Europæisk initiativ vedrørende Alzheimers sygdom og andre demenssygdomme - Astmainhalatorer (forhandling) 
Formanden
Det næste punkt er, må jeg sige, en underlig forhandling under ét om følgende:
betænkning af Matias for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om et europæisk initiativ vedrørende Alzheimers sygdom og andre demenssygdomme og
mundtlig forespørgsel (B7-0666/2010) af Mazzoni for Udvalget for Andragender, om astmainhalatorer.
Marisa Matias
Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at give et efter min mening klart eksempel på, hvorfor dette initiativ er presserende. Vi begyndte arbejdet i Parlamentet for præcis seks måneder siden. Der er gået seks måneder mellem det tidspunkt, hvor vi påbegyndte arbejdet med betænkningen, og afstemningstidspunktet, og i den tid har over 700 000 mennesker udviklet Alzheimers eller en anden form for demens. Dette tal i sig selv viser, hvor vigtigt og presserende det er at handle på dette område. Det er derfor, Kommissionens meddelelse kommer i rette tid.
Alle mennesker, der lider af Alzheimers og andre demenssygdomme i Europa, skal behandles ens. Der er over 7 mio. mennesker med Alzheimers og næsten 10 mio., der lider af demenssygdomme som helhed.
Hvis vi talte om tal, ville vi tale om en størrelsesorden som et mellemstort land. Vi kan ikke forskelsbehandle en sygdom, ligesom vi ikke kan forskelsbehandle et land. Vi skal behandle dem alle ens. Det er netop af den grund, det er presserende nødvendigt at træffe foranstaltninger på flere områder. Fra forskningsområdet ved vi, at antallet af personer, der lider af denne sygdom, fordobles hvert 20. år.
Hvis den betragtede aldersgruppe er over 65 år, ved vi, at antallet fordobles hvert fjerde år, og det er præcis derfor, vi skal gøre noget ved årsagerne og afdække årsagerne, for vi kan ikke træffe foranstaltninger mod et problem, hvis vi ikke har et godt kendskab til det. For at få det har vi brug for mere forskning, mere samarbejde og flere epidemiologiske data.
Vi skal vide mere om, hvordan vi skrider til handling i form af forebyggelse og kontrol af risikofaktorer. Vi har brug for tidlig diagnose, vi har brug for specialiseret pleje, og vi har brug for at uddanne plejere. Vi skal yde støtte til familier og ikke stigmatisere de sygdomsramte. Vi skal derimod give dem rettigheder og værdighed. Vi har brug for, at alle lande har nationale handlingsplaner, således at vi kan samarbejde på EU-niveau. Vi skal bekæmpe uligheder mellem medlemsstaterne og inden for medlemsstaterne. Vi kan ikke acceptere, at der skal være et A- og et B-hold af patienter. De skal alle være lige uanset køn, alder, bopæl eller ethvert andet kriterium.
Derfor er det meget meget vigtigt, at vores sundhedstjenester har den størst mulige dækning. Vi kan ikke undgå at tale om disse presserende behov, bare fordi vi er i krise og altid taler om sygdommens omkostninger. De sociale og økonomiske omkostninger ved at undlade at behandle dette problem er langt større, langt større end ved at konfrontere det. Derfor er vi nødt til at tage hånd om dette problem og investere, investere i mennesker, investere, som jeg sagde, i forebyggelse og støtte til familier og plejere, der så ofte bliver glemt.
Vi ved, at der for hver person, som lider af Alzheimers, er brug for tre personer til at pleje dem. En person med Alzheimers kan ikke være alene i bare én time. Det skal være en lektie for os, vi kan ikke fortsætte, uden at medlemsstaterne koordinerer deres indsats mod dette problem, uden samarbejde og endvidere samarbejde på grundlag af solidaritet.
Derfor vil jeg gerne sige følgende. Vedrørende samarbejde ved vi alle, at intet af dette arbejde kan udføres isoleret, og også her i Parlamentet er det iværksat i samarbejde med alle skyggeordførerne fra alle parlamentsgrupper, med støtte fra de tre kvinder, der hjalp mig i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, i min parlamentsgruppe og i min delegation.
Derfor vil jeg gerne takke alle disse kvinder, og måske er det ikke nogen tilfældighed, at det kun var kvinder, der arbejdede på denne betænkning. Det skyldes, at kvinder er mest ramt, idet de både tager sig af betænkninger om Alzheimers og af personer, der er ramt af Alzheimers, herunder mænd. Jeg ønsker derfor også at gøre opmærksom på de typer af forskelsbehandling, der skjules på grund af manglende behandling eller reaktion på disse spørgsmål.
Jeg vil slutte af med at spørge kommissær Dalli direkte, hvilke af forslagene i betænkningen Kommissionen er parat til at godkende, og hvornår den vil være klar til at træffe foranstaltninger mod et presserende problem af det omfang, som vi i øjeblikket står over for.
Erminia Mazzoni
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg må sige, at også jeg er forvirret over, hvorfor denne forespørgsel er blevet kombineret med den foregående betænkning, men det vigtige for mig er, at Parlamentet i dag fokuserer på sagen i den forespørgsel, jeg fremsatte for Udvalget for Andragender.
Forespørgslen omhandler en sag, hvor en lille europæisk virksomhed er blevet nægtet retfærdighed på grund af den passivitet, Kommissionen desværre har udvist fra 1997 og indtil nu. Denne konstatering støttes af Retsudvalget, som blev bedt om at fremsætte en udtalelse af det udvalg, jeg er formand for.
Sagen vedrører en medicinsk anordning - nærmere bestemt en astmainhalator - der blev patenteret i 1990 og lovligt markedsført. Dette produkt er reguleret af direktiv 93/42/EØF, hvori det fastsættes, at producenterne skal erklære, at de har overholdt kravene, og som bemyndiger de nationale myndigheder til gennem overvågning og stikprøvekontroller at kontrollere, at denne fabrikanterklæring er gyldig.
Det produkt, der blev distribueret på markedet med succes i seks år - dvs. indtil 1996 - og som der ikke blev registreret en eneste klage over eller kommentar til i over 15 år, blev fremlagt til inspektion af regeringen for Oberbayern, der bad Magdeburg-kommissionen om at revidere den tilladelse, virksomheden havde fået bevilget.
I december det år foretog sundhedskommissionen og -ministeriet i Sachsen-Anhalt denne inspektion og afsluttede proceduren med at erklære, at produktet fuldt ud opfyldte de gældende lovfæstede krav. Ved afslutningen af proceduren satte de også spørgsmålstegn ved lovligheden af den forespørgsel, Oberbayerns regering havde fremsat, og opfordrede den til at iværksætte beskyttelsesklausulproceduren i henhold til førnævnte direktiv, hvis den fortsat var i tvivl.
Det følgende år var der en række udokumenterede aktiviteter, som vi kun blev indirekte informeret om, og så beordrede forbundssundhedsministeren pludselig, i 1997, produktet trukket tilbage fra markedet uden nogen kommunikation med producenten.
Ministeriet indledte proceduren - proceduren i medfør af artikel 8 i førnævnte direktiv - ved udgangen af 1997, men der kom intet ud af det, for der ikke blev fremlagt nogen information, og processen med høring af producenten blev ikke iværksat. Midt i den generelle tavshed i midten af 2003 bragte producenten produktet tilbage på markedet i den tro, at tavsheden betød, at de tyske myndigheders uforklarede kommentarer var blevet afvist.
Desværre gav de tyske myndigheder i 2005 - og igen uden nogen kommunikation - ordre til, at produktet atter en gang skulle trækkes tilbage fra markedet. For at gøre det helt klart - er der til trods for gentagne forespørgsler til dato ikke givet nogen forklaring på, hvorfor produktet blev trukket tilbage.
Siden har der ikke været nogen kommunikation, ingen undersøgelse og ingen lejlighed for producenten til rimeligt at udfordre den anden parts resultater. Det har haft alvorlige økonomiske konsekvenser for producenten, fordi han har ventet på et svar i over 15 år og ikke kan bringe sit produkt i omsætning.
Jeg vil også tilføje, at det i de seks år, hvor produktet blev distribueret kunne konstateres - og det kan dokumenteres, også med dokumenter fra Kommissionen - at der skete betydelige besparelser i de offentlige sundhedsudgifter på grund af de lave omkostninger til produktet, og at produktet havde en positiv virkning for astmatikere.
