Ändring av partnerskapsavtalet AVS/EG (Cotonou-avtalet) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en rekommendation av José Ribeiro e Castro, för utskottet för utveckling, om förslaget till rådets beslut om ingående av avtalet om ändring av partnerskapsavtalet mellan staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 (6987/2006 - C6-0124/2006 -.
José Ribeiro e Castro 
föredragande. - (PT) Fru talman! Låt mig först och främst gratulera er till er utnämning. Mina damer och herrar! Nästan 800 miljoner människor omfattas nu av Cotonouavtalet som, tillsammans med sin föregångare Loméavtalet, sedan 2000 har styrt förbindelserna mellan EU och länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-länderna). Jag hoppas verkligen att dessa förbindelser kommer att bli ännu tätare och gagna båda parter. Samtycket i mitt betänkande, som jag uppmanar kammaren att ställa sig bakom, rör den första femårsöversynen av avtalet i enlighet med artikel 95 i detsamma.
Trots att de ändringsförslag som har lagts fram är medvetet få - det är trots allt viktigt att avtal av denna typ behåller sin stabilitet - bör de i stort sett välkomnas. Deras syfte är att se till att man på ett effektivare sätt kan uppfylla regelverket i Lomé-/Cotonouavtalet. Avtalet grundar sig i huvudsak på att parterna är jämlika och på respekt för de mänskliga rättigheterna, demokrati, rättsstatsprincipen och goda styrelseformer.
Efter Berlinmurens fall och slutet på det kalla kriget lyckades vi inkludera hänvisningar till mänskliga rättigheter. Efter 2000 har vi fått en större politisk dimension i våra förbindelser, prioriterat kampen mot fattigdom och förbättrat vårt ekonomiska och finansiella partnerskap. Vid 2005 års översyn stärktes den politiska dialogen. Den blev mer systematisk, strukturerad och formaliserad i syfte att hjälpa till att förebygga och lösa kriser.
Andra aspekter som bör föras in i avtalet är terrorismbekämpning - med tanke på hur aktuellt och stort behovet är på detta område - samt en hänvisning till millenniemålen, där EU och AVS-länderna gemensamt har åtagit sig att minska fattigdomen och förbättra utbildnings- och hälsonivåerna. Annars kan det aldrig bli tal om någon riktig utveckling. Andra frågor som ingår i denna översyn är decentraliserade lokala myndigheter, att förhindra legosoldaters verksamhet, främja traditionell kunskap, förebygga hiv/aids, malaria och tuberkulos samt uppmuntra student- och ungdomsutbyte. Alla dessa saker visar att signatärstaterna har blivit mer medvetna om vilka specifika problem och förhoppningar som människorna i AVS-länderna har.
Jag måste också framhålla, och välkomna, att det för första gången uttryckligen hänvisas till nationella parlament som stödmottagare. Utvecklingen av parlamentarisk kapacitet är ett nyckelområde för att säkerställa goda styrelseformer och se till att det finns en fullständig politisk debatt om varje mottagarlands alternativ och prioriteringar på det utvecklingspolitiska området.
Många av de länder som får betydande EU-stöd inom ramen för Cotonouavtalet integrerar dessa medel i sina budgetar. Det har ofta klagats på att de medel som har anslagits inte alltid har varit så effektiva för att främja och ordentligt befästa dessa värderingar som hade behövts och varit önskvärt. Vid upprepade tillfällen har det också förekommit kritik mot att de berörda länderna ofta delar ut EU-medel på ett sätt som är diskriminerande och godtyckligt och att den offentliga förvaltningen inte alltid är objektiv och opartisk. Denna typ av situation går rakt emot de grundprinciper som ligger till grund för att erhålla EU-medel. Gemenskapsinstitutionerna måste därför införa strängare villkor så att alla politiska krafter och det civila samhället i mottagarländerna kopplas in för att diskutera och ange vilken användning av det tilldelade stödet som ska prioriteras.
Som jag föreslog vid den gemensamma parlamentariska AVS-EG-församlingen, som antog detta förslag vid toppmötet i Edinburgh i november 2005, skulle denna process av att inskärpa en känsla av ansvar och öka medvetenheten på nationell nivå kunna ske i form av en årlig parlamentsdebatt i varje mottagarlands nationella parlament som enbart skulle handla om externt stöd. Helst skulle denna debatt hållas strax före varje lands årliga debatt om den nationella budgeten. En sådan debatt skulle bidra till att stärka de demokratiska institutionerna och uppmuntra människor att utöva sina medborgerliga rättigheter.
