Situationen i Gaza (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalanden av rådet och kommissionen om situationen i Gaza.
Paula Lehtomäki
rådets tjänstgörande ordförande. (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska unionen är allvarligt oroad över våldet i Gaza de senaste veckorna. Under en av Israels militäroperationer avled flera människor i Beit Hanoun den 8 november, och i en katastrofal artillerield förlorade närmare 20 palestinier livet, även kvinnor och barn, när de lämnade området. Dessutom skadades flera personer. Militäråtgärderna förstörde också delar av stadens infrastruktur. Europeiska unionen beklagar djupt det våld och de skador som dessa våldsamma handlingar har lett till.
Samtidigt har palestinierna fortsatt att använda Kassamraketer urskillningslöst, bland annat mot städerna Ashkelon och Sderot. Dessa attacker har nu också lett till ett dödsfall, flera skadade och materiell förstörelse. EU har uppmanat de palestinska ledarna att göra allt de kan för att få stopp på dessa attacker.
Europeiska unionen kan inte acceptera att våld används. Varje land har rätt att försvara sig men det ger det inte rätt att använda orimlig makt i stor skala eller vidta sådana åtgärder som vi har sett i Beit Hanoun. Israels agerande måste stå i proportion till situationen. Det måste överensstämma med internationell humanitär rätt. Säkerhet gäller inte bara den ena sidan utan alla i Mellanösternregionen. Europeiska unionen har uppmanat Israel att upphöra med sina militära åtgärder i Gaza.
EU har också uppmanat de palestinska ledarna att upphöra med de raketattacker som i varierande omfattning pågått under hösten. Syftet med attackerna är sannolikt att öka rädslan och osäkerheten, och detta riktas uppenbarligen felaktigt mot den civila befolkningen. Israelerna ska inte längre behöva leva i konstant rädsla: även de har rätt till fred. Palestinierna måste sluta att använda våld för politiska syften.
Den allt djupare våldsspiralen hotar att förstöra varje möjlighet att på nytt inleda fredsprocessen i Mellanöstern. Händelser som den som beskrivits här bidrar bara till att fjärma parterna från de möjligheter som finns, särskilt nu när en fredsprocess behövs för att förhandla om upprättandet av en tvåstatsmodell. Målet är fortfarande att skapa en livskraftig palestinsk stat som existerar i fred vid sidan av Israel. Europeiska unionen hoppas att händelserna i Beit Hanoun inte kommer att motarbeta parterna och det internationella samfundet eller tvinga dem att ge upp strävan efter en bestående och rättvis fred.
Europeiska unionen hoppas också att attackerna i Beit Hanoun inte kommer att hindra palestinierna från att fortsätta sin strävan efter ömsesidig harmoni och en regering med nationell enhet som skulle kunna uppfylla kvartettens villkor. Hela det internationella samfundet behöver en beaktansvärd partner. Palestinierna har rätt till en regering som representerar samtliga medborgares intressen.
Samtidigt har den humanitära situationen bland palestinierna verkligen oroat Europeiska unionen. Den ekonomiska och humanitära situationen på det palestinska territoriet är oacceptabel. Situationen skulle förbättras avsevärt om Israel höll gränsövergångarna vid Rafah och Karni öppna och ökade rörligheten för palestinierna. Europeiska unionen har dessutom krävt att Israel ska tillstå att inkomsterna från de tullavgifter och skatter som de har debiterat är palestiniernas. Detta skulle göra palestiniernas ekonomiska situation avsevärt lättare.
EU har självt försökt hjälpa palestinierna. Över 650 miljoner euro har lämnats som stöd genom olika kanaler i år och det är ungefär 25 procent mer än förra året. Den tillfälliga internationella mekanismen har varit ett praktiskt sätt att hjälpa palestinierna och vi hoppas att Israel och andra parter också kan ha god användning av det.
Mot bakgrund av de senaste dagarnas händelser är situationen i Mellanöstern inte särskilt lovande, men trots detta måste vi fortsätta att tro på en bättre framtid. Europeiska unionen kommer att göra allt den kan för att stödja fredsprocessen.
Margot Wallström
, kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Jag tackar för er inbjudan detta symboliska datum, den 15 november, som är Palestinas nationaldag, för att yttra mig om situationen i Gaza.
Det upptrappade våldet i Gaza kulminerade nyligen i den israeliska försvarsmaktens anfall mot Beit Hanoun den 8 november, vilket resulterade i 18 palestinska civilpersoners död. Min kollega kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner svarade med att göra ett uttalande där hon var djupt chockad över denna händelse. Våra tankar går nu i synnerhet till familjen Uthamina som förlorade sex kvinnor och åtta barn, som dödades i sömnen, och till alla oskyldiga palestinier och israeler som har förlorat sina liv i denna våldsspiral.
Efter attacken uppmanade Benita Ferrero-Waldner alla sidor att sluta upp med våldet och ge dialogen en chans. Palestinska falanger måste upphöra med att avfyra raketer mot israeliskt territorium. Även om vi erkänner Israels rätt till självförsvar får det inte ske till priset av oskyldigas liv.
Beit Hanoun-attacken är den senaste i en serie angrepp mot Gazaremsan som startade den 28 juni. Militära operationer har åstadkommit skador på den livsviktiga infrastrukturen, särskilt i Gaza - inklusive kraftverk, större vägar och broar och regeringsbyggnader - och dödat närmare 300 palestinier, mestadels civila. Som svar har kommissionen i år intensifierat sitt stöd för att tillgodose de ökande akuta och humanitära behoven.
I juni 2006 lanserade vi den tillfälliga internationella mekanismen som kanaliserar medlemsstaternas och Europeiska gemenskapernas budgetresurser för att lindra den samhällsekonomiska krisen på de palestinska territorierna. Denna tillfälliga internationella mekanism har gjort det möjligt att tillhandahålla grundläggande tjänster till 1,3 miljoner människor som bor i Gazaremsan och socialbidrag till 100 000 utsatta palestinier. Operationen ökar nu sin utsträckning till 150 000 fall.
Kommissionen har genom Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd (ECHO) anslagit 84 miljoner euro för att hjälpa utsatta palestinska hushåll genom leverans av livsmedel, vattenförsörjning och sanitär utrustning, hälsovård och socialt skydd. Europeiska kommissionen lämnar också ett livsmedelsbistånd på 26 miljoner euro. Livsmedels- och penningbistånd kanaliseras genom FN:s hjälporganisation för palestinska flyktingar (UNRWA) som är registrerade som särskilt svåra fall, medan matpaket delas ut till icke-flyktingar via FN:s världslivsmedelsprogram.
Kommissionen är också en viktig givare till UNRWA. År 2006 försåg vi dess allmänna fond med 64 miljoner euro. Den sköter hälso-, utbildnings- och andra samhällstjänster för palestinska flyktingar. I Gaza utgör dessa tjänster den enda stabila punkten i en osäker omgivning.
Våra ansträngningar kan mildra den humanitära krisen för palestinierna. Emellertid måste vi omgående ta itu med dess grundorsak, som är brist på hopp om en fredlig lösning för israeler och palestinier. Det krävs en brådskande återgång till en omfattande fredsprocess med ett tydligt politiskt perspektiv.
