Handel med utsläppsrätter för växthusgaser (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Avril Doyle, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 2003/87/EG i avsikt att förbättra och utvidga gemenskapens system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser - C6-0043/2008 -.
Avril Doyle
föredragande. - (EN) Herr talman! Kostnaderna för att minska koldioxidutsläppen och frikoppla våra ekonomier från beroendet av fossila bränslen kommer att uppgå till omkring 1 procent av BNP om vi agerar, och agerar beslutsamt, under de kommande 10 åren.
Om vi skjuter upp de beslut som vetenskapsmän som utför extern expertgranskning har talat om för oss politiker är nödvändiga för att den globala temperaturökningen ska kunna begränsas till 2 °C, kommer kostnaderna att ha uppgått till minst 10 procent av BNP 2020, och de kommer att öka kraftigt när miljömässiga brytpunkter (”tipping points”) följs av finansiella brytpunkter.
Ja, energieffektiva och resurseffektiva industrier också är ekonomiskt effektiva, och ja, en revolutionerande förändring inom energisektorn är vad vi behöver. Vi har absolut inga andra alternativ i denna fråga. EU är den enda regionen i världen som för närvarande har ett fungerande system för handel med utsläppsrätter och som har satt ett pris på koldioxid och har åtagit sig en unilateral minskning av koldioxidutsläppen.
Vi har i själva verket varit ett pilotprojekt för resten av världen, för andra regioner. Dessa andra regioner utvecklade sina handelssystem med utsläppstak, och jag ser fram emot den nya amerikanska administrationens förslag i början av nästa år, som baseras på den tillträdande presidenten Barack Obamas valprogram. Senator John Kerry bekräftade i Poznań i förra veckan att det inte kommer att dröja längre än så.
Jag välkomnar också utkastet till förslag till system för handel med utsläppsrätter (ETS) från Australiens regering i dag, för vilket vårt ETS har använts som mall, och jag önskar verkligen även dem lycka till.
Jag välkomnar Kinas, Indiens och många andra länders beslut och avsikter i de industrialiserade och mindre utvecklade delarna av världen att uppnå en betydande minskning av koldioxidutsläpp i stället för att fortsätta som vanligt.
Det är nästan ett år sedan kommissionen antog klimat- och energipaketet, och vi har kommit långt under dessa 11 månader. Det franska ordförandeskapet tillkännagav i juli att man ska prioritera detta paket, och vi har arbetat hårt för att tillsammans kunna nå en uppgörelse till i slutet av året.
Vi kan nu skönja mållinjen. Särskilda omständigheter har krävt särskilda åtgärder. Alla de som arbetar inom EU-institutionerna har tydligt insett behovet av att Europa driver denna process framåt och presenterar ett resultat vid den 15:e konferensen mellan parterna i FN:s ramkonvention om klimatförändringar i Köpenhamn nästa år.
Avtal som nås vid första behandlingen får inte bli en norm i fråga om sådana här komplexa och tekniska frågor. Jag har stor förståelse för kolleger som kritiserar tidsplanen som åtskild från innehållet i det vi gör. Jag är ganska säker på att jag själv skulle instämma i mycket av vad de säger om frågan såg annorlunda ut. Men i det här fallet vet vi alla varför den ser ut som den gör. Vi har inget val. Vi vet varför tidsplanen ser ut så här.
Förberedelserna för att nå det helt avgörande internationella avtalet har redan inletts, och ett godkännande av detta klimatpaket skulle innebära en upprepning av EU:s starka engagemang för de mål man satt upp och för dess ansvar gentemot utvecklingsvärlden.
Jag har sagt många gånger till det franska ordförandeskapet, och det har alltid funnits ett tydligt samförstånd mellan oss om detta, att vi aldrig skulle lägga fram ett fullbordat faktum från toppmötet för parlamentet. Detta stod klart redan inför detta toppmöte. Som föredragande för översynen av Europeiska unionens system för handel med utsläppsrätter vill jag tillkännage att det franska ordförandeskapet och den utmärkta grupp som letts av ambassadör Philippe Léglise-Costa insåg detta från allra första dagen. De frågor som sattes inom hakparentes inför toppmötet befann sig inom parametrarna för det godtagbara för Europaparlamentet och för mig själv som föredragande för det ansvariga utskottet, utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet.
Därför vill jag försäkra alla kolleger som tvivlar på att medbeslutandet har respekterats, inte bara i lagens anda utan också bokstavligt enligt lag, att resultaten från toppmötet inte innehöll några överraskningar eftersom alla frågor och parametrar hade diskuterats grundligt i fem eller sex trialoger inför toppmötet.
Jean-Louis Borloo
rådets ordförande. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig säga att det arbete som uträttats av Avril Doyle och alla ledamöter av Europaparlamentet i fråga om detta direktiv, som var sakligt komplicerat, är av helt avgörande betydelse och absolut nödvändigt. Ja, fru Doyle, jag anser att vi har respekterat förtroendepakten. Det rörde sig om två mycket avgörande frågor.
Den första frågan var: råder det fortfarande medbeslutande p.g.a. tidsplanen? Jag bekräftar att ett riktigt medbeslutandeförfarande råder. Tiden var knapp för alla, på grund av internationella angelägenheter som inte är någons fel, varken parlamentets, rådets eller kommissionens, utan som berodde på mötet i Köpenhamn och det demokratiska tempot inom EU.
För att säga sanningen tvivlar jag på att vi hade kunnat nå ett så mycket bättre resultat om vi hade haft mycket mer tid på oss. Vid vissa tillfällen gör ett hastigt tempo manövreringen lättare. Detta känner skidåkare till, och jag anser, fru Doyle, att ni har lyckats tillföra trialogerna parlamentets styrka, framför allt när det gäller den väsentliga frågan på det andra stadiet. Resten ligger i texten.
Den verkliga frågan är 20 procent eller 30 procent och kommittéförfarande eller medbeslutande vid en tidpunkt då EU måste ha rörelseutrymme i förhandlingarna. Vi kommer förmodligen att bli tvungna att uppfinna ett något informellt resetrialogförfarande när det gäller Köpenhamn, lite före och lite efter, så att mötet i Köpenhamn blir en verklig internationell framgång och så att det skapas verkliga förutsättningar för en förändring.
Ni vet i alla fall att vi på denna punkt övergav kommittéförfarandet för medbeslutandet, vilket jag anser vara väsentligt för just detta betänkande och för detta direktiv.
En sista punkt: ni vill, liksom vi, att rätten till utauktionering ska ha en mer fastställd och betydande tyngd i trialogernas kontext, som kommissionen i slutändan tydligt stöder. Under tiden har vi ökat vår kapacitet från 20 till 50 procent i medlemsstaternas förklaringar i fråga om användningen av intäkterna från dessa utauktioneringar.
Det var kortfattat vad jag ville säga. Enligt min uppfattning har inte tidsplanen vid något tillfälle eller på något sätt konkret påverkat medbeslutandeförfarandet, som är lika nödvändigt som enhällighet som, trots att den inte är obligatorisk, är oumbärlig för rådet och stats- och regeringscheferna.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EL) Herr talman! Europeiska rådets slutsatser om förslaget om ändring av Europeiska unionens system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser är mycket tillfredsställande, särskilt med tanke på hur komplicerat och tekniskt detta system är. När kommissionen lade fram detta förslag för ett år sedan var syftet att både förbättra och utvidga gemenskapens system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser för att på ett betydelsefullt sätt bidra till att uppnå målen att minska koldioxidutsläppen i Europeiska unionen och att göra det till det centrala systemet, standarden för andra system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser i hela världen.
I kompromissavtalet behålls alla relativt viktiga punkter i förslaget, i synnerhet den övergripande övre gränsen för koldioxidutsläpp med en linjär minskning, för att uppnå det övergripande målet med en minskning med 20 procent. Ett gradvis införande av full utauktionering behålls också i avtalet. Jag bör påpeka att den totala procentandel som utauktionerades var omkring 5 procent under den första och den andra handelsperioden. Nu, under den tredje perioden, som inleds 2013, kommer det att handlas med minst 50 procent av utsläppsrätterna, och denna siffra kommer att stiga gradvis år för år. Dessutom har bestämmelserna för utsläppsrätter harmoniserats till följd av kompromissförslaget, så att alla har samma möjligheter, och detta är också en mycket viktig bedrift. I och med kompromissförslaget säkras den miljömässiga integriteten och målet med skyddet helt, och oron och rädslan inom industrin hanteras genom att säkerhet garanteras på långsiktig grund och särskilda bestämmelser införlivas för de industrier som riskerar omlokalisering på grund av att det inte finns något internationellt avtal om begränsning av koldioxidutsläpp och utsläpp av andra växthusgaser.
