstämmelse med regelverket. Naturligtvis kommer kommissionen genom att övervaka dess genomförande, och låt mig påminna er om att tidsgränsen för införlivandet är den 24 december 2010, att se till att man strängt observerar de grundläggande principerna för respekten för invandrarnas rättigheter, och man kommer att särskilt utvärdera effekterna av bestämmelserna om internering.
Jag har själv sagt att jag kommer att noga övervaka införlivandet för att förvissa mig om att inga medlemsstater använder den som en förevändning för att utsträcka de interneringsperioder som de för närvarande håller sig till. Andra som hade obegränsad internering kommer att förväntas respektera de tidsgränser som fastläggs i direktivet.
Den andra texten som vi kommer att basera vår verksamhet på är den som antogs av kommissionsledamöterna den 3 december 2008 om inkvarteringsförhållanden för asylsökande. Jag hoppas, herr Deprez, att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor kan undersöka denna text inom en snar framtid så att vi kan göra framsteg med denna nya asylpolitik.
Jag skulle vilja påpeka att denna text omfattar tydliga regler för internering i fullständig överensstämmelse med de grundläggande rättigheterna och begränsar interneringen till undantagsfall. Vi talar naturligtvis här om asylsökande. För det andra tas det större hänsyn till de behov som utsatta asylsökande har, och det kommer att bli lättare för dem att få tillträde till arbetsmarknaden. Följaktligen har vi nu en rättslig ram, och den måste givetvis användas.
Jag övergår nu till de frågor som parlamentet ville ta upp i denna debatt. Kommissionen är medveten om den svåra situation som de italienska myndigheterna står inför med massinvasionen av illegala invandrare och asylsökande på landets södra kuster, särskilt på Lampedusa. Hittills har Italien kunnat ge tillträde till sitt territorium och räddat livet på många invandrare samtidigt som man infört en metod som kan användas för att undersöka asylansökningar under lämpliga villkor. Kommissionen konstaterar också att Italien har erkänt ett behov av internationellt skydd i hälften av alla enskilda fall och på så sätt visat att i dessa flyktingströmmar finns det asylsökande vid sidan av de illegala invandrarna.
Under flera år har kommissionen hittat ekonomiska resurser för att stödja några medlemsstater, däribland Italien. Detta är fallet med presidieprojektet och Europeiska flyktingfondens katastrofhjälp. Dessutom godkände kommissionen för några veckor sedan katastrofhjälp på 7 miljoner euro.
Om Italien anser det nödvändigt är kommissionen redo att undersöka en ny begäran om katastrofhjälp från budgeten för 2009 för att förbättra mottagningsanläggningarna på Lampedusa, Sicilien och fastlandet och på så sätt öka de italienska myndigheternas förmåga att undersöka situationen för enskilda invandrare under lämpliga förhållanden. Jag reser snart till Lampedusa, och också till Malta, för att undersöka situationen på ort och ställe.
Jag är också väl medveten om att en nyckel till lösning vore att upprätta en stabil ram för samarbete med Libyen, som är det viktigaste transitlandet på invandringsvägarna från Östafrika. Jag förlitar mig på Benita Ferrero-Waldners ansträngningar att nå ett snabbt resultat i de aktuella förhandlingarna. Det är verkligen en av nycklarna, och om inte denna förhandling slutförs blir det mycket svårt att möta alla de problem som vi står inför.
Jag övergår nu till Mayotte. Samtidigt som återvändandedirektivet inbegriper uttryckliga regler för interneringsförhållanden med tonvikten särskilt lagd på minderåriga och familjer, gäller dessa gemenskapsregler för närvarande inte på Mayottes territorium. EU erkänner Mayottes territorium som franskt, men det har status som utomeuropeiskt land eller territorium, inte som yttersta randområde. Därför gäller inte privaträtt, även om Frankrike måste ta hänsyn till påpekanden och önskemål från Europarådet, och jag tror att de franska myndigheterna för närvarande undersöker andra mottagningsförhållanden på Mayotte. Å andra sidan är det sant att europeisk rätt inte är riktigt användbar eftersom gemenskapsrätten inte går att tillämpa direkt på ett territorium som inte är ett yttersta randområde.
Det var de påpekanden som jag ville göra. Låt mig än en gång säga till parlamentet att jag ägnar full uppmärksamhet åt förhållandena för att ta emot illegala invandrare, särskilt asylsökande, och att jag verkligen prioriterar dem. Därför ska jag göra dessa besök för att se hur saker och ting fungerar på ort och ställe.
Hur som helst vill jag tacka parlamentet för att ha inlett denna debatt.
Margie Sudre
Herr talman, herr kommissionsledamot, herr Vondra och mina damer och herrar! Vårt parlament är stolt över sitt oavbrutna försvar för respekten för mänsklig värdighet under alla omständigheter, inberäknat givetvis de förhållanden som illegala invandrare vistas i.
