Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 15 februari 2001.

Uttalande av talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Som ni vet skördades tyvärr två nya offer den 22 februari, vilka lades till den oförsvarliga lista över dem i Spanien som har mist livet i ETA:s terroristattacker.
Bombattentatet i San Sebastian riktade sig direkt mot Ignacio Dubreuil, kommunfullmäktigeledamot för det baskiska socialistpartiet i Ordizia. José Ángel Santos och José Leonet, anställda vid företaget Electra, miste livet vid explosionen, och fyra andra personer skadades, bl.a. Dubreuil.
Än en gång har ETA-terroristerna visat att de förvägrar rätten till liv och avvisar själva principen om rättsstaten. Å era vägnar har jag sänt mina djupt uppriktiga kondoleanser till offrens familjer och en önskan om god bättring till dem som skadades vid attentatet. Jag föreslår er att vi håller en tyst minut.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Föredragningslista
Talmannen
När det gäller föredragningslistan för sammanträdena onsdagen den 28 februari och torsdagen den 1 mars, föreslår jag på de politiska gruppernas begäran ett antal ändringar.
När det gäller onsdagen:
Jag föreslår att det uttalande som skall göras om mänskliga resurser inom reformen av kommissionen, av Prodi och kommissionär Kinnock, tidigareläggs i föredragningslistan. Detta innebär att vi kommer att behandla uttalandet mellan kl. 15.00 och 16.00, eftersom kommissionen redan har fattat ett beslut vid sitt sammanträde i förmiddags.
Vidare föreslår jag att betänkandet av Hauge för budgetutskottet, om förslag till ändrings- och tilläggsbudget i fråga om BSE-krisen, skall tidigareläggas i föredragningslistan för behandling direkt efter kommissionens uttalande.
På begäran av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och i samförstånd med de politiska grupperna föreslår jag slutligen att vi på föredragningslistan tar upp ett uttalande från kommissionen, presenterat av Byrne, om utvecklingen av mul- och klövsjukan. Detta uttalande kommer att följas av en frågestund på 30 minuter, enligt det sedvanliga förfarandet.
För att slutligen frigöra den tid som krävs föreslår jag att betänkandet från förlikningskommittén om miljötillsyn skall strykas, liksom betänkandet av Wijkman för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om en handlingsplan som syftar till att stärka Europeiska gemenskapens energieffektivitet. Dessa två betänkanden skulle strykas från föredragningslistan.
När det gäller torsdagen:
Uttalandena av rådet och kommissionen om flygattackerna mot Irak upptas som första punkt. Denna debatt kommer inte att följas av ett resolutionsförslag. Betänkandena Marset Campos om Mercosur och Salafranca om Chile skulle slutligen behandlas i en gemensam debatt, och omröstningarna skulle äga rum kl. 11.00 som planerat.
Finns det några invändningar mot dessa ändringar?

Gollnisch
Fru talman! Detta är egentligen ingen invändning. Jag anser bara att det är något beklagligt att det inte planeras ett resolutionsförslag efter debatten om flygattackerna mot Irak, eftersom de verkar utgöra ett mycket viktigt problem som har att göra med kränkningen av de principer som styr den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.

Talmannen
Herr Gollnisch! Det var ingen invändning mot föredragningslistan. Kan vi nu anse att föredragningslistan är fastställd?
Därmed fastställdes föredragningslistan.
  

Barón Crespo
Fru talman! Jag vill ta upp en fråga som har att göra med debatten om Europas framtid. Det gläder mig för övrigt att ordförande Prodi är närvarande och att rådet också tycks vara representerat här. Jag har erfarit av ett meddelande till de tre europeiska skolorna - och parlamentets ledamöter vet ju att de europeiska skolorna är mycket aktiva när det gäller godkännandet av kostnadsförslag - att en debatt kommer att anordnas den 7 mars med eleverna från Europeiska skolan avdelning III, under medverkan av rådets tjänstgörande ordförande och Sveriges statsminister Persson, kommissionens ordförande Prodi och den belgiske premiärministern Verhofstadt.
Jag tycker att det är ett bra initiativ, men jag ser inte att varken Europaparlamentet eller det belgiska parlamentet skall vara med, trots att Verhofstadt kommer att vara närvarande. Efter att än en gång ha läst den fjärde bilagan till slutsatserna från Europeiska rådet i Nice anser jag att detta initiativ, som endast samlar medlemmar i rådet, inte överensstämmer med den debatt som medlemmarna i Europeiska rådet i Nice har uppmanat oss till. Jag anser att det kräver en förklaring från er sida, fru talman, samt att ni vänder er till rådets majestätiska medlemmar och låter dem få veta att om de vill tala med det civila samhället - i det här fallet eleverna på skolan - bör de även räkna med parlamenten, så som de själva påpekar i den fjärde bilagan.
Tack för det, fru talman. Jag ser fram emot er förklaring. Jag uppmanar även ordförande Prodi, som är här i dag, och rådet att ge oss en förklaring.

