Frågestund (frågor till kommissionen)
Talmannen
Nästa punkt är frågestunden (B7-0307/2010).
Följande frågor har ställts till kommissionen.
Del I

Angående: Genomförandet och resultatet av lokalvalen i Vitryssland
I Vitryssland hölls lokalval i slutet av april 2010. Det har förekommit flera rapporter om brott mot demokratiska principer och valförfarandena. Trots att mer än 21 000 platser till lokala församlingar skulle väljas fanns bara 360 oppositionskandidater att välja mot övriga regimtrogna kandidater.
Vilken ståndpunkt har kommissionen när det gäller detta val? Har den demokratiska standarden förbättrats jämfört med tidigare val? Vad anser kommissionen om de pågående brotten mot mänskliga rättigheter i Vitryssland? Hur bedömer kommissionen läget för de politiska och mänskliga rättigheterna i Vitryssland inför presidentvalet i landet 2011?
Štefan Füle
Som svar på den viktiga och högaktuella frågan från Laima Liucija Andrikienvill jag säga att kommissionen är väl medveten om alla kränkningar av demokratiska principer och förfaranden som har rapporterats av flera icke-statliga organisationer i samband med de lokala valen i Vitryssland. Även EU:s beskickningschefer i Minsk har pekat på att framför allt rösträkningen har kännetecknats av inkonsekvens och till och med brist på överensstämmelse.
Före valet gjordes vissa ändringar i Vitrysslands vallag. Enligt ett yttrande av OSSE:s kontor för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter den 3 juni 2010 var detta - och jag citerar - ”ett steg mot ett undanröjande av vissa brister” i vallagen. I rapporten sägs emellertid att ändringarna förmodligen inte skulle lösa problemet med att vallagen fortfarande inte säkrar verkligt demokratiska val.
Mot bakgrund av dessa omständigheter kommer jag under mitt planerade besök i Minsk i juli att framföra ett tydligt budskap till myndigheterna om att de måste göra framsteg på en rad områden som är avgörande för demokratiseringen om Vitryssland på allvar vill återuppta kontakterna med EU.
Ett av dessa områden är vallagstiftningen, som är ett av de mest självklara testerna av den demokratiska standarden. Jag kommer i detta sammanhang att uppmana Minsk att fortsätta att samarbeta med OSSE för att reformera vallagen inför de kommande presidentvalen. Under upptakten inför detta val kommer kommissionen även att vara särskilt uppmärksam på andra viktiga demokratiseringsaspekter, i synnerhet mötesfriheten, pressfriheten och friheten för icke-statliga organisationer och det civila samhället rent allmänt, där inga framsteg har rapporterats på senare tid.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Jag tackar så mycket för ert svar, men har ytterligare en fråga. Världen reagerar på olika sätt på händelserna i Vitryssland. Den 8 juni beslutade den amerikanska regeringen att de ekonomiska sanktionerna mot högt uppsatta vitryska tjänstemän, däribland president Aleksandr Lukasjenko, skulle förlängas i ytterligare ett år. Jag ser detta som ett svar på de odemokratiska valen i Vitryssland och vill gärna höra hur ni ser på det. Och tänker EU vidta liknande åtgärder som en reaktion på kränkningarna av medborgerliga, politiska och andra mänskliga rättigheter i Vitryssland? Med andra ord, vilken ståndpunkt tänker EU inta?
Štefan Füle
Vi har tidigare testat en politik med fortsatta kontakter och en politik av isolering och ingendera fungerade uppriktigt talat perfekt och lyckades heller inte uppnå det vi ville i förhållandet till Vitryssland. Vad vi nu försöker göra är att lägga en grund till vad jag skulle vilja kalla en kritiserande kontakt. Kommissionen arbetar med den gemensamma interimistiska planen, som jag skulle beskriva som en ram för såväl goda som dåliga tider i EU:s och Vitrysslands relationer. Det är en ram för stegen mot en demokratisering och ett gradvis ökat engagemang från EU:s sida. Den kommer att delges Europeiska rådet och naturligtvis även Europaparlamentet och jag tror starkt på att det är det lämpligaste svaret på de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som vi bevittnar i Vitryssland.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Herr Füle! Jag tackar er för denna information, men måste nämna två saker. För det första planerar ni ett besök i Vitryssland inom kort och vi har en särskild begäran som rör de nationella minoriteterna. Situationen är den att de vitryska medborgarna ofta kommer från helt olika nationella befolkningsgrupper. Problemet gäller behandlingen av de vitryska medborgarna av polskt ursprung. Den andra frågan är en begäran om att man i alla dessa åtgärder satsar mer på att inrätta stipendier för vitryska ungdomar, för det är det viktigaste man kan göra i dag.
Štefan Füle
En del av programmet är inriktat på kontakter mellan människor, med unga människor och med studenter. Vad som i allra högsta grad står på agendan för mina samtal i Minsk är inte bara allmänna frågor kring människorättskränkningarna, utan också de specifika frågorna som rör minoriteter. Det är en fråga som jag lägger särskild vikt vid. Jag hade ett möte med Andżelika Borys och andra representanter för den vitryska oppositionen då vi inte bara diskuterade situationen för den polska minoriteten i Vitryssland, utan också hur kommissionen och EU kan hjälpa dem.
Jag ser inte detta som en isolerad fråga. Jag ser inte detta som en valfråga, som vissa kanske framställer det som. Det är verkligen en allvarlig fråga. Förhållandet mellan myndigheterna och minoriteterna kommer att tas upp under mina samtal i Minsk.
Angående: Konsekvenserna av de finanspolitiska justeringarna för den gemensamma valutans trovärdighet
I samband med att euron introducerades för de europeiska staterna och medborgarna genomförde kommissionen en omfattande informationskampanj i alla länder inom euroområdet med mycket goda resultat. Idag befinner sig euron i en trovärdighetskris i huvudsak på grund av vissa euroländers finansiella problem och okontrollerad marknadsspekulation, vilket enligt nationella opinionsundersökningar skapar oro och tvivel hos många europeiska medborgare. Jag ber kommissionen svara på följande frågor:
Har det genomförts speciella undersökningar för att kartlägga den allmänna opinionen i Europa, uppdelat efter befolkningskategori?
Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att ge medborgarna en mer positiv bild av den gemensamma valutan och öka valutans trovärdighet?
Kommer man att oförändrat fortsätta ta in nya stater i euroområdet?
Olli Rehn
Jag vill tacka Rodi Kratsa-Tsagaropoulou för en mycket relevant fråga - eller snarare ett antal frågor - för bilden av euron och dess trovärdighet är mycket viktig för alla oss européer i detta kritiska skede och i dessa svåra tider. Euron är inte bara ett valutaarrangemang, den är också ett grundläggande politiskt projekt - för att inte säga det allra mest grundläggande politiska projektet - för EU. Eurons öde, bilden av euron, eurons trovärdighet får därför betydande konsekvenser för hela EU-projektet.
Jag har här ett omsorgsfullt utformat utkast till svar på fyra sidor som jag bad mina avdelningar utarbeta. Jag är frestad att läsa upp det, men det skulle ta ungefär 12 minuter av er tid. Ni kan emellertid få det och jag kan även lägga ut det på min webbplats. Det handlar inte bara om insatser och kampanjer i massmedia - hur viktiga de än är - utan också om politik och konkreta åtgärder för att försvara euron från de systemattacker som den har utsatts för på senare tid.
Låt mig bara i förbigående säga att vi regelbundet genomför kvantitativa enkäter. Vi har de återkommande Eurobarometerenkäterna som genomförs i alla medlemsstater och som vi har gjort i olika omgångar. Vi tar varje tillfälle i akt att aktivt informera om den senaste utvecklingen och om politiska åtgärder som vidtas beträffande euron och EMU.
Oron hos allmänheten hanteras via alla tillgängliga kanaler, till exempel webbplatsen, publikationer, frågor och svar, broschyrer och diverse nätverk som arbetar med utformningen av den ekonomiska politiken, fackföreningar, arbetsgivarorganisationer och så vidare och så vidare. Vi arbetar på alla fronter tillsammans med medlemsstaterna för att få ut budskapet om euron.
