Forslag vedrørende energi og klimaændringer (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er en udtalelse af José Manuel Barroso, formand for Kommissionen, om forslag vedrørende energi og klimaændringer.
José Manuel Barroso
Fru formand! Først vil jeg gerne undskylde, at jeg er en smule forsinket. Som I ved, har vi netop afsluttet vores kommissionsmøde, og straks derefter tog vi herover for at præsentere, hvad vi anser for at være en historisk pakke for Den Europæiske Union. Det er årsagen til, at jeg selv og miljøkommissæren, hr. Dimas, og energikommissæren, hr. Piebalgs, først lige er ankommet. Der er ved at blive lagt sidste hånd på den endelige udformning af dokumentet. Vi vil meget snart have det klar, men dette er en meget vigtig lejlighed for mig til personligt at fremlægge resultaterne af vores møde i dag for jer.
Jeg vil gerne starte med at sige, at vi er meget glade for resultatet. Det blev opnået ved konsensus i kollegiet med stærk støtte fra alle Kommissionens medlemmer. Der er tale om et meget ambitiøst forslag, for vi er nået til enighed om den mest omfattende pakke i forhold til klima og vedvarende energi, som er fremlagt nogensinde - noget sted i verden. Vi mener, at vi har grund til at være stolte af den. Denne pakke om klima og vedvarende energi imødegår fremtidens udfordringer. Vi mener, at den er god for vores planet, er god for den europæiske økonomi og er god for vores borgere.
EU's arbejde opfattes nogle gange som forholdsvist teknisk, dvs. af interesse for specialister, men uden relevans for folks dagligdag. De tiltag, som vi drøfter i dag, viser, at denne opfattelse er forkert. Kampen mod klimaændringer og ønsket om sikker, bæredygtig og konkurrencedygtig energi berører alle europæere hver eneste dag. Vi er alle påvirket heraf, og det er en at de vigtigste - om ikke den vigtigste - udfordring i det 21. århundrede.
Europæerne kræver en vision og en handlingsplan. Det er, hvad vi er i gang med nu. Visionen blev fastlagt sidste år, hvor det politiske fællesskab i Europa udviste lederskab. Den blev vedtaget i Det Europæiske Råd efter et forslag fra Kommissionen om at gennemføre "20-20-20-planen inden 2020", dvs. en reduktion på 20 % i udledningen af drivhusgasser eller 30 %, såfremt andre udviklede økonomier går med, 20 % af energiforbruget skal dækkes af vedvarende energi, og der skal opnås en forbedring af energieffektiviteten på 20 % inden 2020.
Dette blev vedtaget af Det Europæiske Råd. Vi kan være stolte over, at Europa går forrest i forbindelse med denne indsats. Efterfølgende fremlagde vi forslaget på topmødet i Heiligendamm, på mødet på højt plan i FN i New York og endelig på Balikonferencen. Uden et stærkt europæisk lederskab kunne vi ikke have opnået de lovende resultater på Balikonferencen, som fastlægger en køreplan for den globale aftale, som vi ønsker, og som vi forventer at nå frem til i København i 2009.
Parlamentets tydelige engagement i denne sag har været afgørende, og jeg vil endnu en gang gerne takke jer for al jeres støtte. Jeres arbejde gennem de seneste år har været af afgørende betydning for opbygningen af politisk handlekraft. Jeg mener, at dagens forslag svarer til de mål, som I har sat, og samtidig opfylder det mandat, som Det Europæiske Råd gav i marts sidste år.
Dagens pakke er en detaljeret køreplan, der skal sikre opfyldelsen af den politiske vision, som blev vedtaget sidste år. Vi er blevet enige om visionen, og nu skal vi så levere de konkrete planer og de konkrete instrumenter til opfyldelse af visionen. Vi mener, at hovedprioriteten er at sikre en nedbringelse på 20 % i vores udledning af drivhusgasser inden 2020 og om nødvendigt være parate til at gå op på 30 % inden for rammerne af en international aftale. Det må vi aldrig glemme: Det handler om global opvarmning, om globale klimaændringer og ikke kun om klimaændringer i Europa. Vi skal fremsætte vores forslag på en sådan måde, at vi får de andre med. Det er også vigtigt at statuere et godt eksempel, og derfor fremlægger vi nu bl.a. et forslag til, hvordan 20 % af energiforbruget kan dækkes af vedvarende energi inden 2020.
Den pakke, som vi netop har vedtaget i Kommissionen, omfatter følgende: et ajourført emissionshandelssystem (ETS) uden grænser, der kan sikre reduktioner i store industrielle udlederes udledning af drivhusgasser, specifikke bindende nationale mål, således at medlemsstaterne ved præcis, hvad de skal gøre uden for ETS-systemet i sektorer som transport, byggeri, landbrug og affald, en ny tilgang til aktiv fremme af målene for vedvarende energi, også her med bindende nationale mål, nye regler, der skal stimulere kulstofopsamling- og lagring - fremtidens teknologi til begrænsning af udledningen - og endelig nye regler for statsstøtte, som tager hensyn til karakteren af de nødvendige tiltag på dette miljøområde.
En del af vores mandat var målet om 10 % biobrændsel, så også transport spiller en rolle i begrænsningen af udledningen. Som I ved, blev dette mål om 10 % enstemmigt vedtaget af Det Europæiske Råd.
Jeg vil gerne præcisere, at ved at fremsætte forslag om biobrændsel har vi samtidig fuldt ud overholdt den anden del af mandatet, nemlig behovet for miljømæssig bæredygtighed. Med forslaget skabes det mest omfattende og bæredygtige system i hele verden med hensyn til certificering af biobrændsel, både for nationalt produceret og importeret biobrændsel. Vi vil også fortsat fremme den hurtige udvikling af andengenerationsbiobrændsel.
Det er vigtigt at forstå, at det, som vi fremmer, er bæredygtigt biobrændsel, og vi arbejder for en global ordning, fordi vi i dag har en situation, hvor biobrændsel i mange tilfælde ikke er bæredygtigt og ikke opfylder vores kriterier - kriterier, som vi ønsker indført ikke kun i Europa, men i hele verden.
Den pakke med foranstaltninger, som blev foreslået i dag, indeholder de mest vidtrækkende lovgivningsforslag fra Kommissionens side i mange år. Hvordan tog vi fat på udarbejdelsen af denne komplekse pakke? Vi brugte lang tid på at undersøge mulighederne helt ned i detaljer, men vi holdt hele tiden fast ved fem hovedprincipper.
Det første er overholdelse af målene. Uden dette ville investorer, forhandlingspartnere og vigtigst af alt vores egne borgere ikke opfatte os som seriøse.
Det andet er rimelighed, dvs. hensynet til medlemsstaternes forskellige investeringsevne og forskellige udgangspunkt.
Det tredje er konkurrenceevne, at udvikle et system, der er i stand til at minimere omkostningerne for den europæiske økonomi og på nogle områder forbedre Europas konkurrencemuligheder ved at give europæisk erhvervsliv og den europæiske økonomi fordelen ved at være først.
Det fjerde er, at forslagene skulle udarbejdes med henblik på at tilskynde en vidtrækkende international aftale til nedbringelse af udledningen af drivhusgasser, herunder en optrapning af vores egen indsats til 30 %, hvis andre udviklede lande også gør det.
Sidst, men ikke mindst, skal vi også begynde at arbejde for at halvere udledningerne på verdensplan inden 2050. Det betyder, at vi i dag skal arbejde for hurtigt at få indført morgendagens teknologi.
Denne pakke bør også ses i forbindelse med nogle af vores tidligere forslag, nemlig det indre marked for energi og energiteknologiplanen. Dette er en del af en meget omfattende række forslag, som for første gang skaber en egentlig europæisk energipolitik. Vi ønsker imidlertid, at energien skal være sikker og også bæredygtig. Selvfølgelig vil der være dem, som siger, at prisen for ændringerne er for høj, og at vi ikke har andet valg end at stikke hovedet i busken og håbe på det bedste. Jeg tror, at de tager fejl. Der er en pris at betale, men den er overkommelig.
Vi har arbejdet meget hårdt for at finde frem til den udformning, der på rette vis bedst opfylder Europas ambitioner. Den ekstra indsats, der er nødvendig for at realisere forslagene, vil have kostet mindre end 0,5 % af BNP i 2020. Dette beløb svarer i gennemsnit til ca. 3 euro om ugen pr. EU-borger. Det er langt mindre end det beløb på op til 60 euro om ugen, som det koster at forholde sig passiv.
I forhold til de mest optimistiske antagelser i Stern-rapporten er prisen for passivitet over 10 gange højere end det, som vi foreslår nu. Det er rigtigt, at der er nogle omkostninger, men vi skal sammenligne omkostningerne ved denne pakke med omkostningerne ved ikke at gøre noget, og eftersom omkostningerne herved er langt højere, kan vi sige, at gennemførelsen af denne pakke medfører en relativ besparelse. Hver dag prisen på olie og gas stiger, falder den reelle omkostning ved pakken faktisk. I stedet for omkostninger burde vi egentlig tale om besparelser for Den Europæiske Union.
(Bifald)
Pakken er målrettet en effektiv opfyldelse af vores mål ved at bruge markedet til at drive udviklingen derhen, hvor omkostningseffektiviteten er størst, og ved at sikre ensartede spilleregler, mens så meget som muligt samtidig overlades til medlemsstaterne.
Vi har lagt særlig vægt på rimelighed og har i udarbejdelsen af forslagene villet sikre, at kravene til de fattigere medlemsstater er realistiske. Alle kommer til at bidrage, men i forhold til deres investeringsevne.
I forhold til erhvervslivet ved vi alle, at der er sektorer, hvor omkostningen ved at begrænse udledningen kunne få en reel indflydelse på konkurrenceevnen over for virksomheder i lande, der ikke gør noget - eller gør meget lidt - for at bekæmpe klimaændringerne. Der er ingen grund til, at Europa fastsætter strenge regler, hvis det blot betyder, at produktionen flyttes til lande, der tillader fri udledning.
En international aftale er den bedste måde at håndtere dette på, men vi er også nødt til at give virksomhederne retlig sikkerhed for, at vi vil træffe de fornødne foranstaltninger. Energitunge industrier vil få gratis emissionsrettigheder, hvis der ikke indgås en global aftale eller en sektoraftale. Hvis vores forventninger til en international aftale ikke bliver opfyldt, vil vi se på andre muligheder, såsom at pålægge importører at købe rettigheder på linje med de europæiske konkurrenter, så længe et sådant system er foreneligt med WTO-reglerne.
Jeg nævner specifikt dette punkt, fordi det er meget vigtigt, at denne pakke og de foranstaltninger, som EU vedtager, ikke er til fordel for miljøet og til ulempe for økonomien. De skal ikke kun tage hensyn til miljøet og vores planet, men også til vores økonomi og den europæiske økonomis konkurrenceevne. Vi ønsker, at erhvervslivet forbliver i Europa. Vi ønsker ikke at eksportere vores arbejdspladser til andre dele af verden.
(Bifald)
Rimelighed er også vigtigt i forhold til borgerne. Vi tilskynder medlemsstaterne at handle på en hensynsfuld måde ved eksempelvis at anvende en del af milliarderne fra salget af rettigheder til at hjælpe de mindre velstillede med at investere i energieffektive hjem.
Vi må imidlertid ikke glemme den store økonomiske mulighed, der ligger i Europas overgang til en lavemissionsøkonomi. Europas førerstilling indebærer også at vise, at teknologien er der, at vi vil have behov for en effektiv og konkurrencedygtig erhvervssektor, som lever op til udfordringen. Der ligger reelle muligheder her. Ifølge vores skøn vil sektoren for vedvarende energi alene have skabt minimum en million arbejdspladser i 2020. Jeg er sikker på, at europæisk erhvervsliv endnu en gang vil udvise sin innovations- og tilpasningsevne. Europa kan blive den første økonomi i den kulstoffattige tidsalder. Vi skal udnytte denne chance.