Da producenten, hr. Klein, i 2008 havde oplevet, at alle hans forsøg på at komme nogen vegne med de øvrige myndigheder var mislykkedes, henvendte han sig til Udvalget for Andragender. Udvalget iværksætter proceduren i løbet af denne valgperiode. På baggrund af den lange tid, den i andragendet omhandlede sag har været i gang, lancerer det endvidere en uformel høringsproces med kommissæren for at anmode om, at der gives et svar inden for en kortere tidshorisont, fordi andrageren beder om en bekræftelse på, at hans produkt lever op til EU-lovgivningen, eller i modsat fald i det mindste om en afgørelse, han kan indbringe for Domstolen, og som kan give ham mulighed for at se retfærdigheden ske fyldest.
Intet af dette er sket, og under forhandlingen med Udvalget for Andragender undgik Europa-Kommissionen desværre endnu en gang at besvare vores spørgsmål. Derfor har Udvalget truffet den enstemmige beslutning at komme til Parlamentet og bede Kommissionen om at give klare svar i Parlamentet, fordi denne sag unægtelig rejser alvorlig tvivl om krænkelse af chartret om grundlæggende rettigheder. Det skyldes ikke kun Kommissionens passivitet, men også og frem for alt andrageren, hr. Kleins, manglende mulighed for at anlægge sag.
Sagen rejser indlysende tvivl om krænkelse af markedsregler og beskyttelse af små virksomheder, og derfor insisterer vi på, at der gives svar her på de punkter, vi har taget op i vores forespørgsel.
Formanden
Fru Mazzoni! Først og fremmest tak, fordi De delte min forvirring over, hvordan de to emner hang sammen. Det er naturligvis ikke udtryk for foragt fra min side for et vigtigt spørgsmål, som De desuden rejser i Deres egenskab af formand for Udvalget for Andragender, som jeg også sidder i, og jeg er derfor særdeles interesseret i, hvad det laver.
Det vil være meget vanskeligt for både kommissæren og talerne at kombinere de to emner, der er af så forskellig karakter, og det er derfor værd at sætte spørgsmålstegn ved, om det er rimeligt at planlægge forhandlingen, således som den er planlagt på dagsordenen.
John Dalli
Hr. formand, mine damer og herrer! Lad mig for det første hylde Parlamentet og især ordføreren fru Matias for Deres engagement med hensyn til at tage fat på Alzheimers og andre demenssygdomme.
Kommissionen deler fuldt ud Deres bekymring. Demenssygdomme betyder megen lidelse for millioner af europæere og deres familier. Med en hastigt aldrende befolkning er det nu på tide, at Europa handler.
Derfor fremlagde Kommissionen i 2009 en meddelelse om Alzheimers og andre demenssygdomme med en foranstaltning til at forbedre forebyggelse og diagnose, forskning og udveksling af god praksis.
Jeg er glad for, at Parlamentet støtter det igangværende arbejde i den forbindelse og fremsætter en omfattende række henstillinger. Denne betænkning og henstillingerne heri er meget aktuelle på et tidspunkt, hvor Kommissionen skal til at iværksætte en fælles aktion med medlemsstaterne om Alzheimers i april, den såkaldte ALCOVE (ALzheimer COoperative Valuation in Europe).
Jeg er overbevist om, at denne fælles aktion vil følge mange af de henstillinger, De vedtager her i dag.
Den fælles aktion vil fokusere på forebyggelse - et område, som Parlamentet understreger i betænkningen - og også på forbedring af viden og data og udveksling af god praksis. Den skal også tackle et andet område, hvor Parlamentet opfordrer til handling, rettigheder for personer, der lever med demens. Jeg er enig med Dem i, at vi har brug for fuldt koordineret forskning for bedre at forstå, hvordan vi forebygger eller forsinker udbruddet af demens. Derfor har Kommissionen iværksat et fælles programlægningsinitiativ om bekæmpelse af neurodegenerative sygdomme, navnlig Alzheimers.
For første gang arbejder 23 lande sammen om at gøre noget ved Alzheimers. Der findes god praksis i hele Europa vedrørende diagnose og behandling af Alzheimers, og Kommissionen udvikler udveksling af viden og god praksis.
Som anbefalet af Parlamentet kan jeg også bekræfte, at initiativet Innovation i EU under Europa 2020-strategien som sit første pilotområde til det nye europæiske innovationspartnerskab vil tage fat på emnet sund og aktiv alderdom.
Man kunne i den forbindelse udvikle en aktion til at støtte mennesker, der lider af demens. Et godt eksempel kunne være det igangværende parlamentsinitiativ om plejere. Vi håber at kunne støtte flere nyskabende aktioner på dette område, der også kan omfatte spørgsmål om Alzheimers og andre demenssygdomme.
Endelig ser Kommissionen positivt på en række andre henstillinger, bl.a. om at gøre 2014 til europæisk hjerneår. Lad mig forsikre Dem om, at Kommissionen er forpligtet til at gøre sit for at gøre noget ved demens.
Jeg vil nemlig nu tage fat på det andet emne i denne forhandling, det andragende, der er indgivet af hr. Klein, som har opfundet og producerer inhalatoren "Effecto".
Markedsføringen af den pågældende anordning blev oprindelig nægtet i Tyskland i 1997. Denne beslutning blev ikke forfulgt yderligere, hverken af Kommissionen, de tyske myndigheder eller producenten. Den daværende distributør anførte dengang, at den ville gennemføre yderligere undersøgelser, før produktet blev bragt på markedet igen.
Anordningen blev sendt på markedet igen i 2002 under et nyt navn. Da produktet igen blev forbudt af de tyske myndigheder i 2005, analyserede Kommissionen sagen omhyggeligt og afsluttede proceduren med et officielt brev til de tyske myndigheder og producenten i juli 2007.
Kommissionens analyse var, at de tyske myndigheders forbud var berettiget, fordi de kliniske data, producenten fremlagde, var utilstrækkelige til at påvise anordningens sikkerhed.
Ifølge direktivet om medicinske anordninger skal sikkerheden påvises af producenten, hvis han skal have lov til at bruge EF-mærkning. Det betød, at den gældende lovbestemmelse var direktivets artikel 18, der omhandler tilfælde, hvor et produkt markedsføres med uretmæssigt anbragt EF-mærkning. I det tilfælde er der ingen formel Kommissionsafgørelse.
Da beskyttelsesklausulproceduren efter Kommissionens mening ikke gælder for denne sag, har Kommissionen ingen grund til at anmode om at få meddelt det forbud, de tyske myndigheder fremsatte i 2005.
Den hindring, andrageren står over for med hensyn til at markedsføre produktet, er de tyske myndigheders afgørelse (forbuddet fra 2005) og ikke en Kommissionsafgørelse. Andrageren havde klare juridiske muligheder, som han kunne forfølge på nationalt plan, og han har faktisk også benyttet disse muligheder. Hans krav blev imidlertid afvist af de tyske domstole.
Jeg vil gerne understrege, at Kommissionen siden 2007 har opfordret andrageren til at bringe anordningen i overensstemmelse med kravene ved at fremlægge de manglende kliniske data og har fremmet kontakter mellem ham og de tyske myndigheder med henblik herpå. Så vidt Kommissionen ved, har andrageren indtil videre ikke foretaget sig noget.
Elena Oana Antonescu
Hr. formand! Jeg vil tale om Alzheimers sygdom og andre former for demens. Jeg vil gerne rose ordføreren, fru Matias, for det fine stykke arbejde, hun har gjort. Som skyggeordfører for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) i denne sag ønsker jeg også at takke mine kolleger, der ydede deres bidrag. Den opmærksomhed, denne sag har fået, viser, hvor vigtigt et emne det er, og samtidig hvor alvorligt dette fænomen er.
Antallet af mennesker, der lider af demens, er op til 9,9 mio., hvoraf de fleste patienter har Alzheimers. Inden 2020 forventer vi, at dette antal stiger dramatisk på et tidspunkt, hvor sygdommen stadig er underdiagnosticeret i EU. Der er uligheder mellem medlemsstaterne med hensyn til forebyggelse, adgang til behandling og pleje. Indsatsen er opsplittet og foranstaltningerne er ulige, for så vidt angår forskning i og bekæmpelse af denne sygdom.
Betænkningen er et vigtigt skridt i bekæmpelsen af denne sygdom i EU og er væsentlig for indførelsen af en ny form for samarbejde mellem medlemsstaterne, idet det bliver muligt at træffe samordnede foranstaltninger for at bekæmpe visse problemer, der berører hele Europa. Betænkningen støtter solidaritet mellem staterne og udveksling af god praksis for at undgå dobbeltarbejde og spild af ressourcer. Jeg vil gerne understrege betydningen af forebyggende diagnose og tidlig indsats i sygdommens første stadier. Jeg mener, at dette er afgørende for at gøre fremskridt i bekæmpelsen af denne sygdom.