Som en del av avtalet och det regelverk som inrättas genom avtalet, skulle man skapa en anda som främjar de nationella parlamentens viktiga inblandning i programarbetet och övervakningen av samarbetet samt för att bedöma effekterna av ett sådant samarbete i de berörda länderna. Det är vår plikt att fortsätta med, främja och stödja dessa ansträngningar. Om man bortser från ändringsförslagen, av vilka jag har belyst de viktigaste, ansåg Kap Verdes utrikeminister, som uttalade sig på AVS-ländernas vägnar, att förenklingarna av de gällande administrativa förfarandena för att få tillgång till Europeiska utvecklingsfonden kunde ha gått mycket längre. Jag delar denna ståndpunkt och anser att det är rätt att upprepa den här samt uppmanar rådet och kommissionen att ta hänsyn till detta vid framtida översyner.
Avslutningsvis uppmanar jag kammarens ledamöter att ge sitt samtycke och uppmanar parlamentet, rådet och kommissionen att göra allt de kan för att bibehålla och där det går öka sitt riktade, ansvarsfulla stöd till AVS-länderna i framtiden.
Jacques Barrot
Fru talman! Jag tackar föredraganden José Ribeiro e Castro och utskottet för utveckling för deras positiva bedömning av ändringen av Cotonouavtalet, som är grundpelaren i partnerskapet mellan AVS-länderna och EU.
Denna ändring kommer att göra det möjligt för oss att stärka vårt partnerskap och utöka det till att även omfatta säkerhetsfrågor som terroristbekämpning, förhindrandet av legosoldatverksamhet och kampen mot spridningen av massförstörelsevapen. Tack vare detta avtal kommer det att bli en mer systematisk, mer institutionaliserad dialog om frågor som rör de mänskliga rättigheterna, demokrati och rättsstatsprincipen. Denna dialog kommer, förutom i extremt brådskande fall, att äga rum innan samrådsförfarandet, även kallat artikel 96-förfarandet, inleds. Jag skulle vilja betona att de nationella parlamenten och den gemensamma parlamentariska församlingen har fått en ökad roll på området.
I det ändrade avtalet bibehålles dessutom samma stödnivå som den som föreskrivs i den nionde Europeiska utvecklingsfonden, inberäknat inflation, effekterna av EU:s BNP-tillväxt och anslutningen av tio nya medlemsstater 2004.
Som ni vet omsattes detta beslut vid AVS-EG-ministerrådets möte i Port Moresby i juni 2006 i princip till ett åtagande på omkring 22 miljarder euro. Det är totalsumman för den tionde europeiska utvecklingsfonden för geografiskt samarbete med AVS-länderna för sexårsperioden 2008-2013. Detta innebär en nominell årlig ökning på 35 procent jämfört med den nionde Europeiska utvecklingsfonden.
Eftersom inga åtaganden i den nionde Europeiska utvecklingsfonden kan göras efter den 31 december 2007 är det avslutningsvis oerhört viktigt att översynen av Cotonouavtalet och vad som kallas den tionde Europeiska utvecklingsfondens interna avtal ratificeras av samtliga medlemsstater före slutet av 2007. Annars kan den tionde Europeiska utvecklingsfondens verksamhet inte inledas den 1 januari 2008. Jag är övertygad, och jag talar på min kollega Louis Michels vägnar, att Europaparlamentets samtycke kommer att skicka en stark signal till medlemsstaterna och kommer att påskynda de interna ratificeringsförfarandena .
Marie-Arlette Carlotti
för PSE-gruppen. - (FR) Fru talman! Först och främst vill jag tala om att det gläder mig att se er inneha ämbetet som talman. Det är inte vanligt att se en kvinna på den positionen.
