Pripomenutie si 11. júla ako dňa spomienky na obete masakru v Srebrenici (rozprava) 
Predsedajúci
Nasledujúcim bodom programu je vyhlásenie Rady a Komisie o pripomenutí si 11. júla ako dňa spomienky na obete masakru v Srebrenici.
Alexandr Vondra
úradujúci predseda Rady. - Vážený pán predsedajúci, ako všetci vieme, Srebrenica bola hrozným zločinom. Zavraždenie viac ako 8 000 Bosniakov v Srebrenici a jej okolí predstavuje jeden z najtemnejších momentov v histórii Bosny a Hercegoviny, bývalej Juhoslávie, ako aj Európy ako celku. Je to bezpochyby najväčšie zverstvo v Európe od druhej svetovej vojny.
Ohliadajúc sa späť, mohlo byť urobené omnoho viac a skôr. Srebrenica bola kolektívnym zlyhaním medzinárodného spoločenstva vrátane EÚ. Je to obrovská hanba a hlboko ľutujeme tento fakt. Je našou morálnou, ľudskou a politickou povinnosťou zabezpečiť, aby sa Srebrenica nikdy nezopakovala.
Pri príležitosti 10. výročia masakru v Srebrenici Rada opätovne odsúdila spáchané zločiny a prejavila sústrasť obetiam a ich rodinám.
Pripomínajúc rezolúciu 1503 a 1534 Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov (OSN), Rada zdôraznila, že plná a neobmedzená spolupráca s Medzinárodným trestným tribunálom pre bývalú Juhosláviu (MTTJ) zostáva základnou podmienkou pre ďalšie približovanie sa smerom k EÚ. Odovzdanie zvyšných obžalovaných na úteku, ktorí naďalej unikajú medzinárodnej spravodlivosti, do Haagu by bolo vhodným prejavom úcty obetiam Srebrenice, ako aj významným krokom smerom k trvalému mieru, stabilite a zmiereniu. Preto je Rada naďalej rozhodnutá, že páchatelia zločinov v Srebrenici, v Bosne a Hercegovine všeobecne, ako aj inde v regióne západného Balkánu, musia byť postavení pred súd.
Európska integrácia sa zároveň v dejinách ukázala ako nápomocná pri liečení rán a nespravodlivosti z minulosti, takže by sme sa mali zamerať aj na budúcnosť. Ako integrujúci faktor EÚ priniesla Európe v druhej polovici minulého storočia mier, stabilitu, dôveru a prosperitu. Pomáhať krajinám západného Balkánu na ceste k EÚ teda patrí medzi priority českého predsedníctva v oblasti vonkajších vzťahov. Zmierenie je životne dôležité pre integráciu a zmierenie je neľahké, pokiaľ nie je spravodlivosti učinené za dosť.
Po trinástich rokoch nastal čas uzavrieť hanebnú udalosť zo Srebrenice. Zatknutie Radovana Karadžiča bolo dôkazom toho, že pre takéto príšerné zločiny, ako ani pre zločiny proti ľudskosti, beztrestnosť neexistuje. Ešte je potrebné odovzdať do Haagu Ratka Mladiča, aby bolo možné pomôcť rodinám obetí zo Srebrenice vyrovnať sa s minulosťou a využiť budúcnosť.
EÚ bude naďalej vykonávať všetko, čo je v jej moci, aby sa tak stalo. Stále toho ale treba ešte veľa urobiť, aby sa Srebrenica zmenila zo smutnej historickej spomienky na miesto, kde život ponúka perspektívu. Angažovanie medzinárodného spoločenstva sa nedeje vo vákuu: je aktívne kombinované s miestnymi aktivitami na štátnej úrovni, ako aj s oboma subjektmi. Mnoho dobrých podujatí bolo uskutočnených.
Budúcnosť Srebrenice možno najlepšie zabezpečiť prostredníctvom hospodárskeho rozvoja a vytvárania pracovných príležitostí s cieľom zlepšenia hospodárskych a sociálnych podmienok obyvateľstva v oblasti Srebrenice. Úrady Srbskej republiky, ako aj rada ministrov Bosny a Hercegoviny a federácia poskytli financovanie a investície pre oblasť Srebrenice. Pridelené prostriedky boli určené na obnovu Srebrenice vrátane výstavby, rekonštrukcie, rozvoja infraštruktúry, podpory podnikania, zlepšenia verejných služieb, projektov s udržateľnou návratnosťou a vzdelávania.