Pakken er en mulighed for Europa til at vise sig fra sin bedste side, løse et problem med grundlæggende og langsigtet betydning, bruge EU's vægt som kontinent bedst muligt og forvandle politisk enighed til konkret handling.
Hvis nogle mennesker i Europa tvivler på behovet for en europæisk union, viser disse politiske områder præcis, hvorfor vi mere end nogensinde før har behov for en stærk europæisk union.
(Bifald)
Det er netop her, at vi kan vise de største skeptikere, at hver for sig har vores medlemsstater - selv de største medlemsstater - hverken størrelsen eller indflydelsen til at gennemføre dagsordenen. Men hvis Unionen er fast besluttet på at føre an, er den i stand til det. Så ser man bort fra de miljømæssige og økonomiske aspekter og de meget vigtige geopolitiske og sikkerhedsmæssige aspekter - for vi må ikke glemme, at det drejer sig om forsyningssikkerhed, og at vi ikke ønsker at være afhængige af regimer, som ikke er vores venner - er det også et godt argument for europæisk sammenhold. Det er også et godt argument for at vise, at ikke blot vi har behov for en stærk europæisk union, men at også verden har behov for en stærk europæisk union til at føre an i den globale indsats over for det 21. århundredes globale udfordringer.
(Bifald)
Marianne Thyssen
for PPE-DE-gruppen. - (NL) Fru formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! I dag er en historisk dag. Det er en dag, som vil påvirke vores måde at leve og tænke på - hvad vi gør, og hvad vi ikke gør.
Uden at ville nedgøre dens øvrige resultater vil denne Kommission uden tvivl i fremtiden blive husket for at have styrket den europæiske integration med en ny dimension, husket som den Kommission, der skabte klima- og energipakken. Det er en plan, som blev påbegyndt under det tyske formandskab, tilskyndet af kansler Merkel, og som vi i PPE-DE-gruppen altid har støttet.
I dag gør Europa det klart, at vi ikke er bange for at tage ansvar på energi- og klimaområdet, og at vi er parate til at påtage os rollen som pioner på verdensplan. Vi skal nu forene ambition og gennemførlighed. Lad os ikke narre os selv, mine damer og herrer. Opfyldelsen af 20/20/20-målene vil på kort og mellemlang sigt kræve vanskelige beslutninger af os alle og vil kræve en stor indsats fra alle parter, og blot det at være nået til enighed om målene er et betydeligt skridt fremad.
Hr. kommissionsformand! Det er en velovervejet handlingsplan, som De netop har forelagt os. PPE-DE-gruppen støtter Deres fem hovedprincipper, men som den ansvarlige gruppe vi er, har vi naturligvis behov for tid til at undersøge, hvorvidt Kommissionens individuelle forslag er rimelige og realistiske for de enkelte medlemsstater og for de sektorer, som vil blive mest berørt.
For at planen kan lykkes, kræves en omfattende tilgang, der gør det muligt at forene vores ambitiøse energi- og klimamål med vores mål for økonomisk vækst og beskæftigelse. Samtidig skal Europa garantere energiforsyningssikkerheden og blive selvforsynende.
PPE-DE-gruppen støtter den differentierede strategi. Vi ved, at vi nu vil blive bombarderet med opfordringer til at reducere målene. Det er også vores ansvar nøje at lytte til bemærkninger fra de nationale og regionale myndigheder og fra alle dele af samfundet. Vores udgangspunkt er imidlertid, at det ikke er den, som råber højest, der når længst. Vi skal stræbe efter en differentieret tilgang, der bygger på gennemsigtighed, objektivitet og rimelighedskriterier, og vi skal gøre det ud fra den overbevisning, at det koster mere at forholde sig passiv end at handle klogt.
Ud over den gensidige solidaritet skal medlemsstaternes geografiske og økonomiske kapacitet være det primære hensyn, når omkostningerne fordeles. De foranstaltninger, der allerede er truffet, og den industrielle kapacitet til fremtidig innovation skal også tages i betragtning. Vi kan under ingen omstændigheder tilsidesætte disse principper. PPE-DE-gruppens endelige vurdering skal sikre en vind-vind-situation. På den ene side skal vi opfylde vores klimamål, og på den anden side skal vi fastholde en velfungerende økonomi af hensyn til beskæftigelsen. Hvis denne balance tipper til den ene side, risikerer vi at miste dem begge, eksempelvis hvis erhvervssektoren blev udflyttet til områder, hvor der ikke er nogen CO2-krav.
Endelig er PPE-DE-gruppen klar over, at det er afgørende for Europa, men også for resten af verden, at bryde med vores energiafhængighed. Tiden er inde til at lære, hvordan vi i større udstrækning kan sikre et kulstoffattigt forbrug. Vi skal alle - arbejdsgivere som borgere - ændre vores adfærd.
Hannes Swoboda
for PSE-gruppen. - (DE) Fru formand! Jeg vil gerne varmt takke kommissionsformanden og Kommissionen for deres arbejde. Det er allerede blevet sagt, at de rette miljømæssige og økonomiske mål er fastlagt og nu skal opfyldes. I forbindelse med gennemførelsen af pakken skal vi, som en tidligere taler nævnte, nøje se på de enkelte punkter. De ved, hr. Barroso, at vi er meget skeptiske over for biobrændsel i forhold til den nuværende situation. Vi er nødt til at investere langt mere i forskning og udvikling - og dette gælder også de kommende budgetter - hvis andengenerationsbiobrændsel hurtigst muligt skal blive en realitet og på afgørende vis tippe balancen til fordel for et renere miljø. Det er absolut nødvendigt, at brugen af biobrændsel bevisligt er en nettogevinst for miljøet.
Hvad udledning af CO2 og andre drivhusgasser angår, vil mange sige - og jeg er enig med dem - at en nedbringelse på 20 % ikke er tilstrækkeligt til at garantere opnåelsen af de mål, som vi stræber efter i kampen mod klimaændringer. På den anden side tilslutter jeg mig fuldt ud Deres argument om, at det ikke nytter noget, at Europa tager skridtet alene og påtager sig alle risiciene, mens de andre venter på sidelinjen og ikke vil gå med, for vi har ingen interesse i at eksportere forurenende teknologi og arbejdspladser. Vi ønsker at udvikle en ren teknologi i Europa og eksportere den, således at vi sammen kan sikre et rent globalt miljø. Det skal være vores målsætning.
(Bifald)
Derfor, hr. Barroso, har vi behov for gennemsigtige og sammenhængende internationale aftaler, og derfor har vi behov for dem hurtigst muligt. Skulle dette mål vise sig at være uopnåeligt, er vi fortaler for, at vi selv gør noget ved sagen. Dette, mener jeg, er et område, hvor Kommissionen har været for tøvende. Jeg er helt enig i, at beslutningerne først behøver at blive truffet senere, men jeg mener, at tiden nu er inde til at overveje, hvad vi gør, hvis de internationale aftaler ikke bliver til noget. Vil der da blive indført importafgifter? Sådanne afgifter vil naturligvis skulle være i overensstemmelse med WTO-reglerne. Ville vi eventuelt trods alt overveje at indføre en CO2-afgift på EU-plan? Idéen er allerede blevet overvejet i Rådet og i Kommissionen. Uanset hvad vi ellers gør, skal vi presse hårdt på for at sikre, at både de miljømæssige og de økonomiske aspekter tages i betragtning. Selv om jeg ikke tager enhver protestsang fra erhvervslivet for pålydende, skal vi tage hensyn til industriens og arbejdstagernes legitime interesser. De sagde, at det vil der blive. Vi vil holde nøje øje med det i lovgivningsprocessen.
Det, som vi reelt skal nå frem til, hr. kommissionsformand og medlemmer af Kommissionen, er det samme, som vi formåede i forbindelse med Reach, nemlig at skabe en alliance bestående af ikke blot miljøforkæmpere, men også af erhvervslivet og arbejdstagere, som har til formål at forene deres respektive interesser. Reach er et godt eksempel på en sådan alliance. Hr. Sacconi og mange andre gjorde en stor indsats for at sikre, at Parlamentet og Kommissionen realiserede Reach. Miljømålene skal være vores rettesnor, men samtidig skal vi tage behørigt hensyn til de økonomiske spørgsmål for at beskytte en ren industri og en ren økonomi i Europa.
Graham Watson
Fru formand! De liberale og demokraterne glæder sig over denne pakke. Vi anser den for at være det vigtigste skridt, som hr. Barrosos Kommission har taget indtil nu. Klimaændringer er den største udfordring for livet på vores planet, det største problem, som vores regeringer står over for, og en nagende bekymring hos vores borgere. Jeg takker derfor hr. Davies og fru Ek for deres arbejde inden for min gruppe med at sikre, at vi har en klar og hurtig udmelding.
Det er vigtigt, at Kommissionen skrider til handling. Nationale demokratier ledes alt for ofte efter et krisestyringsprincip, hvor problemerne ikke løses, før de skal løses, og indsatsen nogle gange kommer for sent. Californiske videnskabsfolk advarede os for 30 år siden om klimaændringer. Vi kan ikke længere forhindre dem, men vi kan håbe og bestræbe os på at kunne kontrollere dem.
Deres forslag, hr. Barroso, anerkender det meget akutte behov for handling. Forslagene vil møde stærk modstand. Nogle vil hævde, at de vil gå ud over indtjeningen, andre vil hævde, at de vil gå ud over beskæftigelsen, og vi har hørt lidt til begge dele. Der har uden tvivl været ophedede diskussioner i Kommissionen. Min gruppe mener, at forslagene kan øge indtjeningen og beskæftigelsen og give vores økonomi en ny konkurrencemæssig fordel. De er under alle omstændigheder væsentlige for en ansvarlig forvaltning af vores planet, og vi vil samarbejde med Dem for hurtigst muligt at sikre en aftale.
Liam Aylward
for UEN-gruppen. - (GA) Hr. formand! Vi har i nogen tid ventet på at se fordelene ved denne lovgivningspakke. Måske bliver drømmen nu til virkelighed. Måske vil der nu blive fastsat mål for nedbringelse af CO2-udledningen og for en stigende anvendelse af vedvarende energi.
Medlemsstaterne vil uden tvivl komme til at stå over for en stor udfordring, men det gør vi i virkeligheden allerede. Denne lovgivning vil stabilisere markedet, særligt forretnings- og forskningsmarkedet, give investorerne vished og fremme vindenergi, solenergi, vandkraftenergi og biobrændsel. Generelt vil den være med til at beskytte miljøet mod klimaændringer.
Med hensyn til biobrændsel fastholder Parlamentet, at denne type brændsel ikke vil forværre CO2-problemet. Målet er måske bare 10 % for højt. Vi skal sikre, at lovgivningen giver mulighed for at kontrollere fødevareforsyningen og knapheder. Medlemsstaterne vil være nødt til at være fleksible i forhold til de skævheder, der findes fra land til land.
Lovgivningen skal imidlertid være gennemførlig. Jeg bifalder Kommissionens forslag om andengenerationsbiobrændsel, men vi bør begynde at fokusere på tredje generation nu.
Rebecca Harms
for Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru formand, hr. kommissionsformand, kommissær Dimas! Husker I stadig Bali? Jeg er sikker på, at hr. Dimas gør. Det var der, at Den Europæiske Union praktisk talt sammenfattede den internationale strategi for bekæmpelse af klimaændringer, hvor den repræsenterede international solidaritet og bæredygtighed. Det var en vidunderlig følelse. Jeg var ofte stolt af Dem, hr. Dimas. Jeg var også stolt af den tyske miljøminister. Jeg blev mindet om, at Den Europæiske Union er i stand til at genvinde borgernes støtte ved at føre en virkelig effektiv kampagne mod globale klimaændringer.