Talmannen
Herr Barón Crespo! Detta är helt tydligt. Ni känner väl till att rådet informerade oss om att det hade för avsikt att föreslå ett initiativ för den 7 mars, och att rådet önskade att detta initiativ skulle vara gemensamt för våra tre institutioner. Ni minns säkert att jag ingående tog upp den möjligheten vid talmanskonferensens senaste sammanträde, men vid den tidpunkten hade jag ännu inte fått något klargörande i fråga om formen för det föreslagna initiativet. Talmanskonferensen beslutade att ge mig mandatet, att anförtro mig uppdraget att bedöma huruvida Europaparlamentets deltagande i detta initiativ är lämpligt eller inte, mot bakgrund av de klargöranden jag skulle få. Jag kommer t.o.m. ihåg att ni, herr Barón Crespo, då påpekade att Europaparlamentet inte bara skulle vara där för att komma med på bild.
Sedan detta sammanträde i talmanskonferensen har vi inte varit sysslolösa. Mitt kansli har ägnat sig åt att få klargöranden om vad som skulle göras och inte göras, eftersom detta är viktigt, eftersom detta engagerar oss. I dag har vi fått ett antal upplysningar, om än mycket ofullständiga, bl.a. huruvida evenemanget skulle äga rum på en skola och om elever skulle vara närvarande. Allt detta är mycket trevligt. Men jag är också, å Europaparlamentets vägnar, inbjuden att underteckna en skrivelse tillsammans med den svenske statsministern, den belgiske premiärministern och ordförande Prodi.
Jag gjorde bedömningen att jag själv inte kunde ta på mig hela ansvaret att underteckna en sådan gemensam skrivelse. Inom kort kommer ni således att delges denna skrivelse, så att ni och alla politiska gruppers ordförande kan ge mig råd i fråga om det här initiativet. Jag underskattar inte intresset av ett sådant initiativ, men det förtjänar trots allt en diskussion i parlamentet.
Jag tror att jag har svarat så tydligt som möjligt på er fråga, och tro mig, vi har tagit saken på största allvar.

Barón Crespo
Fru talman! Problemet är att en kallelse har utgått och att parlamentets namn inte ens står med på affischen, för att uttrycka det hela i konstnärs- och tjurfäktningstermer. Därför vet jag inte varför ni över huvud taget skulle svara på detta, eftersom vi inte ens är följeslagare. Inte heller sammankallande.

Talmannen
Herr Prodi kan möjligen klargöra saken för oss. Jag har i alla fall inte fått någon kallelse.

Prodi
. (IT) Fru talman! Det verkar som om parlamentets centrala ställning har slagits fast än en gång, eftersom jag alldeles nyss fick höra talas om denna manifestation av ledamot Barón. Jag har försökt ta reda på mer: det sägs att det nyss kom ett brev som jag ännu inte har svarat på. Jag fick höra det hela av parlamentet nu och jag skall svara när jag kommer tillbaka. Jag kände inte till debatten och inbjudan.
(Applåder och skratt)

Talmannen
Herr Barón! Det här är ett mycket trevligt initiativ. Det var vi som meddelade Prodi om initiativet och från hans kanslichef fick vi den beryktade skrivelse som jag just talade med er om!
Vi skall se över allt detta med bästa möjliga samordning, och på bästa sätt skall vi försöka agera för våra institutioners respektive intressen, men i första hand självklart för det gemensamma europeiska intresset.

