Økonomisk politik for 2003-2005
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0142/2003) af García-Margallo y Marfil for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politik for 2003-2005 (KOM(2003) 170 - C5-0189/2003 - 2003/2074(INI)).
García-Margallo y Marfil (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at forklare nøjagtig, hvad vi forhandler. Det drejer sig om retningslinjerne for den økonomiske politik, og efter min opfattelse indeholder de tre nye aspekter. For det første løber retningslinjerne for den økonomiske politik i tre år og ikke kun et år. For det andet skal de forhandles ved siden af beskæftigelsesretningslinjerne. For det tredje fører vi disse drøftelser på et tidspunkt med konjunkturafmatning. Vi erfarede her til morgen, at den stærkeste økonomi i EU er kommet ind i en konjunkturafmatning. Derfor er disse ikke almindelige retningslinjer for den økonomiske politik. 
På denne baggrund blev Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og jeg selv i særdeleshed anmodet om straks at lave et udkast til en betænkning til Kommissionens og Rådets gennemgang. Vi blev anmodet om at forsøge at få den bredest mulige konsensus. Det lykkedes. Alle grupperne måtte indgå kompromiser, men det lykkedes os at nå til enighed. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at fremhæve de forskellige gruppers talsmænds fremragende arbejde. Othmar Karas talte på vegne af min gruppe, Robert Goebbels talte på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og Carles-Alfred Gasòliba i Böhm talte på vegne af Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe.
Jeg vil også gerne sige til Kommissionen, at uanset hvornår Parlamentet er blevet opfordret til at komme med et svar, har svaret uvægerligt været en hjælp. Som det fremgår af Cantar del Mío Cid (helteeposset om El Cid) vil en tjener altid reagere positivt over for en god herre. Jeg opfordrer Dem til at huske på dette og at inddrage Parlamentet i drøftelsen af disse retningslinjer for den økonomiske politik. Drøftelsen vil bl.a. være med til at lægge pres på de medlemsstater, som er længst bagud. 
Jeg vil nu fremhæve nogle af de vigtigste punkter i min betænkning. For det første vil vi gerne vide, om de eksisterende samordningsmekanismer er tilstrækkelige, eller om der er brug for yderligere foranstaltninger. Vi har forstået, at nationale politikker, udbudspolitikker og kortsigtede politikker ifølge traktaten er politikker af fælles interesse og bør samordnes. Vi er nu tre år bagud med gennemførelsen af Lissabon-strategien. Uanset hvornår vi møder kommissæren, siger han, at forsinkelsen skyldes manglende anvendelse og fornøden omhu fra medlemsstaternes side. Vi vil ikke bare sidde og vride vores hænder. Vi vil gerne komme med passende handlingsforslag til at udbedre disse gennemførelsesmangler. Vi har to forslag i denne henseende. Vi anmoder Kommissionen om en gang for alle at udarbejde en oversigt over de problemområder, som hindrer gennemførelsen af det indre marked og strukturændringen. Oversigten bør også indeholde en detaljeret angivelse af prioriteter, krævede foranstaltninger og en tidsplan for opfyldelse af målene fra Lissabon inden 2010. 
Hvis vi formoder, at årsagen til forsinkelsen er manglende fornøden omhu fra medlemsstaternes side, opfordrer vi Kommissionen til at forklare, hvad den kan gøre for at forbedre situationen. Der var engang en spansk forfatning, som fastslog, at spanierne skulle være retfærdige og næstekærlige. Desværre havde forfatningen ingen bestemmelser om, hvordan en sådan omdannelse kunne opnås. Siden gennemgik Spanien tre civile krige i løbet af det 19. århundrede. Vi opfordrer til samordning for at sikre, at alle økonomiske politikker bevæger sig i samme retning. Det er essensen af samordning. 
For det andet vil jeg gerne understrege, at jeg tror fuldt og fast på, at budgetstillingerne skal holdes i balance. Der er ingen grund til at ændre på noget velfungerende, bare fordi noget andet ikke fungerer. Pengepolitikken har fungeret godt i denne periode. Politikkens mål er at opnå prisstabilitet. Den styres gennem en uafhængig bank og en stabilitetspagt, som har fastholdt blot en smule disciplin i medlemsstaterne. Jeg vil understrege, at der kun har været en smule disciplin. Visse medlemsstater er kommet betydeligt på afveje. Jeg vil derfor gerne gentage min overbevisning om, at målet fortsat må være at opretholde budgetbalancen. Som Kommissionen nævnte, skal disse ødsle lande reducere deres strukturelle underskud med 0,5 % af BNP. 
For det tredje bør konvergensprogrammerne vurderes forskelligt, som Kommissionen selv fremhævede. Kommissionen skal bekræfte, at budgetterne er i balance. Den skal også lave en grundig kontrol for at sikre, at medlemsstaterne ikke overstiger grænsen på 3 %. Fremover bør Kommissionen tage højde for hver medlemsstats udgangspunkt. Den bør tage højde for hvert lands gæld, og hvordan den påtænker at anvende indtægterne. Den bør også tage højde for landets forventede fremtidige forpligtelser. Tag tilfældet med et gældfrit land, der påtænker at fordele midler til området for de offentlige finanser, især til foranstaltninger til fremme af Lissabon-strategien, og som ikke har betydelige forpligtelser fremover. Situationen er helt anderledes for det land, hvor disse omstændigheder ikke er gældende.
Vi opfordrer Kommissionen til at sikre, at medlemsstaterne opretter en budgetreserve i vækstperioder, eller for at bruge en bibelsk formulering, når køerne er fede. Der kan trækkes på en sådan reserve i nedgangstider. Vi vil understrege, at landene også bør sænke skatterne, når det er muligt. Vi anbefaler især at sænke de skatter, der øger arbejdskraftsomkostningerne, da det kan stimulere beskæftigelsen. Lande, som ikke har råd til at sænke skatterne, bør indføre supplerende foranstaltninger. De bør sænke de offentlige udgifter eller øge indtægterne på anden måde. Det er umuligt at opretholde et budget i balance og sænke skatterne samtidig. Man kan ikke få både i pose og sæk. 
Hvad angår lønpolitikken, anbefaler vi, at lønningerne holdes på linje med forbrugerprisindekset. Vi mener, at de faktiske lønninger bør være på linje med produktiviteten. Vi anbefaler at øge arbejdskraftens mobilitet. Derudover opfordrer vi Kommissionen til at fremme arbejdet på at eliminere de skattemæssige hindringer for overførslen af beskæftigelsespensionerne. Vi opfordrer Kommissionen til at udarbejde en passende finanspolitik til at supplere de indgåede pensionsaftaler. Vi henstiller til social dialog. Jeg vil gerne gentage, at vi imødekommer skatteincitamenter for beskæftigelsen. Vi opfordrer til en mindskelse af de byrder, som gør arbejdsgiverne uvillige til at ansætte medarbejdere, især de lavtlønnede. 
Hvad angår investeringspolitikker, er vi opmærksomme på, at det ofte nævnes, at vi er bagud i forhold til USA på grund af manglende investeringer, især inden for teknologien. Vi er også opmærksomme på, at vi mere eller mindre er på højde med USA, hvad angår offentlige investeringer. Underinvesteringer forekommer i den private sektor. Derfor efterspørger vi en benchmarkingmetode til at belyse virksomhedernes forskellige behov, mangler og svagheder. Dette er især relevant, hvis små og mellemstore virksomheder med mindre end ni medarbejdere skal have adgang til nye teknologier. Ressourcerne kan kun fordeles effektivt, hvis der er overblik over hele situationen. Vi skal blot vide, hvordan situationen ser ud. Vi ser gerne, at Kommissionen omgående aflægger rapport herom. Der findes trods alt ikke, for at omskrive en spansk digter, en gunstig vind for en sejler, der endnu ikke har fastlagt sin kurs. Vi efterspørger blot en rapport, der kan identificere SMV'ers mangler. Derefter kan den fremtidige kurs fastsættes. 
Jeg vil gerne afslutte med at takke alle grupperne og deres talsmænd for deres arbejde. Som nævnt tidligere kan Kommissionen trygt regne med, at Parlamentet er klar, villig og i stand til at hjælpe med at komme ud af den aktuelle vanskelige situation.

Solbes Mira
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke hr. García-Margallo y Marfil for hans betænkning. Jeg vil også gerne takke de involverede parlamentsmedlemmer for deres aktive samarbejde i udarbejdelsen. 
Vi iværksætter tydeligvis et nyt dristigt foretagende. Det er meget anderledes fra vores aktiviteter de foregående år. For første gang dækker de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik en treårig periode. Kommissionens henstillinger til disse retningslinjer er baseret på de grundlæggende principper fra Det Europæiske Råd i Bruxelles i 2003. Som hr. García-Margallo y Marfil understregede, er det også første gang, at disse retningslinjer fremlægges ved siden af de overordnede retningslinjer for beskæftigelsen. 
Det er også første gang, at der er indføjet en række ændringer af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Vi mener, at disse ændringer er afgørende. Den generelle del af retningslinjerne er reduceret markant. Vi mener, at tiden er kommet til at fokusere mere effektivt på prioriteter. Vi har defineret de specifikke retningslinjer for hvert land på en mere præcis og systematisk måde. Det er også første gang, at der er indføjet en specifik henvisning til eurozonen.
Som det kun kan forventes, er den økonomiske strategi, der er indbygget i retningslinjerne for den økonomiske politik, baseret på konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Lissabon. Hr. García-Margallo y Marfils betænkning indeholder en del kritik af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Det fremgår af betænkningen, at de ikke er ambitiøse nok. Denne kritik mener jeg ikke er berettiget. De overordnede retningslinjer er i god overensstemmelse med de aftaler, der blev indgået i Lissabon. Det er også sandt, at vi sigter mod forpligtelser, som kan defineres og vurderes mere effektivt. Jeg er enig med hr. García-Margallo y Marfil heri og vil senere kommentere hans forslag til en specifik handlingsplan. Det bagvedliggende problem er dog ikke at udarbejde nye planer, men at gennemføre det, vi allerede er enige om.
Vi mener også, at vi skal tage højde for den aktuelle særlige situation. Vi skal løse problemerne i forbindelse med konjunkturforholdene. Det lagde hr. García-Margallo y Marfil vægt på. Jeg er dog også enig i, at vi ikke bør tilsidesætte de grundlæggende elementer i vores strategi, blot fordi vi i øjeblikket befinder os i en ret vanskelig situation.
Vores strategi er baseret på tre grundidéer: sunde makroøkonomiske politikker, strukturreformer og bæredygtige processer. Hvad angår sunde makroøkonomiske politikker, mener jeg, at vi alle er enige om, at det er afgørende at opnå budgetbalance. Jeg er også enig med hr. García-Margallo y Marfil i, at det er særligt vigtigt at sikre os mod at gentage tidligere fejl. Sidstnævnte medførte gennemførelse af politikker, der forstærkede konjunkturudviklingen, så der derved blev ophobet problemer for fremtiden. Kommissionen fremsatte sin bekymring over dette problem i dens meddelelse fra november sidste år. Vi nævnte behovet for at gennemføre stabilitets- og vækstpagten i økonomiske opgangstider og ikke kun i nedgangstider. Det er afgørende, hvis vi ønsker at undgå problemer bagefter. Kort sagt søger vi at fastlægge en sund politik og lade de automatiske stabilisatorer gøre deres arbejde. 
Når det drejer sig om vækstpotentialet, er jeg fuldstændig enig i, at de nødvendige strukturreformer bør gennemføres. De er særdeles vigtige for at sikre, at EU's økonomi er bedre rustet mod eksterne udsving. Hvis disse reformer skal være effektive, skal de ikke desto mindre være altomfattende og være gældende for alle. Vi mener også, at der er behov for at øge beskæftigelsen. Det svære er at afgøre, om vi skal gennemføre særlige beskæftigelsesincitamenter, eller om det er bedre at udarbejde en generel økonomisk politik med beskæftigelsen som dets mål. Efter vores overbevisning er sidstnævnte den bedste løsning.
Hr. García-Margallo y Marfil, De nævnte, at en af Deres bekymringer var gennemførelsen af en handlingsplan for strukturreformer. De stillede to spørgsmål. For det første spurgte De, hvorfor vi ikke har en oversigt over strukturreformer. Dernæst spurgte De, hvorfor vi ikke anvender mekanismer, så disse reformer overvåges mere effektivt. Efter min mening findes oversigten over strukturreformer i konklusionerne fra Lissabon. Vores årlige situationsrapporter er indeholdt i de sammenfattede rapporter. Det er også korrekt, at det er op til medlemsstaterne at gennemføre dem. Løsningen er ikke at udarbejde endnu en ny plan. Vi mener, at vi allerede har planerne. Vi ved, hvad der skal gøres. Efter min mening er det centrale problem, hvordan vi gennemfører disse planer. Vi mener derfor, at vi bør fokusere på to vigtige aspekter heraf. 
Først og fremmest har Kommissionen udsendt årsrapporter om anvendelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Hovedidéen ved at gå fra et år til tre år er at fokusere mere på anvendelsen af årlige principper og mindre på deres definition. En anden grund var at lægge større vægt på gruppepressystemet, som er oprettet i EU. Dette er et vigtigt aspekt af samordningen af økonomiske politikker. De stillede et vigtigt spørgsmål, hr. García-Margallo y Marfil. De spurgte, om dette var tilstrækkeligt. Jeg mener, at det er tilstrækkeligt, hvis vi kan stole på medlemsstaternes politiske aftaler om at anvende fælles beslutninger. Vi skal huske på, at systemet med at samordne den økonomiske politik består i at samordne nationale økonomiske politikker, der er baseret på et fællesskabssystem. Vi skal også huske på, at gruppepres er den eneste måde, vi kan gennemføre dette på. De eneste undtagelser er de henstillinger, vi anvender til at identificere visse fejl, og naturligvis stabilitetspagten. 
Hvad angår en forbedring af bæredygtigheden, er betydningen af den offentlige gæld værd at bemærke. Jeg er enig med Dem i, at vi skal fokusere på dette emne, og vi er særligt opmærksomme på det. Vi mener, at det er væsentligt at tage højde for fremtidige forpligtelser ved at tilsidesætte aktiverne i forvejen. Vi føler også, at det er centralt at sikre en større og bedre anvendelse af de naturlige ressourcer. Derfor skal vi nøje overveje enhver form for sektorstøtte, der gør systemet mindre effektivt ud fra en miljøbetragtning. På samme måde skal bæredygtighed og social samhørighed også overvejes som mål for den økonomiske politik. 
Til sidst vil jeg gerne kort henvise til et andet forslag i Deres udkast til en gennemførelsesplan af Lissabon-strategien. Jeg tror, at vi deler Deres bekymring. Kommissionen har gjort det klart, at den er bekymret over den manglende gennemførelse af beslutningerne fra Lissabon. Der er ingen tvivl om, at gennemførelsen er forsinket. Jeg mener dog ikke, som nævnt tidligere, at løsningen er at udarbejde nye planer. Jeg tror, at det er bedre at gå hurtigt videre med de allerede trufne beslutninger. Det kræver politisk vilje og Parlamentets støtte. Beslutningerne, som vedtages af Parlamentet, bliver afgørende for, at alle de nødvendige bestræbelser giver et godt resultat.
Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. García-Margallo, mine damer og herrer, lad mig sige lige fra starten af, at Kommissionen altid har haft, og også fortsat vil have, vores gruppes støtte til alt, som bidrager til at skabe større økonomisk dynamik, og til alt, som fremmer gennemførelsen af de fælles mål og beslutninger.
Der er dog ét punkt, som der allerede er henvist til, og som det er vigtigt at understrege fra starten af. Vi har et koncept for det indre marked, vi har Lissabon- og Göteborg-strategierne, vi har den europæiske konkurrencepolitik, vi har handlingsplanen for finansielle tjenester og handlingsplanen for risikovillig kapital, vi har artikel 2, som forpligter medlemsstaterne til at samordne de økonomiske politikker, vi har stabilitets- og vækstpagten, vi har euroen, vi har udvidelsen af EU og dermed udvidelsen af det indre marked til et hjemmemarked, og vi har den økosociale markedsøkonomi som vores model for økonomisk styring, hvilket betyder konkurrenceevne på et frit marked, fremme af den sociale samhørighed og opmærksomhed omkring ansvaret for natur og mennesker. Skulle alt det ikke være tilstrækkeligt til at bringe os i en bedre position, end den vi er i? Hvorfor har vi brug for nye økonomisk-politiske retningslinjer? Hvorfor har vi brug for nye retningslinjer for beskæftigelsespolitikken? Vi har brug for dem, fordi vi ikke har en europæisk beskæftigelsespolitik, fordi vi ikke har en europæisk økonomisk politik, og fordi det derfor primært er et anliggende for medlemsstaterne at gennemføre alle de forskellige beslutninger, som vi træffer i fællesskab, og fordi mange medlemsstater ikke gør deres hjemmearbejde. Ligegyldighed, overfladiskhed, manglende mod og magelighed, ja, uoprigtighed i forhold til mange kerneproblemer på Fællesskabets dagsorden præger billedet. Der hersker en mangel på ambitioner og en mangel på politisk vilje. Lad mig sige følgende her i dag: Nye økonomisk-politiske retningslinjer er ikke en erstatning for den politiske vilje, for viljen til at handle frem for at skyde skylden på andre og for større engagement og viljen til at handle ansvarsbevidst i forhold til alle disse spørgsmål. Der skal tænkes mere europæisk, og vi skal have mindre fordrejet national egoisme.
Vi kan derfor kun sende ét budskab i dag: Vi har brug for benchmarking. Hvem er bedst, mest kreativ, hurtigst, mest succesrig med hensyn til at gennemføre de fælles beslutninger? Det er resultaterne, det kommer an på, ikke retningslinjerne eller en række topmøder. Det er ikke metoden, det kommer an på, men resultaterne, og vi må derfor gøre vores yderste for at gennemføre det, som vi er blevet enige om. Vi har brug for ny dynamik, nye og modige bestræbelser, mere egenkapital, mere risikovillig kapital og et klima, som begunstiger etableringen af nye virksomheder. Vi må styrke det indre marked og fjerne konkurrenceforvridningerne. Vi må indføre flertalsafgørelser på skatteområdet og harmonisere alle selskabsskatter i Europa. Vi har brug for større konkurrenceevne, mere forskning, større konkurrence inden for uddannelse og forskning og større konkurrence inden for kvalifikationer. Hvis vi endelig gør det, som vi lover hinanden på alle topmøderne, så vil Europa ikke kun befolkningsmæssigt og arealmæssigt være nummer 1 i verden, men også konkurrencemæssigt og beskæftigelsesmæssigt.
Trentin (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i hr. García-Margallo y Marfils betænkning, som efter min mening er et vigtigt bidrag til en reel samordning af EU's økonomiske politikker og socialpolitikker, fokuseres der også skarpt på de begrænsninger, som har været kendetegnende for fastlæggelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og socialpolitikken i de senere år. Dels har der alt for længe været en manglende vilje til at sørge for en proaktiv politik, der er i stand til at modvirke den tendens til stagnation og afmatning, som mange af EU's økonomier stadig er plaget af, og dels har man været længe om i det mindste at følge princippet om strømlining og om en samordning af beskæftigelsespolitikkerne med de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Endelig bekræftede man - selv om dette måske endnu ikke er tydeligt - målsætningen om, at den strategi, der blev fastlagt i Lissabon i 2000, senest skal være gennemført i 2010 med de strukturreformer, som følger heraf.
Vi må ikke undervurdere disse fremskridt, men det skal understreges, at det nu er nødvendigt at løse problemet med forsinkelser og uklarheder ved at sørge for en reel samordning af medlemsstaternes økonomiske politikker, beskæftigelsespolitikker og miljøpolitikker, hvilket skal ske ved hjælp af en egentlig kalender for de etaper, der skal gennemgås, inden vi når Lissabon- og Göteborg-målsætningerne i 2010, navnlig når det gælder de offentlige investeringer på områder som forskning, uddannelse og livslang læring, og når det gælder deltagelsen i et europæisk net af grundlæggende tjenesteydelser, først og fremmest transport og telekommunikation.
Det er ligeledes nødvendigt, at der i euroområdet indføres et også institutionelt samordningsorgan, der - sådan som der står i hr. García-Margallo y Marfils betænkning - gør det muligt at udpege en fælles repræsentant for euroområdet i alle de økonomiske og finansielle fora, som opererer på verdensplan. Endelig er det nødvendigt, at man også for euroområdet fastlægger etaperne i en økonomisk politik, socialpolitik og miljøpolitik, som både er forenelig med Lissabon-strategien og med en fleksibel anvendelse af stabilitets- og vækstpagten.
Disse beslutninger burde fra 2004 få en central plads i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og være de nye målsætninger, som er med til at gøre stabilitets- og vækstpagtens anvendelse mere fleksibel. I den forbindelse vil jeg gerne understrege, at det er nødvendigt at se bort fra generelle formuleringer og en lang række uklarheder. Det er nemlig ikke alle økonomiske politikker, der er i stand til at opfylde Lissabon- og Göteborg-målsætningerne og samtidig overholde stabilitets- og vækstpagtens forpligtelser, hvad underskuddet og den offentlige gæld angår, heller ikke i det tilfælde, som Kommissionen foreslog - og det er en indsats, vi værdsætter - nemlig en mere fleksibel anvendelse af pagten, ikke mindst i den næsten stagnerende fase, vi befinder os i for tiden.
Kommissionen kan med andre ord ikke være ligeglad med, at en afvigelse fra de 3 % eller fra målsætningen om minimum 60 % af den offentlige gæld skyldes en stigning i de løbende udgifter eller måske en generel skattenedsættelse eller en politik med det formål at fremme de offentlige og private investeringer - f.eks. i forskning, uddannelse og omskoling af ældre arbejdstagere, som vælger at forlænge deres arbejdaktiviteter - og det gælder ikke mindst i de tilfælde, hvor Kommissionen selv har givet sin formelle bekræftelse af, at der er tale om målsætninger af fælles interesse.
Som kommissær Solbes sagde, bør de samme prioriteringer også være gældende i vækstperioder, nemlig når forudsætningerne er til stede for en større forenelighed mellem de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken samt kriterierne i stabilitets- og vækstpagten, der også - og det må Centralbanken ikke glemme - er en pagt, som tager sigte på at øge indkomsten og beskæftigelsen, og som efter Lissabon tager sigte på fuld bekæftigelse og social samhørighed.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe støtter hr. García-Margallo y Marfils betænkning. Vi mener, at det er rigtigt at betone vigtigheden af at oprette mere passende rammer til at sikre opnåelse af målene i de forskellige stabilitetspagter og de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Stabiliteten og troværdigheden for EU's økonomi og fælles valuta står på spil. 
De seneste dage er vi blevet meget opmærksomme på de sociale brydninger i forbindelse med væsentlige forslag til at reformere pensionssystemerne. Reformering er nødvendig for at sikre pensionerne og de forbundne ydelser. Disse er integrerede dele af velfærdsstatssystemet, som EU udmærker sig ved. EU yder og sikrer den bedste sociale beskyttelse og den største sociale balance i forhold til andre store økonomier. 
Hvis den balance skal bevares, skal EU yde en mere målrettet indsats for at iværksætte de handlinger, som mange har efterspurgt på det seneste. Under forberedelserne til Det Europæiske Råd i Bruxelles i foråret under det nuværende græske formandskab fremhævede vi to svagheder. Den første var den manglende indfrielse af Lissabon-målene. Den anden vedrørte behovet for at håndtere en række udestående strukturreformer, som nævnes i hr. García-Margallo y Marfils betænkning. Der er stort behov for at handle i forbindelse med disse punkter. 
Jeg vil gerne gentage dette områdes betydning. Det omfatter en række uafklarede vigtige punkter, som derfor stadig holder økonomierne og deres udvikling tilbage på europæisk plan. Der skal handles i forbindelse med liberalisering af visse sektorer. Et andet uafklaret punkt er den manglende indførelse af teknologisk innovation. Forskning og udvikling fremmes heller ikke tilstrækkeligt. Som hr. García-Margallo y Marfil pointerede, er det nu presserende at prioritere SMV'erne, især dem med de største vækst- og innovationsmuligheder.
Det er velkendt, at store virksomheder ofte nedlægger arbejdspladser i nedgangstider. Det sker i øjeblikket. Det er faktisk SMV'erne, som skaber øget beskæftigelse og stimulerer det økonomiske opsving. Jeg vil endnu en gang gerne understrege, at dette opsving skal foregå inden for stramme rammer og budgetbalancen. Det er også nødvendigt at nå stabilitetspagtens mål. Disse er en integreret del af de rammer, som EU og euroen er baseret på, og som de videreudvikles på baggrund af. Vi har ikke råd til at begrænse eller svække dem.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg er ordfører for betænkningen om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik. Det var meningen, at vi også skulle have stemt om betænkningen i dag. Vi skulle for første gang have haft en tidsmæssig samordning mellem de økonomiske og beskæftigelsespolitiske retningslinjer, men sådan skulle det desværre ikke være. Som ordfører arbejdede jeg som besat, for at vi kunne blive færdige til tiden, men det hjalp ikke. Det betyder, at denne betænkning ikke kommer til afstemning før til mødeperioden i juni, og så er det for sent. Det betyder, at Rådet kommer til at træffe beslutning om retningslinjerne samme dag, som vi har afstemning i Parlamentet, og Rådet kommer altså ikke til at kunne tage hensyn til vores synspunkter. Det er alvorligt, da den vigtige balance mellem de to processer slet ikke kan etableres. I stedet bliver det økonomiske perspektiv altdominerende. Det er en forskydning, som vi også ser på mange andre områder i det politiske miljø. Det lover ikke godt, hverken for Lissabon-processen eller for det sociale Europa, som så mange mennesker i Europa har sat deres håb og deres lid til. 
EU befinder sig nu i en vanskelig økonomisk situation med lav efterspørgsel, lavt investeringsniveau og voksende arbejdsløshed i flere medlemsstater. Vi havde naturligvis behov for en betydelig omlægning af de økonomiske retningslinjer, men desværre fortsætter Kommissionen med at hylde stabilitetspagten og budgetdisciplinen og tro, at man kan spare sig ud af krisen. Når man så ikke kan øge de offentlige udgifter og ikke kan regulere gennem bevægelige valutakurser, da man har en fælles valuta, er der kun arbejdsmarkedet tilbage. Derfor handler Kommissionens foreslåede foranstaltninger ikke så meget om økonomi som om arbejdsmarked. Det handler først og fremmest om at sænke omkostningerne for arbejdskraften og de sociale omkostninger, som også hører sammen med arbejdskraften, men derved mindskes den indenlandske efterspørgsel, som er utrolig vigtig. Det er jo den, som skal stige, hvis vi ikke skal komme ind i en ond cirkel.
Stabilitetspagten blev i sin tid udarbejdet for at holde inflationen under kontrol i en vækstperiode, hvis der var en berettiget uro før inflation. I dag er situationen anderledes. Nu skaber samme pagt i stedet deflation og voksende arbejdsløshed. ØMU-politikken binder alle landene i eurozonen til en fælles skæbne, tvinger dem til en nedskæringspolitik, som skaber et slags kollektivt fald. Enighed gør stærk, skulle man kunne sige. Det betyder derimod, at det i dag er heldigt for de lande, som har mulighed for at sige nej til euroen og stå uden for ØMU-politikken. Mit eget hjemland Sverige har folkeafstemning om ØMU'en i september, og modstanden mod euroen vokser måned for måned både i den almindelige befolkning og blandt de økonomiske og politiske eksperter.
Vi i GUE/NGL-Gruppen mener, at det var meget bedre at fortsætte med Lissabon-politikken, at satse på kompetence, viden og fornyelse. Vi har brug for omfattende offentlige investeringsprogrammer, som er strategisk udformet til at styrke efterspørgslen efter såvel produkter og tjenester fra det private marked som uddannelse og forskning, som forstærker vores viden. Det er vejen frem, og hvis ikke markedsaktørerne selv kan gøre dette, så må vi politikere skabe de vilkår, som får virksomhederne til at tænke langsigtet. Man kan ikke spare sig ud af krisen.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, kære ordførere, målet var i dag at føre en fælles forhandling om både de globale økonomiske retningslinjer og beskæftigelsesretningslinjerne. Også ordføreren for beskæftigelsesretningslinjerne fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender sagde for lidt siden, at vi har et problem. Vi forsøger ikke blot at nå frem til en forenkling af retningslinjerne, vi kommer ikke kun for at tale om en periode på tre år, men vi forsøger også at strømline dem, som det hedder. Det er ikke lykkedes. Det er meget beklageligt, fordi de brede og globale retningslinjer i teksten også for en stor del henviser til de beskæftigelsesretningslinjer, som endnu skal drøftes i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Problemerne er meget tydelige, og i lyset af disse problemer - nogle mennesker i Nederlandene siger, at hver ulempe har sin fordel - og i lyset af omstændighederne har vi haft hastemøder med Rådet og Kommissionen for at formindske dette problem, nemlig at vi ikke i tide kan forelægge vores holdning til beskæftigelsesretningslinjerne. Rådet har lovet, at konsultationsperioden vil blive længere i de kommende år, og også Kommissionen har lovet - begge pr. brev - at den vil forelægge sine forslag hurtigere.
Når dette er sagt, tror jeg alligevel, at der er et problem. Som hr. Schmid allerede gjorde opmærksom på, er vi ikke i stand til at overholde fristerne på visse områder. Det betyder, at vi i mellemtiden og mere uformelt må orientere både Kommissionen og Rådet og senere også plenarforsamlingen om de holdninger, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender indtager. Jeg henviser til, at nogen tilbageholdenhed er påkrævet, eftersom der var 167 ændringsforslag til beskæftigelsesretningslinjerne.
Jeg har et par bemærkninger om de brede økonomiske retningslinjer, men især om beskæftigelsesretningslinjerne. Som det allerede er sagt, taler vi i øjeblikket om både den langsigtede politik, som man kunne kalde Lissabon-politikken, 2010, og den kortsigtede politik, og på kort sigt er der tale om en recession. Det blev nævnt for lidt siden. Under en sådan recession er der ikke længere tale om mangel på arbejdskraft, men om mangel på job. Det vil sige, at beskæftigelsesretningslinjer egentlig skal udformes mere dynamisk på kort sigt og mere specifikt rettet mod visse lande i en række henseender. Denne mangel på job giver sig også udslag i mangel på praktikpladser og arbejdserfaringsjob. Det virker heller ikke stimulerende på løsningen af fattigdomsproblemerne. Reintegration siges at være mindre vellykket, og konceptet med beskæftigelsesegnethed kommer under pres. Finansielle incitamenter, som nævnes her, har en mere begrænset betydning og vil ikke med det samme få indvirkning på fattigdomsfælden og tilskyndelsen til arbejde. Det bliver oven i købet på kort sigt igen aktuelt at fordele jobbene. Spørgsmål, som i øjeblikket er meget aktuelle, og som jeg gerne vil fremhæve, er kortere arbejdstid, muligheder for arbejdstidsforkortelse, reduktion af overarbejde, som øjeblikket tiltager stærkt, eventuelt tilskyndelse til subsidieret arbejde og social økonomi eller den tredje sektor.
Desuden skal der tilskyndes til udøvelse af selvstændige erhverv. I vores udvalg er en række forslag allerede udformet som kompromisforslag for at stimulere de små og mellemstore virksomheder og for kraftigt at understrege, at søjlen vedrørende ligestilling er reduceret. Vi vil bevare denne ligestilling. Men det betyder, at visse målgrupper såsom ældre, som den belgiske arbejdsminister også sagde, måske skal være glade for, at de i øjeblikket kan nyde godt af deres førtidspension. Den er der politisk strid om. Vi vil fremsætte vores forslag på de kommende møder, og derefter får vi se.