Översynen av Cotonouavtalet var en stor utmaning. Vi skulle vilja ge det konkret politiskt innehåll genom att återigen sätta fokus på millenniemålen och utrotandet av fattigdomen. Det bör emellertid erkännas att denna översyn inte helt lever upp till sina ambitioner. Vår grupp har vid flera tillfällen kunnat ge uttryck för våra invändningar mot framförallt två punkter. Den första rör integreringen av två åtaganden bland avtalets grundläggande värden: ett om terrorism, ett om massförstörelsevapen. Vi motsätter oss inte dessa som sådana, men vi anser att avtalet måste fortsätta att vila på principerna om demokrati och respekten för de mänskliga rättigheterna. Min andra punkt rör den finansiella dimensionen. Den tionde Europeiska utvecklingsfonden, som har varit föremål för tuffa förhandlingar, kunde inte integreras i det ändrade avtalet.
Trots detta föreslår vi inte att samtycke inte ska ges. För det första för att det har gjorts framsteg på många punkter, exempelvis stärkandet av den politiska dialogen, hänvisningen till nationella parlament som stödmottagare och avtalsparternas stöd för Internationella brottmålsdomstolen. För det andra för att våra AVS-partner själva har accepterat det ändrade avtalet och är ivriga att genomföra dess finansiella kapitel, för vilket jag anser att vi har fått till stånd ett mer eller mindre acceptabelt belopp.
Därför är det meningslöst att se tillbaka. Från och med nu måste vi föra en ny kamp. Vi måste se till att varje euro verkligen bidrar till att uppfylla utvecklingsmålen och därför se till att den tionde Europeiska utvecklingsfondens programarbete blir bättre. Detta kan exempelvis ske genom att ange politiska mål som skulle innebär att 20 procent av beloppen går till grundläggande utbildning eller hälsa i AVS-länderna, eller genom att i vår utvecklingspolitik fästa större vikt vid könsdimensionen än vad vi för tillfället gör. Det är detta arbete som ligger framför oss under de kommande veckorna.
Fiona Hall
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Den nya bestämmelsen om uppbyggande av parlamentets kapacitet i AVS-länderna är mycket välkommen. Europeiska unionen har under senare år bundit allt större resurser till valobservatörsuppdrag i AVS-länder, men de av oss som har agerat som observatörer är mycket medvetna om att ett val som utförs i enlighet med reglerna bara är ett allra första steg i processen för att uppnå en god förvaltning. Alltför många nyvalda parlament har fått kämpa på i avsaknad av en utbildad statlig förvaltning, och utan möjlighet att studera bästa metoder på områden som budgetkontroll, och därför är den särskilda hänvisningen till en förbättring av parlamentets kapacitet mycket viktig.
Men det är frustrerande att medverkan av Europaparlamentets ledamöter i Cotonouavtalet är begränsat till samtyckesförfarandet, i synnerhet som vi ansvarar för nya kontrollområden inom ramen för instrumentet för utvecklingssamarbete. Det skulle vara till hjälp om vi åtminstone hade några möjligheter att bidra till utformandet av AVS-ländernas strategidokument, som är nyckelverktyg för utvecklingen av millennieutvecklingsmålen, som det nu hänvisas särskilt till i partnerskapsavtalet.
Jean-Claude Martinez
för ITS-gruppen. - (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Vi diskuterar översynen av ett komplicerat avtal, nämligen Cotonouavtalet, som omfattar 100 artiklar, 6 delar, 5 bilagor och 5 protokoll. Detta reviderade avtal omfattar hela registret av dagens politikområden, däribland mänskliga rättigheter, demokrati, terrorism, vapen och Internationella brottmålsdomstolen. Allt det som AVS-länderna nu behöver är Reach, eftersom de riskerar att bli offer för förordningen om kemiska produkter, som innebär förlorade inkomster och att 315 000 arbetstillfällen hotas. De metaller, alkohol, oljor och ammoniak som exporteras från 24 större AVS-länder kommer att bli föremål för Reach, och det kommer att innebära ett potentiellt inkomstbortfall motsvarande 6 miljarder euro för dessa länder.
Detta för oss till den verkliga sanningen bakom EU:s förbindelser med AVS-länderna under de senaste trettio åren. Från Yaoundéavtalet 1963 till Cotonouavtalet 2000, som reviderades 2005, samt under avtalen Lomé I, II, III och IV från 1975 och framåt, tycks EU ha agerat djärvt, i synnerhet i och med Stabexmekanismen, som har skyddat produkter som kakao, te, kaffe och jordnötter. Detta visar innebörden av UNCTAD:s kompensatoriska olikheter. Unionen har också varit generös genom att bevilja finansiellt stöd från Europeiska utvecklingsfonden (EUF). Jacques Barrot påpekade att det finns ett anslag på omkring 25 miljarder euro för de 79 AVS-länderna inom ramen för den nionde utvecklingsfonden.