När det gäller den politik som utgör själva grunden, och här handlar det om del ”b” av Rodi Kratsa-Tsagaropoulous fråga: Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att ge medborgarna en mer positiv bild av den gemensamma valutan och öka valutans trovärdighet?
Jag vill här nämna tre saker. För det första har vi beslutat om en mycket betydande ekonomisk skyddsmekanism kallad Europeiska stabilitetsmekanismen och Europeiska stabilitetsfonden - på nästan 500 miljarder euro - som tillsammans med det räddningspaket för Grekland som består av ett samordnat och villkorat ekonomiskt bistånd har bidragit till att släcka buskbränderna av finansiell osäkerhet innan de utvecklats till en skogsbrand och spridit sig över hela Europa. Vi vidtar konkreta åtgärder för att värna den finansiella stabiliteten och euron i EU.
För det andra gör våra medlemsstater mycket för att konsolidera sina offentliga finanser. En våg av budgetkonsolidering och strukturreformer sveper i själva verket över EU för att återupprätta och stärka förtroendet för euron och EMU och deras trovärdighet.
Vi gör inte detta utan noggranna avvägningar. Vi gör det på ett samordnat och differentierat sätt som innebär att budgetkonsolideringen måste ske snabbare i länder som har litet eller inget ekonomiskt manöverutrymme - som Grekland, Spanien och Portugal. Samtidigt har många andra länder fortfarande ett ekonomiskt manöverutrymme och bör därför inte påbörja konsolideringen förrän nästa år - detta för att inte kväva den pågående ekonomiska återhämtningen.
Vi har just i dag presenterat totalt 15 underskottsförfaranden och vår bedömning är att medlemsstaternas strategier för budgetkonsolidering ligger i linje med denna samordnade och differentierade exitstrategi.
Det är slutligen helt nödvändigt att stärka den ekonomiska styrningen för att öka eurons trovärdighet och jag räknar verkligen med ert stöd när ni röstar om resolutionen om EU 2020-strategin och om en förstärkning av den ekonomiska styrningen. Vi behöver ert stöd för att kunna övertyga Europeiska rådet - för att kunna övertyga medlemsstaterna - och hålla uppe takten så att de mer rigorösa systemen för budgetövervakning och ekonomisk övervakning och politisk samordning kan vara på plats i början av nästa år.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag tackar så mycket för ert svar och för att ni har gett oss alla en chans att komma ihåg politiken att stödja den gemensamma valutan och euroområdets överlevnad.
Själva andemeningen i min fråga handlade mer om den kommunikation som vi måste satsa på, för medborgarna förstår inte dessa nya tekniska problem i EU:s ekonomiska liv och delar dem inte, och det finns en risk att de känner att stödet för euron snarare kostar än erbjuder en trygg framtid. Denna känsla späds på av scenarier och hot om att vissa länder kommer att överge den gemensamma valutan.
Det är medlemsstaternas och EU-organens gemensamma ansvar att stödja införandet av euron, men den allmänna opinionen behöver stödåtgärder som inte har något att göra med den ekonomiska anpassningen i deras länder.
Olli Rehn
Jag instämmer i ert resonemang och anser att det är viktigt att vi ser euron som ett grundläggande instrument för den ekonomiska politiken och för en hållbar tillväxt i EU, och att vi samtidigt inte bara ser den som en symbol utan också som ett band för européerna i byggandet av ett gemensamt europeiskt hem. Vi har i detta sammanhang organiserat ett stort antal informationsinsatser.
Under första halvåret 2010 genomförde vi till exempel - och låt mig bara nämna det viktigaste - en informationskampanj om eurons största fördelar i tio euroländer: Tyskland, Frankrike, Italien, Portugal, Nederländerna, Spanien, Österrike, Finland, Malta och Belgien. Vi anordnade också Bryssels ekonomiska forum, som ägnade sig åt ekonomiska och finansiella frågor och ägde rum för två veckor sedan. Man kom överens om ett rekordstort antal politikområden, mer än 1 000, och forumet fick stort utrymme i medierna. Detta handlade verkligen om att nå ut till opinionsbildarna och försöka åstadkomma en multiplikatoreffekt genom detta viktiga forum. Jag skulle kunna räkna upp flera exempel.
Vi ägnar oss åt den här typen av aktiviteter och jag menar att det är genom att ha den rätta politiken och genomföra rätt typ av kampanjer så att våra medborgare är välinformerade som vi kommer att uppnå de bästa resultaten.
I min ungdom praktiserade jag som säljare av reservdelar. Jag började vid 12 års ålder och avslutade denna karriär när jag var 20. Vi hade alltid en mycket klar filosofi: att man måste ha rätt produkt för att kunna marknadsföra den på ett bra sätt, båda sakerna är nödvändiga. Man behöver en stark produkt, en stark politik och en bra marknadsföringskampanj för att vinna medborgarnas hjärtan och hjärnor.
Nikolaos Chountis
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag har mycket noggrant lyssnat på ert svar. Jag vet inte om det PM på tolv sidor som ni nämnde innehåller ett svar på en del av min kollegas fråga, närmare bestämt integreringen av nya länder i euroområdet och utsikterna för en sådan integrering.
Jag vet - och ni vet - att den nya medlemmen är Estland. Vad vi nu ser är att man genomför stränga ekonomiska omstruktureringsprogram för att dessa länder ska släppas in i euroområdet, vilket i dagens Estland har lett till drastiska nedskärningar i offentliganställdas löner, till en arbetslöshet på 20 procent och till en flera gånger högre ungdomsarbetslöshet.
Min fråga är denna: är detta en attraktiv bild av väntrummet till euroområdet? Inger den förtroende? Skapar den förutsättningar för en fortsatt livskraft?
Olli Rehn
Anledningen till att Estland måste upprätta budgetdisciplin är inte i första hand euron, utan att den estniska ekonomin stod inför en mycket allvarlig finansiell kris, precis som vi alla, och att den ekonomiska tillväxten avstannade. Man hade en negativ ekonomisk tillväxt, vilket helt enkelt innebar att Estlands offentliga finanser inte längre var hållbara.
Estland har en mycket låg skuldsättning: för närvarande 7,2 procent, medan genomsnittet i EU är 75 procent, men stigningsgraden var mycket oroande och det var bara ekonomiskt sunt förnuft att se till att Estland kan fortsätta sin stabilitetsinriktade politik och få hållbara offentliga finanser. Detta var det demokratiska beslut som fattades av det estniska parlamentet nyligen och det har varit den politik som Estland med viss framgång har fört.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Herr kommissionsledamot! Grekland är som vi vet den svagaste länken i eurokedjan och det tog två månader innan Grekland beviljades ett stödpaket. Förseningen berodde främst på Tyskland, den kostade 100 miljoner euro och försvagade tveklöst också euron. Hur ser kommissionen på detta och vilka åtgärder kommer man att vidta för att förhindra sådana förseningar i framtiden?
Olli Rehn
Jag vill inte ge mig in i något slags utpekande av skyldiga. Min uppfattning är att politik, och den ekonomiska politiken i EU, alltid handlar om politisk vilja, men också är det möjligas konst. Den här gången blev det vid en viss punkt möjligt att fatta dessa beslut - att ge villkorat och samordnat ekonomiskt stöd till Grekland - och att längre fram inrätta Europeiska stabilitetsmekanismen. Dessa saker är nu i gång.
När det gäller Grekland skickades de första utbetalningarna på totalt 20 miljarder euro från EU och IMF till Grekland i mitten av maj. Grekland genomför det gemensamma EU/IMF-programmet i tid och i enlighet med samförståndsavtalet. Dessutom finns den nyligen beslutade Europeiska stabilitetsmekanismen och Europeiska stabilitetsfonden till hands, vilket innebär att gemenskapsinstrumentet på upp till 60 miljarder euro kan använda EU-budgeten som en lånegaranti för eventuella insatser. Detta är redan i gång. Det finns till hands, på begäran och om det verkligen behövs.