Hyland (UEN).
Hr. formand, vi kender alle til de nationale regeringers aktuelle økonomiske vanskeligheder. For dem, der ligesom jeg kommer fra lande i eurozonen, er det klart, at euroens konstante fald i forhold til den amerikanske dollar giver vores eksportører store vanskeligheder. Det sker på et tidspunkt, hvor den globale økonomiske situation allerede er usikker. I stedet for at dvæle ved de aktuelle vanskeligheder og blive dommedagsprædikanter skal vi vælge en positiv tilgang, og jeg roser vores ordfører for hans tilgang i denne forbindelse. Jeg er helt enig i hans overbevisning om, at den europæiske økonomi omgående kræver en ny tilgang til udformningen af de økonomiske retningslinjer.
De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik løber i tre år. Der skal iværksættes en ny strømlinet strategi i forbindelse med beskæftigelsesretningslinjerne, hvilket jeg bifalder i høj grad. Jeg håber, at den integrerede og langsigtede planlægning giver det ønskede koordineringsniveau mellem medlemsstaterne for den økonomiske politik. Samtidig er det vigtigt, at hver enkelt medlemsstatsregering opfylder sin pligt ved at reagere på de særlige omstændigheder i den pågældende medlemsstat og anvender de tilgængelige politiske instrumenter til at øge konkurrenceevnen, beskæftigelsen og den nationale økonomi. 
Topmødets beslutning om at nedsætte en særlig beskæftigelsesarbejdsgruppe i denne henseende bifaldes. Mens alle institutioner i høj grad fokuserer på udvidelsesprocessens vellykkede afslutning, skal vi undgå at blive for indadskuende i EU. Det nyligt udvidede marked vil sætte yderligere skub i konkurrencen, hvad angår investeringsmuligheder og arbejdskraftens mobilitet. Jeg håber virkelig, at de næste formandskaber anlægger samme holdning og prioriterer de områder på Lissabon-dagsordenen, hvor der er brug for yderligere fremskridt. 
Forslaget om Kommissionens gennemførelsesbeføjelser smager af en centralistisk fremgangsmåde i forbindelse med økonomisk udvikling, som for længst er forældet, hvilket vores nye medlemsstater fra Central- og Østeuropa kan bevidne. Jeg tvivler på, at nogen af de 10 nye medlemsstaters regeringer er positive stemt for, at deres nationale budgetter skal gennemgås kritisk i Bruxelles og ikke af deres egne nationale parlamenter. Jeg vil opponere mod forslag om at tildele økonomiske ledelsesbeføjelser til EU i forbindelse med den kommende gennemgang af traktaten. 
Selv i forbindelse med denne forhandling er det passende at sige stop for at understrege, at vi skal tage kraftig afstand fra forsøg på at skabe et føderalistisk EU til forskel fra et forbund af medlemsstater. EU er unik i denne henseende, og vores mål og vision skal fortsat være en union af nationernes Europa.
Blokland (EDD).
Hr. formand, i går var det et år siden, at vi her i denne sal førte en forhandling om de globale retningslinjer for den økonomiske politik. En forhandling, hvor jeg dengang udtrykte mig kritisk om retningslinjerne for den økonomiske politik. Jeg erklærede dengang, at gennemførelsen af de indgåede aftaler lod temmelig meget tilbage at ønske. Til min beklagelse må jeg sige, at der ikke er gjort ret meget ved denne kritik. Det er derfor logisk, at den samme kritik nu også gælder for hr. García-Margallo y Marfils betænkning.
Allerede sidste år kunne vi konstatere, at det gik mindre hurtigt med den økonomiske vækst. Nu må vi konstatere, at genopretningen til trods for alle flotte politiske hensigter lader vente på sig. Med retningslinjerne for politik, den åbne koordinationsmetode, er vi i EU åbenbart ikke i stand til at klare en truende recession. Heller ikke målsætningerne fra Lissabon-processen ser ud til at kunne nås med de nuværende instrumenter. Kort sagt lader gennemførelsen af de politiske hensigter og af retningslinjerne meget tilbage at ønske.
Fra forskellige kilder har jeg i mellemtiden hørt, at den åbne koordinationsmetode ikke fungerer. I praksis viser det sig, at det er for uforpligtende at arbejde med denne metode, og metoden er heller ikke tydeligt beskrevet. Samarbejdet ved hjælp af den åbne koordinationsmetode er dermed ikke forpligtende nok for medlemsstaterne. Det er således ønskeligt, at det tydeliggøres, hvordan samarbejde mellem medlemsstaterne inden for beskæftigelse og socialpolitik skal finde sted. Selvfølgelig skal der her tages hensyn til medlemsstaternes ansvar.
Jeg vil i den forbindelse stille Kommissionen, og særlig kommissær Solbes, et spørgsmål. Kan De oplyse, om og hvornår De fremsætter forslag om at forbedre samarbejdet inden for rammerne af Lissabon-processen? Ser De i den forbindelse også muligheder for på kort sigt at fremlægge en klar definition af den åbne koordinationsmetode?
På topmødet i Stockholm blev det for nogle år siden besluttet at stræbe efter en integrering af miljøpolitikken og socialpolitikken i retningslinjerne for den økonomiske politik. Hensigten hermed er at tilvejebringe en bæredygtig og social markedsøkonomi i EU. De økonomiske perspektiver er i øjeblikket usikre, og det har konsekvenser for tilvejebringelsen af en bæredygtig og social markedsøkonomi. Jeg vil derfor gøre Dem opmærksom på to vigtige punkter.
For det første hvad angår socialpolitikken. I diskussionen om socialpolitikken sammenlignes den europæiske model med den amerikanske model. Den europæiske model er baseret på solidaritet. Det er den amerikanske model ikke. Spørgsmålet er nu, hvorvidt denne solidaritet stadig afspejles i den politik, som Unionen vil føre.
For det andet vil jeg gøre opmærksom på nødvendigheden af integrering af miljøpolitikken i den økonomiske politik. Der lægges efter min mening utilstrækkelig vægt på miljøaspekterne af den økonomiske politik. Integrering af økonomisk og social politik er åbenbart mere indlysende end integrering af miljøpolitik i den økonomiske politik. Er grunden dertil måske, at miljøpolitik i første instans koster penge og ikke fører til direkte målelige fortjenester? Jeg anbefaler derfor, at der i retningslinjerne for den økonomiske politik, foruden henvisninger til miljøets betydning, også optages tydelige og konkrete miljømålsætninger. Jeg tænker i den forbindelse på optagelse af målsætninger vedrørende energiforbrug og reduktioner af CO2-udstødning. Økonomisk vækst skal ledsages af en ansvarlig anvendelse af de naturlige ressourcer. For øvrigt anser jeg det for yderst diskutabelt, at myndighederne træffer aktive foranstaltninger for at øge fødselstallene i Europa med det formål at holde pensionsordningerne betalbare.
Nu hvor der både i hr. García-Margallo y Marfils betænkning og under denne forhandling tales kritisk om de globale retningslinjer, er det på tide, at Kommissionen tager disse bemærkninger til efterretning. Vi i Parlamentet vil være nødt til at sikre, at den økonomiske politik gennemføres konsekvent. Kommissionen skal gå ihærdigt til værks og i den forbindelse i tide orientere Parlamentet om de opnåede resultater.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, i sin præsentation af denne betænkning om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik gav ordføreren udtryk for sin tilfredshed med den brede og næsten fuldstændige enighed i Kommissionen og formodentlig også i Parlamentet. Det er forståeligt, men jeg tror, at det er en af ulemperne ved det arbejde, som vi udfører, og at det, når alt kommer til alt, også er en af ulemperne ved de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik i det hele taget. Det er nemt at være enig i Lissabon-målsætningerne - hvem kan være uenig i disse målsætninger? - men det er til gengæld svært at blive enig om instrumenterne. Hvis De og hr. Trentin sad i et nationalt parlament, hr. formand, ville det være vanskeligt at blive enig om til sidst, hvilke beslutninger der skulle træffes, og hvilke holdninger der skulle fastlægges. Selv om vi efterhånden er klar over, at det er et strukturelt problem, tror jeg, at dette er ulempen ved de overordnede retningslinjer og de åbne koordinationspolitikker, og det er det ikke mindst, fordi vi efter min opfattelse burde være modige nok til at gå mere i dybden med visse spørgsmål og ikke finde den mindste fællesnævner blandt de forskellige holdninger i Parlamentet og i de forskellige lande, men træffe beslutninger og nå til bunds i spørgsmålene.
Jeg vil nævne tre aspekter, der efter min mening ikke lægges tilstrækkelig vægt på, hverken i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik eller i betænkningen. Det første aspekt er den sociale sikring. Vi skal være klar over - og det skal vi sige meget højt og tydeligt - at som det er nu, får vi i Europa en fremtid med generationer af fattige pensionister, og det gør vi, fordi vi ikke ønsker og ikke er stærke eller modige nok til at gennemtvinge visse beslutninger over for dem, som har interesse i, at de sociale sikringssystemer ikke ændrer sig tilstrækkelig hurtigt. Vores sikringssystemer er ikke bæredygtige set ud fra et økonomisk synspunkt, og de er uretfærdige over for de yngste generationer og de kommende generationer. Alligevel har man ikke politisk styrke til at ændre dem. Det er noget, som vi også ville være uenige om i Parlamentet. Vi så, at der var strejke i Østrig og Frankrig, og om kort tid bliver der også strejke i Italien. Status quo-lobbyen, som varetager de menneskers interesser, der ikke ønsker nogen ændringer af pensionerne, er en stærk og aktiv lobby. Efter min mening bør der også i Europa-Parlamentets dokumenter og udtalelser opfordres kraftigt til, at vi varetager alles interesser, ikke mindst de yngstes.
I sin i øvrigt udmærkede betænkning opfordrer hr. García-Margallo y Marfil til social dialog. Når det gælder et spørgsmål som pensioner, mener jeg til gengæld, at det er ønskeligt med sociale drøftelser og om nødvendigt også en politisk forhandling. Dialogen om pensionerne med dem, der demonstrerer i Wien, Paris eller Rom, og hvor man udnytter folks angst til at stille demagogiske forslag, selv om de godt ved, at der faktisk bliver gjort noget, er en ufrugtbar dialog, som ikke fører nogen vegne.
Det andet aspekt er indvandringsspørgsmålet. Selv om jeg ved, at der er et ændringsforslag - som PPE-DE-Gruppen forhåbentlig ikke støtter - håber jeg, at betænkningen bevarer sin henvisning til indvandrernes og indvandringens betydning, når det gælder om at gøre den europæiske økonomi dynamisk og fleksibel, og det gør jeg netop på et tidspunkt, hvor nogle af de store lande anmoder om at udskyde arbejdstagernes frie bevægelighed til 2011. Det ville være en vigtig faktor for dynamikken i Europas økonomi, og derfor skal den bibeholdes.
Jeg vil slutte af med det sidste aspekt, hr. formand, nemlig Lissabon-målsætningerne om at gøre Europas økonomi til den stærkeste videnbaserede økonomi. Jeg spørger dog mig selv, hvordan dette skal kunne lade sig gøre i lande som de europæiske lande, der siger nej til GMO'er og stamceller.

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er helt enig med den tidligere taler, hr. Della Vedova, i, at den største udfordring for den økonomiske bæredygtighed er væksten i Europas aldrende befolkning, som er et problem, vi må løse, mens dets økonomiske konsekvenser stadig kan kontrolleres. Det er ikke en reel mulighed for de europæiske regeringer at bevare status quo. For at forberede de overordnede og de budgetmæssige konsekvenser af den aldrende befolkning skal vi øge beskæftigelsen, reducere den offentlige gæld og reformere pensions-og sundhedssystemerne. Ekstraomkostningerne ved at udskyde reformerne af pensionssystemerne skal fremover betales af nutidens unge. Forandring og endda forandring, som er nødvendig og uundgåelig, møder altid modstand, hvilket vi også har erfaret denne uge i Strasbourg. Denne forandringsmodstand må dog ikke blive et påskud for at forsinke nødvendige reformer eller blive en hindring herfor.
Europas økonomiske situation er bekymrende, og vores økonomiske vækst er langt dårligere end forventet. Hvis vi undgår geopolitiske risici, kan vi håbe på hurtigere økonomisk vækst, men adskillige eksperter har også fremhævet, at hurtigere økonomisk vækst ifølge de seneste to års prognoser altid er blevet udskudt til den efterfølgende seksmånedersperiode.
Vores dårlige økonomiske vækst er stort set hjemmelavet: "made in Europe". Mine damer og herrer, den barske virkelighed i år er kendetegnet ved træg vækst, produktivitetsnedgang, fald i den udenlandske efterspørgsel, fald i erhvervslivets og forbrugernes tillid og den fortsatte stigning i arbejdsløsheden. Det eneste positive er den lave inflation, som i gennemsnit har ligget på 2 % og muligvis vil falde endnu mere.
På topmøderne lovede lederne fra vores medlemsstater at gennemføre strukturreformer, der giver mulighed for vækst og stabilitet. Dette er dog ikke sket tilstrækkeligt i praksis, og vi må betale prisen for at udskyde disse reformer gennem dårlig økonomisk vækst og massearbejdsløshed. Hvis vi ønsker, at resultatet af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik skal blive vellykket, bør de indeholde et klart arbejdsprogram, som definerer de vigtigste områder, der skal reformeres, og en tidsplan for færdiggørelsen. Derudover bør retningslinjerne indeholde de specifikke handlinger, som er nødvendige på de områder, hvor den interne politiske "hårdknude" har hindret fremskridt i visse medlemsstater.
EU er stadig præget af ikke fuldt ud at udnytte de menneskelige ressourcer. Vores beskæftigelsesfrekvens, som er lav i international sammenhæng, skyldes også de misforståede incitamenter i vores understøttelsessystem, som er medvirkende til, at mange trækker sig tilbage eller udebliver fra arbejdsmarkedet. Skatte- og understøttelsessystemet bør reformeres ved f.eks. at sænke de urimeligt høje skatter for folk med lave indkomster. Der bør dog være skattelettelser for alle inden for lønnet beskæftigelse. Mere fleksible ordninger for arbejdstid og mindre strenge regler bør øge deltagelsen på arbejdsmarkedet og forbedre beskæftigelsesmulighederne.

Goebbels (PSE).
Hr. formand, da kommissær Pedro Solbes præsenterede de økonomiske retningslinjer for Parlamentet, konstaterede han, at Europa skulle være sakket agterud i forhold til USA, fordi amerikanerne skulle have et mere fleksibelt arbejdsmarked og en større produktivitet. Konstateringen synes så indlysende, at der ikke længere er nogen, der gør sig den anstrengelse at tjekke fakta.
Den økonomiske virkelighed i USA svarer imidlertid mindre og mindre til den herskende politiske diskurs i Europa. Ifølge professor James Galbraith fra Texas-universitetet i Austin er det høje beskæftigelsesniveau i USA ikke et resultat af den fleksibilitet, som er symboliseret ved hire and fire. Jeg citerer på engelsk:
Figueiredo (GUE/NGL).
Fru formand, hr. kommissær, kære medlemmer, måske bliver man overrasket, når man læser denne betænknings indledende betragtninger, men sagen er jo, at de blot afspejler det, som alle er enige om, nemlig at det er en kendsgerning, at den europæiske økonomi befinder sig i en katastrofal situation, navnlig på grund af lav vækst, faldende tillid hos virksomheder og forbrugere og stigende arbejdsløshed, hvortil jeg kunne tilføje uholdbar indkomstfordeling, fattigdom og social udstødelse.
Denne situation kræver en ny tilgang til udformningen af den økonomiske politik, hvis målene om høj vækst, fuld beskæftigelse og større social samhørighed skal nås. Men beklageligvis mødes kendsgerningerne altid med det samme svar: mere skub i liberaliseringerne og de strukturelle reformer, sådan som Lissabon-strategien foreskriver, og som arbejdsgiverrepræsentanterne er så glade for, løntilbageholdenhed, mere fleksibel arbejdskraft og mere usikker beskæftigelse. Lad os sige det ligeud: Ordførerens ændringsforslag godtager og styrker de retningslinjer, som Kommissionen foreslår. Ordføreren erkender selv, at disse retningslinjer er en gentagelse af de foregående, men den såkaldte nye tilgang er kun "mere af det samme" med endnu større intensitet, når der i stedet skulle skiftes retning. Der burde foreslås en total ændring af den liberale orientering, som EU's økonomiske og sociale retningslinjer har haft. Ligesom vi må spørge os selv om årsagerne til denne situation, hvor svaret på dette spørgsmål findes i den politik, der hidtil har været ført. Man behøver blot se på realiteterne for at konstatere, at det ikke er med usikker beskæftigelse, beskæring af lønmodtagernes rettigheder og løntilbageholdenhed, at man bidrager til øget produktivitet, til fattigdomsbekæmpelse eller til at imødegå den faldende interne og eksterne efterspørgsel.
Forbindelsen mellem medlemsstaternes økonomier og den nedsatte købekraft er velkendt, ligesom det er klart, at der er behov for investering i uddannelse og i forskning og teknologi, så produktiviteten kan øges. Det kræver imidlertid, som det er blevet nævnt her flere gange, at man gør det modsatte af, hvad der er angivet i stabilitetspagtens stupide regler, når der forlanges færre offentlige investeringer, når staten presses til at fralægge sig sit ansvar for sundhed og uddannelse, og når det gøres vanskeligt at anvende strukturfondene på den rigtige måde i de lande, der har de svageste økonomier. Ligesom den økonomiske og sociale samhørighed forudsætter et højere fællesskabsbudget og ikke det laveste forslag i de senere år, som Kommissionen netop har fremsat for 2004, med mindre end 1 % af BNP til Fællesskabet. Tilsvarende bringer liberaliseringer og privatiseringer den offentlige service og dens kvalitet i fare, sådan som de seneste arbejdskampe over hele Europa viser.
Derfor er det mest chokerende ved denne betænkning, der følger Kommissionens henstillinger tæt i de økonomiske retningslinjer for i år, at man går ind for, at der skal holdes fast ved de stadig mere neoliberale foranstaltninger trods de alvorlige følger, som de er ved at få. Kommissionens målsætning er tydelig, når den giver udtryk for, at lønudviklingen bør forblive moderat for at tillade en genoprettelse af profitmargenen. Centralt i dens politik står altid profitten, ikke mennesker. Derfor insisterer den hele tiden på fleksibel, mobil og billig arbejdskraft uden rettigheder, der skal bruges, som arbejdsgiverne ønsker. Det er usikker beskæftigelse i stedet for arbejde, det er den totale devaluering af lønmodtagerne. Jeg siger det igen: Det kan ikke være den rigtige vej. EU må være et projekt for mennesker og ikke kun for nogle få personers profit. Der må vises lønmodtagerne respekt. En værdig behandling af lønmodtagerne er et afgørende skridt, hvis arbejdets produktivitet skal øges.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Fru formand, tilfældet arrangerer indimellem tingene godt. Vi forhandler om disse overordnede økonomiske retningslinjer på trods af, at den franske stat for ikke engang 48 timer siden var lammet af en generalstrejke, og at gigantiske demonstrationer imod regeringens forslag til reform af pensionsordningen samlede mere end 2 millioner borgere fra alle landets byer.
Har hr. Raffarin misfortolket disse overordnede retningslinjer, som i store træk er en fortsættelse af retningslinjerne fra de tidligere år? Nej, hr. Raffarin er en god discipel af Kommissionen. Han bestræber sig på at administrere en af de miksturer, som er anbefalet af de gode doktorer i Bruxelles. Det drejer sig om deres mikstur no. 16: I løbet af de næste tre år skal medlemsstaterne især skabe, introducere og konkret gennemføre reformer af deres pensionssystemer, øge den erhvervsaktive alder ved at ændre på incitamenterne til en for tidlig tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet og stramme adgangskravene til førtidspension, øge kapitaliseringen og om nødvendigt forbedre adgangen til arbejdsmarkedets tillægspension.
Mikstur no. 3 risikerer ligeledes ikke at fremme den sociale samhørighed, som imidlertid er en af de målsætninger, der blev fastlagt i Lissabon. Den vedrører lønningerne. Medlemsstaterne bør "sikre, at de nominelle lønstigninger er forenelige med prisstabilitet og produktivitetsgevinsterne. Lønudviklingen bør navnlig forblive moderat".
I samme retning kan nævnes de foranstaltninger, som planlægger en større "fleksibilitet" på arbejdsmarkedet. Mikstur no. 6 er en revurdering af arbejdsmarkedslovgivningen. Mikstur no. 7 går ud på at lette arbejdskraftens mobilitet, både geografisk og fagligt.
García-Margallo-betænkningen introducerer ganske vist nogle strejf af menneskelighed med disse økonomiske remedier, der leder tanken hen på Molières Dr. Diafoirus, men den ændrer ikke grundlæggende ved den ultraliberale filosofi. Det drejer sig om at ødelægge de sociale fremskridt, som oftest er et resultat af arbejderkampene. Under påskud af konkurrence og produktivitet er vi i færd med at skabe et samfund med åben krig, alle mod alle. Vi er langt fra den socialøkonomiske markedsmodel, som kunne være et europæisk ideal for humanistisk forsoning mellem det nødvendige private initiativ og den nødvendige sociale garanti for de grundlæggende behov hos den enkelte. Det er symptomatisk, at der i disse recepter kun kræves ofre af lønmodtagerne. Der står intet om de kapitalholdere, som har akkumuleret og fortsat akkumulerer betydelige overskud gennem f.eks. ulovlige afskedigelser og virksomhedsafviklinger.
Til slut vil jeg gerne have lov til at citere et uddrag fra en leder i den baskiske avis Egunkaria, som blev forbudt ganske tilfældigt for nogle uger siden. Jeg citerer og oversætter: "I dag befinder vi os ikke længere på Aristoteles tid, hvor slaveriet blev retfærdiggjort med, at skibene ikke sejlede af sig selv. I dag, hvor skibene praktisk taget sejler af sig selv, skal de økonomiske politikker ikke gå efter vækst for enhver pris, de skal gå efter det bedste og ikke det højeste." Det er desværre ikke det perspektiv, disse retningslinjer følger. Derfor vil jeg ikke kunne stemme for betænkningen.
Berthu (NI).
Fru formand, Kommissionen præsenterer en samling henstillinger i sine overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for perioden 2003-2005, som i sig selv forekommer helt igennem sunde. Det drejer sig om at sikre de offentlige finansers bæredygtighed på lang sigt, lancere strukturelle reformer af f.eks. arbejdsmarkedet for at opnå en bedre udnyttelse af de menneskelige ressourcer, sænke de marginalskattesatser, som er for høje, fremme konkurrencen, reformere pensionssystemerne og meget andet.
Desværre bliver disse henstillinger næppe til virkelighed i eurozonen og især i Frankrig og Tyskland. Opsvinget lader vente på sig, arbejdsløsheden stiger, og datoen for en genoprettelse af balancen i de offentlige finanser udskydes konstant. Overalt ser man kun begrænsninger og irritation. Jeg vil i øvrigt i forbifarten understrege, at situationen i eurozonen er langt mere alvorlig end i resten af Europa. I denne fiasko er ansvaret delt. På nationalt niveau kan det aldrig understreges tilstrækkeligt, hvor skæbnesvangre de socialistiske regeringsperioder i Frankrig var, perioder, hvor offentlighedens rationalitet svandt helt utroligt, fordi de indterpede os den tro, at vi ville kunne bruge flere penge ved en mindre indsats, ved at gå på pension som 60-årige efter en kort opsparingsperiode og ved at arbejde 35 timer om ugen. Resultatet er en urealistisk holdning til tilværelsen, som vi kan se i dag, og som kun kan ændres med en langvarig pædagogisk indsats.
Men i denne situation er der også et europæisk ansvar, som Kommissionens dokument selvfølgelig ikke nævner. Det skyldes til dels ideologien med den ubegrænsede åbenhed, som skulle anspore reformerne, og som i virkeligheden destabiliserer samfundet og øger irritationen. Det skyldes den indvandrervenlige politik, som skulle forynge samfundet, og som i virkeligheden øger dets udgifter og splitter det. Og det skyldes euroen selv, som har sat en stopper for de interne valutaudsving, men som samtidig har skabt nye begrænsninger af andre slags, som tynger væksten.
Her taler jeg ikke kun om stabilitetspagtens begrænsninger, som vi sandsynligvis bliver nødt til at bløde op på eller udsætte, men om begrænsninger, som er langt mere alvorlige, fordi de er strukturelle, og som stammer fra samlingen af penge- og valutapolitikken. Men henstillingen om de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker såvel som hr. García-Margallos betænkning er ikke i stand til at løse disse problemer, for de afføder ingen selvransagelse og ingen kritik af de europæiske politikker, der er fulgt indtil videre. Det eneste udstukne perspektiv er at fortsætte med samlingen og uddybe den med mere tvangsmyndighed til Kommissionen.
Vi kan ikke råde til at slå ind på dette spor med tvungen samling, for det bliver skuffende, lidet produktivt og utvivlsomt ligefrem farligt for Europa. Efter vores mening burde Unionen ændre strategi og først og fremmest sætte sig som mål at beskytte de europæiske samfund. Hvis borgerne følte, at de blev forsvaret bedre, ville de uden tvivl være lidt mere klar til at tilpasse sig.
Konrad (PPE-DE).
Fru formand, kære kolleger, mine damer og herrer, vi diskuterer i dag de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og EU's økonomiske politikker, og jeg vil derfor gerne starte med at understrege én ting. Jeg afviser, at EU skal samordne de økonomiske politikker i medlemsstaterne. Medlemsstaterne skal fortsat være ansvarlige for samordningen. Metoden med at fastsætte betingelser som led i den åbne koordinering og gennem retningslinjer på alle områder, hvor EU ikke har kompetence, er grundlæggende forkert og trækker Europa i den forkerte retning. Ansvaret for den økonomiske politik i Europa bør fortsat ligge hos de enkelte medlemsstater. I Europa har vi brug for konkurrence mellem regionerne, som kan blive stimuleret af medlemsstaternes forskellige økonomiske politikker, som så igen styrker Europa som et sted at drive forretning og foretage investeringer og skaber en positiv udvikling på det område.
Efter min mening kan en samordning af de økonomiske politikker bedst ske dér, hvor grundlaget for konkurrence bliver styrket og selvfølgelig alle steder, hvor denne fælles samordning har som mål at sikre valutastabilitet. Deraf følger - hvis vi betoner medlemsstaternes ansvar på dette område - at medlemsstaterne også har et særligt ansvar for at tage de skridt, som er nødvendige. Sagt på en anden måde, de problemer, som den europæiske økonomi har for øjeblikket, er i stor udstrækning økonomiske problemer i store medlemslande som Frankrig, Italien og Tyskland. Her må vi klart understrege, at dette ikke er konjunkturproblemer, men strukturproblemer. Det afgørende spørgsmål for disse lande er: Vil de kunne opbyde kræfterne til at gennemføre reformer? Disse fremtidsreformer kan ikke bestå i, at man bare piller lidt ved systemet. Nej, kernespørgsmålet er, om de vil opbyde kræfterne til at foretage et hovedeftersyn på systemerne som sådan i disse lande. Med "hovedeftersyn på systemerne" mener jeg de områder, som skaber de strukturelle problemer. Jeg mener de høje arbejdsomkostninger, de høje skatter, de dyre sundhedssystemer, de ufleksible arbejdsmarkeder, de bremsende fagforeninger og de skyhøje pensionsudgifter. Strukturproblemerne findes på disse områder, og det er på disse områder, der skal sættes ind. Jeg tror, at strukturreformer på de store sociale områder og på pensionsområdet også vil fjerne budgetrisiciene, som igen har indvirkning på gældssituationen i de forskellige lande. Det er et helt afgørende punkt, også i forbindelse med stabilitets- og vækstpagten. Vi har brug for et fornuftsbetonet flertal i disse lande, som kan sikre, at stabilitets- og vækstpagten ikke bliver undermineret mere, end den er for øjeblikket.