Verkligheten är emellertid en annan. Enligt statistiken har AVS-ländernas andel av unionens marknad fallit från 6,7 procent 1976 till 3 procent 1998, och samtidigt som BNP hos en europé har ökat med i genomsnitt 2,3 procent per år har BNP hos en afrikan från ett AVS-land beklagligt nog endast ökat med 0,6 procent. Även när det gäller åtgärder har EU försummat AVS-länderna, på samma sätt som unionen har försummat Medelhavsländerna. Sedan Berlinmurens fall har EU intresserat sig för länderna i öst, men bryr sig inte längre om länderna i syd. Och vad värre är, EU har genom WTO trängt undan AVS-länderna på världsmarknaden, till exempel när det gäller sektorerna för socker och bananer. Den multinationella bananproducenten Chiquita har getts företräde framför Kamerun, som producerar bananer, och Elfenbenskusten. Det ultraliberala EU har valt att ge en tullgåva på omkring 2 miljarder euro till de multinationella företagen Chiquita, Del Monte med flera, i stället för till AVS-länderna som är tvungna att acceptera samma konkurrensvillkor som dessa multinationella företag.
Cotonouavtalet är med sina ord om demokrati och dialog ett utmärkt avtal, men när människor lider av aids kommer inga mänskliga rättigheter att kunna bota dem. Med andra ord borde Cotonouavtalet snarare omarbetas än revideras, så att det blir djärvt i två hänseenden. För det första behövs teknisk djärvhet genom en ny tullteknik: i stället för att försöka minska eller eventuellt avskaffa tullavgifterna inom ramen för Världshandelsorganisationen bör vi införa ett avdrag för tullavgifter i form av en tullkredit som kan dras av på alla köp inom det importerade landets ekonomi. Denna tullkredit skulle ge rätt till ersättning, det vill säga den skulle vara högre än de totala tullavgifter som betalas av exempelvis ett AVS-land. I och med nya tullavgifter som är flexibla, ger rätt till ersättning och är förhandlingsbara på världens aktiemarknader skulle förbindelserna mellan EU och AVS-länderna bli förenliga med den nödvändiga frihandeln och uppfylla det likaledes nödvändiga skyddet av AVS-länderna.
För det andra bör vi visa politisk djärvhet i ett omarbetat Cotonouavtal. I och med globaliseringen består 2000-talets utmaning i att organisera de gemensamma aspekterna av det globala samägandet - det vill säga vatten, livsmedel, grundläggande läkemedel och vaccin, samt utbildning - samtliga genom resurser som skiljer sig från det klassiskt statliga bidrag som EUF utgör, dvs. ett skattemedel såsom moms, baserat på omsättningen av de telekommunikationstjänster som tillhandahålls av rymdsatelliter. I så fall skulle vi inte längre tillhandahålla förbättrat bistånd i den gemensamma utvecklingens namn, men vi skulle gradvis röra oss mot en global markförvaltning. Det skulle återupprätta Lomékonventionens innebörd, och vi skulle slutligen börja bygga världen, vilket är 2000-talets utmaning.
Margrietus van den Berg
(NL) Fru talman! Det gläder mig att vi under denna vecka i Strasbourg har möjlighet att rösta om den första femårsöversynen av Cotonouavtalet sedan 2000, då avtalet ingicks för en 20-årsperiod. Detta avtal omfattar 78 länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, och berör inte mindre än omkring 750 miljoner människor.
Det är ett partnerskapsavtal om bistånd och handel som utgör ett gott föredöme för andra när det gäller hållbara förbindelser mellan EU och dess utvecklingspartner. Att EU agerar som en ”mjuk makt” när det gäller konfliktförebyggande, god förvaltning och korruptionsbekämpning innebär att vi, tillsammans med EU:s medlemsstater, kan få förändringar till stånd i fråga om millenniemålen.
Från och med den 1 januari 2008 kommer närmare 24 miljarder euro, ett belopp motsvarande EU:s halva utvecklingsbudget, att stå till förfogande för en sexårsperiod. Därför skulle det vara lämpligt för parlamentet att övervaka utgifterna inom Europeiska utvecklingsfonden, men tyvärr, herr kommissionsledamot, är denna EUF-budget inte införlivad i EU:s egen budget, vilket både ni i kommissionen och vi här i parlamentet skulle ha velat.