Samtidigt ska specialbolaget med ett kapital på upp till 440 miljarder euro, det mellanstatliga arrangemang som även kallas Europeiska stabilitetsfonden, ratificeras i fråga om 90 procent av volymen - detta är kriteriet - före denna månads slut och börja sin verksamhet ett par veckor senare. Om det skulle uppstå ett snabbt och akut behov kommer vi alltså att ha de verktyg som krävs för att tackla detta tack vare mekanismen och fonden.
Låt mig till sist säga att detta bara är ett sätt att köpa tid och att det viktiga är att vi sätter i gång en mycket seriös kampanj för att konsolidera de offentliga finanserna i EU, eftersom de senaste två åren har utraderat den konsolidering som uppnåddes under de föregående 20 åren.
Angående: EU: strukturfonder och finansiering av utestängning
EU har undertecknat FN-konventionen om rättigheter för personer med funktionshinder och de centrala delarna i konventionen - åtgärder mot diskriminering, lika möjligheter och stöd till åtgärder för aktiv integration - återspeglas i EU:s strategi när det gäller funktionshinder.
I mars 2010 var kommissionen representerad på en konferens i Bryssel där Europeiska koalitionen för gruppboende stod som värd. På konferensen behandlades frågan ”Finansiering av utestängning samtidigt med främjande av integration? Hur EU-medel används för att upprätthålla institutionalisering av personer med funktionshinder”.
Kommissionen är medveten om oron bland icke-statliga organisationer för att EU:s strukturfonder används för att renovera existerande eller bygga nya långtidsboenden för personer med funktionshinder, i strid med dessa medborgares rättigheter.
Med tanke på att målen för EU:s övergripande strategi för funktionshinder och FN-konventionen starkt sammanfaller undrar jag vilka åtgärder som kommissionen kommer att vidta för att lösa detta problem och se till att EU-medel inte används på detta olämpliga sätt, utan istället inriktas på att tillhandahålla gruppboende för personer med funktionshinder?
Viviane Reding
Jag vill besvara den muntliga fråga som ställts av Mairead McGuinness genom att säga att även om ansvaret för att organisera och sköta vårdhem ligger på medlemsstaterna är kommissionen angelägen om att främja funktionshindrade personers rätt till eget boende genom kommunala stödtjänster som ett alternativ till boende på institution.
I slutet av det här året kommer kommissionen att ha antagit en EU-strategi för funktionshindrade personer för perioden 2010-2020, som kommer att utgöra en sammanhållen ram för genomförandet av FN-konventionen om rättigheter för personer med funktionshinder. Att stödja eget boende för funktionshindrade och avinstitutionalisering av alla system kommer att vara en av prioriteringarna. Den kommer särskilt att framhålla strukturfondernas potentiella roll i detta sammanhang.
Prioriteringar för utnyttjandet av strukturfonderna fastställs naturligtvis på nationell och regional nivå, men kommissionen kommer tillsammans med medlemsstaterna att verka för ett utbyte av god praxis och riktlinjer för hur man bäst kan använda dessa fonder för att främja funktionshindrades personliga oberoende och rätt till eget boende.
Jag vill också nämna Europeiska socialfonden som ett verktyg som kan undanröja hindren för funktionshindrades deltagande som jämlika samhällsmedborgare. Socialfonden kan bland annat finansiera rådgivning, yrkesutbildning som är anpassad till funktionshindrades särskilda behov, rehabilitering, sysselsättningsskapande inom sektorer som den sociala ekonomin, särskilt stöd för att främja företagande bland funktionshindrade och informationskampanjer för att bekämpa diskriminering. Den kan också möjliggöra utbildning och omskolning av personal för att underlätta övergången från institutionell vård till kommunala tjänster.
Europeiska fonden för regional utveckling kan användas samtidigt för att utveckla social infrastruktur som kan stödja sådana nya tjänster.
Kommissionen har i detta sammanhang utformat metoder för utnyttjande av strukturfonderna för att se till att funktionshindrade personer får tillgång till dem och inte diskrimineras. Dessa metoder ska göra det möjligt för förvaltningsmyndigheter, mellanliggande organ eller projektansvariga att utarbeta, genomföra, övervaka och utvärdera strukturfondsprogram och strukturfondsprojekt.
Seán Kelly
(EN) Jag vill på frågeställaren Mairead McGuinness vägnar tacka för ert uppriktiga och utförliga svar. Jag har bara en eller två korta frågor. Den första är om kommissionen vidtar några åtgärder mot dem som har använt strukturfonderna på ett olämpligt sätt, i synnerhet när det gäller tillhandahållandet av resurser för funktionshindrade? Den andra är hur snabbt vi egentligen kan eliminera sådan praxis, om det ens är möjligt, i samtliga medlemsstater?
Viviane Reding
Om det förekommer missbruk av strukturfonderna rent allmänt kan kommissionen ingripa, men det är naturligtvis i första hand medlemsstatens skyldighet och ansvar att genomföra sin politiska agenda och organisera sina egna sociala trygghetssystem, även för personer som långtidsvårdas på institutioner. Frågan är naturligtvis: skulle vi kunna inlägga ett veto om medlemsstaterna fortsätter att investera på ett annat sätt? Ni vet att strukturfonderna används för ett system med delat ansvar mellan kommissionen och medlemsstaterna. Det är emellertid upp till medlemsstaterna och deras regioner att förvalta programmen och att genomföra dem genom att välja ut program och projekt.
Även om vi inte kan inlägga veto har vi emellertid redan börjat arbeta tillsammans med medlemsstaterna för att ändra politiken i medlemsstaterna. Vi har bland annat sedan två år tillbaka ett samarbete med den bulgariska regeringen som innebär att regeringen inte lägger pengarna på boenden, utan lovar att inga EU-medel ska investeras i befintliga vårdboenden och att alla investeringar inom dessa sektorer ska följa principen om avinstitutionalisering.
Ádám Kósa
(HU) Jag vill först och främst tacka kommissionsledamoten för hennes svar och hennes engagemang för människor med funktionshinder. Jag har ytterligare två frågor i detta sammanhang. Huvudproblemet när det gäller utnyttjandet av strukturfonderna har visserligen redan nämnts och är främst ett problem i Östeuropa. Tidigare fick funktionshindrade, framför allt personer med psykiska funktionshinder, bo på slott som hade nationaliserats under kommunisttiden. Ett av problemen är att pengar från strukturfonderna användes för att renovera dessa slott men att de sedan lades ned och att de funktionshindrade flyttade ut. Vad ska hända med dessa byggnader? Har kommissionen några planer på att granska denna fråga i ett bredare perspektiv som tar hänsyn till turism och sysselsättning?
Viviane Reding
Jag är väl medveten om att en ändrad ordning också innebär ett ändrat synsätt när det gäller kvarlevor av den gamla politiken.
Det är naturligtvis upp till regeringarna att besluta hur de ska ta hand om sina institutioner och om de vill renovera sina fastigheter eller inte och använda dem för andra saker. Jag kan bara säga att vi när det gäller avinstitutionaliseringen, att få ut funktionshindrade i samhället och inte lämna dem på institutioner, har försökt se till att de kommissionstjänstemän som är ansvariga för diskussionerna med medlemsstaterna är medvetna om dessa frågor.
Den 29 april 2010 höll GD Regionalpolitik ett seminarium för kommissionstjänstemän kallat ”Skulle du kalla det här ett hem?”, där man presenterade bästa och sämsta praxis när det gäller användningen av EU-medel för att lägga ned institutioner för långtidsvård, för att vår personal skulle förstå vad som måste göras i kontakterna med förvaltningarna i medlemsstaterna för att försöka förändra deras synsätt.
Det har också funnits en mycket bra samverkan mellan GD Regionalpolitik och GD Sysselsättning när det gäller andra åtgärder som skulle kunna vidtas, eftersom vi anser att socialfondens satsningar bör komma medborgare inom dessa områden till del. De bör inte bara användas för att renovera byggnader, utan också för att skapa sysselsättning och tillväxt i de berörda områdena.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag vill ta upp vad jag anser vara en mycket aktuell och specifik fråga. I mitt hemland Grekland, och sannolikt även i andra länder, innebär åtstramningsprogrammen att de sociala utgifterna skärs ned och att man ofta stoppar finansieringen av centrer och stiftelser som tillhandahåller tjänster för funktionshindrade.