Endvidere vil jeg også gerne minde om betydningen af at indføre en tværfaglig tilgang til forskning i dette område. Opsplitningen mellem fag og den svage forbindelse mellem primær og klinisk forskning, folkesundhed og socialforskning påvirker den måde, hvorpå videnskabelige opdagelser overføres til medicinsk praksis og behandlingsudbud. Det forhold, at alle disse gennemføres på nationalt plan øger opsplitningen. Derfor skal vi fokusere på den tværfaglige tilgang og på at overføre opdagelser og viden på EU-niveau.
Nessa Childers
for S&D-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Næsten 10 mio. europæere lider i dag af demens, hvor Alzheimers er den mest almindelige form. En af disse personer i statistikken var min egen mor, der døde sidste år. Jeg hilser derfor dette EU-initiativ om demens meget velkommen.
Vi bør være meget bekymrede over, at kun halvdelen af tilfældene anslås at være blevet diagnosticeret. Vi bør være meget bekymrede over, at dobbelt så mange kvinder som mænd lider af demens, og vi bør være meget bekymrede over, at antallet af syge - med en aldrende europæisk befolkning - vil fordobles over de næste 20 år.
I betragtning af at en udskydelse af Alzheimers indtræden i fem år betyder 50 % lavere forekomst, ser jeg positivt på Kommissionens fokus på forebyggelse og tidlig opsporing. Jeg ser positivt på fokuseringen på bedre forskning i Europa, især da vi ved, at 85 % af forskningen i dag sker uden EU-koordinering. Jeg er også glad for fokuseringen på udveksling af god praksis og på patienters og deres familiers rettigheder.
De øvrige socialdemokratiske medlemmer af Europa-Parlamentet og jeg selv fokuserede på de sociale aspekter af demens i vores ændringsforslag og vi anmoder indtrængende om følgende:
Vi opfordrer til, at man inden for den medicinske og sociale forskning og i forbindelse med sundheds-, beskæftigelses- og socialpolitikker fokuserer stærkt på kvinders særlige behov, idet dobbelt så mange patienter og et uforholdsmæssigt stort antal plejere er kvinder.
Vi opfordrer atter Kommissionen til at lovgive om politikker for mental sundhed på arbejdspladsen som led i deres arbejdsmiljøansvar for at integrere personer med mentale forstyrrelser på arbejdsmarkedet på den bedst mulige måde.
Vi anbefaler en undersøgelse af brugen af livstestamenter på tværs af europæiske grænser, som der er så hårdt brug for.
Endelig vil vi også i alle bevidstgørelses- og oplysningskampagner understrege betydningen af evnen til at opdage symptomer på demens.
Afslutningsvis vil jeg gerne lykønske ordføreren, Maria Matias, og takke hende og mine medskyggeordførere for deres arbejde med denne betænkning.
Frédérique Ries
Hr. formand! Kampen mod Alzheimers sygdom er blevet en europæisk prioritet i de seneste år, og det er ikke for tidligt! Jeg vil gerne tilføje, at jeg hilser alle de initiativer, der netop er blevet bebudet af kommissær Dalli, velkommen.
Denne form for cerebral aldring vokser eksplosivt i Europa og over hele verden. Således er over 7 mio. mennesker ramt, og det tal stiger til 10 mio., hvis man betragter andre former for neurodegenerative sygdomme. Vi kan og bør hilse den nuværende EU-finansiering af 32 forskningsprojekter velkommen, men vi skal gøre det bedre, meget bedre, især med hensyn til samordning af forskning i Alzheimers inden for det ottende forskningsrammeprogram allerede i 2014. Det er klart udtrykt i pkt. 21 i vores beslutning.
Det er også afgørende at fokusere på en tværfaglig tilgang, der omfatter diagnose, forebyggelse, behandling og støtte til behandlingsmodtagerne og til deres familier. Det er dækket i pkt. 2 og 20, som er meget vigtige. I den forbindelse viser en ny undersøgelse, der netop er blevet offentliggjort i Frankrig, de betydelige socioøkonomiske omkostninger som følge af disse sygdomme, over 10 mio. EUR om måneden alene til medicinsk behandling og overvågning af patienter. Og her er ikke medtaget den enorme pligtopfyldenhed hos patienternes elskede og familier, der bruger over seks timer om dagen på pleje og håndtering af patienten.
At hjælpe disse patienter betyder også, at diagnosen kan stilles rigtigt. Den videnskabelige verden fortæller os, at de internationale kriterier nu skal ændres, fordi den strenge anvendelse af ofte forældede kriterier gør, at for mange patienter, der har andre former for demens, ofte inkluderes.
På EU-niveau, der er dækket af pkt. 64 i vores beslutning, er det afgørende, at Parlamentet endelig reagerer på forskernes appel. Der er brug for flere frivillige til de kliniske undersøgelser, hvis vi skal håbe en dag at finde en kur, hvilket vi skal. Den kommende revision af direktivet om forsøg med lægemidler er derfor en gylden lejlighed til at give et konkret svar og give berørte familier håb.
Gerald Häfner
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Hr. formand! Den, der sørgede for, at disse forhandlinger skulle kombineres, har næppe gjort Parlamentet en tjeneste - og det gælder endnu mindre de berørte emner.
Over hele Europa stiger omkostningerne til medicin og sundhedsforsikring, og alle forsøger at finde måder, hvorpå de kan bringes ned. Medicinske fremskridt gør lægemidler dyrere og dyrere. Den sag, vi har med at gøre her, er anderledes. Der er 30 mio. astmatikere i Europa, og vi har en lille producent, der har udviklet en anordning, som gør det bedre, hurtigere, mere effektivt og frem for alt billigere at inhalere - hvilket kan redde liv for astmatikere og er særdeles vigtig i deres behandling. Denne producent er blevet nægtet adgang til markedet i 14 år. Producenten henvendte sig til Kommissionen tilbage i 1996, og Udvalget om Andragendet har behandlet sagen siden 2006. Det er Kommissionens job, kommissær Dalli, at hjælpe med at håndhæve loven og være på borgernes side. I denne sag sker det ikke, i stedet nægter Kommissionen at træffe en klar afgørelse - en afgørelse, der kunne hjælpe andrageren.
Jeg vil gerne henvende mig direkte til kommissær Dalli, for De vil erindre, at vi inviterede Dem til at mødes med Udvalget for Andragender for at drøfte sagen. De fortalte os, at De ikke havde tid til det, men at De kunne finde tid til en personlig samtale. Vi kom til Dem og talte med Dem personligt. De lovede mig personligt, at De ville tage Dem af sagen og finde en løsning meget hurtigt. Til dato har jeg ingenting hørt. Jeg skrev et andet brev til Dem, men jeg har ikke modtaget noget svar. De har også forsøgt at forhindre den næste forhandling. Det er ikke den måde, Kommissionen bør handle på.
Jeg vil gerne sige det helt klart, at Europa-Parlamentet forventer, at Kommissionen er på lovens og borgerens side - og vi skal stemme sammen om denne beslutning i morgen. Vi forventer, at De garanterer, at den slags små producenter beskyttes mod dem, der ønsker at nægte dem adgang til markedet. Der er mange penge på spil her, men mere specielt handler det også om menneskers helbred. Vi er bevidste om problemerne. Vi kan ikke forstå Deres handlinger, kommissær Dalli. Vi kender alle Deres argumenter. Jeg har gennemset bjerge af dokumenter, men jeg mangler endnu at finde et klart argument, der kan støtte Deres holdning. Vi taler om et medicinsk produkt. Hele 30 000 er i brug - mennesker har inhaleret i millionvis af gange, med fortræffelige resultater. Vi har breve fra forsikringsselskaber, hvori vi bliver bedt om at give adgang til markedet, således at der kan spares omkostninger her. Jeg forventer, at Kommissionen endelig gør sit arbejde og når frem til en positiv afgørelse af denne sag.
(Taleren accepterede at tage et spørgsmål, jf. proceduren med blåt kort, i henhold til art. 149, stk. 8)
William
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne spørge hr. Häfner, om han er enig i, at kommissærens bemærkninger om BronchoAir-sagen, som vi hørte tidligere, har været gennemført undvigende og ikke til nogen hjælp for astmapatienter i almindelighed og for virksomheden i særdeleshed?
Gerald Häfner
(DE) Hr. formand! Hvis jeg må give et kort, men personligt svar, er det mit indtryk, at kommissæren endnu ikke har haft lejlighed til personligt at sætte sig ind i sagen og danne sit eget nye indtryk. Imidlertid er det den perfekte mulighed for kommissær Dalli til at se på sagen med friske øjne og drage en ny konklusion efter de mange års forhaling - og jeg vil foreslå, at De benytter andre medarbejdere i Deres stab end dem, der har været ansvarlige for den langvarige sagsbehandling indtil nu. Det skulle glæde mig at drøfte det med Dem eller, endnu bedre, se Dem mødes med andrageren og finde en løsning.
