Kønsaspekter ved den økonomiske nedgang og finanskrisen - Vurdering af resultaterne af køreplanen for ligestilling mellem kvinder og mænd 2006-2010 og henstillinger for fremtiden - Charter om kvinders rettigheder - opfølgning (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning af Raül Romeva i Rueda, for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om kønsaspekter ved den økonomiske nedgang og finanskrisen,
betænkning af Ilda Figueiredo for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om vurdering af resultaterne af køreplanen for ligestilling mellem kvinder og mænd 2006-2010 og henstillinger for fremtiden [2009/2242 (INI)], og
mundtligt spørgsmål til Kommissionen af Zita Gurmai og Britta Thomsen for Gruppen for Det Progressive Forbund af Socialdemokrater i Europa-Parlamentet, Ilda Figueiredo og Eva-Britt Svensson for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, Antonyia Parvanova for Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa og Marije Cornelissen for Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance om Charter for kvinders rettigheder - opfølgning - B7-0305/2010).
Raül Romeva i Rueda
Hr. formand! Jeg vil gerne takke for denne lejlighed til at drøfte dette emne. Tillad mig at begynde med et spørgsmål. Et meget enkelt spørgsmål, men et spørgsmål, som jeg tror, understreger det problem, vi taler om, ganske godt. Hvis vi havde haft Lehman Sisters i stedet for Lehman Brothers, ville vi så være her i dag for at tale om dette emne? Det ved vi ikke, for det er ikke tilfældet, men det er indlysende, at situationen ville have været en helt anden end den, vi har nu med kreditsammenbrud og finanskrise.
Der er meget stor enighed blandt økonomer, feministiske såvel som ikkefeministiske, om, at den aktuelle krise er forårsaget af en række institutioner, der grundlæggende alle ledes af mænd. Vi har derfor et objektivt datasæt, der peger på, at mænd er direkte ansvarlige for denne situation.
Vi kan ikke sige, om situationen ville have været den samme, hvis flertallet havde været kvinder i stedet for mænd, men jeg finder det indlysende, at der ville have været forskelle både i årsagerne til og håndteringen af krisen og naturligvis også af det aktuelle genopsving.
Jeg mener, at det er vigtigt at understrege et andet væsentligt faktum, nemlig at de finansielle agenturer, der har en større andel af kvinder i deres ledende organer, har lidt langt mindre under denne situation. Jeg mener, at dette tvinger os til at stoppe op og tænke, hvilket vi gør med denne betænkning.
Til en vis grad vil vi gerne fremføre, at krisen, ud over at være et yderst alvorligt problem, er og skal være en lejlighed til at korrigere nogle af de spørgsmål, der har ført os ad det, der tydeligvis er en forkert vej. Dårlig politik og manglende ligestilling i mange af disse politikker er et af disse problemer.
I denne henseende vil jeg gerne påpege og klart understrege nogle af manglerne ved de politiske reaktioner på krisen. De benytter sig ikke af denne lejlighed. For eksempel anvendes der ikke på nuværende tidspunkt et kønsaspekt i det, der er kendt som "post-Lissabonperspektivet", nemlig 2020-strategien. Indtil videre har der ikke været noget udtrykkeligt ønske om, at der indføres klare makroøkonomiske politikker og retningslinjer for beskæftigelsen med et klart og indlysende kønsaspekt. En ting er erklæringer, men vi er her interesserede i mærkbare forpligtelser.
Målet med denne rapport er i det mindste at åbne op for debatten og lægge nogle få spørgsmål på bordet, som vi mener, er vigtige. Vi er klar over, at der findes nogle medlemsstater, nogle regeringer - herunder formandskabets regering, den spanske regering - der har ført en debat om dette emne og lagt nogle emner på bordet. Jeg vil gerne understrege og anerkende dette, og samtidig vil jeg gerne støtte kommende formandskaber, som ønsker at rejse tilsvarende emner.
Jeg mener dog, at det er vigtigt at påpege noget andet. Hvis vi virkelig ønsker at korrigere nogle af disse fejltagelser, er det meget vigtigt, at vi forstår, at årsagerne omfatter en række nøgleelementer, og det første af dem er manglende politisk vilje til at gennemføre klare ligestillingspolitikker.
Det, vi beder om i denne betænkning, er derfor først og fremmest politisk vilje. For det andet opfindsomhed, hvilket jeg mener det er vigtigt at understrege. Og for det tredje, og dette er nøgleaspektet i betænkningen, foranstaltninger, der er mærkbare, klare og, om man vil, bindende og obligatoriske, Vi har fået nok at gode intentioner.
Det, vi har brug for, er klare forpligtelser, og jeg vil sige det endnu en gang. Bindende, obligatoriske forpligtelser, som skal opfyldes. For eksempel indførelse af fuld beskæftigelse både for mænd og kvinder, men særlig for kvinder, bør være et mål i sig selv.
Kort sagt vil et mærkbart mål være 75 % beskæftigelse for kvinder i 2020 eller nedbringelse af lønkløften til nul eller til maksimalt 5 %. Det er noget, vi har krævet længe. Der er tale om foranstaltninger, der i det mindste allerede drøftes, og som nogle af os gerne så blev obligatoriske.
Vi er klar over, at såvel kommissær Reding som det spanske formandskab gentagne gange har rejst disse spørgsmål, og vi vil gerne opfordre resten af grupperne og også de øvrige lande til at indse, at dette ikke blot er en grille, det er en forpligtigelse og et behov, og det er en mulighed i forbindelse med den krise, vi oplever nu. Under alle omstændigheder vil jeg gerne slutte med at anerkende det arbejde, den støtte og alle de bidrag, som de forskellige grupper har bidraget med, så denne tekst kunne blive en konsensus og et kompromis og helt klart kunne understrege problemet og det, der er og bør være løsningen.
Ilda Figueiredo
Hr. formand, fru kommissær! Den betænkning, jeg fremlægger her, er resultatet af et samarbejde inden for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, som også omfattede en høring af kvindeorganisationer og eksperter og deltagelse af Kommissionen selv. Jeg vil gerne takke alle de involverede parter.
Ifølge vores analyse af køreplanen for ligestilling 2006-2010 er der gjort visse fremskridt, og der er blevet fokuseret på nogle nøgleaspekter af ligestilling mellem kvinder og mænd. De er rent faktisk ikke blevet realiseret fuldt ud, fordi den nødvendige politiske vilje ikke har været der.
Det er navnlig værd at nævne de uligheder, der fortsat findes i det virkelige liv, såsom problemer med adgang til job med rettigheder og anstændige lønninger, fattigdom, fortsat diskrimination og stereotyper, der bidrager til at videreføre uligheder, herunder adgang til uddannelse og faglig forfremmelse til ledende stillinger, og i det økonomiske og politiske liv. Eksisterende modsigelser i EU-politikken bidrager også hertil og har resulteret i, at over 85 mio. mennesker lever i fattigdom, de fleste af dem kvinder og børn som følge af arbejdsløshed, jobusikkerhed, lave lønninger, pensioner under eksistensminimum og dårlig adgang til offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet.
Den aktuelle økonomiske og sociale krise har navnlig haft alvorlige konsekvenser for kvinder, og dette forværrer uligheder og forskelsbehandling. Dette gælder ulige løn mellem mænd og kvinder, som er over 17 % i gennemsnit, og direkte forskelsbehandling, der har tendens til at forværres, når beskæftigelsen stiger, og rammer både kvinder og unge piger.
De job, der er blevet skabt i de seneste år, særlig for unge og kvinder, har i vid udstrækning været usikre og dårligt betalte, og de grundlæggende rettigheder, navnlig i tilknytning til graviditet og barsel, er ikke blevet respekteret. Dette har også bidraget til den lave fødselsrate. Den omfattende forskelsbehandling, som visse grupper af kvinder er udsat for, er særlig alvorlig. Det hårdest ramte grupper er de ældre, kvinder med forsørgerbyrde, indvandrerkvinder eller kvinder fra minoritetsgrupper samt kvinder med handicap.
Ud over den store fattigdom og arbejdsløshed har vold og forskelsbehandling også bidraget til at videreføre eller endog øge handel med kvinder og børn og til prostitution i forskellige EU-lande. Dette kræver en hurtig reaktion. Desværre berørte forslagene i Europa 2020-strategien, som Kommissionen har præsenteret, ikke kønsspørgsmålet på en tilfredsstillende måde. Vi håber derfor, at man vil se på situationen igen, og at kommissæren ved udviklingen af ligestillingsstrategien først og fremmest vil reagere på disse spørgsmål. Dette går dog videre end et enkelt område af Kommissionen, og der skal være et langt større engagement. Blandt de talrige foranstaltninger, der nævnes i betænkningen, vil jeg derfor gerne understrege fire områder.
På institutionelt plan foreslår vi, at den nye strategi for ligestilling mellem kvinder og mænd skal indgå i et handlingsprogram og en politisk forpligtelse, der tager udgangspunkt i Beijingplatformen og de fremskidt, den har medført, og at det anerkendes, at kvinders og unge pigers rettigheder udgør en umistelig, integrerende og uadskillelig del af de universelle menneskerettigheder. Vi opfordrer også til, at Rådet, når Parlamentet har afgivet sin udtalelse, vedtager Kommissionens nye forslag om ligestillingsstrategien. Dermed søger vi at give ligestillingspolitikken større politisk vægt og give den et nyt momentum og sikre, at der afsættes EU-midler hertil, så den kan gennemføres effektivt. Vi anser det årlige trepartsmøde mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet for at være meget vigtigt, da det ser på fremskridtene med hensyn til strategien for ligestilling mellem kvinder og mænd i Den Europæiske Union, og det samme er en årlig konference om ligestilling mellem kvinder og mænd med deltagelse af de forskellige medlemsstaters kvindeorganisationer og faglige organisationer og naturligvis Europa-Parlamentets medlemmer og medlemmerne af de nationale parlamenter, hvor der hvert år lægges særlig vægt på et på forhånd fastlagt emne.
Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på behovet for at inddrage kønsaspektet ved udarbejdelsen af alle forslag. Endelig - og jeg er ved at være færdig, hr. formand - vil jeg gerne nævne, at vi insisterer på, at de foranstaltninger, der allerede er blevet meddelt, anvendes og gennemføres, uanset om det er Institut for Ligestilling, Centret for Vold eller den fuldstændige anvendelse af eksisterende direktiver, så vi kan gøre kvinders frigørelse og deres faglige tilfredsstillelse til det centrale mål for vores initiativ og for selve strategien. Mange tak. Tag venligst hensyn til de henstillinger, vi har fremsat her.
Zita Gurmai
spørger. - (EN) Hr. formand! Den omstændighed, at Kommissionen har valgt at gentage og styrke sin forpligtelse til at gøre ligestilling mellem kvinder og mænd til en realitet, er en velkommen udvikling. Den form, man har valgt, er et dokument med titlen "Kvindecharter", som blev fremlagt på kvindernes internationale kampdag.
Dette dokument følger i kølvandet på det løfte om at udarbejde et kvindecharter, som Kommissionens formand, José Manuel Barroso, under drøftelserne forud for hans valg til en ny mandatperiode fremsatte over for Parlamentet. Dokumentet er desuden en højtideligholdelse af 15-års-dagen for Beijingplatformen på FN's internationale kvindekonference og 30-års-dagen for FN's konvention om afskaffelse af alle former for diskrimination imod kvinder. Sammenfattende opfylder dokumentet mange funktioner, og de er alle vigtige.
Hvordan agter Kommissionen at inddrage de øvrige EU-institutioner, civilsamfundet og andre aktører i dette initiativ?
Det fremgik af en nyere Eurobarometerundersøgelse om ligestilling mellem kvinder og mænd, at 62 % af europæerne mener, at der fortsat findes ulighed mellem kvinder og mænd på mange områder i samfundet. Hvordan vil kvindechartret håndtere denne opfattelse af ulighed? Hvordan kan indholdet af kvindernes charter omsættes til håndgribelige og klare mål?
Som sædvanlig vil Kommissionen fortsat arbejde ud fra en femårig strategi for ligestilling mellem kvinder og mænd. Den aktuelle køreplan omfatter perioden 2006-2010. Hvordan vil Kommissionens kommende femårsstrategi for ligestilling blive knyttet sammen med kvindechartret, og hvordan vil aktørerne blive involveret i dette arbejde?
Med hensyn til fremtiden fremgår det klart af betænkningen, at vores nuværende problemer omfatter behovet for flere data og den omstændighed, at resultaterne på ligestillingsområdet ikke bedømmes korrekt på grund af manglen på klare mål. Hvis vi ønsker at opnå resultater, må vi vurdere årsagerne til ulighed og vurdere resultatet af vores handlinger. Betænkningen vedrører vurdering af resultaterne af køreplanen for ligestilling mellem kvinder og mænd 2006-2010, men vi må naturligvis være mere ambitiøse.
Til sidst vil jeg blot nævne den europæiske beskyttelsesordre. Vi kan ikke vente længere med at give kvindelige ofre i Europa den bedste beskyttelse. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen og Rådet til under ledelse af det spanske formandskab at nå frem til en progressiv og effektiv aftale snarest muligt.
Eva-Britt Svensson
Hr. formand! I en perfekt verden ville vi ikke have haft behov for denne forhandling her i aften. Vi ville leve i et samfund, der var lige. Vi lever imidlertid ikke i en perfekt verden, og derfor har vi denne forhandling. Det må dog ikke stoppe med en forhandling. Der er behov for konkrete foranstaltninger for at øge kvinders rettigheder og i forbindelse med vores arbejde med at fremme ligestilling mellem kvinder og mænd.
Et charter om kvinders rettigheder, et charter, der indebærer en omfattende strategi på alle politiske områder, er, hvad der er hårdt brug for. Jeg er fuldt og fast overbevist om, at det ikke er nok at fremsætte erklæringer og fine ord om ligestilling. Det er ikke nok at gennemføre separate, isolerede foranstaltninger på forskellige områder. Nej, arbejdet med ligestillingsspørgsmål - ligestillingsstrategien, betænkningen af Ilda Figueiredo - skal indgå i en omfattende strategi, men vi har også behov for et omfattede charter om kvinders rettigheder.
Ved udarbejdelsen af et sådant charter mener jeg, at vi må gøre brug af den viden, de færdigheder og de erfaringer, som også findes uden for Parlamentet. I kvindeorganisationer, ikkestatslige organisationer (ngo'er) og civilsamfundet generelt findes der færdigheder, viden og erfaringer, som vi kan trække på, når vi udarbejder et detaljeret charter.
Kommissionen har muligheden for at indlede og koordinere processen mellem EU-institutionerne, de nationale parlamenter, ngo'er og andre om udarbejdelse af et sådant charter. Jeg er sikker på, at vi med det engagement i arbejdet med at fremme ligestilling, som kommissær Reding har givet udtryk for, har en mulighed for at udarbejde et sådant charter sammen med Kommissionen.
Jeg vil også gerne sige, at vi ofte - under alle omstændigheder forud for hvert valg til Europa-Parlamentet - drøfter, hvordan vi kan få flere kvinder til at deltage i parlamentsvalgene, og hvordan vi kan få flere kvinder inddraget i den politiske beslutningstagning generelt. I denne henseende mener jeg ikke, at det er nok for os at gå ud og opfordre kvinder til at deltage i valgene. Nej, kvinder og vores medborgere generelt er mere intelligente end som så. De ser naturligvis på, hvad vi har gjort for at ændre deres liv, og på, hvad vi i Parlamentet har gjort for at forbedre deres forhold og så videre.
Derfor bør vi benytte denne valgperiode til at vise kvinderne i EU og i verden, at der er et sted, hvor vi virkelig gør en forskel i de fleste kvinders liv.
Antonyia Parvanova
spørger. - (BG) Hr. formand! Når vi vurderer resultaterne af køreplanen for ligestilling mellem kvinder og mænd og samtidig skitserer de fremtidige retningslinjer på dette område, må vi navnlig fokusere på de politikker, der har direkte eller indirekte indflydelse på ligestilling mellem kvinder og mænd.
Vi forventer, at Kommissionen fremlægger en politik for kvinder, som er blevet ofre for uretfærdighed, forskelsbehandling, sult, fattigdom, menneskehandel samt andre former for vold. Vi må tage hensyn til, at der, selv om ligestilling mellem kvinder og mænd er et absolut krav for fuld udøvelse af vores grundlæggende menneskerettigheder og et grundlæggende princip i EU, fortsat findes uligheder på det politiske område og i kvindernes liv.
Derfor er det navnlig vigtigt for os at arbejde på at stadfæste ligestillingspolitikkerne, der udgør et instrument for økonomisk udvikling og social samhørighed. Vi må tage hensyn til behovet for en ny, socialt bæredygtig model, som skal omfatte alle de færdigheder, som kvinder har i økonomien, genoprette balancen mellem kvinders og mænds ansvar i det offentlige og det private liv og sikre en sådan ligevægt mellem arbejde og familieliv.
Dette mundtlige spørgsmål er, samtidig med at vi behandler betænkningen om køreplanen for ligestilling mellem kvinder og mænd, et særligt udtryk for Parlamentets holdning til politikker for fremme af ligestilling mellem kvinder og mænd. Jeg mener, at charteret om kvinders rettigheder, senere i år efterfulgt af en strategi om håndhævelsen af det, gør det nødvendigt, at de fremskridt, der er opnået på dette område i de seneste tiår, stadfæstes, og at der udformes en stabil europæisk politik for skabelse af et mere fuldstændigt samfund.
Vi forventer, at Kommissionen foreslår foranstaltninger, der skal medtages i strategien for ligestilling mellem kvinder og mænd, som sikrer specifikke lovgivningsinitiativer til håndtering af vold mod kvinder og lovgivnings- og ikkelovgivningsinstrumenter om fjernelse af forskelsbehandling på arbejdsmarkedet, lønkløfter, og det, at kvinder skubbes ud i ufaglært arbejde. Der er også behov for effektive foranstaltninger for at øge beskæftigelsessatsen og de sociale gevinster for kvinder som en del af Europa 2020-strategien samt for programmer, der tilskynder til inddragelse af kvinder i den grønne økonomi, politikker for fremme af større repræsentation af kvinder i beslutningsprocessen og endelig passende lovændringer for at få flere kvinder ind i ledende stillinger.
Det er vores fælles pligt at øge kendskabet til kvinders rettigheder i Europa. Jeg mener også, at vores fælles bestræbelser vil resultere i en effektiv europæisk politik, der skal fremme ligestilling mellem kønnene, underbygget af egentlige strategier, håndhævelsesforanstaltninger og specifikke programmer. Jeg vil navnlig henlede opmærksomheden på den omstændighed, at kvindernes rolle inden for landbruget i den nuværende situation med global økonomisk krise får afgørende betydning.
Vores fælles bestræbelser på at fjerne forskellene inden for beskæftigelse og på at få flere kvinder ind i ledelsen af kommercielle virksomheder og i alle sociale sfærer generelt vil sikre positive resultater. Hvis vi opnår ligestilling mellem kvinder og mænd, vil det få en gavnlig virkning på produktiviteten og den økonomiske vækst og medføre talrige sociale og økonomiske fordele for vores samfund.
Vi mangler blot ambitioner, fru kommissær. Vi tøver med at bevise Europa-Parlamentets styrke. Vi er ansvarlige over for vores vælgere. De nævner ulighed mellem kvinder og mænd som det største uløste problem i EU, og vi forventer kommissærens støtte til et samarbejde om at løse dette problem.
Marije Cornelissen
spørger. - (EN) Hr. formand! Det er næsten et år siden, det nye Europa-Parlament blev valgt. Det er næsten et halvt år, siden kommissær Reding blev udpeget. Så vi har fire år tilbage sammen, hvor vi virkelig kan gøre en forskel for kvinder og mænd. Hvordan vi som parlament og fru Reding som kommissær bedømmes efter disse fire år, vil afhænge af de foranstaltninger, vi træffer, og den støtte, vi kan rejse i samfundet.