Europeiska unionens system för handel med utsläppsrätter är redan det största i världen, och i och med att vi har identifierat och korrigerat problemen i detta förslag kommer det naturligtvis att bli ännu effektivare och mer i stånd att kopplas till de olika andra system som upprättas internationellt. Jag vill återigen tacka det franska ordförandeskapet för dess enorma ansträngningar, och framför allt Avril Doyle för hennes mycket betydelsefulla bidrag till en formulering av kompromissförslaget, och naturligtvis alla er som röstade för detta förslag.
Corien Wortmann-Kool
föredragande för yttrandet från utskottet för internationell handel. - (NL) Herr talman! Också jag vill börja med att varmt gratulera vår föredragande, kommissionen och, sist men inte minst, ordförandeskapet för rådet till det resultat som uppnåtts. Samtidigt som ambitionen och målen förblir intakta har strategin blivit mycket smartare.
Vi begärde faktiskt att detta skulle uppmärksammas i utskottet för internationell handel. Om vi skulle lägga en tung börda på den europeiska industrin, som måste konkurrera på världsmarknaden, så skulle en del av vår industri flytta utanför Europa. Detta är motsatsen till vad vi försöker uppnå, nämligen en renare produktion både i och utanför Europa. Det är anledningen till att vi bör välkomna det faktum att det i stor utsträckning har getts utrymme för riktmärken i systemet för utauktionering. Jag vill gratulera till slutresultatet, för det är ett resultat som utskottet för internationell handel argumenterat för.
För det andra vill jag uppmärksamma er på de ansträngningar som görs och det engagemang som råder över hela världen. I Poznań gick de framsteg som gjordes trögt. Vi måste verkligen gå samman med Förenta staternas nya president så att en global överenskommelse kan nås, för i annat fall kommer vi inte riktigt att kunna uppnå de globala mål som vi satt upp.
Elisa Ferreira
föredragande för yttrandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor. - (PT) Herr talman! Trots den ekonomiska och finansiella krisen har Europeiska unionen inte vacklat i sina målsättningar i fråga om klimatförändringarna. De uttalanden som gjorts av Förenta staternas tillträdande president och den inställning som intogs i Poznań av Kina, Brasilien, Mexiko och andra länder visar att EU:s banbrytande vägledning i fråga om miljö börjar ge resultat. Europaparlamentet har tillfört stort mervärde till kommissionens förslag, och jag vill tacka föredraganden, Avril Doyle, för att hon varit så mottaglig för förslag från utskottet för ekonomi och valutafrågor. Hon har lagt fram förståndiga lösningar på problemen med koldioxidläckage i industrin för parlamentet, hon har infört kvalitetskriterier och en begränsning på 50 procent för användning av kompensationsmekanismer och rena utvecklingsmekanismer, och hon har försökt att avsätta omkring 50 procent av de intäkter som kommer från utauktionering av utsläppsrätter till medlemsstaterna att använda fritt.
Det finns mycket kvar att göra, och jag hoppas att detta kommer att ske med Europaparlamentets aktiva deltagande. Vi måste framför allt i detalj fastställa kriterierna för att i praktiken klassificera sådana sektorer som påverkas av koldioxidläckage, och följderna för ekonomin och medborgarna av ökade energipriser. Vi måste framför allt använda EU:s samlade diplomatiska förmåga för att se till att sådana miljömässiga åtaganden som görs av våra viktigaste partner är äkta, mätbara och likvärdiga med våra egna. Sektorsavtal skulle kunna utgöra ett grundläggande element i denna process. Vi är dock på rätt väg, och enligt min uppfattning har vi uträttat en del.
Lena Ek
föredragande av yttrande från utskottet för industrifrågor, forskning och energi. - Vi har ett system med handel med utsläppsrätter på plats i Europa sedan 2005. Den här förhandlingen har handlat om en förbättring av dessa regler. Ändå har det känts som att delta i filmen Killing fields med eld och moteld från alla håll.
Mycket av förhandlingarna har gjorts i industriutskottet och några av de saker som finns med i slutförhandlingsresultatet vill jag särskilt nämna. Prioriteringen för en global överenskommelse är oerhört viktig. Det faktum att vi får listan på den konkurrensutsatta industrin efter Köpenhamn är väldigt viktig. Vi har fått igenom enklare regler och mindre byråkrati för små företag. Systemet har blivit mer öppet och transparent med förbud mot insiderhandel, och detta säkrar trovärdighet och effektivitet. Vi har infört incitament för industrin att tillvarata överskottsgas och värme i kraftvärmeproduktion. Vi har fått mer sjöfart och vi har möjlighet att förhandla med länderna omkring oss om utsläppshandel.
Strukturen är kvar, miljömålen är där, verktygen har blivit svagare genom medlemsländernas agerande. Det beklagar jag, men jag vill ändå rekommendera att ni röstar ja, eftersom kostnaden för att låta bli och inte ha ett klimatpaket på plats är oändligt mycket större. Tack herr ordförande!
John Bowis
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Vi har med rätta berömt det franska ordförandeskapet för dess arbete på detta område. Det är Jean-Louis ”Kung Sol” som sitter där nere, och jag hoppas att han, om han godtar den titeln, kommer att dela med sig lite av den till föredraganden för detta dokument, Avril Doyle. Av alla handlingar i klimatpaketet - och jag stöder alla - är detta den som har varit svårast att hantera. Enligt min uppfattning har hon haft det svåraste jobbet. Det var detta ärende det gällde i Poznań i förra veckan, men vi klarade det. Resultatet levererades med hjälp av förtröstan och hårt arbete.
Vissa i min grupp anser att vi i detta fall och i andra delar av paketet kanske går för långt och för snabbt fram, och till för stora kostnader. Andra, däribland mitt eget parti, anser att vi kanske hade kunnat gå längre i många avseenden. Vi och brittiska arbetsgivarföreningen ville ha en djärvare politik i fråga om utauktionering. Vi ville att intäkterna skulle öronmärkas för miljöinnovation och ny teknik. Vi ville stödja låginkomstländer. Vi ville avsätta intäkter till skydd och förbättring av skogen, och vi ville ha tydliga normer för nya kraftverk, så att inga koleldade kraftverk utan teknik för avskiljning av koldioxid skulle kunna öppnas.
Men vi har lyckats skaffa finansiering till demonstrationsprojekt för avskiljning och lagring av koldioxid (CCS). Vi har fastställt strikta kriterier för biobränslen. Vi har skyddat småföretag, utverkat undantag för sjukhus och gett industrin den säkerhet som den efterlyste när den började försöka möta de utmaningar som vi fastställt för den. Det är 12 månader kvar till Köpenhamn. Vi har kommit en bit på väg. I Köpenhamn måste det fattas beslut om vidare utveckling.
Linda McAvan
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill börja med att säga ”tack”. Jag vill tacka kommissionsledamot Stavros Dimas, hans arbetslag och Jos Delbeke. De gjorde ett bra arbete. De lade fram ett bra förslag från början. Jag vill tacka Avril Doyle som, som ni vet, är tålig, orubblig och beslutsam. Det har, som John Bowis just sade, inte varit lätt. Jag vill tacka alla de skuggföredragande som har arbetat med oss, Virpi Köykkä från utskottets sekretariat, Ulrike Schöner från den socialdemokratiska gruppen och Elizabeth Colebourn, min assistent. Dessa personer har gjort ett omänskligt omfattande arbete under de senaste veckorna för att göra morgondagens omröstning möjlig - och de är nästan alla kvinnor! Det var några män som hjälpte oss på vägen. Vi var en bra grupp, och vi samarbetade väl. Jag vill tacka ministern, hans arbetsgrupp och Léglise Costa för att vi kommer att ha ett bra paket att rösta om i morgon.
Vad har vi åstadkommit? ”Vi har kommit en bit på väg”, sade John Bowis. Men det är en bedrift att vi har nått hit och att vi ska rösta i morgon. Det har inte varit lätt eftersom vissa personer i parlamentet inte ville att vi skulle rösta i morgon - och inte ville att vi skulle rösta alls före valet. Vi kommer att rösta på ett balanserat paket, ett paket där miljön balanseras med sysselsättning. Ja, vi har gjort vissa eftergifter i fråga om utauktionering, men utauktioneringen utgör ”hur” - det utgör inte ”huruvida” - vi ska hantera klimatförändringarna. Vi har taket och en nedåtgående trend, och dessa saker är de viktigaste för att kunna garantera att vi kommer att uppnå målet 20/20/20.