Van den Burg (PSE).
Fru formand, hr. García-Margallos betænkning er i overensstemmelse med Lissabon-strategiens tradition. Det er en afbalanceret betænkning, hvori der i højere grad end i selve direktiverne søges en balance mellem finansiel og økonomisk politik og social og beskæftigelsesorienteret politik. Ligesom andre synes jeg, det er ærgerligt, at vi ikke kunne behandle hr. Schmids betænkning om beskæftigelsesretningslinjerne i dag, for netop denne integrerede fremgangsmåde er meget vigtig.
Jeg vil især komme ind på opfordringen i betænkningen til at iværksætte en handlingsplan vedrørende strukturelle reformer. Ligesom andre, bl.a. kommissæren, er jeg kritisk med hensyn til igen at indføre en ny plan. Jeg tror, at den analyse, der ligger bag, er korrekt. Hans analyse viser også, at grunden til, at der kommer så lidt ud af henstillingerne fra tidligere globale retningslinjer og af dagsordenen fra Lissabon, er, at medlemsstater faktisk ikke gennemføre disse henstillinger, og at Kommissionen ikke rigtig har magt til at gennemtvinge gennemførelsen. Jeg deler denne opfattelse. Meget ofte bruges der mange flotte ord, men dernæst sker der ikke mere. Desuden er de samme regeringschefer, som aftaler dette, i Bruxelles ofte dem, som er tilbageholdende med virkelig at gennemføre den lovgivning, som følger deraf.
Jeg ville ønske, at planen om en taskforce, som blev udformet på det sidste europæiske topmøde, og som især sigter mod at gennemføre politik, knyttes til tanken om strukturelle reformer. Jeg tror, at denne tanke passer udmærket til det, som er denne taskforces opgave under ledelse af Wim Kok, nemlig at gøre medlemsstaterne opmærksom på, at det er nødvendigt at gennemføre strategien. Jeg synes, at netop den manglende økonomiske fleksibilitet, som hr. Margallo også omtalte, også ligger inden for området finansiel-økonomisk politik og social- og beskæftigelsespolitik.
Jeg vil nævne et par punkter. Fleksible arbejdsformer med sikkerhed for arbejdstagere, øget arbejdsproduktivitet med bedre arbejdskvalitet, mere fleksible arbejds- og åbningstider, men også mere indflydelse til arbejdstagere på deres arbejdstid, intensivering af videnpotentialet, men livslang uddannelse for alle og alle aldersgrupper, større arbejdsmobilitet, men kontinuitet af indtjente rettigheder, og sådan kan jeg fortsætte. Ved alle disse strukturelle reformer er det kunsten at skabe en balance og skabe grundlag for forbedringer i stedet for at opfordre til protest.
Jeg tror, det er tydeligt, at det er presserende, og at retningen også er tydelig, hvis det ses i denne sammenhæng, og at det gælder om at omsætte disse henstillinger på papir i virkelig politik. Jeg håber, at denne taskforce her kan spille en vigtig rolle.

Caudron (GUE/NGL).
Fru formand, kære kolleger, det er et betydningsfuldt spørgsmål, vi behandler her til morgen. Det er derfor med stor fortrydelse, for ikke at sige vrede, at jeg oplever, at Parlamentet er blevet hørt for sent og derfor alt for kort i et spørgsmål, som ikke desto mindre er vitalt for vores europæiske medborgere. Det drejer sig om perioden 2003-2005, som vi allerede er et godt stykke inde i, som det måske fremgår.
Mit andet klagepunkt, som også er en både klar og alvorlig uenighed, drejer sig om den liberale filosofi bag betænkningen. Europa-Kommissionens forslag og betænkningen er igen baseret på en retfærdiggørelse af stabilitetspagten, hvilket efterfølgende farver næsten alle de forslag, som er stillet. Det er en både forældet og negativ tilgang til tingene, som mange af mine kolleger har sagt. Når man oplever et betragteligt fald i væksten og en arbejdsløshed, som igen er stærkt stigende overalt, kan man ikke andet end være positivt indstillet over for en revidering af stabilitetspagten.
Hvis vi skal skabe fornyet vækst og nye arbejdspladser, skal vi i Europa have nogle af vores offentlige økonomiske manøvremuligheder tilbage. De er nødvendige for at øge de offentlige og private investeringer, stimulere forskning og udvikling og tage hensyn til den sociale sektor, der er en positiv faktor og ikke en bremseklods, som de liberale opfatter den. Der er derfor i de retningslinjer, man har foreslået os, både en indlysende mangel på politisk ambition og en dramatisk omvæltning af de politiske prioriteter, hvilket altid gør beskæftigelse til det, jeg vil kalde den økonomiske og finansielle sektors samt børsens justeringsvariabel. Hvoraf udspringer en lang række af omstruktureringer i virksomhederne, som udelukkende har til formål at øge de finansielle overskud.
Derfor udtrykker jeg her til morgen min globale uenighed med ånden, principperne og tarveligheden i de forslag, vi er blevet stillet. Vi stemmer således naturligvis for de ændringsforslag, som sigter mod at forbedre dem, men vi fortsætter med at kæmpe for et mere borgervenligt og socialt Europa.
Og eftersom jeg stadig har et par sekunder tilbage, vil jeg gerne slutte, fru formand, med en sidste bemærkning i form af et spørgsmål til dem af vores kolleger, som her til morgen ytrede nogle meget hårde ord om de lønmodtagere, som forsvarer deres pension, for at finde ud af, om de selv er klar til at ofre deres pension som parlamentsmedlemmer. Tillad mig at sige, fru formand, at jeg ud fra min erfaring tror, at de ikke er så klar til det.
Gahrton (Verts/ALE).
Fru formand, det står i betænkningen, at EU's nuværende vanskelige situation er kendetegnet ved lav vækst, faldende indtjening, tilbagegang i den eksterne efterspørgsel, faldende tillid hos virksomheder og forbrugere og stigende arbejdsløshed. Situationen er virkelig katastrofal, men spørgsmålet er hvorfor. Jeg er enig med ordføreren i, at der er behov for en ny holdning til den økonomiske politik, men hvilken holdning? Det synes hverken Kommissionen eller ordføreren at have et godt svar på. Kan det skyldes, at selve udgangspunktet for analysen ikke svarer til virkeligheden? Man skriver, at EU har en dårlig økonomisk udvikling. Gennemsnitlig er det bestemt rigtigt, men bag dette gennemsnit gemmer der sig faktisk utrolig mange forskellige virkeligheder i de forskellige EU-lande. 
Vi ved alle, at situationen i Tyskland er meget alvorlig, mens den slet ikke er så alvorlig i de tre EU-lande, som har valgt at stå uden for euroområdet, nemlig Storbritannien, Danmark og Sverige. I disse lande er inflationen og arbejdsløsheden lavere end i euroområdet og væksten er højere. I 2002 var væksten i euroområdet 0,9 % mod 1,8 % i de tre EU-lande uden for ØMU'en. I Norden er væksten højest i Danmark, som er det eneste land, der i en separat folkeafstemning har sagt nej til ØMU'en. Samtidig kunne man for nylig læse i det tyske Handelsblatt, at en hovedårsag til den tyske krise er den højt opskruede eurokurs, som fordyrer den tyske eksport. I Sverige har vi ikke denne slags problemer, da vi heldigvis stadigvæk har vores egen valuta, hvis kurs flyder i forhold til andre valutaer og dermed løbende tilpasser sig den egentlige situation i den svenske økonomi.
Et andet problem for Tyskland er, at man ikke i lavkonjunktur selvstændigt på baggrund af de tyske behov kan afgøre, hvor stort et budgetunderskud man midlertidigt kan tillade i overensstemmelse med normale konjunkturpolitiske principper. Når man nu tillader et større budgetunderskud, så den økonomiske katastrofe ikke skal blive total, truer EU i stedet med at pålægge landet bøder. 
Alt dette viser, at forsøget på at føre en centralstyret økonomisk politik via ØMU'en og euroen i 15 forskellige lande er slået fejl. Dette omtales ikke i betænkningen. Man får en fornemmelse af, at ØMU'en og euroen er blevet hellige køer, som overhovedet ikke må kritiseres inden for EU. Når alle fakta taler for, at man burde tillade EU-landene større demokratisk selvbestemmelse, vælger ordføreren alligevel dogmatisk at antyde, at medlemslandene skal samordne de økonomiske politikker. 
Vi ved nu, at en centralstyret bureaukratisk økonomisk politik inden for EU er en katastrofe. Der findes mange opgaver, som EU med fordel kan bruge tid på, f.eks. at bidrage til fredelig konfliktløsning og forhindre grænseoverskridende miljøtrusler. Eksperimentet med en tvungen, ensartet og ensrettet økonomisk politik for alle EU-landene har vist sig at være slået fejl. Det håber jeg, at de svenske vælgere vil huske på, når de den 14. september skal stemme om, hvorvidt Sverige skal bytte kronen ud med euroen.

Ilgenfritz (NI).
Fru formand, euroens styrke for tiden skulle være et tegn på, at den europæiske økonomi har det godt. Vi ved alle, at det faktisk ikke er tilfældet. Det ser faktisk ikke for godt ud for os. Vi har levet over evne i de seneste årtier. Det er en kendsgerning, at vi ikke længere har råd til vores social-, pensions- og sundhedssystemer. Resultatet er, at de, som er villige og i stand til at yde et bidrag, oplever at blive belastet med skatter og afgifter, som de ikke længere kan betale. Hvis vi vil løse problemet, må vi aflaste vores bidragydere, det vil også sige sænke skatterne. Europa må fordele byrderne mere retfærdigt. Ud over at sænke skatterne må vi også skabe beskæftigelsesbetingelser, som igen gør det muligt for virksomhederne at skabe arbejdspladser, så det igen kan betale sig at arbejde. Det skal igen kunne betale sig at arbejde i Europa. Det er den eneste måde at sikre, at vi kan få effektivt bugt med vores økonomiske problemer i fremtiden.

Radwan (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, vi har hørt mange fornemme mål under dagens forhandling. Vi har hørt om fuld beskæftigelse og social sikkerhed, og det er der utvivlsomt bred enighed om i Parlamentet. Spørgsmålet er bare, hvordan vi opnår det.
EU er ansvarligt for konkurrence, det indre marked, euroen, for områder, hvor der er fælles mål og et fælles behov for handling, og det er efter min mening også den rigtige tilgang. Jeg er dog så inderligt imod planen om at samordne de økonomiske politikker på europæisk plan i fremtiden. Jeg ville jo være glad, hvis de sager, som hører ind under EU's kompetenceområde, faktisk virkede i praksis, hvilket giver mig anledning til at nævne to punkter.
Vi har i dag endnu en forhandling om Lissabon-strategien, og jeg overraskes mere og mere fra dag til dag, når Kommissionen taler om denne strategi og hævder, at den stadigvæk forfølger dette mål. Om mange år vil vi måske tale om, at Europa havde en drøm. Vi bør for en gangs skyld være lidt selvkritiske og spørge, hvordan vi dog nogensinde skal nå dette mål. Her vil jeg gerne fokusere på to punkter, og jeg er særlig interesseret i konkret handling. For det første forventer jeg for fremtiden af Kommissionen, at den siger konkret, hvor der skal gøres hjemmearbejde på nationalt plan. Den skal med andre ord sætte fingeren på de svage punkter, og det skal gøres hurtigt. Det punkt har været bragt på bane ved adskillige lejligheder. Det andet punkt, som efter min mening er meget vigtigt, er, at Kommissionen ikke skal undergrave sine egne handlinger for fremtiden. Vi har kommissær Monti, som er ansvarlig for konkurrence, vi har kommissær Bolkestein, som står for det indre marked, vi har kommissær Liikanen, som er ansvarlig for virksomhederne og siger, hvordan de skal se ud i Europa, vi har kommissær de Palacio, og vi har kommissær Solbes, som regelmæssigt fortæller os, hvilke strukturreformer der er behov for i Europa og i medlemsstaterne, og det støtter jeg, det kritiserer jeg ikke. Men dér, hvor jeg kritiserer disse kommissærer, og det, der ærgrer mig, er, når Kommissionen selv kommer med forslag, som strider mod målsætningen fra Lissabon, som strider mod en deregulering af arbejdsmarkedet. Jeg tænker her f.eks. på direktivet om ansættelsesforhold før indgåelse af aftale og den form, de vil få i fremtiden, og også på den forskelsbehandling, der vil ske, hvis en virksomhedsejer - også selv om han endnu ikke har indgået en ansættelsesaftale - ikke er opmærksom og ender med at blive sagsøgt, fordi Kommissionen også var så snu at indføre omvendt bevisbyrde her. Jeg har skrevet til disse kommissærer. Hr. Solbes, De har svaret på vegne af Kommissionen. Desværre var Deres svar ikke konkret nok. Jeg forventer af Dem i Kommissionen, at De opgiver princippet om, at kommissærerne håndterer deres ressortområder hver for sig ud fra devisen "jeg passer mit, du passer dit ". Få venligst Kommissionen til at holde op med at producere flere direktiver som dette, som i praksis er i modstrid med de mål, som De selv har fastsat for medlemsstaterne.
Og dermed kommer jeg til mit andet punkt, nemlig stabilitets- og vækstpagten. Jeg vil gerne takke Dem for, at De i en fase, hvor der blev udtrykt kritik af dette spørgsmål i Kommissionen, holdt fanen højt og i sidste ende slog til lyd for stabilitets- og vækstpagten. Men også her forventer jeg, at De klart og hurtigt sætter fingeren på de svage punkter i fremtiden. Sidste gang, De mødte op i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, udtalte De Dem relativt uldent om Tyskland. Jeg spurgte Dem om følgende: "Går De ud fra, at det, der er planlagt, er tilstrækkeligt? Går De ud fra, at underskudskriteriet ikke bliver overskredet i år? Går De ud fra, at målet bliver nået i 2004 eller 2006?" Vi vidste alle, at det ikke vil være tilfældet. Her havde det været Deres opgave at tale ligeud med det samme og udsende et tydeligt advarselssignal, så ingen bliver overrasket, når målet alligevel ikke bliver nået. Der bliver vakt falske forhåbninger, og De har et ansvar med henblik på at sikre, at stabilitets- og vækstpagten bliver overholdt.

Santos (PSE).
Fru formand, hr. kommissær, kære medlemmer, denne nye diskussion om de generelle retningslinjer for den økonomiske politik foregår parallelt med fremlæggelsen af retningslinjerne for beskæftigelsen og i en situation, hvor man ved, hvordan Kommissionen har defineret prioriteringerne for strategien for det indre marked.
Man må derfor håbe, at disse initiativer samt de instrumenter og valg, der ligger bag, er bragt i samklang, for de retter sig jo imod økonomisk genopretning og vækst, mod fuld beskæftigelse og forbedret arbejdskvalitet, mod social samhørighed og integration og mod øget konkurrenceevne for medlemsstaternes økonomier og for EU's samlede økonomi.
Man må derfor støtte ordførerens ambition - der står i kontrast til Kommissionens defensive forslag - når han ønsker, at de generelle retningslinjer bør lægge mere vægt på strukturelle reformer, og når han går ind for, at Kommissionen og medlemsstaterne bør forpligte sig til en handlingsplan, der skal følge en stram tidsplan frem til 2010.
Denne forhandling foregår tilfældigvis få dage efter, at Økofin-Rådet har fået oplyst, at Frankrig og Tyskland formelt ikke kan opfylde budgetunderskudskravet. Det er betegnende, at Kommissionen blot har taget dette til efterretning, men ikke har fundet det påkrævet over for så stærke økonomier som den franske og tyske at formulere strengere henstillinger. Hvis det er et signal om, at tiden er inde til, at de europæiske institutioner i højere grad skal tage den økonomiske udviklings realiteter inden for EU i betragtning end den ukritiske og undertiden irrationelle opfyldelse af kriterier af tvivlsom videnskabelig værdi, så er det o.k. Disciplin og en stram finanspolitik er selvfølgelige forudsætninger, men at afvise at benytte et underskud, der skyldes gode investeringer, og som ledsages af tilbageholdenhed over for udgifter af mindre kvalitet, som et instrument i en anticyklisk politik er komplet vanvittigt. Europas økonomiske stagnation er alvorlig, dyb og langvarig, og det fordrer en aktiv stabiliseringspolitik at overvinde den, men en sådan politik lader sig ikke forene med langsigtet balance i skatter og afgifter.
Ordførerens overvejelser om stabilitets- og vækstpagten er derfor relevante. De offentlige budgetunderskud bør vurderes fleksibelt, hvor man må tage hensyn til den enkelte stats samlede gældsniveau, det offentlige investeringsbehov og de krav, som befolkningens ældning stiller. Opbygning af en budgetreserve i vækstperioder til brug i nedgangstider vil være en god foranstaltning, også fordi nogle af de nuværende problemer skyldes, at Kommissionen har udvist overdreven tolerance over for visse staters udgifter i perioder, hvor økonomien har udviklet sig positivt.
Endelig kunne det være nyttigt, at betænkningen indeholdt en henstilling om, at budgetunderskuddene burde bedømmes efter en knap så streng gylden regel. Kommissionen skulle så have til opgave at angive de for Lissabon-strategien nødvendige investeringer og offentlige udgifter, så der blev sammenhæng og harmoni i alle de politikker, instrumenter og målsætninger, som de seneste initiativer inden for den økonomiske politik har afstedkommet.
.

Patakis (GUE/NGL).
Fru formand, endnu en gang skal arbejdstagerne betale for følgerne af den krise, der plager den europæiske og globale økonomi, så man kan styrke den europæiske storkapitals konkurrenceevne i striden om kontrollen over råvaremarkederne, og så kapitalen kan fortsætte sin uhæmmede jagt på større fortjeneste.
Det var Økofin-Rådet selv, der satte referencepunktet for essensen af de økonomiske retningslinjer ved at beslutte, at hovedmålene for de næste tre år er en reform af pensionssystemet for at imødegå udfordringen med befolkningens aldring, opnå større effektivitet og fleksibilitet på arbejdsmarkedet og forbedre konkurrenceevnen ved hjælp af uddannelse, erhvervsuddannelse, forskning og teknologi. Mens den socioøkonomiske situation bliver værre og værre, og skævhederne øges, fremmer man igen strukturreformpolitikken for at sikre sig, at kapitalens fortjeneste hele tiden øges. Hermed fordeles arbejdsløsheden og uvisheden og usikkerheden bliver generel, mens arbejdstagernes indtægt reduceres.
De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik er retningslinjer, som skal fremme den famøse Lissabon-strategi, især inden for områder som arbejdsmarkedsrelationer og sociale sikringssystemer. Hvad angår den første søjle i de økonomiske retningslinjer, styrkelse af økonomien, kræver man en tro gennemførelse af stabilitetspagten, mindskelse af arbejdsomkostningerne, både løndelen og andre dele, sammenkædning af løn og produktivitet, foranstaltninger til udbredelse af deltidsbeskæftigelse, midlertidig beskæftigelse og tidsbegrænset beskæftigelse og fremme af foranstaltninger, der hindrer arbejdstagerne i at forlade produktionen og skal tvinge dem til at forlænge arbejdslivet, samt foranstaltninger til afskaffelse af førtidspensionering.
For den anden søjles vedkommende, mindskelse af den offentlige gæld, kræves en drastisk nedskæring af de sociale udgifter til arbejdstagernes sundhed og sundhedspleje, hvor målet er at skære ned på de offentlige pensionsordninger, sundhedsordninger og sociale ordninger, udgifterne til sundhedspleje, støtteprogrammer for arbejdsløse osv., det vil sige alle udgifter af social karakter, fordi de undergraver den finansielle stabilitet, da statsbudgetterne ikke kan bære disse udgifter.
Hvad den tredje søjle angår, reform af pensionssystemerne og sundhedsordningerne, også i den finansielle balances navn, kræves en hurtigere omlægning af pensionssystemerne ved at forhøje pensionsalderen og nedsætte pensionsbeløbet, det vil sige en gradvis afskaffelse af statens forpligtelser på socialsikringsområdet og tilskyndelse til privatisering og kommercialisering af sundheds- og socialsektoren. Formålet er med andre ord at gennemtvinge storkapitalens liberale linje med ild og sværd. Det er mildest talt uacceptabelt, at man giver efter for presset fra monopolinteresserne og bliver ved med at holde fast i mislykkede foranstaltninger som disse, der fører arbejdstagerne ud i elendighed og marginalisering, for at styrke storkapitalen i dens hæmningsløse og ublu jagt på fortjeneste. Arbejdstagerne gør voldsomt modstand mod denne politik og rejser sig i store tal i alle de lande, der forsøger at gennemføre den.
Vi vil kæmpe ved deres side og tilslutte os deres fordømmelse af denne befolkningsfjendtlige politik, som tjener storkapitalens interesser, og vi vil bidrage til deres kamp og støtte samlingen af antimonopolistiske og antiimperialistiske kræfter for at afværge denne politik.