Ingen vil blive imponeret over ord alene. Jeg har ikke lyst til om fire år at skulle sige "Se, her er et dokument fra fru Reding, og her er en enorm stak beslutninger fra Parlamentet". Jeg vil kunne sige "ja, vi har sikret to ugers forældreorlov til alle europæiske fædre. Ja, vi har tilpasset vores ligestillingslove, så de omfatter alle områder, så de omfatter transseksuelle mennesker. Ja, vi har et system, der sikrer lige mange mandlige og kvindelige kommissærer i den kommende Europa-Kommission". Jeg ønsker at sige "ja, lønkløften mellem kvinder og mænd bliver mindre, og flere kvinder har anstændige job og en anstændig løn. Og ja, kløften mellem kvinder og mænds deltagelse i pleje bliver mindre, og flere mænd påtager sig deres andel af den ubetalte pleje".
Jeg håber, at alle grupper her i Parlamentet er enige om at vedtage to stærke betænkninger i morgen - Figueiredo-betænkningen og Romeva i Rueda-betænkningen - og jeg håber, at kommissær Reding vil have modet til at omsætte disse betænkninger i handling, selv når der ikke er noget nemt flertal i Rådet på forhånd.
Vi kan ikke gøre dette alene. Vi må inddrage dem, for hvem dette er vigtigt. Jeg er ikke særlig glad for den måde, chartret om kvinder hidtil har været udformet på, idet hverken Parlamentet eller civilsamfundet har været inddraget, men jeg vil acceptere, at dette er Kommissionens indledende erklæring om dens engagement i ligestilling mellem kvinder og mænd.
Det vigtigste er, hvad der sker nu. Som svar på vores spørgsmål kunne jeg rigtig godt tænke mig at høre fra kommissær Reding, hvordan hun vil udarbejde en ambitiøs strategi for vore kommende fire år.
Isabel Martínez Lozano
God aften, hr. formand! Jeg vil gerne takke for denne mulighed for at deltage i forhandlingen med parlamentsmedlemmerne her i aften. På vegne af det nuværende formandskab for Rådet vil jeg gerne lykønske Parlamentet med disse betænkninger, som er blevet fremlagt for os her i aften. Der er ingen tvivl om, at de klart redegør for de europæiske kvinders problemer, de problemer, som vi står over for i denne vanskelige tid, og de udfordringer, vi må tage op som politikere i de kommende få år.
Jeg har arbejdet med disse spørgsmål - disse problemer, som er blevet understreget her i eftermiddag - i de seneste seks måneder for det spanske formandskab for Rådet og i nogle år forinden for Kommissionen.
Jeg har som sagt helliget en del af mit arbejde, en del af det spanske formandskabs arbejde kønsaspektet i den nye strategi for vækst og beskæftigelse, EU 2020-strategien, som forventes vedtaget torsdag den 17. juli. Det er utvivlsomt et afgørende instrument, der vil præge alle vores politikker i det kommende tiår.
Ud over at indarbejde kønsaspektet i denne strategi, har jeg også søgt at placere kampen mod kønsbestemt vold øverst på dagsordenen. Faktum er, at dette spørgsmål, der utvivlsomt afspejler de ondeste aspekter af ulighed, fortsat er et alvorligt socialt problem i alle vores medlemsstater, som det også anerkendes i de betænkninger, vi netop har fået forelagt.
Vi har således vedtaget nogle konklusioner, der fremmer Kommissionens og medlemsstaternes mål og instrumenter med hensyn til fjernelse af vold mod kvinder. Den vedtagne tekst forpligter de 27 medlemsstater og Kommissionen til at udvikle fælles initiativer og instrumenter, så de i fællesskab kan håndtere den plet, som vold mod kvinder udgør.
En af disse konklusioner er udarbejdelsen af en europæisk strategi til forebyggelse og bekæmpelse af kønsbestemt vold. Kommissionen har således allerede indledt arbejdet med denne strategi, hvis primære mål må være at indhente oplysninger, der kan sammenlignes på europæisk plan, at fastsætte fælles mål og afsætte de ressourcer, der skal til, for at nå dem, og at tage det første skridt i retning af oprettelse af et europæisk overvågningscenter for kønsbestemt vold.
Med hensyn til vold foreslås det som bekendt også i disse konklusioner, at der oprettes en gratis hjælpelinje for ofre for kønsbestemt vold, ud over en række foranstaltninger, der skal styrke den sociale beskyttelse af kvindelige ofre. Vi har også bedt Kommissionen undersøge retsgrundlaget for eventuelle nye lovgivningsinstrumenter, som skal sætte os i stand til at bekæmpe disse lovovertrædelser mere effektivt i alle medlemsstaterne.
Den 7. juni i år blev ligestilling endnu en gang genstand for en europæisk debat i Rådet om beskæftigelse, socialpolitik, sundhed og forbrugeranliggender på grund af vedtagelsen af beskæftigelsespolitiske retningslinjer for medlemsstaterne. Som jeg netop har sagt, vil de blive fremlagt for Det Europæiske Råd den 17. juni. Disse retningslinjer omfatter ligestilling mellem mænd og kvinder som en vigtig faktor, ikke blot i genopretningen af beskæftigelsen i den aktuelle situation med økonomisk krise, men også i den praktiske gennemførelse af den nye, intelligente, bæredygtige og integrerende vækstmodel for det kommende tiår. Grunden hertil er, at en social model, der passer på en befolkning, der forventes at ældes betydeligt over de kommende 20 år, også skal være bæredygtig, og pasningen af denne befolkning kan ikke fortsat udelukkende være baseret på kvindernes frivillige hænder.
En ting fremgår klart af disse indledende betragtninger om de betænkninger, der er blevet fremlagt, og af alle de forhandlinger, vi har gennemført i løbet af vores formandskab, og det er, at Europa, hvis vi ønsker at genopbygge væksten på et solidt grundlag, skal kunne regne med alle dets borgeres, herunder kvindernes, potentiale, kapacitet og viden. Selv om der er flest kvinder, som får en højere uddannelse i EU (60 %), så har de ikke held til at udvikle deres fulde potentiale på grund af visse strukturer i vores produktionssystemer, som er lige så uretfærdige som de er ineffektive.
For at overvinde alle disse uligheder på vores arbejdsmarkeder, som udgør en virkelig hindring for kollektive fremskridt, skal målet om en beskæftigelsessats på 75 % i 2020 omfatte såvel kvinder som mænd. Det er ikke blot et spørgsmål om retfærdighed. Hvis vi sammenligner beskæftigelsessatserne for mænd og kvinder i EU, ser vi, at 76 % af mændene havde et job, mens procentsatsen for kvinder var 63 %. Derfor skal der gøres en særlig indsats på dette område i de kommende få år, så et større antal kvinder kan komme ud på arbejdsmarkedet. Som vi er enige om, må denne stigning i antallet af kvinder på arbejdsmarkedet også, som hr. Romeva i Rueda påpegede, realiseres ved, at der gribes ind over for lønkløften, der sidste år i gennemsnit lå på næsten 18 % i EU.
Andre spørgsmål i tilknytning til ligestilling mellem kvinder og mænd, som også skal udgøre en del af denne EU 2020-strategi, skal også fremhæves, nemlig overvindelse af kønsstereotyper inden for uddannelse samt inden for erhvervs- og studievejledning. Vi ved, at sådanne stereotyper i øjeblikket fører til et opdelt arbejdsmarked og til behovet for at finde en balance mellem arbejde og familieliv.
Hvad angår social integration og bekæmpelse af fattigdom, et emne af enorm betydning, har vi også lagt særlig vægt på kvindernes situation, da de er udsat for en større risiko for at blive fattige end mænd, da de får en lavere løn og lavere pensioner, og fordi de på egen hånd påtager sig ansvaret for ubetalt plejearbejde.
Vi glæder os også meget over, at vi er nået til enighed med Parlamentet om forslaget til direktiv om ligebehandling af selvstændige mænd og kvinder. Denne aftale vil gøre det muligt at vedtage dette direktiv på et kommende møde i Rådet. Det er et direktiv, der anerkender nye rettigheder for selvstændige kvinder og deres medhjælpende ægtefæller eller partnere.
Vi har som sagt holdt adskillige møder, hvor vi har drøftet muligheder og forslag vedrørende de problemer, som vi drøfter her i dag. Endelig har vi også, og kommissær Reding vil uden tvivl nævne dette, drøftet den fremtidige strategi for ligestilling mellem kvinder og mænd 2011-2015, et emne, der utvivlsomt vil give anledning til intense forhandlinger her i Parlamentet i de kommende måneder, og som Kommissionen vil fremlægge en køreplan for i de kommende få måneder.
Jeg vil slutte med at sige, at jeg er overbevist om, at debatten om krisen og den økonomiske genopretning ikke må aflede os fra at styrke vores europæiske sociale model. Det ville være en fejltagelse. Det ville være en stor fejltagelse på dette tidspunkt, og derfor mener jeg, at det er vigtigt at holde liv i debatten og politikkerne vedrørende ligestilling, som i så mange år har gjort det muligt for os ikke blot at vokse, men at vokse og opretholde en misundelsesværdig og perfekt model for social samhørighed.
Viviane Reding
Hr. formand! Jeg var meget imponeret over det arbejde, som ordførerne har udført. Jeg var også meget imponeret over, hvordan de forskellige politiske grupper går i samme retning med mindre forskelle. Disse er ikke vigtige, da vejen og målet er det samme, og det er meget vigtigt.
Også tak til alle dem, der har talt, til ordførerne og til spørgerne for at have understreget, at vi ikke har behov for flere dokumenter, vi har behov for handling. Jeg er enig, for vi ved, hvad vi vil, og vi ved, hvorfor vi vil det. Vi ved, at den eneste måde, hvorpå vores samfund kan udvikle sig, er gennem ligestilling mellem kvinder og mænd, ikke blot i spørgsmål vedrørende kvinder, men horisontalt.
Det var netop årsagen til, at Kommissionen for første gang i historien indledte sin femårsperiode med en indledende erklæring, som den er blevet kaldt, med et charter, som er en politisk forpligtelse fra de enkelte medlemmer af Kommissionen til at fremme ligestilling mellem kvinder og mænd inden for deres område, og dermed en forpligtelse fra Kommissionens side til at sætte ligestilling mellem kvinder og mænd højt på dagsordenen.