Offentlighedens opbakning kan imidlertid let sættes over styr, hr. Barroso, navnlig når der angiveligt er en kløft mellem ord og handling. Jeg har læst en masse om debatterne i Kommissionen. Medmindre De i Deres forslag fastholder en hård linje med hensyn til emissionshandel, tror jeg, at De vil ødelægge et meget vigtigt instrument. Hvis rent kul forbliver dominerende, og der føres en hemmelig kampagne for atomkraft, hvis det største fokus er på biobrændsel snarere end på en anderledes transportpolitik, hvis energieffektivitet - prioriteternes prioritet, hr. Piebalgs - i stigende grad tilsidesættes, vil vi forblive hjælpeløse over for klimaændringerne.
(Bifald)
De voldsomme angreb fra den europæiske industri mod forslagene er ulidelige. Det er trods alt det frie marked, som har forårsaget dette klimaproblem. Det var ikke Kina og Indien, der håndterede deres ressourcer på en skødesløs måde og udledte alt for meget CO2 - det var os. Det frie marked vil ikke løse problemet. Det frie marked skal reguleres for at beskytte miljøet. I betragtning af de medfølgende byrder siger det sig selv, at vi er nødt til at tale om ekstern beskyttelse. Det er vi parate til. Vi mener, at det kræver ambitiøse forslag på europæisk plan, for at vi kan gøre fremskridt i de internationale forhandlinger, herunder om ekstern beskyttelse. Vi kan ikke tage til Poznań med svage instrumenter. I Poznań og København skal vi igen gå forrest. Jeg ser frem til et tæt samarbejde med Dem, hr. Dimas.
(Bifald)
Roberto Musacchio
for GUE/NGL-gruppen. - (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Kommissionens beslutning om at komme og fremlægge sine forslag i Parlamentet er vigtig. Det er et positivt signal om, at Europa tager spørgsmålet alvorligt og sigter mod den form for retfærdig løsning, som vi har været med til at skabe.
Af samme grund vil jeg imidlertid gerne sige, at jeg oprigtigt talt har min tvivl, når det kommer til nogle af aspekterne i disse forslag, og ikke kan tilslutte mig dem. Jeg henviser til det overdrevne mål for biobrændsel, som vækker stigende bekymring mange steder. Jeg henviser til risikoen for, at det vil lykkes nogen at sidestille atomkraft med en ren og vedvarende energikilde, hvilket den ikke er. Jeg henviser til det alt for store fokus på teknologier til kulstofopsamling i forhold til andre og bedre metoder. Endelig henviser jeg til dispensationerne fra emissionskravene til forurenende lande eller sektorer som jern- og stålindustrien.
På denne måde risikerer vi at undergrave Europas troværdighed i stedet for at styrke den i en afgørende fase som den, der blev indledt på Balikonferencen. På Bali blev de grundlæggende betingelser for underskrivelsen af en afløser for Kyotoprotokollen fastsat. Med henblik på at sikre denne afløser - og det skal vi - vil der være behov for stor politisk vilje og evnen til at sammensætte en kompleks, men samtidig sammenhængende ordning.
Politisk vilje betyder, at vi skal betragte klimaspørgsmål som en lakmusprøve for Europa og for en anderledes form for globalisering. Sammenhæng betyder at gå i retning af 20/20/20-målene, dvs. nedbringelse af udledningen, energieffektivitet og anvendelse af vedvarende energi.
Det er derfor nødvendigt, at vi finder frem til en pakke af prioriterede foranstaltninger, der skal godkendes i det kommende år, inden Parlamentet opløses, og der afholdes nye valg. Ud over 20/20/20-målene skal pakken indeholde foranstaltninger for køretøjer og fly, som gør de generelle løfter om nedbringelse troværdige, bl.a. ved hjælp af vertikale politikker. I den henseende ville dispensationer for sektorer som jern- og stålindustrien være en stor fejltagelse.
Vi er også nødt til at tage højde for den kompleksitet, som er nødvendig i en solid aftale - en aftale, der kræver et nyt globaliseringsscenario, der ikke længere bygger på konkurrence, men på samarbejde og teknologiudveksling.
Desuden er det afgørende at udforske nye idéer som f.eks. fru Merkels forslag om beregning af udledning pr. indbygger og overveje omstillinger, som særligt påvirker kontinenter som Afrika, der forurener mindre, men er langt hårdere ramt af klimaændringerne. Det er ud fra denne målestok - nøden i Afrika - at Europas bidrag og engagement vil blive bedømt.
Johannes Blokland
for IND/DEM-gruppen. - (NL) Fru formand! Dette er en vigtig dag for miljø- og energipolitikken. Jeg vil gerne takke Europa-Kommissionen for den forelagte energipakke. Den lovgivningspakke, som vi står med nu, bygger på de beslutninger, som sidste år blev truffet med henblik på at reducere udledningen af drivhusgasser. Et kendetegn ved de forelagte forslag er, at man ikke har ænset de forskellige interesser, end ikke i Europa-Kommissionen.
I de seneste dage har vi alle hørt kritik af forslagene, særligt fra den energitunge industri. Ændringerne af emissionshandelsdirektivet vil uden tvivl gå ud over forskellige sektorer. Jeg mener ikke desto mindre, at vi skal gribe ind nu, også selv om det kan blive vanskeligt.
Jeg bemærker med interesse forslaget til direktiv om kulstofopsamling- og lagring. Det ville være vidunderligt, hvis der blev udviklet flere vedvarende energikilder: op til 20 % af energiforbruget i 2020, som vi er blevet fortalt. Vi skal se kritisk på målet om 10 % biobrændsel. Bæredygtighedskriteriet skal have en klart defineret plads i dette direktiv. Miljøudvalget vil blive det ansvarlige udvalg i forhold til de fleste af disse forslag. Det betyder, at det skal arbejde effektivt, men vi er optimistiske med hensyn til det endelige resultat.
I de kommende måneder vil vi høre kraftig kritik fra lobbyerne, men der vil også være bred opbakning. Vi skal stå fast og sørge for, at lovgivningsrammen sikrer ansvarlighed og retfærdighed over hele linjen og for alle involverede parter, men særligt i forhold til miljøet.
Irena Belohorská
(SK) Tak, fru formand, hr. Barroso og kommissær Dimas og kommissær Piebalgs, for det forslag, som I har fremlagt. Jeg betragter det som et forslag af afgørende betydning for os alle og for Europas fremtid.
Balikonferencen i december sidste år lagde grundlaget for en international aftale om håndtering af klimaspørgsmålet. Balihandlingsplanen, Balikøreplanen og tilpasningsfonden er udfordringer, hvor Den Europæiske Union skal gå forrest. Vi må trods alt indrømme, at vi har et vist ansvar for den nuværende situation med hensyn til klimaændringer.
Det er logisk, at de udviklede landes og udviklingslandenes mål vil være forskellige. Kina og Indien bør tildeles en særlig dispensation i forhold til at reducere udledningen af drivhusgasser. Jeg frygter imidlertid, at medmindre USA begynder at tage denne sag alvorligt, vil vores anstrengelser være forgæves.
Balikonferencen er ikke en efterfølger til Kyotoprotokollen. Lad os imidlertid håbe, at den vil tilskynde en løsning af spørgsmålet. Hr. Barroso, jeg glæder mig især over andet princip, nemlig princippet om rimelighed og anerkendelse af medlemsstaternes forskellige udgangspunkt og forskellige investeringskapacitet. Endnu engang, tak!
Karl-Heinz Florenz
(DE) Fru formand, hr. Barroso! I vil vide, at jeg er meget engageret i økonomien, miljøet og vores fælles politik. De gik lidt videre i dag og udbyggede Angela Merkels og stats- og regeringschefernes vision. Den vision, som de fastlagde sidste forår, var yderst velvalgt, og den kom på det rette tidspunkt. Nu skal den imidlertid konkretiseres, og i den forbindelse har De ikke ladet katten komme helt ud af sækken. Jeg har ikke hørt særlig mange tal i dag. Jeg vil gerne høre nogle flere, for vi ønsker at løse dette problem sammen med de interesserede parter, ikke på trods af dem. De programmer, som De har præsenteret i løbet af de seneste to uger, vil sammen med dagens program drastisk ændre Europas økonomi- og erhvervspolitik. Det er netop af den grund, at jeg mener, at vi har behov for langt flere skuldre til at bære byrden og ikke udelukkende skal sætte vores lid til hovedmålene.
Jeg må med en vis beklagelse indrømme, hr. Dimas, at affaldshåndteringspolitikken og særligt politikken for bortskaffelse af affald ikke spiller en særlig stor rolle i dette program. I Europa kunne vi reducere CO2-udledningen med millioner af ton til fordel for vores største eksportindustrier, hvis vi blot var modige nok. Har vi ikke i løbet af de seneste to år lært, at vi står over for langt mere end et klimaproblem? I fremtiden vil vi have et ressourceproblem. Vores børn vil stille os ubehagelige spørgsmål, hr. kommissær, hr. kommissionsformand, hvis vi ikke vedtager en mere dristig tilgang.
Vi skal naturligvis spille ærligt spil over for virksomheder og miljøorganisationer, og jeg tilslutter mig fuldt ud de fem prioriteter, som De har fastsat. Vi kan ikke lægge vores eksportvirksomheder i spændetrøje og derefter forvente, at de overgår deres konkurrenter. Det er ikke muligt. Vi skal komme videre med det, der er behov for at blive gjort - vi skal "komme smør på fisken", som vi siger på min hjemegn.
Hvad emissionshandelsordningen angår, er den til syvende og sidst den mest velkendte og mest gennemtestede ordning. Vi skal lære af vores fejltagelser, men ordningen skal forblive stram. Vi vil ikke gøre nogen en tjeneste ved at give for store indrømmelser. Ordningen skal være stram, og den skal være rimelig. Så står jeg bag Dem.
Den Europæiske Union bør ikke være så forfærdelig bange for emnet klimaændringer. Vi bør se det som en mulighed - en mulighed for vores miljø, for vores erhvervsliv og især for vores kommende generationer.
(Bifald)
Guido Sacconi
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne understrege betydningen af, at De, hr. kommissionsformand, besluttede at komme og med det samme informere os om vedtagelsen af den pakke, som så omhyggeligt er blevet sammensat, ja skræddersyet kunne man sågar sige. Lad os ikke glemme, at denne pakke går hånd i hånd med en anden beslutning, som De vedtog i december. Jeg tænker på forslaget til en forordning om køretøjer, som på en måde udgør en del af denne pakke.
Jeg vil ikke kommentere selve indholdet i pakken, eftersom jeg foretrækker at vente med at vurdere tekster, indtil jeg er fortrolig med dem og har undersøgt og taget stilling til alle detaljer. Vi skal forsøge at finde ud af, om De har fundet den rette balance, eller om der er behov for flere finjusteringer eller forbedringer. Generelt forekommer det mig, at denne række forslag svarer til de principper og mål, som både Parlamentet og Rådet har foreslået i de seneste måneder.
Jeg vil imidlertid gerne fremsætte en politisk bemærkning til noget, som påvirker os alle - hr. Musacchio har allerede hentydet til det. Jeg er enig i hans bedømmelse af Balikonferencen. Glasset er hverken halvt fuldt eller halvt tomt, men det var en stor politisk succes. Blot tre måneder forinden ville ingen have troet det mindste på det. EU bekræftede ved den lejlighed, at den går foran på verdensplan, og dens ansvar blev derved øget. Vores ansvar er blevet større. Vi kan ikke tage tomhændede til Poznań og derefter til København. Vi skal medbringe fakta.
De har spillet Deres rolle ved at udarbejde denne pakke, og nu er det så op til lovgiverne - Parlamentet og Rådet - at vedtage den og omsætte den til bindende standarder. Det vil ikke blive nogen let sag i betragtning af, hvor kort tid vi har til rådighed. Denne mandatperiode er gået ind i sin afsluttende fase, hvilket CO2-udledningen bør gøre i 2015, når den helst skulle kulminere og derefter begynde at falde. Vi har allerede nået den grænse.
