Inkassering av gemenskapsmedel (debatt)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande av Paulo Casaca för utskottet för budgetkontroll, om inkassering av gemenskapsmedel.
Paulo Casaca 
föredragande. - (PT) Herr talman, fru kommissionsledamot! Om vi ska inkassera det belopp som saknas från gemenskapens budget behövs rätt beslutsamhet, pappersarbete, öppenhet, stringens, proportionalitet och harmonisering av regler och förfaranden. Tyvärr är vi långt ifrån att uppnå detta.
EU-institutionerna får inte stänga in sig i en värld av regler och bestämmelser långt borta från verkligheten. Av denna anledning inleds detta betänkande om inkassering av gemenskapsmedel med ett specifikt exempel: Aldrig tidigare har vi haft en större summa att inkassera - den ligger på närmare 100 miljoner euro - och omständigheterna kring de saknade pengarna är ännu värre.
Det handlar om ett brott som har begåtts av en kriminell organisation som har samarbetat med ett stort antal europeiska företag, och tack vare de italienska myndigheternas undersökning och samarbete har EU-organen meddelats om detaljerna i fallet. Guardia de finanzia (finanspolisen) gjorde en utredning om illegal smörimport av företag som kontrolleras av Neapels maffiasyndikat Camorra, uppblandningen av detta smör med icke-utsmälta fetter från nötkreatur, vegetabiliska oljor och en kemikalie som kallas lipostrol, försäljningen av tiotusentals ton av den färdiga produkten till olika europeiska företag och slutligen användningen av denna produkt och bedrägeriet med exportbidrag och försäljningsbidrag för konditoriprodukter. Resultaten av denna utredning meddelades sedan till de behöriga myndigheterna på gemenskapsnivå och nationell nivå.
Nu har det gått sju år sedan den italienska utredningen, och vad har hänt? I en av de berörda medlemsstaterna beslutade myndigheterna att inleda en undersökning först fyra år efter att den ursprungliga italienska rapporten hade publicerats, och av de 40 miljoner euro som beräknas saknas har man inte kunnat inkassera någonting. I en annan medlemsstat har undersökningen inte ens inletts, så ingenting av de över 50 miljoner euro som saknas har kunnat inkasseras. I en tredje medlemsstat bedömdes problemet enbart vara av administrativ art och de ursprungliga böterna har minskats så att beloppen har blivit nästan symboliska.
Utanför Italien, där dussintals personer har arresterats för mord, olagligt vapeninnehav och sammanslutning av brottslingar tack vare ett nationellt initiativ, och där invecklade rättsprocesser pågår, finns det ingen realistisk förhoppning om att garantera några fällande domar i de berörda länderna eller att gemenskapens pengar kan återbetalas. Allting tyder på att hela processen kommer att preskriberas.
På grund av den juridiska sekretessen har de flesta nationella myndigheter som ansvarar för livsmedelssäkerhet fortfarande inte uppmärksammats på detta bedrägeri. Samtidigt som gemenskapen och de nationella myndigheterna agerar med en sådan brist på beslutsamhet och samordning för att utreda ett brott av denna omfattning har det framkommit otaliga fall där myndigheterna, med oinskränkta maktbefogenheter som har beviljats för att inkassera gemenskapsmedel, har trakasserat ärliga jordbrukare och tvingat dem att betala tillbaks pengar utan någon verklig motivering och av förfarandemässiga skäl som inte alltid är korrekta, och detta har ofta försatt jordbrukaren i fattigdom. För dessa jordbrukare är rätten att betraktas som oskyldig tills motsatsen bevisats, rätten att bli informerad om vad man är anklagad för, proportionalitetsprincipen samt garantin för tillräckliga resurser för att kunna försvara sig inte värda mer än papperet de skrivits på. Problemet är att man inte tar hänsyn till artikel 280 i fördraget. Idén om samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna för att skydda gemenskapens ekonomiska intressen är bara ett tomt löfte. Det finns inget effektivt och likvärdigt skydd av dessa intressen för medborgarna.
Mot denna bakgrund måste en genomgripande förändring ske, oavsett om det handlar om att omdefiniera Eurojusts funktioner, om att upprätta en europeisk åklagare eller om något annat. Vi behöver ett europeiskt initiativ som garanterar att det rättsliga samarbetet, i syfte att skydda gemenskapens ekonomiska intressen, resulterar i handling och inte bara är retorik, vilket har skett i detta fall, som är det största i sitt slag när det gäller gemenskapsmedel.