Det er den ene ting. Den anden ting er denne. Hvordan opnår vi denne handling? Hvordan realiserer vi dette charter om kvinder, som Kommissionen forpligtede sig til i marts? Her kommer vi til gennemførelsen. For det første har jeg bedt mine kolleger i Kommissionen komme med input til strategien, så det ikke kun er mig, der er ansvarlig for ligestilling mellem kvinder og mænd, det vil også være de 26 andre kommissærer, som vil fremlægge deres bidrag i deres afdelinger og inden for deres ansvarsområder. Dette er meget vigtigt, fordi det aldrig er sket før, og jeg mener, at det ligger på linje med alt det, de politiske grupper har fremlagt her.
Hvordan nåede vi frem til disse tanker? De fem prioriteter i charteret er ikke taget ud af det blå. De afspejler resultatet af den brede høring af interesserede parter, som vi gennemførte i 2009 som forberedelse til den nye strategi. Jeg vil vende tilbage til strategien senere.
Lad mig først sige noget om de meget vigtige betænkninger, som Europa-Parlamentet har fremlagt. Først Romeva i Rueda-betænkningen. Den ligger på linje med Kommissionens holdning til, hvordan krisen påvirker kvinder, og hvordan reaktionerne bør tage hensyn til, hvordan de påvirker kvinder. Jeg har allerede henledt opmærksomheden på dette spørgsmål i den seneste årsrapport om ligestilling mellem kvinder og mænd, hvori det understregedes, at krisen berører kvinder mere end tidligere recessioner, fordi kvinderne nu deltager mere i lønnet beskæftigelse og ofte i den svage ende af jobkæden. Ved krisens start så vi, at arbejdsløsheden blandt mænd steg meget kraftigt, hovedsageligt på grund af problemerne inden for byggeriet og industrien. Nu ser vi arbejdsløsheden blandt mænd og kvinder stige lige kraftigt, og risikoen er, at dette på grund af nedskæringer - forhåbentlig ikke for store, men alligevel - i de offentlige udgifter, vil have indflydelse på kvindernes beskæftigelse. Det er også meget vigtigt, at vi er klar over dette, og at vi fremsætter foranstaltninger. Derfor støtter jeg på det kraftigste bestræbelserne på at indarbejde ligestilling mellem kvinder og mænd i mine overvejelser omkring foranstaltninger til genopretning. Jeg mener, at krisen frembyder en enestående mulighed for at gennemføre politikker, der vil skabe større ligestilling mellem kvinder og mænd på arbejdsmarkedet og i vores samfund i fremtiden. Formandskabet har allerede sagt meget klart, at beskæftigelsessatsen på 75 %, der er vores mål, ikke kan nås, hvis kvinderne ikke deltager.
Med hensyn til kønsaspekterne i Europa 2020-strategien kan tre af de vigtigste elementer i denne ikke realiseres uden kvinderne. Kvinderne tegner sig for 60 % af universitetsuddannelserne, og vi bruger dem ikke på arbejdsmarkedet, men hvis vi ønsker intelligent vækst, den grønne økonomi, hvor vi har brug for hjerner, og hvor vi ikke kan se bort fra de meget veluddannelse intellektuelle kvinder, så vil vi aldrig nå vores mål uden kvinderne. Derfor mener jeg, at kvinderne skal hjælpes, hvis 2020-strategien skal medføre et positivt resultat. Målene kan ikke nås, hvis vi ikke i væsentlig grad forbedrer integrationen af kvinder på arbejdsmarkedet. Derfor mener jeg, at det er rigtig godt, at Parlamentet konstant har understreget strategiens stærke kønsaspekt - med rette, for vi har virkelig brug for at sikre, at kvinder bidrager til strategien og også høster fordelene af strategien.
Vores strategi for ligestilling mellem kvinder og mænd, som jeg vil fremlægge i efteråret, vil indeholde mange meget konkrete elementer - ikke for de kommende få måneder, men for de næste år. Vi skal have en reel køreplan for, hvordan vi ønsker at gennemføre de meget konkrete elementer mellem 2010 og udløbet af vores mandatperiode - jeres mandatperiode som medlemmer af Europa-Parlamentet og min mandatperiode som europæisk kommissær. Strategien vil derfor sigte mod at forbedre styring og politisk dialog, og den vil derfor blive gennemført i tæt samarbejde med de vigtigste partnere på europæisk plan. Der blev sagt noget her i Parlamentet, som er helt rigtigt, nemlig at vi kan udforme en strategi for ligestilling mellem kvinder og mænd nu, men den skal gennemføres i praksis i medlemsstaterne. Vi ser, hvor godt alle de berørte parters instrumenter, der er blevet udviklet gennem årene - siden Beijingplatformen - fungerer. I krisetider må vi sørge for, at de fortsat fungerer godt, og at ingen forsøger at fjerne dem. Jeg regner med Parlamentets hjælp. Hvis noget som dette skete for en regering, er jeg sikker på, at vi straks ville kommentere det her i Parlamentet.
Så dette samarbejde, som tankerne om den fremtidige strategi skal baseres på skal - som jeg sagde i indledningen var det de berørte parter, der deltog i den offentlige høring herom - resultere i en frugtbar dialog, og det parlamentsmedlemmerne opfordrer til, nemlig en regulær dialog. Jeg skal derfor fremhæve betænkningen om den nye strategi udarbejdet af fru Figueiredo. Jeg mener, at ordførerens tanke om et årligt trepartsmøde mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen om de fremskridt, der er gjort, er en fremragende idé. Det vil være rigtig godt at tage den op, for den vil give alle - Kommissionen, Rådet og også Parlamentet - et incitament til at gøre mere for at hjælpe. En sådan dialog om ligestilling mellem kvinder og mænd kan baseres på den årsberetning om ligestilling mellem kvinder og mænd, som Kommissionen udarbejder. Jeg mener, at dette kan være en meget aktiv og konkret måde at handle på.
Jeg regner også med medlemsstaternes støtte til Kommissionens indsats på området ligestilling mellem kvinder og mænd, først via godkendelse af den nye strategi, naturligvis når vi har hørt, hvad Parlamentet har at sige om de forslag, jeg vil fremlægge i slutningen af september, og også via en fornyelse af den europæiske ligestillingspagt.
Sammenfattende er der tre områder, hvor jeg ønsker, at EU's indsats skal være meget effektiv og meget håndgribelig, selv om det ikke betyder, at det er de eneste tre områder, men jeg tror, at vi måske kunne gøre disse tre områder til vores vigtigste mål.
For det første må vi træffe beslutsomme foranstaltninger til håndtering af vold mod kvinder og sikre en effektiv beskyttelse af ofre. Vores fælles retsområde skal være et område, hvor ofre føler, at de bliver behandlet med værdighed, respekt og en høj grad af beskyttelse og støtte, ikke blot på et område, men på mange områder. Jeg har gjort det til en prioritet at sikre, at Kommissionen i første halvår af 2011 fremlægger en detaljeret pakke om dette emne. Jeg ved, at det belgiske formandskab ønsker at gøre status over det, der allerede er blevet gjort, det, der er planlagt, og det, der skal gøres, på en stor konference, som vil blive afholdt en gang i november. Der vil gå en lige linje fra det forberedende arbejde udført under det spanske formandskab, til statusopgørelsen og forberedelsen af supplerende foranstaltninger i efteråret og til den omfattende pakke i begyndelsen af 2011.
Jeg vil gerne endnu en gang bekræfte, hvad jeg sagde under min høring, og det, der også kommer klart til udtryk i Kommissionens charter, nemlig at Kommissionen vil benytte sig af alle tænkelige instrumenter, herunder om nødvendigt straffeloven, til at udrydde omskæring af kvinder. Vi mener, at dette er en brutal praksis, der under ingen omstændigheder og ikke med nogen undskyldninger kan fortsætte med at være en realitet i Europa.
Jeg vil også udarbejde en retsakt for at øge kvindernes deltagelse i beslutningstagningen. Taleren har ret. Kvinder er, bortset fra i universitetsuddannelser, alvorligt underrepræsenterede i stillinger på beslutningsplan både i offentlige og i private virksomheder. Europa må gribe ind for at lukke denne kløft mest muligt.
Jeg ved, at jeg ikke har talt om alle de øvrige elementer såsom de forskellige former for orlov, vi kan indføre ud over barselsorlov, målene for børnepasningsfaciliteter, lønkløften og de muligheder, vi har for at indføre større gennemsigtighed på disse områder. Mærkaterne, chartrene, prisen osv. vil alt sammen stå på dagsordenen. Alt dette vil blive fremlagt i slutningen af september.
Med hensyn til de konkrete foranstaltninger må Parlamentet virkelig komme og sige, at dette her giver ikke mening, dette her er ikke stærkt nok, og sige, hvad I mener, vi skal gøre. Vi arbejder sammen om dette med mine medarbejdere. Vi har hørt alle de berørte parters bidrag. Vi har set jeres betænkninger, jeres beslutninger, og vi har fået input fra ministrene, som har deltaget i en meget vigtig konference under det spanske formandskab. Alt i alt tror jeg, at det vil lykkes for os, så I om fire år kan sige "ja, vi har gjort det".
Lívia Járóka
Hr. formand! Trods resultaterne af EU's ligestillingspolitikker i det seneste halve århundrede, hvilket vi har talt om i dag, er der fortsat meget tilbage at udrette, hvilket mange talere har sagt. Vi skal fortsat forfølge de ambitiøse mål i EU's køreplan for 2006 og 2010 - og mange af Europa-Parlamentets medlemmer var til stede, da vi talte til Kommissionen om den gamle køreplan - hvor vi krævede økonomisk uafhængighed, bedre harmoni mellem arbejde og familieliv, ligelig repræsentation af kvinder og mænd, udryddelse af vold, bekæmpelse af stereotyper og fremme af ligestilling mellem kvinder og mænd i den eksterne politik. Det kan vi alle se.