Jeg er helt enig med min kollega.
Marina Yannakoudakis
for ECR-Gruppen. - (EN) Hr. formand! 750 000 mennesker i Det Forenede Kongerige lider af demens, og over 50 % af dem har Alzheimers. Virkningerne er fælles, men alle har hver deres erfaringer. Der findes ingen helbredelse for denne sygdom, der ofte holder både patient og plejer som gidsel uanset alder. Men hvad kan der gøres i EU? Lovgivningen er klart sekundær, idet der primært er brug for lokal opbakning.
Imidlertid kan vi ved først og fremmest at bringe dette emne op i Parlamentet få det frem i første række, åbne drøftelser og øge offentlighedens opmærksomhed. Herfra kan medlemsstaterne beslutte, hvordan det skal prioriteres og hvordan vi skal dele god praksis. For det andet kan opmærksomhed føre til større forståelse af symptomerne og som følge heraf tidlig diagnose. Der findes lægemidler på markedet, som kan hjælpe her, og hvis de tages i tide, kan de bremse processen. Det vigtige er, at patienterne hjælpes, at familier får information og støtte, og i sidste ende at patienterne hjælpes til at bevare deres værdighed gennem denne vanskelige sygdom.
William  Dartmouth
Hr. formand! Tilsyneladende har en lille tysk virksomhed, BronchoAir i München, fremstillet en inhalator, der faktisk kan forbedre livet for astmapatienter, som er afhængige af den slags anordninger for at kunne trække vejret. Dette produkt har været udelukket fra markedet i over 14 år, og kommissærens redegørelse for, hvorfor det er sket, var meget forskellig fra redegørelsen fra formanden for Udvalget for Andragender, der indledte forhandlingen. Retsudvalget har udtalt, og jeg citerer, virksomheden har været offer for "et oplagt tilfælde af, at Kommissionen har nægtet ham adgang til domstolsprøvelse".
Hvorfor favoriserer Kommissionen store lægemiddelvirksomheder og deres lobbyister? I dette tilfælde går det britiske Independence Party, som jeg har den ære at repræsentere, stærkt ind for, at der omgående iværksættes en undersøgelse af Kommissionens håndtering af denne sag.
Diane Dodds
(EN) Hr. formand! Som det allerede er blevet sagt her i Parlamentet i dag, lider næsten trekvart million mennesker i Det Forenede Kongerige i øjeblikket af en eller anden form for demens. 16 000 af dem bor i min valgkreds i Nordirland.
Alzheimers er en grusom sygdom. Det fratager patienterne deres personlighed, det fjerner deres uafhængighed og berøver dem deres forhold til familie og venner. Det er en ødelæggende sygdom, der lægger enorme byrder på familier og plejere, som ofte er isolerede og har et dårligt helbred på grund af de byrder, de må bære. Som det allerede er nævnt her i Parlamentet, er mange af plejerne kvinder.
I Det Forenede Kongerige anslås antallet af personer med demens at stige til omkring 1,7 mio. i 2050. De anslåede udgifter, der er forbundet med sundhedsmæssig og social omsorg vil inden 2018 være på 27 mia. GBP. Det er kolossale tal, der gør forskning helt afgørende og en omhyggelig målretning af ressourcer til lægebehandling og social omsorg til et absolut krav. Jeg mener også, vi bør anerkende bidraget fra den frivillige sektor og fællesskabet heri.
Kommissæren har gjort meget ud af sund og aktiv aldring, og jeg er stolt af at fremhæve arbejdet under Mullen Mews-ordningen i Belfast, som har vundet priser over internationale konkurrenter for sin sociale integration og forbedring af livet for dem, der lever med demens, og deres familier og plejere.
Peter Jahr
(DE) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg er enig i, at det er ærgerligt, at vi hele tiden skal skifte mellem to emner. Jeg kunne have ønsket, at disse emner i det mindste blev behandlet efter hinanden.
Jeg vender tilbage til hr. Kleins andragende. Det glæder mig, at vi har lejlighed til at tale om det, for Udvalget for Andragender har beskæftiget sig med dette andragende i en rum tid. Hvad er der sket i den tid? Her var en innovativ producent, der udviklede en inhalator til astmatikere. Den var god for patienterne, fordi den var lettere at bruge. Den var god for forsikringsselskaberne, fordi den var billigere. Producenten vandt med rette en pris for den. Men pludselig blev han ramt af et slag - inhalatoren blev forbudt af de tyske myndigheder, hvorefter Europa-Kommissionen indledte en beskyttelsesklausulprocedure.
Uden at gå ind i alle detaljerne endnu engang er jeg overbevist om, at det ikke var lovligt at indføre det oprindelige forbud mod inhalatoren i 1996. Kommissionen skulle have afsluttet beskyttelsesklausulproceduren med et resultat, så den berørte part kunne få mulighed for at klage. Som følge heraf har hr. Klein - og her citerer jeg vores eget Retsudvalg - været offer for et oplagt tilfælde af, at Kommissionen har nægtet ham adgang til domstolsprøvelse. Jeg er ikke ude på at skyde skylden på nogen, hr. kommissær. Det vigtige her er at finde en løsning så snart som muligt for at afgøre sagen en gang for alle. Jeg anmoder Dem simpelthen om at respektere Udvalget for Andragenders enstemmige vedtagelse. Jeg håber og regner med Deres samarbejde og bistand - ikke kun af hensyn til andrageren, men også af hensyn til patienterne i hele EU.
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Hr. formand! Der er stadig megen usikkerhed og meget, vi ikke ved nu om dage om Alzheimers sygdom. Desværre bliver situationen fortsat værre nu, hvor den europæiske befolkning bliver stadig ældre. Vi har tydeligvis brug for at gennemføre forskning i og flere undersøgelser af årsagerne til og behandlingen af demens. Som i tilfælde af ikkeoverførbare sygdomme er der imidlertid dokumentation for, at en række enkle foranstaltninger i form af livsstilsvalg kan forebygge mange forstyrrelser. Derfor har jeg i de ændringsforslag, der er fremsat, bedt om, at der lægges meget mere vægt på at gennemføre forskning i, hvilken virkning ernæring har på forekomsten af Alzheimers sygdom.
Mange af os kender sikkert mindst én person, der er ramt af denne sygdom eller af en anden form for demens. Vi ved, at de personlige omkostninger faktisk er meget højere end de sociale eller finansielle omkostninger. Vi er alle bekymrede over de meget udbredte, ødelæggende virkninger af demens for en lang række mennesker. Som følge heraf har vi en særdeles omfattende betænkning, der indeholder alle centrale spørgsmål. Det, vi ønsker, er en positiv reaktion, ikke kun fra Kommissionen, men også fra medlemsstaterne.
Antonyia Parvanova
(EN) Hr. formand! Også jeg beklager, at vi kæder to forhandlinger sammen. Det er som at have en forhandling under ét om søfart og fiskeri, fordi de begge foregår i havmiljøet. Jeg vil imidlertid gerne rose ordføreren, Marisa Matias, og det er virkelig af yderste vigtighed, at EU gør noget helt konkret ved udfordringen med Alzheimers sygdom som en af sine sundhedsprioriteter.
Den aktuelle medicinske og sociale byrde, denne sygdom udgør, er en alvorlig trussel mod vores social- og sundhedssystemers bæredygtighed. Mange andre kroniske sygdomme vil øges væsentligt i de kommende år, og det er afgørende, at vi også behandler dem på en helhedsorienteret måde med en passende beredskabsplan. Jeg håber oprigtigt, at Kommissionen vil være primus motor i opbygningen af et EU-initiativ om Alzheimers sygdom og vil støtte medlemsstaterne med hensyn til at løfte de folkesundhedsmæssige udfordringer ved vores aldrende befolkning. Jeg ser særlig positivt på fremhævelsen af en tværfaglig tilgang.
Endelig vil jeg gerne understrege behovet for at fokusere på forskning og på målrettet investering i dette område under hensyntagen til én væsentlig ting. Vi skal ikke tjene erhvervsinteresser, men levere konkrete folkesundhedsmæssige resultater til patienter og borgere.
Med hensyn til mundtlige forespørgsler tror jeg, vi her er vidner til en form for lobbyisme med det formål at øge presset på de tyske myndigheder og anfægte EU's sikkerhedskrav og -regler. Det betyder ikke noget, om de berørte virksomheder er store eller små, det eneste, der er vigtigt for os, er patienternes sikkerhed.