För att Europaparlamentets roll ska få ökad betydelse bör ni, tillsammans med rådet - som dessvärre inte närvarar i dag -, ingå särskilda överenskommelser med oss, såsom vi gjorde med instrumentet för utvecklingssamarbete. Jag uppmanar er att låta detta instrument tjäna som förebild för landstrategidokumenten för AVS-länderna, det vill säga för i stort sett hela vår Afrikapolitik.
Detta innebär att parlamentet ska informeras i god tid för att kunna lämna ett meningsfullt bidrag till landstrategidokumenten. Detta kommer också att övergå till att bli ett tydligt och insynsvänligt förfarande, samt en öppen dialog mellan rådet, kommissionen och parlamentet. Det kommer dessutom att förbättra parlamentets insatser och räckvidd när det gäller att övervaka programmet, samt att genomföra och utvärdera landstrategidokumenten. Det kommer också att innebära att den folkliga representationen inte förflyttas alltför långt bort från oss, eller från dem, dvs. parlamenten i dessa länder eller samhällen.
Äganderätten är en utmärkt sak, men den berör inte endast finansministern i ett land som detta. Den berör även parlamentet, regeringen och samhället. Om vi fortsätter på den här vägen kommer vi att mötas av tungt vägande synpunkter från de berörda parterna redan innan strategin har undertecknats och gått till omröstning. Vi vill gå vidare från en situation där vi alla talar om millenniemålen samtidigt som Afrika i själva verket rör sig längre bort från dessa mål, vilket framgår av att vi endast tycks fylla igen sprickorna i vägen, hur ändamålsenligt detta än må vara. Vi vill att millenniemålen ska hamna i centrum för uppmärksamheten även i AVS-länderna.
Jag vill uppmana er att ge parlamentet demokratiskt inflytande när det gäller EUF, som motsvarar EU:s halva utvecklingsbudget. Det skulle vara till stor hjälp för både kommissionen och rådet. Ge ert stöd till demokratin i EU. Vilka åtgärder avser kommissionen och rådet att vidta för att uppnå detta?
Glenys Kinnock
(EN) Tack så mycket, fru talman, och grattis! Det är mycket trevligt att se er som talman.
Liksom andra har sagt tidigare är vi mycket stolta över att AVS-EG-partnerskapsavtalet representerar bindande avtal med 78 länder i Afrika, Västindien och Stilla havet. Därför är det verkligen en mycket speciell förbindelse.
Herr kommissionsledamot! Vi beklagar att den febrila aktivitet som rådde 2005 i samband med utveckling och finansiering av utveckling faktiskt inte omfattade någon avsevärd ökning av bidrag från Europeiska unionens medlemsstater till Europeiska utvecklingsfonden för AVS-länderna. Faktum är att den tionde Europeiska utvecklingsfonden endast utgör 0,28 procent av medlemsstaternas BNP. Detta motsäger det ni sa om hur ni uppfattade resultaten av dessa förhandlingar. Jag håller med er i fråga om ratificeringstakten. Den ger fortfarande upphov till en enorm oro. För närvarande är det bara fyra medlemsstater i Europeiska unionen och fem AVS-länder som har ratificerat denna del av avtalet, och det anser jag är oroväckande.
Jag har några frågor till er. Jag vet att ni inte är den kommissionsledamot som har ansvar för utveckling, men ni kanske kan vidarebefordra dem om ni inte kan svara på dem. På Barbados lovade kommissionsledamot Louis Michel att överlämna landstrategidokumenten till AVS-ländernas parlament så att de kunde granska dem. Jag skulle vilja veta om det har skett något på detta område och om vi skulle kunna få en redogörelse från kommissionen när det gäller var vi står i samband med detta.
Dessutom vill jag fråga er om ni är beredd att inleda en strukturdialog med Europaparlamentet om AVS-ländernas landstrategidokument. Min kollega, Margrietus van den Berg, har sagt att vi vill se samma status när det gäller landstrategidokumenten för AVS som för instrumentet för utvecklingssamarbete (DCI).