For at opfylde målsætningerne i den gamle køreplan og definere målene for den nye køreplan, som denne forhandling og alle betænkningerne skulle have peget på, skal Kommissionen indføre særlige foranstaltninger for at sikre styrken i den eksisterende køreplan og også for at lære af dens svagheder og overvinde dem.
Jeg bekymrer mig specielt om synligheden, den synlige indflydelse vi kan have på nationale og regionale instrumenter, der skal skabe ligestilling på området. Skønt det, som hr. Romeva i Rueda sagde, fortsat er vanskeligt at vurdere finanskrisen, er det krystalklart for alle, at denne periode har haft særlig alvorlige konsekvenser for kvinder.
Det skal derfor på det kraftigste understreges, at utilstrækkelige investeringer i økonomiske og sociale muligheder for kvinder i høj grad hæmmer den økonomiske vækst og bremser reduktionen af fattigdom og sociale skævheder i Europa. Derudover manglede der i den gamle køreplan - man talte faktisk om det, men der blev ikke gjort meget ved det - noget om bekæmpelse af multidiskrimination, da en blanding af flere former for forskelsbehandling på grund af alder, handicap, etnisk eller racemæssig baggrund, religion eller national oprindelse og socioøkonomisk status skaber flere hindringer for en styrkelse af kvinders indflydelse, status og sociale udvikling. Det taler vi ikke særlig meget om. Vi taler lige så sjældent om betydningen af at indsamle, behandle og offentliggøre kønsopdelte data. Endelig er der først og fremmest med hensyn til værktøjer ...
(Formanden afbrød taleren)
Edite Estrela
Hr. formand, fru kommissær, fru Martínez Lozano! I en nylig artikel om de nye sheriffer på Wall Street i avisen Time står der, at amerikanske kvinder ikke styrer Wall Street, og at de ikke er skyld i finanskrisen, men at man i den nuværende situation, der skyldes en manglende regulering af det finansielle marked, nu henvender sig til kvinderne og giver dem lederstillinger, så de kan rydde op efter deres mandlige ledere.
Det er interessant. Mændene skabte krisen, og kvinderne skal løse den. Hvis man lægger ironien til side, står den globale økonomi over for den værste konjunkturafmatning siden 1930'ernes lavkonjunktur. Den har haft sociale konsekvenser i hele EU, og det er gået værst ud over kvinderne, da de lider under større jobusikkerhed, lettere bliver afskediget og sjældnere er omfattet af socialsikringsordninger. I denne forbindelse er der en velbegrundet frygt for, at mange medlemsstater vil skære i den sociale sektor, hvilket også rammer kvinderne hårdest. Det er ikke rimeligt, at de mest sårbare betaler for spekulanternes fejl.
Afslutningsvis vil jeg gerne lykønske det spanske formandskab, fordi det prioriterer bekæmpelsen af kønsbaseret vold.
Sophia in 't Veld
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne på vegne af min gruppe takke begge ordførere og fortælle dem, at min gruppe helhjertet støtter begge betænkninger, fordi de omhandler det meget vigtige emne ligestilling, hvis betydning også fremgår af de mange emner, der dækkes af begge betænkninger.
Jeg er imidlertid en smule frustreret, for hvis vi hævder, at vi ønsker en indsats og vil opnå noget i løbet af de kommende fire år, at emnet har topprioritet, at halvdelen af befolkningen udsættes for forskelsbehandling, og at deres potentiale ikke udnyttes, hvorfor finder forhandlingen så sted i den sene aftenstund? Hvor er alle gruppelederne? Hvorfor erkender vi ikke, at det ikke er nogen topprioritet? Jeg vil foreslå, at vi insisterer på næste gang at få dette emne med på dagsordenen som en nøgleforhandling, og at vi lænker os til døren, hvis ikke det sker. Jeg synes ikke, at vi skal acceptere det længere.
Marina Yannakoudakis
Hr. formand! Under aftenens forhandling ser vi på, hvordan man kan forbedre kvinders skæbne - nogle gange gennem positiv særbehandling i form af f.eks. kvoter og andre gange gennem en direkte ligestillingslovgivning. Jeg støtter henvisninger til at styrke medlemsstaternes samarbejde om at bekæmpe løndiskriminering for lige arbejde og beskytte kvinder og mænd imod alle former for vold inklusive menneskehandel og kønslemlæstelse af kvinder, men der skal også gøres en indsats for styrke kvinders indflydelse og status ved at skabe større tillid til deres evner, gennem uddannelse og ved at skabe et miljø, der fremmer valg.
En person, der levede i diskriminationens skygge, sagde engang: Jeg har en drøm. Jeg har også en drøm. Jeg ser frem til den dag, hvor vi ikke kun vil arbejde for større lighed på arbejdspladsen, men også for at sætte kvinder i stand til at træffe et frit valg og at føle sig stærke nok til at opnå deres mål. Det vil være den sande køreplan for kvinder. Vi skal imidlertid tage små skridt. Vi er alle enige i princippet om demokratisk lighed, som jeg vil kalde en grundlæggende rettighed, men hvorfor medtage emner, der slører billedet? Sagsakterne er komplicerede, og medtagelsen af spørgsmål, der hører ind under medlemsstaternes kompetenceområder - f.eks. offentlige sundhedsudgifter - gør det ikke lettere.
Der er røde streger på vejen. Jeg må desværre sige, at hvis vi vil have lighed, skal vi fjerne alle forstyrrende elementer fra vejen, for vi kan kun bevæge os fremad i samlet flok på en ryddet vej.
Charalampos Angourakis
Hr. formand! Jeg vil gerne pointere, at vi har hørt mange ord, men at vi har hørt lidt om "hvorfor". I denne forstand mener jeg, at de to betænkninger i bedste fald er ønskesedler - især betænkningen, der nævner effekten af krisen. Det siger jeg, fordi de desværre ikke tager fat på de problemer, som denne uacceptable situation har skabt for kvinder.
Hvis pensionsalderen i Grækenland i dag hæves med 5-17 år for kvinder, skyldes det efter min mening både det kapitalistiske system og 2020-strategien, som der ikke gøres indsigelser mod. Jeg kan ikke forstå, hvordan kommissæren kan tale om forskellige ligestillingsforanstaltninger for kvinder, når hun ikke bestrider denne strategi.
Uanset hvilket foranstaltning kommissæren træffer, kan hun ikke tilsidesætte 2020-strategien, da hun stort set ikke har bestridt den. Derfor mener vi, at løsningen på problemet kun kan findes gennem kvinders kamp, gennem alle arbejdstageres kamp mod konsekvenserne af krisen, gennem kampen for at omstyrte kapitalismen.
Angelika Werthmann
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil koncentrere mig om to emner, der interesserer mig meget: den økonomiske og finansielle krise og den efterfølgende konjunkturafmatning. De bør under ingen omstændigheder bruges som argumenter for at afvikle de hidtidige fremskridt på ligestillingsområdet. Noget sådant vil på mellemlang sigt yderligere kunne skade den økonomiske vækst.
Den kønsbetingede lønforskel eksisterer fortsat, og jeg er bange for, at den fortsat findes i hele Europa. I Europa ligger den gennemsnitlige lønforskel mellem mænd og kvinder på 17,8 %. I denne henseende er der desværre også nogle negative skævheder - f.eks. i mit hjemland, Østrig. Ifølge den østrigske forbundsregerings nugældende rapport om kvinder, tjener de blot 58,4 % af mænds bruttoløn. Kun i to lande findes der et endnu større løngab. Det skal være vores overordnede mål at bryde dette glasloft og få det til at høre fortiden til.
Barbara Matera
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg finder det vigtigt og rimeligt, at vi taler om fru Figueiredos betænkning. Det er en betænkning, som blev drøftet indgående i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling - som jeg er næstformand for - både da kompromisændringsforslagene blev stillet, og da Det Europæiske Folkepartis Gruppe (Kristelige Demokrater) kom med deres mange forslag.
I betænkningen præsenteres nogle problemområder, der ikke er blevet håndteret korrekt. Der tages ikke hensyn til etiske og kulturelle spørgsmål af grundlæggende betydning for et flertal i det samfund, vi repræsenterer. Først og fremmest fokuseres der i betænkningen fortsat ikke på en vurdering af resultaterne af køreplanen 2006-2010, skønt vi nu nærmer os afslutningen på den fireårige plan, og det er vigtigt for Europa-Parlamentet at kunne udtrykke sin holdning til sagen. Jeg kan derfor ikke skjule mine betænkeligheder ved denne betænkning.
Iratxe García Pérez
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Romeva i Rueda og fru Figueiredo for deres arbejde med betænkningerne om de kønsmæssige aspekter af den økonomiske tilbagegang og med køreplanen for ligestilling.
Europa-Parlamentet ønsker helt klart at få ligestillingspolitikkerne integreret i betragtning af, at vi taler om et vigtigt aktiv, der repræsenterer 52 % af den europæiske befolkning.
Vores strategi skal omfatte aspekter som mægling, lige repræsentation samt bekæmpelse af stereotyper og alle former for kønsbaseret vold.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til i dette indlæg at bede kommissær Reding om at lytte til det gentagne krav fra Europa-Parlamentet, fra en lang række medlemsstater og fra Lobbyen for kvinderne i Europa, der i dag har iværksat en kampagne om at støtte vidnebeskyttelsesarrangementet. Der er ikke tid til at fortabe sig i proceduremæssige spørgsmål, der sætter dette initiativ i stå. Tiden er inde til dialog og forståelse.
Vi har tusindvis af grunde til at handle øjeblikkeligt. Vi mangler bare den politiske vilje.
Siiri Oviir
(ET) Hr. formand! I de seneste fem år har vi bestemt fået den føromtalte succes inden for kvinders og mænds økonomiske uafhængighed med en beskæftigelsesrate for kvinder på næsten 60 %. Samtidig er der imidlertid ikke sket forbedringer med hensyn til at fjerne lønforskellen mellem kønnene. Ifølge data fra 2007 fik kvinder i gennemsnit 17 % mindre i løn end mænd. I mit land, Estland, var forskellen på over 30 %. I 2007 var der økonomisk vækst. Hvilke tal vil vi få at se om kort tid, når den næste analyse er klar?