Jag har framför mig ett färskt exempel på detta: ett center som tillhandahåller tjänster för människor, varav många barn, som är synskadade och har andra funktionshinder. Femtio barn har lämnats åt sitt öde på grund av bristen på pengar. Min fråga är: Kan dessa femtio barn hoppas på att stiftelsen enligt regelverket kommer att ha rätt till stöd från Europeiska socialfonden? Vad kan vi göra i fråga om detta?
Viviane Reding
Det står helt klart att det är medlemsstaternas ansvar att inom socialpolitiken organisera sina egna sociala trygghetssystem, vilket innefattar utformning, finansiering och kvalitetskontroll av de tjänster som tillhandahålls på institutioner för långtidsvård.
Vi kan inte ingripa eller tvinga en regering att ändra politik. Vi kan bara vidta allmänna åtgärder för att försöka förmå en regering att ta hand om sina invånare.
En av de saker vi naturligtvis kan göra med socialfonden är att utbilda personalen och se till att det finns bättre vård för dessa människor, men det grundläggande beslutet om man ska ha vårdhem eller inte fattas av de nationella regeringarna.
Del II
Angående: Säkerställande av EU:s miljömål
Håller kommissionen med om att den överdrivna interna debatten inom EU och EU:s misslyckande med att samordna alla sina diplomatiska resurser runt om i världen bidrog till misslyckandet att säkra EU:s mål, både vid FN:s klimatkonferens i Köpenhamn och på Cites-parternas möte i Doha?
Kommer kommissionen att ange vilka steg som den kommer att vidta för att förbättra sin förhandsplanering och samordning med målet att stärka sin profil och säkra ett mer positivt resultat på framtida miljökonferenser?
Jane Potočnik
Herr Davies! Ni ställer den viktiga frågan om huruvida EU:s diplomati i internationella miljöförhandlingar är effektiv med tanke på de nedslående resultaten av mötena i Köpenhamn om klimatförändringarna och i Doha om handeln med utrotningshotade djur.
Det finns naturligtvis flera lärdomar att dra av dessa erfarenheter, mot bakgrund av de relevanta bestämmelserna i Lissabonfördraget. Men för att kunna dra ett antal väl avvägda slutsatser för framtiden anser jag att vi måste inse att det finns flera skäl till resultaten av dessa möten och att de måste analyseras utifrån det enskilda fallet.
Det är förstås ingen enkel sak för 27 medlemsstater med 500 miljoner invånare att komma överens om en gemensam ståndpunkt inför internationella förhandlingar om komplicerade frågor som har en direkt inverkan på EU:s ekonomi och samhälle. Varken i fråga om Cites eller klimatförändringarna hindrade detta emellertid EU från att enas om en gemensam hållning och genomföra flera uppsökande aktiviteter för att närma sig sina internationella partner.
Inför partskonferensen för Cites hade EU:s ståndpunkt i flera frågor fastställts mer än sex månader tidigare, delegationer från EU och medlemsstaterna över hela världen hade genomfört uppsökande aktiviteter angående viktiga EU-förslag om hajar och tigrar, och de interna diskussionerna inom EU före och efter partskonferensen om dessa frågor förlöpte friktionsfritt. Men jag erkänner helt och fullt att dessa villkor tyvärr inte uppfylldes i samma utsträckning när det gäller blåfenad tonfisk.
Kommissionen anser rent generellt att EU kommer att kunna agera på ett effektivare sätt inom Cites så snart man blir en fullvärdig avtalspart. Kommissionen kommer därför att arbeta hårdare för att övertyga tredjeländer som ännu inte har gjort detta att ratificera Gaborone-ändringen av Cites som skulle göra det möjligt för EU att skriva under konventionen.
När det gäller klimatförhandlingarna var den interna debatten inom EU om Köpenhamnmötet inte överdrivet omfattande och EU har avsevärt förbättrat samordningen av sina diplomatiska källor runt om i världen.
EU hade ett intensivt program för uppsökande verksamhet riktat mot tredjeländer under upptakten inför Köpenhamnmötet och förberedde och presenterade en gemensam ståndpunkt i alla viktiga frågor under mötet. Under upptakten inför Köpenhamnmötet gjorde EU-trojkan flera samordnade demarscher i mer än 40 länder, genomförde en rad gemensamma uppsökande besök och deltog i olika bilaterala och multilaterala informella dialoger. De förhandlingsteam som arbetade med fackfrågorna diskuterade och vidareutvecklade EU:s ståndpunkter i samband med flera bilaterala besök i tredjeländer.
Om man ser bortom Köpenhamn- och Dohamötena är det viktigt att inse att ett av huvudsyftena med Lissabonfördraget är att ge unionen en starkare röst i världen. Genomförandet av Lissabonfördraget kommer i synnerhet att stärka EU:s externa representation i internationella miljöfrågor.
På detta område åläggs kommissionen enligt fördraget att ta hand om unionens externa representation. Om rådet anser det vara politiskt lämpligt att unionen deltar i förhandlingar om internationella avtal ska man enligt fördraget bemyndiga kommissionen att föra sådana förhandlingar för unionens räkning om frågor som faller inom ramen för dess behörighet. Rådet kan komplettera ett sådant bemyndigande med förhandlingsdirektiv.
Europaparlamentet ska naturligtvis omedelbart och fullt ut involveras i alla skeden av processen.
Kommissionen diskuterar för närvarande med medlemsstaterna i rådet hur man ska genomföra detta regelverk. Kommissionen är i diskussionerna mycket vaksam på att tillämpningen av Lissabonfördraget verkligen ska leda till en mer enig och sammanhållen EU-representation i multilaterala förhandlingar. Alla andra tolkningar av Lissabonfördraget riskerar bara, och försvagar faktiskt, EU:s ställning internationellt och det är sannerligen inte vad som var meningen med Lissabonfördraget.
Det som står på spel är framtiden för EU:s organisation och effektiviteten i de globala miljöförhandlingarna och kommissionen räknar med parlamentets stöd i denna fråga.
Chris Davies
(EN) Kommissionsledamoten och jag själv har tveklöst en del gemensamma mål och jag stöder kommissionen i dess kamp mot rådet, men när vi tittar på konferenser som Cites ser jag att japanerna tydligen går runt från den ena ambassaden till den andra med en säck guld. Det är det ni skulle kalla uppsökande verksamhet.
Så låt mig ställa en konkret fråga till er, eftersom ni nämnde att EU:s diplomatiska förmåga ska stärkas. Vilka möten har ni haft eller kommer ni att ha med Catherine Ashton för att diskutera hur EU:s utrikestjänst kan tjäna kommissionen som helhet så att vi kan dra full nytta av vår diplomatiska kapacitet?
Janez Potočnik
Som svar på den specifika fråga som ni ställde: jag har inte haft något möte med Catherine Ashton om detta. Jag tror att en sak är rätt så klar när det gäller Cites, särskilt beträffande den blåfenade tonfisken. Vi har gjort ett antal felbedömningar - om jag får uttrycka mig så.
För det första antog kommissionen helt enkelt sin ståndpunkt för sent. För det andra tror jag att diskussionen i rådet hölls vid det allra sista Coreper-mötet och även om jag hade kunnat diskutera denna fråga med Catherine hade det ändå varit för sent.
Jag menar därför att vi bör dra lärdom av detta. Men som ni så riktigt påpekade är detta en av de uppgifter som vi måste göra tillsammans och vi måste också använda vår framtida - och förhoppningsvis väl fungerande - utrikestjänst för detta ändamål.
Angående: Hantering av EDC-blandningar
Studier från Danmark och Tyskland har visat att särskilt barn är utsatta för en mängd olika kemikalier, och särskilt hormonstörande kemikalier såsom ftalatmjukningsmedel. Dessa forskningsresultat betyder att processen för Reach-godkännande av enskilda hormonstörande kemikalier, som är baserad på antagandet att deras koncentration skulle stanna under den nivå där de får effekt, inte längre är säker eller effektiv, eftersom dessa kemikalier tillsammans utgör en farlig blandring.