Dalia Grybauskaitė
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Jag vill tacka Paulo Casaca för ett mycket bra, intressant och användbart betänkande. I betänkandet behandlas direkt förvaltning, som huvudsakligen är kommissionens ansvar, och delad förvaltning, som kommissionen delar med medlemsstaterna.
När det gäller inkassering vid direkt förvaltning tackar kommissionen föredraganden för hans stöd i den nyligen genomförda översynen av budgetförordningen som vi redan har lagt fram, särskilt förslagen om att inrätta en enhetlig tidsgräns på fem år och naturligtvis prioriteringen av gemenskapens fordringar jämfört med skattefordringar enligt nationell lag som rådet inte ville stödja, beklagligt nog.
När det gäller inkassering vid delad förvaltning instämmer kommissionen i att tyngdpunkten bör läggas på medlemsstaternas ansvar eftersom denna förvaltning svarar för den största delen av gemenskapens utgifter. Kommissionen instämmer i föredragandens analys om den låga nivån av inkasseringar i vissa medlemsstater. I ett specifikt fall är den aktuella summan 95 miljoner euro.
Jag vill emellertid nämna att kommissionen har lagt särskild vikt vid inkassering. Mellan 2003 och 2006 kunde kommissionen minska fordringarna från 553 miljoner euro till endast 160 miljoner fram till september i år. Det särskilda fallet med 95 miljoner är föremål för förundersökning i domstol i en medlemsstat och en annan är inblandad i frågan. I själva verket är det alltså mindre än 100 miljoner euro som måste inkasseras i en nära framtid, och 95 miljoner när undersökningen har avslutats.
Vi är mycket nöjda med betänkandet som helhet. Vi arbetar tillsammans med parlamentet, särskilt med föredraganden för budgetförordningen. Vi har ett nära samarbete med budgetutskottet om det. Vi ska ge ett ordentligt skriftligt svar på ert betänkande och era rekommendationer.
Ingeborg Gräßle
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig börja med att uttrycka min grupps tacksamhet för detta mycket intressanta betänkande, eftersom det fortfarande finns mycket som är fel med det sätt som gemenskapens pengar inkasseras på, särskilt medlemsstaternas tillvägagångssätt, och det är verkligen mycket beklagligt att rådet lyser med sin frånvaro i dag.
Fru kommissionsledamot! Vi kan se att det har skett fler framsteg sedan ni tog tag i saken, men jag anser att vi ändå under de närmaste månaderna måste ägna oss åt intensiva förbättringar på olika områden. Detta gäller särskilt jordbrukspolitiken, som står i centrum för hela frågan om inkassering och där mycket fortfarande inte är som det ska vara, eftersom 70 procent av de gamla fordringarna härrör från perioden 1971-2002. Vi talar om cirka 3,1 miljarder euro, varav 70 procent fortfarande inte har inkasserats. Den nuvarande situationen är ganska pinsam. Det totala belopp som har inkasserats uppgår till mindre än en femtedel av de 6 miljarder euro som var utestående 2002.
Revisionsrättens ordförande sa nyligen - och jag kan säga att jag har invändningar mot den tidpunkt som har valts för denna debatt eftersom ett mycket viktigt betänkande just nu håller på att läggas fram för budgetkontrollutskottet - att inkasseringen sker allt långsammare och att påföljderna är helt olämpliga. Problemet ligger hos medlemsstaterna; jag tror att alla här i parlamentet står på samma sida och att man, oavsett vad som sker, kommer att ta upp frågan om att jämställa skattefordringar med kraven på återbetalningar av medel under förhandlingarna om budgetförordningen, för vi betraktar detta som mycket viktigt.
En annan viktig sak är att vi måste ge mer stöd åt de revisorer som arbetar där dessa saker sker, särskilt till dem som arbetar för nationella myndigheter, eftersom de riskerar att bli straffade för sina egna avdelningars misslyckanden, och därför behöver särskilt skydd från oss.
Det finns ett annat problem som rör kommissionen. Fram till nyligen var det omöjligt att fastställa exakt hur mycket som för närvarande var utestående, och jag hoppas att de förbättrade redovisningsförfarandena kommer att förbättra saken. Låt mig avslutningsvis säga att vi kommer att se till att denna fråga stannar på dagordningen.