Det betyder, at der er behov for en form for uformel aftale, en særlig arbejdsprocedure, for at sikre, at størsteparten af denne pakke vedtages inden valgperioden udløber. I modsat fald vil vi stå tomhændede, når vi skal forhandle opfølgningen til Balikonferencen. Det berører derfor Parlamentet, som, når det er muligt, skal gøre sit for at undgå tidskrævende kompetencekonflikter. Det berører også Rådet, som kunne indgå et uformelt samarbejde med os på et meget tidligt tidspunkt, hvilket er set i andre tilfælde. Det påvirker imidlertid også Dem. De kom nemlig lidt for sent i dag, øjensynligt fordi De havde ting at drøfte. Hvis andre sager, som jeg har været involveret i, er at regne for noget, ville det være positivt, hvis Kommissionen kunne stå samlet over for verden udenfor.
Lena Ek
(EN) Fru formand! Omsider bevæger vi os fra målene til værktøjerne! Jeg er enig i, at dette spørgsmål kan håndteres fornuftigt - en vind-vind-situation, hvor vi kan skabe et bedre miljø, bedre muligheder for vores børn og flere arbejdspladser i Europa. Der er imidlertid behov for sammenhæng i vores forvaltning af de forskellige politikområder - forskningspolitikken, udviklingspolitikken, den fælles landsbrugspolitik, energipolitikken osv. - og den første test vil komme på forårets topmøde i forbindelse med Lissabondagsordenen.
Vil Lissabondagsordenen på Rådets møde i marts afspejle energi- og klimapakken? Det vil blive den første store test. Der er også en anden test. Vi har kun 13 måneder til at gennemføre beslutningerne vedrørende dette meget vigtige - måske det vigtigste - forslag, nemlig Europa-Parlamentets, Kommissionens og Rådets resterende mandat. 13 måneder til at blive i stand til at levere et europæisk standpunkt inden Europa-parlamentsvalget og inden det ekstremt vigtige møde i København i december 2009.
Vi ved alle, at det er rigtig vigtigt. Vi ved alle, at det er afgørende, at vi når det, og det er op til os alle hver især at gøre det muligt - og ikke umuligt - at nå frem til en beslutning i april, så vi ikke ligesom kejseren i det gamle danske eventyr står nøgne, når vi tager til København!
Vi er også nødt til at afhjælpe energifattigdom - der er ikke tilstrækkelig energi - og teknologineutralitet, og skovforvaltningen skal forbedres. Det vil, tror jeg, ske gennem den parlamentariske procedure på en meget gennemsigtig og åben måde ligesom i Parlamentet.
Til sidst fra værktøjer til mål, hvilket er vores ansvar, og ALDE-gruppen vil stå bag Dem, når det gælder en beslutning, og levere varen til vælgerne - omsider!
Alessandro Foglietta
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Kommissionen har ændret kurs på to punkter med hensyn til energi- og klimapakken, som vi desværre ved meget lidt om, nemlig fastholdelse af løfterne fra Kyoto og forbedring af Europas energisammensætning og -forsyning. Vi glæder os især over forpligtelserne til at fremme udbredelsen af vedvarende energikilder, større fleksibilitet i forhold til statsstøtte til miljøtiltag og udvikling af rene energikilder og teknologier, der kan begrænse udledningen.
Pakken indeholder imidlertid nogle følsomme spørgsmål vedrørende vores virksomheders konkurrenceevne. Hr. Barroso anslog selv omkostningen til ca. 60 milliarder euro. Vi er nødt til at se på konsekvenserne af denne byrde. Planen om et auktionssystem for kvoter, som anslås at ville koste ca. 39 euro/t CO2, og om pakkens udvidelse til transport- og byggesektoren skaber en vis bekymring i erhvervslivet og vil sandsynligvis påvirke de endelige forbrugere. I betragtning af disse dystre udsigter vil Kommissionen og navnlig medlemsstaterne skulle gøre deres yderste for at reducere foranstaltningernes økonomiske og sociale konsekvenser.
Jeg vil gerne understrege, at Europas rolle som frontløber i kampen mod klimaændringer er ubestridt og ubestrideligt. Vi skal imidlertid huske på, at vores internationale konkurrenter inden for mange højteknologiske sektorer har en anden opfattelse. Afslutningsvis er jeg enig i det, som hr. Barroso har sagt. Vi er helt afgjort nødt til at arbejde hårdt for at fastsætte forpligtelser, skabe resultater og lægge større vægt på den pakke, som er forelagt os. Pakken må ikke forblive en vision, men den skal være rimelig.
Claude Turmes
(EN) Fru formand! Parlamentet har en vision om 21 forskellige vedvarende energiteknologier for det 21. århundrede. Med det, som Kommissionen foreslår i dag, tager vi et første skridt - 20 % i 2020 - mod et Europa, som næsten udelukkende vil være drevet af vedvarende energi ved udgangen af dette århundrede.
Det er ensbetydende med millioner af arbejdspladser i Europa, med teknologisk førerskab, med nedbringelse af CO2-udledningen, med mindre afhængighed af gas- og olieimport, med større konkurrence på et energimarked, som i dag er domineret af nogle ganske få, og derfor takker jeg hr. Piebalgs for ikke at have givet efter for elektricitetslobbyen og ødelagt prisgarantisystemerne, for kun prisgarantisystemerne vil give små og mellemstore virksomheder mulighed for at investere i dette marked. 10 % biobrændsel er et mål, som bilproducenterne og sukkerindustrien påtvang. I havde ikke modet til at droppe det. Vi vil have dette mod.
Til sidst har jeg et konkret spørgsmål til Kommissionen. Som Grønne er vi tilhænger af at beskytte europæisk erhvervsliv mod miljødumping, men, hr. Barroso, der er en modsigelse i det, som De har sagt. Hvis den europæiske energitunge industri får rettighederne helt gratis, hvordan kan De da retfærdiggøre, at den kinesiske stålvirksomhed skal betale for at importere? Hvis vores industri slipper fuldstændig gratis, vil WTO aldrig tillade en ordning, hvor de, som importerer til vores markeder, skal betale. Der er derfor en grundlæggende modsigelse i det, som De har meldt ud, eller i det mindste bliver De nødt til at komme med en præcisering, for ellers snyder De folk.
Esko Seppänen
(FI) Fru formand, kommissærer! Jeg er enig med de talere, som har takket Kommissionen for dens gode hensigter. Vi vil ikke desto mindre opdage, at vanskelighederne ligger i detaljen. Med hensyn til emissionshandel vil prisen på emissionsrettigheder på EU's engrosmarkeder for elektricitet gå i retning af prisen på atomkraft og vandkraft, fordi produktionen heraf ikke kræver emissionsrettigheder. Køb af emissionsrettigheder vil ikke gå ud over disse enorme indtægter, og på længere sigt vil det yderligere øge disse elselskabers ekstremt store overskud.
Emissionshandel tilskynder øget atomkraft. Forhåbentlig har Kommissionen holdt sig til hr. Piebalgs' synspunkt om, at atomkraft ikke er en vedvarende energiform.
For nuværende er det umuligt at sige, hvorvidt den pakke, som er blevet forelagt os, er afbalanceret medlemsstaterne imellem. Kravet om at øge andelen af vedvarende energi i EU til gennemsnitligt 20 % kan sætte små lande, hvor denne procentdel allerede er oversteget, og store lande, hvor den i øjeblikket ligger på 2-6 %, i en ulige situation.
Graham Booth
(EN) Fru formand! Når spørgsmålet om klimaændringer nu om dage dukker op, beskrives det oftest som "global opvarmning". Er det bevidst? Den eneste løsning, der fremlægges, er at nedbringe udledningen af drivhusgasser - dvs. kuldioxid - drastisk, fordi det hævdes, at en nedbringelse på 30 % vil reducere gennemsnitstemperaturen på jorden med 2 °C i 2020.
En sådan påstand er ret utrolig, når der ikke samtidig tages hensyn til den virkning, som solen vil have i perioden, men lad os bare prøve at antage, at de såkaldte "skatteyderfinansierede eksperter" har ret. Klimaændringer er netop ændringer. Klimaet ændrer sig hele tiden. Så, hvad hvis jordens klima beslutter sig for en nedkøling i stedet for en opvarmning? Vil det da blive foreslået, at vi skal producere langt mere kuldioxid for at forsøge at reducere nedkølingen? Selvfølgelig ikke. De tror så fuldt og fast på deres nuværende forudsigelse af en "global opvarmning", at det ikke ville være en mulighed, men desværre ser det ud til, at det er det, der er ved at ske.
I de seneste ni år, siden 1998, er den globale temperatur på jorden forblevet den samme. I det seneste årti er jorden ikke blevet opvarmet. Den globale opvarmning er ophørt. Det er ikke et synspunkt eller en skeptikers unøjagtighed - det er et observerbart faktum. Det er også et videnskabeligt faktum, at langt flere mennesker dør af kulde end af varme.
Så for at opsummere vil jeg sige, at hvis global opvarmning blot har været et midlertidigt udslag, og vi nu ubarmhjertigt er på vej mod den næste istid, vil enhver nedbringelse af CO2-udledningen have præcis den modsat hævdede virkning end hensigten. I betragtning af de milliarder af år jorden har eksisteret, er en meget kort pause til at kontrollere fakta bestemt ikke for meget forlangt.
Jana Bobošíková
(CS) Mine damer og herrer! Jeg er bekymret for, at målet om at nedbringe den europæiske CO2-udledning med en femtedel inden for de næste 12 år er en uopnåelig drøm. Siden 1990 er det end ikke lykkedes os at nedbringe den med de 5 %, som blev aftalt i Kyoto.
Lad os tage de populistiske briller af og i stedet fokusere på den virkelighed, som videnskabsfolkene beskriver, og som borgerne oplever. Biobrændsel løser ikke energisituationen. Tværtimod får biobrændsel fødevarepriserne til at stige, er årsag til vandreserveproblemer, og på grund af skovrydning er biobrændsel selv årsag til en stigende koncentration af den meget forhadte CO2. Biobrændsel er ganske enkelt et skridt i den forkerte retning.
Mine damer og herrer! Jeg er overbevist om, at vi bør fokusere på atomenergi og blive af med vores frygt for atomreaktorer. Fornuftige regeringer som den finske og den britiske er allerede begyndt at gå i denne retning. Ifølge videnskabelige resultater frembringer atomenergi ikke CO2 og minimerer yderligere klimaændringerne. Samtidig er det en billig, pålidelig og sikker energiform, som mindsker landenes afhængighed af fossile brændstoffer fra ustabile områder.
Hvis vi vil handle i EU-borgernes interesse, bør vi investere i forskning, udvikling og uddannelse på netop atomområdet.
Gunnar Hökmark
(EN) Fru formand! Først vil jeg gerne lykønske Kommissionen og dens formand med fremlæggelsen og forslaget her og hilse det velkommen. Jeg kommer fra et land, hvor vi har bevist, at disse mål kan nås - selv om vi dog under alle omstændigheder ikke altid har så megen sol - men det er muligt at nå disse mål. Og nu er vi, som det er blevet sagt tidligere i dag, ved at omsætte de overordnede mål til konkrete tiltag og foranstaltninger - det er positivt.
Jeg har tre punkter. For det første kræver konkurrenceevne bæredygtighed - men bæredygtighed kræver også konkurrenceevne. Hvis vi skal være en konkurrencedygtig økonomi i fremtiden, har vi behov for konkurrencedygtige energikilder, og det gælder også de vedvarende energikilder. Vi har behov for konkurrence mellem de forskellige vedvarende energikilder, ikke en reguleret økonomi med subsidier til forskellige vedvarende energikilder. Vi har behov for en loyal og åben konkurrence, fordi da vil vi se anden og tredje generation af vedvarende energikilder skyde frem, og vi vil have stor nytte af dem.
For det andet må høje afgifter i nogle lande ikke føre til mindre ansvarlighed i andre lande. Jeg må i den forbindelse sige, at jeg har en lidt ubehagelig fornemmelse, fordi muligvis slipper nogle lande lidt for let. Vi må understrege dette, for alle skal gøre denne indsats.