Všetky tieto lokálne snahy boli takisto podporené konferenciou darcov pre Srebrenicu, ktorá bola zorganizovaná niečo viac ako pred rokom, v novembri 2007. Toto by mohla byť dobrá príležitosť k výzve na poskytnutie ďalších nových investícií pre toto mesto a jeho región.
Je mimoriadne dôležité, aby Srebrenica nikdy nebola zabudnutá a aby spoločné úsilie pokračovalo. My všetci v EÚ, medzinárodné spoločenstvo a miestne úrady naďalej spolu konštruktívne pracujeme s cieľom zlepšenia životných podmienok v oblasti Srebrenice. Jedine vyhliadky na lepší život môžu napomôcť zníženiu politického napätia, vytvoriť priestor pre dialóg a následne umožniť stále trúchliacim príbuzným obetí, aby sa pohli ďalej. Toto by bolo najlepšie možné prejavenie úcty obetiam zo Srebrenice.
Benita Ferrero-Waldner
členka Komisie. - Vážený pán predsedajúci, približne 8 000 mužov a chlapcov bolo zavraždených a zmizlo v Srebrenici v júli 1995. Najvyššie súdne inštancie medzinárodného práva nazvali tento masaker jeho pravým menom: genocída. Myslím si, že popri pretrvávajúcom snažení o nastolenie spravodlivosti voči páchateľom je správne, aby sme pamätali na obete a vyjadrili našu sústrasť ich rodinám. Dnes sa k vám teda pripájam na podporu tejto iniciatívy uznania 11. júla ako dňa spomienky na obete genocídy v Srebrenici.
Srebrenica predstavuje symbol hrôzy a bezútešného zármutku. Uctenie si tejto pamiatky je takisto bolestné ako potrebné. Je to potrebné, pretože nemôžeme a nesmieme zabudnúť. Je to potrebné ako protiváha selektívnej pamäti tých, ktorí dodnes popierajú čo sa naozaj stalo. Uznanie toho, čo sa stalo v júli 1995, je zásadné pre uzmierenie v rámci Bosny a Hercegoviny a v rámci regionálneho procesu. Vyhlásenie 11. júla ako Európskeho dňa spomienky na obete v Srebrenici by teda malo byť ďalším krokom smerom k zmiereniu v rámci Bosny a Hercegoviny a v regióne. Myslím si, že by to bola príležitosť vyslať nielen posolstvo rešpektu a pamäti, ale aj nádeje pre budúcnosť - budúcnosť v Európskej únii, založená na zmierení, umožňujúca ranám zahojiť sa postupom času.
Ale samotné uznanie nie je postačujúce. Spravodlivosť je takisto zásadná. Myslím si, že je dôležité, aby všetci páchatelia tých brutálnych činov boli postavení pred súd, trestne stíhaní a aby zaplatili za zločiny, ktoré spáchali. Je preto neprijateľné po toľkých rokoch, že generál Ratko Mladič zostáva na slobode. Komisia plne podporuje prácu Medzinárodného trestného tribunálu pre bývalú Juhosláviu, MTTJ. Vítame spoluprácu Bosny a Hercegoviny s MTTJ a jej vedenie procesov, ktoré boli tribunálom prenesené na úroveň miestnej jurisdikcie. My, ako Komisia, využívame každú príležitosť na povzbudenie úradov, aby pokračovali vo svojom snažení a aby zabezpečili, že všetky zločiny budú trestne stíhané v plnom rozsahu.
Okrem spravodlivosti súdov môžeme obetiam ponúknuť druhú formu spravodlivosti, a to lepšiu budúcnosť pre ich milovaných, ktorí prežili. Toto je jadrom úsilia EÚ na západnom Balkáne. Chceme, aby sa krajiny tohto regiónu posúvali smerom k spoločnej európskej budúcnosti. Chceme vidieť prosperujúcu Bosnu a Hercegovinu v rámci stabilného regionálneho kontextu, kde menej záleží na hraniciach a dôvera medzi susedmi je obnovená. Vieme, že toto bude dlhá cesta, ale pokiaľ nám dejiny Európskej únie a jej rozširovania niečo hovoria, tak potom je to to, že táto cesta sa vyplatí všetkým zúčastneným.
My nemôžeme prejsť cestu do Európskej únie za Bosnu a Hercegovinu. Ona samotná bude musieť splniť podmienky a prekonať svoje vnútorné problémy svojimi vlastnými prostriedkami, ale my môžeme pomôcť. My pomáhať budeme a chceme, aby táto krajina bola úspešná ako triumf tých, ktorí prežili, nad tými, ktorí mali iné plány.