Jag ska koncentrera mig på fallet med den administrativa förvarsenheten på Mayotte, vars problem jag känner mycket väl till. Skillnaderna i levnadsstandard och i ekonomisk och social utveckling mellan öarna i denna skärgård i Indiska oceanen driver många komorier att ta sig över de 70 kilometer som skiljer dem från Mayotte, som är ett franskt departement som ni sa, herr Barrot, och som ett utomeuropeiskt land är det inte något europeiskt territorium.
Folk som bor illegalt på ön Mayotte svarar för 30 procent av befolkningen. Ja, ni hörde rätt, jag sa 30 procent av befolkningen. Det är en procentandel som är okänd i våra europeiska länder, tack och lov. Det har uppenbart en stor inverkan på öns samhälle och utgör en källa till allvarliga svårigheter för den allmänna infrastrukturen och servicen och medför brott och svartarbete.
De franska myndigheterna är väl medvetna om dessa svårigheter. Arbete för att renovera den nuvarande flyktingförläggningen har just avslutats för att avsevärt förbättra levnadsförhållandena för fångarna. Förutom dessa temporära åtgärder har den franska regeringen också beslutat bygga en ny flyktingförläggning med en bättre kapacitet och i enlighet med nationell standard. Denna torde stå klar i juni 2011.
Europa har just antagit gemensamma bestämmelser så att det kan ta sin del av den legala invandringen i världen, men vi borde inte dölja att visa regioner står inför extrema situationer. Att stigmatisera förvarsenheten på Mayotte kommer inte att leda till en snabbare eller effektivare lösning eftersom invandringstrycket utsätter ön för en sådan spänning.
Eftersom Mayotte står i begrepp att fatta historiska beslut för sin framtid för att bli ett franskt utomeuropeiskt departement och sedan gå med i gemenskapen genom att få status som ett yttersta randområde i EU, tror jag att invånarna på Mayotte har större behov av vår hjälp än av vår kritik.
Claudio Fava
Herr talman, mina damer och herrar! ”För att motarbeta illegal invandring måste man vara ovänlig. Invandrare kommer för att det är lätt att komma hit och för att ingen skickar bort dem, men just därför har vi beslutat oss för att ändra ton.” Det är den italienske inrikesministerns, Roberto Maronis, ord. Det verkar vara en parodi på politik, och ändå är det den italienska regeringens politik. Det verkar uppenbart för mig att i denna politik ligger ett djupt förakt för det som vi diskuterar här och för de bestämmelser som EU ger oss.
I dag har vi talat om stängningen av Guantánamo. Jag anser att det brådskar med att tala om stängningen av Lampedusa: om den tillfälliga mottagningsanläggningen på Lampedusa, som den har beskrivits under de senaste månaderna, nämligen som ett utomhusfängelse. Ordförandeskapet har med rätta påmint om den rättsliga ramen, som också Jacques Barrot hänvisat till - användning av tvång enbart i undantagsfall, kvarhållande enbart på absolut klara grunder och under så kort tid som möjligt - en rättslig ram som man bryter mot konkret och formellt varje dag på Lampedusa.
De flesta av dem som är på Lampedusa är asylsökande. Rådet erinrade om de miniminormer som föreskrivs i direktivet om asylsökande som antogs 2003. Dessa regler överträds konkret och formellt. Vi har ofta 180 dagars internering, inberäknat för dem som flyr från politisk förföljelse och krig. Allt detta utgör naturligtvis uttryck för en laglig barbarism som emellertid bedöms i förhållande till det antal som tidningarna ger oss. 1 200 människor dog 2008 när de försökte ta sig över Medelhavet. Av dem som lyckades överleva genomled många Lampedusas plågor.
Därför, herr vice ordförande, uppmanar jag er att besöka Lampedusa, som ni själv lovat, att åka dit snart och (om jag får komma med ett förslag) att inte meddela förrän i sista ögonblicket att ni åker dit. Annars kommer de att snygga upp lägret som en balsal för er och få er att inbilla er att det är det interneringsläger som vi talar om i kväll.
Jeanine Hennis-Plasschaert
Rapporterna om de tragedier som utspelar sig vid våra yttre gränser är helt entydiga. Det brådskar, och det har det gjort ett bra tag. Det är också vad rådet har framhållit gång på gång - men bara i skrift. Med all vederbörlig respekt, herr rådsordförande, och vi är naturligtvis glada över ert bidrag, men vi har varit här förr. Det är bara tomma ord och ingen handling. Det skulle nästan kunna anses ironiskt att vi också röstar om Rourebetänkandet denna vecka. Detta betänkande innehåller våra resultat med åberopande av våra besök på alla utsatta ställen, inberäknat Lampedusa. EU sviker förväntningarna och inte bara lite.
Vad vi skulle vilja veta, herr rådsordförande, är om ni gjort er besväret att läsa våra interimsrapporter över huvud taget? Tammerfors, Haagprogrammet, den franska pakten om invandring och asyl och snart Stockholmsprogrammet: alla dessa vackra ord står i stark kontrast till verkligheten. Det är när allt kommer omkring denna verklighet som visar oss att EU fortfarande har lång väg kvar när det gäller att acceptera sitt ansvar. Bristen på solidaritet är chockerande. Ingen, inte en enda person här i parlamentet, påstår att det är en enkel uppgift. Givetvis är det svårt att möta stora skaror av invandrare och asylsökande på ett lämpligt sätt, men det är inget nytt.