For det tredje er der spørgsmålet om vedvarende energikilder. Jeg vil imidlertid stadig gerne understrege vigtigheden af atomkraft, ikke fordi jeg anser atomkraft for at være en vedvarende energikilde, men fordi det er min overbevisning, at hvis vi skal drage fuld nytte af de vedvarende energikilder, må vi ikke komme i en situation, hvor udfasningen af atomkraft fortærer de resultater, som vi kan opnå gennem bekæmpelsen af CO2-udledningen. Vi har behov for begge energiformer, og de vil supplere hinanden.
Det var mine tre punkter i dag. Jeg bifalder forslaget og fremlæggelsen og ønsker os alle held og lykke.
Reino Paasilinna
(FI) Fru formand, hr. Barroso! Vedvarende energikilder er ikke kun en omkostning. De skaber også arbejdspladser, innovation og konkurrenceevne. Det er et faktum. Alligevel har Kommissionen ikke taget tilstrækkeligt hensyn til beskæftigelsen, og det er et centralt problem. Hvilke fordele er der, hvis den energitunge industri og den reneste industri udflyttes til lande, hvor der ikke er nogen emissionskrav? Vi skal have flere industrialiserede lande med, og det er Deres pligt at sørge for det.
Det er med emissionshandel, som det var med telekommunikationssektoren: De, som opnår de fastsatte mål, bliver straffet - netop som hr. Hökmark sagde. Samtidig ser vi igennem fingre med dem, som ikke tager det så alvorligt, om målene nås i tide, eller om der træffes fælles beslutninger. Der kan ikke skabes løbende fremskridt på denne måde. Kommissionen har ikke taget hensyn til udgangspunktet, energiintensiteten og den økonomiske effektivitet, betydningen af nuludledning osv. Det er vigtige faktorer.
Afslutningsvis vil jeg dog sige, at der opnås omkostningseffektivitet gennem innovation, og at dette ikke fremgår af hverken medlemsstaternes eller Kommissionens budget. Det burde virkelig medtages som et middel til at komme ud af denne situation.
Chris Davies
(EN) Fru formand! Ingen har nogensinde sagt, at det ville blive let at løse udfordringen med global opvarmning, men jeg er glad for, at EU her tager initiativet og forsøger at forvandle ambitioner til konkrete politikker. Der er blevet kastet rundt med tal på en næsten skødesløs måde - en masse 20'ere inden 2020 - og det er let at fremtrylle disse tal, men det vanskelige består i at nå de mål, som nu er blevet fastsat.
I mit land eksempelvis, Det Forenede Kongerige, er jeg meget sikker på, at det vil kræve en ret dramatisk retningsændring og et voldsomt gearskifte at opfylde disse mål. Jeg tror, at denne nye politiske linje skulle have været lagt for længe siden, men jeg er bevidst om de vanskeligheder og de realiteter, vi står over for.
Jeg frygter navnlig to ting. Den første er, at regeringen vil indgå forpligtelsen, men ikke kunne levere resultaterne, så jeg vil gerne vide, hvordan vi indbygger en form for delmål, en sanktionsstruktur, for at sikre, at løfterne i sidste ende holdes.
Min anden frygt er, at vi i forsøget på at gøre godt i stedet gør skade. Min største bekymring drejer sig her om biobrændsel. Jeg forstår energikommissærens bemærkninger, men tanken om, at vi kunne risikere at ødelægge regnskoven og tvinge fødevarepriserne i verden op for at føje vores bilfabrikanter, er for at sige det rent ud kvalmende, og vi skal vitterlig være meget forsigtige med bæredygtighedskriterierne. Jeg er bekymret for linjen i vores eget budget. Vi fremmer ordninger, der stimulerer CO2-udledningen, og som jeg opfatter det, skal vi løbe stærkere for blot at indhente os selv.
Der skal foretages finjusteringer i forhold til mange af disse spørgsmål, men jeg ved, at vi alle arbejder sammen mod et fælles mål. Denne pakke med foranstaltninger vil fremme innovation, stimulere investeringerne og skabe millioner af arbejdspladser. Den må ikke opfattes som en trussel, men som en mulighed for os alle.
Guntars Krasts
(LV) Tak, fru formand! Jeg vil gerne takke Kommissionen for at have indledt en debat om dette vigtige emne. Selv om det formelt er logisk at medtage emissionsreduktioner og øget anvendelse af vedvarende energikilder i samme dokument, mener jeg, at det kunstigt øger det politiske pres på den enkelte opgave og frarøver debatten sin klarhed. Jeg vil derfor kun tale om vedvarende energikilder. I Den Europæiske Union er der i dag et betydeligt antal lande, som har opnået positive resultater på dette område. De relevante nationale regeringer skal vælge mellem tre udfordringer: forsyningssikkerhed, økonomisk konkurrenceevne og miljøbeskyttelse. I øjeblikket lægges der særlig vægt på energiforsyningssikkerheden, eftersom prisen på olie og gas gør den særligt skrøbelig. Der er ikke grund til at tro, at EU-medlemsstaterne ikke er bevidste om det. Selv om jeg hilser fastsættelsen af fælles EU-mål for øget anvendelse af vedvarende energikilder velkommen, mener jeg ikke, at fastsættelsen af målene på medlemsstatsligt plan er noget, som vi bør tage fat på for nuværende. Det bør gøres efter en evaluering af de specifikke omstændigheder i medlemsstaterne og hos de lokale myndigheder under hensyntagen til ikke kun økonomiske, men også sociale og kulturelle faktorer. Det er ret ironisk, at de stater, som allerede har opnået en hel del på dette område, pålægges yderligere ambitiøse opgaver. Jeg vil ikke undervurdere de europæiske institutioners rolle, eftersom de kan gøre meget bl.a. på et område som liberalisering af el- og gasmarkedet, men produktionen af vedvarende energi bør forblive et nationalt anliggende, eftersom det er i medlemsstaterne, at man længe har forstået sig på de fleste af disse spørgsmål.
Andreas Mölzer
(DE) Fru formand! Så længe energihungrende vækstøkonomier og industrialiserede lande med stort energispild ikke retter større opmærksomhed mod miljøet, vil alle EU's anstrengelser ikke engang kunne opveje den skade, som disse lande har gjort. Jeg sætter også spørgsmålstegn ved certifikathandel med dens skjulte udviklingsbistand, som bestemt ikke vil nedbringe den samlede udledning, men i bedste fald muligvis omfordeler den. Østrig har indtil videre været den eneste køber af certifikater og har brugt 280 millioner euro på dem sammenlignet med de blot 20 millioner euro, som landet årligt investerer i vedvarende energi. Jeg tror derfor, at i stedet for at bruge energihensyn som et påskud for at fremskynde Tyrkiets tiltrædelse af EU ville det være mere fornuftigt at genoverveje Unionens forbindelser med Rusland i lyset af energisituationen. EU har talrige opgaver på sin energidagsorden, ikke mindst indførsel af miljøvenlige former for fremdrifts- og energiteknologi, hvilket for længst skulle være sket, afskaffelse af vandspild, fjernelse af støtte til transkontinental transport og øget pres på de største årsager til klimaændringer.
Giles Chichester
(EN) Fru formand! Jeg glæder mig i princippet over denne pakke. Vi må erkende, at vedvarende energikilder og effektivitetsforbedringer er et internt EU-aktiv, som skaber fordele for os, både som en bæredygtig kulstoffattig økonomi og i forhold til forsyningssikkerheden. Vi må også erkende, at vedvarende energikilder ikke er en gratis løsning, hvilket nogle tror. Disse energikilder er også forbundet med omkostninger, herunder finansielle, miljømæssige og i form af manglende fleksibilitet. Jeg deler hr. Barrosos beslutsomhed, når han siger, at vi skal opnå vores mål uden at miste global konkurrenceevne og uden at eksportere arbejdspladser og virksomheder. Nu, hvor vi taler om mål, må vi bryde med tendensen i de seneste resultater, hvor EU har en sørgelig rekord i manglende opfyldelse af mål. Vi kan kun indgå bindende mål, hvis de er opnåelige.
Jeg glæder mig over tilgangen til markedsmekanismer som emissionshandelsordningen, men jeg håber, at vi kan forbedre metoden og få den til at virke bedre i forhold til at nå vores mål.
Endelig vil jeg gerne foreslå, at vi modstår fristelsen til at blive teknologispecifikke. Vi må ikke blive besat af tanken om vedvarende energi som løsningen, eftersom det er målet om en drastisk nedbringelse af udledningen, der er det primære, og vi skal derfor bruge alle tilgængelige midler og ikke udelukke nogen muligheder.
Britta Thomsen
Fru formand! Hr. kommissionsformand! Jeg er utrolig glad for, at vi har fået en lovgivningspakke på bordet nu, fordi det er jo selve grundlaget for, at vi kan arbejde hen imod at realisere vores målsætninger og vise, at EU kan mere end bare at tale om det. Vi kan rent faktisk levere! Som ordfører for pakken i Parlamentet, lagde jeg vægt på, at nationale handlingsplaner skulle spille en central rolle. Disse handlingsplaner skulle ledsages af løbende midtvejsmål, og jeg er glad for at se nu, at Kommissionen har taget dette med i sit forslag. Det er helt centralt for at sikre, at vi kommer i gang allerede nu og ikke pludselig står i 2020 med uopfyldte målsætninger. Parlamentet betonede også, at det er centralt, at der sker en indsats i alle tre sektorer, el, varme og transport, og jeg er glad for at se også, at Kommissionen vil kræve, at medlemslandene fastlægger sektormålsætninger. Men jeg havde gerne set, at den sociale dimension havde fået en mere fremtrædende rolle både i forhold til energipriser, fødevarepriser og det lokale engagement. Men det er så noget af det, som vi skal arbejde videre med i Parlamentet. Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med det gode resultat i dag.
Vittorio Prodi
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Tak for præsentationen af denne energi- og klimapakke! Jeg tilslutter mig fuldt ud prioriteterne i den.
I direktivet om fremme af vedvarende energikilder mener jeg imidlertid ikke, at der lægges tilstrækkelig vægt på det presserende behov for at fremme teknologier, der kan omdanne biomasse direkte til gas. Sådanne teknologier har mange anvendelsesmuligheder, især på grund af deres generelle effektivitet i forhold til konventionel forbrænding.
Et andet synspunkt, som jeg føler, at jeg må fremsætte, drejer sig om direktivet om CO2-lagring. Den finansielle støtte synes først og fremmest at være rettet mod kul- og olieindustrien. Jeg kan ikke tilslutte mig denne beslutning, for der er andre muligheder for at opsamle kuldioxid i energiproduktionen, eksempelvis ved at tilsætte mikroalger i vand.
En sidste bemærkning: Hvis vi virkelig skal bruge kul, så lad os i det mindste fremme teknologier, der kan sikre en renere og mere effektiv omdannelse af kul til gas. Jeg forbeholder mig naturligvis retten til at undersøge de endelige dokumenter.
Bogdan Pęk
(PL) Fru formand! Mine bemærkninger er henvendt direkte til kommissær Dimas, som jeg, pænt sagt, beskylder for at være inkompetent. Jeg er i besiddelse af et åbent brev, der er sendt til FN's generalsekretær, og som er underskrevet af 100 anerkendte videnskabsfolk fra hele verden. Jeg vil gerne have, at kommissæren nøje læser det sidste afsnit i dette brev, som jeg nu citerer fra: "Forsøg på at forhindre globale klimaændringer er i sidste ende formålsløst og medfører en tragisk fejlfordeling af ressourcer, som ville være bedre brugt på at afhjælpe menneskehedens reelle og presserende problemer".
Mine damer og herrer! Der er ingen videnskabelig grund til at tro, at vi er i stand til at påvirke klimaændringernes cyklus, som er styret af ændringer i solens aktivitet. På grundlag af undersøgelser af isprøver har videnskabsfolk fastslået, at denne cyklus har gentaget sig i titusindvis af år. At tildele flere hundrede milliarder euro til bekæmpelse af klimaændringer svarer til et angreb på den menneskelige civilisation og den sunde fornuft. Jeg beskylder Dem hermed for at være inkompetent, og ...