Doris Pack
v mene skupiny PPE-DE. - (DE) Vážený pán predsedajúci, pán úradujúci predseda Rady, pani komisárka. Vojna, koncentračné tábory, genocída - nikdy viac! Po hrôzach druhej svetovej vojny si nikto v Európe nevedel predstaviť, že by sa to ešte vôbec niekedy mohlo stať.
Avšak mohlo: v polovici deväťdesiatych rokov, šesť rokov po páde Berlínskeho múru, zatiaľ čo západná a stredná Európa spolu rástli v mieri, sa to stalo znovu v Bosne a Hercegovine. Chyby medzinárodného spoločenstva - mnoho rokov pozerania sa iným smerom, skoro ľahkovážneho prístupu k tamojším zločincom, priateľských podaní rúk s kriminálnikmi ako Ratko Mladič - posilnili akceptovanie jeho a jeho komplicov: unikli bez trestu keď po rokoch etnického vysídlenia a etnických čistiek, pokračovali v masakri.
K dnešnému dňu sa ešte Ratko Mladič nemusel zodpovedať pred súdmi. Kto ho ukrýva? Kto mu pomáha a preberá tým na seba aj na neho ešte väčšie bremeno viny? Mnohí z ďalších páchateľov sú takisto ešte na slobode a niektorí z nich dokonca žijú v Bosne a Hercegovine medzi pozostalými rodinami obetí. Preto musíme trvať na tom, aby nielen Medzinárodný trestný tribunál pre bývalú Juhosláviu, ale aj iné miestne tribunály pre vojnové zločiny v Bosne a Hercegovine boli schopné riadne vykonávať svoju prácu.
Pamätný deň, ktorý sme vyhlásili, je myslený ako prebudenie, ako signál proti zabudnutiu a ako prejav pozostalým rodinám, že trúchlime s nimi. Možno tento deň naozaj môže slúžiť na zvýšenie informovanosti o týchto hrozných zločinoch, a to aj tých, o ktorých sa stále neverí, že sa stali tak, ako to potvrdzujú dokonca aj nahrávky. Potom môžu byť položené základy potrebného zmierenia. Bez uznania priamej a nepriamej zodpovednosti za tento masaker nemôže existovať mier. Prinajmenšom toto a usvedčenie páchateľov dlhujeme obetiam a ich rodinám.
Richard Howitt, v
mene skupiny PSE. - Vážený pán predsedajúci, v Spojenom kráľovstve každoročne používame v súvislosti so spomienkou na vojny 20. storočia slová "pri západe slnka aj ráno budeme na nich spomínať". Sú to veľmi dojemné slová pre mňa a moju generáciu, pre mojich rodičov, ktorí obaja slúžili v druhej svetovej vojne. Dokonca aj pre tie generácie, ktoré nasledujú po nás, táto spomienka nie je jednoducho iba vhodnou poctou všetkým, ktorí slúžili. Je pripomienkou zla a ceny za ľudské životy, ktoré si vojna vyžiadala. Je varovaním týmto generáciám, ochranou mieru a ochranou proti konfliktu v budúcnosti.
V tomto spočíva význam spomienky a ako dnes večer povedala pani komisárka Ferrerová-Waldnerová, uznanie je kľúčové pre uzmierenie súčasných generácií.
Všetci si uvedomujeme krviprelievanie, ku ktorému došlo v Srebrenici v roku 1995. Osemtisíc moslimských mužov a chlapcov bolo zabitých, keď sa pokúšali nájsť útočisko v chránenej zóne vyhlásenej Radou bezpečnosti Organizácie Spojených národov v Srebrenici.
Aj keď sa to stalo pred skoro štrnástimi rokmi, je len správne a korektné, aby sme si pripomenuli obete a pripomenuli si udalosti a rasovú nenávisť, ktorá viedla k tejto hroznej udalosti.
Len minulý mesiac bola na stránke sociálnej siete Facebook vytvorená skupina s viac ako tisíc členmi, ktorá otvorene glorifikovala genocídu v Srebrenici. Táto skupina, nazývaná v preklade "Nôž, drôt, Srebrenica", velebila vraždenie mužov a chlapcov v Srebrenici výhradne na základe toho, že boli bosnianskymi moslimami. Takisto sa na stránke hovorilo o obdive činov Ratka Mladiča, čo je ďalším dôkazom, ak vôbec bol potrebným, že pretrvávajúca sloboda generála Mladiča iba podnecuje neznášanlivosť a poskytuje muníciu tým, ktorí sa snažia oživovať napätie z minulosti.