Försoningsprocessen mellan palestinierna måste få en chans. Vi bör uppmuntra president Abbas att fortsätta försöken att bilda en nationell samlingsregering med ett partiprogram som reflekterar de så kallade fyra principerna. Dessa är icke-våld, godkännande av internationella överenskommelser, erkännande av Israel som en stat och utrymme för tidigt engagemang. Det kommer att bidra till att återuppliva hopp om en livskraftig och oberoende stat för palestinierna.
Därför har rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser), som sammanträdde i måndags, välkomnat kommissionens förslag att bidra med ytterligare stöd till palestinierna så snart en nationell samlingsregering har bildats. För att leverera hjälpen före årets slut måste vi tillgripa reserven för katastrofbistånd och få budgetmyndighetens godkännande. Kommissionen räknar med stöd från Europaparlamentet.
Parallellt med EU:s hjälp bör Israel betala ut de hundratals miljoner dollar i skatt och tullintäkter som man har inkasserat för den palestinska myndighetens räkning och som man har hållit inne sedan i mars som svar på bildandet av den Hamas-ledda regeringen.
Vi bör alla samarbeta så att vi nästa år på Palestinas nationaldag kan fira framstegen mot bildandet av en demokratisk, livskraftig och suverän palestinsk stat.
Hans-Gert Poettering
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, fru rådsordförande, fru vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Situationen i Mellanöstern är både oroande, farlig och tragisk. Den är oroande eftersom konflikterna har pågått i decennier och det inte finns något slut i sikte. Den är farlig eftersom spänningarna mellan de stridande parterna hela tiden eskalerar och eftersom externa krafter - bland annat Syrien och Iran - utövar allt större inflytande. Avslutningsvis är det tragiskt eftersom offren är vanliga människor, och särskilt många är barn.
Eftersom vi säger till alla parter i Mellanöstern att en militär lösning inte är aktuell behöver vi fred genom dialog och genom förhandlingar. Vi säger också att politiken med ”öga för öga, tand för tand” är utesluten eftersom situationen bara kommer att trappas upp ytterligare och varje sida kommer att bemöta en attack genom att attackera den andra med ännu större kraft. Vi behöver bryta den här våldscykeln. Vi kräver det av både den israeliska och den palestinska sidan.
Ståndpunkten i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater är kristallklar. Vi vill se en israelisk stat med säkra gränser men också en palestinsk stat med säkra gränser. Värdigheten i en israelisk stat är densamma som i en palestinsk, och vi ska inte tillämpa olika normer. Vi vill se en oberoende demokratisk libanesisk stat. Alla som ifrågasätter någon av dessa staters rätt att existera - det finns redan en israelisk och libanesisk stat och det borde finnas en palestinsk - hotar att långvarigt skada inte bara freden i regionen utan även världsfreden, med tanke på omständigheterna.
EU och andra måste nu bidra till freden. Jag är säker på att EU är mycket positivt till att lämna ett sådant bidrag genom att stationera trupper i regionen, även om vi skulle ha föredragit en europeisk väpnad styrka snarare än nationella trupper från de enskilda medlemsstaterna. Detta är emellertid en fråga som EU måste fundera över för framtiden som ett sätt att lämna ett genuint europeiskt bidrag. Bara det faktum att trupper är stationerade där är ändå ett framsteg. Utvecklingen i riktning mot att lämna ett verkligt alleuropeiskt bidrag - även militärt - måste nu emellertid fortsätta.
Nu är det politikernas tur och deras viktigaste tillgångar är förtroende och trovärdighet. När det finns något att kritisera måste vi göra det, oavsett om det är israelerna eller palestinierna som är ansvariga. Med tanke på besluten i säkerhetsrådet - och det säger jag trots att jag är mycket positiv till USA - är det oacceptabelt att Förenta staternas veto kan stoppa all kritik eller allt fördömande av Israel.
(Applåder)
Jag vill på fullaste allvar påstå att trovärdighet inte uppnås på detta sätt och framför allt att förtroende för alla berörda parter inte byggs upp så här. Jag anser att EU:s möjligheter ligger i dess trovärdighet i frågan, eftersom vi erkänner både den israeliska och den palestinska statens rätt att existera och vill se fred i Libanon.
Om Israel med massakern i Beit Hanoun - som påstås vara ett tekniskt misstag - orsakade dessa fruktansvärda konsekvenser räcker det inte med en ursäkt. Landets framtida politik måste innebära att man inte konstant reagerar enligt principen ”öga för öga, tand för tand”.
(Applåder)
Jag har just fått veta att en kvinna har dödats och att en ministers livvakt har fått båda sina ben bortsprängda i dag av Kassamraketer. Detta måste få ett slut. Vi måste säga det till båda sidor och vi måste vara trovärdiga. Vi européer får inte blunda för detta utan måste i stället ta vårt ansvar.
(Applåder)
Martin Schulz
Herr talman, mina damer och herrar! Det är inte första gången som parlamentet diskuterar situationen i Gaza, och det är sannolikt inte heller den sista. Det är emellertid första gången som en diskussion har avslöjat en uppfattning här i kammaren som kommer att leda till en förändring i EU:s förbindelser med en av sina partnerländer, nämligen Israel.
Hans-Gert Poetterings kommentar visar att vi behöver en diskussion över gruppgränserna om vilken ståndpunkt EU bör inta när det gäller den här utvecklingen, och framför allt Israels och den israeliska regeringens roll för utvecklingen i den här regionen.
Jag har inga förväntningar på terroristorganisationer. Vad förväntar vi oss av terrorister? Svaret är terrorism, förakt för människan, det namnlösa lidande dessa brottslingar har orsakat i världen och fortsätter att orsaka varje dag - och som Hans-Gert Poettering just har givit ett exempel på. Vilka förväntningar har ett gemensamt rättssystem som EU på sådana människor? Svaret är ”inga”. De är inga lämpliga samarbetspartner för oss. De är inte dessa människor som vi bör och kan sätta vårt hopp till när det handlar om att bygga upp freden.
Ändå bör vi ha förväntningar på ett demokratiskt land baserat på rättspraxis. Israel, detta underbara land, det land som skapades som en reaktion på den värsta situationen i människans historia, har rätt till vår absoluta solidaritet i regionen. Alla som så mycket som försöker hota den här staten eller ifrågasätta dess rätt att existera kommer att stöta på motstånd från alla européer. Det finns inga gränser för vår solidaritet med Israel.
Men som ett demokratiskt land baserat på rättspraxis måste Israel ändå vara öppet för frågor. Det måste vara möjligt att fråga en demokrati som bygger på samma grundläggande värderingar som våra hur något som Beit Hanoun kan beskrivas som ett tekniskt missöde. Mina förväntningar på en demokratisk laglig kultur är att de parter som åstadkommit detta ”tekniska missöde” ska hållas ansvariga för sina handlingar.
(Applåder)
Tyvärr avbröts parlamentets sommaruppehåll av ett tekniskt missöde som det här i Kana. Jag undrar fortfarande vem som var ansvarig för det.