Solbes Mira
Fru formand, jeg vil gerne takke alle talerne i denne forhandling. Desværre er der ikke tid til at behandle alle de nævnte punkter i detaljer. Jeg vil dog fremsætte nogle bemærkninger, som jeg finder relevante.
For det første er jeg taknemmelig for Parlamentets samarbejde. Jeg kan godt sætte mig ind i Parlamentets problemer. Jeg havde også gerne set en fælles forhandling om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og beskæftigelsesretningslinjerne i dag. Desværre var en ikke nok. Jeg ved, at Parlamentet ikke har megen tid til rådighed. Rådet og Kommissionen er under samme begrænsninger. Det bør erindres, at Kommissionens forslag skal baseres på beslutninger, der blev truffet på Det Europæiske Råds forårsmøde. Derfor er det meget vanskeligt at påbegynde denne slags arbejde før april. 
Dagens forhandling drejer sig grundlæggende om, hvorvidt den indgåede økonomiske politik kan anvendes i den aktuelle situation, eller om vi på grund af situationen skal ændre vores økonomiske politik. Det tyder på, at to begreber er forvekslet i forhandlingen, nemlig den økonomiske politik og instrumenterne i den økonomiske politik. Jeg mener, at en undersøgelse af brugen af den makroøkonomiske politik i løbet af perioden antyder, at den hjælper med at løse krisen. Pengepolitikken har naturligvis også ændret sig. Finanspolitikken er nu også betydelig mere ekspansiv end før, som en funktion af de grænser, der blev aftalt under stabilitets- og vækstpagten. Jeg vender tilbage hertil senere. 
Jeg mener dog ikke, at den aktuelle situation skal få os til at bremse strukturreformen. Strukturreform drejer sig trods alt om at modernisere vores økonomier. 
Det er blevet antydet, at stabilitets- og vækstpagten bremser økonomien i øjeblikket, og at den er et problem. Jeg mener, at stabilitets- og vækstpagten er fremstillet alt for forenklet og som et usmidigt værktøj uden manøvremulighed. Det er ikke tilfældet. Der blev truffet en forkert antagelse om, at diskretionære finanspolitikker passer til enhver økonomisk situation. Jeg mener, at den økonomiske teori forholder sig anderledes, og fastslår, at sådanne politikker kun passer under meget særlige omstændigheder. 
Jeg mener, at det er værd at overveje nøje, hvad der efter min mening er et afgørende punkt. Det ser ud til, at de selv samme lande, der har de største vanskeligheder, netop er dem med de største underskud. Man kan overveje, om underskuddet skabte den dårlige økonomiske situation, eller om det var omvendt. Jeg tror, at vi bliver nødt til at finde en anden løsning. Den seneste udvikling i Japan og de interne konsekvenser af foranstaltninger, som den nuværende regering har truffet i USA, er værd at overveje. 
Jeg er stadig overbevist om, at stabilitets- og vækstpagten er det bedst tilgængelige instrument. Den muliggør en passende og fleksibel finanspolitik. Denne politik skabes automatisk i det omfang, de automatiske stabilisatorer får mulighed for at fungere. Impulsive handlinger kontrolleres, og de eventuelt negative konsekvenser forhindres. 
Jeg mener, at visionen for vores fremlagte økonomiske politik i visse tilfælde var en smule anekdotisk. Den fokuserede på detaljer og tangerede en karikatur. Det er bestemt ikke en politik, der primært er baseret på lønbegrænsninger. Det kunne ikke være mere forkert. Lønninger fastsættes altid i forhold til produktiviteten. Politikken fokuserer heller ikke udelukkende på beskæftigelsen. 
Politikken består af tre nøgleinstrumenter, som jeg omtalte tidligere. Disse er sunde makroøkonomiske politikker, strukturreformer og mellem- og langsigtet økonomisk, social og miljømæssig bæredygtighed. Vi tænker ikke kun på fleksibilitet på arbejdsmarkedet, heller ikke ved henvisning til de strukturelle beskæftigelsespolitikker. Vi tænker også på befolkningsudviklingen, beskæftigelsesfrekvensen og naturligvis arbejdsmarkeder, der er tilpasset til den nye situation. 
Det siger sig selv, at retningslinjerne for den økonomiske politik ikke er i strid med aftalerne fra Lissabon. De er snarere et af de mange instrumenter, der gør det muligt for os at gennemføre Lissabon-processen. 
Jeg er overrasket over den store fokus på at udarbejde nye handlingsplaner og nye oversigter over ting, der skal gøres. Jeg er også overrasket over de mange henvisninger til behovet for at blive bedre oplyst om den aktuelle situation. Jeg formoder, at Parlamentet er opmærksom på, at Kommissionens sammenfattende rapport om gennemførelsen af Lissabon-strategien blev offentliggjort i januar. Heri findes alle de nødvendige oplysninger om hver medlemsstats fremskridt i forbindelse med gennemførelse af Lissabon-strategien. De kan endda finde oversigter og figurer, der viser, hvilke lande der klarede sig bedst eller dårligst. Derudover vil De finde detaljer om, hvilke tre lande der klarede sig bedst eller dårligst for hvert mål. Alle oplysningerne er derfor tilgængelige. Desuden udarbejdes der hvert år en rapport om gennemførelse af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som klart angiver de svage områder. 
Vores største problem er derfor ikke at forstå den aktuelle situation, men at forsøge at ændre den. Dette sorterer under medlemsstaterne i kraft af vores system. Vores nuværende system er baseret på gruppepres, som jeg nævnte tidligere. Dette er tydeligvis et centralt punkt. 
En række ærede medlemmer nævnte den åbne koordinationsmetode. Den mener jeg kun bør anvendes, såfremt traktaten ikke indeholder en særlig metode. Det er derfor en brugbar metode, som kun skal anvendes sjældent og efter aftale. 
Jeg er ked af, at der ikke er mere tid til fordybelse. Jeg vil dog gerne benytte lejligheden til at takke alle for Deres bidrag til forhandlingen her til morgen.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er henstilling (A5-0153/2003) af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om udnævnelse af Gertrude Tumpel-Gugerell til medlem af direktionen for Den Europæiske Centralbank (8090/2003 - C5-0193/2003 - 2003/0810(CNS)).

García-Margallo y Marfil (PPE-DE)
- (ES) Fru formand, jeg har fået til opgave at forelægge Parlamentet og Rådet udtalelsen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om udnævnelsen af fru Tumpel-Gugerell. Jeg taler på vegne af udvalgets formand, fru Randzio-Plath.
Jeg vil gerne indlede med at sige, at afstemningsresultatet om at acceptere udnævnelsen af fru Tumpel-Gugerell var enstemmigt i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Jeg vil også gerne sige, at det ikke var tilfældigt. Det skyldtes, at alle medlemmerne af udvalget var enige om, at kandidaten har den nødvendige erfaring og evne til at udføre den opgave, hun står over for.
Desuden vil jeg gerne sige, at udvalget var fuldt tilfreds med de skriftlige og mundtlige svar, som kandidaten har givet. Vi var især imponerede over hendes præcise svar på spørgsmål om tre kerneområder. Jeg taler nu på min gruppes vegne. Vi bemærkede, at kandidaten er tro mod dogmet om prisstabilitet, som formelt blev proklameret i Maastricht. Vi bemærkede også, at kandidaten tror lige så fast på, at det er op til Den Europæiske Centralbank, som handler helt uafhængigt, at garantere dogmet om prisstabilitet uden at nedtone dens pligt til at arbejde for de andre mål, der findes i traktaten. Desuden var vi glade for at konstatere, at kandidaten er helt indstillet på at samarbejde med Europa-Parlamentet. Det vil være til fordel for Den Europæiske Centralbank. Det vil gøre dens holdninger klarere og mere kendte. Det vil også fremme Parlamentets image. Jeg vil gerne minde om, at vi har diskuteret de store økonomiske retningslinjer, og at alle talerne understregede Parlamentets vilje og evne til at arbejde loyalt for at styrke en økonomi, som i øjeblikket er i en dårlig forfatning. Det vil være til fordel for EU som helhed, og Parlamentet vil bidrage til at bringe banken tættere på borgerne. Disse vil bedre kunne forstå bankens mål, metoder og handlinger.
Jeg vil også gerne understrege i forbindelse med debatten her i formiddag, at Parlamentet er helt indstillet på at samarbejde med Den Europæiske Centralbank om dens opgave med at opretholde prisstabiliteten. Denne stabilitet er en af de største præstationer i den seneste fase af den europæiske økonomi, som blev lanceret i Maastricht. Jeg er sikker på, at formiddagens afstemning vil bekræfte dette.
Med hensyn til de økonomiske retningslinjer vil vi gerne påpege, at det er op til medlemsstaterne at forsøge at reducere inflationspresset i de sektorer, hvor det forekommer, især inden for servicesektoren. Det er også op til medlemsstaterne at skabe rammerne for, at arbejdsmarkedets parter kan indlede en lønpolitik. Det bør være en politik med kollektive forhandlinger, som holder de nominelle lønninger på niveau med inflationen og ikke giver mulighed for, at de kan stige yderligere. Det ville også holde reallønnen på niveau med produktiviteten. Vi har alle sammen til opgave at sikre prisstabiliteten, selv om Den Europæiske Centralbank specifikt er pålagt denne opgave og vil tage føringen.
I forbindelse med de store økonomiske retningslinjer understregede vi også behovet for sammenhæng og konsistens mellem alle økonomiske politikker, hvis vi skal trække os selv op af den bølgedal, vi befinder os i. Valutapolitik behandles af den uafhængige centralbank. Budgetpolitik skal også være konsistent i hele EU. Den ligger fortsat inden for den nationale kompetence, men den er styret og bundet af stabilitets- og vækstpagten. Den overvåges også af EU-institutionerne, inklusive Parlamentet. De fastsætter stabilitets- og konvergensprogrammer, som vi har afgivet henstillinger om. Jeg nævnte lønpolitikken. Den skal også være i overensstemmelse, selv om den hører under national kompetence. Alle kortsigtede politiske foranstaltninger, som er nødvendige for at håndtere den økonomiske krise, bør også være i overensstemmelse med de overordnede linjer. De må ikke få lov at ødelægge den økonomiske balance. Den skal til enhver tid være beskyttet af Den Europæiske Centralbank, hvad angår valutaspørgsmål. EU's institutioner og medlemsstaterne vil sikre, at sammenhængen med stabilitetspagten bevares.
Jeg kan forestille mig, at hr. Friedrich også vil nævne dette, men vi er glade for at konstatere, at kandidaten udnævnes for en otteårig periode. Det skulle være tid nok til at følge programmet til dørs. Vi er også glade for at konstatere, at kandidaten nok ikke vil søge genvalg, så hendes uafhængighed er garanteret. På vegne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål anbefaler jeg varmt Rådet at udnævne kandidaten, og jeg ønsker hende tillykke.

Solbes Mira
- (ES) Fru formand, Kommissionen er ikke direkte involveret i udnævnelsen af medlemmer af Den Europæiske Centralbanks Direktion. Jeg vil imidlertid gerne sige, hvor glade vi er for, at fru Tumpel-Gugerell er blevet udnævnt som kandidat til medlemskab af direktionen.
Vi har lært fru Tumpel-Gugerell godt at kende i hendes egenskab af vicedirektør for den østrigske centralbank og også gennem hendes aktive involvering i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Vi mener, at hun er en fremragende kandidat til posten og giver hende vores uforbeholdne støtte.

Karas (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, De har fået forelagt et enstemmigt beslutningsforslag fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om at udnævne Gertrude Tumpel-Gugerell til medlem af Direktionen for Den Europæiske Centralbank og om at støtte denne henstilling. Hvem er denne kvinde? Som vi bemærkede i udvalget - og det er også et svar på de kritiske bemærkninger, som flere parlamentsmedlemmer har givet udtryk for - er hun bestemt ikke et medieprodukt. Hun kandiderer heller ikke for blot at opfylde kønskvoteringen. Hun er bestemt heller ikke en klonet udgave af andre sammenlignelige bankdirektører. Gertrude Tumpel-Gugerell er en uafhængig personlighed med sine egne holdninger, principper, erfaring, store resultater og intuition. Derfor konkluderede vi alle efter høringen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål den 29. april 2003, at hun fortjener betegnelsen åben, kompetent og dygtig.
Jeg har seks krav til det nye direktionsmedlem i ECB. Fru Tumpel-Gugerell, styrk for det første Den Europæiske Centralbanks uafhængighed, og forstærk dens værn mod populistisk og politisk motiverede indskydelser og tillæggelse af skylden, herunder også fra politikere! I den forbindelse bør De dog ikke - og det er mit andet punkt - gemme Dem bag ECB-statutten, men intensiver i stedet dialogen om økonomiske og monetære spørgsmål med politikere, med Parlamentet, med medierne og med Europas borgere. Forklar for det tredje de økonomiske sammenhænge og baggrunde bag beslutningerne mere udførligt. De vil dermed bidrage til at forbedre gennemskueligheden og forståelsen af de pengepolitiske afgørelser. For det fjerde, fru Tumpel-Gugerell, hav også modet til at stille krav til og udfordre politikerne - på trods af eller netop på grund af Deres uafhængighed og de mange forskellige opgaver på dagsordenen. Vi har brug for denne konkurrence på idéer, denne intellektuelle rivalisering for at intensivere den økonomisk-politiske og pengepolitiske debat. Fru Tumpel-Gugerell, De spillede for det femte en vigtig rolle i forbindelse med koordineringen af forberedelsen af Østrigs tiltrædelse af Den Økonomiske og Monetære Union. Jeg opfordrer Dem til at stille Deres erfaring til rådighed for de EU-medlemsstater, som ikke er en del af eurozonen. Det må være vores mål at gøre euroen til en valuta for alle borgere i alle EU's medlemsstater og sikre, at den bliver opfattet som et stærkt mærke for det mest konkurrencedygtige indre marked i verden. For det sjette - og det har flere talere været inde på - beder jeg det nye direktionsmedlem for Den Europæiske Centralbank om at hylde princippet om prisstabilitet og holde fast ved det. Prisstabilitet fører til lave inflationsrater og lave renter og er derfor forudsætningen for vækst, beskæftigelse og en økonomisk politik, der fører til velstand.
Kandidaten bliver medlem af ECB's Direktion i en meget dynamisk og spændende periode. Der er udvidelsen af EU, som er ensbetydende med, at vi vil have flere medlemsstater uden for eurozonen, end inden for. Der er de forskellige økonomiske cyklusser, konjunktur- og strukturproblemerne inden for EU, som vi netop har diskuteret, den manglende økonomiske dynamik, den manglende proaktive tilgang og den manglende tillid til politikken og økonomien, den forestående indgåelse af Basel II-aftalen og udarbejdelsen af et direktiv samt spørgsmålet om, hvorvidt Europa bliver verdens finanscentrum sammenlignet med andre kontinenter, uden hensyn til den snæversynede provinsielle holdning.
Alt dette kræver en meget selvbevidst, objektiv og overbevisende personlighed, som kan tage del i debatten, ikke kun internt i ECB. Vi er overbevist om, at De er denne person og kan opnå det påkrævede præstationsniveau. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater støtter Deres kandidatur og ønsker Dem held og lykke. Vi ser frem til det, som utvivlsomt vil blive et meget konstruktivt samarbejde.
Goebbels (PSE).
Tak, fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gøre det så kort som muligt. Vores høring med fru Tumpel-Gugerell i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål viste, at hun er en yderst kompetent dame, som helt sikkert er i stand til fortsat at spille en vigtig rolle i Den Europæiske Centralbanks Direktion. Den Socialdemokratiske Gruppe stemmer derfor for fru Tumpel-Gugerell, og vi ønsker hende stor succes med hendes yderst vanskelige opgave.
Tillad mig at komme med en mere generel bemærkning, som intet har at gøre med fru Tumpel-Gugerells kandidatur. Hidtil er alle direktionsmedlemmer i Den Europæiske Centralbank udvalgt fra samme inderkreds af centralbankfolk. De giver derfor indtryk af at være skåret over samme læst og benytter indimellem den samme diskurs. Denne diskurs, som naturligvis meget ofte er rigtig, afspejler ikke altid verdens økonomiske virkelighed. Jeg ved, at mange af parlamentsmedlemmerne i min gruppe, men også i andre grupper, gerne ville have nogle direktionsmedlemmer i Den Europæiske Centralbank, som stammede fra finansverdenen, virksomhedsverdenen og måske endda den politiske verden. Vi ville også gerne have mange flere kvinder end fru Tumpel-Gugerell. Jeg udtrykker derfor et ønske om, at man ved kommende udskiftninger øger spredningen af ansøgere for at sikre en lidt mere afbalanceret repræsentation i denne centrale institution.
Den Europæiske Centralbank har indtil videre gjort et fremragende stykke arbejde. Den har faktisk vundet stabilitetsvæddemålet. Når det er sagt, har Centralbanken ikke blot til opgave at opretholde stabiliteten, men også at bekæmpe deflationen. Men selv om den har givet sin definition på stabilitetspolitik, har den ingen holdepunkter til at bedømme, hvornår der skal sættes ind over for recessionen. Jeg ville for mit eget vedkommende håbe, at Den Europæiske Centralbank ville føre en langt mere pragmatisk pengepolitik i lighed med den amerikanske Federal Reserve, som ikke blot bekæmper inflationen, men også recessionen, og som bidrager til andre amerikanske økonomiske politikker.
Friedrich (PPE-DE).
Fru formand, lad mig starte med at sige, at Gertrude Tumpel-Gugerell er en fremragende kandidat til denne post. Det er helt åbenlyst: Hun har stor karisma, har stor og påviselig viden, og hun har stor erfaring inden for pengepolitik. Hun opfylder alle kravene for at udfylde sin nye rolle til gavn for vores valutasystem og euroen. Jeg syntes særligt godt om, at hun, da hun besvarede spørgsmålene fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, glimrede med prægnante, korte og overbevisende svar. Det er også vigtigt, at hun støtter Den Europæiske Centralbanks grundlæggende politik, med prisstabilitet som et hovedmål, og også støtter Den Europæiske Centralbanks nye søjlestruktur. 
Hr. Goebbels, lad mig sige til Dem, at det står selv i den nye forfatning - i artikel 21 i den nuværende udgave - at Den Europæiske Centralbank skal garantere prisstabilitet som et hovedmål. Selvfølgelig bidrager den til gennemførelsen af EU's andre mål. I den forbindelse har Den Europæiske Centralbank ydet et glimrende stykke arbejde hidtil. Euroen er en stabil valuta indadtil, mens euroens værdi på de eksterne markeder for øjeblikket forbløffer næsten hele finansverdenen. Ydermere yder euroen allerede et vigtigt bidrag til stabiliseringen af valutamarkederne i verden. Maastricht-traktaten har også stået sin prøve, da genvalg ikke er muligt, hvorfor Gertrude Tumpel-Gugerell vil blive udnævnt for en periode af otte år. Det er særligt positivt, at vi får en kvinde som afløser for det fratrædende kvindelige finske medlem. Det vidner om, at vi bestræber os på at sikre, at kvinder udnævnes til vigtige poster på et ligeberettiget grundlag.
Jeg bekender mig uforbeholdent til den centrale betydning af Den Europæiske Centralbanks mål. I Tyskland, det største medlemsland i Den Monetære Union, ville det være en stor fejl at prøve at løse vores akutte problemer med den enkle, men ekstremt farlige strategi, som går ud på at stifte yderligere gæld og hæve skatterne. Jeg kan naturligvis ikke udelukke, at der kan komme et tidspunkt, hvor en yderligere rentenedsættelse, som led i Den Europæiske Centralbanks rentepolitik, mindsker forskellen til renteniveauet i USA og tilskynder til erhvervsinvesteringer og erhvervsaktiviteter.
Da kandidaten - som hr. Goebbels indirekte påpegede - også opfylder hovedkravene i henhold til traktaten, nemlig at hun har et anerkendt omdømme og professionel erfaring inden for valuta- og bankspørgsmål, mener jeg, at vi med god samvittighed kan støtte hendes udnævnelse. Jeg ønsker Gertrude Tumpel-Gugerell held og lykke, så Europa kan udvikle sig til det, som vi har brug for, nemlig verdens mest dynamiske økonomiske område med jobmuligheder til vores unge.
Kauppi (PPE-DE).
Fru formand, i henhold til reglerne i EF-traktaten har vi i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål hørt Gertrude Tumpel-Gugerell, Rådets anbefalede kandidat til Direktionen i Den Europæiske Centralbank, som efterfølger for Sirkka Hämäläinen. Fru Tumpel-Gugerells curriculum vitae indikerer, at hun er et glimrende valg, når det gælder de centrale krav i EF-traktaten for medlemskab af Direktionen i Den Europæiske Centralbank, nemlig personlig integritet og anerkendt position og professionel erfaring inden for valuta- og bankområdet. Ud over disse formelle kvalifikationer er der imidlertid tre faktorer, som især taler for valget af fru Tumpel-Gugerell til dette job.
For det første var hendes enorme erfaring og imponerende ekspertise naturlige forudsætninger for jobbet. Men selv fremtrædende mennesker får ikke succes på deres egne bedrifter, hvis deres baggrund opfattes som mindre favorabel. Det er sandsynligt, at Østrigs gode ry som en kompetent medlemsstat, der fører ansvarlig politik under ledelse af den nuværende regering, har hjulpet med til at træffe valget. EU's medlemsstater forpligtede sig sammen på stabilitets- og vækstpagten, som skal sikre Europas konkurrenceevne og økonomiske succes. Udfordringen er stort set den samme i alle medlemsstaterne. Et ødelæggende ufleksibelt arbejdsmarked, som lader massearbejdsløsheden fortsætte i EU's medlemsstater, og behovet for at skabe balance mellem statens indtægter og udgifter. En aldrende befolkning vil lægge et uacceptabelt økonomisk pres på vores pensioner og sociale velfærdssystemer, medmindre vi implementerer de nødvendige ændringer i tide.
Den østrigske regering har taget de første vigtige skridt til at sikre landets offentlige pensionssystem. Jeg ønsker den østrigske regering held og lykke med dette arbejde, på trods af den store modvilje mod forandringer. De offentlige pensionssystemers enorme betydning ses af den kendsgerning, at det især er vores fattigste borgere, som har størst behov for dem for at sikre deres otium.
For det andet støttede valget af fru Tumpel-Gugerell især den opfattelse, af EU er et samarbejdsforum mellem medlemsstater af forskellig størrelse. For at sikre, at EU er lige og fungerer ordentligt, er det afgørende, at eksperter fra de små medlemsstater også kan tage direkte del i beslutningstagningen. Som finne ved jeg, at valget af fru Tumpel-Gugerell, en østriger, var den rigtige beslutning også set ud fra dette synspunkt.
For det tredje var det ikke bestemt på forhånd, at det var en kvinde, der skulle efterfølge Sirkka Hämäläinen. Det glæder mig, at den kvindelige repræsentation i Den Europæiske Centralbanks vigtigste beslutningsorgan fik lov at fortsætte, og det tydeligvis uden at gå på akkord med hensyn til ekspertise og professionel dygtighed.

Rübig (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, det er ret sikkert, at Parlamentet vil godkende Gertrude Tumpel-Gugerells udnævnelse, og at det vil være enstemmigt. Jeg tror, at det er et godt grundlag for også at fastlægge nye mål inden for dette nøgleområde af den økonomiske politik i fremtiden. Vi hørte under høringen, at hun vil arbejde på at udvikle nye strukturer for Europas fremtid. Jeg mødte hende personligt under forhandlingerne om Basel II, og også her forstod hun på meget kompetent vis at forsikre os om, at dette emne bliver taget seriøst, og at Den Europæiske Centralbank bestemt også forbereder analyser af dette emne. Jeg tror, at Basel II, navnlig med hensyn til små og mellemstore virksomheders kreditværdighed og den sikkerhed, de skal stille, og indførelsen af Basel II skal være velforberedt, og her vil Den Europæiske Centralbank spille en vigtig rolle.
Derfor er det også vigtigt at inddrage arbejdsmarkedets parter på dette område, så de påkrævede forberedelser kan blive truffet i enighed, da likviditet naturligvis er meget vigtig for virksomhederne. Der skal jo udbetales lønninger i slutningen af måneden, og i mange tilfælde skal der træffes ordninger med bankerne, som kun kan garanteres, hvis der bliver stillet tilstrækkelig sikkerhed. Derfor ønsker vi også bedste praksis og benchmarking inden for skattepolitik, så det i fremtiden er muligt at stille tilstrækkelig risikovillig kapital og egenkapital til rådighed for virksomhederne.
Formanden.
Tak, hr. Rübig.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
Næste punkt på dagsordenen, afstemningen, begynder om et øjeblik.

Onesta (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på nogle bestemmelser i vores forretningsorden, som vi kommer til at lade hånt om inden for de næste par minutter. Det drejer sig om artiklerne 1, 2 og 3 i kapitel 2 i de bestemmelser, som har været gældende siden 1. juli 1998, om afholdelse af møder parallelt med plenarforsamlingerne i Europa-Parlamentet.
Grundprincippet er, at Europa-Parlamentet ikke planlægger nogen møder for sine medlemmer, når der afholdes plenarmøder. De få undtagelser nævnes i artikel 3, og der gøres ingen undtagelser for vores afgørende møder, nemlig afstemningerne. Men jeg gør opmærksom på, at en lang række kolleger, som sidder i konventet, nemlig i princippet 32 - 16 medlemmer og 16 suppleanter - for de flestes vedkommende har måttet forlade vores mødesal for at deltage i konventets vigtige arbejde, som påbegyndes i eftermiddag i Parlamentets lokaler, men i Bruxelles.
For at kollegerne kunne udføre deres arbejde i konventet, men også som lovgivere, havde det været tilstrækkeligt for en gangs skyld at erlægge arbejdet i konventet, som Europa-Parlamentet har den ære at huse - og det er en fremragende ting - til vores Strasbourg-bygninger. På grund af absurde lokalpatriotiske stridigheder kommer vi til at konstatere urigtigheder i morgenens afstemningsresultater, for alle de afstemninger, som bliver vedtaget med en stemmeforskel på mindre end eller lig med 32, kan mistænkes for at give et forkert resultat. Jeg vil overlade til Dem at dømme om de eventuelle juridiske og politiske konsekvenser.
Som afslutning gør jeg ligeledes opmærksom på, at samme beklagelige situation vil gentage sig på vores plenarmøde den 5. juni, hvis vi ikke træffer nogle forholdsregler.
Formanden.
Hr. Onesta, efter min mening vil det være rigtigt at sende teksten til Deres indlæg til konventets formand, hr. Giscard d'Estaing.
Hvad anden del af Deres indlæg angår, deler jeg personligt ikke Deres opfattelse af, at den afstemning, vi nu skal holde, er ukorrekt.