Jag vill inte att någon vid hemresan på torsdag ska säga att vi har låtit industrin slippa undan - för så är det inte. Dessa mål är tuffa att uppnå för industrin, och vi är, liksom kommissionen har sagt, den första grupp länder i världen att ha ett sådant omfattande system för handel med utsläppsrätter. Min politiska grupp kommer att stödja det, och jag hoppas att hela kammaren kommer att stödja det i morgon.
I inledningen av processen sade jag att EU hade talat om vad som borde göras under det tyska ordförandeskapet, och att vi nu måste gå från ord till handling genom att fatta dessa tuffa beslut om denna lagstiftning och resten av paketet. Jag hoppas att vi kommer att fatta det beslutet i morgon, att vi kommer att inleda åtgärderna inför Köpenhamn och att vi på vägen kommer att få med oss andra och, slutligen, leverera ett klimatförändringspaket som är värt de ansträngningar som alla i kammaren har lagt på detta.
Lena Ek
för ALDE-gruppen. - Den svenska författarinnan och Nobelpristagaren Selma Lagerlöf inleder en av sina mest berömda romaner med utropet ”Äntligen!”, och det är väl vad vi allihopa kan säga som har arbetat med de här olika ärendena i klimatpaketet. Ett stort tack naturligtvis till det franska ordförandeskapet, till kommissionen och till kommissionär Dimas som personligen har lagt så mycket arbete i detta, till Avril Doyle naturligtvis, och till alla kolleger, och inte minst till personalen som har jobbat så mycket.
Vi är många som skulle vilja gå längre men låt oss komma ihåg att det samtidigt är många som inte tror på klimateffekten, som inte vill ha något beslut och som gärna hade skjutit upp all hantering, all handläggning och framför allt omröstningen som vi ska ha i morgon, och det är den situationen som vi ska jämföra med. I den bästa av världar skulle jag önska att fler utsläppsminskningar skedde i Europa, att färre utsläppsrätter delades ut gratis, men samtidigt kan jag konstatera att vi har fått igenom en rad positiva saker som ökad öppenhet, enklare regler, undantag för småföretag, morötter, incitament för energieffektivitet i industrin och en skamgräns för stödet till u-länder. Sjöfarten kommer att komma in i systemet om några år. Det är klart att fler utsläppsrätter kommer att säljas på auktion. Tyvärr blev det ingen öronmärkning av inkomsterna till viktiga investeringar och projekt. Däremot har medlemsstaterna lovat att genom insyn visa att minst hälften av inkomsterna ska användas till att hjälpa u-länderna, satsa på skog, investera i ny forskning och satsa på ny teknik. Det är ett löfte som medlemsländerna måste hålla. Från parlamentets sida kommer vi att ha dem under uppsikt, och de som sviker sina löften här kommer vi att jaga med blåslampa.
Det vi nu röstar om i morgon är inte någon perfekt överenskommelse men om vi säger nej till detta så röstar vi samtidigt ja till ingenting. Då har vi ingenting att börja med vid förhandlingarna i Köpenhamn i december. Om vi inte börjar detta arbete nu blir kostnaderna enorma, och det vi har att göra nu är att ta vårt ansvar vid omröstningen i morgon, för miljön, för industrin och för Europas invånare. ALDE-gruppen kommer att stödja samtliga förslag som ingår i paketet. Tack, fru ordförande!
Caroline Lucas
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka Avril Doyle för det stora arbete hon lagt ned. I morse sade president Nicolas Sarkozy att kompromisser är Europas anda. Jag tror tyvärr inte att det uttalandet kommer att vara till så stor tröst om ett par årtionden, när folk ser tillbaka på 2008 och frågar sig vad i hela världen politikerna kan ha tänkt på. Varför i hela fridens namn gjorde de inte mer för att rädda oss alla från de outhärdliga följderna av en planet under uppvärmning, när de visste vad de visste då? Varför agerade de inte snabbare och mer beslutsamt?
Enligt min uppfattning är detta en fråga som vi bör ställa oss själva, för vetenskapen visar klart och tydligt att en 20-procentig utsläppsminskning till 2020 helt enkelt inte på långa vägar är tillräckligt ambitiös för att det verkligen ska finnas en sannolikhet för att kunna undvika en temperaturökning med 2 °C. Och om man ser på paketet som helhet skulle drygt hälften av denna i högsta grad otillräckliga utsläppsminskning skandalöst nog kunna läggas ut på utvecklingsländerna. Det är inte bara vetenskapligt oklokt, utan också etiskt fel.
Samtidigt håller själva systemet för handel med utsläppsrätter (ETS) på att förvandlas till en maskin för oväntade vinstökningar för de industrier i Europa som står för de största utsläppen. I stället för att dra lärdom av de första faserna av ETS verkar vi utarbeta lagar enligt vilka dessa industrier subventioneras och vår övergång till en mer hållbar ekonomi försenas ytterligare. Jag är därför rädd att jag inte kan instämma i Sarkozys hyllning av kompromissen. Inte när kompromissen består av oräkneliga kollektiva eftergifter som bokstavligen leder till att vinsterna inom industrin prioriteras över planetens beboelighet. Inte när kompromissen innebär att sektorer som representerar hela 96 procent av de utsläpp som inte härrör från alstrande av energi ska ges en 100-procentig fri fördelning av tillstånd. Inte när det innebär att priset på kol kommer att drivas ned i sådan grad att den stimulans av investering i gröna energialternativ som krävs kommer att saknas.
Detta är inte en dag att fira: det är en dag då vi bör fundera över hur mycket mer som behövs för att skapa den politiska vilja som krävs för att det ska finnas en chans att undvika det värsta klimatkaoset. Det är också en dag då vi bör tänka på att ännu en möjlighet till verklig förändring olyckligtvis har gått förlorad.
Salvatore Tatarella
för UEN-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag är inte lika pessimistisk som Caroline Lucas, som talade före mig. Jag vill tacka föredraganden, kommissionsledamot Stavros Dimas och det franska ordförandeskapet, för detta är utan tvekan ytterligare en stor framgång för denna mandatperiod.
Enligt min uppfattning är antagandet av klimat- och energipaketet och av detta direktiv någonting mycket positivt. EU kan nu kalla sig för världsledande i kampen mot klimatförändringarna. Vi har rätt kreditiv för att åka till Köpenhamn nästa år med auktoritet och i en stark position, och kunna be alla de andra länderna i världen att göra det EU har gjort.
Jag vill i synnerhet betona den positiva roll som Italien har spelat, och detta är ingen motsägelse: Italien ville inte återkalla eller stå i vägen för de ambitiösa mål som vi hade satt upp för oss tillsammans, men vi hade samtidigt skyldighet att försvara vårt nationella tillverkningssystem. Europa kan inte, som president Nicolas Sarkozy sade i morse, formas till nackdel för medlemsstaterna och nationella intressen. Det var nödvändigt att kompromissa, och vi är säkra på att vi har nått en bra kompromiss.
Jens Holm
för GUE/NGL-gruppen. - Utsläppen ökar i en tidigare icke skådad hastighet. Ökningen med 2,2 miljondelar koldioxid per år är den snabbaste ökningen av koldioxidutsläpp på 650 000 år. Vi måste stoppa detta. Vi måste ner på högst 350 miljondelar koldioxid i atmosfären. Utsläppshandelssystemet är EU:s viktigaste instrument för att få ner utsläppen. Hur vi konstruerar systemet är alltså helt avgörande.
Därför är jag besviken över att så mycket som hälften av EU:s utsläppsminskningar kommer att göras i andra länder genom så kallade flexibla mekanismer. Detta har aldrig varit klimatkommissionens tanke som talar om de flexibla mekanismerna som endast komplementerande åtgärder. Jag är också besviken över att det dröjer innan auktioneringsförfarandet träder i full kraft och att redan kapitalstarka energibolag ska få gratis tilldelning om de bygger försöksanläggningar för koldioxidlagring, så kallad CCS.
Trots detta kommer jag och vänstergruppen att stödja förslaget. Förslaget innebär i alla fall en förbättring av det illa fungerande system som finns i dag. Vi har fått in en övre gräns för CDM-projekten samt kvalitetskriterier för dem. Auktionering av utsläppsrätterna blir trots allt den dominerande principen. Det övre taket för utsläppen kommer också successivt att pressas ner. Det innebär att Europas utsläpp hela tiden måste minska.