Om utvecklingen medför ytterligare skador i regionen måste Israel se till att det inte drabbar dess lagliga kultur. Det säger sig självt att Israel måste försvara sig och kunna göra det, och att vi måste sträcka ut en hand till landet. Händelserna i Libanon tjänar Israels säkerhetsintressen. Det som européerna vill ha för att en stabil palestinsk stat ska kunna inrättas tjänar Israels säkerhetsintressen. Alla våra bemödanden - vare sig de är ekonomiska eller diplomatiska eller nu militära - tjänar Israels säkerhetsintressen. Vad EU som gemensamt rättsligt system emellertid inte kan acceptera är att laglöshet bemöts med laglöshet. Det är oacceptabelt.
Vad som också är oacceptabelt är att förbli tysta när ett parti som bedömer medborgare efter deras etniska ursprung, som Avigdor Liebermanns parti gör, får ingå i regeringen i ett land som Israel. Det är oacceptabelt.
(Applåder)
Det är israelernas suveräna rätt att välja ett parti som detta, men det är också vår suveräna rätt som Europaparlamentets ledamöter att fördöma sådan politik. Ingen socialdemokrat någonstans i världen har något gemensamt med Avigdor Liebermann.
Den enda möjligheten till en lösning i regionen är att avstå från våld. Dialog är den enda vägen. Parterna måste försöka att se bakom våldet och hela den smärtsamma erfarenheten och tala med varandra. Det har förekommit några bra försök: låt oss minnas Yitzhak Rabins ansträngningar. Han var stabschef för de israeliska militära styrkorna och visste ändå att dialog är det enda sättet att överbrygga krig och konflikt.
Dialog är inte någon garanti för framgång, men vi kan vara säkra på att utan den finns ingen chans till fred. Vi förväntar oss därför att särskilt Israel ska prioritera politisk dialog snarare än ytterligare militarisering.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag har tappat räkningen på hur många gånger vi har debatterat Mellanöstern de senaste månaderna, men jag vet att efter vår debatt i september så har 150 palestinier dödats i Gaza, 70 bara i förra veckan. Grymheterna i Beit Hanoun, där 18 palestinska civilpersoner dödades, är lika oförsvarbara som oförklarliga.
I en spiral av våld där det finns väpnad aggression på båda sidor är det ofta svårt att säga vad som är anfall och vad som är vedergällning, men jag tvivlar inte på att David Grossman hade rätt när han förra veckan sa att Israels ledare beter sig som skurkar.
Min kollega Chris Davies var nyligen i Gaza. Han vittnar liksom andra om att Gaza har blivit ett fängelse. Med dagliga rapporter om utomrättsliga avrättningar, om människor vars liv ödelagts och som lämnats i förtvivlan, oproportionerlig vedergällning - särskilt efter operation ”Sommarregn”. På två år har Qassamraketerna dödat 14 civilpersoner. Vedergällningen från Israels försvarsmakt har senaste månaden lett till 126 döda, varav 63 inte var inblandade i strid.
Tiden är ute. Vi kan inte vänta längre. Världssamfundet kan inte fortsätta att fördöma medan man väntar på att lösa situationen. Det är en ödesdiger strategi som lämnar fritt spelrum för andra. Vi måste återuppta samtalen och förhandlingarna. Vi får inte spilla tid på utplacering av internationella och militära observatörer i Gaza. Vi måste blåsa nytt liv i kvartettens åtagande, och jag hoppas att USA förstärker sin roll genom att assistera vid förhandlingarna som ett föregångsexempel för ny multilateralism.
Palestinierna måste inse att de aldrig får det erkännande som de söker genom att använda terror, och israelerna måste förstå att de förlorar erkännande genom sitt ständiga nonchalerande av internationell lag och oproportionerliga militära aktioner mot civila mål.
Vid Yitzhak Rabins minneshögtid talade David Grossman om ett land hypnotiserat av vanvett, råhet, våld och rasism, om en stat som slösar bort sin goodwill och förslösar sitt eget folk, särskilt de unga. Samma Israel har nyligen använt arméns bulldozrar till att förstöra gravarna för de brittiska soldater som dödades i Gaza 1917, och den 31 oktober skickade man F-15-plan mot franska soldater som tjänstgör med FN:s interimstyrka i Libanon (UNIFIL). Hur många fiender vill israelerna ha? Hur länge tror de att de kan hålla ut i en stat med en olöst konflikt?
Det är dags för förnuftiga människor på båda sidor att stråla samman och kanske återuppta Genève-processen, och det är dags för EU att göra vad det kan för att främja, uppmuntra och stödja denna process.
(Applåder)
Hélène Flautre
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman! Jag besökte tillsammans med Chris Davies, Luisa Morgantini och andra ledamöter Gaza för två veckor sedan när den israeliska armén inledde belägringen av Beit Hanoun. Det var början på en kamp med utomrättsliga avrättningar, massakrer och förstörelse av civil egendom. Israel, ockupationsmakten på det palestinska territoriet, överträder hela tiden mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt helt ostraffat.
Användningen av överdriven och urskillningslös makt mot civila och civil egendom, förstörelse av anläggningar för el och vatten, sprängning av offentliga byggnader, restriktioner mot fri rörlighet och konsekvenserna av alla dessa åtgärder för folkhälsan, kosten, familjelivet och det psykologiska tillståndet för det palestinska folket utgör en flagrant kollektiv bestraffning som i sin tur är en flagrant överträdelse av den fjärde Genèvekonventionen.
Visserligen finns det ingen ursäkt för att hela tiden skjuta Kassamraketer mot Israel, men inget kan motivera att man utsätter ett helt folk för en omänsklig bestraffning som den som Israel tvingar fram. Under sådana förhållanden måste Europeiska unionen sluta stödja den israeliska politiken.
EU måste särskilt ta sitt fulla ansvar för att övervaka Rafaövergången och inte längre rätta sig efter den israeliska regeringen. EU måste använda tillgängliga verktyg inom ramen för associeringsavtalet och särskilt klausulen om mänskliga rättigheter för att se till att mänskliga rättigheter och humanitär rätt inte överträds ostraffat. Unionen måste kräva återbetalning av de skatter som israelerna olagligt har samlat in. Samtalen med den framtida regeringen för nationell enighet måste återupptas så snart som möjligt, och även det direkta stödet till de palestinska institutionerna måste återupptas.
Avslutningsvis måste Europeiska unionen och medlemsstaterna göra allt de kan för att Internationella domstolens uppfattning att muren har uppförts olagligt ska gälla. Ett möte mellan EU och Israels associeringsråd måste snarast genomföras. Och om överträdelserna fortsätter måste man överväga att se över avtalet.
Avslutningsvis måste Europeiska unionen spela en avgörande roll när det gäller att organisera en internationell konferens för att främja fred i regionen.