Formanden.
Vi går nu over til afstemning.
Der er et problem med hensyn til hr. Schmitts betænkning for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forebyggende toldsamarbejdsforanstaltninger mod hvidvaskning af penge.
I henhold til forretningsordenens artikel 111, stk. 2, foreslår jeg, at vi behandler den uden forhandling og stemmer om den senere.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, det er der overhovedet ingen grund til. Der var afsat tid i eftermiddag. Betænkningen skulle behandles i eftermiddag, og talerne er blevet registreret. Jeg kan ikke se nogen som helst saglig grund til at udskyde den.

Formanden.
Hr. Schmitt ønsker at få ordet for at give en begrundelse.

Schmitt (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Posselt, efter aftale med skyggeordføreren, hr. Schmid fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, fandt vi det mere hensigtsmæssigt at foretage afstemning i dag til middag, når de fleste parlamentsmedlemmer er til stede. Sagen blev diskuteret udførligt i udvalget, og der hersker stort set enighed om betænkningen. Der er ikke stillet yderligere ændringsforslag, og derfor fandt jeg det hensigtsmæssigt og vil anmode plenarforsamlingen om at give sin tilslutning til, at afstemningen foretages i dag til middag, når alle parlamentsmedlemmerne stadigvæk er til stede.
Formanden.
Parlamentet vil nu tage stilling til dette spørgsmål.
(Parlamentet vedtog udsættelse af afstemningen)
Forhandlingen om posttjenester begynder kl. 15.00.

Betænkning (A5-0066/2003) af Ferrer for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om kapacitetsopbygning i udviklingslandene (2002/2157(INI))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Henstilling (A5-0153/2003) af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om udnævnelse af Gertrude Tumpel-Gugerell til medlem af direktionen for Den Europæiske Centralbank (8090/2003 - C5-0193/2003 - 2003/0810(CNS))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0073/2003) af Schmitt for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om forebyggende toldsamarbejdsforanstaltninger mod hvidvaskning af penge (KOM(2002) 328 - C5-0291/2002 - 2002/0132(COD)) 
Før afstemningen
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil blot sige, at det danner en farlig præcedens. Vi kan på forhånd anmode om, at betænkningen behandles uden forhandling, hvis der hersker enighed om den, men der var planlagt en forhandling om betænkningen, og derfor bør der også være en forhandling.

Formanden.
Parlamentet har allerede taget stilling til dette spørgsmål, hr. Posselt. Jeg tror ikke, at Parlamentets beslutning er et farligt præcedenstilfælde, men en helt almindelig beslutning.

Wieland (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne komme hr. Posselt til undsætning. Der har været andre præcedenser, farlige præcedenser, som blev vedtaget af plenarforsamlingen. Den kendsgerning alene, at plenarforsamlingen har vedtaget noget, er ikke ensbetydende med, at det ikke er en farlig præcedens.

Cashman (PSE).
Hr. formand, da jeg er rettighedsindehaver i denne sektor, deltager jeg ikke i afstemningen.

Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har blot to bemærkninger. Først og fremmest er den tyske oversættelse af betragtning A ikke korrekt, så her bedes den engelske version anvendt. Et andet punkt er som følger: I vores krav til Kommissionen har der indsneget sig en fejl under punkt 2. De bedes slette følgende ord, da de juridisk set ikke giver mening: Efter ordet "WIPO-traktat" skal følgende fire ord slettes "om fremførelser og fonogrammer (WPPT)". Det er forkert. "WIPO-traktat" skal blive stående, og de følgende fire ord plus parentesen skal slettes.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE)
- (ES) Hr. formand, det betyder, at den engelske sætning "that do not reduce" erstattes af sætningen "in order that they do not reduce". Det er det hele.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE)
- (ES) Det betyder, at tillægsordet "High", som beskriver navneordet "representative" erstattes af tillægsordet "Single". Frasen ville så lyde: "Single representative" og ikke "High representative".

Formanden.
Afstemningen er afsluttet.
Jeg har fra Formandskonferencen modtaget listen over de observatører, der er udpeget til Parlamentets udvalg.
Listen over de udpegede observatører bliver medtaget i protokollen fra mødet i dag.
(Mødet udsat kl. 12.40 og genoptaget kl. 15.00)

Figueiredo (GUE/NGL)
Den Europæiske Centralbank (ECB), symbolet på den pengepolitiske ortodoksi, som vi har været vidne til i Europa, er en af de mindst demokratiske institutioner, ikke kun fordi dens politik er uden for demokratisk kontrol, men også fordi det er den eneste fællesskabsinstitution, hvor ikke alle medlemsstaterne er repræsenteret i Direktionen. De seneste ændringer i beslutningsproceduren har med indførelsen af et rotationssystem frataget medlemmer af ECB's Styrelsesråd permanent stemmeret, hvilket har fjernet endnu flere lande, som f.eks. Portugal, fra de pengepolitiske beslutninger, hvilket vi er imod. Det man derfor kunne forvente, når der udnævnes et nyt medlem af Direktionen, i dette tilfælde Gertrude Tumpel-Gurerell fra Østrig, er, at det skulle føre til ændringer af den nuværende situation. Hvis vi imidlertid betragter hendes svar på Parlamentets spørgeskema, ser man, at hun betingelsesløst støtter den herskende penge- og budgetpolitiske ortodoksi. Hun mener eksempelvis, at det bedste, som hun kan gøre for økonomien, er at gennemføre stabilitetspagten, og hun fastholder, at ECB skal lægge vægt på prisstabilitet. Det betyder, at alt vil gå videre på samme måde.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE)
Hvidvaskning af penge er et stort problem, da det er en måde for kriminelle grupper og terrorister at finansiere deres aktiviteter på.
Vi fra Det Moderate Samlingsparti har i dag stemt imod Schmitts betænkning, da vi mener, at den angivne juridiske årsag er mangelfuld.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Schmitt-betænkningen foregiver, at den indfører en styrket kontrol med likvide pengeoverførsler, som beløber sig til 15.000 euro eller derover, hvilket er den gældende sats i de europæiske pengeinstitutter.
Et krav om større gennemsigtighed med hensyn til pengenes oprindelse, som ordføreren foreslår, ændrer ikke noget ved sagen, hvilket ordføreren til dels vedkender sig. Faktisk forhindrer det ikke hvidvaskning af store summer, så længe de ikke når op på dette beløb. Der er heller intet, der forhindrer en række overførsler af mindre beløb, hvilket er almindelig praksis blandt hvidvaskere jorden over.
Det er det samme som at sige, at Parlamentet ikke rigtigt har lyst til seriøst at bekæmpe hvidvaskning af penge. For hvis det havde, ville det foreslå at hæve erhvervs- og bankhemmeligheden.
Men eftersom flertallet i Parlamentet forsøger at beskytte den fredhellige private ejendom og derfor at fastholde erhvervs- og bankhemmeligheden, skaber dette valg en situation, som giver frit løb for såvel illegale handler som for en praksis, der har rod i korruption. Derfor har vi undladt at stemme.
Coelho (PPE-DE)
Vi er i stigende grad bekymrede over hvidvaskning af penge, som er en kilde til finansiering af international kriminalitet og terrorisme. Vi ved, at der foregår grænseoverskridende overflytninger af kontantbeløb, fordi det ikke er muligt at overvåge dem langs hele EU's ydre grænse.
Direktivet om hvidvaskning af penge indfører kontrol med overflytninger af likvide midler svarende til 15.000 euro eller derover udført gennem det finansielle system, men ikke med overflytninger af kontanter. Det må suppleres med andre foranstaltninger, der indfører kontrol med overflytninger af kontanter over Fællesskabets ydre grænse, og som fastsætter fælles regler, lukker huller og søger at finde en balance mellem de behov, som denne kontrol indebærer, og behovet for at beskytte det indre marked og kapitalens frie bevægelighed.
En fællesskabsbaseret tilgang er nødvendig, men den bør i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet respektere medlemsstaternes frihed til at vælge passende procedurer. Målsætninger og bestemmelser fastsættes på fællesskabsplan, men medlemsstaterne afgør, hvorledes de skal implementeres.

Figueiredo (GUE/NGL)
Mangel på mekanismer til kontrol af kapitalens uhæmmede bevægelser, indførelse af instrumenter til omgåelse af forsigtighedsreglerne og betydelige pengesummer i skatteparadiser indgår i misbrugen af det finansielle system og letter hvidvaskningen af penge fra kriminel aktivitet, især handel med narkotika, våben og mennesker, og understreger, hvor stor en rolle den organiserede kriminalitet spiller i den moderne kapitalisme.
Verdensbanken anslog i 1995, at hvidvaskning af penge omfattede beløb svarende til mellem 300 og 500 milliarder dollars, idet den ikke medregnede anslåede skatteunddragelser. IMF foreslog for nylig en værdi på mellem 2 % og 5 % af verdens BNP, det vil sige mellem 600 milliarder og 1500 milliarder dollars. Bekæmpelse af hvidvaskning forudsætter først og fremmest politisk vilje til at kontrollere og effektivt beskatte internationale kapitalbevægelser. Dette forslag er trods dets begrænsninger et skridt i den rigtige retning, da det fremmer ensartede toldprocedurer med henblik på ikke blot at udbygge overvågningen af grænseoverskridende overflytninger af likvide midler via det finansielle system, men også kontrol med overflytninger af likvide midler svarende til 15.000 euro eller derover, hvilket vi støtter.

Kirkhope (PPE-DE)
De britiske konservative har gået forrest i bekæmpelsen af international kriminalitet, herunder tidligere initiativer mod hvidvaskning af penge. Vi mener dog, at disse foranstaltninger er for vidtgående og indskrænkende over for friheden til at overføre mindre pengebeløb og værdipapirer på tværs af de europæiske grænser. Forslagets negative virkning på lovlige overførsler i denne forbindelse opvejer forslagets fordele ved bekæmpelse af hvidvaskning af penge. Derfor vil de britiske Konservative undlade at stemme ved den endelige afstemning.

Andreasen, Busk, Jensen, Riis-Jørgensen og Sørensen (ELDR)
Venstre kan støtte mange af de foreslåede foranstaltninger i direktivet, men kan ikke støtte, at mælk og kød fra vaccinerede dyr kan afsættes inden for fællesmarkedet med den nuværende teknologiske formåen, og samtidig mener vi, at forbrugerne har krav på at kunne fravælge vaccineret kød. Ændringen fra den hidtidige ikke-vaccinationspolitik til at muliggøre nødvaccinering kræver samtidig en styrkelse af den internationale aftale, som sikrer fuld anvendelse af regionaliseringsprincippet, således at eksport fra ikke MKS-ramte EU-lande kan fortsætte.

Figueiredo (GUE/NGL)
På landbrugsområdet blev 2001 kendetegnet ved det pludselige og omfattende udbrud af mund- og klovsyge i EU, især i Storbritannien. Vi husker de brændende ligbål og massenedslagtningen af dyr, der ud over følgerne for miljø, økonomi og folkesundhed medførte social uro af betydeligt omfang i de berørte lande. To ting står klart, nemlig at sundhedspolitikken ikke må styres af kommercielle hensyn, og at en bekæmpelsesstrategi, der kun består i præventiv nedslagtning, men som ikke tager hensyn til videnskabens nye resultater, er etisk uacceptabel.
Dette udbrud viser sammen med de andre fødevare- og sundhedskriser, der har hærget EU (BSE, dioxiner, slam, nitrofuraner osv.) den nuværende landbrugsudviklingsmodels bankerot og følgerne af en fælles landbrugspolitik baseret på eksport, prissænkning og markedsliberalisering. Transport af levende dyr, lukning af lokale slagterier, manglende kontrol ved grænserne og manglende lokalisering af produktionen er blot nogle af problemerne.
Derfor vores globale støtte, der fremhæver vores budgetforslag om at oprette en landbrugskatastrofefond, som ordføreren til dels anerkender behovet for, når han foreslår, at der skal oprettes en EU-dyresundhedsfond.

Mathieu (EDD)
Mund- og klovsygeepidemien er overstået, men vi må ikke glemme, at de berørte brancher såvel som en række andre aktiviteter på landbrugsområdet har betalt en høj pris og stadig står over for konsekvenserne af denne krise. For forbrugerne tvivler, og de tabte udenlandske markedsandele er ikke blevet genvundet, hvilket har medført et fald i priserne på de indenlandske markeder.
Krisen har understreget betydningen af en nærhedspolitik, både for at integrere de øvre og de nedre sektorer og for på lokalt niveau at yde effektive offentlige tjenester.
På trods af forbehold på et par områder støtter vi betænkningen, fordi den anbefaler brug af vaccine, støtte til forskningen i metoder til bekæmpelse af sygdommen og i effektive markørvacciner, øgede sundhedskontroller og kontroller ved grænseovergangene og tilpasning af programmer til bekæmpelse af sygdommen for at bevare de genetiske ressourcer. Dyrelivet, vildtbestanden og alle sjældne arter, skal være genstand for specifikke tiltag. Det ville være utilladeligt at genoptage en så massiv nedslagtning af dyr. Men foranstaltningerne til forebyggelse og bekæmpelse bliver ikke fuldt ud effektive uden en klar kompensationspolitik og en bedre forbrugerinformation.
Patakis (GUE/NGL)
Det nye forslag til direktiv afviger væsentligt fra den opfattelse, der har hersket indtil nu, af håndteringen af mund- og klovsyge og går i en mere positiv retning.
Den væsentligste forskel består i, at man tillader brug af vaccination som en grundlæggende foranstaltning til behandling af mund- og klovsyge, mens foranstaltninger som isolation, forbud mod flytning og nedslagtning, som tidligere har været de eneste tilladte foranstaltninger, nu betragtes som supplerende foranstaltninger. Desuden indføres marginalisering af de lande, hvor sygdommen optræder, og der kræves endnu mere dyrlægekontrol og mere personale med den nødvendige fleksibilitet.
Vi er dog imod den bestemmelse, som giver Europa-Kommissionen mulighed for selv at træffe beslutning om vaccinationer eller forelægge spørgsmålet for et fællesskabsorgan, som træffer beslutning, også uden den pågældende medlemsstats samtykke. Medlemsstaterne og de relevante nationale instanser er de eneste myndigheder, som er kompetente til at vurdere problemet og gennemføre foranstaltninger til at bekæmpe det.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Rumforskning og -teknologi har givet menneskeheden meget, både i form af ny viden og avanceret teknologi, men også ting, som anvendes i hverdagen (telekommunikation, jordovervågning og overvågning af atmosfæren, navigation).
De europæiske lande har leveret et vigtigt bidrag til denne udvikling: til affyringssystemer, til forskning og til andre applikationer. Imidlertid trues den videre udvikling af den kendsgerning, at det er den kommercielle udnyttelse af rumtjenester og -applikationer, der er drivkraften. Når den skal fungere under det frie markeds og liberalismens vilkår og regler, risikerer den europæiske luft- og rumfartsindustri at skrumpe ind på grund af konkurrencen fra hovedsagelig amerikanske virksomheder.
Der er mange forudsigelser om udviklingen af militære rumapplikationer inden for rammerne af EU's fælles forsvars- og sikkerhedspolitik. Men EU nævner også ofte rumindustriens behov for at retfærdiggøre den militære udnyttelse af rummet.
KKE er kategorisk modstander af disse perspektiver, som vil føre til yderligere militarisering af rummet med EU i spidsen. Vi går ind for en udelukkende fredelig udnyttelse af rummet og for offentlig finansiering af de pågældende aktiviteter. Yderligere udvikling kan ikke finde sted inden for markedets rammer, og incitamentet bør ikke være virksomheders fortjeneste, men udvikling af aktiviteter til gavn for hele menneskeheden.

Figueiredo (GUE/NGL)
Rummet udgør en enestående platform, hvorfra man kan gennemføre observationer og eksperimenter af stor betydning for kendskabet til naturen, for fremme af befolkningernes velfærd og for beskyttelsen af vores blå planet. Forskning og teknologiudvikling må ikke foregå på konkurrencens og markedets betingelser. Offentlige investeringer og den offentlige sektor er afgørende for, at opdagelser og fremskridt har den fælles velfærd som mål, og at de kommer alle til gode.
Aktiviteterne i forbindelse med rummet må kun tjene fredelige formål, hvorfor vi bekræfter vores modstand mod militariseringen af rummet (især inden for FUSP og ESFP), idet vi går ind for, at udnyttelsen sker på grundlag af ikkespredning af våben og afkald på våbenkapløb. Vi støtter udviklingen af en rumpolitik, der er baseret på samarbejde og på samordnet indsats fra forskellige, navnlig europæiske lande, hvorfor vi mener, at Det Europæiske Rumfartsagentur bør bevare sin uafhængige status og ikke blive en institution under EU. Tilsvarende finder vi, at de offentlige investeringer på dette område bør øges.

Mayol i Raynal (Verts/ALE)
Jeg ville blot forklare, hvorfor jeg har undladt at stemme om forslaget til beslutning om ransagning af den tyrkiske menneskerettighedsassociations hovedsæde.
Det er sandt, at Tyrkiet sjofler menneskerettighederne under påskud af at bekæmpe terror, og det drejer sig, som De ved, om det kurdiske spørgsmål. Jeg er en ven af kurderne, og jeg mener, at denne ransagning er en skandale.
Men hvorfor har jeg så undladt at stemme? Jeg har undladt at stemme, fordi vi bør feje for egen dør. I terrorbekæmpelsens navn sker der i dag akkurat det samme i Spanien og i Baskerlandet, og Europa-Parlamentet lukker øjnene. Vi har ikke været i stand til at planlægge en eneste forhandling om forbuddet mod den eneste baskiske avis, Egunkaria. Avisen er blevet forbudt, og dens journalister er blevet fængslet af en dommer under påskud af at samarbejde med ETA, men det er et helt igennem falsk påskud. Egunkaria er en nyhedsavis.
Så lad os feje for egen dør først. Det er grunden til, at jeg har undladt at stemme.

Figueiredo (GUE/NGL)
Det er med overordentlig bekymring, at vi følger situationen i Tyrkiet, hvor befolkningen kæmper for at få demokrati. Vi fordømmer uacceptable forhold som f.eks. de seneste forbud mod visse politiske grupperingers aktivitet, de utallige fængslede, der er anklaget for at kæmpe for demokrati og for afslutning på militærets diktatur i Tyrkiet, undertrykkelsen af demonstrationer, de konstante intimideringer, trusler og forfølgelser, som progressive aktivister og organisationer udsættes for, som f.eks. den seneste undertrykkelsesaktion mod den tyrkiske menneskerettighedsassociation. Endnu en gang udtrykker vi vores solidaritet med det tyrkiske folk, og vi vil, især inden for rammerne af GUE/NGL-Gruppens aktiviteter, fortsat gøre, hvad vi kan, for at øge støtteaktionerne til fordel for de progressive kræfter i Tyrkiet.
Vi gentager kravet om omgående løsladelse af Leyla Zana og tre andre tidligere kurdiske parlamentsmedlemmer, som igen er kommet for retten i Ankara i en proces, der begyndte den 28. marts i år, efter en afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Det skal bemærkes, at vores gruppe har fulgt denne proces lige fra dens begyndelse, og at Europa-Parlamentet senere har besluttet også at gøre det.

Krivine (GUE/NGL)
Jeg har nægtet at stemme for det fælles forslag til beslutning, som er et resultat af dunkle forhandlinger mellem grupperne. Vi kan ikke behandle relationerne mellem Rusland og EU uden at nævne situationen i Kaukasus. Har vi brug for ad hoc-udvalgets resultater for at fordømme overgrebene i Tjetjenien? Har Tacis-programmet om demokrati stadig en betydning, når de russiske myndigheder i Tjetjenien har organiseret en udemokratisk folkeafstemning (med 90 % jastemmer)? Det var ikke en pluralistisk valgkampagne, eftersom nejet af de føderale tropper blev betragtet som støtte til terroristerne. Valghandlingerne var ramt af utallige brud på de demokratiske regler. Flere tusinde russiske soldater stemte ved valget, og der blev lagt pres på indbyggerne og flygtningene for at tvinge dem til at stemme ja.
Vi burde stille betingelser for det politiske samarbejde med Rusland om, at der skal være våbenhvile, den russiske hær skal stoppe sin blodige undertrykkelse, og der skal være en forhandlingsproces, som har til formål at standse de militære operationer og søge en politisk løsning. Endelig burde Europa-Parlamentet stå fuldstændigt fast, hvad angår de tjetjenske flygtninges skæbne i Ingusjetien. De bliver truet med tvangstilbagesendelse til Tjetjenien, hvilket er i uoverensstemmelse med de rettigheder, som er fastlagt i Genève-konventionerne om krigsflygtninge.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Moreira da Silva (PPE-DE)
Selv om Kyoto-protokollen er blevet til virkelighed i EU, sådan som det fremgår af direktivet om emissionshandel, mangler den at blive ratificeret af Rusland, for at den faktisk kan træde i kraft. Desværre har Rusland, til forskel fra mere end 100 andre stater, endnu ikke opfyldt sit løfte om at ratificere protokollen. De negative følger af, at Kyoto-protokollen endnu ikke er trådt i kraft, er ikke blot indlysende, hvad angår muligheden for at begrænse klimaændringerne i verden, men også med hensyn til virksomhedernes konkurrenceevne. Omkostningerne ved Kyoto vil blive mindre jo flere stater, der deltager. Kulstoføkonomien må blive til virkelighed på verdensplan og ikke kun i Europa. Jeg håber derfor, at EU, der formåede at redde Kyoto-protokollen fra den næsten visse død i Bonn og Marrakesh, også vil kunne give højeste prioritet til at overbevise Rusland om at ratificere Kyoto-protokollen.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hr. van den Berg har udarbejdet en fornuftig og kompetent betænkning om Kommissionens forslag om almen og faglig uddannelse som led i fattigdomsbekæmpelsen i udviklingslandene.
Jeg kunne kun stemme for betænkningen, så vi sørger for uddannelse i udviklingslandene og bekæmper fattigdommen i disse lande. Jeg vil gøre formanden og parlamentsmedlemmerne - der som altid møder talrigt frem, når jeg afgiver stemmeforklaring - opmærksomme på, at der er fattige lande med nogle få rige indbyggere og rige lande med nogle få fattige indbyggere. Jeg ville gerne have, at EU navnlig henvendte sig til de fattige indbyggere i de fattige lande og til de fattige indbyggere i de rige lande, for de har alle sammen ret til at blive hjulpet, og jeg ville navnlig gerne have, at EU kontrollerede, hvad der bliver af de penge, de modtager. Men jeg vil især gerne understrege, at sammenslutningerne af pensionerede undervisere i hele Europa er villige til at give deres eget uegennyttige og gratis bidrag ved at uddanne og undervise alle de mennesker i udviklingslandene, der ønsker at lære noget for at øge deres landes rigdom, i det, som de selv har lært i løbet af deres arbejdsliv.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Ingen kan være i tvivl om, hvor meget uddannelse betyder for indsatsen for at mindske fattigdom. Problemet er, hvordan man sikrer adgang til uddannelse for flere hundrede millioner børn, og hvordan uddannelse kan tjene udviklingen.
Selv om Kommissionens meddelelse og betænkningen fra Udviklingsudvalget har nogle positive kommentarer og forslag, er de alligevel ikke andet end tomme ord. Og selv om bistanden sættes op, som det foreslås, er det ikke andet end håndører, en filantropisk gestus, set i forhold til de reelle behov i udviklingslandene.
Den græsrodsbevægelse, der har rejst sig mod globaliseringen og fattigdommen, har betydet, at situationen i udviklingslandene ofte tages op til drøftelse. EU vil gerne vise, at man lytter til protesterne og interesserer sig for fattigdomsbekæmpelse, så det kan forbedre sit image blandt befolkningerne og slå en streg over gamle og nye forbrydelser. Man drøfter imidlertid ikke, hvem der er ansvarlig, og der nævnes ikke et ord om følgerne af mange års koloniherredømme eller om den fortsatte udplyndring af naturrigdomme og mennesker. Forsøget på - via WTO - at gennemtvinge vilkår, som begunstiger storkapitalen, er uformindsket. Man taler slet ikke om udlandsgælden.
KKE tror ikke på EU's filantropi. Det er befolkningernes egen kamp, der vil bringe dem ud af fattigdommen og give dem udvikling.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Van den Berg-betænkningen og i øvrigt også Ferrer-betænkningen foregiver, at EU's bistand ville være i stand til intet mindre end at reducere fattigdommen i de såkaldte udviklingslande. Alle ved imidlertid, at EU's såvel som selv de rigeste staters og de internationale institutioners bistand kun er en dråbe i det elendighedens hav, som oversvømmer disse lande. Det har ordføreren selv erkendt. Men det forhindrer ham ikke i at rette sine konformistiske bemærkninger om uddannelsens dyder mod os.
I virkeligheden er denne famøse bistand kun en uendelig lille del af det beløb, de store kapitalistiske koncerner i Europa og andre steder har plyndret tredjelandene for. Ordføreren nævner i øvrigt nogle af de ødelæggende virkninger som f.eks. globale økonomiske uligheder, gældsbyrden og nedskæringer i de offentlige udgifter. Men han gør ikke engang mine til at ville sætte en stopper for det. Det betyder, at disse lande, hvad EU angår, er dømt til at forblive under de store trusters økonomiske diktatur. Hvis vi har undladt at stemme i stedet for at stemme imod, er det udelukkende for ikke at modsætte os den smule bistand, som er planlagt, hvor grinagtigt lille den end er.
Moreira da Silva (PPE-DE)
EU havde en ledende rolle på topmødet i Johannesburg. Dette lederskabs troværdighed afhænger imidlertid af, i hvilket omfang og hvor hurtigt forpligtelserne fra Johannesburg bliver indfriet med hensyn til at udrydde den ekstreme fattigdom, fremme adgangen til drikkevand og kloakering, ændre forbrugs- og produktionsmønstrene, vende tabet i biodiversitetet og finansiere udviklingen. Hvis vi ønsker at være troværdige partnere i udviklingslandenes øjne, og hvis vi ønsker at mindske den chokerende kløft i levevilkårene på de to hemisfærer, må der dog også sættes ind med almen og faglig uddannelse, lettelse af de fattigste landes gæld og finansiering, fjernelse af handelsbarrierer og fortløbende afskaffelse af støtten til vores landbrug, fiskeri og energi. Her kan EU gå først i gang og vise et eksempel i reformen af den fælles landbrugspolitik, men vi bør ikke undlade at presse USA til at gøre det samme med sin landbrugsstøtte.