För att avsluta, det är ett steg i rätt riktning men jag hade önskat att vi hade kommit längre. I vanlig ordning har industrins lobbyister och konservativa medlemsländer varit framgångsrika i sina försök att vattna ur klimatambitionerna. Det är EU i ett nötskal. Mycket snack men lite verkstad då det verkligen gäller. Tack!
Johannes Blokland
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Fru talman! Jag vill först och främst uttrycka mitt uppriktiga tack till föredraganden, Avril Doyle, för hennes ihärdighet och det resultat som nåddes i slutändan vid förhandlingarna. Det är emellertid ett resultat som vi inte kan vara helt nöjda med. Även om jag anser att utsläppsrätterna bör utauktioneras redan 2013 så är denna kompromiss ändå godtagbar.
Det som gläder mig är att det har bestämts att de 300 miljoner utsläppsrätterna för demonstrationsprojekt för avskiljning och lagring av koldioxid (CCS) kommer att tillhandahållas. Detta kommer att ge oss ett bra motiv till att prova denna övergångsteknik. Jag hoppas verkligen också att medlemsstaterna faktiskt kommer att lägga en stor del av sina vinster från utauktionering på klimatmål. Det kan de göra genom fonder, som t.ex. FN:s anpassningsfond, eller genom kanalisering av pengarna indirekt till industrin genom främjande av innovation och forskning.
Jag kommer i slutändan att rösta för den befintliga överenskommelsen i morgon. Det är ett steg i rätt riktning. Jean-Louis Borloo var tvungen att få över en skottkärra med 26 grodor till andra sidan utan att någon av dem hoppade ur, medan Doyles uppdrag var att få över en skottkärra med hundratals bitande grodor till andra sidan. Hon lyckades också. Bra gjort!
Françoise Grossetête
(FR) Fru talman! Nu har vi nått en kompromiss, och jag vill ta tillfället i akt att gratulera föredraganden, Avril Doyle. EU kommer därmed inte att förlöjligas i Köpenhamn. Jag kommer ändå att hålla andan till i morgon, i hopp om att våra kolleger ska fatta rätt beslut vid omröstningen. Jag fördömer återigen den kritik som vissa av dem har riktat mot det förfarande som tillämpats. Jag anser att det är en förolämpning mot föredraganden och mot själva parlamentet.
Jag vill också påpeka att en ny trialog hölls med Europaparlamentet i lördags, efter rådsmötet, och att ett antal saker då ändrades igen. Detta är ett bevis på att parlamentet har sin rättmätiga plats i medbeslutandeförfarandet. Jag vill därför be mina kolleger att hålla sig objektiva. Vi kommer inte att nå en bättre överenskommelse om ett eller två år. Vi kan inte heller kosta på oss att ta tid på oss fram till 2013. Inom industrin vill man göra upp planer nu. Man vill organisera sig nu.
Alla nödvändiga anpassningar kan genomföras nu. De kommer att göra det möjligt för oss att stödja forskning och innovation, och hjälpa våra företag och vår ekonomi att så smärtfritt som möjligt ta sig igenom denna övergångsperiod mot en hållbar industrirevolution. De kommer också att göra det möjligt för oss att förbereda oss bättre mot bakgrund av den ekonomiska krisen, utan att riskera målet på en 20-procentig minskning av växthusgasutsläppen.
Därför ber jag de kolleger som fortfarande tvekar att ta sitt förnuft till fånga genom att säga till dem att jag inte kan föreställa mig hur skrattretande det skulle vara med ett Europaparlament som inte kan nå en överenskommelse, och trots det vill övertyga andra nästa år i Köpenhamn om att det har rätt. Det som skedde i fredags var historiskt. Det finns inte en kontinent i världen som har inrättat så bindande bestämmelser som dem som antogs enhälligt av rådet och godkändes i trialogerna. Nu är EU på gång, för man har funnit det som saknades tidigare: en stark politisk vilja.
Låt oss därför inte begränsa oss till institutionella överväganden. Låt oss höja oss över allt sådant. Europeiska unionen har, med hjälp av det franska ordförandeskapets drivkraft, just omformat sin ekonomiska och energimässiga framtid genom att bekräfta sin internationella status som ledande i kampen mot klimatförändringarna. Detta var inte en enkel sak. Att samla 27 medlemsstater runt bordet för att enas om bindande bestämmelser var en verklig utmaning. Det gjorde det franska ordförandeskapet därför bra, och jag vill önska EU lycka till i Köpenhamn.
María Sornosa Martínez
(ES) Fru talman, herr Dimas, herr Borloo, mina damer och herrar! Det är dags att agera. Det lagstiftningspaket som vi diskuterar tillåter oss att göra det. Även om resultatet av detta paket inte är exceptionellt så bör vi känna oss relativt nöjda.
Om det antas i morgon kommer det att sända ett tydligt budskap till andra länder om att Europeiska unionen är engagerad och ledande i kampen mot klimatförändringarna.
Att ta itu med dessa klimatförändringar och övergången till ett lågkonsumerande samhälle med låga koldioxidutsläpp är en central global prioritering. Med denna lagstiftning kommer vi att kunna planera en framtida investering för att minska utsläpp, framför allt med hjälp av energieffektivitet och en gradvis avveckling av de föråldrade anläggningar som släpper ut enorma mängder koldioxid.
Jag vill tacka alla - i synnerhet Avril Doyle - som har gjort det möjligt för oss att befinna oss där vi är i dag, med ett lagstiftningspaket som jag hoppas vi kommer att anta i morgon.
Patrick Louis
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Respekten för miljön och för konkurrenskraften bör inte separeras. Tillsammans leder de till hög prestanda. Den mekanism som parlamentet lagt fram kommer olyckligtvis att fortsätta vara en kompromiss som skulle kunna bli ineffektiv, eftersom två saker saknas.
Det saknas kompenserande rättigheter vid gränserna. Utan detta centrala element kommer våra krav inte att kompenseras på global nivå. De kommer att utgöra extra produktionskostnader, hinder för utvidgning, pådrivare av koldioxidläckage och en större import kommer att förstöra arbetstillfällena i EU. Utan kompenserande rättigheter vid unionens gränser föreligger risken att våra kvaliteter blir defekter.
Det saknas också en djärv politik för tilldelande av koldioxidrättigheter till skogar och träindustrin. Det skulle ha bidragit till att höja värdet på skogar i utvecklingsländer, begränsa koldioxidutsläppen och främja den mest grundläggande kolkällan.
Dessa två förnuftiga påpekanden innebär att detta betänkande, som är fullt av goda intentioner, skulle kunna bli ett stort slöseri med energi.
Pilar Ayuso
(ES) Fru talman, herr kommissionsledamot! Detta förslag lades fram av kommissionen för över ett år sedan, med några riktigt ambitiösa målsättningar. Sedan dess har det skett finansiella omvälvningar över hela världen som, efter vad det verkade, skulle leda till att dessa åtgärder skulle komma att åsidosättas. I slutändan har emellertid en balanserad överenskommelse nåtts. Det är knappt någon som är helt och hållet nöjd med den, men det är en bra överenskommelse, i vilken de slutgiltiga målen bibehålls och i vilken företagen samtidigt får bättre tillgång till resurser för att kunna uppnå dem.
Av den anledningen måste vi framföra ett alldeles särskilt tack och särskilda gratulationer till föredraganden, Avril Doyle, till skuggföredragandena från de andra politiska grupperna, och också alldeles särskilt till det franska ordförandeskapet, för det är detta ordförandeskaps arbete som har gjort det möjligt för oss att uppnå ett resultat som är positivt för alla.
Jag hoppas att den närmaste tidens omständigheter kommer att innebära att vi kan bli mycket ambitiösare, och att också andra länder kommer att sluta upp i det korståg för att bekämpa klimatförändringarna som vi alla i EU så gärna vill genomföra.
Atanas Paparizov
(BG) Fru talman, företrädare för Europeiska kommissionen och ordförandeskapet! Jag vill först och främst uttrycka mitt stöd för den överenskommelse som nåtts inom ramen för Europeiska rådet och trialogen om energi- och klimatförändringspaketet.
Den är ett bevis på Europeiska unionens roll som drivande kraft i kampen mot klimatförändringarna. Samtidigt beaktas behovet av en konkurrenskraftig union och av att EU bevarar arbetstillfällen under en period av djup global, ekonomisk kris.
När det gäller handel med utsläppsrätter är den överenskommelse som nåtts om solidaritet med de nya medlemsstaterna från Central- och Östeuropa och om beaktande av deras ansträngningar under perioden efter 1990 ett bevis på genomförbarheten av de europeiska värderingar som har gjort Europa så attraktivt för ett stort antal människor.