Luisa Morgantini
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! ”Varför fortsätter det politiska ledarskapet att återspegla de radikalas ståndpunkter och inte dem hos majoriteten av väljarkåren? Hur har detta skett? Hur kan vi i dag bara stå och titta på floden av galenskap, brutalitet, våld och rasism i vårt land, som om vi var hypnotiserade? [...] Vårt politiska och militära ledarskap saknar innehåll. [Dear Mr Olmert,] titta noga på palestinierna för en gångs skull, inte genom siktet på ett gevär eller bakom de stängda gränserna vid en gränsövergång: ni kommer att se en befolkning som inte är mindre torterad än vår, som är besegrad, betryckt och utan hopp. Kanske är det anledningen till att majoriteten av oss har reagerat kallsinnigt på det hårda slaget mot demokratin som utnämningen av Avigdor Liebermann till minister innebar, en potentiell pyroman som har gjorts till chef för regeringstjänster med ansvar för att släcka bränder.”
Dessa är självfallet inte mina egna ord: jag är inte israel eller palestinier. Det är i stället ungefär vad David Grossman sa som förlorade en son i ett meningslöst krig, ett krig som naturligtvis också orsakades av Katyusharaketerna, men som resulterade i tusentals döda libanesiska och israeliska medborgare, inklusive David Grossmans son. Margot Wallström sa att det i dag, den 15 november, är Palestinas nationaldag. Vad hände den 15 november 1988? Palestinierna deklarerade och accepterade en palestinsk stat baserad på 1967 års territorier och erkände därmed staten Israel. Israels regering vidtog emellertid inga sådana åtgärder eftersom man aldrig har erkänt vare sig 1967 års säkra gränser - eftersom man fortsätter att bygga bosättningar - eller den palestinska staten.
Jag är trött: under mina sju och ett halvt års tjänst här i parlamentet har jag hört den slitna meningen ”två folk, två stater” upprepas om och om igen. Alla ansträngningar måste definitivt göras för att se till att det finns två folk och två stater som kan samexistera i fred. Men varför fortsätta att upprepa tomma klichéer eftersom den palestinska staten faktiskt inte byggs och politiskt beslutsfattande, som får stöd av galenskapen hos palestinska extremister, inte hjälper den palestinska staten att växa utan snarare bidrar till att ständigt utplåna landet?
Tillsammans med tolv parlamentsledamöter var jag i Gaza förra veckan - och jag beklagar att parlamentets officiella delegation inte var där. Vi såg vad det innebär att leva där inne, i detta friluftsfängelse, vi såg vad det innebär att använda vapen som ingen ännu känner till och som kanske provas ut på de sönderslitna kropparna av de unga människor som dödats av bomber som föll och förstörde hus. Vi såg det, och ni måste också se det! Det är anledningen till att vi inte längre kan tala om ”två folk, två stater”: vi måste vidta avgörande åtgärder. Jag anser att det finns ett stort behov av en internationell fredskonferens med alla berörda parter. Vi behöver verkligen organisera den och vi behöver agera!
Palestinierna skulle inte behöva våra 650 miljoner euro om israelerna betalade de skatter som tillhör palestinierna: låt oss, på samma sätt som vi tvingar andra att göra - och självfallet inte genom att använda vapen - se till att Israel uppfyller sina ...
(Talmannen avbröt talaren.)
(Applåder)
Eoin Ryan
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Världssamfundets intresse för den pågående krisen i Gaza har avtagit. Man har distraherats av andra händelser i Mellanöstern som kriget i Libanon, Irak och Iran. Vi måste alla förnya våra ansträngningar i att finna och uppmuntra till en fredsprocess i Gaza. Såväl palestinierna som israelerna måste kompromissa och israelerna måste avsluta konflikten som förintar så många liv på båda sidor.
Jag välkomnar ansträngningarna från Hamas och Fatah att bilda en samlingsregering i ett försök att få ett slut på det internationella embargot mot Palestina. Jag uppmanar Hamas att under den nya ledningen erkänna Israel eller acceptera en hållbar tvåstatslösning på konflikten i Mellanöstern, som jag tror är enda vägen framåt.
Jag fördömer raketbeskjutningen från militanta palestinier från Gaza i morse som dödade en äldre kvinna och skadade en annan person i den israeliska staden Sderot. Jag fördömer också 18 civila personers död vid bombningen av Beit Hanoun av israeliska försvarsstyrkor förra veckan. Men öga för öga gör att alla blir blinda.
Även om jag erkänner Israels rätt att försvara sig mot anfall var det många av oss som såg dokumentären om Gaza igår och lyssnade till våra kolleger som nyligen besökt området. Jag var chockad över vad jag hörde och såg - den rena brutalitet som använts mot palestinska civilpersoner. Båda sidor måste inse att den enda lösningen är att sätta sig ner och diskutera. Dialog är den enda vägen framåt. Modigt ledarskap är nödvändigt på båda sidor. På Irland vet vi bara alltför väl att sådana konflikter leder till en våldsspiral. Vi är också väl medvetna de enorma fördelar som kan komma var och en till godo när våldet upphör och verklig förhandling och dialog äger rum.
Vi måste alla sträva efter att skapa förtroende. EU har i år ökat hjälpen till det palestinska folket och har begärt omedelbar utbetalning av de skatter och tullavgifter som Israel undanhåller. EU fortsätter också att verka för att få den tillfångatagne israeliske soldaten frigiven och likaså de palestinska lagstiftare som hålls häktade i Israel, och för att Gazas gränsövergångar ska öppnas på nytt.
EU har skyldighet att skydda civila liv. EU har för närvarande större möjligheter än Storbritannien eller Förenta staterna att agera som ärlig medlare. Förnuftiga människor måste ställa sig upp och göra någonting åt det som pågår. Gör vi ingenting så kommer ondskan att bibehålla sitt övertag.
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! Sju palestinska raketattacker på israeliskt territorium i morse resulterade i den sorgliga statistiken med ett dödsoffer och en allvarligt skadad i staden Sderot. De som utför våldet hävdar att detta är en hämndaktion för förra veckans blodbad i Beit Hanoun, vilket de hursomhelst inte gör med stöd av den allvarligt drabbade familjen Athamna från Beit Hanoun. Snarare tvärtom, för som ni själva kan se i israelisk press i dag understryker de att det har spillts tillräckligt mycket blod. Tyvärr bemöts denna palestinska försoningsanda inte alls av olika prominenta Hamasföreträdare. Under de senaste dagarna har de eftertryckligt betonat att den nya palestinska regeringen inte behöver erkänna den sionistiska fienden. Kan rådet och kommissionen bringa ljus över denna upprepade palestinska politiska kontrovers mellan Fatah och Hamas? Jag skulle samtidigt vilja veta deras reaktion på uttalandet av Mohammed Shabir, som har föreslagits som premiärminister för en enad palestinsk regering: ”Jag ska klargöra min ståndpunkt efter mötet”. Har ni varit i kontakt med honom ännu?