(Formanden afbrød taleren)
Péter Olajos
(HU) Fru formand, medlemmer af Kommissionen, tak! Jeg glæder mig over Kommissionens indsats både med hensyn til internationalt samarbejde og intern lovgivning. Kommissionen kan altid regne med Parlamentets støtte i den forbindelse. Det føles godt at se Europa gå foran i den tredje industrielle revolution. Jeg er overbevist om, at den deraf følgende teknologiske innovation vil være med til at gøre udviklingslandene i stand til at realisere deres legitime krav og reducere den forureningsbyrde, som er forårsaget af vores egen vækst.
Den største fare i Den Europæiske Union er dog visse medlemsstaters valne og tøvende holdning, som risikerer at sætte gennemførelsen af disse ambitiøse planer over styr. Kommissionen er imidlertid også skyld heri, eftersom den regelmæssigt ser igennem fingre med medlemsstaternes manglende overholdelse af kravene. Lad mig give Dem et eksempel fra mit eget land. Da Ungarn var kandidat til optagelse i EU, pålagde Kommissionen os at overholde al lovgivning til punkt og prikke, men nu hvor vi er en medlemsstat, er alt tilladt. Det er ikke retfærdighed; det er opportunisme.
De talte om energieffektive hjem. Der er gået to år, og Ungarn har endnu ikke gennemført direktivet om energiattester for bygninger. Det er som om, at Kommissionen ikke kræver det. Ungarn anvender kun en brøkdel af de penge, som landet modtager fra EU, på energieffektivitet og energibesparende foranstaltninger. Kommissionen kræver ikke, at vi bruger mere. Jeg spørger Dem: Hvordan vil det være muligt at nå de mål, som Kommissionen har sat, hvis Kommissionen selv (...)
Riitta Myller
(FI) Fru formand, medlemmer af Kommissionen! Trods nogle få skeptikeres indlæg, vil vi have tid nok til at gennemføre vores beslutning fra marts. Når vi drøfter de forslag, som er blevet fremsat i dag, må vi både i Ministerrådet og i Europa-Parlamentet huske på vores egne forpligtelser, hvoraf den vigtigste er, at vi sikrer, at vores mål kan nås, når vi fastlægger alle detaljerne, eller sagt med andre ord, at den globale temperatur ikke stiger mere end to grader i forhold til niveauet før industrialiseringen. Det skal være konklusionen, når vi drøfter disse individuelle lovgivningsforslag, for det er den eneste måde, som vi kan skabe forandring på.
Denne forandring, som er vigtig for miljøpolitikken, betyder også en forandring i vores industriproduktion. Det er klart, at det vil gå ud over nogle sektorer, men der er også mange sektorer, som vil vinde. Jeg mener, at vi skal investere i de sektorer, som vil vinde. Det vil gøre Europa i stand til at gå foran og skabe arbejdspladser på vores eget område og samtidig skabe en vind-vind-situation i forhold til globale løsninger.
Jeg håber virkelig, at vi også vil være i stand til at vise et stærkt engagement, således at vores løsninger for biobrændsel giver os et stærkt signal og incitament til at udvikle fuldstændig bæredygtige produkter som erstatning for de nuværende brændstoffer.
Francesco Musotto
(IT) Fru formand, hr. kommissionsformand, mine damer og herrer! Jeg tilslutter mig fuldt ud hovedidéen i Kommissionens forslag, som hr. Barroso har fortalt os om i dag. Der er tale om en stor, uopsættelig udfordring for Europa.
De foreslåede mål og særligt målet om at nedbringe udledningen af drivhusgasser med 20 % inden 2020 er opnåelige, selv om der er mange vanskeligheder forbundet hermed. En fælles forpligtelse fra alle lande vil imidlertid være nødvendig for at kunne skabe en energipolitik, som kan håndtere den nødsituation, som klimaændringer er, og omsider gøre Europa uafhængig af energiimport og dermed af de vedvarende stigninger i energipriserne.
Spørgsmålene om forsyningssikkerhed og vedvarende energikilder bør også fremhæves. Det kræver alt sammen en plan for diversifikation af energiressourcer. Udledningen af drivhusgasser kan nedbringes ved at anvende atomenergi, rent kul og vedvarende energikilder, der kun udleder små mængder CO2. Indsatsen bør især rettes mod forskning i atom ...
(Formanden afbrød taleren)
Atanas Paparizov
(EN) Fru formand! Jeg tilslutter mig flertallet af talere, når de anerkender vigtigheden af denne energi- og miljøpakke. Jeg mener også, at det vil blive et nyt stort skridt i forhold til at styrke Europas rolle i kampen mod klimaændringer.
Jeg vil gerne fremhæve to af de fem principper, som formanden for Kommissionen nævnte, nemlig rimelighed og konkurrenceevne. Jeg vil gerne udtrykke min tilfredshed med, at Kommissionen har taget hensyn til situationen i lande som mit, Bulgarien, navnlig vedrørende handel uden for emissionshandelsordningen og fastsættelsen af mål for vedvarende energi.
Hvad angår konkurrenceevne skal der imidlertid gøres en hel del, for at Kommissionens forslag bliver mere præcise, og i mangel af en mulig fremtidig aftale bør vi være meget forsigtige over for lande som Bulgarien og i forhold til energisammensætningen, således at mulighederne for videre udvikling af energi og erhvervslivet bevares på grundlag af opnåelige mål og til en realistisk pris.
Karin Scheele
(DE) Fru formand! Jeg vil gerne takke kommissionsformanden for i sin indledning at gøre det krystalklart, at omkostningerne ved passivitet eller en utilstrækkelig indsats fra EU's og medlemsstaternes side vil være mindst fem gange så høj som de omkostninger, der er forbundet med den pakke, som blev præsenteret her i dag. Jeg vil gerne tilslutte mig de talere, som har understreget vigtigheden af vedvarende energikilder, og jeg er glad for at se, at Kommissionen ikke betragter atomkraft som en vedvarende energikilde - ikke at der nogensinde var nogen tvivl om det.
Lad mig også understrege vigtigheden af energieffektivitet og de foranstaltninger, der fortsat skal træffes for at nå dette mål, for alle undersøgelser har vist, at energieffektivitet er den mest økonomiske måde at bekæmpe CO2-udledningen på. Jeg må understrege, at jeg er yderst skeptisk med hensyn til CO2-lagring, og at jeg er imod en bindende kvote på 10 % biobrændsel.
Da jeg arbejder med udviklingspolitik, vil jeg også gerne sige, at jeg med stor spænding afventer Kommissionens forslag til, hvordan flere projekter inden for rammerne af mekanismen for bæredygtig udvikling kan gennemføres i de fattigste lande på jorden, for vi ved alle, at de fattigste lande lider mest under konsekvenserne af klimaændringerne.
Françoise Grossetête
(FR) Fru formand! Hr. Barroso har fastsat et ambitiøst mål for produktion af vedvarende energi med henblik på at nedbringe udledningen af drivhusgasser uden at skade vores vækstmuligheder.
Det er imidlertid her, at jeg har vanskeligt ved at følge Kommissionen. Den ønsker nemlig at anvende de enkelte landes BNP i sine udregninger, og det mener jeg ikke er tilstrækkeligt. Jeg mener, at den enkelte medlemsstats samlede indsats for at nedbringe udledningen af CO2 inden 2020 bør fastsættes på grundlag af den nuværende udledning af CO2 pr. indbygger med forbehold for solidaritetsmekanismerne landene imellem naturligvis. Med andre ord er vi nødt til at tage hensyn til den samlede andel af CO2-venlige energiformer i den enkelte medlemsstats energisammensætning.
Kort sagt må vi ikke forveksle målet med midlerne. Den retningsvisende tanke er naturligvis at nedbringe udledningen af drivhusgasser og fremme en kulstoffattig økonomi, sådan som det fremhæves i Rådets konklusioner fra marts 2007.
Dorette Corbey
(NL) Fru formand! I dag ser vi resultatet af Europas klimaambitioner. Jeg føler, at forslagene passer godt sammen, men desværre er målsætningerne ikke høje nok. På Bali blev det besluttet, at en reduktion på 25-40 % inden 2020 var nødvendig for at redde klimaet. Desværre ligger Den Europæiske Unions forpligtelse lidt for lavt. Det er et dårligt signal at sende til resten af verden, og bl.a. Bulgarien og Rumænien føler stadig, at de kan øge deres udledning ret kraftigt.
Personligt mener ikke, at dette er en god idé. Det giver ikke Kina og Indien noget incitament til at nedbringe deres udledning. Det ville være bedre, hvis alle de rige lande i Den Europæiske Union hjælp lande som Bulgarien og Rumænien med at nedbringe deres udledning. Det er en bedre måde at opnå troværdighed på globalt.
Desværre er ændringen af emissionshandelsordningen blevet noget udvandet efter pres fra industrilobbyen. Det er en skam, at Kommissionen blev blød i knæene og indskrænkede den energitunge industris ret til at sælge kvoter på auktion. Visse lande arbejder rent faktisk på denne måde på internationalt plan, men det ville være langt bedre at indføre et retfærdigt system og afgifter ved grænserne.
Avril Doyle
(EN) Fru formand! Jeg glæder mig over bekendtgørelsen af denne yderst vigtig pakke og ser frem til den efterfølgende lovgivningsmæssige debat. Jeg tror, at det er på sin plads at minde de, navnlig i mit eget land, der på den ene side med rette er bekymret over global opvarmning, klimaændringer og de stigende mængder drivhusgasser, og som på den anden side er betænkelige ved at ratificere Lissabontraktaten - eller reformtraktaten, som vi understreger - om, at miljø og klimaændringer specifikt er medtaget i Lissabontraktaten i modsætning til den tidligere forfatningstraktat, hvilket er vigtigt at understrege.
Efter Balikonferencen er det tydeligt, at EU som en union af 27 medlemsstater med denne nye pakke har evnen til og muligheden for at føre an på verdensplan i forbindelse med det mest alvorlige spørgsmål - klimaændringer. På Balikonferencen blev der udarbejdet en køreplan for en global aftale i 2009, som anerkender det akutte behov for klare og gennemsigtige internationale aftaler - jeg har lånt hr. Barrosos ord - for at sikre en nedbringelse af udledningen af drivhusgasser med mindst 50 % i 2020. Og mens det er vigtigt at forblive konkurrencedygtige, kan vi ikke indfri vores talløfter og mål ved at eksportere arbejdspladser gennem udflytning til regioner, som ikke har lovgivning om nedbringelse af drivhusgasser...
(Formanden afbrød taleren)
Inés Ayala Sender
(ES) Fru formand! I forhold til at nå målene og sikre vores troværdighed opfordrer det program, som Kommissionen har præsenteret, hver enkelt af os til at gøre, hvad vi kan, leve op til udfordringen og gøre den til en mulighed for at blive mere konkurrencedygtige. Den foreslåede metode vil sikre, at vi ved at samarbejde har mulighed for at opnå dette på globalt plan uden at spilde tid. Det er naturligvis et meget ansporende program, som er fuld af spændende udfordringer. En af de udfordringer, der blev nævnt, og som jeg bakker op, er alternative energikilder til atomkraft.
Hvad transportsektoren angår, mener jeg, at det er en sektor, som udgør en stor udfordring, og jeg vil derfor gerne opfordre Kommissionen til at gøre brug af de instrumenter, som i øjeblikket er på tegnebrættet, nemlig handlingsplanen for logistik. Logistik, som nu bliver en konkurrencefaktor, bør være et af de instrumenter, der anvendes til at gøre mobiliteten intelligent og sætte os i stand til at finde passende løsninger til nedbringelse af udledningen.
Med hensyn til Galileoprojektet, hvor der er sket meget få fremskridt, eftersom vi ikke så dets fulde potentiale, bør anvendelsesmulighederne i forhold til at opnå en nedbringelse af udledningen være en anden udfordring.