Vďaka verejným protestom bola stránka na Facebooku rýchlo odstránená, avšak nie skôr, ako sa na ňu prihlásilo vyše tisíc členov v priebehu jediného mesiaca medzi decembrom 2008 a januárom 2009.
Pripomínanie si obetí zo Srebrenice vysiela jasnú správu tým indivíduám, ktoré glorifikujú činy Ratka Mladiča a Radovana Karadžiča, že už nepripustíme, aby sa to zopakovalo, a že sú vo svojich názoroch osamotení a izolovaní.
Jeden bosniansky súd si minulý mesiac od psychológov vypočul, ako intenzívne sú traumatizovaní tí, ktorí masaker v Srebrenici prežili. Súd sa dozvedel, že problémom pre mnohých pozostalých je, že nikdy nebudú mať možnosť rozlúčiť sa so svojimi príbuznými.
Zatiaľ čo nemôžeme vrátiť naspäť čas, aby sme týmto príbuzným dali druhú šancu, môžeme zabezpečiť, aby táto genocída nebola zabudnutá a zodpovední boli postavení pred súd.
Jelko Kacin, v
mene skupiny ALDE. - (SL) Naša Európska únia sa zrodila zo skúseností z druhej svetovej vojny. Máme spoločnú, zdokumentovanú historickú pamäť, ktorá nám umožnila spoločne budovať našu spoločnú európsku budúcnosť. Srebrenica je desivým dôkazom skutočnosti, že hrôzy druhej svetovej vojny sa v Európe zopakovali tým najstrašnejším spôsobom v roku 1995.
Srebrenica je symbolom etnických čistiek. Srebrenica je synonymom pre kruté a nehumánne zabíjanie detí a dospelých - je synonymom pre genocídu. Avšak Srebrenica predstavuje aj zatajovanie vraždenia a ničenie masových hrobov. Musíme zabudovať Srebrenicu do našej kolektívnej pamäti a do základov rozširovania Európskej únie smerom na západný Balkán. Nesmieme tolerovať diskriminačné a exkluzionistické stereotypy o jednotlivých národoch, musíme zápasiť s kolektívnou vinou. Tí, ktorí sú zodpovední za genocídu v Srebrenici, musia byť predvedení pred tribunál v Haagu, musia mať proces a byť poslaní do väzenia. A my musíme spoločne pracovať za účelom umožnenia a vybudovania európskej budúcnosti pre Srebrenicu, pre miestne obyvateľstvo a pre celú Bosnu a Hercegovinu.
To najmenej, čo by sme mali urobiť, je snažiť sa byť empatickí voči traumám a trápeniu tých, ktorí musia žiť so živou spomienkou na zločin, ktorí musia žiť bez svojich milovaných. Rád by som poďakoval konferencii predsedov politických skupín za jednohlasnú podporu návrhu, aby sme spolu každoročne pozývali do Európskeho parlamentu mladých Bosniakov a Srbov zo Srebrenice. V prostredí ďaleko od Srebrenice, bez tlakov a napätia ich domáceho prostredia môžu uvažovať, plánovať a budovať spoločnú a krajšiu budúcnosť pre celú Bosnu a Hercegovinu. Toto uznesenie...
(Predsedajúci prerušil rečníka.)
Milan Horáček, v
Vážený pán predsedajúci, uznesenie hovorí o OSN ako aj o európskych inštitúciách veľmi jasným, kritickým jazykom. Nedostatky v rozhodovacom mechanizme v oblasti zahraničnej a bezpečnostnej politiky nepomohli zabrániť hrozným zločinom v Srebrenici. Absencia jednotného hlasu dodnes zostáva nedostatkom európskej susedskej politiky, ako znovu ukázala dnešná diskusia o konflikte v pásme Gazy.
Nikdy nesmieme zabudnúť na masaker v Srebrenici, a preto vítame a podporujeme iniciatívu vyhlásenia 11. júla za deň spomienky na obete tejto genocídy. Zároveň však musí dôjsť k zmiereniu na oboch stranách, čo je možné uskutočniť len dôsledným prehodnotením týchto udalostí. Je absolútne neprijateľné, že vinníci a obvinení z tohto zločinu sú stále na slobode. Myslím si, že nielen generál Mladič, ale aj ostatní vinníci musia čeliť súdnemu procesu.