Jag skulle dessutom vilja veta hur kommissionen svarar på frågor som vi i parlamentet enligt min uppfattning måste ställa, exempelvis om budgetstöd till ett land som Haiti, som Transparency International har utnämnt till det mest korrupta landet i världen. Hur kommer det sig att kommissionen nu föreslår budgetstöd till Haiti? Samma fråga gäller för Ekvatorialguinea. Vårt utskott har väldigt svårt att förstå dessa beslut. Vad gäller Togo har det framgått att kommissionen nu är beredd att normalisera förbindelserna. Vi vill veta var vi står i fråga om de 22 åtagandena: uppfyller Togo dessa? Vid den gemensamma parlamentariska församlingen i Wien lovade kommissionen att hålla oss underrättade om utvecklingen i fråga om Togo, och efter vad jag har hört från vårt sekretariat har vi fortfarande inte fått någon som helst information om detta.
Skulle ni avslutningsvis vilja åta er att samarbeta närmare med Europaparlamentet i dessa frågor, för att säkerställa att den gemensamma parlamentariska församlingens synpunkter tas i beaktande? Jag uppmanar kommissionen att svara på de viktiga frågor av detta slag som vi ställer till er i kväll.
Pierre Schapira
(FR) Fru talman! Låt mig betona en egendomlig aspekt av detta parlamentariska samrådsförfarande. Vår institution har uppmanats att ge sitt samtycke till ingåendet av det reviderade Cotonouavtalet som undertecknades i juni 2005. Genom att i dag avge vår ståndpunkt kan vi därför endast godkänna något som redan har ingåtts. Beslutsprocessen med AVS-länderna skulle inte desto mindre gynnas av att utvidgas genom Europaparlamentets deltagande. Under förhandlingarna om instrumentet för utvecklingssamarbete visade vi förvisso vårt mycket betydelsefulla mervärde och vår förmåga att försvara andra intressen än de som företräds av kommissionen och rådet.
Samtidigt anser jag att det reviderade Cotonouavtalet utgör ett väsentligt framsteg, i synnerhet när det gäller de lokala sektorernas roll inom utvecklingspolitiken: deras roll har för första gången klarlagts, och de har uttryckligen erkänts som fullvärdiga partner inom den politiska dialogen. Vi har just uppnått samma erkännande för instrumentet för utvecklingssamarbete. De stora utmaningarna när det gäller utvecklingen finns på lokal nivå. Tiden är mogen för att decentralisera vår utvecklingspolitik. Tillgång till vatten, sjukvård och utbildning är sociala tjänster som ska tillhandahållas lokalt av organ i medborgarnas närhet.
Om EU:s medel fortsätter att vara blockerade på central regeringsnivå kommer det inte att finnas något effektivt bistånd som direkt gynnar befolkningarna. Det är en av orsakerna till att jag välkomnar antagandet av det reviderade Cotonouavtalet. Vi bör nu fortsätta att vara vaksamma för att se till att det genomförs.
Ana Maria Gomes
(PT) Fru talman! Även jag vill gratulera er. Jag vill också gratulera José Ribeiro e Castro till hans betänkande och till den positiva utveckling som denna översyn har påvisat. Jag vill framhålla stödet för Internationella brottmålsdomstolen och hänvisningen till millennieutvecklingsmålen. Utan dessa hade det inte blivit någon utvecklingsstrategi. Jag vill dessutom framhålla betydelsen av den nya samarbetsklausulen för att förhindra spridningen av massförstörelsevapen, ett område där EU måste göra mera när det gäller nära samarbete och tekniskt stöd. Vi måste också göra mera när det gäller spridningen av mindre vapen, som är de största mördarna i våra partnerländer.
Jag måste också erkänna att jag känner en viss frustration beträffande förbindelserna mellan EU och AVS-länderna när jag ser hur våra motparter från några av AVS-länderna i den gemensamma parlamentariska församlingen meddelar sina regeringars officiella ståndpunkt okritiskt. Vi måste helt klart göra mer för att stärka de nationella parlamenten och deras möjligheter att noga undersöka de nationella budgeterna, samt budgetarna för samarbete och korruptionsbekämpning.
För egen del måste EU sluta ignorera, och istället börja tillämpa, de klausuler som fastställs i detta avtal och som syftar till att uppmana de undertecknande regeringarna att sätta stopp för allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna och mot de mest grundläggande principerna om demokrati och god förvaltning. Jag ansluter mig till de parlamentsledamöter som uppmanade kommissionen att göra parlamentet delaktigt i granskningen av samarbetspolitiken med AVS-länderna.