I alle lande udarbejdes der tabeller over succesrige virksomheder, og man hylder og fremhæver landets rigeste mennesker. Typisk er 99 % af dem mænd. I betragtning af lønforskellen mellem mænd og kvinder bliver det klart, at kvinder i disse folks fortjenester og udbytter ...
(Formanden fratog taleren ordet)
Krisztina Morvai
(HU) Hr. formand! Jeg er meget tilfreds med dagens forhandling om kvinders rettigheder, og jeg glæder mig også over de udmærkede betænkninger. Jeg er imidlertid ikke særlig begejstret over, at de fleste kvinder - i hvert fald i mit hjemland Ungarn - ikke kender og kan håndhæve deres rettigheder. Denne situation kræver hasteforanstaltninger. En af grundene til, at kvinderne ikke kan håndhæve deres rettigheder, er det faktum, at de ikke har råd til en advokat. Hvilke løsninger tænker jeg på? Vi har brug for specialuddannede advokater, en gratis juridisk hjælpetjeneste og en hjemmeside med svar på de juridiske problemer, kvinder støder på i dagligdagen. Hvad er det for juridiske problemer? Det kan f.eks. være en kvinde, der ikke har modtaget underholdsbidrag i månedsvis, og som har brug for at vide, hvad hun skal gøre, og hvem hun kan bede om hjælp. En kvinde, der udsættes for fysiske overgreb af sin mand, og som ringer til politiet blot for at få at vide, at det er et familieanliggende, som de ikke kan blande sig i, har brug for at finde ud af, om betjentene har ret, eller om hun kan få hjælp og i givet fald fra hvem. En mor til tre børn, der for 20. gang afvises til en jobsamtale af konstruerede grunde, skal have mulighed for at få oplyst, om hun har adgang til klage og domstolsprøvelse. En kvinde, der fyres, så snart hendes arbejdsgiver opdager, at hun er gravid, har brug for at vide, om hun kan henvende sig til nogen. I disse og lignende sager bør der...
(Formanden afbrød taleren)
Anna Záborská
(FR) Hr. formand, fru kommissær! Chartret for kvinders rettigheder, der er genstand for forhandlingen, henviser til FN's retsakter. Ofrene for denne procedure er de nationale regeringer, der alene er ansvarlige for gennemførelsen af deres beslutninger på basis af nationale behov. En henvisning til FN er en effektiv måde at udvande de nationale institutioners autoritet på.
Vi har ikke brug for et charter, så længe de eksisterende retlige instrumenter ikke er blevet gennemført. Men som et resultat af kollektiv uvidenhed foretrækker vi kvinder at blive præsenteret for en ny erklæring i stedet for at kæmpe for at få gennemført juridisk bindende instrumenter.
Dette charter bidrager til en paradoksal udvikling i EU. Vi har allerede fået for vane at fastsætte bestemmelser for moralen. Nu skaber social manipulation eller "social engineering" et usædvanligt paradoks i EU. Vi privatiserer statslige økonomier under påskud af den frie konkurrence, men vi nationaliserer forbindelserne mellem mænd og kvinder. EU kopierer de dårlige erfaringer, vi gjorde os i Central- og Østeuropa. Det er en skam, at social manipulation ikke skeler til de historiske erfaringer for at undgå et nyt nederlag, hvor de første ofre bliver kvinder.
Marc Tarabella
(FR) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg glæder mig over Romeva i Rueda-betænkningen, der sætter fokus på et aspekt af krisen, der alt for ofte glemmes, nemlig konsekvenserne for kvinder.
Helt fra starten af denne krise var Europa-Parlamentet blandt de første til at advare om de skadelige konsekvenser, som krisen kunne have for kvinder, hvis ikke der blev truffet passende foranstaltninger. Vi påpegede også, at denne krise repræsenterede en chance for at gøre EU til et samfund, der tager større hensyn til ligestilling mellem mænd og kvinder, hvis man vedtager passende politikker og foranstaltninger.
Vi må formode, at vores råd blev ignoreret, da de forskellige spareplaner ikke udgør et differentieret svar på krisen. De første, der blev ramt af krisen, var producenterne og byggebranchen, hvor der primært er mandlige ansatte. Siden da er de fleste sektorer blevet ramt, og de første ofre findes i bunden af den socioøkonomiske pyramide, hvor der er flest kvinder.
Vi skal derfor snarest muligt tage hensyn til dette problem og også tænke kvinderne ind i de forskellige spareplaner, der er vedtaget af EU og dets medlemsstater. Jeg ønsker ikke, at vi bliver sat 30 år tilbage i tiden. Selve kvindernes uafhængighed er på spil.
Roberta Angelilli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! I de seneste par dage har EU - delvis i et forsøg på at bekæmpe den økonomiske krise - tvunget mit land, Italien, til at leve op til forpligtelsen om, at kvindelige ansatte i den offentlige sektor skal gå på pension, når de fylder 65, hvilket giver dem samme pensionsalder som mænd.
Efter min mening skal vi hilse disse bestemmelser velkommen, da de alle handler om lige forpligtelser, men jeg tror også, at kvinder føler, at de har andre prioriteter: bekæmpelse af arbejdsløshed og jobusikkerhed samt eliminering af den uacceptable lønforskel.
Så er der det store problem med utilstrækkelige ydelser. For blot at nævne ét eksempel er det meget svært at tale om lighed, når der er så få børnepasningsmuligheder. Det er tilmed vanskeligt at finde eller beholde et arbejde. Jeg er sikker på, at Kommissionen vil vise ...
(Formanden afbrød taleren)
Olga Sehnalová
(CS) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Der er utvivlsomt et kønsaspekt i den økonomiske opbremsning og den finansielle krise. Der er en risiko for, at de uligheder, vi kæmper med, vokser sig større. Lønforskelle, pres på arbejdsretten, barselsrelateret social beskyttelse og arbejdsmarkedsforhold er blot nogle få eksempler.
De kriserelaterede budgetnedskæringer i forskellige stater er en uundgåelig realitet. De rammer primært de offentlige ydelser og deres tilgængelighed. De fleste magtfulde statsdepartementer rammes ikke særlig hårdt af omkostningssænkende foranstaltninger. Besparelserne koncentreres derfor særligt om de områder, hvor der ventes mindst modstand fra de berørte parter, idet man regner med, at folk klarer den, fordi der ganske enkelt ikke er noget alternativ. Pleje af børn og ældre slægtninge er under alle omstændigheder fortsat en opgave. Det er i overvældende grad kvinder, der påtager sig denne rolle.
Nedskæringer inden for sociale tjenesteydelser, der primært beskæftiger kvinder, kommer også øverst på listen over udgiftsbesparende foranstaltninger. Det er de individuelle regeringers ansvar også at se på sagen ud fra dette perspektiv, når de planlægger de udgiftsbesparende foranstaltninger og deres virkninger, ligesom de skal vælge en velafbalanceret tilgang, når de lægger byrder på befolkningen i almindelighed.
Regina Bastos
(PT) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne sige, at betænkningen om vurderingen af resultaterne af køreplanen for ligestilling mellem kvinder og mænd 2006-2010, der skal påvirke den fremtidige strategi for dette emne, efter vores mening kunne have været mere dogmatisk og mindre polemisk. Faktisk burde man have håndteret adskillige etisk følsomme emner - specielt spørgsmålet om kvinders seksuelle og reproduktive sundhed - anderledes, hvis man virkelig havde en målsætning om at skabe størst mulig enighed.
Når det så er sagt, vil jeg gerne understrege, at man i tider med "normal" økonomisk vækst bekymrer sig meget om kvinders rettigheder og specielt om uligheden mellem kvinders og mænds forskellige situationer på arbejdspladsen, i samfundet og i familielivet, men disse problemer forværres voldsomt af en økonomisk og social krise som den, vi oplever i øjeblikket. Derfor skal der være et større strategisk engagement fra medlemsstaterne i forhold til både lokale og regionale myndigheder samt fællesskabsinstitutioner i sager vedrørende beskyttelse ...
(Formanden fratog taleren ordet)
Rovana Plumb
(RO) Hr. formand! Kønsaspekterne af den økonomiske krise, køreplanen for ligestilling mellem mænd og kvinder og chartret om kvinders rettigheder er tre emner med en fællesnævner: kvinders status i samfundet. Hvis vi virkelig ønsker at forbedre kvinders status i samfundet, har vi brug for specifikke politikker og foranstaltninger som dem, der også præsenteres i chartret om kvinders rettigheder som foreslået i S&D's erklæring.
Hvis vi virkelig ønsker, at kvinder skal være bedre repræsenteret i beslutningstagningen i både den offentlige og den private sektor, er det tvingende nødvendigt at indføre ligestilling i EU-institutionerne. Jeg synes, at Europa-Parlamentet og Kommissionen skal foregå med et godt eksempel i denne henseende i 2014 ved at vise engagement og en stærk politisk vilje.
Seán Kelly
(EN) Hr. formand! Jeg finder det skuffende, at vi i 2010 fortsat taler om kvinders rettigheder til trods for de store fremskridt, som EU har gjort - specielt med hensyn til at sikre lige løn for lige arbejde.
Jeg vil også fremhæve kvinders manglende rettigheder i specielt den tredje verden. Jeg arbejdede som frivillig i Malawi i et par måneder, og jeg var forfærdet over, hvordan kvinder blev behandlet. For det første gjorde de det meste af det hårde arbejde i markerne, mens mændene drev den af, og for det andet havde nogle af disse mænd - specielt en fyr, der gik under navnet "hyænen" - ganske afskyelige seksuelle rettigheder over kvinderne.
Efter min mening er tiden inde til, at EU gør udviklingshjælpen til disse lande betinget af, at nogle af disse forfærdelige praksisser afskaffes. Ngo'erne kunne også sætte lidt mere fokus på det. Jeg ser frem til et charter om kvinders rettigheder her i Europa, der forhåbentlig kan blive en model til gennemførelse i resten af verden.