Figueiredo (GUE/NGL)
Dette initiativ fra Europa-Parlamentets Udvalg om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport er relevant og fortjener vores støtte. Der er i øvrigt svært at forstå, at WIPO-traktaterne og -konventionerne indeholder en lang række rettigheder og beskyttelsesbestemmelser for komponister, musikere og producenter og sågar for radiostationer, men ikke gør det samme for de audiovisuelle kunstnere, som ikke har nogen internationale rettigheder undtagen en enhedsafgift for deres arbejde. Denne manglende beskyttelse i udlandet skyldes manglende international harmonisering af de internationale rettigheder, og det må beklages, at WIPO's konference i december 2000 sluttede uden nogen endelig aftale på dette område. Vi er derfor ikke blot enige i Europa-Parlamentets beslutning om, at Kommissionen bør opfordres til at informere Parlamentet om, hvor langt WIPO-forhandlingerne om audiovisuelle kunstnere er nået, med henblik på det uformelle møde i juni 2003, men også om, at Kommissionen bør "træffe foranstaltninger til at nå frem til vedtagelse af en effektiv WIPO-traktat, der sikrer audiovisuelle kunstneres rettigheder" og i almindelighed tilskynde til beskyttelse af kunstnernes rettigheder.

Berthu (NI)
Garcia-Margallo-betænkningen ville sende EU i en farlig retning, som resumeres som følger i begrundelsen: "hovedårsagen til den manglende opfyldelse af de tidligere retningslinjer for den økonomiske politik og de forsinkede resultater af Lissabon-strategien skyldes medlemsstaternes ufyldestgørende gennemførelse heraf og det forhold, at Kommissionen ikke har beføjelser til at kræve retningslinjerne gennemført". Således ville løsningen for ordføreren være at give flere tvangsbeføjelser til Kommissionen for at forpligte medlemsstaterne til at gennemføre reformer ved magt og i den retning, den ønsker, det vil sige samordning og generel åbning.
Det ville være en fejl. Kommissionen råder i øvrigt på et bestemt område, nemlig gennemførelsen af stabilitetspagten, over meget omfattende tvangsbeføjelser, eftersom de ligefrem omfatter udstedelsen af bøder. Men det er tydeligt, at de ikke kan stille noget op imod virkeligheden.
I virkeligheden skal vi, som jeg sagde under forhandlingen, sætte spørgsmålstegn ved det samordningsdogme, som i Europa synes at have udtømt sine velgørende virkninger for at træde ind på et yderst farligt, negativt område, nemlig tvang, skuffelse af borgerne og i sidste ende, kan man frygte, benægtelse af de nationale demokratier.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Ifølge ordføreren er den økonomiske konjunktur katastrofal. Er det den stigende arbejdsløshed, de kollektive afskedigelser og løsansættelserne, som bekymrer ordføreren? Er det den katastrofale situation for visse befolkningsgrupper? Er det fattigdommens udbredelse? Overhovedet ikke. Katastrofen er, ifølge ordføreren, at virksomhedernes overskud skulle være for nedadgående.
Og hvad foreslår han for at løse problemet? Han foreslår ganske enkelt at følge de samme opskrifter, som har medført forringede arbejdsbetingelser overalt i Europa, og som hidtil især har sikret aktionærerne deres profitter. Og så har vi endnu en gang paraden af ældgamle forslag, nemlig skattefritagelse ved jobskabelse, sænkelse af skatten etc. Alt sammen forslag, som kommer aktionærerne til gode, men aldrig beskæftigelsen.
Og medlemsstaterne opfordres således til at fortsætte med at reducere lønmodtagernes og pensionisternes del i den sociale rigdom yderligere, ved at hæve pensionsalderen eller moderere lønstigningerne, som betænkningen ønsker skal være forenelige med produktivitetsgevinsterne, det vil sige med driftsudviklingen. Europa-Parlamentet ville med vedtagelsen af denne betænkning endnu en gang vise, at det repræsenterer arbejdsgivernes interesser i stedet for flertallet i samfundet. Det bliver uden os! Vi har stemt imod betænkningen.
Andersson, Färm, Karlsson og Sandberg-Fries. (PSE)
Vi har valgt at stemme for betænkningen om de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politik. Betænkningen er overordnet set god. Derimod er vi ikke enige i nogle af de punkter, der taler for at nedsætte de overordnede skattesatser i EU og at øge lønfleksibiliteten. Vi går heller ikke ind for, at Kommissionen og EU's øvrige institutioner skal få yderligere udøvende magt over Lissabon-processen og den økonomiske politik. Vi opponerer også imod, at der skal udpeges en højtstående repræsentant for euroområdet.

Krivine (GUE/NGL)
Jeg har stemt imod Garcia-Margallo y Marfil-betænkningen, for det er en ultraliberal pamflet, som grundlæggende mener, at de overordnede rettigheder for den økonomiske politik ikke er vidtrækkende nok. Nogle af dens forslag er desuden rent ud sagt groteske, som f.eks. forslaget om en budgetreserve, som ganske enkelt ikke giver mening, når man tænker på den stigende offentlige gældsætning. Denne er et resultat af skattelettelserne for de rige, som betænkningen naturligvis ikke sætter spørgsmålstegn ved. Den understreger tværtimod ordførerens ønske om at sænke de høje skattesatser (yderligere) og sænke skattebyrden på arbejde og sociale bidrag endnu mere. Hvad angår pensionerne, vil betænkningen hæve den effektive pensionsalder og øge kapitaliseringen. Det er præcis den type forslag, som lønmodtagerne i Østrig og Frankrig demonstrerer imod ved at gå på gaden.
Betænkningen mangedobler de hykleriske forslag, som er skrevet i et trættende, forvrøvlet sprog. Den foreslår f.eks. at sikre pengepolitikken, finanspolitikken og lønstigningerne, men på en måde, som er forenelig med prisstabilitet. Hvordan kan man undgå at se, at det drejer sig om at etablere en varig regel om løntilbageholdenhed, som sikrer det høje niveau for de finansielle overskud, men som til gengæld risikerer også at sikre os en varig nedtur med recession og arbejdsløshed?
Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
Hr. Posselt har ordet.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ville ikke sige noget til protokollen, men før De går over til protokollen, vil jeg gerne kort vende tilbage til proceduren i formiddags i forbindelse med afstemningen. I frokostpausen tjekkede jeg endnu en gang for at se, hvilken artikel i forretningsordenen der kunne hjemle, at der skulle foretages afstemning om hr. Schmitts betænkning - som jo var på dagsordenen i eftermiddag - i dag til middag uden forhandling. Jeg har ikke fundet en artikel i forretningsordenen, som efter min opfattelse hjemler en sådan procedure. Derfor vil jeg gerne bede Præsidiet om at meddele mig officielt, hvilken artikel i forretningsordenen der dannede grundlaget for denne beslutning i formiddags.

Formanden.
Hr. Posselt, forretningsordenens artikel 111, stk. 2, er relevant for Deres anliggende. Dette stk. siger: "Når dagsordenen er godkendt, kan den kun ændres i henhold til bestemmelserne i artikel 112 eller 143-147 eller efter forslag fra formanden." Jeg tror, det afklarer sagen.
Hr. Wieland har ordet.

Wieland (PPE-DE).
 Jeg vil gerne tage den sag op, som hr. Posselt har rejst. Det lå ikke i formandens formulering - og jeg vil tillade mig at tjekke det i protokollen fra i formiddags - at formanden tilsluttede sig forslagsstillerens anliggende. Formuleringen lød: "Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt". Det vil sige, at præcis det tilfælde, som er beskrevet i forretningsordenen, ikke forelå. Som medlem af Parlamentet nægter jeg at lade mig sende rundt som en overskudstomat i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Jeg har grupper, jeg skal tage mig af, vi har invitationer, og vi har møder. Afstemninger og andet bliver ustandseligt udskudt, navnlig om torsdagen. Jeg mener ikke, at vi bare skal forlade os på tjenestemændenes afgørelser, der så i sidste ende hviskes formanden i øret. Vi har også afstemninger - alle parlamentsmedlemmer fra alle grupper har været berørt heraf - forsynet med en lille stjerne og henvisningen "Dette forslag er irrecevable i medfør af paragraf sådan og sådan", hvorfor det ikke bliver sat under afstemning. Hvem træffer egentlig beslutningerne her? Vi - de folk, som kigger på Dem - er EU's valgte repræsentanter. Bortset fra Dem, hr. formand oppe foran, er det meningen, at de, som kigger på os, skal referere til os. "Referere til os" er ikke ensbetydende med at træffe beslutninger for os. Jeg støtter derfor uforbeholdent hr. Posselt på dette punkt.

Formanden.
Ja, Deres kommentarer er noteret og vil blive behandlet.
Hr. Korakas har ordet.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, inden vi går over til dagsordenen, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der i det orgie af forbryderiske angreb, som den israelske hær gennemfører i Palæstina og de besatte områder, den 10. maj ved midnatstid fandt et voldsomt angreb sted på den palæstinensiske befolknings parti i Ramallah. Det var ikke det første angreb. Forud for det har der været lignende angreb i Nablous, Toulkarem, Salfit, Kalkilia og Jenin.
Jordans kommunistiske parti har meddelt, at israelernes mål er at ramme den palæstinensiske befolknings parti, der kæmper og fortsætter med at kæmpe for en retfærdig løsning på problemet på grundlag af FN's resolutioner mod den israelske aggressivitet, besættelsen og krigsforbrydelserne udført af den israelske hær.
Vi er enige i og tilslutter os denne meddelelse og erklærer vores solidaritet med den palæstinensiske befolknings parti og den palæstinensiske befolkning i det hele taget, som lever under meget vanskelige vilkår under Sharon-regeringen, der udnytter, at verdens befolkning har opmærksomheden rettet mod andre steder, bl.a. Irak, til at fuldføre sin forbrydelse. Jeg beder om Deres og Parlamentets støtte, hr. formand, til en reaktion på denne arrogance, så den kan standses.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, undskyld, at jeg vender tilbage til det spørgsmål, jeg rejste før. Jeg takker Dem for at have citeret den artikel så præcist, som man har påberåbt sig. Ligesom hr. Wieland mener jeg dog også, at den henviser til andre artikler, som jeg har læst, og som ikke har noget med den procedure at gøre, der blev valgt i formiddags. Så er der den mulighed, at formanden er kommet med et forslag. Jeg vil gerne vide, om det, der skete i formiddags, skete efter forslag fra formanden, og om der lå en beslutning fra Præsidiet til grund herfor, eller om formanden spontant stillede et sådant forslag. For vi må erkende en ting: Forretningsordenen gør det bevidst svært at foretage ændringer af en vedtagen dagsorden, for dem kan man jo ikke have ustandseligt. På den anden side er der bevidst indlagt hindringer, og som vi må medgive, så er der også mindretalsrettigheder. Hvis f.eks. Formandskonferencen beslutter, at der ikke skal være forhandling om et emne, så kan det omstødes med 32 stemmer. Der findes med andre ord meget afbalancerede rettigheder, som også gør det muligt at gribe ind over for et flygtigt flertal. Disse hindringer er velovervejede. Den eneste mulige undtagelse er "et forslag fra formanden". Her rejser sig så spørgsmålet, om det er korrekt. Derfor min anmodning til Dem om for det første at afklare, om det var efter forslag fra formanden, og for det andet om der lå en beslutning fra Præsidiet til grund herfor. For det tredje tvivler jeg på, at det er et tilstrækkeligt retsgrundlag for denne procedure.

Formanden.
Hr. Posselt, jeg kan forstå, at dette var gjort efter forslag fra formanden, i overensstemmelse med artikel 111, stk. 2, i forretningsordenen. Hr. Schmitt havde forudgående kontaktet formanden. Der var et tilstrækkeligt flertal til at tage beslutningen.
(Protokollen godkendtes)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler til Kommissionen om posttjenester:
B5-0090/2003 af Simpson og Savary for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og
B5-0093/2003 af Sterckx for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe.

Savary (PSE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne byde velkommen til kommissæren, idet jeg uden et ønske om at fornærme hende beklager, at hr. Monti eller hr. Bolkestein ikke er til stede, for de er naturligvis de mest direkte berørte af dette spørgsmål.
Vi har hørt, at Kommissionen i sit arbejdsprogram for 2003 planlagde at fremlægge et direktiv om posttjenesterne, som sigtede mod juridisk at udskille på den ene side erhvervsaktiviteterne og på den anden side public service-aktiviteterne, det vil sige at dele dem ud på datterselskaber, uden hverken at konsultere Parlamentet eller Rådet, nemlig ved at anvende den procedure, som er fastlagt i traktatens artikel 86, stk. 3. Dette procedurevalg svarer således til, at man gør sig fri af det, som altid har været retsgrundlaget for drøftelserne om Unionens posttjenester, nemlig artikel 95, som henviser til proceduren med fælles beslutningstagning og således sørger for, at enhver beslutning på området er genstand for en demokratisk forhandling. Hvis denne hypotese skulle vise sig at være sand, ville der naturligvis være tale om en magtanvendelse, som vi ikke ville kunne acceptere. Vi har undersøgt flere postdirektiver, som indgår i en større og større åbning af markedet, og vi kan ikke se, hvad grunden til denne magtanvendelse, som jeg endnu en gang vil kalde uacceptabel, kan være.
Jeg spørger Dem, fru kommissær, om Kommissionen har tænkt sig at bekræfte denne hypotese, som går ud på, at man ændrer retsgrundlag for at undgå enhver demokratisk forhandling i medlemsstaternes og befolkningsrepræsentanternes nærvær. Dernæst vil jeg gerne vide, hvad indholdet af dette forslag er, eftersom De giver os lejlighed til det gennem denne forhandling, helt præcist. Idet vi ved, at omtalte område langsomt vil udvide sig i 2009, har vi svært ved at se, hvordan det kan være genstand for en opsplitning i datterselskaber eller en juridisk udskillelse. Endelig vil vi gerne kende begrundelserne for forslaget, som i dag forekommer os ekstremt uklare.
Vermeer (ELDR).
Hr. formand, jeg beder Dem undskylde hr. Sterckx' fravær. Jeg ønsker ham held og lykke ved valget på søndag. Jeg kan ikke lide atomløsninger, således som en medarbejder i hr. Bolkesteins kabinet har kaldt hr. Montis forslag om at tvinge postmarkedet til at splitte sine aktiviteter. Jeg har for nylig lært, at atomløsninger eller atomsprængninger ikke altid er farlige. Thailand er i færd med at træffe beslutning om at grave en kanal tværs igennem landet, ligesom Suezkanalen eller Panamakanalen. Denne mekaniske udgravning vil faktisk koste 20 milliarder. Japanerne er meget interesserede i den, fordi de vil spare 300.000 dollars om året, hvis olietankskibe på vej mod Japan ikke længere behøver sejle langs det farlige Malakkastræde. Japanerne har således foreslået, at de hjælper med til at bygge den ved at fjerne en række vanskelige bjerge langs med ruten ved hjælp af nogle venlige atomsprængninger. Således kan anlægsudgifterne begrænses til 3 milliarder.
Som De kan se, kære kolleger, er en atomløsning ikke altid så skadelig, som vi tror. Kommissionen har tidligere, i begyndelsen af 1990'erne, anvendt artikel 86 inden for telekommunikationssektoren. Det fungerede udmærket dengang. Liberaliseringen af telekommunikationssektoren betragtes stadig som en af den europæiske politiks mest markante succeser i 1990'erne.
Efter min mening er hr. Montis forslag derfor rettet mod Rådet, som nu er nødt til at træffe nogle alvorlige beslutninger vedrørende liberalisering af posttjenesterne. Den kendsgerning, at man med dette forslag går uden om Europa-Parlamentet, er ikke let for mig at acceptere og må heller ikke uden videre skubbes til side. Alligevel peger jeg ligesom Kommissionen på Rådet, for det er det, det drejer sig om i dette tilfælde.
Med hensyn til posttjenesternes forsyningspligt talte hr. Bolkestein engang om kompensationsfonden, som kunne være en rent mekanisk måde at løse problemet med krydssubsidiering effektivt på. Et brev kan derfor stadig udbringes i de mest afsidesliggende egne af Provence, hr. Savary. Agter Kommissionen stadig at stille yderligere forslag herom? Kunne en sådan kompensationsfond være i overensstemmelse med Kommissionens forslag?
Hvad angår planerne om at opkræve moms af offentlige postkontorers tjenesteydelser, vil jeg påpege, at disse postkontorer også kan trække momsen fra de tjenesteydelser, som de skal betale for. Desuden indeholder planerne en mulighed for at bruge en lavere momssats. Med den slags reparationer og nymodens forslag vil vi ikke hurtigt opnå en tilstrækkeligt effektiv og handlekraftig politik i Europa, for slet ikke at tale om Lissabon-målsætningerne. Ville vi ikke have et dynamisk Europa? Lad os så forsøge at afgive et signal om, at Europa-Parlamentet vil gøre alt for at give denne økonomiske sektor i Europa, som nu er i knibe, en ny impuls. Jeg håber da, at vi alle anser det mål, vi vil nå, for vigtigere end dette middel, som måske er nødvendigt én gang for virkelig at komme videre.

Formanden.
Mange tak, hr. Vermeer. Jeg beklager, men jeg havde to minutter mere til Dem under gruppens tid. Under alle omstændigheder har De allerede brugt tre minutter.

Wallström
Hr. formand, en af Kommissionens største prioriteter er øget konkurrence på postmarkedet til gavn for forbrugeren. Jeg er glad for at have mulighed for at opridse og forklare vores politik for Parlamentet i dag, og jeg taler også på vegne af min kollega hr. Monti. 
Ifølge Kommissionens arbejdsprogram for i år skulle den efter de seneste konkurrencebeslutninger vedrørende postsektoren overveje at indføre mere gennemsigtighed i forholdet mellem etablerede operatørers aktiviteter inden for og uden for befordringspligten i postsektoren. Kommissionen overvejer stadig spørgsmålet. 
Som De ved, offentliggør Kommissionen i løbet af de næste måneder en grønbog om tjenesteydelser af almindelig interesse. Dette initiativ har allerede skabt stor debat, hvilket grønbogens offentliggørelse helt sikkert også vil gøre, og derfor vil Kommissionen gerne gennemgå sit forslag igen til et direktiv om gennemsigtighed i posttjenester i lyset af resultaterne af ovennævnte forhandling. Derfor har Kommissionen besluttet at trække det tilbage fra dens arbejdsprogram for 2003.
Hvis Kommissionen under alle omstændigheder beslutter sig for at gå videre med projektet uanset resultatet af denne ekstra analyse, bør denne vurdering ikke medføre nye betydelige forpligtelser for postoperatørerne, men gennemsigtige forpligtelser, så Kommissionen kan overvåge den konkurrencebegrænsende praksis inden for Fællesskabet.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, normalt ville jeg ikke bede om ordet til dette emne, som hr. Ferber varetager på kompetent vis, og som er en af de mest energiske forsvarere af at liberalisere posttjenesterne, men som på den anden side også arbejder utrætteligt på at sikre, at kundernes interesser og rettigheder samt forbrugerbeskyttelse bliver taget alvorligt i EU.
Jeg har taget ordet i dag, fordi jeg mener, at vi virkelig må presse på - som flere talere har påpeget - for at sikre absolut gennemskuelighed. Jeg vil gerne takke kommissæren for de planer, som hun har bebudet. Det skal dog siges, at vi ofte smerteligt har savnet denne gennemskuelighed både hos Kommissionen og frem for alt hos Rådet og stadig gør det, selv om vi naturligvis også kræver absolut gennemskuelighed af posttjenesterne.
Derudover, og her støtter jeg fuldt ud det, som flere kolleger har sagt om dette emne, skal Parlamentet naturligvis have en stærk position med hensyn til retsgrundlaget. Vi har brug for medbestemmelse. Det må vi være på det rene med, for ingen andre, bortset fra Parlamentet, varetager postkundernes rettigheder. Her vil jeg gerne sige følgende helt klart: De beretninger, som er dukket op i medierne i de seneste dage - kollegaen har allerede nævnt dem - som hævder, at der skal opkræves moms på frimærker, er virkelig bestemt for at skabe en antieuropæisk holdning blandt EU's borgere. Jeg vil virkelig appellere til Dem om at begrave disse planer så hurtigt som muligt. Jeg mener ikke, at De skal bagatellisere dem, men begrave dem helt. Jeg tror ikke, at det er EU's opgave at komme med den slags forslag, som er fuldstændig uudviklede og i grunden kun rammer forbrugerne.
Desuden vil jeg gerne sige, at vi må sikre - også det er allerede blevet nævnt - at posttjenesterne på trods af den liberalisering, som vi prøver at opnå, naturligvis også fortsat har en vigtig social funktion. Som vi ved, splittes vores samfund i stigende grad op i dem, der kan gøre dynamisk brug af moderne teknologi, og dem, som ikke kan. Vi må ikke glemme menneskene i perifert beliggende regioner, de socialt svage og det stigende antal ældre. Alderspyramiden er vendt på hovedet. I mange medlemsstater synes alle ulemperne ved de gamle statsmonopoler og manglerne ved det nye liberaliserede marked at blive forenet i postsystemerne frem for at skabe synergieffekter ved at trække på de positive aspekter ved de to nye systemer. Det anskueliggør problemerne med den nuværende overgangsperiode helt tydeligt, navnlig for kunderne, samt den alvorlige mangel på gennemskuelighed. Jeg nævner her blot et eksempel: Det tyske postvæsen fjernede i en lynaktion et stort antal postkasser i hele Forbundsrepublikken Tyskland. I min valgkreds ligger der et hotel ved navn "Zur Post", som har leveret posttjenester i flere århundreder. Der blev postkassen afmonteret om natten, idet bygningsfacaden blev beskadiget. Indehaveren, hvis familie har drevet posthus i forbindelse med hotellet i flere århundreder, blev bevidst ikke informeret. Forestil Dem engang scenariet: Der blev fjernet så mange postkasser, at dem i München nu er overfyldte. I centrum af byen er der på visse tidspunkter af dagen overhovedet ikke muligt at poste et brev, da antallet af postkasser er reduceret i en sådan grad, at de allerede er stopfyldte om eftermiddagen. Det er ikke konkurrence. Det er ikke kundevenlig adfærd. Det viser, at der også fortsat er en tendens til at tænke i de gamle monopolistiske strukturer, mens man samtidig fuldstændig ignorerer det, som måske var deres sociale dimension, nemlig at stille en tjeneste til rådighed for borgerne, for kunderne.
Derfor mener jeg, at vi har brug for så meget marked som muligt, så hurtigt som muligt. Vi har brug for så megen gennemskuelighed som mulig, så hurtigt som muligt. Vi har dog også brug for et minimum af forbrugerbeskyttelse på områder, hvor markedet ikke kan ordne problemerne alene, det vil sige navnlig de områder, jeg har beskrevet. Jeg mener derfor, at det er vigtigt at fremskynde denne proces, ikke kun gennem meddelelser og grønbøger osv., men ved at arbejde tæt sammen med Europa-Parlamentet på et retsgrundlag, der gør det muligt for os, den eneste legitime repræsentant for de europæiske borgere og dermed postkunderne, at overvåge denne komplekse proces, som griber så dybt ind i hvert enkelt menneskes liv, og sikre, at den er økonomisk profitabel, social retfærdig og forenelig med folks behov.

Savary (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren for hendes svar, som i det mindste skal have ros for sin klarhed, og som minder om svaret fra et barn, man har grebet med hånden nede i kagedåsen. Det er klart, som De netop har sagt, at De ser en flugtvej i grønbogen om forsyningspligtsydelser. Intentionen var og er imidlertid om muligt at frigøre sig fra Parlamentet og medlemsstaterne for at indføre et direktiv, som reelt betyder, at man afvikler posttjenesten. Vi skal kalde en spade for en spade.
Jeg vil gerne gentage budskabet fra hr. Posselt, hvis forsvarstale var temmelig paradoksal. Han er for liberalisering, men han beklager, at man lukker postkontorerne, og at den offentlige posttjeneste forringes. Det er imidlertid fatalt. Det er klart, at posttjenesten ikke kan være rentabel, især ikke når det drejer sig om at sikre den samme service i tætbefolkede områder og i langt mindre befolkede områder. Hvis man opdeler posttjenesten og vil gøre den til et profitcenter, bliver det enden på den offentlige posttjeneste, på posttjenestens udbredelse over hele territoriet og på sektorens sociale karakter. Derfor - og jeg beder Dem viderebringe budskabet til hr. Monti og hr. Bolkestein, fru kommissær - går vi ikke på akkord. Vi går ikke på akkord med det demokratiske princip, som De forsøger at omgå og at sjofle ved at ændre retsgrundlag og forsøge at undgå Parlamentet.
Jeg ved, at demokratiet er en dødsfjende for alle udøvende myndigheder, men det er alligevel et bevis på civilisation. Vi er naturligvis klar til at gå meget længere, hvis Kommissionen skulle holde fast i sit forsøg og sit ønske om at gennemføre sin liberale offensiv ved at gøre sig fri af folket og dets repræsentanter. Jeg forsikrer Dem om, at vi ikke ville tøve med at bestride retsgrundlaget også ved EF-Domstolen, hvis hr. Bolkestein skulle holde fast i dette skæbnesvangre forslag, som ikke kommer bag på os, når det kommer fra ham.
Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, det er altid en glæde at byde Dem velkommen i vores mødesal, men også jeg beklager, at hr. Monti ikke er til stede for at give flere forklaringer på de spørgsmål, som er blevet stillet.
Faktisk er vi, og det tror jeg også mine tilstedeværende kolleger mener, slet ikke sikre på, at Deres kolleger og især hr. Bolkestein har forklaret deres hensigter klart og tydeligt nok for Dem. Disse hensigter, som jeg ville kategorisere som hemmelige, eftersom vi ikke har indtryk af at vide præcis, hvad det drejer sig om, synes at bestå i at fortsætte afviklingen af de europæiske posttjenester uden om Europa-Parlamentet. For det er præcis, hvad det drejer sig om, det drejer sig om at undgå den fælles beslutningstagning, det vil sige om at undgå at tage den tvungne vej over Europa-Parlamentet for at lovgive om de europæiske posttjenesters fremtid.
Jeg vil ikke gentage de utallige argumenter, som vi allerede har haft rig lejlighed til at udvikle her til forsvar for de offentlige tjenester og de europæiske posttjenester, for at forklare den uundværlige rolle - endnu en gang har andre kolleger belyst dette før mig - som den offentlige posttjeneste i dag spiller med hensyn til at holde liv i vores lokalområder. Vi holder fast i disse argumenter, for det er det budskab, de europæiske borgere sender os, og det er vores opgave at støtte denne holdning.
Vi kan ikke andet end tage Kommissionens svar til efterretning, men det, vi kan huske på, er, at Kommissionen har trukket sit forslag tilbage fra dette års program. Betyder det, at den vil sætte det på næste års program? Der er selvfølgelig også den mulighed, at Kommissionen genoptager sit forslag efter grønbogen. Hvad betyder det? Der er ikke noget, der er klart! Vi er absolut ikke beroligede og især ikke, fordi vi, som jeg fortalte Dem, udmærket kender hr. Bolkesteins hensigter. Det drejer sig derfor om at gå lovens vej, det vil sige med et europæisk direktiv, som kan drøftes her, for at finde ud af, hvad der er Kommissionens egentlige hensigter.
Jeg vil gerne sige til Dem, fru kommissær, at det gælder respekten for alles arbejde, respekten for Kommissionens arbejde og respekten for arbejdet i Parlamentet, som repræsenterer borgerne. Og jeg vil gerne endnu en gang understrege, for man har indtryk af, at budskabet ikke går tydeligt nok igennem, at det er borgerne magtpåliggende at bevare posttjenesterne, som min kollega hr. Savary allerede har sagt. Vi kan derfor ikke støtte et forslag, som ikke går via et direktiv, der skal drøftes her i mødesalen.
Wallström
Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang præcisere, at vi ikke vil stille et forslag om dette emne i vores arbejdsprogram for 2003. Hele debatten vil dog fortsætte i forbindelse med grønbogens offentliggørelse. 
Jeg vil også gerne præcisere, at dette initiativ blev iværksat på baggrund af postsektorens konkurrenceproblemer, som blev belyst af den seneste europæiske retspraksis og af Kommissionen. Initiativet blev fra begyndelsen iværksat for at håndhæve konkurrenceloven og ikke som en lovforanstaltning. Vi er helt klar over Kommissionens og EU's begrænsede beslutningsbeføjelser i denne sag. 
Mere generelt mente Kommissionen på den ene side, at situationen på postmarkedet kan medføre, at offentlige postvirksomheder udfører forskellige former for misbrug. På den anden side mente den, at det var værd at undersøge, om en udvidelse af gennemsigtighedskravene i forbindelse med alle de eksisterende virksomheder kan dæmpe disse bekymringer tilstrækkeligt. 
Drøftelsen er helt sikkert ikke slut. Jeg vil naturligvis også sørge for, at min kollega, hr. Monti, bliver informeret om alle Deres gode argumenter, og vi får mulighed for at vende tilbage til denne diskussion.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debat om tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om Den Demokratiske Republik Congo - Ituri-regionen:
B5-0241/2003 af Van Hecke og van den Bos for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om situationen i Ituri-regionen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0243/2003 af Maes, Rod og Isler Béguin for Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance om situationen i Ituri-regionen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0249/2003 af Cornillet, Morillon og Posselt for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater om situationen i Ituri-regionen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0252/2003 af SauquilloPérez del Arco og van den Berg for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om situationen i Ituri-regionen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0257/2003 af Miranda, Sylla, Sjöstedt, Vinci og Cossutta for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre om situationen i Ituri-regionen i Den Demokratiske Republik Congo;
B5-0258/2003 af Caullery for Gruppen Union for Nationernes Europa om situationen i Ituri-regionen i Den Demokratiske Republik Congo.