Karamanou
Fru talman! Samtidigt som vi närmar oss den internationella kvinnodagen, som infaller i nästa vecka, kan vi till vår häpnad konstatera hur omfattande kvinnoföraktet är i det tjugoförsta århundradets Europa, och detta trots Europeiska unionens jämställdhetspolitik. När den framstående artisten Montserrat Cambayé utestängts från en grupp som uteslutande består av män vid Opera Liseu i Barcelona, kan man inte betrakta detta som en intern angelägenhet för operan, utan det är förvisso ett brott både mot principen om jämställdhet mellan könen och mot gemenskapslagstiftningen. Detta beslut av operan leder tanken till den tid då bara män fick ägna sig åt vetenskaplig och konstnärlig verksamhet och är en skymf mot alla konstnärligt och vetenskapligt verksamma kvinnor. Därför, fru talman, ber jag er att vi inte skall låta denna sorgliga händelse, detta sorgliga beslut, passera utan att parlamentet reagerar, och jag ber er att ta de initiativ som krävs.

Talmannen
Tack, fru Karamanou. Jag lovar er att jag skall överväga detta med största noggrannhet, för det är faktiskt helt oacceptabelt.

Medina Ortega
Fru talman! Enligt artikel 6.1 i arbetsordningen skall talmannen, vid en begäran till parlamentet om upphävande av immuniteten, meddela parlamentet och hänvisa frågan till behörig myndighet.
Den 12 juli 2000 sände ordföranden i den spanska högsta domstolen en begäran till Europaparlamentet om upphävande av immuniteten för två italienska ledamöter, Berlusconi och Dell'Utri, på grund av misstanke om brott i samband med förvärvandet av en spansk TV-kanal och underlåtenhet att betala skatt till den spanska skattemyndigheten.
I går frågade jag ordföranden i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om hon kände till fallet, och hon sade att hon inte hade fått någon information om detta.
Mot bakgrund av det som fastställs i artikel 6.1 i arbetsordningen vill jag därför fråga parlamentets talman vad som hänt med denna begäran och påpeka att den spanske utrikesministern förra måndagen sade att han fått kännedom om fallet endast genom tidningen.

Talmannen
Herr Medina Ortega! Jag skall ge er alla nödvändiga upplysningar. I artikel 6.1, som ni citerade, klargörs att den begäran som riktas till talmannen måste komma från en behörig myndighet i medlemsstaten. Den begäran ni syftade på väcker allvarliga tvivel. Vi är, som ni förstår, väl insatta i frågor som rör upphävande av immunitet, eftersom vi har tagit emot många sådana rörande alla våra länder. Det har jag förresten kontrollerat: med undantag för dem som kommer från Portugal kommer alla dessa förfrågningar alltid från en verkställande myndighet, justitie- eller utrikesministeriet. Fallet Portugal är exceptionellt, därifrån kan en begäran skickas till oss direkt från en rättslig myndighet.
I det aktuella fallet har en begäran inkommit till oss direkt från högsta domstolen. Jag lät omedelbart kontrollera saken - jag var inte i Bryssel då, men jag begärde genast en verifikation - och vi konstaterade att en begäran om upphävande av immunitet hade inkommit till oss några år tidigare, också den från Spanien. Men den hade översänts av den spanska regeringen, som vidarebefordrade begäran från högsta domstolen.
Eftersom ingenting nytt har tillförts den spanska lagstiftningen mellan dessa två tidpunkter - 1990 och 1999 - ansåg jag att det fanns ett allvarligt problem i fråga om tillåtlighet. Som ni vet, herr Medina, är vi i den ställningen att vi vet att det krävs en mycket stor noggrannhet, eftersom den europeiska rättstillämpningen inte alltid följer oss och vi alltid måste agera på ett mycket principfast sätt. Jag bad därför min kanslichef, som var i Bryssel vid det tillfället, att skriva till de spanska myndigheterna för att ta reda på om högsta domstolens ordförande - med hänsyn till spansk rätt och enligt arbetsordningen - är behörig att sända en sådan begäran till oss. Hittills har jag inte fått något svar.
Nu förstår jag bättre varför jag inte har fått något svar. När jag läser spanska tidningar inser jag att problemet är mycket invecklat, att det utan tvekan finns olika uppfattningar hos rättsliga respektive verkställande myndigheter.
Frågan är - och ni förstår att den för oss ganska långt - att ta reda på om Europaparlamentet kan fatta beslut om vilken av en medlemsstats båda myndighetsgrenar - den rättsliga grenen och den verkställande grenen - som är behörig. Jag tror mig veta att samordnarna i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden kommer att granska den här frågan under mars månad. Personligen anser jag att det är utmärkt, men återigen: vi måste agera med stor principfasthet och med respekt för lagtexterna, såväl de nationella lagstiftningarna som den europeiska rätten.