Kvartetten ska enligt rapporterna träffas i Kairo i dag för att på nytt få igång fredsprocessen. Jag förväntar mig att den explosiva situationen i Gaza placeras högt upp på dagordningen. Rådet och kommissionen kan när allt kommer omkring inte vara ovetande om vad chefen för Shin Bet, Israels säkerhetstjänst, sa till Knesset och som innebär att om den radikala politiska och militära tidvattenvågen i Gaza inte vänder har Israel inget annat val än att inleda en storskalig militäroperation. Shin Bets chef, Yuval Diskin, berättade också att efter Israels tillbakadragande från Gaza har inte mindre än 33 ton militära sprängämnen, stora kvantiteter vapen och mellan 50 och 70 miljoner US-dollar i kontanter smugglats till Gazaremsan. Särskilt Egypten har dragit sig ur spelet även om detta strider mot den uttryckliga militära överenskommelsen med Israel.
Sammanfattningsvis måste Europeiska unionen utnyttja kvartettens möte som ett tillfälle att erinra Egypten och faktiskt resten av arabvärlden om deras skyldigheter. Gaza ska inte omvandlas till den högt fruktade Hamasstan.
Alessandro Battilocchio
(IT) Herr talman! Jag har just kommit tillbaka från Palestina. Jag reste iväg utan några fördomar eller förutfattade meningar, men den situation jag hamnade i var värre än jag hade väntat: det är en krutdurk färdig att explodera och det kommer att få en dominoeffekt i hela området.
Under nio månader har löner inte betalats ut på grund av blockaden mot pengatransaktioner, vilket har resulterat i att offentliga kontor har låsts, skolor har stängts och sjukhus bara accepterar de alltför ofta förekommande akutfallen. Elva tusen palestinska politiska fångar sitter i israeliska fängelser, inklusive 400 barn och 41 ledamöter av parlamentet som valts i val som det internationella samfundet accepterat som fria och öppna. Nitton personer har dödats, inklusive tolv minderåriga, i de senaste dagarnas sammandrabbningar som faktiskt började dagen efter att vi hade rest. Niohundratolv kilometer lång är den enorma mur som delar landet och separerar hela familjer av skäl som har mycket lite eller inget alls att göra med säkerhet. Niohundra tusen olivträd, vissa av dem flera hundra år gamla, har förstörts för att uppföra denna imponerande men meningslösa byggnad. Åttiosju procent av befolkningen i Gaza är fattig, alla kontakter utanför har brutits och det är omöjligt att importera eller exportera varor. Ettusentrehundrafemton meter bred är Gazas militariserade gräns, som bara kan passeras till fots, det gäller även äldre och barn, efter oändliga kontroller: det är en ofattbart ogästvänlig övergång, som liknar något från en annan tid. Och ändå finns det en strimma av hopp i folkets trötta ögon när man går på gatorna där.
EU har fortfarande en möjlighet att rädda situationen om vi återupptar arbetet där vi slutade och plockar upp tråden som nyligen har gått av. Låt oss arbeta i riktning mot en rättvis och hederlig lösning som resulterar i två folk och två stater: säkerhet för staten Israel, vars erkännande inte diskuteras, och rättigheter för ett fritt och oberoende Palestina. Tiden har runnit ut: antingen antar vi ett starkt och skarpt initiativ nu eller också måste vi ta vårt fulla ansvar för att vi varit ovilliga eller inte kunnat göra tillräckligt.
(Applåder)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Herr talman, fru rådsordförande, fru vice kommissionsordförande! Jag anser att vi kan dra två slutsatser av den debatt vi hållit här i eftermiddag.
Den första nämnde ordföranden för min grupp, Hans-Gert Poettering, när han sa att vi måste vara konsekventa med våra tidigare ståndpunkter, och på samma sätt som vi har fördömt attackerna mot oskyldiga israeler måste vi också fördöma denna oproportionerliga attack från de israeliska styrkorna som har orsakat döda bland civila, särskilt bland kvinnor och barn.
Tyvärr, herr talman, trots premiärministerns ursäkter och den undersökning som ska göras av den israeliska regeringen kommer dessa människor inte att återvända till livet.
Under det formella sammanträdet i förmiddags erinrades vi om att dessa problem med återkommande våld i Mellanöstern endast kan lösas genom en rättvis och övergripande lösning.
Jag är dock glad att rådets ordförande är här, för jag slås av det beklagliga faktum som Belgiens premiärminister Mark Eyskens erinrade oss om, nämligen att de enskilda medlemsstaterna röstar på sitt eget sätt 60 procent av de gånger då EU röstar i FN. Herr talman! Europeiska unionen kommer inte att bli någon viktig aktör på den internationella scenen om vi agerar på detta sätt.
Jag tror att alla här i kammaren erkänner Israels legitima rätt att försvara sig, men det skulle inte ha varit fel om FN hade fördömt den här tragiska händelsen.
Jag vill därför be rådets ordförandeskap att arbeta för att Europeiska unionen kan tala med en röst om vi vill vara en stor aktör åtminstone på den internationella scenen, och särskilt i FN där våra medlemsstater inte borde agera på det bedrövliga sätt de gjorde när det gäller de tragiska händelser som vi fördömer.
Véronique De Keyser
(FR) Herr talman! Över 300 personer har dödats i Palestina sedan juni. Den diplomatiska termen för detta är ”oproportionerlig reaktion”. Vari ligger det oproportionerliga? Det ligger i det faktum att tio palestinier har dödats för varje israel under den andra intifadan, och 100 mot en sedan kriget i Libanon. Det saknas därför proportioner. Faktum är emellertid att alla dessa dödsfall är meningslösa.
För närvarande förefaller de högsta internationella organen - både FN och kvartetten - lamslagna inför Förenta staterna. EU bör därför göra det som vi har gjort i Libanon och anta en ståndpunkt som är stark och enhetlig, likt dagens gemensamma resolution från parlamentet. EU bör använda alla politiska verktyg som står till förfogande, inbegripet associeringsavtalet med Israel, för att få stopp på våldet. Detta våld dömer alla palestinier till döden, men även Israels demokrati. Det sätter stopp för demokratin i Israel, vars regering just har lierat sig med en främlingsfientlig partner som stöder idéer om etnisk rensning.
Låt oss åtminstone vara lika modiga som de israeler som åberopar rättvisa och internationell rätt när de i dag skriver till oss om sin skräck för dessa massakrer. Jag tänker särskilt på de modiga personer som undertecknat det manifest som publicerades av det största organet för mänskliga rättigheter i Israel, och där man kräver stopp för det strupgrepp som tagits på Gaza. Jag ber därför att blockaden mot Gaza ska hävas och hjälpen till Palestina återupptas och jag ber också om stöd till regeringen för nationell samling som håller på att bildas. Det skulle vara en seger för de måttfulla över extremister från alla sidor.
Jag är också oroad över att israelerna kanske även använder nya förstörelsevapen i detta smutsiga krig - vapen som man redan misstänker har använts i Libanon - och jag kräver att en internationell undersökning inleds om detta. Jag stöder idén med en internationell fredskonferens med alla aktörer i Mellanöstern, inbegripet Syrien och Iran, och i likhet med ledaren i tidningen Haaretz kräver jag att en internationell interventionsstyrka ska sändas till Gaza.