Erik Meijer, v
Vážený pán predsedajúci, mesto Srebrenica je celosvetovo neslávne známe v súvislosti s masakrom 8 000 moslimských mužov v roku 1995. Ženy a deti, ktoré prežili, majú právo nám to pripomínať. Po mojej návšteve Srebrenice v marci 2007 som žiadal Európsku komisiu, aby prispela k udržateľným príjmom a zamestnanosti prostredníctvom projektov podporujúcich cestovný ruch, vďaka ktorým by Srebrenica mohla ponúknuť viac ako svoju históriu a významné pamätné miesto. Srebrenica je aj symbolom zlyhania optimistických predstáv o humanitárnych intervenciách a bezpečných oblastiach.
Od začiatku malo byť jasné, že prítomnosť zahraničných vojsk mohla priniesť jedine falošné ilúzie. Zo Srebrenice urobili operačnú základňu proti všetkému srbskému, pričom sa nedalo zabrániť tomu, aby ju nakoniec práve toto prostredie pohltilo. Bez holandského vojska v Srebrenici by neexistoval vojnový stav a na strane Srbov by neexistovala potreba pomsty. Obete sú dôvodom nielen pre to, aby sme predviedli pánov Mladiča a Karadžiča pred súd, ale aj pre to, aby sme kriticky premýšľali o zlyhaní vojenských intervencií a všetkých snáh nastolenia štátnej jednoty v etnicky rozdelenej Bosne.
Bastiaan Belder, v
Vážený pán predsedajúci, "Hlas zo Srebrenice, veľké slzy stekali po jeho lícach. Objal ma, pobozkal ma a povedal: "Prosím, mama, odíď!" Zmocnili sa ho; odmietla som odísť, pokľakla som a úpenlivo som ich prosila: "Prosím, zabite ma miesto neho! Zobrali ste moje jediné dieťa. Nechcem nikam odísť. Zabite mňa a tým sa to pre nás skončí."
Toto je dojemný popis bosnianskej ženy, ktorá prišla o svojho manžela aj 12-ročného syna počas masakru v Srebrenici v júli 1995. Jej hlas a hlasy jej spolutrpiacich nás dnes prenasledujú, z časti vďaka neoceniteľnému bádaniu svedomitých vedcov vrátane profesorky Selmy Leydesdorffovej.
Určite teraz, keď Európska únia ponúkla krajinám západného Balkánu perspektívu pristúpenia do Únie, hrôzy Srebrenice ostávajú symbolom a povinnosťou, v prvom rade v slovách aj v skutkoch. Inými slovami - treba brať skutočný ohľad na tých, na ktorých sme zabudli. Srebrenica, júl 1995. V tom čase som bol zahraničným korešpondentom pre jedny holandské noviny a zblízka som sledoval bosnianske dejisko bojov. Nemôžem vám ani povedať, ako zahanbene a skľučujúco som sa ako holandský občan cítil v súvislosti s medzinárodnou koncepciou bezpečnej oblasti.
"Kom vanavond met verhalen, hoe de oorlog is verdwenen, en herhaal ze honderd malen, alle malen zal ik wenen." [Príď dnes večer s príbehmi, ako vojna zmizla, a potom ich opakuj stokrát, zakaždým budem plakať.] Slová tohto slávneho holandského básnika, pripomínajúce druhú svetovú vojnu, budú odteraz sprevádzať aj 11. júl, keď si pripomíname drahé obete Srebrenice a Potocari.
Dimitar Stoyanov
(BG) Ďakujem, pán predsedajúci. Dnes večer sme sa zišli, aby sme si pripomenuli hrozný zločin, vhodne nazývaný genocída, ktorý v skutočnosti predstavuje obrovskú ľudskú tragédiu v našej nedávnej minulosti. Ale keď čítam predkladanú deklaráciu spolu s uznesením a návrhom uznesenia, vidím, že odzrkadľuje len polovicu tragédie a polovicu genocídy.
Uvádza mená tých, ktorí sa stali svetoznámymi: Ratko Mladič, Radovan Karadžič, Radislav Krstič a iní. Ale nevidím v nej mená moslimov, ktorí takisto spáchali zločiny v Srebrenici a počas tohto ohavného konfliktu. Kde je meno Nasera Oriča, ktorý velil 28. moslimskej divízii? Prečo sa v uznesení vôbec nespomína masaker v dedine Kravica, kresťanskej dedine, na Štedrý večer 1993? Prečo tam nie sú popisy prípadov tuctov kresťanských dedín, ktoré boli vypálené moslimskými bojovníkmi v oblasti Srebrenice? Všetci musíme prestať obhajovať jednostranné stanovisko a používať dvojaký meter, keď posudzujeme takéto hrozné udalosti. Každý, kto tvrdí, že iba kresťania zabíjali moslimov v Bosne a Hercegovine a že opak sa nestal, je pokrytcom. Dal si ktokoľvek námahu prešetriť to? Bolo povedané, že Srebrenica je zamorená masovými hrobmi, čo je pravdou. Ale dal si ktokoľvek námahu zistiť koľké, z nich sú kresťanské masové hroby?