Översynen av befintliga instrument har nu satt igång, men jag tvivlar redan på om det kommer att ge önskade resultat. Erfarenheten har lärt oss att rådet har en benägenhet att dra sig ur i avgörande ögonblick. Samtidigt som medlemsstaterna i teorin eftersträvar långtgående harmonisering tar de i praktiken beslut som har rakt motsatt verkan. Den största gemensamma nämnaren visar sig då plötsligt vara minimal, eller det har i alla fall varit min erfarenhet under de senaste fem åren. Och detta är något helt annat än genomförande.
Som jag redan konstaterat tidigare idag i en annan debatt borde det stå klart att varken kommissionen eller parlamentet förfogar över några magiska trollspön eftersom det när allt kommer omkring är rådet och medlemsstaterna som måste vidta åtgärder på detta område.
Cristiana Muscardini
Herr talman, mina damer och herrar! Jag beklagar att Claudio Fava på grund av valet har tvingats till en rad yttranden som inte är sanna. Efter valkampanjen ska jag göra honom uppmärksam på dem. Han intresserar sig emellertid så mycket för Lampedusas problem att han redan lämnat parlamentet - ett parlament som borde uttrycka sin tacksamhet över det generösa välkomnande som medborgarna på Lampedusa stått för under senare år.
I stället måste vi med skärpa framhålla att EU dragit ut på tiden med att lösa de många problem som är knutna till illegal invandring och med att ge stöd och hjälp till riskländer med yttre gränser. Vissa länder har inte visat det välkomnande som Italien till tusentals förtvivlade människor som riskerat att drunkna i havet på grund av människohandlare och den slapphet som många icke-europeiska regeringar uppvisat som inte respekterat och undertecknat avtalen om kontroll av illegal invandring. Vi kräver särskilt ekonomiskt bistånd som ska gå direkt till de människor som bor i gränsområden och som geografiskt är mer utsatta för ankomst av illegala invandrare. Bistånd kan också ges genom skapande av frizoner, vilket skulle leda till investeringar och skattelättnader som inte skulle beaktas i avtalen om stabilitetspakten.
Monica Frassoni
Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionsledamot! Det framgår klart av era anföranden att internationell rätt och gemenskapsrätt dagligen överträds på Lampedusa. Men alla era uttalanden förblir formella och återspeglar ett önsketänkande som inte kommer att följas av handling. Jag fruktar att det särskilt gäller ert uttalande, herr Vondra.
Jag undrar om EU har några medel för att få slut på denna situation: det förekommer olaglig internering, de regelstridiga förvaringsförhållandena är uppenbara och det finns risk för att asylrätten kommer att praktiskt taget utplånas. EU är den enda organisation, och detta vet Jacques Barrot mycket väl, som kan få Italien och andra länder att komma ur denna situation.
Därför, herr kommissionsledamot, är jag oroad över meddelandet om nya pengar till Italien utan villkor. Hur ska de användas? Är kommissionsledamoten medveten om att den starkt kritiserade kartläggningen - med andra ord katalogiserandet - av romerna i fjol hade ekonomiskt stöd från EU? Är det något som är upptaget i era pressmeddelanden? Vilket slags förtroende kan vi följaktligen ha för en verksamhet av detta slag?
Giusto Catania
Herr talman, mina damer och herrar! I går meddelade Roberto Maroni att man måste vara ovänlig mot illegala invandrare, men under flera dagar och månader i sträck har Robertto Maroni praktiserat ovänlighet mot invandrare vars ställning är olaglig.
Jag säger detta därför att nödläget på Lampedusa, den s.k. Lampedusakatastofen som nu har varat i 10 år - därför förefaller det mig lite av en pleonasm att fortsätta kalla det för katastrof - var önskad och skapad av den italienska regeringen. Genom att välja Roberto Maroni tog i själva verket regeringen ett beslut att inte tillåta några fler invandrare att lämna Lampedusa. Lägret för tillfälligt uppehåll har haft åtminstone 1 800 människor instängda där utan att regeringen har ordnat med överföring för någon av dem. De kvarhålls under så inhumana och förödmjukande förhållanden att lägret exploderade i en verkligt demokratisk nödsituation.
Nu anser jag att detta är den verkliga Lampedusakatastrofen, dvs. behovet att upprätta en slags rättslig frizon, en plats där invandrare skulle komma in och föras bort utan att varje fall undersöktes individuellt. FN:s flyktingkommissariat konstaterar att åtminstone 75 procent av dem som anländer sjövägen till Italien och får asylrätt begär det. Så om Roberto Maronis metoder praktiserades skulle invandrarna förmodligen inte ha rätt till asyl eftersom de omedelbart skulle föras bort direkt från Lampedusa i enlighet med den italienska regeringens önskemål.