Avslutningsvis vill jag be Europeiska unionen att ta alla tillfällen i akt för att åstadkomma fred i denna explosiva situation. Död och hungersnöd är definitivt ingen grogrund för fred. Vi är inte ansvariga för allt i den här krisen, men vi har definitivt ett ansvar. Jag tar risken att säga att genom att avbryta stödet till Palestina i förtid och genom att inrätta en mellanliggande mekanism som det har tagit viss tid att genomföra har vi bidragit till det kaos som nu råder i Palestina. Var och en har sin uppgift, definitivt, men vi har gjort misstag som behöver åtgärdas och vi har ett ansvar att ta.
Alyn Smith
(EN) Herr talman! Jag och många andra ledamöter som är här idag var i Gaza tillsammans med Luisa Morgantini för bara ett par veckor sedan då den senaste turen kring den nuvarande krisen inleddes. Vi blev vittnen till den systematiska, överlagda och mycket sofistikerade och effektiva brutalisering som sker av ett helt folk.
Gaza är ett fängelse utan hopp. Alla moderata palestinier hindras varje gång de försöker utveckla en systematisk palestinsk stat som kan bli framgångsrik. De hindras av israelerna och vi måste lägga skulden på de skyldiga. Det enda möjliga resultatet av allt detta är våld för all framtid, och symptomen kan bara lindras under begränsad tid.
Vi såg välmenande EU-tjänstemän - idag har vi hört om den tillfälliga internationella mekanismen - och EU gör verkligen en hel del för att lindra den här katastrofens humanitära symptom. Men som kommissionsledamoten sa tidigare så är roten till situationen politisk, och lösningen på den måste vara politisk. Associeringsavtalet måste bordläggas och sanktioner övervägas. Annars kommer vi att få behandla symtomen på en humanitär katastrof för all framtid. Vi saknar inte vapen och vi måste använda alla medel som vi har till vårt förfogande.
Adamos Adamou
(EL) Herr talman! ”EU”, ”fred”, ”mänskliga rättigheter”, ”Palestina”, ”Gaza”: vi använder en vokabulär som är rik på ord. Verkligheten är fylld av krig, bedrövelse och smärta och här fortsätter vi att tala, godkänna resolutioner och upprepa ”mänskliga rättigheter” och ”fred”. Allt vi gör är att fortsätta prata. Hur många brott och hur mycket död behövs för att EU ska sluta att agera som Pontius Pilatus? I Palestina är det inte bara människor som dör. Hoppet dör också och ännu tror jag inte att mänskligt lidande är något som man vänjer sig vid.
Europaparlamentets besök har skjutits upp av tekniska skäl, sägs det i alla fall. Någon måste förklara för oss vilka de tekniska skälen var och vem som är ansvarig för dem. Kanske vissa partier inte ville att vi skulle resa? Och om vi inte reagerar blir vi återigen medbrottslingar i de brott som begås, inte bara i dag och i går, utan efter vad vi vet sedan decennier.
Ord måste äntligen bli till handlingar. Inom ramen för internationell rätt och utan att det finns någon avsikt att skada mannen på gatan behöver sanktioner påtvingas Israel. När kommer staten Israel att vilja återlämna de pengar man har behållit till de rättmätiga ägarna i Palestina som dör av svält? Palestinierna är inga terrorister och de tigger heller inte om välgörenhet. De är ett folk som kämpar mot en tredje parts intressen, för sin värdighet och överlevnad. De är människor som inför det internationella samfundets hyckleri, ockupationen och terrorn kämpar för sin fortsatta existens.
Elmar Brok
(DE) Herr talman, fru vice kommissionsordförande, fru rådsordförande, mina damer och herrar! Den viktigaste punkten i dessa frågor är att människor på båda sidor lider av politiken. Den andra punkten är att sett i ett internationellt sammanhang har konflikten i Mellanöstern nu nått sådana proportioner att den viktigaste ansträngningen är att rädda världsfreden och även hoten mot en sådan fred. Båda dessa skäl innebär att konflikten behöver lösas snabbt och hela kvartetten måste visa upp sig där tillsammans och ställa stora personliga krav snarare än att varje ledamot bara utarbetar egna dokument.
Vi måste erkänna att Israel har lämnat Gaza och att det som händer där delvis är en intern konflikt mellan palestinier, åtföljd av terrorism, som nästan eskalerar till inbördeskrig. Dessutom måste Israel som stat bemöta terroristorganisationer som inte är någon särskild stats ansvar. Detta förklarar varför vi har svårigheter att bedöma situationen. Det är emellertid ingen ursäkt för att bomba civila och deras hus, eftersom även Israel måste förstå att den enda möjligheten för att landet ska kunna åtnjuta fred och långvarig säkerhet, och Palestina ska kunna bli en livskraftig stat, är att bryta våldscykeln. Israel måste därför överväga om dess strategier verkligen är de rätta.
Vad har egentligen Israel vunnit på det krig landet bedrev i Libanon som hämnd för gripandet av enskilda soldater och som slutligen resulterade i att de prosyrianska styrkorna tog makten över kedjan Iran-Syrien-Hizbollah i Libanon? På vilket sätt har Israels intressen tjänat på det kriget?
Ett slags ansvar bör ses här också och den nya samförståndsregeringen på det palestinska territoriet som nyligen har tillträtt kan vara ett sätt att åstadkomma en ny start, för att säkerställa världsfreden och ge folket i området en framtid.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Gaza är ett fångläger för 1,3 miljoner palestinier, tätt tillslutet av Israel.
Invånarna svälter, deras hälsa och utbildningsinfrastruktur raseras, deras ekonomi ödeläggs och de massakreras. Så många som åttio - inte bara arton - män, kvinnor och barn dödades förra veckan, de flesta av dem civilpersoner som helt enkelt skötte sina dagliga sysslor och försökte hanka sig fram i livet.
Allt detta förorsakas av en stat som gör anspråk på att vara den enda demokratin i området. Vilken neslig demokratiyttring! Israel håller nu också på att smula sönder dessa olyckliga människor med experimentella vapen. Vi har inga uttalanden från kommissionen eller från rådet om vad de gör för att undersöka saken.
Tokia Saïfi
(FR) Herr talman! Efter massakern i Qana i Libanon har vi sett ytterligare en massaker på civila, den här gången i Beit Hanoun.
Den israeliska regeringen gav uttryck för sin djupa oro över denna nya tragedi och beskrev den som ett tekniskt fel. Men vi vet redan att detta erkännande inte kommer att vara tillräckligt för att förhindra flera massakrer på oskyldiga människor i framtiden. För att sätta stopp för denna ändlösa upptrappning måste EU vakna upp från sin passivitet och äntligen ta kraftfulla initiativ för att snabbt få till stånd en hållbar fred.
För det första måste vi släppa vårt finansiella järngrepp om de palestinska territorierna, en åtgärd som verkar vara särskilt uttänkt för att öka våldet och skapa kaos där. Sedan måste en militär styrka ingripa så snabbt som möjligt mellan Israel och Palestina, såsom gjordes mellan Libanon och Israel med FN-styrkan UNIFIL. Om en sådan militär styrka är effektiv i Libanon kommer den att vara det i Palestina också. Framför allt måste vi till sist kräva att en palestinsk stat ska inrättas, med säkra och erkända gränser.