Endelig mener jeg, at planen for bæredygtig bytransport nu er en reel mulighed.
Eva Lichtenberger
(DE) Fru formand! Jeg vil gerne endnu en gang henvise til transport som en af hovedårsagerne til klimaproblemerne og understrege behovet for at gøre transport til et centralt punkt i vores indsats. Med hensyn til at nedbringe udledningen fra transport er Den Europæiske Union ikke ligefrem noget glorværdigt eksempel. Nu har vi imidlertid en ny chance. Vi har f.eks. mulighed for at tage fuldt hensyn til transportoperationers sociale omkostninger ved at pålægge tunge lastvogne en afgift for brug af infrastrukturen i henhold til eurovignetordningen og derved flytte en større del af fragten fra vej til bane, hvor udledningsniveauet er langt lavere.
Hvis vi ikke løser transportproblemet, vil vi aldrig få udsigt til at nå vores klimamål. Det gælder navnlig landene i Centraleuropa. For omsider at få disse medlemsstater til at gøre noget for at reducere vejtrafikken har vi også behov for sanktioner over for dem, som forårsager yderligere trafikstigninger og ikke er villige til at reducere deres trafikmængde.
José Manuel Barroso
Fru formand! Først og fremmest vil jeg gerne takke medlemmerne for den generelt stærke opbakning til vores forslag. Jeg kunne forstå, at Parlamentet er meget engageret i dette yderst vigtige spørgsmål og opfatter det som en af de vigtigste udfordringer, om ikke den vigtigste, for vores generation. Det vil jeg gerne takke jer for.
Vi blev bedt om at komme her straks efter vores møde, så det er for tidligt med en dybtgående drøftelse, men lad mig sige, at Kommissionen med glæde vil deltage aktivt i en sådan debat - mig selv, kommissær Dimas, kommissær Piebalgs og andre relevante kommissærer. Vi vil være parate til at drøfte alle detaljerne i denne meget vigtige række af forslag med jer.
Lad mig starte med at sige, at nogle af jeres kommentarer var baseret på tidligere dokumenter og ikke på de forslag, som vi fremsætter i dag. Det er vigtigt at forstå, at der er tale om de forslag, som blev vedtaget af kollegiet i dag. Arbejdet har fundet sted over flere måneder - det er et meget komplekst emne. I har ligesom pressen haft adgang til nogle vigtige arbejdsdokumenter, men selve beslutningen blev først truffet præcis en halv time inden, jeg ankom til Parlamentet.
Jeg mener, at det er en meget afbalanceret beslutning - ambitiøs, men samtidig afbalanceret og rimelig - og vi er meget stolte. Jeg tror, at vi har vundet tid. Jeg tror, at det faktum, at vi har en måned mere til at opbygge en stærk konsensus i Kommissionen, er med til at vinde tid i forbindelse med vedtagelsen - forhåbentlig i Parlamentet - af hele pakken. Jeg forstod godt hr. Sacconis og fru Eks pointe med hensyn til nødvendigheden af at gennemføre pakken, men lad os sige det sådan: Lad os ikke opfatte tiden indtil juni 2009 som Parlamentets opløbstrækning. Lad os afslutte dette parlaments arbejde med et brag, med et klimaks, gennem vedtagelsen af disse meget vigtige forslag!
Lad mig sige, at fra min kontakt med medlemsstaternes regeringer, navnlig det nuværende slovenske formandskab og det kommende franske formandskab, fornemmende jeg, at der var en stærk vilje til hurtigt at gennemføre pakken, gå videre med den, gøre den til en reel prioritet. Og hvis vi gør det lige så godt her i Parlamentet, mener jeg oprigtig talt, at det vil være muligt at få denne pakke vedtaget - efter de nødvendige forhandlinger, naturligvis, og vi står klar. Vi foregiver ikke, at vores forslag er perfekt. Jeg tror, det er muligt, at Parlamentet i løbet af denne periode vil opnå en stærk konsensus om en meget ambitiøs række forslag.
Vi har fremhævet de vanskelige og politiske punkter. Lad mig komme med en sidste bemærkning til det. Der er spørgsmålet om balance mellem vores forpligtelse over for miljøet og behovet for at nedbringe vores udledning af drivhusgasser og samtidig behovet for at håndtere den frygt, som findes i visse dele af industrien med hensyn til nogle af konsekvenserne for den internationale konkurrence. Lad os gøre det klart, at vi ikke laver en undtagelse for nogen sektor i vores egen industri. Alle vil blive inddraget i denne opgave. Vores overvejelser vedrører alene det tilfælde, at der ikke bliver nogen global aftale, men en global aftale er fortsat vores mål og vores prioritet. Ja, der vil blive tale om nogle foranstaltninger til at dæmpe konsekvenserne heraf inden for nogle af vores industrier, fordi vi naturligvis ønsker at beskytte den europæiske økonomi, og vi ønsker at beskytte den europæiske beskæftigelse. Det er en vigtig ting, og vi mener, at vi er nået frem til en meget afbalanceret løsning.
Med hensyn til spørgsmålet om fordelingen af byrden mellem medlemsstaterne har vi besluttet i store træk at gøre som følger. Vi vil se på de konkrete forslag om vedvarende energi. Som I ved, er målet, at 20 % af energiforbruget skal dækkes af vedvarende energi. Vi er i dag oppe på 8,5 %, så der resterer 11,5 %. Vi har i overordnede træk besluttet, at halvdelen skal opnås ved hjælp af en fælles tilgang, dvs. hvor alle gør den samme indsats. Den anden del har vi besluttet at fordele i forhold til BNP pr. indbygger. Det, mener vi, er den mest retfærdige metode, fordi det er en måde at give øgede muligheder til dem, som har flere investeringsressourcer end de fattigste medlemsstater. Jeg synes, at det er rimeligt. Vi har tilpasset dette med et kriterium om fleksibilitet for de lande, som allerede har gjort en indsats, for således at give en form for bonus til dem, der er kommet tidligt i gang.
Hele metoden vil blive gennemsigtig. Vi vil fremlægge den. Vi mener, at det er et godt og rimeligt forslag med hensyn til byrdefordelingen mellem medlemsstaterne. Jeg er ret håbefuld og tror, at det vil blive vel modtaget i de fleste af medlemsstaterne. Under alle omstændigheder vil scenarierne blive gennemsigtige, metoden vil blive offentliggjort, og hvis Rådet og Parlamentet kan finde en bedre løsning, er I velkommen. Vi mener i sidste ende, at dette er løsningen, fordi den er teknisk forsvarlig og også meget rimelig.
Men hensyn til problemet med biobrændsel er vi enige i det meste af det, I sagde. Problemet er, at der i dag ikke er noget bæredygtighedskriterium for det biobrændsel, som allerede produceres rundt om i verden og allerede er ved at blive udbredt. Det, som vi gør nu, er for første gang nogensinde at fastsætte strenge bæredygtighedskriterier for biobrændsel - hjemligt produceret som importeret biobrændsel - mens vi igen husker på, at det, som vi ønsker, er en global aftale. I dag er der ingen global aftale. I Latinamerika gør de det på en måde, i USA på en anden og i Afrika på en tredje. Derfor har vi behov for en international ordning for biobrændsels bæredygtighed, og det er, hvad vi er i gang med, nemlig at fremme en ny generation af biobrændsel. Mens vi accepterer alle kritikpunkterne fra dem, som sagde, at der er nogle risici forbundet med biobrændsel - og det er vi enige i, at der er - så lad os sammenligne med alternativet. Vi foreslår et alternativ, som er langt bedre end den nuværende situation.
Nogle af jer var bekymret om behovet for større investeringer i teknologi. Jeg er enig. Lad os holde det for øje, når vi drøfter de kommende finansielle overslag. Jeg mener, at vi skal gøre mere. Jeg er enig, fordi med hensyn til kulstofopsamling og -lagring, som er en meget vigtig og lovende teknologi, har vi behov for kapital. For resten foreslår vi vedrørende medlemsstaternes rettighedsindtægter, at de afsætter en del af dem til bekæmpelse af klimaændringer. Lad os håbe, at de vil acceptere at gøre det.
Lad mig fortælle jer en ting fra min kontakt med medlemsstaterne under alle disse processer, noget, som jeg allerede tidligere har udtalt. Nogle gange, når vi drøfter klimaændringer, husker jeg, hvad John Stuart Mill sagde om sin far. Han sagde, at hans far elskede menneskeheden i almindelighed, men hadede den enkelte person i særdeleshed. Lad os håbe, at medlemsstaterne og de nationale politikere ikke har det lige sådan. Hvis de vil bekæmpe klimaændringer, kan de ikke nøjes med at elske den politiske dagsorden og efterfølgende undlade at forpligte sig til præcise mål og metoder. Det er en vigtig ting.
Det, som Kommissionen har gjort i dag, er at omsætte disse mål og hensigter til konkrete og gennemsigtige foranstaltninger og instrumenter. Er de perfekte? Lad os drøfte det. Vi mener, at de er pålidelige, rimelige og effektive. Vi mener, at det er vigtigt, som hr. Hökmark sagde, at vi også sætter vores lid til markedet. Vi vil ikke gå ind i spørgsmålet om medlemsstaternes energisammensætning - det kunne blive en diskussion uden ende. Vi hævder ikke, at det ene eller det andet er den bedste løsning. Vi siger, at nu er et mål om 20 % vedvarende energi enstemmigt blevet vedtaget af medlemsstaterne - af indlysende årsager var vi nødt til at lægge vægt på vedvarende energi, fordi vi er nødt til at give nogle klare incitamenter til markedet - det er markedet, som vil afgøre, hvad der er den bedste teknologi og den bedste energikilde. Vi fastsætter ikke flere nærmere detaljer, for det er ikke op til os.
Men tænk venligst over denne vanskelige opgave. Vi indfører generelle regler, principper og instrumenter for 27 meget forskellige situationer, ikke kun hvad angår økonomisk udvikling, men også energisammensætning, landenes historie og bevidsthedskultur i forhold til nogle af disse problemer. Det er uundgåeligt, at der i sidste ende vil være nogle forskelle. Det vigtige er at have en sammenhængende tilgang. Jeg mener, at vi er kommet her i dag med en sammenhængende tilgang.
Jeg ser meget frem til de nødvendige drøftelser på det lovgivningsmæssige plan, og jeg er overbevist om, at med den partnerskabsånd, som vi har oplevet i forbindelse med anden vigtig lovgivning, vil vi sammen med Europa-Parlamentet og Rådet nå frem til et meget ambitiøst og samtidig realistisk forslag.
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Protokollen fra dagens møde vil blive fremsendt til godkendelse af Parlamentet i næste mødeperiode.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Alessandro Battilocchio 
skriftlig. - (IT) Jeg bifalder den energi- og klimapakke, som Kommissionen forelagde for os i dag. Det er vigtigt, at Den Europæiske Union fortsat går foran i bekæmpelsen af klimaændringer, og derfor skal vi gøre en seriøs indsats for at nå målet om "20/20/20 inden 2020" (20 % nedbringelse af udledningen af drivhusgasser, 20 % energibesparelser og 20 % vedvarende energi). Jeg vil imidlertid gerne minde Kommissionen om, at som tingene står nu, er den eneste teknologi, der er avanceret nok til at sikre en reel energieffektivitet og en vedvarende nedbringelse af CO2-udledningen, atomkraft.
Nogle medlemsstater er langt fremme på dette område, andre er ved at komme med, mens andre stadig - og det er tilfældet med Italien - ikke kommer nogen vegne. Det, der naturligvis har manglet tidligere, er fælles rammebestemmelser og mere generelt set en omfattende EU-strategi på området. Det er først nu, at Europa-Kommissionen tager initiativet uden nogen hvis'er og men'er, fordi den internationale situation kræver beslutninger, på visse områder dristige beslutninger.