Nezabúdajme, že podobné prípady sa tam stali na oboch stranách, a nesmieme predstierať, že kresťania neexistujú alebo nemajú ľudské práva, akoby boli nejakým druhom zvierat.
Anna Ibrisagic
(SV) Vážený pán predsedajúci, čo sa dá povedať za dve minúty, keď hovoríme o tom, a popisujeme to, čo sa stalo v Srebrenici, keď je potrebné naučiť sa, ako si to pripomínať tak aby sa to už nikdy viac nestalo? Čomu by sme sa ešte mali venovať a čo je ešte možné povedať o Srebrenici? Čo môžem ja, ako jediná poslankyňa tohto Parlamentu, ktorá sa narodila v Bosne a ktorá je utečenka z tamojšej vojny, dnes sprostredkovať z tejto tribúny? Čo by som ja, ako švédska poslankyňa, nevedela vyjadriť, keby som nebola mala túto vojnovú skúsenosť? Môj príbeh, pán Stoyanov, je skutočný príbeh z toho času.
Možno hlavná vec, ktorú môžem sprostredkovať, je pocit nádeje, keď som ešte verila, že keby len niekto tam v Európe mohol vidieť, čo sa dialo, svet by reagoval. Alebo beznádej, keď som si uvedomila, že som bola ponechaná svojmu vlastnému osudu a že žiadna pomoc nepríde. Pamätám si krvavé škvrny na asfalte, plač hladných detí, prázdny výraz desaťročného dievčatka, keď hovorila, ako ona a jej bratia a sestry museli pochovať svojich mŕtvych rodičov a potom premiestniť ich telá do iného hrobu, keď sa vojaci pokúšali odstrániť dôkazy masovej vraždy v dedine neďaleko môjho mesta. Pamätám si na tvár môjho otca, keď sme zistili, že môj strýc a bratranec sú v koncentračnom tábore. Pamätám si moje vlastné zúfalstvo, keď som jedného rána nemala ani len deciliter mlieka pre môjho ročného syna.
Avšak čo si pamätám najzreteľnejšie a na čo nikdy nezabudnem, je neopísateľný pocit osamelosti, keď si nakoniec uvedomíte, že váš vlastný osud, zúfalstvo a utrpenie boli vystavené na verejnej scéne, že svet videl, ako sme trpeli, ale nikto tomu nezabránil. Je to tento pocit, ktorý zdieľam s ľuďmi zo Srebrenice, pán Stoyanov. Je to tento pocit, ktorý tlmočím, spolu so všetkými ostatnými obeťami vojny na Balkáne.
Skutočnosť, že Európsky parlament bude zajtra hlasovať o dni spomienky na obete zo Srebrenice, mi prináša trochu pokoja. Tento deň spomienky nevráti ľuďom zo Srebrenice ich zavraždených rodinných príslušníkov, ale pre nás všetkých, ktorí sme boli obeťou vojny, bude znamenať potvrdenie toho, že Európa videla naše utrpenie, že nie sme sami a že Európa bude pamätať na to, aby sa to viac nestalo.
Ja osobne dúfam a budem pracovať na tom, aby som zabezpečila, že Srebrenica spolu s Bosnou a všetkými ostatnými balkánskymi štátmi sa stanú členmi európskej rodiny čo najskôr. To je to najmenej, čo môžeme očakávať po zahanbujúcej neschopnosti Európy zabrániť tejto genocíde a skutočnosti, že Ratko Mladič je ešte stále na slobode.
(Potlesk)
Diana Wallis
(DA) Vážený pán predsedajúci, chcela by som komisárke Ferrerovej-Waldnerovej poďakovať za vyjadrenia podporujúce túto iniciatívu dnes večer. V júli minulého roku som mala tú výsadu, povinnosť a pokorujúcu skúsenosť zúčastniť sa v mene predsedu nášho Parlamentu pamätného ceremoniálu v Srebrenici. Poznačilo ma to. Je to niečo, na čo nikdy nezabudnem. Tisíce ľudí sa zhromaždili v teplom júlovom slnečnom počasí: dôstojný, smutný, pamätný ceremoniál, ceremoniál spomienok a samozrejme zármutku.