Satu Hassi
(FI) Hr. formand, mine damer og herrer! Min oprigtigste tak til ordføreren, fru Matias, for hendes fortræffelige arbejde med Alzheimers-betænkningen. Alzheimers sygdom og demenssygdomme er et meget stort problem for samfundet. De menneskelige og økonomiske omkostninger er enorme. Det anslås, at det koster over 100 mia. EUR om året at behandle Alzheimers sygdom. Det er mere, end Kommissionen anslår, at det ville koste, hvis vi strammede op på vores mål om at nedskære drivhusgasudledningerne til 30 %. Antallet af patienter med Alzheimers menes at blive fordoblet hver 20. år.
Jeg ønsker at understrege betydningen af tidlig diagnose og af at prioritere forebyggelse. Især håber jeg, at der vil blive forsket mere i, hvordan kemikalier, der hindrer udviklingen af nervesystemet, kan øge forekomsten af Alzheimers og risikoen for andre sygdomme, som forårsager ødelæggelse af nervesystemet. Under alle omstændigheder tilsiger forsigtighedsprincippet, at der bør ske en reduktion i brugen af disse kemikalier som pesticider i vores haver og på marker.
Miroslav Ouzký
(CS) Hr. formand! Jeg vil også gerne tale om Alzheimers sygdom. Vi ved, at denne betænkning ikke har en lovgivningsmæssig indvirkning, og den er heller ikke for omtvistet. Jeg håber, at den ikke vil dele dette møde. Vi ved imidlertid, at det er en meget alvorlig sundhedstilstand med meget alvorlige økonomiske konsekvenser, og det er derfor også et meget alvorligt socialt problem. Det hænger meget tæt sammen med den europæiske befolknings aldring, og stigningen af forekomsten heraf i Europa begynder at ligne en form for neurologisk epidemi. Hvad kan vi gøre ved det? Vi kan understrege forebyggelse, der sparer ressourcer og forbedrer sundheden, vi kan forbedre europæernes kostvaner, vi kan forene vores videnskabelige grundlag i Europa og samordne de enkelte medlemsstaters arbejde, vi kan støtte frivillige organisationer og organisationer for familiemedlemmer, og vi kan hjælpe med at oprette specialiserede centre i Europa.
Philippe Juvin
(FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Der er så meget at sige om Alzheimers sygdom.
Lad mig fokusere på to aspekter. Det første er spørgsmålet om hjemmestøtte til alvorligt syge patienter. Vi ved, at det af medicinske årsager er vigtigt for patienterne ikke at opleve omvæltninger i deres miljø, hvilket kan forværre sygdommen og dens symptomer og gøre tingene meget vanskeligere.
En af vores prioriteringer skal være at gøre det muligt for patienterne at blive så længe som muligt i deres vante omgivelser. Hvis det skal ske, skal familierne og de familiemedlemmer, der hjælper patienterne, derfor hjælpes. Med andre ord må familierne ikke lades i stikken. Det er min første pointe.
Min anden pointe vedrører forskning. Hvorfor? Fordi håbet for Alzheimers sygdom i sidste ende er at finde et lægemiddel, og for at finde dette lægemiddel er der brug for effektiv forskning. Jeg har hørt folk sige, at der er brug for flere ressourcer til forskning. Det er uden tvivl sandt! Men før vi taler om ressourcer, har vi dog mest af alt brug for at tale om anvendelsen af disse ressourcer.
Forskningen har indtil nu været alt for opsplittet og har været bredt alt for tyndt ud. Der har ikke været defineret nogen prioriterede områder. Folk arbejder ikke sammen og taler ikke sammen. I fremtiden skal cellebiologen tale med fysiologen, med radiologen, med neurologen. Vi må få folk til at arbejde bedre sammen. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at lægge hele sin vægt bag det fælles forskningsprogram, der blev iværksat under det franske formandskab.
Endelig vil jeg gerne slutte af med at sige til patienterne og deres familier, at det går fremad. De må tro på det, de er ikke alene. De er ikke længere alene!
Glenis Willmott
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren og skyggeordførerne for deres gode arbejde med denne betænkning.
Selv om betænkningen om Alzheimers er meget vigtig, ved vi, at magten til at implementere politik hovedsagelig ligger hos medlemsstaterne. Men den aldrende befolkning er en af de mest presserende udfordringer for fremtiden, og vi ved, at demens er en af hovedårsagerne til handikap og afhængighed blandt ældre.
I øjeblikket ligger hovedansvaret for omsorgen normalt hos ægtefællen eller barnet til den demensramte patient, hvilket kan være et særdeles hårdt og følelsesmæssigt meget krævende arbejde. Derfor er vores ændringsforslag, hvori Kommissionen opfordres til at overveje mulighederne for at skabe job til en bedre omsorgssektor i Europa 2020-strategien, så vigtige. Det er også vigtigt, at vi ikke kun fokuserer på at skaffe forskningsmidler til nye præparater til at behandle sygdommene, men også ser på enkle forebyggelsesforanstaltninger, som alle kan træffe som f.eks. en ændring i kost og livsstil. Ernæring viser sig i stigende grad at være en vigtig faktor for udviklingen af Alzheimers og andre demenssygdomme, og vi må afsætte nogle af vores ressourcer til en nærmere undersøgelse af dette.
Omkostningerne til demenssygdomme i EU var 130 mia. EU i 2005, og sygdommene berørte 19 mio. mennesker - dvs. patienter og plejere. Så det giver mening - både moralsk og økonomisk - at sikre, at vi sætter flere midler ind på denne forfærdelige sygdom.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Hr. formand! Meddelelsen og betænkningen er rigtig gode, og jeg vil derfor gerne udtrykke min tak til kommissær Dalli og fru Matias.
Alzheimers er vor tids pest, og vores største problem er, at vi simpelthen ved for lidt om Alzheimers. Derfor har vi brug for forskning, forskning og atter forskning. Vi har brug for at forene vores kræfter, og jeg hilser derfor Kommissionens initiativ til at skabe et innovationspartnerskab om sund aldring velkommen. Her passer Alzheimers perfekt ind.
For mange år siden udpegede den amerikanske regering kampen mod kræft til et fyrtårnsprojekt. De har ikke bekæmpet kræften, men der er kommet rigtig mange lægemidler og rigtig mange behandlinger ud af det. Det er sådan noget, vi har brug for her, og jeg ser derfor positivt på, at vi skal koncentrere os om Alzheimers. Vi har brug for at vide, hvordan vi træffer forebyggende foranstaltninger. Hvad kan vi gøre i fremtiden for at bekæmpe Alzheimers? Derfor kan vi ikke fortsætte med at skyde med spredehagl i europæisk forskningspolitik. Vi må koncentrere os om specifikke områder. Alzheimers kunne være et af de vigtige temaer, vi tager fat på.
Frieda Brepoels
(NL) Hr. formand! Som næstformand i Den Europæiske Alzheimersalliance i Europa-Parlamentet hilser jeg fru Matias' betænkning hjertelig velkommen. Den indeholder de vigtigste spørgsmål, der skal prioriteres højst. Jeg vil gerne komme ind på to ting på denne korte tid.
For det første betydningen af forebyggelse og tidlig diagnose. Kampagner, der øger bevidstheden om de første symptomer, er væsentlige, således at patienter og deres plejere på det tidligst mulige tidspunkt kan drage fordel af en evt. behandling og den støtte, der allerede er tilgængelig. Endvidere kan betydningen af en fælles programmering af forskningsressourcer dog ikke overvurderes. Mange har allerede nævnt, at 85 % af de offentlige investeringer i forskning nu til dags sker uden nogen europæisk samordning, og det fører uundgåeligt til opsplitning og overlapning. Derfor kan en fælles strategisk forskningsdagsorden sikre en mere effektiv udnyttelse af ressourcer og en større forståelse af årsager til, behandlingsmuligheder for og den sociale indvirkning af sygdomme som Alzheimers.
Miroslav Mikolášik
(SK) Hr. formand! Kommissionens meddelelse om et europæisk initiativ vedrørende Alzheimers sygdom og andre demenssygdomme forbedrer de nuværende spredte foranstaltninger og eksisterende forskelle, for så vidt angår adgang til behandling, og medfører bedre sundhedsmæssige og sociale vilkår for det stadig stigende antal af disse patienter, hvis andel af Europas aldrende befolkning også er stigende.
Direktivet omhandler ansatte i sundhedssektoren inden for dette område og sikrer specialuddannelse, hvilket jeg ser meget positivt på, og støtte til familiemedlemmer. Vi har allerede problemer med op til 1,4 mio. nye tilfælde af en form for demens hvert år, og vi må træffe energiske foranstaltninger for hurtig diagnose, forebyggelse og andre relaterede spørgsmål såsom patientværdighed.