Hur tänker kommissionen åtgärda denna brist inom Reach-bestämmelserna och se till att hormonstörande kemikalier inte godkänns utifrån det felaktiga antagandet att vi bara utsätts för en kemikalie i taget?
Angående: EU-åtgärder mot endokrinstörande ämnen (EDC)
EU-strategin för åtgärder mot endokrinstörande ämnen antogs för mer än tio år sedan, till stor del som ett resultat av ett initiativbetänkande från Europaparlamentet 1997. Sedan dess har forskningen påvisat att det finns ett allt starkare samband mellan ämnen som stör hormonsystemet och cancer och nedsatt fertilitet, och att dessa ämnen skulle kunna påverka beteende och utveckling. Men trots olika politiska uttalanden till stöd för EU:s åtgärdsplan för hormonstörande ämnen, och trots den överenskomna prioriteringslistan, har ännu ingenting hänt i praktiken på EU-nivå som kan bidra till att de farliga ämnena försvinner från vår miljö.
Kommer kommissionen att vidta några åtgärder för att resultaten av den offentligt finansierade forskningen ska komma till nytta och se till så att dessa ämnen som utgör ett stort hot mot människors hälsa kan hanteras som en prioriterad fråga i enlighet med Reach?
Vilka konkreta åtgärder tänker kommissionen föreslå i sin kommande rapport om förverkligandet av EU:s strategi mot kemikalier som stör hormonsystemet?
Janez Potočnik
Kommissionen känner till flera studier som rör olika kemikaliers kombinerade inverkan. I slutet av 2009 offentliggjorde de danska myndigheterna framför allt resultaten av flera studier som undersökte den kombinerade inverkan av olika endokrinstörande ämnen på känsliga grupper som små barn och kvinnliga arbetstagare, vilket ni tog upp i er fråga.
Den danska studien ledde till att rådet i december 2009 antog slutsatser i vilka kommissionen uppmanades undersöka hur den ackumulerade effekten av olika endokrinstörande ämnen hanteras i den nuvarande EU-lagstiftningen och mer generellt titta på det allmänna problemet med hur man ska hantera dessa kemikaliers kombinerade inverkan.
När det gäller den allmänna frågan om kemikaliers ackumulerade effekt offentliggjorde kommissionen nyligen en helt färsk rapport på nätet om blandningars toxicitet som är resultatet av en tvåårig studie finansierad av GD Miljö.
Kommissionen samlar in synpunkter från intressenter om denna rapport och har även lämnat en formell begäran om blandningars toxicitet till Vetenskapliga kommittén för hälso- och miljörisker, Vetenskapliga kommittén för nya och nyligen identifierade hälsorisker och Vetenskapliga kommittén för konsumentprodukter.
Senast i början av 2012 ska kommissionen på grundval av studien och samrådsprocessen i samband med denna slutföra en rapport om hur och huruvida relevant befintlig gemenskapslagstiftning - däribland Reach - på ett tillfredsställande sätt hanterar risker till följd av exponering mot flera kemikalier från olika källor och vägar och med detta som underlag överväga lämpliga ändringar, riktlinjer och utvärderingsmetoder.
Sedan gemenskapens strategi om endokrinstörande ämnen lanserades 1999 har vi via gemenskapens forskningsbudget gjort stora investeringar för att öka våra kunskaper om de mekanismer genom vilka ämnen påverkar de endokrina systemens funktion. Under samma period har vi tagit med särskilda åtgärder inriktade på endokrinstörande ämnen i två grundläggande kemikalielagar, nämligen Reach och förordningen om växtskyddsprodukter. Kommissionen har också deltagit aktivt i internationella initiativ för att ta fram testmetoder och teststrategier för att identifiera endokrinstörande ämnen.
Kommissionen har slutligen nyligen lanserat en stor undersökning för att samla de senaste vetenskapliga uppgifterna och utfärda rekommendationer om teststrategier och kriterier för identifiering av ämnen med endokrinstörande egenskaper. Undersökningen kommer att vara slutförd senast andra halvåret nästa år. Resultaten av denna undersökning kommer att beaktas vid översynen av gemenskapens nuvarande strategi för endokrinstörande ämnen och i samband med genomförandet av den befintliga EU-lagstiftningen och här menar jag både förordningen om växtskyddsprodukter och Reach.
Kommissionen är alltså sammanfattningsvis medveten om allvaret i de frågor som ni båda har tagit upp och arbetar intensivt för att hantera dem på effektivast möjliga sätt. Det är ingen enkel sak eftersom mycket kunskap fortfarande saknas, men det är definitivt ett komplicerat problem som vi bör uppmärksamma och i allra högsta grad beakta i framtiden.
Dan Jørgensen
(DA) Herr kommissionsledamot! Ni säger att ni 2012 kommer att lägga fram en rapport i vilken ni ska ha kommit fram till en slutsats om huruvida det finns skäl att revidera lagstiftningen på grund av att den inte tar hänsyn till cocktaileffekter. Jag kan bespara er det besväret eftersom vi redan nu kan bekräfta att så är fallet. Lagstiftningen tar inte hänsyn till cocktaileffekter. De av oss som har arbetat med Reach och som - i likhet med er själv - känner till Reach i detalj vet bara alltför väl att cocktaileffekterna helt enkelt inte har beaktats när det gäller de farligaste ämnena: cancerframkallande ämnen och endokrinstörande kemikalier. Reach bygger dessutom på två grundläggande principer: försiktighetsprincipen och principen om att skydda de mest sårbara konsumenterna på vår marknad, med andra ord bland annat barn och gravida kvinnor. Bör kommissionen därför inte lägga fram förslag om en revidering av Reach och kanske annan lagstiftning nu för att föreskriva att cocktaileffekter måste beaktas i samband med tillståndsgivning på grundval av substitutionsprincipen?
Janez Potočnik
Som jag påpekade är det verkliga problemet på detta område att det saknas solid forskning och fakta. Ni nämnde med rätta försiktighetsprincipen. Vi är skyldiga enligt fördraget att följa försiktighetsprincipen även på miljöområdet, men jag vill ändå ha så mycket uppgifter som möjligt och kunna basera förslagen på så mycket solid forskning som möjligt.
Vi har sedan 1999, som var det år då denna metod inleddes, redan haft 84 studier inom gemenskapen som ungefär två miljoner har deltagit i. När jag i går diskuterade detta med mina kolleger för att få en överblick över detaljerna var deras huvudbudskap faktiskt just detta: att vi fortfarande inte har tillräckliga kunskaper för att kunna vidta mycket konkreta åtgärder. Men ni kan känna er förvissad om att detta är något som jag aktivt kommer att beakta i framtiden.
Fiona Hall
(EN) Jag tackar er, herr kommissionsledamot, för ert svar men känner en enorm frustration eftersom detta är en fråga som har beaktats i 13 år - 84 studier på 13 år. Vissa delar av befolkningen, särskilt ofödda barn, är ytterst känsliga för dessa kemikalier och förändringarna har visat sig vara oåterkalleliga, så detta är något som har skadat människors liv från före födseln.
Med tanke på vad ni sade om försiktighetsprincipen, vad hindrar kommissionen från att åtminstone föreslå namn som kan listas enligt Reach så att man kan gå vidare och förbjuda dessa ämnen?
Janez Potočnik
Jag skulle faktiskt kunna upprepa mitt svar. Faktum är att när vi talar om försiktighetsprincipen menar jag att det är oerhört viktigt hur vi ser på den och vad vi anser att den är. Jag vill helt enkelt samla in mer uppgifter. Med den studie som vi lanserade var syftet inte att samla kunskaperna om vad som har samlats in genom EU:s forskningsprogram, utan att få en överblick över allt som finns - alla kunskaper som finns globalt. Det är hela avsikten, men jag kan förstå er frustration. Jag har som ni vet varit på plats i ett halvår och jag kommer definitivt att ta en ordentlig titt på allt det som ni har framhållit för att försöka se hur vi bäst kan hantera detta i framtiden.
Lena Ek
(EN) Herr talman! De nuvarande EU-bestämmelserna om material avsedda att komma i kontakt med livsmedel tillåter fortfarande ganska höga halter av bisfenol A. På grund av detta finns det en risk att detta ämne migrerar till livsmedel eller vid mer omfattande konsumentanvändning som involverar daglig exponering även överförs till kroppen.