Vad gäller avskiljning och lagring av koldioxid vill jag uppmana Europeiska kommissionen att efterleva den överenskommelse som nåtts om att använda 300 miljoner ton utsläppsrätter för koldioxid, med förslag om samfinansiering från det outjämnade saldot i budgeten för 2008 och om förmånliga lån från Europeiska investeringsbanken.
Jag hoppas att klimatpaketet kommer att utgöra grunden för positiva förändringar i framtiden, både vad gäller klimatutvecklingen och den ekonomiska utvecklingen i länder som mitt, Bulgarien, och i andra centraleuropeiska och östeuropeiska länder.
Urszula Krupa
(PL) Fru talman! Hela systemet för minskning av koldioxidutsläppen baseras på en oprövad hypotes. Det kommer inte att förbättra miljön eller människors levnadsförhållanden. Syftet med dokumentet blev att uppnå en maximal minskning av koldioxid och att införa CCS-tekniken (avskiljning och lagring av koldioxid). Den sistnämnda är farlig och inte berättigad utifrån miljösynpunkt.
Vi vill inte skada miljön genom att använda geologiska formationer som soptippar. Det skulle inte vara klokt. Vi vill inte heller skada ekonomier som kommer att bli mindre konkurrenskraftiga än tredjeländer, och följaktligen gå djupare in i en konjunktursvacka. Det polska paketet kommer att kosta minst 500 miljarder polska zloty. Det föreslagna systemet för utauktionering av utsläppsrätter är oerhört dyrt.
Systemet för handel med utsläppsrätter kommer dessutom, när det sprids till andra sektorer av medlemsstaternas ekonomier, visa sig vara ett användbart verktyg när det gäller att styra dessa ekonomier mot att överta den behörighet som medlemsstaternas myndigheter har på området för skattepolitik. Detta kommer att åstadkommas med hjälp av ett gradvis avvecklande av de skatter som hittills betalats och genom att ersätta dem med miljöskatter som fastställts på ett godtyckligt sätt.
Bogusław Sonik
(PL) Fru talman! Stora industriföretag och kraftverk som släpper ut koldioxid skulle enligt Europeiska kommissionens förslag vara tvungna att köpa rättigheter för detta vid särskilda auktioner. Om det system som beskrivs verkligen skulle införas skulle det leda till en våg av konkurser. Det har visat sig vara möjligt att förhindra en sådan katastrofal situation och att genomföra en lösning. Den sistnämnda kommer att omfatta en ökning av energikostnaderna, men inte en så drastisk sådan.
Det är viktigt att inta en holistisk hållning i energifrågan. Det är anledningen till att parlamentet tidigare föreslog att utse en hög tjänsteman som ska hantera energifrågan i samband med utrikespolitiken. Den utnämnde tjänstemannen skulle ansvara för att samordna alla politiska strategier som täcker de externa aspekterna av energisäkerhet som t.ex. energi, miljö, handel, transport och konkurrens.
Nu uppstår frågan om Europeiska kommissionens roll. Den senare utarbetade sitt förslag på ett fullständigt tendentiöst sätt, utan att ta hänsyn till situationen i länder vars energiindustri baseras på kol. Tillsammans utgör dessa länder en tredjedel av länderna i Europeiska unionen. Därför anser jag att det definitivt är lämpligt att fråga parlamentets talman om en gemensam europeisk union är ett Europa av diktat eller ett Europa av överenskommelser. Enligt min uppfattning är kommissionsledamot Stavros Dimas underkänd i detta avseende. Kommissionsledamoten hade ingenting att bidra med när förhandlingarna befann sig i ett kritiskt skede. Han upprepade bara allmänt sunda yttranden som inte utgjorde någon grund för en kompromiss. På så sätt undergrävde han trovärdigheten i gemenskapens strategi i fråga om europeiska problem. Det var det franska ordförandeskapet som räddade den gemensamma strategin när der gäller frågor om klimatförändringar. Det var det franska ordförandeskapet som möjliggjorde en överenskommelse om energi, och jag vill tacka Jean-Louis Borloo och Nathalie Kosciusko-Morizet för det.
Nu krävs stöd för medlemsstaternas regeringar så att de kan tillämpa de senaste tekniska prestationerna på området för energi. Europeiska institutet för innovation och teknik, som nyligen upprättades och som har sitt säte i Budapest, borde kunna hjälpa till med detta.
Matthias Groote
(DE) Fru talman! Den kompromiss om systemet för handel med utsläppsrätter som vi ska rösta om i morgon bär tydligt Europaparlamentets prägel. Det är vad föredraganden för sin del och skuggföredraganden för sin har arbetat för. Jag skulle vilja tacka dem uppriktigt för detta.
Revideringen av systemet för handel med utsläppsrätter och hela klimatförändringspaketet utgör det mest ambitiösa och omfattande försvarspaket för det globala klimatet som någonsin har inletts. Det kan vi vara stolta över. Vi bör inte heller förminska denna framgång. Vi borde tvärtom stanna upp en stund och dra ett djupt andetag.
Vi vågar emellertid inte nöja oss med det vi har uppnått, med det som vi kommer att rösta om i morgon. Vi måste i stället titta noga på hur klimatet utvecklar sig och vilka ekonomiska följder som denna utveckling kommer att få för oss. Av den anledningen uppmanar jag kommissionen att utarbeta en sorts Sternrapport för Europeiska unionen, så att vi kan ta i betraktande exakt vilka finansiella konsekvenser som klimatförändringarna kommer att få för Europeiska unionen och vilka åtgärder vi måste vidta för att bemästra denna globala kris.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Jag anser inte att vi har lyckats särskilt bra med att förklara den verkliga innebörd som måste åtfölja hela detta paket. Många tror att vi vill gå hårt åt industripolitiken. Men vad detta egentligen handlar om är koldioxidpolitiken och hållbarhetspolitiken i världen. Vi behöver resurser för detta! Det är kanske smärtsamt, men om vi inte har dessa resurser så kan vi inte ta itu med de stora kolsänkorna i världen, och dessa existerar och kan inte bortförklaras. Vi har mekanismer för detta ändamål som jag inte heller är så nöjd med, lika lite som jag är nöjd med resultatet. Jag kommer ändå att rösta för.
Koldioxidläckage är en ingång till en sorts befrielse. Detta betyder ändå inte på långa vägar att industrin, som vi tror kommer att befrias, verkligen kommer att befrias av kommissionen. Detsamma gäller för riktmärkning. Med all respekt för er, herr minister, och också för er, fru Doyle, måste vi vara oerhört försiktiga så att kommissionen inte blir herre och mästare över den ekonomiska politiken i Europa. Det borde aldrig ligga hos en enda institution! Detta är anledningen till att jag har mina tvivel, men i slutändan kommer jag ändå att rösta för betänkandet, eftersom detta när man ser tillbaka inte bara kommer att gälla koldioxid, utan också hållbarhet. Vi bränner våra barns resurser i ett skrämmande tempo, och äventyrar på så sätt vår planet. Detta måste förändras med hjälp av en ny politik för industrisamhället. Det är vår enda chans!
När vi klagar över att parlamentet inte kunde utnyttja sin behörighet i tillräcklig grad i denna fråga så har vi rätt. Men, mina kära socialdemokratiska vänner, vid talmanskonferensen röstade ni med en majoritet för detta hastiga agerande medan vi röstade emot. Vi ville tillämpa ett annat förfarande, ett som rådet verkligen skulle ha kunnat hantera. Så rikta era klagomål åt rätt håll.
Sammanfattningsvis kan jag inte föreställa mig att det finns ett klokare förslag som en lämplig majoritet skulle rösta för. Det är anledningen till att vi måste rösta för.
Anne Ferreira
(FR) Fru talman! Vi har nått en överenskommelse om klimatpaketet, och det är vi alla lättade över.
Jag vill emellertid dämpa den entusiasm som vissa känner för detta paket. En överenskommelse var ett krav för att kunna skapa en bild av vad som skulle ske efter Kyoto, men den är inte tillräcklig för att säga att vi nu är i stånd att anta den utmaning som klimatförändringarna utgör.
Jag anser också att denna text har ett flertal svaga punkter. För det första tycker jag att det är beklagligt att nivån på utauktioneringen har sänkts till 70 procent till 2020 medan det ursprungliga förslaget var 100 procent.
För det andra minskar vi i betydande grad Europeiska unionens ansvar när det gäller klimatförändringar genom att acceptera att 50 procent av insatserna för att minska utsläppen kan kompenseras med projekt i utvecklingsländer.