Kanske har en dörr lämnats halvöppen i dag i och med resultaten av kongressvalet i Förenta staterna. Den amerikanska administrationen kommer, hoppas jag, att omvärdera sin politik i Mellanöstern. I den nya strategi som utformas måste EU ta initiativet till en ny dynamik för fred, där EU äntligen axlar en politisk roll och upphör att enbart vara en finansieringskälla.
Vi får aldrig glömma att konflikten mellan Israel och Palestina inte är som alla andra konflikter. Den har en internationell dimension. Ögonblicket är inne, och vi har ingen tid att förlora. Vi måste vara modiga och axla vårt ansvar innan det är för sent.
Panagiotis Beglitis
(EL) Herr talman! De bilder av svartklädda mödrar som gjorde utfall för att rädda sina barn i Beit Hanoun som visades i internationella medier ljöd som en kör i den moderna tragedi som det palestinska folket upplever, ett folk som söker sin befrielse. Det palestinska folket kan dock inte nå befrielse så länge som FN fortsätter med sin farliga strategi för att skapa ett dödläge i området, medan Israels civil-militära ledarskap fortsätter att föra sin farliga och låsta politik.
I dag har vi tyvärr hört kommissionsledamoten uttrycka sig som om Europeiska unionen var en internationell icke-statlig humanitär organisation. Fru kommissionsledamot, EU är faktiskt en politisk organisation med internationella skyldigheter och en plikt att försvara de demokratiska principerna och den internationella humanitära rätten. EU har återigen visat de enorma strategiska brister som finns i Palestinafrågan. Javier Solana borde ha varit här i dag för att se resultaten av ministerrådets beslut i februari, när de införde ekonomiska sanktioner mot det palestinska folket som gav uttryck för sin demokratiska vilja under valet. EU har gått i baklås, och det tvingas palestinierna betala för i dag, politiskt och humanitärt.
Ioannis Kasoulides
(EN) Herr talman! Den israeliska regeringen och armén har bett om ursäkt för det tragiska ”tekniska misstag” som dödade 19 oskyldiga civilpersoner, de flesta kvinnor och barn, vid Beit Hanoun. Det handlar inte om huruvida ursäkten är acceptabel eller inte, utan om att bruket av så kraftfulla insatser så lätt och så ofta måste resultera i ”tekniska misstag”, särskilt när respekten för mänskligt liv är så låg.
Israel och Palestina kommer aldrig att får fred och ro om de fortsätter att vara skjutglada. Palestinierna kommer aldrig att lyckas med Qassamraketer och självmordsbombare. Israelerna kommer alltid att locka till sig fler Qassamraketer och fler självmordsbombare när de svarar så oproportionerligt och så kraftfullt. Ingen sida kan vinna ensidigt. Ensidigheten är död och begraven i Libanon.
Låt oss, för att tänka positivt, bedöma premiärminister Olmerts begäran till president Abbas om samtal utan förhandsvillkor, framsteg i bildandet av en nationell samlingsregering mellan Fatah och Hamas, en regering med teknokrater - med premiärminister Haniya som avstår från dess ledarskap - och ett underförstått accepterande av Hamas att de bör sitta vid samma bord som Israel. Det är dags för kvartetten att agera och för EU att sluta vara en passiv medlem.
Avslutningsvis hoppas jag att resultatet i de amerikanska valen får den amerikanska administrationen att på nytt gå igenom sin politik och roll i Mellanöstern.
Béatrice Patrie
(FR) Fru Lehtomäki, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! För min del är jag mycket nöjd med det nästan historiska samförstånd som har nåtts av de olika politiska grupperna i vårt parlament - ett samförstånd som gör att vi kan sända ett tydligt politiskt budskap.
Det är fullständigt uppenbart att den israeliska arméns angrepp inte ens i den vildaste fantasin kan kallas för ett ”tekniskt fel”. Man får en känsla av att attackerna snarare är ännu en kollektiv bestraffning av palestinierna, som får skulden för det politiska val som de gjorde efter det senaste lagstiftande valet. Jag kan bara beklaga likheterna mellan dessa angrepp och de metoder som användes mot civilbefolkningen i södra Libanon under kriget sommaren 2006, eftersom klusterbomber har använts i båda fallen.
Även den israeliska befolkningen är obestridligen mål för mördande attacker. Man har dock rätt att förvänta sig att en demokratisk stat som Israel agerar enligt internationell rätt - vilket man inte kan kräva av terroristorganisationer.
När Europeiska unionen ställs inför denna situation måste den hävda sin ställning som den drivande kraften i kvartetten och vara positivt inställd till att återinföra färdplanen. Den nya politiska ordningen i Förenta staterna, utsikterna att en regering av nationell enighet bildas i Palestina och inte minst de röster som höjs i protest i det israeliska samhället, är hoppingivande faktorer för att blåsa nytt liv i fredsprocessen.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Förra veckans händelse i Gaza när en granat tillhörande Israels försvarsmakt av misstag slog ned i Beit Hanoun och 19 oskyldiga palestinier omkom är helt klart tragisk. Israels premiärminister har bett om ursäkt och beordrat en noggrann utredning.
Vi måste komma ihåg att Israel hade ärliga avsikter när man drog sig tillbaka från Gaza, men att den palestinska myndigheten misslyckades att införa lag och ordning där. I stället har situationen urartat till kaos och förödande krig, och militanta grupper som Hamas ber inte om ursäkt när de gång på gång avsiktligen avfyrar Qassamraketer mot oskyldiga israeliska måltavlor, såsom kvinnan som omkom i Sderot i dag. Precis som Hizbollah gjorde i Libanon använder milisen i själva verket mänskliga sköldar när de avfyrar raketer från civila områden och uppmuntrar till vedergällning, vilket ledde till tragedin i Beit Hanoun. Dessutom har de miliser som kontrolleras av Hamas fortfarande inte släppt den kidnappade korpralen Gilad Shalit.
I går tillkännagavs att den oberoende teknokraten Mohammad Shbair har bildat en ny nationell samlingsregering. Regeringens talesman, Fawzi Barhoom, förnekar dock att Hamas nu kommer att erkänna Israel och sa tyvärr i stället att den nya regeringen kommer att erkänna villkoren i ”Fångarnas dokument”, den förklaring som i år undertecknades av palestinier som sitter i israeliska fängelser och som underförstått - men inte uttryckligen - erkänner Israel genom att kräva en palestinsk stat på Västbanken och i Gaza. Det återstår att se om detta är tillräckligt för att avveckla den tillfälliga internationella mekanismen och återuppta stödet till den palestinska myndigheten. Det kommer dessutom att krävas försäkringar om att terroristvåldet kommer att upphöra.
Jag kommer, om än motvilligt, att stödja den här resolutionen, men kan inte ge mitt stöd till dess krav att en multinationell FN-styrka ska kontrollera de ockuperade områdena, eftersom FN:s interimstyrka i Libanon ännu inte har fått visa vad den går för. Jag befarar att Hizbollah i detta nu håller på att beväpna sig på nytt och söker en förevändning att starta ytterligare ett krig mot Israel.