Silvia Costa
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg takker ordførerne, som har taget en vigtig sag op, og som kommissær Reding også delvis har taget op. Vi skal sikre os, at politikker for kvinder og for lige muligheder gennemføres og integreres mere effektivt i almene politikker på både europæisk og nationalt plan. Jeg tænker på krisen, fattigdom, udvikling, samarbejde, beskæftigelse og velfærd.
Jeg mener imidlertid, at tre emner skal understreges af Kommissionen, af os i vores arbejde og af medlemsstaterne. Først vil jeg bede kommissær Reding om at understrege kvinders rolle i EU's optræden udadtil. Fru Figueiredos betænkning indeholder en ny politik, som kvinder skal gøres mere opmærksomme på. Det andet emne er Kommissionens støtte til direktivforslaget om den europæiske beskyttelsesordre, der er et redskab af grundlæggende betydning for at sikre ...
(Formanden afbrød taleren)
Elisabeth Köstinger
(DE) Hr. formand! I de seneste år og årtier har EU taget teten med hensyn til ligebehandling af kvinder og mænd. Vi er nødt til at udvide Europas ledende rolle. I Kommissionens charter om kvinders rettigheder ser jeg et uundværligt bidrag til ligestilling mellem kvinder og mænd i EU. Indsatsen for at styrke kvindens rolle i økonomien og sikre ligeløn og skaffe flere kvindelige beslutningstagere må ikke kun forblive tomme ord. Vi skal følge ordene op med handling. Vi skal først og fremmest gøre en større indsats for at overbevise mandlige beslutningstagere om vores betænkeligheder. Kvindernes emner er samfundets emner, og de berører alle. Vi må imidlertid standse forskelsbehandlingen af kvinder både i og uden for vores samfund, og vi skal træffe afgørende foranstaltninger på denne front.
Evelyn Regner
(DE) Hr. formand, fru kommissær! Jeg har bedt om ordet, fordi jeg forventer, at kommissæren præsenterer resultater for os ved afslutningen på denne valgperiode.
Deres meddelelse i dag om, at De planlægger at indføre EU-krav om tvungne kvindekvoter i virksomhedernes direktionslokaler, er allerede ganske lovende. Deres meddelelse er fornuftig, rimelig og påkrævet, og den lover først og fremmest økonomisk succes. Jeg håber derfor virkelig, at De lader handling følge ord.
Jeg har personligt gentagne gange forsøgt at stille ændringsforslag vedrørende finansmarkedsforordninger, spørgsmålet om erhvervsetik og retningslinjer for beskæftigelsespolitikken. Jeg ser allerede ...
(Formanden afbrød taleren)
Mariya Nedelcheva
(FR) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Finanskrisen, der er blevet en økonomisk og senest en social krise, har haft katastrofale konsekvenser for den hidtidige positive udvikling inden for ligestilling mellem mænd og kvinder.
Uanset om vi taler om ledighedsprocenter eller løngab står det klart, at kvinder lider mere under konsekvenserne af krisen, fordi de ofte er langt mere sårbare end mænd. Derfor er det vigtigt for os at opstille kort-, mellem- og langsigtede målsætninger, at indføre særlige foranstaltninger til håndtering af uopsættelige problemer og at bevilge de fornødne ressourcer til at føre vores foranstaltninger og ambitioner ud i livet.
Medlemsstaterne har bestemt meget at gøre på deres niveau med hensyn til kollektiv oplysning og udveksling af bedste praksis. Det er imidlertid lige så sikkert, at det er vores ansvar her i Europa-Parlamentet ikke at vedtage tekster, der er helt blottet for substans, og som ikke indeholder nogen som helst form for fornyelse. Vi skal tværtimod sikre os, at de indeholder passende og specifikke løsninger. Enkelhed, effektivitet, innovation, det er ...
(Formanden afbrød taleren)
Monika Flašíková Beňová
(SK) Hr. formand! Den forelagte betænkning er yderst detaljeret og af meget høj kvalitet, hvilket fortjener ros.
Jeg vil gerne fokusere på visse specifikke punkter, der er typiske for især postkommunistiske lande, fordi der i disse lande især blev givet statsstøtte til sektorer af maskulin natur eller sektorer med mandlig dominans - specielt bilindustrien, der er eksportorienteret og et primært mandligt domæne. I modsætning hertil fik sektorer med overvejende kvindelige ansatte ikke en sådan regeringsstøtte.
Det skal også understreges, at de postkommunistiske lande er af en vedholdende semiindustriel natur, og at det derfor er yderst vanskeligt at komme til at støtte præcist de sektorer, hvor der overvejende er kvindelige ansatte. Vi forventer også meget store nedskæringer på det sociale område i specielt de postkommunistiske lande, og her bliver kvinderne hårdest ramt. Det er derfor også nødvendigt at fokusere på dette element og at lede efter en løsning på dette område.
Hella Ranner
(DE) Hr. formand! Det er nok hævet over enhver tvivl, at vi alle er enige i dette spørgsmål. Jeg vil imidlertid godt stille et forslag om, hvordan vi måske kan fremskynde tingene en smule og gøre fremskridt.
Vi bør sørge for at medtage og tage hensyn til ligestillingsspørgsmålet i alle de betænkninger, vi drøfter her i Parlamentet. Jeg er sikker på, at mange dokumenter - måske ikke alle, men ganske mange - vil kunne omfatte ligestillingsproblemer. Det kan være med til at sikre os hurtigere fremskridt indefra. Det vil også være en mønsteropførsel fra Europa-Parlamentets side.
Karin Kadenbach
(DE) Hr. formand, fru kommissær! Jeg kunne tale om mange af de spørgsmål, vi har diskuteret, men for så vidt angår krisen bør vi efter min mening sikre os, at krisens byrde ikke bæres af kvinder.
Når vi taler om konsolidering i alle nationale parlamenter og her i Europa-Parlamentet, bør en sådan konsolidering ikke ske på bekostning af de socialt sårbare eller på bekostning af kvinder i almindelighed. Hvis vi nu begynder at skære genveje på bekostning af sociale ydelser, almen uddannelse og erhvervsuddannelse samt især børnepleje, vil det få følger for fremtiden og for kvinders levebrød. Jeg forsøger med andre ord at fortælle Dem, at vi i Europa 2020-strategien på det kraftigste bør genindføre spørgsmålet om integration af ligestillingsaspektet og sørge for, at kønsbudgettering bliver en selvfølge i fremtiden, fordi vi først da bliver i stand til at sikre, at vi i Europa kan gennemføre alt det, vi kræver og ønsker os både i dag og i fremtiden.
Isabel Martínez Lozano
Hr. formand! Der er sagt mange interessante ting her i aften. Jeg vil gerne lykønske Dem med bidragene og de idéer, der utvivlsomt også har meget at gøre med forslag, der dukker frem som følge af krisen.
Kommissær Reding sagde, at vi allerede har mange dokumenter, og at det nu er på tide at skride til handling, hvilket jeg fuldt ud kan tilslutte mig. Efter min mening er det, hvad civilsamfundet har bedt regeringerne om at gøre siden 1995: at skride til handling. At skride til handling er ensbetydende med at arbejde hen imod reel ligestilling med - som hr. Romeva i Rueda udtrykte det - fantasi og politisk vilje. Reel ligestilling er ensbetydende med at forbedre kvinders liv og dagligdag og få mænd og kvinder til at leve bedre liv fra dag til dag.
Mange af aftenens talere har talt om at se krisen som en mulighed. Jeg er enig i denne holdning. Jeg er enig i, at krisen også giver os muligheder. For nogle viser den sig allerede som en mulighed, men vi må ikke overse det faktum, at der også er risici og tilbageskridt.
Med hensyn til ligestillingsspørgsmålet har der altid været fremskridt og tilbageskridt, hvilket vi kvinder kun ved alt for godt. Der har aldrig været fremskridt uden efterfølgende tilbageskridt. Præcis af denne grund finder jeg det for at forhindre sådanne tilbageskridt vigtigt, at vi ikke opgiver europæisk konsensus, og at vi ikke lader den køreplan ude af syne, der har sat os i stand til at gøre store fælles fremskridt i de seneste år. Vi medlemsstater bør heller ikke afvige fra køreplanen. Som kommissæren ganske rigtigt sagde, er det meget vigtigt, at vi altid forbliver tro mod Kommissionens henstillinger.
Jeg er næsten færdig, og jeg fortsætter ikke meget længere. Jeg synes ikke, at vi kan opgive vores identitets kendetegn eller sammenhængen i vores politikker - de samme politikker, der har sat os i stand til at vise hele verden vores bedre side. Jeg giver fru Figueiredo ret i, at vi fremover for at arbejde i denne retning skal styrke koordinationen med Rådet, Kommissionen og Parlamentet, og at vi selvfølgelig altid skal holde øje med civilsamfundets krav.
Jeg vil gerne lykønske Parlamentet med aftenens forhandling og betænkninger. Det spanske formandskab for Rådet har 15 dage tilbage, inden det giver depechen videre til det belgiske formandskab. Vi har bestræbt os på ikke at overse ligestillingsspørgsmålet i en så politisk kompliceret og kompleks tid, som den, vi nu befinder os i. Det siger sig selv, at vi i det spanske formandskab fortsat vil arbejde på at placere ligestilling øverst på EU's dagsorden.
Viviane Reding
Hr. formand! De har hele aftenen været så venlig og storsindet at give ordet til de medlemmer, der ønsker at tale, og jeg vil ikke tvinge Dem til at udvise strenghed ved at fratage mig ordet ved slutningen af mit indlæg.
Derfor vil jeg ikke gentage det, der allerede er blevet sagt. Jeg vil blot sige til alle talerne, at jeg omhyggeligt har noteret mig deres forslag og henstillinger. Jeg har først og fremmest noteret mig to tilbagevendende bekymringer. Den første handler om krisens indvirkning på kvinderne og den anden handler om behovet for en konkret indsats.
Jeg deler disse bekymringer med kommissærkollegiet, og jeg vil præsentere Dem for et handlingsprogram sidst i september måned. Vores strategi bliver et handlingsprogram, som de tre institutioner sammen med arbejdsmarkedets parter og interessenterne - hvormed jeg mener kvindeorganisationer og de organer, der arbejder for ligestilling i medlemsstaterne - vil føre ud i livet i løbet af deres fireårige respektive embedsperioder.