Van den Bos (ELDR).
Congo er en jungle, hvor mennesker opfører sig som dyr, og hvor det udelukkende er jungleloven, der gælder. Landet er meget stort og rigt på råstoffer, og det har næsten ingen statsstruktur, som kan garantere stabilitet og sikkerhed for befolkningen. Udenlandske tropper og nationale militser, endda med mange børnesoldater, har frit spil til at plyndre guld, uran, olie og diamanter af hjertens lyst, ødelægge landområder og landsbyer, voldtage kvinder og piger i massevis og hjælpe den ene etniske befolkningsgruppe med at myrde den anden. Den sidste skygge af civilisation har forladt Congo. Ikke engang dyr behandler hinanden på den måde. Befolkningens elendighed er ubeskrivelig. Mere end 2 millioner dræbte og mange flere sårede, traumatiserede kvinder og utallige ofre for aids og malaria, som ikke fik pleje.
Hvad gør det internationale samfund? Det sender en håndfuld letbevæbnede FN-soldater, som Ugandas præsident Museveni kalder en værdiløs mission. Efter hans opfattelse bliver de siddende i deres biler, mens mennesker skydes ned 50 m længere fremme. På den diplomatiske front indgås der aftaler om tilbagetrækning af tropper og national forsoning, men resultatet er netop mere kamp og større uforsonlighed. Efter at de ugandiske soldater forlod Ituri, hører også der massakrer, plyndringer og voldtægt af kvinder til dagens orden. Det skal absolut ophøre. Det er meget presserende, at der sendes internationale væbnede styrker for at hjælpe MONUC, med et udvidet mandat til at beskytte befolkningen. Vi har bestemt ikke blot behov for franske soldater. Kun en vidtgående føderalisering af landet med stærke regionale regeringer kan løse problemet. Det skal EU insistere på. Uden drastiske reformer og uden en virkeligt fungerende statsstruktur er Congos befolkning prisgivet de vilde dyr blandt menneskene, og kun jungleloven vil gælde.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Hr. formand, massakrerne i Ituri er særdeles alvorlige begivenheder og bør bestemt være et af emnerne i vores debat om menneskerettigheder. Vi i De Europæiske Socialdemokraters Gruppe fordømmer endnu en gang brugen af voldtægt mod kvinder og piger som krigsvåben samt rekrutteringen af børnesoldater. Vi fordømmer problemerne omkring adgang til humanitær hjælp og tilstedeværelsen af fremmede tropper på Den Demokratiske Republik Congos territorium. Endelig fordømmer vi nabolandenes støtte til de væbnede grupper, der opererer i Den Demokratiske Republik Congo.
Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på fredsprocessen og på nødvendigheden af at støtte den og endvidere på den såkaldte Final Act, der blev vedtaget den 2. april i Sydafrika.
Der må ikke ske det, at vi ikke kan se skoven for bare træer. Disse massakrer må ikke afholde os fra at arbejde for fred på lang sigt. Den nationale enhedsregering, som er aftalt i fredsaftalen, skal dannes i Den Demokratiske Republik Congo. Landet har brug for en samlingsregering, der kan tvinge de væbnede grupper til at trække sig tilbage. Det bedste middel til at opnå fred er at danne en solid og stabil samlingsregering.
Ifølge tidsplanen for fredsaftalen skal den nationale enhedsregering dannes den 28. maj. Partierne og oprørsgrupperne har indleveret deres lister til regeringen. Men paradoksalt nok er det hr. Kabilas regering, der slæber på fødderne. Jeg vil endnu en gang indtrængende opfordre de congolesiske myndigheder til at opfylde betingelserne og tidsplanen i fredsaftalen. Lignende problemer forsinker dannelsen af et parlament. De nødvendige forholdsregler for at danne et parlament den 10. juni, den dato, der er fastsat i fredsaftalen, bliver ikke taget.
Desuden er det tydeligt, at mandatet for FN's observatørmission i Den Demokratiske Republik Congo (MONUC) må ændres, som det tidligere har været foreslået. FN har bare 5.000 soldater udstationeret i et kæmpemæssigt land. MONUC-mandatet skal udvides, så FN-tropperne får ret til at intervenere mellem de krigsførende parter. I dag er de der kun som observatører for at følge våbenhvilen. Desuden bør FN-tropperne have lov til at intervenere for at beskytte civilbefolkningen, hvis det er nødvendigt. Det skal imidlertid fortsat være en FN-mission. Under ingen omstændigheder bør man anvende fremmede tropper, særligt tropper fra lande, som har interesser i regionen omkring De Store Søer.
Også franske tropper skal følge MONUC-mandatet. Det er tydeligt, at tilstedeværelsen af fremmede tropper i dette område har været roden til mange af de konflikter, som har hærget regionen, inklusive folkemordet i Rwanda. Det er derfor nødvendigt at sikre, at kun FN har ansvaret for at garantere freden. Jeg mener derfor, at Parlamentet skal vedblive med at insistere på dette.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at opfordre Kommissionen til at sende så meget humanitær hjælp som muligt for at hjælpe civilbefolkningen i regionen. Disse mennesker har lidt i meget lang tid.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Hr. formand, de optøjer, som skaber så meget lidelse i Ituri-regionen, bringer os endnu en gang til at beklage, at vores plenarforhandlinger om Afrika kun er verbale fordømmelser og formelle beklagelser og resolutioner vedrørende de værste former for voldshandlinger og afpresningssager. I dag er det Ituri, som er bytte for et stigende, ukontrolleret barbari, der skyller hen over det sorte kontinent, og mere specifikt De Store Søers Område, hvilket forbigås i fuldstændig tavshed af de vestlige medier. Hvilken ny region i disse afrikanske lande, som dog er rige lande, alt for rige endda gennem deres vanskæbne, skal vi så klage os over i morgen, på det næste møde? Det er rigtigt, at manglen på demokrati og tværetnisk dialog er himmelråbende på størstedelen af det afrikanske kontinent. Grundlaget for socioøkonomisk udvikling og rodfæstelse af demokratiet undermineres af både korrupte og klanlignende regeringer, som i øvrigt i de fleste tilfælde støttes af egoistiske vestlige demokratier og af vores industrivirksomheder. Uddannelses- og sundhedssystemet begrænser sig alt for ofte til at hverve folk fra deres tidligste ungdom til lokale militser. Det ville imidlertid være for nemt at stemple disse lokale regimer, eller at lade en kulturel eller kontinental determinisme få os til at acceptere den skæbne, som overgår flere hundrede millioner sjæle, der stadig overlever på det sorte kontinent, som uundgåelig.
Endnu en gang må jeg gentage mig selv her på Europa-Parlamentets talerstol for at insistere på EU's vægt, midler og handlemuligheder. Fællesskabet har kolossale muligheder for at bremse den elendighed, som skabes af regimerne og de lokale militser. Det har kolossale muligheder, hvad angår mandskab, for det kan ikke være vanskeligt for en Union på 380 millioner borgere at sende de nødvendige styrker for at sikre et subkontinent, et land og i endnu højere grad en region. Det har kolossale finansielle muligheder, og oprettelsen af de grundlæggende infrastrukturer, som er nødvendige for landenes udvikling, er nøglen til afslutningen på en konfliktfyldt æra. Det har kolossale muligheder for at yde læge- og hospitalshjælp og rådgivning om politisk og institutionel omstilling med vægt på førstehjælp på den ene side og et håb om varig fred på den anden. Alt dette blot for at sige, at jeg ikke håber, at vi i vores Europæiske Union, som vi er så stolte af, som har vundet vores østlige naboers hjerter, og som har været et eksempel for Afrika for deres Afrikanske Union, vil lukke os inde i vores velfærdsboble i ly for verdens pinsler.
Hvis EU ikke mobiliserer sig gennem sine midler og sin vægt i FN, hvad kan vi så forvente af Den Afrikanske Union, og hvad kan vi give den?
Vi kan i hvert fald høre den sydafrikanske præsident Mbekis engagerede og proaktive stemme, som opfordrer til at støtte freden og de modige bestræbelser i Angola og i andre lande, som har haft etniske uroligheder med vold og kvæstelser inde på livet.
På vores egen dørtærskel har dramaet i Srebrenica vist os, at det moderne barbari ikke er forbeholdt de andre kontinenter. Jeg håber, at denne smertelige jugoslaviske prøvelse, som står prentet i vores fælles og fællesskabelige hukommelse, giver os den nødvendige tilskyndelse til at intervenere massivt og øjeblikkeligt i denne Ituri-enklave! Hvordan skal vi ellers bagefter kunne sige til familierne og efterkommerne af martyrer fra denne region, at "vi var ikke klar over det, vi kunne ikke gøre noget"?
Khanbhai (PPE-DE).
Hr. formand, det ser ud til, at Afrika forsømmes af FN og af resten af verden. De to stammer Hema og Lendu har kæmpet mod hinanden i byen Bunia i Den Demokratiske Republik Congo. Hundreder af mennesker er blevet såret. Mange mennesker er dræbt, og trods de franske styrkers og FN's styrkers tilstedeværelse i landet finder der stadig kampe og drab sted. Befolkningen er meget foruroliget, og der sker mange fordrivelser.
Som nævnt mange gange før i Parlamentet er løsningen på alt dette at give landdistrikterne i Afrika sikkerhed med hensyn til land, økonomi, aktiver i landdistrikterne og udvikling af landdistrikterne, og indtil det sker, vil der altid være en konflikt. Der vil ikke være demokrati i Afrika, før folk har noget, de kan kalde deres eget, en andel i de lokale økonomier. Vi prøver at fremme demokratiet i de lande. Demokratiet kan ikke komme fra præsidentpaladset til landdistrikterne. Det skal vokse fra landdistrikterne, og indtil vi kan forbedre landdistrikternes økonomier, indtil vi kan give disse mennesker sikkerhed gennem ejendomsretsforhold, politi, et handelskammer, politisk repræsentation, lokale skoler, lokale hospitaler - aktiver, som de kan kalde deres egne - vil konflikten fortsætte. Det ser ud til, at vi har lukket øjnene for dette. 
Jeg har været medlem af Parlamentet i fire år nu. Jeg har boet i Afrika i mange år. Min familie har boet der i 170 år, og jeg kender forholdene i landdistrikterne. Det er på tide, at Europa-Kommissionen, Europa-Parlamentet og Ministerrådet erkender, at Afrika ikke er som USA eller Europa, hvor demokratiet kan blive forstået. Prøv at banke på en lerhytte i hvilken som helst del af Afrika, og fortæl beboeren, at De kommer fra Europa-Parlamentet. Sig til ham: "Her har De Deres rettigheder, rettigheder for kvinder, rettigheder for Deres børn, rettigheder til at forsamle sig, til gudsdyrkelse, til at have demokrati i Deres Parlament". Som hr. Goebbels, hr. van den Bos og jeg erfarede på vores rejse til Etiopien, ønsker disse mennesker kun vand, frø, fred og sikkerhed. I øjeblikket har de ingen andel i deres økonomier. Enhver oprørsleder kan sige: "Jeg vil give dig 100 dollars, følg med mig, og lad os gå ud for at røve og plyndre, lad os gå ud for at kæmpe", og det vil de naturligvis ikke kunne modstå.
Dette foregår i Uganda, Somalia, Etiopien, Eritrea, Kenya og Centralafrika.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, krigene i Congo er stammekrige - etniske krige - som, hvad varigheden og de ødelæggelser, de forårsager, angår, kan sammenlignes med religionskrigene i Europa i det 17. århundrede, som Trediveårskrigen. Congo er blevet kaldt et kontinent på kontinentet, og katastrofen dér er rent faktisk kontinental. Ituri-regionen skulle være en af de smukkeste i verden. Hvis der herskede fred, kunne den være et centrum for turisme og velstand. Derfor - og det vil jeg gerne sige helt klart - er det vores opgave ikke arrogant at pege fingre ad andre, men at hjælpe ved at forsøge at stationere vores tropper i landet som led i en solid fredsskabende mission. Det kan vi virkelig ikke overlade til franskmændene, uanset hvor taknemmelige vi end burde være over for dem.
Vi skændes for tiden meget om FN's rolle. Vi er på vej mod en underlig situation, hvor stormagter vil skabe legitimitet, og FN, i al sin utilstrækkelighed, forventes at levere instrumenterne. Det skal være omvendt. FN må skabe legitimitet, og de store stabiliserende faktorer i verden må forsøge at levere instrumenterne. F.eks. kan et politisk og militærisk forenet Europa sammen med USA være en fredsskabende faktor dér, men det kan en broget, vilkårlig sammensat flok uden mandat ikke. Det er ikke et enkeltstående eller et mindre problem. I Afrika er det et problem at overleve, og i Congo kommer det mest akut til udtryk. Disse konflikter næres også, ikke mindst, af interesserne i landets råstoffer. Vi kan ikke overlade opgaven til Congos nabolande, for i mange tilfælde er der etniske grupper i disse lande, som også har en interesse i at puste til konflikterne i Congo. Som vi har set, er grænserne kunstige, med etnisk homogene folk, der lever på begge sider af dem. Hvis der skal blive fred, må vi have en ny ordning, og det må vi yde et solidt og substantielt bidrag til.

Morgantini (GUE/NGL).
Hr. formand, der er alt for mange, som er døde i denne konflikt, fordi borgerkrigen og fattigdommen har slået dem ihjel. Ud af de 3,5 millioner indbyggere er 2,5 millioner hjemløse, og der finder seksuelle overgreb og vilkårlige henrettelser sted samt tvangsrekrutering af små piger og drenge til hæren og militære bander. Denne død og ødelæggelse tynger i høj grad også vores samvittighed. Vi kan ikke undgå at føle os ansvarlige for glemselen, ligegyldigheden, interesserne hos vores multinationale selskaber - som er grådige, når det gælder om at få fat i dette store lands ressourcer - kolonitidens arv, det internationale ansvar og landets eget ansvar, som i virkeligheden griber ind i hinanden og gør begge parter skyldige.
Vi er nødt til at handle. Fredsaftalerne er truet, og konfliktens forskellige parter har hver især deres ansvar, navnlig når det gælder den manglende tilbagetrækning af tropperne fra de forskellige lande. En massakre som den, der fandt sted den 3. april og krævede flere hundrede ofre, må ikke gentage sig. Kofi Annan har udtalt, at de, der begår forbryderiske handlinger, skal stå til regnskab for dem over for det internationale samfund. Derfor er det nødvendigt, at vi også selv gør en større indsats for at få oprettet en international straffedomstol, som pådømmer sådanne forbrydelser.
Efter min mening er det nødvendigt at støtte og efterkomme de forskellige kræfters og sociale bevægelsers anmodning om at styrke MONUC og øge dets tilstedeværelse. MONUC skal udføre sit hverv ved at gøre en konkret fredsbevarende indsats i området, så der ikke finder flere massakrer sted, så befolkningens sikkerhed garanteres, og så der ikke længere sker det, der skete i Ituri-regionen, hvor MONUC var vidende om risikoen for en eventuel massakre, men ikke greb ind og ikke kunne gribe ind.
Jeg tror, at vi skal være modige og ærlige nok til at føre en fælles politik, hvor vi nægter at støtte krigsfremmende regimer og undersøger de klager, som er medtaget i FN's rapport, og som drejer sig om multinationale og europæiske selskaber, der ulovligt udnytter Congos rigdomme. Denne rapport dokumenterer både den illegale finansiering af militærtropperne og den ulovlige udnyttelse af guld, diamanter, olie og coltan. Det er ikke tilfældigt, at Uganda eksporterer mere guld end landets udvindingskapacitet, og at Uganda også eksporterer diamanter, som slet ikke udvindes i landet.
Efter min opfattelse er det tvingende nødvendigt, at vi hurtigst muligt gør en indsats for at skabe fred og udvikling i Uganda, for det har folket brug for. Derfor skal vi føre en politik, som reelt er mere stringent og klar.

Gahler (PPE-DE).
Hr. formand, massakren den 6. maj 2003 i den østcongolesiske by Bunia har foranlediget denne debat. Desværre er denne massakre kun den seneste af en lang række massakrer i det østlige Congo. Også uden for Congos grænser - i Burundi og Rwanda - har vi været vidner til afrikansk folkemord i stor stil. Andre stikord er plyndrende militser, som rekrutterer børnesoldater og lægger hele regioner øde, og den hensynsløse rovdrift på de naturlige ressourcer i regionen, frem for alt guld, uran og også olie. Denne rovdrift foretages enten af indbudte tropper - herunder f.eks. nogle fra Zimbabwe - men også af uindbudte tropper f.eks. fra Uganda, som tager landets rigdomme i besiddelse.
Vi må stille os selv ét spørgsmål: Hvorfor kigger Europa og verden væk? Det kan vel ikke skyldes olien eller guldet eller de andre råstoffer. I andre regioner i verden med rige råstofforekomster, som i Golfregionen, har vi en interesse i stabilitet, uanset hvordan vi vælger at opnå den. Men i Afrika foretrækker vi åbenbart at efterlade næsten alt i en halvkaotisk tilstand ud fra devisen om den stærkes ret. Jeg ønsker, at vi alle inden for EU for en gangs skyld virkelig sætter os sammen og overvejer, hvordan vi behandler Afrika. Det er ikke gjort med formelle Afrika-topmøder arrangeret af enkelte lande. Her ville det være på sin plads at spørge, hvordan vi letter udviklingen i Afrika gennem adgang til markederne inden for rammerne af WTO. Det er en debat, som vi for en gangs skyld måske også burde tage del i, og vi bør ikke kun kræve et solidt mandat til FN, men bør også selv involvere os i processen.
Her er det beslutningsforslag, som vi har her, næsten en anelse for tilbageholdende efter min mening, for der bliver stillet meget få krav til Rådet eller Kommissionen i det. Der står blot et sted, at vi hilser ECHO's humanitære rolle velkommen. Det må man også, men jeg tror virkelig ikke, at det er nok i denne situation. Hvis vi opfordrer FN til at gøre noget og bifalder underskrivelsen af en aftale i Pretoria i Sydafrika den 6. marts 2003, så må vi også selv sende vores egne styrker derned for at yde vores eget bidrag. Jeg opfordrer Rådet og Kommissionen til at tage dette skridt.
Wallström
Hr. formand, tak for de indsigtsfulde udtalelser, som viser Europa-Parlamentets forpligtelse til at beskytte menneskerettighederne og sikre fred i Congo. 
Hr. Khanbhai udtrykte meget godt, hvad dette drejer sig om på stedet, og også den frustration, som vi alle føler over ikke hurtigt nok at kunne gå fra ord til handling, så vi kan stoppe al den vold, som finder sted. 
Kommissionen er yderst bekymret over den fortsatte overtrædelse af menneskerettighederne og den humanitære folkeret i Den Demokratiske Republik Congo, især i Ituri-regionen og det østlige Congo. Vi bifalder, at Parlamentet sætter fokus på denne situation i dens beslutning her til eftermiddag.
Det står klart, at tusindvis har mistet livet de seneste otte måneder i Bunia og den omkringliggende Ituri-provins ved voldsomme kampe mellem de etniske grupper. De sidste få dage har der været meldinger om, at indtil 30.000 mennesker har skjult sig efter yderligere henrettelser og massakrer i Bunia. Vi deler FN's generalsekretærs bekymring over, at situationen kan komme ud af kontrol. Kommissionen støtter Ituris fredskommission og har aktivt forsøgt at samle parterne. 
Tilbagetrækningen af udenlandske styrker fra området bifaldes i princippet, men det står klart, at den seneste tilbagetrækning af ugandiske styrker fra Bunia-området har medført et farligt aktuelt magtvakuum. 
FN's fredsbevarende styrke i Congo styrker gradvis sin tilstedeværelse i Bunia, men det er tydeligt, at den hverken har mandat eller militære ressourcer til at sikre civilbefolkningen. Som mange også har fremhævet, bør det ikke undervurderes, hvad sikkerhed betyder, og hvad der ofte kræves for at garantere sikkerhed. Vi ser gerne flere fredsbevarende styrker i Ituri. Der er utvivlsomt en sammenhæng mellem bestræbelser på at sikre fred i det østlige Congo og de nuværende bestræbelser i Kinshasa på at danne en overgangsregering for et genforenet og fredeligt land. 
Langvarig fred og stabilitet i det østlige Congo afhænger i høj grad af, hvor vellykket denne overgang bliver. Kommissionen er fuldt involveret i disse bestræbelser i bistandsprogrammet både ved at yde humanitær bistand og udviklingsbistand. Det er afgørende for konfliktens parter at beskytte menneskerettighederne og overholde den humanitære folkeret, da Den Demokratiske Republik Congo er part i Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol. 
Endelig værdsætter Kommissionen henvisningen til ECHO's arbejde og vil naturligvis videreføre dets humanitære indsats.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om Taiwans status som observatør i den 56. Verdenssundhedsforsamling:
B5-0240/2003 af Andreasen, van den Bos og Watson for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe om Taiwans status som observatør i den 56. Verdenssundhedsforsamling;
B5-0245/2003 af Langenhagen og Jarzembowski for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og Europæiske Demokrater om Taiwans status som observatør i den 56. Verdenssundhedsforsamling;
B5-0248/2003 af Gahrton, Lagendijk og Maes for Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance om Taiwans status som observatør i den 56. Verdenssundhedsforsamling;
B5-0254/2003 af van den Berg for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om Taiwans status som observatør i den 56. Verdenssundhedsforsamling;
B5-0261/2003 af Collins for Gruppen Union for Nationernes Europa om Taiwans status som observatør i den 56. Verdenssundhedsforsamling.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg tror, at det netop på baggrund af udbredelsen af helt nye sygdomme og epidemier i Østasien - sars er her desværre kun toppen af isbjerget - er bydende nødvendigt at integrere en højtindustrialiseret stat som Taiwan, der bliver besøgt af mange mennesker, og som har stor erfaring inden for politik og administration, i Verdenssundhedsorganisationen, således som Parlamentet har krævet ved flere lejligheder.
Det er efter min mening meget beklageligt, at dette anliggende - som i en tid med globalisering og verdensrejser er vigtigt ikke kun for Taiwan, men for alle - ikke bliver fremmet energisk nok. Vi ved selvfølgelig, at Beijing blokerer det. Det er indlysende, men jeg beklager overordentlig meget, at mens Kommissionen her har indtaget og fortsat har en klar holdning - og jeg takker kommissær Wallström udtrykkeligt for Kommissionens eksemplariske engagement i dette spørgsmål - så kan Rådet kun beskrives som frygtsomt. Denne frygtsomhed fra Rådets side kan koste menneskeliv, når der er tale om et så alvorligt emne som sundhed og epidemier. Jeg appellerer derfor til Rådet for Den Europæiske Union, til regeringerne i vores medlemsstater om at handle beslutsomt, så Taiwan endelig kan blive medlem af Verdenssundhedsorganisationen, og sikre, at disse kunstige hindringer bliver overvundet. Det her handler ikke om prestige. Det gælder menneskeliv.
Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg er enig med de tidligere talere. Jeg er overbevist om, at en øget repræsentation for Taiwan og dets muligheder for at deltage i FN og i andre internationale organisationers arbejde på forskellige måder kan bidrage til fred og sikkerhed i området. Kommissionen og især medlemslandene skal være kraftige fortalere for en sådan ordning. Den første lejlighed for at handle, er Verdenssundhedsorganisationens møde i Genève, som snart finder sted. Det er urimeligt, hvis ikke Taiwan, som er et af de sars-ramte lande, ikke får mulighed for at blive hørt eller være repræsenteret i Genève.
Det er glædeligt, at Europa-kontoret for økonomi og handelsspørgsmål i Taiwan er blevet oprettet, hvilket tyder på, at EU efter min opfattelse ønsker et øget samarbejde.
I denne forbindelse er det også vigtigt, at EU's institutioner og medlemslande taler for, at Taiwan får mulighed for at blive hørt i alle internationale fora.