Hur kommer resultaten av yttrandet av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet om bisfenol A som skulle komma i slutet av maj - jag tror att det har lagts fram nu - beaktas i samband med framtida åtgärder inom ramen för Reach när det gäller bisfenol A? Jag tänker här på våra spädbarn, på flaskor och liknande.
Janez Potočnik
Precis som alla forskningsrön som vi inhämtar kommer vi naturligtvis att allvarligt beakta sådana som finns under utarbetandet av framtida insatser eller för att förklara hur vi bör genomföra saker via den lagstiftning som vi har i dag.
Vi bör alltså helt enkelt steg för steg höja kvaliteten på våra kunskaper, som är bristfälliga på detta område. Problemet är allvarligt och när vi besitter dessa kunskaper kan jag försäkra er om att vi kommer att agera.
Angående: Genomförande av översvämningsdirektivet
Kan kommissionen redogöra för genomförandet av översvämningsdirektivet (2007/60/EG), med särskild hänvisning till Irland?
Janez Potočnik
Herr Kelly! Översvämningsdirektivet antogs 2007 och genomförandeprocessen pågår. Den senaste månaden har nya översvämningar påmint oss om de allvarliga följderna av översvämningar och om vikten av att hanteringen av översvämningsrisker är inriktad på förebyggande, beredskap och skydd.
Enligt översvämningsdirektivet ska alla medlemsstater upprätta omfattande planer för att minska översvämningsrisken. Ett viktigt inslag är att allmänheten och berörda parter måste konsulteras beträffande dessa planer och att medlemsstaterna måste samarbeta när det gäller gränsöverskridande vattenvägar. De första två tidsfristerna för genomförandet har redan löpt ut.
Det rättsliga införlivandet med nationell lagstiftning skulle ha genomförts senast i november 2009. Till dags dato har tolv medlemsstater, däribland Irland, uppfyllt denna tidsfrist. Tio medlemsstater har ännu inte anmält sitt införlivande av direktivet och fem medlemsstater har bara anmält att delar har införlivats. Kommissionen driver överträdelseförfaranden för att komma till rätta med denna situation.
När det gäller de administrativa bestämmelser som medlemsstaterna ska anmäla till kommissionen löper tidsfristen ut den 26 juni i år. Tjugotre medlemsstater, däribland Irland, har gjort en sådan anmälan. Kommissionen håller nu på att kontrollera att all relevant information om ansvariga myndigheter och förvaltningsenheternas geografiska täckning överensstämmer med direktivet. Vi har fortfarande de viktigaste milstolparna när det gäller genomförandet framför oss.
Över hela EU håller medlemsstaterna på att förbereda dessa steg, dvs. att först göra en preliminär bedömning av översvämningsrisker 2011 och fastställa i vilka områden det föreligger en potentiell översvämningsrisk, att för det andra utarbeta detaljerade kartor över översvämningshotade områden och översvämningsrisker 2013, och att för det tredje upprätta en första plan för hantering av översvämningsrisker 2015. Innan planerna antas måste dessutom allmänheten och berörda parter konsulteras.
När det gäller Irland har vi förstått att man har kommit långt i genomförandet och vi har ingen anledning att tro att Irland är sen i genomförandet av direktivet. Irland har anmält den lagstiftning genom vilken direktivet införlivas och har rapporterat de administrativa bestämmelserna. Vi välkomnar också det faktum att Irland redan har genomfört pilotövningar i flodområdet kring Dodder nära Dublin och i flodområdet kring Lee i södra Irland - där ett förslag till plan för hantering av översvämningsrisken i detta flodområde upprättades och lades fram för offentligt samråd.
Irland agerar också aktivt på EU-nivå för att främja ett värdefullt informationsutbyte mellan medlemsstaterna om olika frågor som rör direktivets genomförande, t.ex. hur man hanterar blixtöversvämningar eller översvämningar som orsakas av regn, kartläggning av översvämningar och upprättandet av planer för hantering av översvämningsrisker.
Seán Kelly
(EN) Jag ska av respekt för andra fatta mig kort. Herr kommissionsledamot! Låt mig först tacka er för ett mycket utförligt och heltäckande svar, som jag sätter stort värde på. Jag har bara en kompletterande fråga. Om länder inte uppfyller tidsfristerna, kommer kommissionen då inte att ställa Solidaritetsfonden till förfogande om översvämningar skulle inträffa i framtiden - eller om de redan har inträffat, för vi har just nu en ansökan på gång som gäller översvämningar?
Gay Mitchell
(EN) Jag noterar vad som har sagts om informationsutbytet och framför allt om blixtöversvämningar. Jag råkar bo nära floden Dodder i Dublin och relativt små översvämningar kan på ganska kort tid orsaka en förfärlig ödeläggelse i städer.
Jag efterfrågar att en handbok sammanställs som till exempel kan handla om att det ska vara röjt framför slussportar och inte igentäppt med bråte, för det är sådant som orsakar skador i detta sammanhang. Om det fanns en handbok är det förstås de lokala myndigheterna som borde tillämpa den, men den kunde utgöra en gemensam bästa praxis för hela EU och detta är något som jag vill uppmuntra.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Förebyggande och hantering av översvämningar förutsätter att EU:s flodrelaterade frågor får en gränsöverskridande lösning och det krävs också enorma investeringar.
Jag vill fråga kommissionen om man överväger att utarbeta en gemensam politik om inre vattenvägar, liknande den gemensamma sjöfartspolitiken, som på ett integrerat sätt kan hantera territoriell planering, miljöskydd, havsmiljöskydd, sjöfart och utvecklingen i områden som gränsar till inre vattenvägar eller i kustregioner.
Jim Higgins
(GA) Herr talman! Översvämningarna under sommaren orsakade stora skador i Irland, särskilt på infrastrukturen, på affärer och bostäder. De kostade sammanlagt nästan 1 miljard euro.
Man kan emellertid inte lägga hela skulden på nederbörden. Det största problemet i Irland var att vattenvägarna inte har underhållits. Direktivet om vattenvägar är ett mycket viktigt direktiv. Därutöver har stora skador uppstått - och uppstår fortfarande - på faunan, i synnerhet när det gäller sällsynta fåglar, för inte heller fågeldirektivet har genomförts.
Janez Potočnik
För det första har många av er nämnt finansiering. Det finns två möjligheter: den ena är förebyggande, där vi bör titta på Sammanhållningsfonden, och den andra gäller fonderna på EU-nivå - Interreg och alla åtgärder i samband med detta.
När katastrofer inträffar finns det naturligtvis också en annan möjlighet - som den ärade ledamoten också nämnde - nämligen Europeiska solidaritetsfonden. Det finns mycket tydliga riktlinjer för när Solidaritetsfonden får tillämpas och i fråga om vilka skador. När det gäller Irlands ansökan om stöd från Solidaritetsfonden låg skadorna under tröskelvärdet, men kommissionen prövar just nu denna ansökan.
När skadorna ligger under det normala tröskelvärdet för mobilisering av Solidaritetsfonden på 0,6 procent måste man uppfylla särskilda villkor för en exceptionell mobilisering. Om detta bedöms vara fallet kan stödet garanteras. Men vi får inte blanda ihop de två sakerna - syftet med det ena och syftet med det andra.
Jag håller också med när det gäller det utbyte av bästa praxis som nämndes. Jag menar att det är viktigt att upprätta planerna på ett korrekt sätt. När det gäller den gränsöverskridande effekten är detta något vi i högsta grad stöder i ramdirektivet om vattenvägar. Tillvägagångssättet att inrikta sig på hela flodområden är ett som sträcker sig över gränserna och som skapar ett slags koppling där medlemsstaterna kan samarbeta. De uppmanas samarbeta och är faktiskt skyldiga att göra detta för att skapa gränsöverskridande lösningar.
Låt mig slutligen nämna att vi 2012 vill ha en plan för vatten och vattenförvaltning klar. Med en sådan plan kommer det att finnas tre frågor som vi vill angripa. En av de frågor som vi kommer att inrikta oss på kommer att vara torka.