Også her bliver mennesker ramt, især familiemedlemmer, der oplever megen social stigmatisering. Samfundet bør også yde bistand og økonomisk hjælp til dem, der passer demenspatienter hjemme.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske ordførerne, der har gjort et fortræffeligt stykke arbejde. Det må erkendes, at Alzheimers og andre former for demenssygdomme - med aldringen af Europas befolkning - spreder sig med en farlig hastighed. Ofte diagnosticeres symptomerne på disse sygdomme ikke korrekt eller opspores for sent, og patienterne får ikke den relevante behandling. Opfordringen til at erklære demenssygdomme for et prioriteret område i sundhedsplejen er rigtig. Kun ved at formidle information så bredt som muligt og øge samfundets bevidsthed om sygdommen, dens symptomer og tidlige diagnosticeringsmetoder vil vi kunne dæmme op for den stigende bølge af demenssygdomme. Desværre er plejen af demenspatienter i flertallet af de nye EU-medlemsstater, bl.a. Litauen, særdeles utilfredsstillende. Den største byrde ligger sædvanligvis på patienternes slægtninge og familiemedlemmer. Medlemsstaterne bør honorere deres arbejde ved så vidt muligt at betragte den tid, der bruges til at pleje slægtninge, som en beskæftigelsesperiode og sørge for sociale garantier.
Gay Mitchell
(EN) Hr. formand! Jeg ønsker blot at sige, at vi taler om Alzheimers sygdom og gamle mennesker, men jeg kender et tilfælde fra min egen valgkreds, hvor en 48-årig mand skulle passes af sin far, en ældre enkemand, fordi den yngre mand havde Alzheimers. Jeg vil ikke misbruge lejligheden til at tale, men sige, at jeg støtter nyskabelsen i forbindelse med aldring. Det er især et aldringsrelateret spørgsmål, men ikke kun et aldringsrelateret spørgsmål.
Wolfgang Kreissl-Dörfler
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Mine bemærkninger vedrører andragendet. Jeg har arbejdet med denne sag siden foråret 2007. I efteråret 2007 fremsatte jeg et spørgsmål til Kommissionen. Svaret var mere end utilfredsstillende.
Jeg har haft mange diskussioner med det tyske sundhedsministerium og med andre myndigheder. Alt var altid meget vagt og uldent. Af Deres svar, kommissær Dalli - af det, De læste højt - går jeg ud fra, at De ikke har nogen som helst lyst til at undersøge denne sag nærmere. Det skete ikke i Deres embedsperiode, men der findes sådan noget som kollektivt ansvar, og jeg vil gerne - også på vegne af Retsudvalget og Udvalget for Andragender - bede Dem om at stille al den dokumentation til rådighed for os, som Deres afgørelse byggede på. Når jeg ser på anordningen, vil jeg desuden gerne vide, hvorfor nogle virksomheder ikke har interesse i, at der kommer et andet produkt på markedet - selv om jeg kan forestille mig Deres svar. Det er relativt billigt at indsætte denne plastikdel i inhalatoren, men fortjenesten ligger i det samlede salg.
Når jeg ser på det lobbyarbejde, lægemiddelindustrien har lagt for dagen, og ser omhyggeligt på de finansielle interesser, visse parter har i at holde små virksomheder ude af markedet, er svarene undertiden alt for indlysende.
Jeg beder Dem indtrængende om at gøre Deres stilling klar her og nu om, hvorvidt De vil stille dokumentationen til rådighed for os, og om De er rede til at tage en ordentlig drøftelse med os i Udvalget for Andragender og i Retsudvalget i stedet for bare at skubbe sagen til side. Vores borgere har ret til at blive behandlet ordentligt - og det gælder også dem, der måske ikke er særlig velhavende eller store.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) Hr. formand! EU har en aldrende befolkning, og procentdelen af mennesker, der lider af aldersrelaterede sygdomme er stigende. Statistikkerne viser, at hver femte person over 80 år lider af Alzheimers sygdom. Ikke alle er klar over, at det er en uhelbredelig sygdom, men med de rette forebyggende foranstaltninger og tidlig diagnose kan dens virkninger bremses. Ifølge World Alzheimer Report 2009 bor 28 % af den samlede population, der lider af demenssygdomme, i Europa, idet kun Asien har flere. I Polen, som jeg repræsenterer, lider omkring 250 000 mennesker af Alzheimers, og specialister anslår, at dette tal vil være tredoblet inden 2040. Som man kan forstå, er disse statistikker foruroligende.
Demenssygdomme skaber ikke kun sociale og økonomiske følger, men påvirker også patienterne og deres familier. Derfor er jeg glad for, at vi har drøftet dette vigtige problem i dag. Kun samarbejde, højt specialiseret forskning og en udbredt informationskampagne vil muliggøre hurtig diagnose og bedre forebyggelse.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Hr. formand! Jeg er enig i den specifikke foranstaltning, der foreslås i initiativet om Alzheimers sygdom, nemlig at det er væsentligt at fremme tidlig diagnose og livskvalitet, at støtte samarbejdet mellem medlemsstater gennem deling af god praksis og kliniske undersøgelser og at respektere rettighederne for de mennesker, der lever med denne vanskelige sygdom. Da EU ikke i øjeblikket har tilstrækkelig præcise statistikker til rådighed vedrørende Alzheimers sygdom, bør der udføres undersøgelser på grundlag af fælles strengt definerede indikatorer. Endvidere er det nødvendigt at investere i videnskabelig forskning og effektive tilgange til omsorgssystemet. Der skal lægges særlig vægt på medarbejdere i sundhedssektoren, leverandører samt uddannelse af og støtte til familier, der er berørt af Alzheimers sygdom i dagligdagen. Jeg vil gerne understrege, at det i kampen mod denne vanskelige sygdom er afgørende at lægge meget vægt på forebyggelse og på at målrette indsatsen mod at opnå den tidligst mulige diagnose. Derfor er der behov for at opstille en forebyggelsesstrategi vedrørende Alzheimers sygdom og samtidig tilskynde til en sundere livsstil, informere mennesker om denne sygdom og udveksle medicinsk praksis.
Pat the Cope Gallagher
(GA) Hr. formand! Jeg vil gerne takke for lejligheden til at tale om Alzheimers sygdom.
Alzheimers er en sygdom, der er den mest almindelige årsag til demens, som rammer 44 000 mennesker i Irland og næsten 10 mio. mennesker i hele Europa. Det er en fremadskridende sygdom, hvilket betyder, at flere dele af hjernen vil blive beskadiget over tid, og i takt med at dette sker, bliver symptomerne værre.
På grund af den aldrende befolkning i Europa vil flere og flere mennesker desværre sandsynligvis blive ramt af sygdommen i fremtiden. Derfor er det væsentligt at sikre en bedre samordning mellem EU-medlemsstaterne af forskningen i årsagerne til demenssygdomme og god praksis i plejesystemet. Omsorgsbyrden lægges ofte på de nærmeste familiemedlemmers skuldre, og i Irland plejer 50 000 mennesker dagligt personer med demens.
Afslutningsvis vil jeg gerne hylde de plejere og Alzheimer's Society of Ireland, som yder en utrolig støtte til personer, der er ramt af demens.
Margrete Auken
(DA) Hr. formand! Jeg henvender mig til kommissær Dalli. Her ser De den plastikdims, det drejer sig om. Det er den store multinationale medicinalindustri, der i den tyske sag har sagt, at plastikdimsen og medicinen hører sammen. Her ser De medicinen. Den skal have den store test! Plastikdimsen svarer til, at man bruger en kanyle. Men det er klart, at medicinalindustrien tjener styrtende med penge på, at de to produkter altid skal sælges sammen. Samfundet, derimod, sparer en masse penge ved at man kan genbruge og genbruge og genbruge. Jeg mener, at det er en ren skandale, at Kommissionen bliver ved med at henholde sig til, at dette simple produkt skal underkastes samme store testprocedure - som om det nødvendigvis hørte med i det samme testsystem - som medicinen. Ikke fuldstændig det samme som medicinen selv, det ved jeg godt, men stadigvæk som en anordning, der hører til der. Det er simpelthen så forfærdeligt, at vi ikke har fået et klart svar på denne sag! Der er så mange mennesker, inklusive mange samfund og sygeforsikringer, der lider under, at denne simple plastikting ikke er blevet godkendt for længst. Den har aldrig skabt andre problemer end økon... (Formanden tog ordet fra taleren)
Paolo Bartolozzi
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Neurodegenerative sygdomme og især Alzheimers sygdom er en sundhedsprioritet for EU.
Den pågældende sygdom har alvorlige konsekvenser for patienterne og ikke blot rent sundhedsmæssigt. Omkostningerne til direkte og uformel pleje er faktisk høje. Alzheimers sygdom påvirker nemlig ikke kun patienterne, men også alle, der plejer dem.