Det tredje exemplet är den låga intäktsnivån och bristen på konkreta åtaganden att investera i kampen mot klimatförändringarna, både inom Europeiska unionen och för att gynna utvecklingsländer.
Jag ställer mig tveksam till att dessa bestämmelser, och mer generellt bestämmelserna i energi- och klimatpaketet, kommer att uppmuntra den europeiska ekonomin att genomföra de nödvändiga förändringarna och börja omvandla Europeiska unionen till ett samhälle som är återhållsamt i fråga om kol.
Vi kommer trots detta att rösta för hela texten, men enligt min uppfattning behöver vi fler initiativ för att ge större tyngd åt EU:s åtagande.
Elisabetta Gardini
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Den överenskommelse som nåtts i fråga om klimat- och energipaketet är enligt min uppfattning ambitiös, för den respekterar å ena sidan de mål som satts upp för miljöskydd, medan den samtidigt tillkännager sätt att förena dem med den ekonomiska hållbarheten. Jag ser också detta som en italiensk framgångssaga eftersom Italien förhandlade fram ett flertal kritiska aspekter i paketet, och resultatet är positivt.
Den text som överenskommelsen utgörs av är faktiskt en betydande förbättring av den version som lades fram av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, och den ligger mycket närmare vår grupps åsikter. Den klausul där en översyn 2010 föreskrivs, också mot bakgrund av resultatet av Köpenhamnskonferensen, som man enades om på förslag av Silvio Berlusconi, är en avgörande punkt, och enligt min uppfattning är det faktum att det antogs enhälligt ett tecken på lyhördhet för industrin. Samtidigt är det av betydelse att det gradvisa införandet av auktionssystemet i industrisektorer som inte utsätts för internationell konkurrens godkändes. Dessutom kommer de som riskerar koldioxidläckage att gynnas av fri tilldelning.
Det innebär emellertid inte att det kommer att bli en lätt match, för detta paket kommer hur som helst att orsaka en betydande ökning av landsomfattande systemkostnader. Mängden fri tilldelning är också knuten till de ambitiösa riktmärken som fastställts i de aktuella direktiven, vilket innebär att risken för omlokalisering inte elimineras helt. Av den anledningen återkommer vi till betydelsen av översynsklausulen: det kommer att bli ett tillfälle att bedöma om systemet betalar för mycket och att göra justeringar och omstrukturera våra ansträngningar.
Jag anser att parlamentet bör hålla ett öga på hur denna överenskommelse genomförs, och framför allt på hur auktionerna genomförs. Auktionerna kommer enligt min uppfattning att bli den verkliga provbänken. Vi förväntar oss mycket av realekonomin, och vi vill inte, vilket vi alltid har vidhållit, att denna ansträngning ska omvandlas till en överdriven finansialisering som är fristående från realekonomin.
Caroline Jackson
- (EN) Fru talman! Jag vill tacka och gratulera Avril Doyle, men enligt min uppfattning kommer morgondagen att bli en sorglig dag för demokratin i Europaparlamentet.
Vi uppmanas att stödja en överenskommelse som gjorts med rådet bakom stängda dörrar. Vi har medvetet kastat bort chansen att jobba med rådets ståndpunkt genom hela medbeslutandeförfarandet. Enligt min uppfattning är det ingen mening med att parlamentet strävar efter större, nya befogenheter om vi inte är beredda att utöva dem vi redan har.
Eftersom vi har fösts fram i enlighet med en felaktig tidsplan har vi försummat vårt ansvar att se till att det görs en fullständig bedömning av följderna av klimatförändringspaketet av objektiva myndigheter. Jag var exempelvis nyligen föredragande för ramdirektivet om avfall. I detta ramdirektiv främjas idén om energieffektiva kombinerade värme- och kraftverk, men sådana anläggningar kan komma att bestraffas inom ramen för det reviderade systemet för handel med utsläppsrätter (ETS). Diskuterades denna viktiga punkt? Vad hände med den?
Vi har i stort sett accepterat det som sagts av de stater som är mest oroliga över paketet. Vi har underlåtit att inrätta en stabil konsekvensbedömningsapparat för EU, och nu betalar vi priset för detta. Vi har inte heller någon aning om huruvida de mål som fastställts i paketet verkligen kommer att uppfyllas. Är vi säkra på att genomförandet kommer att granskas i tillräcklig grad, oaktat det Stavros Dimas sagt, och att det snabbt kommer att vidtas åtgärder mot stater som inte ens driver igenom detta försvagade paket?
Hur ska vi kontrollera alla bördefördelningsprojekten i utvecklingsländerna? Om klimatförändringarna har så stor betydelse behöver vi en mycket aktivare strategi för genomförande än vad som har varit fallet överallt hittills vad gäller miljöpolitik, och vi har inte hört någonting om det. Om någonting gott kommer ur detta skulle det vara ett nytt beslut om att säkra vattentäta garantier i fråga om genomförande och ett sådant standardiserat system för opartisk konsekvensbedömning som man har i den amerikanska kongressen.
Någon sade att denna hastiga förlikning vid första behandlingen inte ska ses som exempel på parlamentets villighet att ge efter för rådet och kasta bort sina befogenheter, de befogenheter vi har inom ramen för medbeslutande. Men det kommer parlamentet att göra, eller hur, herr Borloo? Och framtida parlament kommer att få anledning att beklaga detta.
Georg Jarzembowski
(DE) Fru talman, herr minister, herr kommissionsledamot! Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater välkomnar rådets och parlamentets överenskommelse i trialogen om att inte utvidga de nya bestämmelserna för revidering av det allmänna systemet för handel med utsläppsrätter (ETS) till flygtrafiken, utan att låta nya, ännu inte offentliggjorda, särskilda bestämmelser gälla för flygtrafik.
De särskilda ETS-bestämmelser för flygtrafik som parlamentet och rådet enades om under sommaren och som kommer att träda i kraft den 1 januari 2012 är de första världsomfattande bestämmelser som inbegriper flygtrafiken i ett system för handel med utsläppsrätter, vilket följaktligen innebär att flygbolagen måste begränsa flygtrafikens följder för miljön. Det stämmer. Följderna, nämligen kostnaderna för flygbolag, flygplatser och i slutändan för passagerarna, som befinner sig i världsomfattande konkurrens, är nätt och jämt acceptabla på grundval av de bestämmelser som vi enades om i somras.
Strängare regler via de nya allmänna ETS-bestämmelserna skulle inte bara vara oberättigade utan skulle ha drivit in europeiska flygbolag i oerhört extrema finansiella svårigheter. I detta avseende är vi tacksamma mot er, parlamentet och rådet. Det är också rätt för att de särskilda ETS-bestämmelserna för flygtrafik ger oss möjligheter att förhandla fram helt likvärdiga bestämmelser med tredjeländer, och på så sätt undvika världsomfattande konflikter, eftersom sådana världsomfattande konflikter skulle kunna leda till vedergällningsåtgärder mot europeiska flygbolag. Globala lösningar, eller åtminstone dellösningar, med ett klokt miljöskydd som mål i fråga om flygtrafiken i världen är, helt ärligt, alltid bättre än överdrivet stränga förordningar som bara gäller i EU. I detta avseende är vi mycket nöjda. Ni känner till att de särskilda bestämmelserna för ETS för flygtrafik kommer att omprövas ändå 2014.
Jag är därför tacksam mot föredraganden, Avril Doyle, och det franska ordförandeskapet - om det skulle lyssna - för att de uteslöt flygtrafiken. Det var ett korrekt beslut som kommer att göra det möjligt för oss att gå framåt. Tack så mycket!
Richard Seeber
(DE) Fru talman! Jag ska inte slösa tid på att gratulera det franska ordförandeskapet till dessa framgångsrika förhandlingar. Det faktum att Europaparlamentet inte var ordentligt delaktigt ger dock en bitter eftersmak. Det är synd, i synnerhet när det gäller denna fråga. Jag förstår inte riktigt den brådska som visats i detta sammanhang, eftersom så gott som alla medlemsstater har varit motsträviga att uppfylla de åtaganden som man redan gjort inom ramen för Kyotoprotokollet.
Vi har alltid varit mycket bra på att enas om mål som ligger långt in i framtiden. Systemet för handel med utsläppsrätter (ETS) inleds den 1 januari 2013. Vi har beslutat om åtaganden för denna period och till 2020 och för en avlägsen framtid. Det hade varit bättre att få medlemsstaterna att uppfylla sina befintliga åtaganden och att involvera Europaparlamentet ordentligt i en rättvis, välordnad och demokratisk beslutsfattandeprocess.