Därför rör det sig om en verklig nödsituation, och orsaken till den är den italienska regeringens politik. Invånarna på Lampedusa har blivit medvetna om detta, fru Muscardini. De har i själva verket genomfört en generalstrejk mot regeringen, mot dess invandringspolitik, för att lägret för omedelbar utvisning från platsen - lägret för identifiering och utvisning - inte ska öppnas. De har också bett den italienska regeringen att ändra sin inställning till lägret för tillfälligt uppehåll.
Det är bra att kommissionsledamot Jacques Barrot åker till Lampedusa om några dagar, och jag uppskattar det. Jag har förberett en aktsamling och skickat den till Jacques Barrot. Om några dagar kommer min grupp att också organisera en delegation som ska besöka Lampedusa.
Johannes Blokland
Det är nu dryga två eller tre år sedan, 2005 eller 2006, som en delegation från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och rättsliga och inrikes frågor besökte olika flyktingläger. Efter Lampedusa besökte man också platser som Kanarieöarna, Nederländerna och Polen. Rapporterna om de besöken resulterade i livliga debatter, och parlamentet uppmanade rådet och kommissionen att vidta åtgärder.
I morse diskuterade vi förslaget att ta itu med olaglig anställning i frånvaro av rådet. Den tidsperiod inom vilken medlemsstaterna måste införliva dessa direktiv i lagstiftningen är två år. Frågan om invandringen är emellertid brådskande, och en tvåårsperiod är alltför lång. Vi har debatterat Lampedusa i tre år nu, och varje gång diskuterar vi åtgärder för att pressa tillbaka illegal invandring. Efter varje åtgärd visar det sig emellertid att invandringen efter en kortvarig minskning ökar igen. Det är upprörande att mottagningssituationen på Lampedusa ska behöva diskuteras på detta sätt igen. Parlamentsrapporter om mottagningssituationen verkar vara helt verkningslösa. Jag skulle därför vilja uppmana rådets ordförandeskap att prioritera denna fråga.
Vad jag förstår kom mer än 12 000 invandrare till Lampedusa under 2007, och denna siffra steg till mer än 30 000 under 2008. Interneringslägret är inte byggt för att ge plats åt alla dessa. Det har vi känt till i tre år. Den gamla Nato-basen håller nu på att byggas om för att rymma fler invandrare, men detta är inte en lämplig lösning. Jag skulle vilja höra från rådet vad ni kommer att göra för att stödja de italienska initiativen för bättre mottagningsmöjligheter. Är detta kanske något som Frontex skulle kunna göra, och är andra medlemsstater beredda att ge Italien ekonomisk hjälp och utrustning?
I går kväll på nyheterna kl. 20.00 blev hela Nederländerna vittne till hurdan situationen på Lampedusa är, men dörren har nu åter slagit igen både för journalister och icke-statliga organisationer. Jag skulle vilja uppmana Italien att visa öppenhet och tydlighet beträffande behandlingen av invandrare på Lampedusa.
Koenraad Dillen
(NL) Alla har känt till problemen kring Lampedusa i åratal. Kapsejsade fartyg med olycksdrabbade asylsökande som strandar vid EU:s kuster har varit en vanligt förekommande företeelse under de senaste åren. Tiotusentals människor försöker nå EU, lurade av samvetslösa människohandlare som är beredda att föra ekonomiska lycksökare till EU för enorma belopp.
Jag tänker inte skräda mina ord när jag säger att Lampedusas svåra belägenhet först och främst är följden av EU:s invandringspolitik och inte ska tillskrivas de italienska lokala myndigheterna eller Lampedusas folk. EU måste våga sända tydliga budskap, eftersom desperata tider kräver desperata åtgärder. Vi måste slå till hårt mot människohandlarna, och straffen mot dem kan inte vara hårda nog. Detta bör gå hand i hand med en strikt asylpolitik, för att visa omvärlden att EU menar allvar med att skydda sina gränser.
EU bör följa schweizarnas exempel, som för två år sedan beslutade att skärpa de rättsliga villkoren för invandring och asyl. Det är det enda sättet att sända människohandlare och ekonomiska lycksökare ett tydligt budskap om att EU är berett att skydda sina gränser för att undvika en social katastrof. Först då kommer en debatt som den vi håller i dag att bli onödig i framtiden.
Stefano Zappalà
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Inget här i parlamentet förvånar mig längre. Men en person som i juli förra året i samma fråga förklarade att han skämdes över att vara italiensk medborgare har förstås inget annat val än att komma med de påståenden som Claudio Fava nu har gjort. Jag är ledsen över att han inte befinner sig i kammaren. Det skulle vara intressant att få höra hur många röster han vinner i sin stad och hur många väljare han företräder.
Icke desto mindre har en del personer hävt ur sig vissa okunniga och enfaldiga kommentarer här. Jag hoppas och tror att kommissionsledamot Jacques Barrot verkligen snart kommer att resa till Malta och Lampedusa och så vidare och att han då inser hur fel det är att EG saknar en politik för denna fråga, eftersom sanningen, herr Barrot och herr Vondra, är just denna: vi har ingen gemenskapspolitik. Vad blir följden av detta? Att några enfaldiga och okunniga personer får utrymme att angripa något som i själva verket är den tragiska verklighet som medborgarna, individerna och framför allt de nationella regeringarna upplever.