Derfor har vi brug for et europæisk svar på problemet, et koordineret svar fra alle medlemsstater, en synergi af samordnede foranstaltninger, der især vedrører videnskabs- og forskningsområderne, og som kan styrke forebyggelse og diagnose for således at forbedre den behandling - herunder nyskabende behandling - der er tilgængelig, samt formidlingen af information blandt medlemsstaterne om de resultater, der opnås nationalt, og derved øge offentlighedens bevidsthed om sygdommen.
John Dalli
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg takker igen Parlamentet og de medlemmer, der har taget ordet, for deres engagement i denne vigtige sag, nemlig Alzheimers og andre demenssygdomme.
Kommissionen hilser Parlamentets betænkning og henstillingerne heri velkommen. Lad mig benytte lejligheden til at understrege, at Kommissionen er fuldt ud forpligtet til at gøre sit for at gøre noget ved Alzheimers og andre former for demens. Disse sygdomme er desværre en del af aldringsprocessen for mange europæiske borgere.
Jeg mener, det er vores kollektive ansvar at arbejde sammen om at minimere byrden heraf og investere i innovation for at forebygge, diagnosticere, behandle og håndtere disse sygdomme.
Jeg ser frem til at støtte medlemsstaterne i deres bestræbelser for at arbejde tæt sammen med Parlamentet om at gøre noget ved Alzheimers sygdom og andre former for demens.
Vedrørende hr. Kleins andragende om "Effecto" må jeg først og fremmest sige - under henvisning til fru Mazzonis erklæring om, at Kommissionens opgave er at bistå borgerne - at jeg kan forsikre om, at min opgave er at bistå patienten. Det er meget vigtigt for mig som kommissær med ansvar for sundhed ikke at bringe patientsikkerheden i fare, ikke at skyde genvej og kortslutte de processer og procedurer, vi har etableret for at sikre, at en anordning, der skal bruges medicinsk, bliver ordentlig afprøvet og sikkerheden garanteret.
Spørgsmålet her er ikke, hvordan et lægemiddel kan indgives med et stykke plastik, som det er blevet sagt. Sagen er, at vi har brug for klinisk dokumentation for, at produktet er sikkert, og med henblik herpå blev andrageren, hr. Klein, bedt om at gennemføre kliniske undersøgelser på 24 patienter. Det er omfanget af de kliniske test, der blev krævet.
Hvorfor er der modstand imod at foretage disse kliniske test? Hvad er årsagen til denne modstand? Det er noget, jeg spørger mig selv om. Vi har f.eks. brug for at vide, om produktets anvendelse er universel, skal det bruges med et bestemt lægemiddel, skal det bruges med forskellige typer lægemidler? Hvis det skal det, skal disse lægemidler så doseres forskelligt? Er der et justeringssystem i anordningen, så man kan justere dosis? Som lægmand er det sådanne spørgsmål, jeg ville stille mig selv, hvis jeg skulle bruge en sådan anordning. Det er sådan noget, myndighederne har spurgt sig selv om. De har bedt om bevis for, at denne anordning ville være sikker i hænderne på patienter i almindelighed.
Der er som sagt en egentlig sikringsprocedure, og den vil jeg ikke kortslutte. Det er blevet sagt, at jeg lovede at undersøge sagen. Jeg lovede at undersøge sagen, og jeg har undersøgt sagen. Jeg har fået en masse oplysninger om sagen. Naturligvis er det oplysninger, jeg måtte have fra andre, der har været her i Kommissionen siden 1987. Da hr. Klein bad om et møde med mig eller mit kabinet, sagde jeg omgående ja. Min kabinetschef meddelte ham, at vi var rede til at holde et møde for at forklare det. Han sendte en e-mail tilbage og fastsatte en masse betingelser, bl.a. satte han som betingelse for mødet, at Europa-Kommissionen fuldstændig skulle påtage sig udgifterne. Det omfattede flyrejse og overnatninger i Bruxelles for ham selv og hans medarbejdere, og det kunne jeg ikke imødekomme.
Marisa Matias
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne begynde med at give udtryk for min taknemmelighed for alt det, der er sagt om betænkningen, som Parlamentet fremsætter om Alzheimers og andre demenssygdomme. Vi ved alle, at den situation, vi står over for er meget tragisk, og at den også er meget underdiagnosticeret, hvilket allerede er blevet nævnt her.
Jeg ønsker blot at nævne et emne, der går på tværs af alle indlæggene, men som formentlig ikke er blevet understreget nok, og det er spørgsmålet om patienternes værdighed og deres rettigheder, men ikke kun patienternes rettigheder, også deres familiemedlemmers, deres plejeres, hvad enten det er formelle eller uformelle plejere, og de fagfolks, der arbejder med denne type sygdom.
Jeg er glad, virkelig glad, for det De sagde, hr. kommissær, om at dele de samme bekymringer som Europa-Parlamentet, og om at Europa-Kommissionen ser positivt på alle de henstillinger, Parlamentet har fremsat i betænkningen, og vil gøre alt, hvad der står i dens magt for at gennemføre dem.
Vi ved, at hver dag, der går, er en dag for meget, fordi det, vi står over for, er så presserende. Derfor ved vi også, at Parlamentet vil fremsætte en meddelelse om dette emne i morgen. Vi vil afvente resultatet af afstemningen, hr. kommissær, men vi ved, at den europæiske offentlighed forventer en hel del mere af os end solidaritet og moralsk beroligelse. Europæerne forventer specifikke og passende foranstaltninger, hr. kommissær, og jeg håber virkelig, at De og Kommissionen - som har den initiativret, Parlamentet desværre mangler - vil prioritere dette spørgsmål så højt, som De siger, De vil, og at De vil gøre det til et lovgivningsinitiativ, således at europæerne og deres familiers rettigheder respekteres, og de alle behandles med den lighed og værdighed, de fortjener.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen (onsdag, den 19. januar 2011).
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Liam Aylward
Det anslås, at 9,9 mio. mennesker i Europa lider af en neurodegenerativ sygdom såsom Alzheimers sygdom. Med Europas befolkningsaldring anslår Eurostat, at dobbelt så mange mennesker vil lide af en neurodegenerativ sygdom i 2050 som i 1995. Eftersom omsorgsbyrden rammer familiemedlemmerne, anslås det endvidere, at sygdommen berører tre medlemmer af en patients familie. I den forbindelse skal det sikres, at der tages skridt på EU-niveau til at hjælpe medlemsstaterne med at yde relevant bistand til patienter og deres familier.
Jeg er helt enig i, at EU's sundhedspolitik skal prioritere demenssygdomme. Patient- og plejeorganisationer skal anerkendes behørigt, og de samme organisationer skal inddrages i informationskampagner og i forberedelsen af forskningsprogrammer. EU giver et betydeligt beløb - 159 mio. EUR - til 34 forskningsprogrammer for neurodegenerative sygdomme, men eftersom der kommer en enorm stigning i disse sygdomme, må forskningsprojekterne under det ottende rammeprogram udvides til at omfatte forskning i adfærdsterapi, kognitiv terapi og ikke-medicinsk behandling.
Vasilica Viorica Dăncilă
Data om prævalensen af Alzheimers sygdom og andre former for demenssygdomme er tilgængelige i EU-landene og blev indsamlet af Alzheimer Europe. Alzheimers sygdom var - og er - hovedårsagen til demens i alle lande. Den tegner sig for 74,5 % af demenstilfældene i Nordamerika, 61,4 % i Europa og 46,5 % i Asien. Der findes dog udiagnosticerede tilfælde af Alzheimers sygdom i EU. Ifølge de seneste tilgængelige epidemiologiske data er kun halvdelen af de mennesker, der lider af denne sygdom, i øjeblikket blevet identificeret. I den forbindelse synes jeg, medlemsstaterne skal udvikle langsigtede politikker og handlingsplaner for at fremskynde adgangen til forskningsmidler på området demenssygdomme og Alzheimers, herunder forskning i forebyggelse på et niveau, der svarer til disse sygdommes økonomiske indvirkning på samfundet. De skal også foregribe og forebygge sociale og demografiske tendenser og fokusere på støtten til familier og de patienter, de plejer, og derved yde social beskyttelse til sårbare personer, der lider af demens.