Tak for Deres samarbejde, tak til alle kvinderne for deres entusiasme og en særlig tak til de få mænd, der holder stand blandt alle disse kvinder.
Raül Romeva i Rueda
Hr. formand! Først vil jeg gerne henvise til de frustrationer, som min kollega fru in 't Veld nævnte, og som vi tydeligvis alle føler. Som vi har set, er det imidlertid også tydeligt, at det i hvert fald for os er et væsentligt, vigtigt og afgørende emne. Sådan opfatter vi det, og som sådan vil vi fortsat behandle det, indtil nogle medlemmer - det være sig mandlige eller kvindelige - fra de politiske grupper forstår, at det skal behandles som et prioriteret emne og ikke blot være en forhandling, der henlægges til sidst på aftenen.
Det andet emne, som jeg føler det vigtigt at fremhæve, er blevet præsenteret på flere forskellige måder af mine kolleger. Det handler om, at ligestilling ikke blot er et lune eller en overflødig udgift, men derimod en investering. Ud over at være en nødvendig investering er det også en rettighed.
Det er noget, vi skal huske på, når vi diskuterer spørgsmål af denne art. Vi skal forstå, at når vi står i en krise, som den vi i øjeblikket befinder os i, så kræver investering af tid, politisk vilje og penge i ligestilling ikke kun al vores opfindsomhed, men helt klart også al vores politiske vilje og opmærksomhed.
For det tredje vil jeg kort pointere, at det, hvis vi ønsker at nå beskæftigelsesmålet på 75 % inden udgangen af 2020 - ikke kun for mænd, men også for kvinder - er vigtigt at forstå, at det så vil være nødvendigt at vedtage aktive foranstaltninger, der støtter kvinder og tilskynder dem til at spille en større rolle i den offentlige sfære, ligesom der skal vedtages foranstaltninger, der støtter mænd og tilskynder dem til at spille en større rolle i den private sfære. Det er umuligt at opnå det ene uden det andet. Det er vigtigt, at vi i vores politikker forstår, at der er to sider af samme sag. Hvis ikke vi gør det, tvinger vi helt klart endnu en gang kvinder til at udføre de to dages ekstra arbejde.
Endelig finder jeg det også vigtigt at passe på ikke at bruge krisen til at gennemføre nedskæringer, hvor de er mindst nødvendige. Vi ved, at det netop er i det spanske ligestillingsministerium, at vi i øjeblikket har de mindste budgetter. Truslen om nedskæringer her vil antyde, at det ikke er et prioriteret område. Det vil være en alvorlig fejl, og jeg finder det vigtigt, at resten af EU's medlemsstater ikke kun forstår vigtigheden af et sådant ministerium, men at de også kopierer det som en model til deres egne lande.
Ilda Figueiredo
Hr. formand! Jeg vil også gerne understrege, at skønt denne forhandling finder sted om aftenen, har der været ganske mange medlemmer af Europa-Parlamentet, hvilket er usædvanligt for en forhandling på dette tidspunkt. Et sådant fremmøde trods de ugunstige vilkår, som forhandlingen foregår under, gør det til en sejr for kvinders rettigheder og ligestilling.
Dernæst vil jeg også sige, at man i dagens indlæg generelt har nævnt konkrete aktioner og idéer, som vi nu skal føre ud i livet. Alle de tilstedeværende kan tage udfordringen op og gøre ord til handling. Endelig ønsker jeg at bevare denne styrkelse af den politiske vilje til at føre disse forslag, ord og løfter ud i livet som et meget positivt aspekt af aftenens forhandling. Denne øgede politiske vilje - uanset om det er i alle EU's og medlemsstaternes politikker eller i specifikke foranstaltninger, der skal give større synlighed til kvinder, så der skabes ligestilling sammen med sociale fremskridt - gør det til et nøglebidrag, og forhåbentlig kan vi, som kommissæren sagde, om fire år få en positiv saldo ud af det arbejde, vi har udført sammen med Parlamentet, Kommissionen og Rådet.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi med denne øgede politiske vilje og opmærksomhed på kvinders drømme og håb kan yde et vigtigt bidrag til deres emancipation og til opfyldelsen af deres drømme. Det skal være i form af personlig og professionel indfrielse, gennem overvejelser af de enkeltes liv med arbejde, job med rettigheder, deltagelse i det sociale liv samt eventuelt i det økonomiske og politiske liv og med større udfoldelse i deres familier.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
Corina Creţu  
EU's ministre for sociale anliggender har erkendt, at 120 mio. borgere i EU lever under fattigdomsgrænsen. Sammenlignet med de statistiske oplysninger fra tiden før den økonomiske krise har der således været en stigning i antallet af fattige på 50 % i løbet af blot to år. Konjunkturafmatningen har forværret en stabil tendens gennem det seneste årti til, at langt flere kvinder end mænd rammes af fattigdom. Arbejdsløshed, arbejde under usikre forhold, pensionsniveauer under eksistensminimumsindtægten og problemer med at få adgang til ordentlige offentlige tjenester er nogle af de primære årsager til fattigdomssituationen, der giver anledning til at tale om en kvindeliggørelse af fattigdommen i Europa. Desværre har adskillige højreorienterede regeringer opgivet deres politikker til bekæmpelse af kønsuligheder under påskud af lavkonjunkturen. Budgetterne til plejetjenester og orlov er særligt hårdt ramt, hvilket har haft alvorlige negative konsekvenser for bl.a. børnene. Halvvejs inde i det europæiske år for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse er vurderingen negativ. Faktisk ser fremtiden dyster ud, når der er afsat lidt tid både på regeringsplan i mange medlemsstater og på institutionelt niveau i EU til interessen for og ønsket om at forbedre livet for de hårdest ramte af vores medmennesker.
Vasilica Viorica Dăncilă  
En fjernelse af enhver form for forskelsbehandling på alle områder af det sociale og økonomiske liv er en afgørende forudsætning for at beskytte menneskerettigheder og den enkelte borgers velfærd. Man bør til stadighed fremme princippet om lige muligheder for mænd og kvinder og sikre større inddragelse af kvinder i det økonomiske og sociale liv som deltagere med fulde rettigheder. Efter min mening skal denne holdning afspejles i den fælles landbrugspolitik for at sikre en rimelig og ligelig repræsentation af kønnene. På den anden side kan denne holdning sikre en effektiv gennemførelse af forskellige politikker på fællesskabsniveau. Jeg finder især den økonomiske ligestilling utrolig vigtig for udviklingen af landdistrikter, ligesom jeg mener, at de foranstaltninger, der gennemføres som en del af søjle 2 om dette emne, skal bevares i den fremtidige fælles landbrugspolitik. I betragtning af at ligestillingsprincippet fremmes af EU-lovgivningen, og at det er en grundlæggende betingelse i Europa 2020-strategien, finder vi det passende at medtage dette emne i den fremtidige fælles landbrugspolitik og anvende nye instrumenter, der fremmer dette princip.
Joanna Senyszyn  
Ligestillingsprincippet følges ikke på effektiv vis. Ifølge det spanske medlem, fru Valenciano, nyder køer bedre beskyttelse end kvinder i EU. Vi udsættes for forskelsbehandling på alle områder af livet. Vi tjener 18 % mindre end mænd, vi er oftere arbejdsløse, og vi er underrepræsenterede i politik, hos det offentlige og i erhvervslivet. Mest beklageligt af alt dette er det faktum, at kvinder ikke engang kan nyde de grundlæggende rettigheder fuldt ud. I forhold til kvinder krænkes retten til liv og personlig integritet samt de reproduktive rettigheder betydeligt oftere. I Polen tolererer man f.eks. en begrænsning af kvinders menneskerettigheder. I 1997 fandt formanden for forfatningsdomstolen med sin afvisning af en liberalisering af retten til abort det naturligt, at en gravid kvinde berøves nogle af sine borgerlige rettigheder. Efterfølgende kunne formanden ikke kun fortsætte sin karriere, men hans position som "en moralsk autoritet" var også styrket.
Kønsspørgsmålet skal afspejles i EU's budget. Den økonomiske krise må ikke give anledning til restriktioner i ligestillingsfremmende foranstaltninger. Kun en konsekvent langsigtet politisk strategi kan give resultater. Det er ikke nok at fremme ligebehandling af kønnene og vedtage love mod diskrimination. Lovgivning skaber ikke automatisk ligestilling. Der er brug for at starte fra grunden og opbygge den sociale bevidsthed og kvinders solidaritet. For at forbedre kvindernes situation skal man bekæmpe stereotyper og forskelsbehandling og fjerne mandschauvinister fra det offentlige.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska  
Hr. formand, mine damer og herrer! Kvindernes situation på arbejdsmarkedet før krisen var ikke tilfredsstillende. Den var imidlertid ved at blive bedre trods vanskelige og evindelige uløste problemer som f.eks. lønforskelle for samme arbejde og underrepræsentation i ledende stillinger i erhvervslivet. Disse positive tendenser bør ikke udelades af debatten. En rapport fra Kommissionen viser, at kvindernes bidrag til EU's økonomiske vækst siden 1995 er vokset med en fjerdedel, og at den kvindelige beskæftigelsesfrekvens i det seneste årti er steget med 7,1 % til 59,1 %. Som følge af krisen vokser arbejdsløsheden hurtigere blandt kvinder end blandt mænd. Kvinder er primært ansat i den offentlige sektor, så de er i direkte fare for at blive afskediget som følge af udgiftsbesparende politikker. De anvendte krisebekæmpende mekanismer skal primært få de folk, der mistede deres arbejde som en direkte følge af krisen, hurtigt tilbage i beskæftigelse, mens de langtidsledige i øjeblikket ignoreres. Tvunget af personlige omstændigheder tager kvinder i øjeblikket ofte deltidsstillinger med begrænset jobsikkerhed. I betragtning af alle disse farer bør vi forsøge at finde tværgående løsninger for at bevare beskæftigelsesniveauet fra før krisen og undgå en nedadgående tendens.