Vores økonomis fremtid står på spil. Det er indirekte også vores mulighed for at komme igennem med vores budskab om overholdelse af rettigheder i alle dele af verden uden at frygte for afpresning.
Petru Filip 
Selv om vi glæder os over, at Kommissionen bekymrer sig for miljøet, er vi foruroliget over den begrænsede relevans af de indikatorer, som anvendes i algoritmen til beregning af fordelingen af emissionscertifikater. Der er behov for nye korrektionskoefficienter, som afspejler forskellene i investeringspotentialet i lande med omtrent samme BNP, men med forskellige sociale og økonomiske udsigter. Det påkrævede investeringsniveau varierer betydeligt i forhold til udviklingsniveauet i et bestemt europæisk område. De nationale budgetrammer, der er påkrævet for at holde udledningen inden for de fastsatte grænser, vil blive fastlagt inden for budgettet for teknologiinvesteringer og skaber dermed en hindring for at opfylde de europæiske miljøstandarder i økonomisk ugunstigt stillede områder.
Princippet om europæisk solidaritet kan kun respekteres, hvis de lande og regioner, som ligger under det europæiske gennemsnit hvad udvikling angår, behandles under behørig hensyntagen til deres givne udviklingsniveau. Med henvisning til dette princip håber jeg, at de af mine tyske kolleger, som har kritiseret Nokias beslutning om at flytte produktionen til Rumænien, med tiden vil forstå - og gøre det klart for de tyske arbejdstagere i Bochum, som er blevet afskediget - at de rumænske ansattes lønninger er 10 gange lavere end deres, mens prisen på en liter mælk eller en liter benzin er den samme som i Tyskland.
Urszula Gacek 
Dagens debat skaber en ny gunstig situation til at tilskynde en bredere social debat om den rolle, som atomkraft vil spille i Europa i fremtiden. Atomkraft er en afprøvet og effektiv måde at producere elektrisk energi på uden udledning af drivhusgasser. Jeg mistænker, at den almindelige europæiske borger sandsynligvis er fuldstændig uvidende om dette.
Den offentlige debat fokuserer næsten ensidigt på vedvarende energi og begrænsningen af indvirkningen fra afbrænding af fossile brændstoffer.
Vi bør være ærlige og indrømme, at der er en grænse for, hvor meget energi vi kan frembringe fra vedvarende energikilder og fortsat opretholde konkurrencedygtige energipriser. Vedvarende energi er vigtigt, men vi må ikke vildlede borgerne ved at sige, at vedvarende energi alene vil løse problemet. Selv om ordninger for kulstofopsamling og -lagring vil nedbringe udledningen af drivhusgasser fra fossile brændstoffer, er teknologierne endnu ikke indført i industrien. Endvidere vil prisen være meget høj.
En ansvarlig tilgang til løsning af udfordringen med klimaændringer kræver en balance - en sammensætning af økonomisk rentable vedvarende teknologier, ordninger for kulstofopsamling og -lagring og moderne atomteknologier. Det er vores ansvar at sikre, at alle muligheder undersøges, ingen må udelukkes til fordel for andre.
Gyula Hegyi 
Vedvarende energikilder kan i princippet være en løsning på de globale klimaændringer og Europas energikrise. Biobrændsel og andre former for bioenergi er imidlertid modstridende værktøjer til bekæmpelse af klimaændringer. Op til en vis grænse kan de med fordel erstatte fossile brændstoffer, men i et større omfang bringer de regnskovene og fødevareforsyningen til tredjeverdenslande i fare.
Der er allerede bekymrende tegn på skovrydning i Brasilien, Indonesien, Malaysia og andre lande. Fødevarepriserne er ligeledes steget på grund af det stigende forbrug af biobrændsel. EU bør begrænse sit forbrug af biobrændsel til EU's egen overskydende landbrugsproduktion og dermed modvirke skovrydning.
Monica Maria Iacob-Ridzi 
Vi støtter fuldt ud Kommissionen i dens bestræbelser på at foreslå medlemsstaterne og borgerne en gennemførlig plan, der kan opfylde energi- og miljømålene. Vi bør imidlertid tage hensyn til de finansielle og økonomiske aspekter, som disse forslag indebærer.
Der er behov for at revidere reglerne for godkendelse af statsstøtte til miljøprojekter. I betragtning af den nuværende høje forureningsgrad inden for visse industrier og det faktum, at omstillingen til grønne teknologier ikke er omkostningseffektiv, kan statsstøtte på op til 60-100 % være en bæredygtig løsning. Minedrift er en sådan industri, og den har alvorligt brug for CO2-opsamlings- og lagringsteknologier.
Med hensyn til Kommissionens projekt om at opføre 12 nye kul- og gaskraftværker udstyret med CO2-opsamlings- og lagringsteknologi vil jeg gerne gentage Rumæniens ønske om, at et sådant kraftværk placeres på landets område. Bassinet i Jiu-dalen har fordelen ved at være rig på mineraler og samtidig være tæt beliggende på fungerende kraftværker.
Janusz Lewandowski 
skriftlig. - (PL) Problemet med klimaændringer og kampen mod ødelæggelsen af miljøet var øverst på Den Europæiske Unions dagsorden i 2007. Europa-Kommissionens forslag er et konkret udtryk for de ambitiøse målsætninger, som blev præsenteret i marts sidste år. De afspejler, at vores fællesskab af 27 nationer går forrest, når det drejer sig om at begrænse udledningen af drivhusgasser.
Jeg ønsker ikke at drage målsætningerne eller ambitionerne i tvivl, men vi må erkende, at Den Europæiske Union består af to grupper lande, som indtil for nylig var adskilt af det såkaldte jerntæppe. I mange årtier har de vestlige demokratier været mere opmærksomme på behovet for at beskytte miljøet. Det har resulteret i miljøstandarder, som fortjener at blive overført til andre kontinenter. I modsætning hertil gennemgik de tidligere COMECON-lande en hurtig industrialisering. Det indebar, at navnlig potentialet inden for jern- og stålindustrien, den kemiske industri og andre typer miljøskadelige industrier blev udnyttet.
Omstillingen til Unionens standarder var utrolig kostbar, og det er ikke overraskende, at der blev indføjet så mange overgangsordninger i disse landes tiltrædelsestraktater. Inden for meget kort tid undergik landene i Central- og Østeuropa i den forbindelse en dramatisk omvæltning.
I medfør af Europa-Kommissionens forslag står disse lande nu over for nye udfordringer, som muligvis er større, end de kan magte, og som dermed risikerer at påvirke deres udviklingsmuligheder. At finde den rette balance mellem miljøkrav, konkurrencevilkår og jobbeskyttelse er noget, som vedrører Den Europæiske Union som helhed. Det er imidlertid særligt vigtigt for de lande, som kæmper for at følge med.
Athanasios Pafilis 
skriftlig. - (EL) Rådets foranstaltninger til bekæmpelse af klimaændringer, som blev fremlagt ved hr. Barroso, formanden for Kommissionen, har følgende mål og vision:
at styrke de europæiske monopoler i den skærpede interne imperialistiske konkurrence på energiområdet. Det er et forsøg på at udnytte det væsentlige mål for begrænsningen af udledningen af forurenende stoffer til at opdele markederne og begrænse væksten i de nye magtfulde lande (Kina og Brasilien), som kræver en større del af markedet.
Foranstaltningerne sikrer en placeringsmulighed for den overakkumulerede kapital gennem kommercialiseringen af miljøbeskyttelse. Efter liberaliseringen af strategisk vigtige sektorer (energi, telekommunikation) er nutidens økonomi en af de bedste nye investeringsmuligheder for monopolistisk kapital. Derfor talte hr. Barroso om investeringer i innovative energiteknologier, teknologisk modernisering og brugen af private koncerner til at opfylde kravene i den nye miljølovgivning. Endvidere har Kyotoprotokollen skabt et nyt kapitalistisk marked for emissionshandel. Retten til at forurene handles for en pris på "CO2-børsen".
Det giver næring til et klassebaseret samarbejde, hvor man forsøger at udnytte bevidstgørelsen af verden og skjuler det faktum, at de farlige klimaændringer og global opvarmning er resultatet af en industriel udvikling, der bygger på kapitalistisk profit, kommercialisering af jorden, luften, energien, vandet osv.
Disse foranstaltninger er til skade for menneskers behov og tilskynder udviklingen af kapitalforrentning på miljøområdet.
Daciana Octavia Sârbu 
skriftlig. - (RO) EU-medlemsstaterne står over for udfordringer i form af klimaændringer, øget afhængighed af energiimport og den høje pris på energi. Derfor er Den Europæiske Unions indsats for at nedbringe udledningen af drivhusgasser med mindst 20 % inden 2020 - navnlig gennem foranstaltninger i energisektoren - et vigtigt skridt i kampen mod global opvarmning.
Optrapningen af overgangen til kulstoffattig energi ved at skifte til biobrændstof og vedvarende energikilder vil fremme innovationen og øge industriens konkurrenceevne.
Medlemsstater med udviklingsøkonomier, særligt Rumænien og Bulgarien, vil få tilladelse til at øge deres udledning med 20 % i forhold til 2005 i industrier, der ikke er omfattet af emissionshandelssystemet, og denne stigning er beregnet på grundlag af BNP. Det er et bevis på solidaritet fra Den Europæiske Unions side, som sikrer, at fattigere lande vil have mulighed for at indhente de mere udviklede økonomier.
Toomas Savi 
I sidste uge underskrev Ruslands præsident Putin og 1. vicepremierminister Medvedev en traktat i Sofia om opførelse af en gasledning kaldet "South Stream" på tværs af Sortehavet. Lige nu, mens Lissabontraktaten er ved at blive ratificeret, virker det ret besynderligt, at Bulgarien ikke konsulterede sine europæiske partnere.
EU's energipolitik bygger på solidaritet mellem medlemsstaterne og har til formål at sikre energiforsyningssikkerhed i Unionen. Eksperter har opfattet "South Stream" som en trussel mod Nabucco-projektet, der er omfattet af EU's transeuropæiske energinet.
Efter min opfattelse har Bulgarien handlet på en meget skuffende måde ved at underskrive en bilateral energiaftale med Rusland. Selv om Nabucco fik navn efter en opera af Giuseppe Verdi, ligner den nuværende situation mere en operette eller en farce.
Theodor Dumitru Stolojan 
Vi bifalder, at formanden har taget initiativ til at komme her i Parlamentet og fremlægge forslagene vedrørende energi og klimaændringer. Vi benytter lejligheden til at bede Europa-Kommissionen om at lægge særlig vægt på Nabuccoprojektet og træffe alle nødvendige foranstaltninger for at fremskynde dette projekt, som er af stor betydning for EU's gasforsyningssikkerhed.
Silvia-Adriana Ţicău 
Jeg mener, at kampen mod klimaændringer kun kan vindes, hvis vi formår at skabe global solidaritet. Den Europæiske Union bør inddrage spørgsmålet om klimaændringer i alle sine aftaler, bilaterale som multilaterale.
I forhold til tilpasningen efter klimaændringerne er det også vigtigt at tage hensyn til og give mulighed for Unionens bæredygtige økonomiske udvikling. De afgrøder, der anvendes til biobrændsel, bør ikke fremmes på bekostning af de afgrøder, der anvendes til konsum. Den bæredygtige udvikling på transportområdet kan være med til at mindske klimaændringerne.
Medlemsstaterne bør vælge den energisammensætning, som forårsager mindst mulig forurening. Jeg opfordrer Kommissionen til at revidere de finansielle overslag for 2007-2013 og budgettet for 2008 budget samt fællesskabsprogrammer og -politikker for at tage højde for klimaændringerne.
Kommissionen bør anerkende de nationale, lokale og regionale myndigheders betydning for udviklingen og håndhævelsen af tilpasningsforanstaltninger i forhold klimaændringer samt behovet for at give disse myndigheder beføjelser og forsyne dem med den støtte, som de har behov for.
Jeg mener, at vi har behov for et europæisk rammeprogram, der kan reducere risikoen for ørkendannelse og vandmangel.