Jeffrey Titford
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag anser att detta betänkande är en lång och utdragen motivering för att inrätta en europeisk åklagare. Att döma av Paulo Casacas ton är han rentav förolämpad av att lagen i en medlemsstat skulle kunna råda över kommissionen - Gud förbjude! Enligt detta dokument borde vi, för att komma runt problemet, skapa ett rättsligt ämbete med makten att åsidosätta medlemsstaternas lagar. Det skulle ”samla förfarandet bättre”, och det andra viktiga motiv som nämns är att det skulle kunna minska komplexiteten.
Som en trofast försvarare av nationalstaten motsätter jag mig starkt att man inrättar en europeisk åklagare, och var och en i denna kammare som uppriktigt tror på demokrati i stället för att bara ägna sig åt en läpparnas bekännelse borde motsätta sig det. Jag uppmanar särskilt Europaparlamentariker från mitt eget land att stå upp med mig till försvar för brittisk lag.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Det är uppenbart att många betraktar slöseriet med EU:s pengar som ett mindre allvarligt brott, för det verkar inte finnas någon annan förklaring till att det under de senaste 30 åren har skett felaktiga utbetalningar som uppgår till 3,1 miljarder euro, varav endast 17 procent har betalats tillbaka. Otillräckliga kontrollförfaranden och brott mot EU:s lagar och förordningar verkar höra till ordningen för dagen.
Det är tillräckligt illa att flera miljarder euro av EU:s medel ska försvinna till falska konton, men när de ansvariga, till och med i de sällsynta fall där felaktiga utbetalningar har kunnat bevisas, slarvar eller är så långsamma med att kräva tillbaks pengarna att brottslingarna hinner gå under jord och pengarna försvinner, blir det uppenbart att Europeiska unionen lider av något som liknar organiserad ansvarslöshet.
Det är oacceptabelt att man upprepade gånger handskas ansvarslöst med EU:s medel - och dessutom i samma medlemsstater - utan att någon får ta konsekvenserna. Jag anser att de medlemsstater som inte gör allt som står i deras makt för att inkassera saknade medel inom max två år bör stå för kostnaderna själva.
Simon Busuttil
(EN) Herr talman! EU-pengar som försvinner eller som det saknas redovisning för hamnar ofta på förstasidorna. Det är synd att det arbete som görs för att förhindra att pengar försvinner till att börja med - och för att få tillbaka medel som försvunnit - alltför ofta är för tekniskt och för långtråkigt att rapportera om, för att inte tala om hamna på förstasidorna. Det görs dock insatser för att återföra medel och de insatserna borde stödjas även om mer borde göras, som föredraganden tydligt pekar på.
I synnerhet behöver mer göras för att inkassera medel som är föremål för delad förvaltning. Vi måste kunna lita på att de nationella myndigheterna samarbetar fullt ut för att bidra till att vi lyckas. Ibland får jag en känsla av att nationella myndigheter, så länge vi talar om gemenskapsmedel, inte är så pigga på att göra sin del. I själva verket säger de: ”Vi ansvarar för den nationella budgeten, det är allt.” Det är dock inte allt. Det är uppenbart att nationella myndigheter är aktivt inblandade när man använder EU-pengar på nationell nivå. Nationella myndigheter bär också ett stort ansvar för att se till att gemenskapsmedel inte används på ett felaktigt, oegentligt eller till och med olagligt sätt. Om så sker vidtas åtgärder för att återvinna pengarna.
I betänkandet uppmanas medlemsstater mycket riktigt att stå för sin sak, att göra sin del, att organisera sig bättre och samarbeta mera med kommissionen så att inkasseringen av medel blir effektiv och i sig verkar avskräckande.
Markus Pieper
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag välkomnar varmt Paulo Casacas betänkande, och som ledamot av utskottet för regional utveckling måste jag säga att jag ser den dramatiska ökningen av bedrägerier och oegentligheter som oerhört besvärande.
De ekonomiska följderna för de strukturpolitiska åtgärderna ökade från 480 miljoner euro 2003 till 694 miljoner euro 2004, det senaste år som redovisats, då gott och väl 70 procent av de förspillda medlen kunde tillskrivas strukturpolitiken. Till detta kommer också en stor gråzon. Om vi, som det förklaras i detta initiativbetänkande, inte kan få tillbaka alla pengar som betalats ut felaktigt, får detta EU att framstå i dålig dager. Utestående fordringar på sammanlagt 3 miljarder euro är ingen bagatell.