Angående: Översyn av direktivet om miljökonsekvensbedömningar (EIA) (85/337/EEG)
Emellanåt får vi höra om problem som uppkommer vid planeringen och genomförandet av storskaliga infrastrukturprojekt, särskilt inom energisektorn. De flesta problemen uppkommer till följd av bristande öppenhet och otillräcklig opartiskhet hos miljökonsekvensbedömningar av sådana projekt. Enligt kommissionens nyligen framlagda rapport sörjer den nuvarande lagstiftningen (direktiv 85/337/EEG) inte för att miljökonsekvensbedömningar är verkligt oberoende. Man lägger fram två huvudlösningar på problemet: den första lösningen innebär att kommissionen i högre grad deltar i förfarandet vid miljökonsekvensbedömningar, och den andra lösningen är en garanti för att finansieringen av miljökonsekvensbedömningen är oberoende av den som ansvarar för det projekt som ska bedömas.
När planerar kommissionen att lägga fram EIA-direktivet i dess reviderade lydelse? Vilket alternativ kommer kommissionen troligtvis att välja för att garantera att miljökonsekvensbedömningar är oberoende?
Janez Potočnik
Det stämmer att ansvaret för att samla in nödvändig miljöinformation och lämna den till de offentliga myndigheterna enligt EIA-direktivet vilar på den projektansvariga. Detta leder emellertid inte till att processen med att ta fram miljökonsekvensbedömningar brister i fråga om insyn eller inte är objektiv, eftersom direktivet innehåller flera garantier som ser till att miljökonsekvensbedömningarna av projekt är öppna för insyn och objektiva.
Dessa garantier ligger för det första i beskrivningen av det minimum av information som måste ingå i den miljökonsekvensbedömning som krävs enligt EIA-direktivet och för det andra i samråden med behöriga miljömyndigheter och med allmänheten. All information som lämnas av den projektansvariga måste i själva verket offentliggöras för miljömyndigheterna och allmänheten, som måste konsulteras.
Informationens riktighet kan ifrågasättas när som helst under samråden innan det slutliga beslutet fattas. Det innebär att de behöriga myndigheterna kan använda sina egna resurser för att göra en lämplig bedömning av den information som har lämnats, medan icke-statliga organisationer eller berörda parter kan - vilket också ofta sker - ifrågasätta hela bedömningen utifrån de lämnade uppgifterna om dessa inte speglar den faktiska situationen eller på ett uppenbart sätt inte överensstämmer med kraven i EIA-bestämmelserna. Det slutliga beslutet om att bevilja eller avslå byggnadstillstånd måste ta hänsyn till resultaten av samråden och den insamlade informationen och ange de viktigaste skälen på vilka det baseras. Allt detta ska också vara tillgängligt för allmänheten.
Men er fråga är i ärlighetens namn mycket relevant. Efter mer än 20 år av tillämpning har vi konstaterat inom vilka områden det krävs förbättringar och kommit fram till slutsatsen att EIA-direktivet bör ses över. Mitt mål är att lägga fram en ny text som ytterligare ska stärka miljöskyddet, ta sig an utmaningarna när det gäller klimatförändringar, energi och biologisk mångfald, integrera EU-domstolens rättspraxis och i möjligaste mån samordna och förenkla befintliga förfaranden.
I detta sammanhang kommer även den allmänna kvaliteten på miljöbedömningarna att vara en central fråga och det finns definitivt utrymme för förbättringar. Dels bör kvalitetskontrollen av den EIA-dokumentation som inges av den projektansvariga förbättras, dels bör kvaliteten på EIA-processen i sig höjas.
Mina avdelningar har redan inlett arbetet med översynen av EIA-direktivet. I slutet av juni kommer ett brett samråd med allmänheten och intressenterna att inledas. Även ni är naturligtvis välkomna att delta och inkomma med era synpunkter.
Så snart relevanta uppgifter och information finns på bordet kommer kommissionen att fastställa lämpliga policyalternativ när det gäller ändringar av EIA-direktivet och bland annat se till att miljöbedömningarna är oberoende. De rättsliga konsekvenserna av varje kommissionsförslag kommer att bedömas. Jag kan ännu inte ge er en tidpunkt för kommissionens förslag, men jag vill naturligtvis lägga fram detta förslag under min mandatperiod, hellre förr än senare, även om det naturligtvis återstår en hel del arbete innan så kan ske.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Detta problem är viktigt för medlemsstaterna, viktigt för projekt som utförs lokalt i medlemsstaterna och viktigt för internationella projekt, där ett exempel kanske kan vara energiinfrastrukturprojekt som Nordstream-projektet i Östersjön. Samhället har som ni nämnde rätt att delta och operatörerna ska ta hänsyn till samhällets synpunkter, men på något sätt har inte ens information från oberoende forskare beaktats. Det är därför vi i dag diskuterar om man måste inrätta en mekanism för oberoende konsekvensbedömningar och jag vill fråga om ni tror att Europeiska kommissionen kan reglera medlemsstaternas nationella lagstiftning beträffande detta, eller om det är ett internationellt projekt, om Europeiska kommissionen själv kan ingripa i ett sådant sammanhang?
Janez Potočnik
Ni sätter i grund och botten återigen fingret på rätt sak. Om projektet eller investeringen inte har gränsöverskridande effekter står det ganska klart hur saker och ting ska göras. Det är uppenbart att subsidiaritetsprincipen då skulle gälla och att jag inte skulle ha något att tillägga.
Om processen är öppen, om alla har insyn - och det var för övrigt just det som var syftet med tidigare ändringar av EIA-direktivet och den anpassning till Århuskonventionen som gjordes 2003 för att uppnå just detta - då bör processen leda till de saker ni tar upp.
Saker och ting blir lite mer komplicerade när man talar om ett gränsöverskridande sammanhang. Vad direktivet för närvarande kräver beträffande gränsöverskridande situationer är att man förhandlar med eller har ett bättre informationsutbyte med de berörda parterna. Detta bör ske redan enligt Århuskonventionen, men om det gäller EU:s medlemsstater är det förstås EIA-direktivet som gäller.
Kommissionen har ärligt talat en i stort sett rent procedurmässig roll i sammanhanget. Vi måste vara noggranna med att ta hänsyn till alla nödvändiga förfaranden, förfaranden som i bästa fall ska leda till en oberoende konsekvensbedömning, i första hand utförd av den projektansvariga och om nödvändigt kontrollerad och granskad av medlemsstaternas myndigheter. Det är detta vi garanterar. Vi ska veta att vi har åstadkommit två viktiga saker genom att införa EIA-begreppet. Den ena är att miljön på allvar beaktas i samband med alla typer av investeringar och den andra att det i samtliga fall sker ett offentligt samråd så att det finns insyn. Men ni sätter fingret på rätt sak. Jag anser att denna fråga, eller det som underförstått ligger bakom ert resonemang, är en av dem som måste angripas i framtiden i samband med översynen av EIA-direktivet, men jag kan inte i dag ge er ett svar om i vilken riktning vi kommer att gå. Diskussionen börjar komma i gång och jag kommer definitivt att titta närmare på detta i framtiden.
Marian Harkin
(EN) Herr talman! Jag ska fatta mig mycket kort. Jag vill bara fråga varför ni har beslutat att ställa fem frågor till en kommissionsledamot och bara en till en annan.
Finns det något skäl till detta? Har vi rätt att förvänta oss att två eller tre frågor ställs till varje kommissionsledamot. Jag vill bara veta vad som är skälet till detta.
Talmannen
Det var den ordning i vilken de lades fram.
Sarah Ludford
(EN) Hur blir det med kommissionsledamot John Dalli? Har vi helt tappat bort honom? Det är inte ett särskilt bra sätt att sköta frågestunden att helt utradera en kommissionsledamot.
Talmannen
Det rör sig i själva verket om två kommissionsledamöter.
Malcolm Harbour
(EN) Herr talman! Jag vill att ni rapporterar tillbaka till presidiet, och jag talar här som ordförande i inremarknadsutskottet, för två av de viktigaste kommissionsledamöterna för mitt utskott har ännu inte fått någon chans här i kväll att svara på frågor från ledamöter både i mitt utskott och i andra.