Jag anser att det är på sin plats att nämna några siffror. År 2007 anlände cirka 11 000 migranter till Lampedusa. År 2008 kom tre gånger så många, omkring 31 000. Det är inte sant att antalet asylsökande motsvarade det sammanlagda antalet; de utgjorde cirka en tiondel av det totala antalet. Två tusen migranter kom på bara tre dagar, under perioden 26-28 december, det vill säga på annandagen och precis efter jul. På tre dagar behandlades 76 ansökningar. Av dessa 76 asylansökningar godkändes 36, 3 avslogs och resten ... Jag är nästan klar, herr talman. Efter de påståenden som har gjorts, ha tålamod. Sedan kan Monica Frassoni svara när ni vill, när ni anser det vara lämpligt, och under alla omständigheter; det är inga problem.
Det som räknas nu är rena fakta. Lampedusa och Malta och andra får bära en fruktansvärd börda. Medborgarna är inte arga på den italienska regeringen. De är arga eftersom de själva inte längre står ut med den här situationen. Därför bör parlamentet, i stället för att anklaga de lagliga myndigheterna som gör vad de kan, se till att EU fullgör sina skyldigheter.
Martine Roure
(FR) Herr talman! Sedan 2005 har vi varit djupt gripna av den katastrofala situationen för de migranter som hålls i förvar på ön Lampedusa, som räknat i antal långt överstiger öns verkliga mottagningskapacitet.
Situationen är svår för denna lilla ö, som bara under 2008 blev tvungen att hantera nästan 31 700 invandrares ankomst. Dessa massiva flöden har bringats under kontroll de senaste åren eftersom migranter har skickats till andra mottagningsanläggningar på det italienska fastlandet.
Dessa överföringar avbröts efter ett beslut av inrikesministern, och vi ser nu en allvarlig försämring av situationen. Presidium-projektet, som leds gemensamt av inrikesministeriet, FN:s flyktingkommissarie och italienska Röda korset, har emellertid blivit ett exempel på god hantering av mottagandet av migranter. Beslutet att upphöra med överföringarna till det italienska fastlandet ger upphov till allvarliga problem med tillgången till asylförfaranden.
När det gäller Mayotte har vi sedan 2007 vetat att den nominella kapaciteten för Pamandziförläggningen har överskridits. Det blev känt att 204 personer, de flesta minderåriga, hystes in där, trots att den maximala kapaciteten uppgår till 60 personer.
De rådande förhållandena är katastrofala: männen sover på golvet, inga sängkläder eller toalettartiklar delas ut och män, kvinnor och barn måste använda samma toalettrum. De förhållanden som dessa personer hålls i förvar under försämras och är en skymf mot den mänskliga värdigheten.
Pressen från migrationen känns av starkare på dessa territorier, men alla människors värdighet måste garanteras och varje enskilt fall måste utredas i enlighet med lagen. Det har redan sagts att en verklig EU-politik för asyl och invandring och solidaritet på EU-nivå är absolut nödvändiga behov.
Vi har krävt detta i Europaparlamentet i flera år och vädjar nu på nytt till rådet.
Roberta Angelilli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Herr kommissionsledamot, ni är i grund och botten en förnuftig person, och jag ansluter mig därför till de andra ledamöternas uppmaning att ni ska resa till Lampedusa. Jag ber er att resa utan förvarning, så att ni personligen kan se hur svårt det är att hantera en nödsituation av det här slaget.
Så ser situationen ut för denna ö, som bara är några kvadratkilometer stor och där tusentals och åter tusentals människor ständigt har landsatts i många år - under tiden som vänster- och högerregeringar har kommit och gått. En del av dessa människor dör under resan på grund av de omänskliga förhållanden de utsätts för av samvetslösa människohandlare. Vad kan man göra åt detta, strunta i reglerna? För att gå vidare till ett eventuellt återsändande eller kontrollera om dessa personer har status som politiska flyktingar eller har rätt att beviljas politisk asyl måste de identifieras, och det tar naturligtvis tid. Nog med demagogi! Italien betalar ett oproportionerligt högt pris i form av ett mycket tungt ansvar i förhållande till det stöd, såväl finansiellt som rättsligt, som ges av EU.
Nils Lundgren
Inget land kan, tyvärr, ha fri invandring i denna värld. Skillnaderna mellan olika länder är för stora, och därför hamnar vi i de problem vi nu står och talar om. De som kommer presenterar sig normalt som asylsökande. Då måste vi bevara rättsstaten. Vi måste behandla dessa människor som fria medborgare, med respekt. Vi måste värna om deras mänskliga rättigheter i avvaktan på en prövning av frågan: Är de asylsökande eller ej? Det vi nu talar om här är för mig en mycket egendomlig historia.