Kader Arif
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Trots att det sker sent gläder det mig att Europaparlamentet har rådfrågats i detta ärende. Kvällens debatt ger oss en möjlighet att återigen uttrycka vår tillfredsställelse över de framsteg som har presenterats i samband med översynen av avtalet, i synnerhet när det gäller förbättringar mellan parterna, som ett resultat av deras politik för att skydda mänskliga rättigheter och främja demokratin. Detta samråd ger också en möjlighet att påminna oss om vad som var angeläget vid tidpunkten för textens undertecknande. Jag tänker särskilt på den artikel som gör kampen mot spridning av massförstörelsevapen till en grundläggande aspekt i partnerskapet mellan AVS-länderna och EU.
Samtidigt vill jag betona, eller erinra om, att det prioriterade målet i samarbetet mellan de två regionerna var fattigdomsbekämpning och kampen för utveckling. Sedan 2005 har nya farhågor uppstått. Dessa gäller våra framtida handelsförbindelser med AVS-länderna. Hur kan vi, som i fallet med det reviderade Cotonouavtalet, hävda att millennieutvecklingsmålen måste underbygga samarbetet mellan AVS-länderna och EU, utan att oroa oss över vilka konsekvenser ett framtida ekonomiskt partnerskapsavtal skulle kunna få när det gäller välbefinnandet hos befolkningarna i dessa länder, och utan att genomföra en konsekvensbedömning innan förhandlingarna inleds? Hur kan vi framhålla betydelsen av att stödja regionala integrationsorganisationer som har inrättats av AVS-länderna om vi inte respekterar de befintliga grupperingarna inom ramen för förhandlingarna? Hur kan vi framhålla denna betydelse när vi samtidigt känner till att vi, inom de förhandlingar som för närvarande förs, inte kan ta hänsyn till intressena hos länder av varierande storlek och utvecklingsnivå?
Översynen av Cotonouavtalet har framför allt gjort det möjligt att belysa betydelsen av en politisk dialog mellan partnerländerna. Det är på denna grundval som EU och AVS-länderna hädanefter måste sträva efter att få bukt med missförstånden, göra progressiva och konstruktiva framsteg i förhandlingarna och nå överenskommelser som till fullo gynnar AVS-ländernas utveckling.
Jacques Barrot
Fru talman! Jag vill säga till alla ledamöter som har talat att jag kommer att vidarebefordra deras kommentarer i så exakta ordalag som möjligt till min kollega Louis Michel, som kommer att fortsätta dialogen om hela denna utvecklingspolitik på det sätt ni önskar. Jag ska tala om för honom att parlamentet hyser ett starkt intresse för utvecklingen av denna politik, som ni vet att han sköter med stor övertygelse.
Flera av er har betonat betydelsen av detta partnerskap. Jag skulle vilja återgå till det finansiella anslaget. Det stämmer att 23,7 miljarder euro av detta belopp ska fördelas som driftsanslag till AVS-länderna. Beloppet kan jämföras med de 22,7 miljarder euro som föreslogs under det luxemburgska ordförandeskapet. Detta belopp kommer att integreras genom en ökad insats från Europeiska investeringsbankens sida inom ramen för stödet till AVS-länderna genom egna medel. Det är ändå ett betydande belopp. Det utgör en årlig ökning med 35 procent jämfört med den nionde utvecklingsfonden.
Stödet till AVS-länderna måste dessutom ses i ett mer allmänt sammanhang när det gäller gemenskapens externa åtgärder. I allmänna ordalag kommer AVS-länderna också att gynnas av de tematiska budgetposter och medel som uppgår till 1,2 miljarder euro och som har reserverats för de AVS-länder som har undertecknat sockerprotokollet. Dessa medel, som ska betalas genom gemenskapens allmänna budget, kommer att öka den andel av gemenskapens utvecklingssamarbete som har öronmärkts för AVS-länderna, i jämförelse med den tidigare budgetramen.
Jag anser att jag därigenom har framhållit de framsteg som några av er har nämnt, samtidigt som jag erkänner att denna politik kommer att bli föremål för ytterligare förändring eftersom den numera är en del av EU:s skyldigheter och ändamål.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