Gill (PSE).
Hr. formand, jeg er enig. Vi er meget enige i Parlamentet om, at det på grund af spredningen af sars-virussen er mere afgørende end nogensinde før at sikre, at vi har sikkerhedsforanstaltninger til bekæmpelse af epidemier, og at disse foranstaltninger er så omfattende som muligt. 
Sars-virussen har også kastet lys over problemerne i forbindelse med områder, som ikke er lande, som Taiwan. På de første stadier af sars' udbrud i Asien har jeg fået oplyst, at de taiwanske myndigheder fik meget få oplysninger fra kineserne, hvilket fik virussen til at sprede sig hurtigt i hele området. Derfor har de taiwanske myndigheder ikke andre muligheder end at anmode Verdenssundhedsorganisationen om hjælp. I en krisesituation som denne bør lande eller regioner i farlige situationer ikke være afskåret fra det internationale samfunds hjælp. 
Selv om Parlamentet har handlet rigtigt ved at konsekvent at støtte en et-Kina-politik, skal vi arbejde på at sikre, at denne forpligtelse ikke bringer andre menneskers liv i fare på grund af bureaukratisk tovtrækkeri. 
Vi skal løse disse problemer pragmatisk, når der dukker nye udfordringer op. Vi må ændre vores institutioner, så vi kan håndtere disse nye globale realiteter, og dette er et eksempel på hvorfor. 
Derfor opfordrer vi i denne beslutning til at tildele observatørstatus til Taiwan ved Verdenssundhedsforsamlingen i Genève senere på måneden. Det kan godt være, at Taiwan ikke er anerkendt som et land og kan få tildelt en sådan status. Hvis det bliver udfaldet, skal vi dog presse på for at øge Taiwans inddragelse i forsamlingen, så Taiwan i det mindste har mulighed for at deltage i drøftelserne og være med til at træffe beslutninger, der påvirker den taiwanske befolkning.

Tannock (PPE-DE).
Hr. formand, det vil vise sig, hvor alvorlig den øgede trussel fra sars (severe acute respiratory disease) bliver, men Taiwan har allerede vist en velvilje til at reagere hurtigt på udbruddet i fuld samarbejde med WHO. Det står i stor modsætning til den katastrofale reaktion fra myndighederne i Beijing, hvis første reaktion var at tage deres tilflugt til benægtelse, forkerte oplysninger og forvirringer. Denne reaktion førte ganske berettiget til Kinas sundhedsministers afskedigelse og til større åbenhed fra den kinesiske regering om udbruddets alvorlighed. Ikke desto mindre har det indtil videre været umuligt for det kinesiske fjernsyn at stille indgående spørgsmål, som man kunne forvente i et vestligt demokrati. 
Desværre er Kina stadig en hemmelighedsfuld, undertrykkende kommunistisk stat på trods af frie markedsreformer. Der er allerede tale om en ny glasnost i Kina. Den ændring ser vi frem til. Folks første reaktion har været chok og desillusionering, men Kina vil med tiden blive stærkere af landets åbenhed. Kina vil kunne få større udbytte af dets enorme potentiale ved større ærlighed over for det kinesiske folk og flere drøftelser. Et forsøg på at vende tilbage til de gamle metoder vil blot forsinke denne proces. Kina kan også tage ved lære af Taiwan ved at samarbejde fuldt ud med WHO, mens Taiwans observatørstatus i forsamlingen ikke alene vil være en stor fordel for selve organisationen, men også for Kina.
Samarbejde er fremtidens politik. Vi bør også overveje i Europa, om vi skal give de offentlige sundhedsmyndigheder beføjelser til at isolere de smittede, så vi bedre kan begrænse et masseudbrud. 
I den forbindelse må jeg desværre sige, at den britiske regering synes at have fulgt Kinas tidligere sundhedsministers eksempel ved at lade, som om der ikke er et problem i vores land. Vi har ret til at forvente mere fra vores valgte repræsentanter og deres embedsmænd.

Casaca (PSE).
Hr. formand, vi har faktisk at gøre med et emne her, der både er uopsætteligt og drejer sig om menneskerettigheder, da der ikke findes nogen menneskerettighed, som er vigtigere end retten til sundhed. Den holdning, som dette FN-organ har indtaget, grænser til det absurde, for det besøg, der blev aflagt i begyndelsen af maj, fandt kun sted efter et kolossalt pres fra Taiwans side. Det får mig næsten til at spørge, om FN og dets sundhedsorganisation måske tror, at denne virus er bekendt med deres holdninger til Taiwans tilstedeværelse i FN eller ej. For kun dem, der bilder sig ind, at de kan kontrollere naturfænomener af denne art med bureaukratiske foranstaltninger, kan indtage den slags holdninger. Jeg vil derfor gerne takke dem, der har taget dette initiativ, og slutte mig til deres bestræbelse om, at Taiwan tildeles observatørstatus så hurtigt som muligt.

Wallström
Hr. formand, Kommissionen støtter principielt de taiwanske bestræbelser på at deltage i de internationale organers og institutioners arbejde, såfremt Taiwans deltagelse giver merværdi for den nævnte organisations mål. 
En sådan deltagelse skal dog kunne forenes med Taiwans status og EU's et-Kina-politik. Hvad angår Verdenssundhedsorganisationen, mener vi, at det første kriterium er opfyldt. Taiwan har opnået betydelige resultater på folkesundhedsområdet og deltager mere og mere i internationale bistands- og sundhedsaktiviteter. Det seneste sars-udbrud, som også ramte Taiwan, viser desuden, at Taiwan har brug for direkte kommunikationskanaler med og bistand fra Verdenssundhedsorganisationen. Dette er også i det bredere internationale samfunds interesse, herunder Kina. Alle berørte områder skal holdes opdateret, og alle skal samarbejde for at bekæmpe denne dødelige sygdom. 
Det bør være muligt at finde en pragmatisk løsning, som ikke omfatter spørgsmål om status som stat eller suverænitet, og som dermed er i overensstemmelse med vores et-Kina-politik, så Taiwan på den ene eller anden måde kan deltage i Verdenssundhedsorganisationen. Andre ikke-statslige organer eller organisationer har tidligere deltaget i Verdenssundhedsorganisationen, hvilket viser, at der kan findes en løsning, selv om dette ikke udtrykkeligt fremgår af WHO's regler. Taiwan kan f.eks. deltage via en ngo. Sammen med medlemsstaterne og andre store samarbejdspartnere er vi i færd med at finde frem til en mulig ordning.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag om ytrings- og religionsfrihed i Vietnam:
B5-0239/2003 af van den Bos og Watson for ELDR-Gruppen om ytrings- og religionsfrihed i Vietnam;
B5-0242/2003 af McKenna for Verts/ALE-Gruppen om ytrings- og religionsfrihed i Vietnam;
B5-0244/2003 af Nassauer, Maij-Weggen, Posselt og Mann for PPE-DE-Gruppen om ytrings- og religionsfrihed i Vietnam;
B5-0253/2003 af Corbett og van den Berg for PSE-Gruppen om ytrings- og religionsfrihed i Vietnam;
B5-0255/2003 af Belder for EDD-Gruppen om ytrings- og religionsfrihed i Vietnam;
B5-0256/2003 af Sjöstedt, Morgantini og Eriksson for GUE/NGL-Gruppen om ytrings- og religionsfrihed i Vietnam.

Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg tror, at vi er mange, der er dybt bekymrede over situationen i Vietnam. Europa-Parlamentet har også givet udtryk for sin bekymring ved tidligere lejligheder. Tendensen er at nedbryde og skræmme mennesker til tavshed. Der sker regelmæssige og konstante overtrædelser af de konventioner om ytringsfrihed, religions- og organisationsfrihed, som Vietnam har underskrevet. En af disse undertrykkelsesmetoder er det lovforslag, som skulle afskaffe husmænds ret til fredeligt at demonstrere for sine rettigheder. Det er særligt alvorligt, når man udnytter lovene til at undertrykke indbyggerne. Hvis Vietnam vil kalde sig for en retsstat, skal lovene beskytte menneskenes ret til at ytre sig og frit udøve deres religion. I så fald skal Vietnam også ophøre med disse hjertegribende chikanerier af systemkritikere og journalister, og samvittighedsfangerne skal løslades. Jeg vil i denne forbindelse særligt nævne UBCV. En af denne organisations ledere, Quang Do, er også nomineret til nobelprisen 2003. 
Jeg støtter i høj grad denne betænkning.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, begrænsningerne af ytrings- og religionsfriheden i Vietnam har nået et alarmerende omfang. Protestanter, buddhister og medlemmerne af Hoa-Hoa- og Cao-Dai-grupperne bliver forfulgt, truet og arresteret for at dyrke deres tro åbent. Højtstående kirkerepræsentanter bliver sat i husarrest i årevis. Informationer bliver bevidst tilbageholdt i massivt omfang. Der har i over et år været et direktiv, som forbyder borgerne at modtage tv-programmer via satellit, og informationsministeriet chikanerer ejere af internetcaféer til at protokollere deres kunders onlineaktiviteter. Antallet af journalister og systemkritikere, som bliver intimideret og arresteret, er stadig stigende. Vietnam har underskrevet De Forenede Nationers internationale konvention om civile og politiske rettigheder fra 1996. Men der vedtages nationale dekreter for at omgå denne frivillige forpligtelse ad bagdøren, som gør det muligt at straffe enhver, som angiveligt udgør en trussel mod den nationale sikkerhed.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater opfordrer den vietnamesiske regering til at opfylde sine folkeretlige forpligtelser og til at tolerere og garantere ubegrænset tros- og ytringsfrihed. Forfølgelsen af, truslerne mod, og arrestationerne af troende og regimekritikere må høre op, og den frie strøm af informationer skal endelig garanteres. Når menneskerettighederne bliver krænket vedvarende, står staternes suverænitet kun på papiret, endnu et bevis på, at disse regeringer mangler noget, som er essentielt for at handle på et virkeligt suverænt grundlag.
Hvis Parlamentets krav ikke bliver opfyldt inden for den nærmeste fremtid, er der kun én mulighed: EU's finansielle støtte til Vietnam må suspenderes. Jeg håber meget, fru kommissær Wallström, at Kommissionen deler denne opfattelse.

Casaca (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, tillad, at jeg retter mine første ord til de kolleger, der har været med til at udarbejde denne beslutning om Vietnam på vegne af de forskellige politiske grupper. Jeg synes, at vi har fået en tekst, der er prisværdig i sin præcise fordømmelse af religiøs forfølgelse og i den direkte og utvetydige måde, hvorpå den forsvarer menneskerettighederne i landet.
For det andet et solidaritetens og tillidens ord til de buddhistiske og andre religiøse ledere, der kæmper for deres umistelige ret til at udtrykke sig fuldstændig frit og uafhængigt af den politiske magt, og til det enorme antal ofre for regimets undertrykkelse og vilkårlighed, deriblandt borgere, der har givet udtryk for deres politiske uenighed med fredelige midler, undertiden via elektronisk post, smålandmænd, indfødte kristne mindretal og journalister.
Der er gået næsten tre årtier siden Saigons fald, og siden de grunde forsvandt, der efter nogens mening kunne retfærdiggøre begrænsningerne i menneskerettigheder, frihed og demokrati. Disse begrænsninger består imidlertid stadig, for et totalitært regime har sat sig på magten, og det har også overlevet, at muren er faldet i Berlin. Demokrati og menneskerettigheder står på dagsordenen over hele verden, og der er mange grunde til, at de også bør stå på dagordenen i Indokina.
Som det siges i den fælles beslutning, der er blevet foreslået, er det nyligt afholdte møde mellem den vietnamesiske premierminister og lederen af den uofficielle forenede kirke i Vietnam et positivt signal, der må påskønnes, og som retfærdiggør en fortsættelse af aftalen mellem EU og Vietnam. Vi må imidlertid være utvetydige, hvad angår respekten for menneskerettighederne og de demokratiske principper, der nævnes i aftalens artikel 1, og som danner grundlag for denne aftale. Vi vil ikke acceptere en rent retorisk fortolkning af denne artikel, og vi hylder den opfattelse, at den forudsætter konkrete fremskridt på disse felter, uden hvilke aftalen ikke løber videre uendeligt.
Vi finder det nødvendigt, at Kommissionen udarbejder en handlingsplan og en præcis og realistisk tidsplan, så de vietnamesiske myndigheder igangsætter stærkt påkrævede grundlæggende reformer, frigiver politiske fanger, tillader religionsfrihed og tilbagekalder de seneste initiativer, der indfører endnu flere begrænsninger i informationsfriheden, herunder for adgang til satellit-tv.
Vi håber således, at de vietnamesiske myndigheder forstår den appel, som denne beslutning repræsenterer, og snarligst sender os signaler om, at de er beredt til at ændre den nuværende situation. Hvis det ikke bliver tilfældet, vil vi i Europa-Parlamentet vide at træffe de nødvendige konklusioner.

Belder (EDD).
Hr. formand, efter Vietnams kommunistiske myndigheders opfattelse har de i stadig højere grad mistet grebet om situationen i de frugtbare centrale højlande. Der bliver kravet om uafhængighed jo stærkere. Årsagen til dette sidste politiske nødråb fra de oprindelige indbyggere i de centrale højlande, etniske mindretal, må de vietnamesiske myndigheder søge hos sig selv. De er ansvarlige for de etniske vietnameseres, det såkaldte Kinh-folks, diskriminering af de indfødte befolkninger. De er ligeledes ansvarlige for Kinh-folkets tyveri af jord på de etniske mindretals bekostning.
I de centrale højlande fører de vietnamesiske myndigheder samtidig en repressiv politik mod protestantiske kirker, der ikke er officielt anerkendt. I den forbindelse drejer det sig hovedsageligt om indfødte befolkninger i Bana, Ede-folket og Zarai-folket. Sikkerhedstjenesterne er meget aktive i deres område. Soldater er også indkvarteret hos landsbyfolkene. Hvad er der tilbage af personlig frihed og religiøs frihed i privatlivet? Det er ikke uden grund, at de vietnamesiske myndigheder har stationeret ledende partifunktionærer fra Hanoi, altså udenforstående, i de tre provinser i det centrale højlande. Kan EU gøre noget ved denne foruroligende, eksplosive situation? Det er jeg sikker på.
For det første bør Unionen knytte strenge politiske betingelser til de mange penge, som den bruger på vietnamesiske offentlige projekter. Når alt kommer til alt, har Hanoi gennem en international konvention forpligtet sig til at håndhæve de elementære frihedsrettigheder såsom ytringsfrihed, forsamlingsfrihed og religionsfrihed. Desuden bør Kommissionen følge f.eks. den nederlandske regerings eksempel og gennem medfinansieringsorganisationer støtte projekter, som de undertrykte etniske mindetal i de centrale højlande virkelig har gavn af. I øjeblikket udgør dette en alvorlig mangel i den europæiske bistand til Vietnam.
De vietnamesiske myndigheder nægter at behandle indfødte folk i provinserne Dac Lac, Gia Lai og Kon Tum på lige fod med Kinh-folket. De tager dem ikke alvorligt. Her kan de europæiske institutioner tjene som et godt eksempel, der er værd at følge.
Endelig vil jeg sige til Rådet og Kommissionen, at EU for at opnå den ønskede virkning over for de vietnamesiske myndigheder bør insistere på, at de centrale højlande åbnes for udenlandske observatører.

Morgantini (GUE/NGL).
Hr. formand, det vietnamesiske folk har med sin værdighed, sine lidelser og sine ofre for at opnå suverænitet og uafhængighed i forhold til kolonialismen og USA's militære indgreb, hvor man med kemiske og bakteriologiske våben ødelagde livet og naturen i mange år fremover, ikke fortjent en regering, der fortsætter undertrykkelsen og forhindrer ytrings- og demonstrationsfriheden.
Der er ganske vist sket en række fremskridt i retning af demokratisk åbenhed på både det politiske og det økonomiske område, nemlig handelsaftalen med USA, løsladelsen af fanger, udskrivelsen af frie valg og internettets indførelse. Men denne fornyende facade dækker over den tragiske virkelighed, nemlig at de 20.000 løsladte fanger var almindelige kriminelle, mens de politiske fanger stadig er fængslet, at brugen af internettet - sådan som andre af vores kolleger var inde på - i virkeligheden er et kontrolredskab, og satellitudsendelse er forbudt, samt at religionsfriheden, som formelt er blevet stadfæstet for både buddhisters og montagnarders vedkommende, i virkeligheden langtfra er ført ud i livet, eftersom religiøse ledere er fængslet, og troende er i husarrest og udsættes for stærkt pres for at få dem til at opgive deres tro. Men undertrykkelsen rammer ikke kun de troende. I den nationale sikkerheds navn - og det kender vi efterhånden også fra os selv - krænker man nemlig i virkeligheden retsstaten.
Med vores fælles beslutningsforslag beder vi EU om at fortsætte sit arbejde og lægge pres på den vietnamesiske regering for at få den til at fortsætte dialogen med de religiøse repræsentanter, bringe enhver form for undertrykkelse til ophør, løslade de fængslede og gøre en indsats for, at de politiske og humanitære organisationer og ngo'erne konkret får mulighed for at udvikle sig.

Nassauer (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, EU er indstillet på at støtte det vietnamesiske folk med henblik på at udvikle sig til et samfund, hvor demokrati og retsstatsprincipper er kernepunkter. Vietnam har allerede gjort markante fremskridt på denne vej, hvilket fortjener at blive anerkendt.
Men der er fortsat udviklinger, som giver anledning til stor bekymring. ASEAN-delegationen deltog sidste år i AIPO's generalforsamling i Hanoi og var klar til at besøge vietnamesiske myndigheder og parlamentsmedlemmer med henblik på samtaler. Men da vi blev nægtet adgang til religiøse ledere, følte vi os foranlediget til at afbryde besøget. Det er netop det punkt, som vi ønsker at kaste lys over. Der er begrænsninger af menneskerettighederne, som gør os bekymrede, navnlig med hensyn til religionsfriheden. Spørgsmålet om religionsfriheden har ikke noget med at gøre, hvordan Vietnam udfører sine statsanliggender. Det er forkert at søge at definere udøvelsen af religionsfriheden som en trussel mod den nationale sikkerhed.
Vi blander os ikke i Vietnams indre anliggender. Vietnam kan selv afgøre, hvilken vej landet vil gå. Det er ikke vores ansvar. Men der findes grundlæggende rettigheder, som gælder for os alle, og retten til at dyrke en religion er en af dem. Der findes ansete vietnamesiske repræsentanter, som f.eks. har været her i Europa, i EU, og nu indtager nøglepositioner i det vietnamesiske parlament. De ved præcist, hvilken holdning vi har. De ved, at vi ikke har noget ønske om at blande os i Vietnams interne afgørelser, og de ved, at vi er villige til at hjælpe. Men vi må insistere på, at politiske og religiøse fanger bliver løsladt. Det kræver Europa-Parlamentet.
Cashman (PSE).
Hr. formand, hr. Nassauer har fuldstændig ret. Der er sket fremskridt, men de fremskridt er ærlig talt ikke nok. Vi taler om grundlæggende og almene menneskerettigheder. Jeg er selv ateist, men forsvarer retten til religionsfrihed, trosfrihed, foreningsfrihed og frihed til at udveksle meninger. Hvad skal vi frygte fra de mennesker, som har andre idéer eller opfattelser end os?
Vi skal opfordre den vietnamesiske regering til at gøre det helt rigtige, hvilket er at respektere almene menneskerettigheder, løslade samvittighedsfanger, stoppe tilbageholdelser og lade journalister udføre deres arbejde i form af at rapportere og fremsætte kritik. 
Jeg vil gerne henvise til mine kolleger hr. Manns og hr. Casacas udtalelser under henvisning til samarbejdsaftalerne og vores associeringsaftaler. Hvis ikke vi styrker disse menneskerettighedsklausuler, vil vi aldrig blive taget alvorligt af det internationale samfund. Vi skal klart fastslå, at dette er vores standarder og principper, som der ikke kan forhandles om.

Dupuis (NI).
Hr. formand, situationen i Vietnam ser ikke godt ud. Det har kollegerne Thomas Mann, Paulo Casaca og de andre talt om til overflod. Situationen er yderst vanskelig, menneskerettighederne overholdes ikke, og det gør de religiøse rettigheder heller ikke. Der er stadig meget, der skal gøres på vejen mod reformer i Vietnam. Men én gang er ingen gang, og jeg vil gerne understrege to ekstremt positive ting. Først vil jeg gerne rose kollegerne og især formanden for delegationen for forbindelserne til de sydøstasiatiske lande, hr. Nassauer, hr. Corbett og alle de andre kolleger samt fru McKenna, som har deltaget i udarbejdelsen af dette forslag, for det er et yderst godt forslag. Det er et forslag, som ikke kommer med nogen løftede pegefingre, men som understreger en række overtrædelser af grundlæggende rettigheder, en række helt præcise sager. Sagen om den velærværdige Thich Huyen Quang, patriarken for Den Forenede Buddhistiske Kirke, om Thich Quang Do, kirkens næstøverste leder, om Fader Li, Hr. Nguyen Dan Que, oberst Pham Que Duong og andre meget præcise sager om dissidenter, som er ofre for deres tanker og deres overbevisninger. Tak til alle disse kolleger.
Også tak for denne lille gestus, dette lys, som tændtes for nogle uger siden i Vietnam, da premierminister hr. Van Khaï mødtes med patriarken for Den Forenede Buddhistiske Kirke, Thich Huyen Quang. Det er en begyndelse. Der har ikke været et sådant møde siden 1981. Premierministeren henvendte sig til patriarken, ikke med ordet "kammerat", men med ordet "velærværdige". Deres møde blev sendt på vietnamesisk tv. Det er en begyndelse og et yderst positivt signal.
Jeg vil også gerne takke en, som ikke er med os i dag, nemlig kommissær Patten, for det er hans handlekraft og handlekraften hos Kommissionens delegerede i Hanoi og en række europæiske, men også amerikanske ambassader, som har gjort denne lille gestus, der peger i den rigtige retning, mulig. Jeg mener, at det er en yderst betydningsfuld gestus. Selvfølgelig skal vi fortsat være ekstremt årvågne, og derfor er denne beslutning så vigtig. Vi bør især kontrollere, om Den Forenede Buddhistiske Kirkes næstkommanderende, Thich Quang Do, bliver løsladt, som han skal i henhold til dommens afslutning. Vi bør dag for dag kontrollere, om de konkrete reformer bliver iværksat i Vietnam. Men der er dette lille lys, som er blevet tændt. Det er en invitation til dialog. Jeg mener, at vi bør svare på denne invitation til dialog fra de vietnamesiske myndigheder med en anden opfordring til dialog.
Endelig vil jeg gerne takke dem, som dag for dag forsyner os med informationer fra de vietnamesiske menneskerettighedskomitéer og især Quê Me-komitéen, som i 30 år har kæmpet for at oplyse os hver eneste dag. Jeg vil gerne takke dens formand, hr. Vo Von Ai, og dens næstformand, fru Penelope Faulkner. Det er takket være dem, vi har kunnet og kan udarbejde så præcise og så krævende forslag, og at vi kan fortsætte dialogen med vores vietnamesiske venner.
Wallström
Hr. formand, Kommissionens overordnede politik over for Vietnam er at tilskynde og støtte yderligere fremskridt i forbindelse med menneskerettigheder og demokratisering og at gøre indsigelser, såfremt de ikke overholdes, eller hvis situationen tydeligvis forværres. 
Kommissionen samarbejder tæt med EU's medlemsstater i overvågningen af menneskerettighedsudviklingen i landet og deltager i alle henvendelser om menneskerettighedsspørgsmål til den vietnamesiske regering. Jeg kan forsikre de ærede medlemmer om, at Kommissionen og EU's medlemsstater gentagne gange har opfordret den vietnamesiske regering til i højere grad at overholde de politiske og religiøse friheder og at styrke de økonomiske og sociale friheder yderligere.
Ifølge artikel 1 i samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Vietnam fra 1995 er respekten for menneskerettighederne og de demokratiske principper grundlaget for vores samarbejde. Denne henvisning har øget Kommissionens muligheder for at drøfte menneskerettighedsspørgsmål med Vietnam, f.eks. i fælles udvalgsmøder, som afholdes i henhold til aftalen. 
Kommissionen overvejer at foreslå en yderligere styrkelse af forbindelserne på dette område for at tilskynde og støtte den vietnamesiske regerings fortsatte engagement i menneskerettighedsspørgsmål. Dette kan ske ved at oprette rammer for en struktureret dialog om menneskerettigheder, hvor der tages højde for EU's erfaringer fra allerede etablerede dialoger med andre lande. 
Lad mig endnu en gang erindre om, at Vietnams forfatning garanterer tros- og religionsfrihed, og at den vietnamesiske regering officielt anerkender seks religioner. Ifølge forfatningen er det også forbudt at overtræde tros- og religionsfriheden eller at drage fordel heraf eller at handle i modstrid med statens love eller politikker. Denne bestemmelse tilskrives de vietnamesiske myndigheders ønske om at kontrollere forandringshastigheden og at bevare samhørighed i samfundet ved overgangen til markedsøkonomi. Bestemmelsen kan også anvendes mod religiøse grupper, som ikke er godkendte, der ifølge de vietnamesiske myndigheder deltager i politiske aktiviteter, eller som muligvis kan skabe splittelse. 
Der er sket en stigning i rapporter om chikane af kristne i Vietnam, især de kristne bjergstammer og det kristne Hmong-folk, efter den voldelige opstand i det centrale højland i 2001, som visse religiøse grupper angivelig var indblandet i. Ifølge et hidtil antal ubekræftede rapporter har lokale officielle styrker siden da angiveligt gentagne gange forsøgt at tvinge bjergboerne til at fornægte deres tro. 
Kommissionsformand Prodi og kommissær Patten drøftede situationen i det centrale højland med Vietnams premierminister Phan Van Khai, da han besøgte Kommissionen sidste september. De blev enige om, at Kommissionen i henhold til dens finansielle samarbejdsprogram ville undersøge særlige aktiviteter, som bl.a. omfatter etniske minoriteter, der skal sænke fattigdommen i det centrale højland for derved at løse nogle af de grundlæggende problemer i området. En forberedende ekspertdelegation befinder sig i øjeblikket på stedet. 
Som hr. Dupuis nævnte tidligere, har den vietnamesiske regering for nylig udsendt lovende og positive signaler om Vietnams Forenede Buddhistiske Kirke, som stadig ikke er anerkendt. Der har været et møde mellem premierminister Phan Van Khai og den øverste patriark, den højærværdige Thich Huyen Quang. Der er også arrangeret et møde mellem patriarken og den højærværdige Thich Quang Do, som er en anden markant leder i den Forende Buddhistiske Kirke. Selv om kirkens juridiske status endnu ikke er ændret, mener vi som tidligere nævnt, at disse begivenheder er opløftende skridt på vejen mod øget tolerance af religionsfrihed i Vietnam. 
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at jeg er overbevist om, at Vietnam har brug for fortsat og øget fremskridt i landets reformprogram, så ledelsen kan lære at håndtere en øget bredde og værdsætte værdien af at give plads til afvigere i regeringssystemet. 
Jeg takker alle de ærede parlamentsmedlemmer for deres meget værdifulde og gode indlæg. 
Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen.

Formanden.
Vi går nu over til afstemning om tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.