Dessutom tror jag att kommissionen nu står inför stora utmaningar, för det är en övergripande ram som vi har enats om. Väldigt mycket är beroende av hur kommissionen fastställer de rådande villkoren, framför allt när det gäller definitionen av enskilda punkter, som t.ex. tillämpningen av flexibla mekanismer. Också i detta sammanhang måste man säga att mer eller mindre 50 procent inom ETS-sektorn kan läggas ut på andra regioner i världen. Om man räknar in bördefördelningen är siffran 70 procent. I detta avseende har medlemsstaterna hjälpt sig själva ganska ordentligt. Jag vill också i detta sammanhang be kommissionen och kommissionsledamot Stavros Dimas att övervaka efterlevnaden och att påminna medlemsstaterna om det ansvar som de har tagit på sig i fråga om att förbättra världens klimat.
Dessutom återstår utan tvekan fortfarande problemet att exakt definiera koldioxidläckage. Det är helt rätt att göra undantag för vissa sektorer, men än så länge vet ingen vilka sektorer det rör sig om. Därför måste kommissionen skapa ett öppet förfarande, så att industrins och medlemsstaternas godkännande av det kan garanteras, för det handlar om mycket stora belopp här. Det är viktigt att vi finner en bra grund med hjälp av ett öppet förfarande.
Eija-Riitta Korhola
(FI) Fru talman! Jag vill tacka alla här i parlamentet som har bidragit på ett så betydande sätt till klimatpaketet. Jag vill särskilt lovorda sekretariatet, vars hårda arbete har varit imponerande och vars enorma arbetsbörda aldrig skulle kunna rymmas inom ramen för lagstiftningen om arbetstider.
Nu har vi ett mycket tillfredsställande och miljömässigt ambitiöst resultat, och detta har vi, vilket händer då och då, rådet och inte parlamentet att tacka för. Det var rådet som rättade till några allvarliga problem som smugit sig in i kommissionens förslag. Det är faktiskt fortfarande mycket som lämnats olöst, och bara tiden kan utvisa vad som återstår.
Vår grupp hade ett betydande inflytande på resultatet, även om det inte syntes på den ståndpunkt som antogs av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. Det syns dock i rådets ståndpunkt och i slutresultatet. I vår alternativa modell för handel med utsläppsrätter gavs utrymme för ett allmänt åsiktsklimat och fri debatt. Vi hjälpte och uppmuntrade på så sätt rådet att driva sin politik i riktning mot riktmärkesmetoden.
Därför vill jag tacka medlemsstaterna, däribland mitt eget land, Finland, för att de noggrant uppmärksammat parlamentets omfattande ståndpunkter och iakttagit den förändring som skedde i detta sammanhang. Rådets bemödanden fick mycket större stöd i parlamentet än vad som först verkade vara fallet.
Det huvudsakliga målet med klimatpolitiken är att upprätta ett synkront, universellt avtal. Det finns ingen annan miljömässigt ansvarsfull utgångspunkt. Härigenom kan vi garantera att minskningarna här inte leder till en ökning på annat håll, för då skulle uppoffringarna ha varit förgäves.
Det finns olyckligtvis personer inom miljörörelsen som skulle vara beredda att följa den vägen. Erfarenheten visar dock att miljön inte belönar unilateralt framhärdande och klimatpuritanism, för det ger inga resultat. Vi måste skapa en bred front och rättvisa regler. Vi behöver lagstiftning som kan motivera företag att ansluta sig till kampen för teknik som producerar minst utsläpp och som belönar - och inte bestraffar - dem för detta.
Jag vill särskilt framhålla hur glad jag är över att vi kommer att hålla fast vid utsläppsminskningsmålet på 20 procent, så att vi kan säga att parlamentet och rådet inte har urvattnat någonting.
Christofer Fjellner
Fru ordförande, jag måste säga att under de här åren som jag har varit i Europaparlamentet har jag lärt mig att det inte alltid blir precis som man vill. Allting bygger på kompromisser, men det blir faktiskt oftast ganska bra ändå. Det är just nu många som gnäller, både de som tycker vi borde ha beslutat om mer ambitiösa regler, men också de som tycker att de här reglerna är på tok för ambitiösa. Jag tycker dock att vi i grunden ska vara väldigt nöjda med att vi faktiskt lyckas åstadkomma en kompromiss över huvud taget. Det här är ett steg i rätt riktning, och det är ett steg som gör åtminstone mig stolt. Jag är stolt över att det här bekräftar att Sverige fortsatt är det land som tar störst ansvar i Europa, men också att Europa är den del av världen som tar störst ansvar totalt. Som moderat har vi arbetat hårt för att få den här kompromissen till stånd, såväl i rådet som här i Europaparlamentet.
Det finns mycket att kommentera i detta, men om jag skulle kommentera det som jag är mest nöjd med så skulle jag vilja lyfta fram det som vi har gjort med bilarna, att vi tar hänsyn till den miljönytta bilarna gör, men också att vi ger bilföretagen rimlig tid att utveckla nya bilmodeller. Som sagt var, vi får dock inte luras att tro att det här är slutsteget på processen. Det här är bara upptakten till det viktiga arbete som behöver ske i Köpenhamn. Där tror jag nu att vi har en bra bas lagd. Tack så mycket!
Jerzy Buzek
(PL) Fru talman! Enligt min uppfattning är detta direktiv ett exempel på en sund och effektiv dialog inom Europeiska unionen. Det är förmodligen det svåraste direktivet vi haft att göra med under denna valperiod. De ändringsförslag som lades fram var inte tydliga för alla. I slutändan lyssnade vi på varandra, för det första i parlamentet, och sedan måste jag erkänna att det franska ordförandeskapet visade prov på utomordentlig uthållighet i hanteringen av frågan. Jag vill tacka kommissionsledamöterna Stavros Dimas och Andris Piebalgs för deras delaktighet i debatten.
Nu måste vi se till att vi genomför detta direktiv. Vi måste minska utsläppen av växthusgaser med 20 procent till 2020. En minskning med 20 procent är ett minimum! På så sätt har vi skapat en gemensam klimatpolitik för Europeiska unionen. Detta har ännu inte sagts rakt ut, men i direktivet hänvisas det till vår gemensamma politik. Systematiska åtgärder, övervakning och ömsesidiga kontroller kommer att krävas, liksom i all gemensam politik. Vi måste också finansiera ett strategiskt program om energiteknik som svar på bedömningen av koldioxidutsläpp. Det kommer att utgöra den gemensamma starten för vår gemensamma energipolitik. Det är vad Europeiska unionen behöver.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Det enda alternativet vi har är att inte producera mindre, men att göra produktionen smartare och grönare. Det är viktigt att vi minskar de förorenande utsläppen, men vi måste också garantera en ekonomisk utveckling och bevara arbetstillfällen.
Jämfört med den minskning med 8 procent som fastställs i Kyotoprotokollet skar Rumänien ned på sina utsläpp av växthusgaser med 43 procent mellan 1990 och 2005. Detta uppnåddes olyckligtvis med hjälp av den omstruktureringsprocess som genomfördes av företag inom tung industri och oaktat beroende av fossila bränslen. Även om det hade varit fördelaktigare att ha 1990 som referensår välkomnar jag den flexibilitet och solidaritet som visats nya medlemsstater i form av en övergångsperiod som krävs för att göra betydande investeringar för att företagen ska bli effektivare.
Vi har med hjälp av ändringsförslag fått gratisrätter för fjärrvärme i bostäder och för värme- och kylsystem som baseras på effektiv kraftvärme, tillhandahållande av stöd för låginkomstfamiljer från intäkter från utauktionering av utsläppsrätter, och undantag för sjukhus och små anläggningar från systemet med handel för utsläppsrätter. Tack så mycket.
Chris Davies
(EN) Fru talman! En av bedrifterna med dessa förhandlingar har varit att inrätta en finansieringsmekanism för demonstrationsprojekt för kolavskiljning och lagring, och detta kommer jag att hänvisa till senare. Men fastän jag har varit CCS-förhandlare, föredragande, så har det varit genom revidering av direktivet om ETS som vi har nått framgång. Jag har i bästa fall varit en baksätesförare. Ibland behöver man tur, och jag anser att jag har haft tur som haft Linda McAvan, Lena Ek och andra - skuggföredraganden - som arbetat med detta direktiv. Jag har haft tur som haft ett ordförandeskap som varit öppet för att utforska nya idéer, och jag har haft särskild tur som fått arbeta tillsammans med Avril Doyle, föredragande för denna lagstiftning, som har uppnått otroligt mycket. Jag vill bara påpeka en sak, och det är att det inte är många föredragande i Europaparlamentets historia som har lagt fram ett första förslag som i bästa fall skulle ha samlat ihop finansiering till ett värde av 1,5 miljarder euro och i slutändan haft ett paket värt fem eller sex gånger så mycket.