Jag kräver inte heller att Israel omedelbart upphör med sina militära aktioner så länge landet attackeras, vilket förordas av min liberala kollega Chris Davies.
Edith Mastenbroek
(EN) Herr talman! När jag tittar på den linje vi driver mot palestinierna ser jag piskan, men var är moroten? Palestinierna håller på att förlora tron på en lösning och förtroendet för oss som en del av världssamfundet, om de inte redan har gjort det. Vi står inför två folk som längtar efter lugn och ro i sina liv och vi kan inte längre förlita oss på den gamla retoriken. Vi vet alla var lösningen ligger. Vi måste tillstå att de båda sidorna inte klarar det här på egen hand. Den här gången räcker det inte att ställa krav på förhandlingar, hur mycket de än behövs.
Jag vill fråga rådet och kommissionen: är ni villiga att överväga djärva idéer? Låt palestinierna dra gränsen för sin stat längs den gröna linjen. Låt oss sedan erkänna denna gräns, låt oss använda hela vår auktoritet för att även få kvartetten att erkänna den och låt oss sedan tvinga Israel att godkänna den. Det är det enda sättet att lyckas öka tilliten och förtroendet, eftersom det inte är möjligt att få fred utan rättvisa. Detta säger jag som vän till Israel eftersom jag är övertygad om att vi inte bara bör rädda den palestinska staten utan även behöver skydda Israel mot sig självt. Detta är vårt ansvar.
Antonio Tajani
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Gaza är problemets innersta kärna, det är kärnpunkten i den israelisk-palestinska krisen och krisen i Mellanöstern. Detta har framkallat terrorismens stora offensiv, misslyckandet att lösa det israelisk-palestinska problemet har gett upphov till den 11 september, al-Qaidas ökade styrka och Mellanösternkrisen. Därför måste EU spela en större roll och involvera länder som Syrien, vars roll måste betraktas separat från Irans.
Naturligtvis vill ingen av oss rentvå Israel från det som har hänt i Gaza de senaste dagarna - de israeliska väpnade styrkorna måste ta på sig en del av ansvaret - men det skulle vara ett allvarligt misstag att skylla krisen som helhet enbart på Israel. Vi får inte glömma vad som sker, att missiler skjuts från palestinskt territorium, ofta med stöd av terrorist- och extremistorganisationer, eftersom det faktiskt finns de som inte vill motarbeta fredsprocessen.
EU måste spela en konstruktiv och avgörande roll för att fredsprocessen ska kunna gå framåt och ta udden av alla provokativa handlingar från båda sidorna. EU:s roll måste vara balanserad: det skulle vara en katastrof om EU tog parti mot Israel och ansåg att allt som har hänt är Israels fel, eftersom vi inte skulle lösa situationen på det sättet.
Vi måste ta ställning för att inrätta en palestinsk stat och göra allt som står i vår makt för att Israels folk ska känna sig säkert inom de egna gränserna, så att ingen israelisk familj känner sig tvungen att skicka ett barn till skolan på en buss och ett annat på en annan buss varje morgon, eftersom de inte vet vilket av de två barnen som kommer att återvända hem. Vi måste inta en mycket fast hållning när det gäller detta och få Hamas att inse att det inte finns något utrymme för militära aktioner och terrorhandlingar, och Hizbollah måste inse att det inte finns något utrymme för dem att spela en politisk roll i fredsprocessen.
Paula Lehtomäki
rådets tjänstgörande ordförande. (FI) Herr talman! Jag tackar ledamöterna för denna mycket givande debatt. Rådet delar den åsikt som så kraftfullt har framförts i denna diskussion om att det är dags för politik. Det är dags för politisk handling och vi har hela tiden ansett att denna kris inte kan lösas militärt. Det som krävs är i stället en omfattande politisk lösning. Vi behöver en lösning med ett förslag till en tvåstatsmodell och detta kommer att kräva att folket i regionen, även vanligt folk, godtar detta mål för samexistens fullt ut och engagerar sig i detta mål på alla samhällsnivåer.
Det har uttryckts starka förhoppningar här om att Europeiska unionen kommer att göra vad den kan. På rådets vägnar kan jag försäkra er om att unionen och ordförandeskapet kommer att göra allt de kan. EU:s potential och styrka för att finna en lösning på denna kris ligger i att EU är en trovärdig aktör i alla parters ögon. Denna slags styrka kan man inte finna överallt. För att unionen ska kunna fortsätta sitt arbete och sin roll som en trovärdig aktör för att lösa krisen, måste den kunna föra en gemensam och konsekvent politik, och frågan om hur denna samstämmighet ska kunna främjas är en daglig utmaning.
Vi vidtar kraftfulla åtgärder för att garantera att även kvartetten ska kunna spela en ledande roll i denna kris, och vi kommer att arbeta för att stödja kvartettens aktiva engagemang. För att finna en omfattande lösning är det också absolut centralt att vi kan övertyga länderna i regionen om att förbinda sig att delta i denna process.
Nästa tillfälle då Mellanösternfrågan kommer att finnas med på dagordningen i vårt multilaterala samarbetsforum kommer att vara vid toppmötet mellan EU och Ryssland nästa vecka, och därefter i slutet av november vid utrikesministrarnas möte inom ramen för Barcelonaprocessen i Tammerfors. Vi kommer även att arbeta hårt för att få kvartetten att mötas i december. Detta är en viktig fråga och ett allvarligt långsiktigt problem, precis inpå Europas knutar, så vi måste förena alla våra resurser för att finna en omfattande, långsiktig och varaktig politisk lösning.
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. (EN) Herr talman! En upptrappning av våldet i Gaza ökar bara det civila lidandet och underblåser extremismen. Som jag har sagt har kommissionen trappat upp sitt stöd för att tillgodose de akuta och humanitära behoven. Det är ett nyttigt bidrag men lösningen ligger någon annanstans. Den enda vägen framåt för Israel och palestinierna är att förhandla fram en genomförbar tvåstatslösning. Världssamfundet har som många av er redan har sagt ansvaret för att återuppliva en trovärdig fredsprocess. I det avseendet bör Europeiska unionen ta täten och genom sin medverkan i kvartetten uppmuntra alla idéer med sikte på fred i området, däribland en internationell Mellanösternkonferens.
Talmannen
Jag har mottagit sex resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon torsdag.
Skriftlig förklaring (artikel 142)
David Martin
(EN) EU måste göra allt i sin makt och använda alla instrument som står till dess förfogande, bland annat associeringsavtalet mellan EU och Israel, för att få ett slut på våldet i Gaza. Med det våld som pågår är palestinierna dömda till en långsam död och det finns en risk att hela Mellanöstern kommer att stå i lågor. Död och svält är inte någon bra utgångspunkt för fred. Det är nödvändigt att få ett slut på den israeliska blockaden av Gaza, återuppta stödet till Palestina och stödja en nationell samlingsregering. Jag ger mitt fulla stöd åt idén om en internationell fredskonferens för att föra samman alla aktörer i Mellanöstern, däribland Syrien och Iran. Vi behöver en internationell styrka i Gaza så snart som möjligt.