Varför skulle de som kommer till ön Lampedusa bli tvungna att stanna kvar där i det oändliga? Och som föregående talare påpekade, om folk ramlar in i en liten stad i Sydsverige, till exempel, tänker vi oss inte att de ska vara kvar där. Självklart placeras de då runtom i landet i avvaktan på rättslig prövning. Så måste man också göra i Italien.
Maddalena Calia
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Med tanke på omfattningen och konsekvenserna är kampen mot den olagliga invandringen ett problem som måste lösas på gemenskapsnivå, eftersom endast EU har den nödvändiga politiska slagkraften för att identifiera effektiva lösningar och ta kontrollen över detta fenomen. Ingen stat kan på egen hand nå de resultat som krävs.
Medan den väntar på att EU ska genomföra sina strategier fortsätter den italienska regeringen med arbetet med både den europeiska pakten om invandring och asyl, som antogs av Europeiska rådet i oktober 2008, och återvändandedirektivet från december 2008. Det är ett viktigt arbete, både på inrikesnivå och på internationell nivå.
På inrikesnivå har inrikesminister Roberto Maronis förslag om ett centrum för identifiering och utvisning på ön i syfte att tillämpa direkt återsändande i specifika fall mötts av stark kritik, orättvis enligt min mening. Detta alternativ innebär inte att de olagliga invandrarnas, flyktingarnas och de asylsökandes grundläggande rättigheter äventyras, vilket flera parter har hävdat. För att bevisa detta kommer jag bara att citera några siffror om Lampedusa som redan har angetts: 76 ansökningar behandlades i januari 2009, av dessa beviljades 36, 3 sköts upp och 37 avslogs. Alla asylsökande överfördes emellertid till flyktingförläggningar i Trapani, Bari och Crotone. Det vill säga, de som uppfyller kraven godtas.
På internationell nivå ratificerar det italienska parlamentet i dag avtalet med Libyen. I artikel 19 i avtalet anges det uttryckligen att ett mer effektivt kontrollsystem vid Libyens landgränser bör inrättas för att förhindra olaglig invandring. Dessutom sammanträffade ministrarna Roberto Maroni och Franco Frattini med de tunisiska myndigheterna i förra veckan för att sluta ett återtagandeavtal med Tunisien, ett grundläggande villkor för ett hållbart återsändande. Det koncept som måste accepteras här i parlamentet, vilket vice ordförande Jacques Barrot också förklarade, är att vi måste agera mycket kraftfullt mot den olagliga invandringen, men samtidigt välkomna och stödja dem som blir integrerade och som bidrar till den sociala och ekonomiska utvecklingen av våra länder.
Wolfgang Kreissl-Dörfler
(DE) Herr talman, herr Barrot! Jag välkomnar att ni vill besöka Lampedusa, men jag rekommenderar er att resa dit snart och utan att meddela det på förhand, annars kommer ni att få se en ren bluff. När vi besökte ön hade lägret rensats och de intagna ersatts av dockor. Ni bör också resa snabbt innan Silvio Berlusconi och Roberto Maroni förvandlar Lampedusa till EU:s nya Alcatraz och fortsätter att hålla medborgarna där fångna.
Vi i EU måste naturligtvis visa solidaritet. Vi måste inrätta flyktingkvoter som fördelas mellan medlemsstaterna och som även omfattar de flyktingar som tar sig in via den ”gröna gränsen”. Det rör sig nämligen om ett avsevärt antal.
Det som sker där - och vi har besökt många läger - är förfärligt och fullständigt omänskligt. Silvio Berlusconi förklarar att de alla kan gå och ta en öl närhelst de har lust. Detta visar denna mans intelligensnivå, med andra ord, ingen alls. Jag vill att detta ska stå helt klart.
Det är personer som Roberto Maroni, som säger att vi måste agera hårt och tillämpa lagens fulla styrka som sedan knäböjer på Vatikanens trappor på söndagarna och hävdar att de är goda katoliker. Denna dubbelmoral är inte längre godtagbar. Vi måste stödja de andra medlemsstaterna, som Malta, Grekland och Italien, men inte dessa skenheliga personer. Vi borde inte hjälpa dem.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! EU måste bestämma sig: vill vi ha en reglerad invandring eller en invasion och brottsligt utnyttjande av olagliga invandrare? Den italienska regeringen har gjort rätt val, att internera olagliga invandrare på Lampedusa och samtidigt omförhandla avtal om återförvisning med deras ursprungsländer.
Detta kräver emellertid lämpliga resurser, och EU får inte bara diskutera, kritisera och se på problemet utifrån. EU måste sätta sig in i den verkliga situationen på Lampedusa och hjälpa vårt land och de andra som stöder Roberto Maronis linje när det gäller detta problem. I dag reser 120 olagliga invandrare tillbaka till Tunisien från Lampedusa, något som tidigare regeringar inte gjort eftersom invandrarna måste tas tillbaka - vilket innebär förlorade affärer för de exploaterande maffiabrottslingar som organiserar dessa resor och sedan utnyttjar invandrarna för brottslig handel.