Elisabetta Gardini
Den fremlagte beslutning fornyer vores forpligtelse til at bekæmpe en alvorlig sygdom, der stadig rammer hver femte person over 85 år. Jeg er af den opfattelse, at en effektiv samordnet EU-aktion er nødvendig for at gøre yderligere fremskridt med forskning og indsamling af epidemiologiske data om denne sygdom. En ordentlig koordination mellem medlemsstaterne kan bidrage til at dele god praksis inden for patientbehandling og hjælpe med til at gøre borgerne mere bevidste om betydningen af forebyggelse og tidligt indgreb. Investering og samarbejde er væsentlig på dette område, ikke kun for at nedbringe de sociale omkostninger ved disse sygdomme, men også, og frem for alt, for at sikre, at de ramte kan få håb om at føre et stadig mere værdigt liv. I den forbindelse vil jeg gerne understrege, at demenssygdomme naturligvis ikke kun berører patienterne, de berører også menneskene omkring dem såsom familiemedlemmer og sundhedspersonale. EU-strategien bør derfor have til formål at sikre mere effektiv og praktisk støtte til dem, der står over for den daglige opgave med at hjælpe disse mennesker, lukke hullerne i den faglige uddannelse og iværksætte kampagner for at øge bevidstheden om, hvordan det faktisk er at leve med Alzheimers.
Louis Grech
skriftlig. - Til dato har EU stadig ikke noget passende svar på Alzheimers og har heller ikke truffet en eneste beslutning om politik til forebyggelse heraf. Endvidere er det bekymrende, at lande som Malta stadig ikke tilbyder nogen refusion til den medicin, patienter med sygdommen har brug for. Bortset fra at Kommissionen ikke kan blande sig i organiseringen af de nationale sundhedsforsikringsordninger, bør Kommissionen optrappe sine bestræbelser på at lægge pres på medlemsstaterne for at garantere, at alle, der lider af Alzheimers, får den nødvendige behandling. Jeg opfordrer Kommissionen til virkelig at gøre kampen mod demens til en prioriteret opgave i EU og træffe beslutning om nedennævnte forslag inden for en rimelig tidshorisont: 1) fremme hjertekarsundhed og investere i en sundere arbejdsstyrke, 2) fremme initiativer, der sikrer social og intellektuel aktivering af de ældre, 3) tilskynde medlemsstaterne til at gennemføre systematisk rutinemæssig screening, der giver mulighed for tidlig diagnosticering af sygdommen, og give adgang til medicinering og behandling, når sygdommen er brudt ud, 4) sikre, at der gennemføres regelmæssige epidemiologiske undersøgelser på EU-niveau, 5) tilskynde medlemsstaterne til at udnytte teknologiske hjælpemidler bedre.
Jim Higgins
skriftlig. - (EN) Jeg hilser denne betænkning velkommen som et vigtigt skridt fremad i kampen mod demens. I dag lider hver 20. over 65 år og hver femte over 80 år af demens. Det anslås, at over 8 mio. europæere mellem 30 og 99 år lider af neurodegenerative sygdomme, og videnskabsfolk forudser, at dette antal kan blive fordoblet hvert 20. år. Alzheimers sygdom udgør 50 % af disse tilfælde. Næsten 10 mio. europæere lider i dag af demens, hvor Alzheimers er den mest almindelige form. Der er 44 000 mennesker i Irland med demens. Der er over 50 000 plejere af demenspatienter, og anslået 100 000 personer er direkte berørt af demens. I betragtning af at en udskydelse af Alzheimers indtræden i fem år betyder 50 % lavere forekomst, ser jeg positivt på Kommissionens fokus på forebyggelse og tidlig opsporing. Jeg ser positivt på fokuseringen på bedre forskning i Europa, især da vi ved, at 85 % af forskningen i dag sker uden EU-koordinering. Hvis en EU-strategi på dette område skal fungere, er det afgørende, at de forskellige lande prioriterer det højt at udarbejde nationale handlingsplaner. En EU-strategi skal også tilstræbe et serviceniveau, som sikrer den størst mulige dækning og ligestilling og behandling for alle patienter.
Anneli Jäätteenmäki
Sygdomme, der forårsager hukommelsestab, er et almindeligt problem i Europa. Næsten 10 mio. europæere lider af dem i øjeblikket. Flertallet af dem har Alzheimers sygdom. Mange faktorer påvirker folks evne til at huske ting og lære noget nyt. Det gælder stress, depression, sorg, kraftigt drikkeri, en dårlig ernæringstilstand og medicinsk behandling. Der skal rettes større opmærksomhed mod forebyggelse af disse sygdomme lige fra teenageårene. Motion, mental aktivitet, sunde fødevaremuligheder og undgåelse af rusmidler vil beskytte folk mod at udvikle sygdomme, der forårsager hukommelsestab. Ved at gøre noget ved de risikofaktorer, der knytter sig til disse sygdomme, vil vi samtidig gøre noget ved dem, som knytter sig til kardio-/cerebrovaskulære sygdomme. I fremtiden skal betydningen af information og ngo'er i bekæmpelsen af sygdomme, der medfører hukommelsestab, understreges. Organisationerne gør et meget værdifuldt arbejde. De bør have mere støtte, så personer, der lider af disse sygdomme, kan få hjælp på mere tilfredsstillende vis. Endvidere skal der i fremtiden rettes større opmærksomhed mod behandlingscentre og deres kvalitet. Desværre opfylder de, som findes nu, ikke efterspørgslen. I Finland f.eks. mangler der gensidig støtte og egnede centre med dagtilbud og langvarig pleje. Endelig vil jeg gerne gøre alle opmærksom på betydningen af støtte til professionelle medarbejdere med speciale i behandling af sygdomme, der medfører hukommelsestab, af deres uddannelse og udvikling af deres færdigheder og kompetence.
Sirpa Pietikäinen
Jeg vil gerne takke fru Matias for hendes rosværdige initiativbetænkning om et europæisk initiativ vedrørende Alzheimers sygdom og andre demenssygdomme. Hver femte europæer vil få en sygdom, der forårsager hukommelsestab. Disse sygdomme lægger stadig mere pres på sundhedssystemerne, der kæmper for at klare en aldrende befolkning, men også på patienter og deres pårørende, når de står i en situation, som er ny for dem. Der er ingen enighed om disse sygdommes opståen og udvikling, men det anses for afgørende at gribe tidligt ind i deres progression. Denne betænkning vil bidrage til at gøre sygdomme med hukommelsestab til en prioriteret opgave blandt EU's sundhedsmål. Resultatet af afstemningen vil sende det rette budskab, som er, at forskning i disse sygdomme og behandlingen heraf vil kræve samarbejde på paneuropæisk plan. Skønt det hovedsagelig er ældre mennesker, der bliver ramt, vil man - med forbedringer i diagnosen - stadig oftere kunne opspore de tidlige symptomer på disse sygdomme hos den arbejdende befolkning. Med henblik på at øge samarbejdet i Europa har vi også brug for nationale hukommelsesprogrammer, som allerede er startet i nogle medlemsstater. Nationale hukommelsesprogrammer spiller en væsentlig rolle for udbredelsen af viden og god praksis og for nedbringelse af antallet af aktioner, der overlapper hinanden.
Richard Seeber
10 mio. mennesker i Europa lider af demens, og halvdelen af dem er Alzheimerpatienter. Disse tal vil fortsætte med at stige som resultat af den stigende forventede levealder. Initiativbetænkningen går med sin opfordring til en mere effektiv tilgang til behandlingen af demenssygdomme, og især Alzheimers, i den rigtige retning. Man bør her være særlig opmærksom på forebyggelse. Tidlig diagnose, gratis screeninger til risikogrupper og frem for alt bedre information til befolkningen spiller en central rolle i dette, eftersom Alzheimers generelt identificeres på for sent et tidspunkt i EU. Den fortsatte spredning af demenssygdomme kræver en EU-strategi, der så vidt muligt tilbyder omfattende strukturer, som sikrer patienter lige adgang til information og behandlingsmuligheder. Det skal ikke glemmes, at støtte til pårørende og plejere også er en del af det. Endvidere er brede epidemiologiske og kliniske undersøgelser samt bedre forskning i demens og Alzheimers vigtige faktorer i kampen mod demenssygdomme.
Olga Sehnalová
Demenssygdomme og især Alzheimers sygdom er ikke kun alvorlige medicinske problemer, men også et enormt følsomt etisk og socialt problem, som vil blive stadig mere alvorligt i forbindelse med den europæiske befolknings aldring. I det fremlagte dokument rettes opmærksomheden med rette på forskellige aspekter af denne sygdom og især på støtten til tidlig diagnose, forskning og forbedringer i den faktiske patientpleje. Imidlertid er støtte til familier til demenspatienter efter min mening ikke mindre vigtig, og betydningen af lige adgang til sundhed og social omsorg af høj kvalitet er grundlæggende. De lokale myndigheders rolle, både de kommunale og regionale, er af central betydning her, og det gælder også de frivillige organisationer, som kan svare operationelt på det voksende behov for disse tjenester. Det europæiske initiativ vedrørende Alzheimers sygdom og andre demenssygdomme er også meget vigtig for indledningen af en seriøs og åben samfundsdebat om denne sygdom i ordets bredeste forstand. Jeg hilser derfor dette initiativ hjertelig velkommen og støtter det.