Ale my si musíme pamätať, pretože pokiaľ ide o Potočari, my všetci ako Európania máme pocit déjà vu, pocit spoluúčasti. Všetci sme videli na našich televíznych obrazovkách scény predchádzajúce masakru pred útekom do Tulsy. Máme túto bezmocnosť a zúfalstvo, ktoré sme možno zdieľali. Nikdy nemôžme povedať "nikdy viac", ale môžeme povedať, že si budeme pamätať, že sa poučíme a že pomôžeme ľuďom ísť ďalej. O tomto by mal byť tento Európsky deň spomienky. Nikdy nezabudnem, čo som zažila. Nikdy nezabudnem na matky, dcéry, rodiny, ktoré som v tom čase stretla. Verím, že im môžeme zaistiť niečo trvalé a pozitívne do budúcnosti.
Zita Pleštinská
- (SK) Podporujem stanovenie 11. júla ako dňa spomienky na genocídu v Srebrenici, v ktorej sa medzinárodnému spoločenstvu nepodarilo zasiahnuť do konfliktov a ochrániť civilné obyvateľstvo. Pokladám to za najlepší prostriedok na prejavenie úcty obetiam masakru. V priebehu niekoľkých dní plných krviprelievania po páde Srebrenice zahynulo viac ako 8 000 mužov a chlapcov. Uskutočnili sa deportácie tisícok žien, detí a starých ľudí a znásilňovania veľkého počtu žien.
Nikdy nesmieme zabudnúť na obete brutálnych činov počas vojny v bývalej Juhoslávii. Verím, že všetky krajiny západného Balkánu podporia uznanie tohto dňa.
Musíme vyslať jasnú správu budúcim generáciám, aby nedopustili nikdy viac žiadnu Srebrenicu. Verím, že bude vyvinuté ďalšie úsilie na postavenie zostávajúcich osôb, naďalej unikajúcich pred spravodlivosťou, pred súd, aby mnohé rodiny získali definitívnu istotu o osude svojich otcov, synov, manželov či bratov.
Pierre Pribetich
- (FR) Vážený pán predsedajúci, prekonať napätie z minulosti a vynaložiť všetko úsilie na stabilizáciu západného Balkánu môže vskutku závisieť len od toho, či posledne menovaný prekoná svoju minulosť. Tento vrcholne symbolický akt navrhnutia Európskeho dňa spomienky na 11. júla je súčasťou tohto procesu a sleduje viaceré ciele. V prvom rade sleduje cieľ prejavenia úcty všetkým obetiam brutálnych činov spáchaných v Srebrenici a ich rodinám. Po druhé sleduje cieľ pripomenúť všetkým občanom a národom potrebu byť ostražitými a skutočnosť, že neschopnosť štátov konať nevyhnutne vedie k takýmto brutálnym činom. Takisto sleduje cieľ zdôrazniť, že Európska únia by mala prijať skutočnú spoločnú bezpečnostnú a obrannú politiku tak, aby mohla zasahovať v mene princípov a hodnôt, ktoré nás spájajú a vedú. Nakoniec tento akt sleduje cieľ znovu povedať krajinám západného Balkánu, že je ich prirodzeným osudom čoskoro sa k nám pripojiť, ale že to znamená vždy otvorene spolupracovať s Medzinárodným trestným tribunálom s cieľom postavenia vojnových zločincov pred súd. Toto je naše posolstvo, odkaz Parlamentu súčasným a budúcim generáciám, aby čas nepôsobil ako hrdza požierajúca spomienky, ale aby skôr spomienky oživoval.
Jelko Kacin
(SL) Rád by som pokračoval vo svojom prejave, pretože príbuzní obetí ma požiadali, aby som vám vyjadril ich vďačnosť za pochopenie a podporu, ktoré ste im preukázali prijatím tohto uznesenia.
Vďaka vám všetkým, ktorí ste prijali pozvanie zapojiť sa do dnešnej rozpravy. Rád by som takisto využil túto príležitosť a ukončil svoj prejav upozornením na dve veci. Toto uznesenie nie je zamerané na minulosť, aj napriek tomu, že sa týka obetí. Je zamerané na tých živých a na lepšiu budúcnosť pre nich.