En person som Claudio Fava, som har arbetat med maffiabekämpning, borde kunna förstå detta - det är inte särskilt svårt att förstå, så han borde också kunna göra det. Maroni-linjen har godkänts av Malta, Grekland och Cypern och av dem som lever nära den södra gränsen i vårt land. Alla asylsökande och minderåriga har redan överförts till lämpliga förläggningar. Uttalandena här är inte sanna. Om Martine Roure vill resa till Lampedusa i morgon bitti kommer hon inte att finna en enda minderårig, och om hon läser de italienska tidningarna kommer hon att upptäcka att det var Roberto Maroni som avslöjade handeln med organ: barn brukade försvinna från Lampedusa när vi hade en vänsterregering i vårt land. Roberto Maroni avslöjade detta. Budskapet är alltså tydligt: invandrarna får endast komma in i EU på laglig väg och inte genom maffiabåtar och kriminella människohandlare.
Paul Rübig
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi måste prioritera omsorgen om flyktingarna. I EU känner vi alla till begreppet obligatorisk skolgång. Vi bör börja med att låta de personer som strandsätts här få en ordentlig utbildning. Det finns ett brådskande behov av språkundervisning och yrkesutbildning kombinerat med möjligheter att sätta sig in i den europeiska kulturen så att den tid som invandrarna tillbringar i dessa förvarsenheter inte slösas bort, utan att vi i stället hjälper människorna att hjälpa sig själva. Detta bör vara vårt främsta mål.
Vi kanske kan inbegripa en förberedande åtgärd i budgeten för att kunna erbjuda dessa personer utbildningsmöjligheter. De har kommit till EU i desperation, och vi måste kunna ge dem en stabil grund att stå på för att de ska lyckas väl i sina hemländer och spela en aktiv roll för att främja demokrati och frihet där.
Simon Busuttil  
- (MT) Det gladde mig att höra kommissionsledamot Jacques Barrot säga att han till och med planerar att besöka Malta, och jag försäkrar kommissionsledamoten om att han inte kommer att ha några problem med att finna invandrarförläggningarna på Malta, av det enkla skälet att Malta inte bara kan ta och flytta eller överföra dem till någon annan plats, och det är delvis skälet till att situationen i mitt land är så komplicerad. Förra söndagen anlände en båt med 260 invandrare till våra kuster. För att göra det mer förståeligt för kommissionsledamoten motsvarar detta 39 000 invandrare som kommer till Frankrike eller Italien på en enda dag. För att placera det i ett tydligare sammanhang för minister Alexandr Vondra motsvarar det 7 000 invandrare som kommer till Tjeckien på en dag. De 2 000 som kom till Lampedusa över jul är ingenting jämfört med detta. Det som krävs i ett så känsligt fall som detta är inte kritik mot landets myndigheter, utan solidaritet för att sätta stopp för detta flöde och lindra bördan. Tack.
Roberto Fiore
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill påminna om vad folket på Lampedusa vill ha. Just nu förekommer protester på ön, och häromdagen gick de nästan mangrant ut och demonstrerade på öns gator eftersom de varken vill ha den tillfälliga mottagningsanläggningen eller centrumet för identifiering och utvisning, som är den senaste idén. Centrumet för identifiering och utvisning skulle inrättas på en ö som är, det måste man ha i minnet, elva kilometer lång och tre kilometer bred: ett skrattretande litet utrymme med tanke på att tusentals invandrare kommer att anlända till ön inom de närmaste månaderna.
Häromdagen, just när 1 000 invandrare plötsligt och oväntat rymde från den tillfälliga mottagningsanläggningen, befann jag mig på ön och kunde själv se den bestörtning och fruktan som de människor som bor på ön känner, som inte längre vill behöva uppleva händelser av det här slaget. Lampedusa har levt av fiske och turism, och ser nu sin ekonomi raseras av en blind invandringspolitik.
Reinhard Rack
(DE) Herr talman! Jag har lyssnat mycket noga till debatten och har suttit med från början till slut, till skillnad från många andra grupptalesmän.
Jag kan konstatera att över hälften av debatten ägnades åt italiensk inrikespolitik. Detta är en berättigad fråga, men jag menar att den debatten främst bör föras i Rom och inte här i Europaparlamentet. Vi diskuterar en EU-fråga, och vi bör lägga till ytterligare en punkt till diskussionen. Knappast några av talarna har nämnt att frågan inte bara rör flyktingar, asylsökande och ekonomiska invandrare som kommer till EU, utan även, och i stor utsträckning, om att äntligen sätta stopp för den organiserade brottsligheten.
Ingen av de människor som kommer till Lampedusa eller Malta har ordnat båtresan själva. De kommer för att de har lurats av organisationer som tillhör den organiserade brottsligheten, och de har betalat en massa pengar för resan.
Alexandr Vondra
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka er för en mycket konstruktiv och nyttig debatt. Det finns vissa saker som rådet kan göra, och andra saker som rådet inte är skyldigt att göra eller som inte ligger inom dess befogenhetsområde.