Om ni visste när detta sammanträde började, vilket ni uppenbarligen gjorde, och sammanträdessekretariatet gjorde, att det skulle finnas begränsat med tid hade det för det första varit helt onödigt att ta de två frågorna i början som inte var ställda till någon kommissionsledamot. Ledamöterna i parlamentet ställer frågor specifikt till kommissionsledamöter därför att de är här och man kunde därför ha bortsett från dessa två på en gång. Om detta upprepas föreslår jag att vi gör en ordentlig ändring av arbetsordningen beträffande detta.
För det andra var det alldeles uppenbart hur mycket tid som stod till förfogande och att ni därför kunde ha fördelat frågorna mellan de tre kommissionsledamöterna som har gjort sig besväret och haft artigheten att komma hit. Det är skandalöst att parlamentet struntar i att två kommissionsledamöter har kommit hit och nu inte får någon tid. Jag insisterar därför som ordförande i ett utskott på att ni som talman för detta sammanträde till fullo rapporterar tillbaka till presidiet och uttrycker vårt starka missnöje med den bedrövliga organisationen av detta sammanträde.
Talmannen
I alla kammare i hela världen räcker tiden för frågestunden inte till och det är vad som har hänt här i kväll. Det händer varenda gång.
Georgios Papastamkos
(EL) Herr talman! Även jag vill påpeka att tiden inte har fördelats på ett rationellt sätt. Jag hade ett möte i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och omröstningar samtidigt och lämnade jordbruksutskottet och omröstningarna för att kunna närvara vid detta tillfälle av parlamentarisk kontroll. Det är uppenbart att ni inte har fördelat tiden på rätt sätt mellan parterna i den parlamentariska kontrollen. Ni har tillåtit tilläggsfrågor på ett mycket flexibelt sätt. Jag tycker att vi måste visa kommissionsledamöterna och Michel Barnier en viss respekt. Det är vad den parlamentariska ordningen kräver. Jag säger er detta, herr talman, som jag personligen hyser stor respekt för. Ni är från det land där den moderna parlamentariska demokratin föddes. Den parlamentariska demokratin har emellertid en ordning, regler och principer. Jag beklagar verkligen vad som har skett i kväll. Det hedrar ingen, det hedrar inte parlamentet och det hedrar inte presidiet, herr talman.
Talmannen
Vi började faktiskt sent på grund av att vissa kommissionsledamöter och ledamöter inte var närvarande. Det är delvis skälet till att det har blivit så här.
Bernd Posselt
(DE) Herr talman! Jag har deltagit i varje frågestund sedan 1994, men jag har aldrig upplevt en skandal av den här storleksordningen. Det korrekta förfarandet är att om man skär ned taletiden så gör man det för alla kommissionsledamöter.
Jag ställde den första frågan till John Dalli, så jag var säker på att jag skulle få min tur. I denna stund talar ordförande José Barroso till min grupp och sedan jag lämnade den diskussionen för tre kvart sedan har jag suttit här i 45 minuter och väntat på min tur. Får jag påpeka att ni borde ha informerat mig om att detta skulle bli fallet. Jag måste verkligen uttrycka mitt missnöje med detta förfarande och kräva att ni inte förkortar frågestunden ytterligare. Det är det viktigaste som finns i ett parlament. Vi är inte en omröstningsmaskin för etablissemanget! Varje parlamentsledamot har rätt att delta i frågestunden, det är en grundläggande rättighet som vi har hämtat från framför allt det brittiska parlamentariska systemet.
Talmannen
Som jag sade räcker tiden för frågestunden aldrig till i någon kammare i något land - och tiden har inte räckt till här. Jag kommer att tillåta en sista fråga.
Angående: Fågel- och habitatdirektiven
Fågeldirektivet (79/409/EEG) och habitatdirektivet (92/43/EEG) står under ständig press. Det är t.ex. populärt att hävda att de står i vägen för den ekonomiska utvecklingen. Inte desto mindre visar exemplet från Antwerpens hamn att det är precis tvärt om. Nästan hela hamnområdet är utpekat som särskilt skyddsområde enligt fågeldirektivet, men trots det går naturskyddet och miljöutvecklingen här hand i hand med den ekonomiska utvecklingen, vilket kommissionsledamoten själv nyligen har kunnat konstatera. Med tanke på de påtryckningar som finns för att luckra upp dessa direktiv finner jag det lämpligt att i detta den biologiska mångfaldens år fråga kommissionsledamoten vad han anser om fågel- och habitatdirektiven:
Håller kommissionsledamoten med ordförande Barroso som i en skrivelse till premiärminister Balkenende framförde att det inte är nödvändigt att se över de nämnda direktiven, men att det däremot är viktigt med stabila rättsliga ramar på detta område, och att dessa direktiv lämnar tillräckligt utrymme för den ekonomiska utvecklingen?
Janez Potočnik
EU:s habitat- och fågeldirektiv ger som de ser ut i dag det handlingsutrymme som krävs för att förena naturskydd och ekonomisk utveckling. Kommissionen anser inte att en översyn vore motiverad i detta skede av följande skäl.
EU:s naturskyddslagstiftning utgör en global förebild för naturskydd - den vilar på vetenskapliga grunder, kan upprätthållas och har ekosystemen som utgångspunkt. Natura-nätverket är ett av de mest avancerade, omfattande och flexibla systemen för naturskydd i världen. Det är en av de viktigaste saker som EU:s miljöpolitik har lyckats uppnå.
Biologisk mångfald är en viktig miljöprioritering för kommissionen under dess innevarande mandatperiod. I mars i år slog rådet återigen fast att skyddade områden och ekologiska nätverk är en hörnsten i vårt arbete för att bevara den biologiska mångfalden och underströk vikten av att fågel- och habitatdirektiven genomförs fullt ut och att fullbordandet av Natura 2000-nätverket påskyndas.
Vi befinner oss nu i ett avgörande skede av genomförandet av lagstiftningen. Över hela EU börjar processen att välja ut Natura 2000-områden nu närma sig slutet och prioriteringen nu är att se till att Natura 2000-nätverket förvaltas effektivt och får tillräckliga resurser för att kunna uppnå sina mål.
EU:s habitatdirektiv är ett unikt, flexibelt verktyg som gör att jordbruk, fiske, skogsbruk, jakt och till och med större byggprojekt kan äga rum på ett sätt som inte förstör det ekologiska värdet i vårt naturarv. Natura-områden är förbjudna områden där mänsklig verksamhet och ekonomisk utveckling inte får ske. Flertalet områden är levande landskap som har formats av åratal av människans ingrepp. Att ett område utses till ett Natura-område innebär inte att den ekonomiska verksamheten där måste avstanna. Det finns tvärtom många exempel, t.ex. Antwerpens hamn, som jag besökte nyligen och som ni också nämnde i er fråga, där den ekonomiska utvecklingen fortfarande pågår på ett framgångsrikt sätt vid sidan om naturskyddet. Ett korrekt genomförande av bestämmelserna i naturskyddsdirektiven, hänsyn till miljöfrågor i ett tidigt skede av planeringsprocessen och omfattande information och delaktighet för alla berörda parter är nyckeln till sådana framgångshistorier.
Med tanke på att vi inte har uppnått det politiska målet att stoppa förlusten av biologisk mångfald 2010 måste vi utvärdera skälen till varför vi har misslyckats. Vi måste i detta sammanhang också utvärdera i detalj om genomförandet av vår nuvarande lagstiftning är effektivt i fråga om att skydda den biologiska mångfalden och fundera över vilka förbättringar som eventuellt kan göras.
Kathleen Van Brempt
(EN) Jag ska fatta mig mycket kort. Det var det här svaret jag ville höra. Jag tror att alla miljöorganisationer och många ekonomiska aktörer som verkligen tycker att det här är ett mycket bra direktiv kommer att bli mycket glada över det ni har sagt.
Talmannen
De frågor som på grund av tidsbrist inte har besvarats erhåller skriftliga svar (se bilagan).
Frågestunden är härmed avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.35 och återupptogs kl. 21.00.)