Călin Cătălin Chiriţă
(RO) Masaker v Srebrenici v júli 1995, spolu s ostatnými brutálnymi činmi, ktoré sprevádzali rozpad bývalej Juhoslávie, sú čiernou stránkou v európskych dejinách.
Je to tragická lekcia z dejín, ktorá nám umožňuje znovu pochopiť potrebu rozvíjať v Európskej únii schopnosť efektívne konať v jej vonkajšej bezpečnostnej a obrannej politike a predovšetkým v jej európskej susedskej politike. Prečo? Práve preto, aby sme mohli bojovať s problémami ako porušovanie ľudských práv a zásad medzinárodného práva, regionálne konflikty, národný extrémizmus a etnický separatizmus, ktoré všetky umožnili zverstvá v Bosne.
Európa potrebuje silnejšiu, expanzívnejšiu Európsku úniu s politikou predchádzania konfliktov, ktorá neumožní, aby sa takéto brutálne činy kedykoľvek znovu odohrali.
Alexandr Vondra
úradujúci predseda Rady. - Vážený pán predsedajúci, dovoľte mi uzavrieť dnešnú rozpravu o Srebrenici.
V prvom rade vás chcem ubezpečiť, že Rada je naďalej rozhodnutá, že páchatelia zločinov v Srebrenici, v Bosne a Hercegovine, ako aj inde v regióne západného Balkánu musia byť postavení pred súd.
Naša misia EBOP (Európska bezpečnostná a obranná politika) v Bosne a Hercegovine naďalej poskytuje podporu a pomoc Medzinárodnému trestnému tribunálu pre bývalú Juhosláviu (MTTJ) a príslušným úradom.
Srebrenica je a zostane citlivým a dôležitým faktorom v politickom živote Bosny a Hercegoviny ako aj EÚ a širšieho medzinárodného spoločenstva.
Dovoľte mi využiť túto príležitosť, aby som vyzval politických lídrov Bosny a Hercegoviny nech nezneužívajú túto bolestnú a príšernú historickú skúsenosť pre svoje politické ciele. Mali by sa skôr aktívne snažiť viesť svoju krajinu k lepšej budúcnosti. Je potrebné pokračovať v spoločnom úsilí nielen v Srebrenici, ale v Bosne a Hercegovine ako celku. Pokiaľ sa masaker v Srebrenici stal kvôli nedostatku európskeho ducha, mali by sme teda urobiť všetko, čo je v našich silách, aby sme tejto krajine pomohli vydať sa po správnej ceste. To znamená smerom k EÚ.
Prvý veľký krok smerom k Európe už bol uskutočnený podpisom dohody o stabilizácii a pridružení (DSP) ako začiatok dlhého prístupového procesu. Ale je potrebné omnoho viac - viac odvahy a dôvery, úsilie o úprimné zmierenie umocnené hmatateľnou perspektívou integrácie.
Je povinnosťou nás všetkých voči mŕtvym neurobiť obete zo žijúcich. Toto je naša povinnosť voči budúcim generáciám.
Benita Ferrero-Waldner
členka Komisie. - Vážený pán predsedajúci, vážená pani Ibrisagicová, bola som jednou z tých ľudí, ktorí pozerali televíziu, keď sa tieto hrozné veci diali. Všetci sme si mysleli, že bezpečné oblasti budú bezpečnými útočiskami. Takže som bola, ako mnohí iní, veľmi šokovaná, keď sme sa dozvedeli, čo sa stalo - alebo pomaly zisťovali realitu.
Myslím si, že v Európskej únii sme sa učili čo musíme robiť prostredníctvom tvrdých lekcií, a potom sme pomaly začali uplatňovať spoločnú zahraničnú a bezpečnostnú politiku. To bola takpovediac prvá položka a potom sme pokračovali pretože sme pochopili, že tento hrozný masaker sa odohral kvôli tomu, že sme neboli jednotní.
Ešte raz opakujem, že vám len môžem prejaviť úctu za to, že tu dnes ste a tak otvorene sa prihovárate za uzmierenie. Pre tých, ktorí žijú s touto spomienkou to musí byť veľmi ťažké, ale zároveň verím, že možnosť, aby sa Bosna a Hercegovina v budúcnosti stala členom Európskej únie, je azda niečo, čo môže napomôcť uzmiereniu so všetkými týmito brutálnymi činmi.
Predsedajúci
V súlade s článkom 103 ods. 2 rokovacieho poriadku som dostal šesť návrhov uznesení.
Rozprava sa skončila.
Hlasovanie o uznesení sa uskutoční zajtra (vo štvrtok 15. januára 2009).