Bart Staes
(NL) Fru talman! Målet att släppa ut 20 procent mindre växthusgaser till 2020 har säkrats. Men vi borde inte lura oss själva. Detta mål var redan otillräckligt. Vetenskapen visar att vi borde sikta på en minskning med 25 eller till och med 40 procent. Jag beklagar att auktionssystemet har undergrävts inom sektorer utanför elbranschen. År 2020 kommer vi fortfarande att dela ut 30 procent fria utsläppsrätter medan den 100-procentiga utauktioneringen inte kommer att förverkligas förrän 2027.
Detta är en mycket dålig signal till dem som ska diskutera det världsomfattande klimatavtalet i Köpenhamn, även om det bästa svaret på koldioxidläckaget faktiskt är ett världsomfattande avtal. Utan ett världsomfattande avtal kommer auktionssystemet att undergrävas ytterligare genom att fria utsläppsrätter kommer fortsätta att tilldelas till 96 procent av företagen. Lägre intäkter från utauktioneringen av utsläppsrätter innebär lägre investering i hållbar energi och i forskning och utveckling.
Jag vill ställa följande fråga till Avril Doyle: har ni någon insikt i hur mycket vinsterna från utauktioneringen förväntas falla nu när detta system har undergrävts fullständigt?
Talmannen
Jag beklagar, men på grund av tidsbrist kan jag inte ge ordet till fler nu. Nu återgår vi därför till föredraganden, den mycket lovordade Avril Doyle.
Avril Doyle
föredragande. - (EN) Fru talman! Jag vill framföra några korta kommentarer.
Den miljömässiga integriteten i det utmärkta ursprungliga förslaget står sig, i synnerhet i ett scenario med en minskning på 30 procent. Det är ingen mening med att vi åker till Köpenhamn med lagstiftningen om den inte åtföljs av seriös finansiering i december nästa år - över till kommissionen.
CCS-avtalet om 300 miljoner rättigheter är möjligtvis överförbart i hela denna debatt om minskning av koldioxidutsläpp om tekniken erkänns i de 12 ifrågavarande anläggningarna.
Den överenskommelse vi har framför oss ger EU ett tydligt mandat att förhandla med tredjeländer under upptakten till nästa års överenskommelse. Vi har inte råd att misslyckas, eftersom vi då i framtiden kommer att anklagas för att ha avsagt oss vårt ansvar som en generation av politiska ledare som kände till problemet, som kände till resultaten av expertgranskningen inom vetenskapen men som inte agerade.
För vissa går jag för långt i det slutliga betänkandet, och för andra går jag inte tillräckligt långt. Men det kommer inte att vara lätt för industrin att genomföra en minskning av utsläppen, inte ens med hjälp av rättigheter fria från riktmärken. Låt oss inte göra det bästa till det godas motsats. Detta är, när allt kommer omkring, ett bra resultat. Det är trots allt det bästa i världen, eftersom det hittills är det enda system för handel med utsläppsrätter i världen. Jag uppmanar USA och Australien att göra bättre ifrån sig och att göra oss i EU tillräckligt generade för att höja insatserna i Köpenhamn nästa år.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, onsdagen den 17 december 2008.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Jorgo Chatzimarkakis, Wolf Klinz, Holger Krahmer, Alexander Graf Lambsdorff och Willem Schuth  
skriftlig. - (DE) Fru talman! Överenskommelsen om klimatpaketet är ett blygsamt resultat.
EU har fastställt ett mål för minskning på 20 procent jämfört med 1990. Vi har redan lyckats uppnå något mindre än hälften av denna minskning. Nyckelordet är utvidgning österut, där utsläppen är lägre i absoluta tal, vilket innebär att ett mål för minskning på 12 procent jämfört med 1990 återstår.
EU borde uppnå 3-4 procent av minskningen i utvecklingsländer, vilket gör att något mindre än 9 procent återstår. Resultatet kan hamna på upp till 5 procent under målet. Då återstår 4 procent.
Normalt borde man i detta läge säga bra, vilken tur, EU har beslutat att inte exportera hela sin ekonomi till Asien. Kompromissen är klart billigare än kommissionens förslag. Det innebär att tyska Fria demokratiska partiet (FDP) kan stödja den.
I stället spelar nu EU ut de egna medlemsstaterna mot varandra. Som en följd av energimixen, bestämmelserna om undantag och en slug förhandling har vissa medlemsstater fått en fördel gentemot andra. Vi skulle snart kunna få se tyska energileverantörer alstra elektricitet i Polen i stället för i Tyskland, om de inte köper den från Frankrike.
Det faktum att EU:s medlemsstater ägnar sig åt sådan kohandel gör att det inte finns höga förväntningar om ett internationellt avtal, och dessutom uppstår frågan om resurseffektivitet.
Regeringar, rådet och kommissionen uppmanas att tillhandahålla effektivitet i fråga om såväl miljöskydd som ekonomi och tillväxt.
Magor Imre Csibi  
skriftlig. - (EN) I förra veckan nådde rådets och Europaparlamentets förhandlare en historisk överenskommelse om klimatförändringspaketet. Jag välkomnar kompromissen med ett till viss del tungt hjärta, eftersom paketet har urvattnats betydligt i jämförelse med kommissionens ursprungliga förslag och omröstningen bland parlamentsutskotten. Vid en tidpunkt då det krävs omedelbara och fasta åtgärder för att hantera klimatförändringarna valde EU en långsam övergång till en ekonomi som utnyttjar mindre kol genom undantag och fria utsläppsrätter för koldioxid. Trots dessa nackdelar är kompromissen ett betydelsefullt genombrott som kommer att lägga grunden för en mer hållbar ekonomi. Den största bedriften är att målen och principerna för genomförande fastställs i lagstiftningen och att alla tillstod behovet av att slå in på en renare utvecklingsväg. Dessutom kan klimatförändringen bara bekämpas effektivt om alla sluter upp, och denna kompromiss ger EU en större förhandlingsbefogenhet i fråga om att locka med de internationella partnerna. Sist men inte minst stöder jag avtalet för att jag verkligen inte anser att detta är en kompromiss baserad på tomma ord, utan en kompromiss som faktiskt kan genomföras.
Daciana Octavia Sârbu  
skriftlig. - (RO) Resultatet av förhandlingarna mellan de tre institutionerna om klimatpaketet utgör en balanserad kompromiss som kommer att hjälpa Europeiska unionen att bidra på ett betydande sätt till åtgärderna för att bekämpa den globala uppvärmningen, med tanke på att den är den första gruppen av stater som tar på sig detta som ett rättsligt åtagande. Vi befinner oss för närvarande i en global finansiell kris som har väckt rädsla i majoriteten av medlemsstaterna i fråga om målet att minska koldioxidutsläppen. Det resultat vi uppnått efter toppmötet är dock en balanserad överenskommelse mellan behovet av att skydda klimatet och behovet av att ta oss förbi detta ekonomiska dödläge. Enligt min uppfattning får inte användningen av argument knutna till denna kris förhindra ett antagande av paketet. Jag hoppas att alla politiska grupper i Europaparlamentet kommer att rösta för det. Jag är tacksam för att de ansträngningar som de länder som skar ned sina utsläppsnivåer mellan 1990 och 2005, däribland Rumänien, har vidkänts genom en ändring av systemet för fördelning av intäkterna från utauktionering utan att paketets allmänna struktur ändras. Samtidigt anser jag att de flesta frågor från direktivet om handel med utsläppsrätter som orsakade medlemsstaterna stora problem har hanterats ordentligt, och att det slutgiltiga resultatet är rättvist och kommer att göra det möjligt för Europeiska unionen att inleda det verkliga uppdraget i fråga om att bekämpa klimatförändringarna.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (FI) Detta direktiv om handel med utsläppsrätter är kapitalistisk ”grönmålning” och, trots detta, inget mindre än kasinokapitalism och legaliserad skumraskverksamhet. Eftersom kommissionens ursprungliga förslag har återgivits på ett sådant sätt att EU:s industri inte kommer att behöva betala priset för spekulationer förutom genom elkostnader kommer jag att rösta för det, trots att jag motsätter mig handel med utsläppsrätter. Jag stöder utsläppsmål, men vi borde ha uppnått dem med hjälp av skatter och inte med hjälp av spekulation.