Jag börjar med det negativa - begränsningarna. Som redan har nämnts ligger det inte inom rådets befogenhetsområde att övervaka medlemsstaternas genomförande av gemenskapslagstiftningen. Det är kommissionens ansvarsområde. Min kollega kommissionsledamot Jacques Barrot talade om detta, och vi samarbetar givetvis nära med kommissionen i många frågor.
Inte heller ligger det inom rådets befogenhetsområde att genomföra medlemsstaternas nationella bestämmelser. Mycket har sagts under just denna debatt om de mest berörda länderna: Italien och Frankrike. Å andra sidan har vi sannerligen viljan och instrumenten för att kunna agera, och rådet är villigt att agera i framtiden. Jag tror att vi alla är överens om att mycket gjordes förra året - jag lyssnade noga på er, för ni talade om behovet av att ytterligare förbättra EU:s åtgärder på området för invandrings- och asylpolitik. Jag tror att vi alla är tacksamma mot det franska ordförandeskapet för att det tog initiativet till att främja den europeiska pakten för invandring och asyl, där vissa solidaritetsinstrument omnämns särskilt. Nu är det dags att gradvis genomföra detta steg för steg. Parlamentet, tillsammans med rådet och kommissionen, kommer förstås att ha möjlighet att arbeta med detta. Jag kan bara lova er att vårt ordförandeskap, liksom det kommande ordförandeskapet - för detta är inte en fråga som kommer att kunna lösas inom de närmaste veckorna - kommer att arbeta hårt med detta.
Det finns strategiska problem, och det finns också problem som krävde mer omedelbara reaktioner, som att minska risken för en humanitär kris och de negativa följderna. Jag kommer från Tjeckien, som inte står i strålkastarljuset för medierna, men vi har haft våra egna erfarenheter vi också. Efter delningen av Tjeckoslovakien 1992 kom en enorm ström - hundratusentals personer - av romer från Slovakien till tjeckiskt territorium. Kanske var det inte som på Malta, där jag förstår att situationen är särskilt allvarlig, men jag tror att alla i EU har någon form av liknande erfarenheter, och utan tvivel behöver vi samarbeta.
Jacques Barrot
Herr talman! Som vice premiärminister Alexandr Vondra har sagt måste kommissionen se till att reglerna följs. Men medlemsstaterna måste också samarbeta, och jag anser att vi kommer att kunna göra ett bra arbete med hjälp av pakten om invandring och asyl och dynamiken i ert ordförandeskap, herr Vondra.
Jag har noterat ledamöternas otålighet under debatten, men det måste sägas att det fortfarande är för tidigt att uttala sig om genomförandet av pakten och, som jag just sa, den rättsliga ramen börjar ta form och kan användas som stöd. Nu måste vi naturligtvis utnyttja detta för att inrätta en gemenskapspolitik för asyl och invandring.
EU måste visa större solidaritet. Jag har just lyssnat till Simon Busuttil, och det är sant att medlemsstater som Malta ställs inför mycket svåra situationer på grund av tillströmningen av invandrare och asylsökande. EU måste bestämma sig för hur solidariteten ska uttryckas. Det är en absolut central faktor.
Jag vill även påpeka att vi försöker ge så mycket hjälp vi kan genom Europeiska flyktingfonden. Men jag vill upplysa Monica Frassoni om att det förmodligen rör sig om ett missförstånd, eftersom Europeiska återvändandefonden inte kan användas för registrering av romer. Det är omöjligt. Det är inte syftet med fonden. När jag reser till Lampedusa och Malta kommer jag i alla händelser att få tillfälle att se hur det finansiella stödet till medlemsstaterna används.
Vi kommer alltså att uppmärksamma den här frågan starkt. Vi har äntligen en gedigen rättslig ram som ger oss utrymme för att agera mycket mer än tidigare när det gäller mottagandevillkoren. Jag hoppas även att vi kommer att kunna förbättra situationen för dessa invandrare om EU blir mer enat, särskilt de asylsökande, som är värda vår fulla uppmärksamhet.
Jag vill svara Margie Sudre, eftersom hon beskrev den ytterst oroande situationen på Mayotte mycket väl. Det hon sa stämmer: de franska myndigheterna har informerat oss om att den nya anläggningen med 140 platser kommer att öppna 2010. Ännu viktigare är att Mayottes myndigheter för närvarande förhandlar med Komorernas myndigheter om att ingå ett avtal om flyttning och migration, eftersom migrationstrycket på Mayotte måste minskas på ett varaktigt sätt.
Generellt sett anser jag att vi behöver dessa partnerskap med ursprungsländerna. Herr Vondra, det är det behovet vi måste tillgodose om vi ska kunna minska det mycket starka invandringstrycket på några av medlemsstaterna, som orsakar problem för några av dem. Om EU agerar mycket enat anser jag emellertid att vi kan bemöta behovet av en mer samlad hantering av migrationsflödena. Detta kommer att gynna dessa män och kvinnor, som vi aldrig får glömma, som befinner sig i mycket plågsamma situationer.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