Det handlar emellertid inte bara om EU:s ekonomiska förlust. Om inkasseringen av dessa medel inte är effektiv kommer andra att uppmuntras att utnyttja stödpengar felaktigt. Oavsett om pengarna har erhållits genom avsiktligt bedrägeri eller betalats ut felaktigt måste inkasseringen ske smidigt och effektivt, och medlemsstaterna måste tillämpa förfarandet även om det i enskilda fall kan verka oproportionerligt. Jag vill därför uppmana dem att gå hårdare fram och införa lämplig samordning mellan sina åklagarmyndigheter, samtidigt som jag vill be dem att ge Europeiska byrån för bedrägeribekämpning, OLAF, större utrymme att medverka. När det gäller kommissionen vill jag uppmana den att öka insatserna för att ställa bidragsmissbruket i offentlighetens ljus.
EU och dess bidrags- och subventionssystem måste präglas av insyn. Vi måste sätta stopp för utnyttjandet av medel för andra syften än dem de är avsedda för, och för detta krävs större öppenhet. Jag vill tacka föredraganden för att han bidrar till att åstadkomma detta.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för det mer eller mindre kriminaltekniska arbete som han har lagt ned på detta betänkande. Bortsett från den uppenbara penningförlusten, som är mycket allvarlig från ett EU-perspektiv, är den allmänna bilden att bedrägeriet är ganska omfattande i viss utsträckning orättvis och bidrar till att förringa det mycket goda arbete som EU:s budget åstadkommer i medlemsstaterna. Vi måste komma ihåg detta genom att fokusera på det faktiska problemet. Tyvärr skyller allmänheten på den anonyma Europeiska unionen fast problemet ligger mycket närmare deras egna enskilda medlemsstater. Det tydliga budskapet måste också komma ut.
Det är oacceptabelt att så mycket pengar finns utestående - omkring 3,5 miljarder euro i fordringar i juni 2002. Ganska mycket pengar inom jordbruksområdet har inte inkasserats på grund av svårigheter med medlemsstater som inte samarbetar.
Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 2003 borde leda till en förbättring på jordbruksområdet: införandet av samlat gårdsstöd och dess nära koppling till åtgärder för tvärvillkor kommer att garantera att pengar utbetalas bara när de ska betalas ut. Jag är lite oroad för att vi på grund av tidigare misstag på jordbruksområdet kommer att satsa mycket hårt på övervakning av tvärvillkor. Jag har träffat jordbrukare som säger att de inte har fått någon information om inspektioner och sedan ställts inför avsevärda böter för mycket små misstag. Det är att gå alltför långt, och vi måste vara försiktiga så att vi inte går för långt åt det hållet. Det kan vara mycket enkelt att ta itu med och spåra 5 euro samtidigt som 5 miljarder euro verkar halka ur nätet. Jag är glad över att kommissionsledamot Mariann Fischer Boel har sagt att hon kommer att se närmare på en mindre drakonisk tillämpning samtidigt som vi ser till reglerna följs.
Vi måste få tillbaka pengarna. Jag skulle dock vilja avsluta genom att säga att samtalen om och förhoppningsvis arbetet mot bättre lagstiftning borde förbättra detta läge. Det som har varit är ingen vacker syn. Låt oss hoppas att framtiden blir bättre.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl. 12.00.
Skriftlig förklaring (artikel 142)
Véronique Mathieu
(FR) Det måste sägas att inkasseringen av gemenskapsmedel till följd av oegentligheter eller bedrägerier fortfarande är bristfällig. Budgetförordningen måste tillämpas striktare och ses över.
Parlamentet anser alltså att förenkling av inkasseringsförfarandena och bättre samordning mellan kommissionen och behöriga instanser på nationell nivå är insatser av avgörande betydelse. Det största problemet är att ingen nationell myndighet bär det fulla ansvaret för de nationella kontrollernas kvalitet och tillsynen av dessa, trots att 80 procent av ansvaret för genomförandet av gemenskapens budget ligger på medlemsstaterna, som förvaltar den gemensamt. Förfarandenas komplexitet gör alltså att medierna håller kommissionen ansvarig för problemen i samband med olaglig verksamhet och därmed också för inkasseringen av medlen, trots att dessa problem främst ligger på nationell nivå.
Förstärkt samarbete mellan OLAF, Eurojust och Europol, bredare tillämpning av inkasseringsförfarandet via rättsliga kanaler och en begäran från parlamentet om att kommissionen ska fastställa rättsliga ramar för den bokföringsmässiga hanteringen av oegentligheterna och regelbundet, genom generaldirektoratets försorg, lägga fram en rapport om det aktuella läget för inkasseringsförfarandet är viktiga åtgärder som kommer att göra förfarandena öppnare och effektivare.