Galeote Quecedo
Fru talman! Eftersom ordföranden i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden inte är här i dag av hälsoskäl - däremot kommer hon att vara med på måndag när samordnarna för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden diskuterar denna fråga - har hon inte möjlighet att svara Medina. Därför skulle jag vilja göra det.
Ni förstår fru talman, vi spanska parlamentsledamöter har alla rätt att i Spanien endast dömas av högsta domstolen, en rättighet som den spanska domaren i det här fallet inte har erkänt, för här handlar det om en parlamentsledamot som inte är spansk och om ett parlament som inte heller är spanskt.
Trots detta har begäran om upphävandet av den parlamentariska immuniteten behandlats som om det gällde en spansk parlamentsledamot i ett spanskt parlament. Detta säger jag, fru talman, bara för att visa hur komplicerad frågan är i rättsligt avseende. Jag tror att Europaparlamentets ordförandeskap agerar med försiktighet i den här frågan för att inte störa det rättsliga förfarandet.
I mitt land finns det endast ett prejudikat, och det är från 1991. Det var utrikesministeriet som skötte handläggningen av det prejudikatet som mottogs av dåvarande ordföranden för Europaparlamentet - en kollega till er herr Medina, och även till mig - nämligen Enrique Barón Crespo. Jag är övertygad, fru talman, om att ingen här är drabbad av Alzheimer, utan att somliga försöker manipulera parlamentet i partifrågor som gäller deras respektive länder och det anser jag, fru talman, att vi alla bör protestera mot.

Talmannen
Kära kolleger! Jag har tio ordningsfrågor och har fått veta att Prodi och Kinnock är tvungna att gå kl. 16.00. Vi bör därför välja att skjuta upp de tio ordningsfrågorna till kl. 16.00. Enligt min mening vore det förnuftigt.
(Kammaren gav sitt samtycke.)

Reformen av kommissionen: mänskliga resurser
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalandet av kommissionen om reformen av kommissionen: mänskliga resurser.
Jag ger omedelbart ordet till ordförande Romano Prodi.

Prodi
. (IT) Fru talman, ärade ledamöter! Det har gått exakt ett år - i morgon blir det ett år - sedan kommissionen antog vitboken om reformstrategin. Under detta år har kommissionen redan klarat av två viktiga frågor i vitboken, det vill säga reformeringen av den ekonomiska förvaltningen och det nya systemet för planering av kommissionens verksamhet. Inom utsatt tid avslutade också kommissionen i morse den tredje, mer substantiella och komplicerade etappen i det arbete som annonserades i vitboken med att anta riktlinjer för personalpolitiken, vilken som ni vet är en av de mest kritiska punkterna i vår administrativa reform.
I dag - ja, just i dag: klockan 16.00 har vi det första mötet med fackföreningarna och personalen - startar en ny etapp med samråd och förhandlingar, en lika viktig och krävande etapp, som kommer att involvera hela personalen och alla personalföreträdarna. Kommissionen kommer inte att slå fast sin ståndpunkt förrän efter denna process, som kommer att vara några månader. Inom några få månader bör vi ha nått det grundläggande mål vi satte upp, det vill säga att under de kommande åren bli en god arbetsgivare som erbjuder konkurrenskraftiga villkor för att kunna attrahera den mest kvalificerade personalen till de europeiska institutionerna och som låter den egna personalen vara så effektiv, professionell och ansvarstagande som möjligt.
För att komma så långt har det krävts mycket arbete och därför vill jag först av allt tacka Neil Kinnock och hans staff (medarbetare) för det stora engagemang de har lagt ned i det mödosamma arbetet att ta fram dessa handlingar. Låt mig också betyga min uppskattning av personalen vid kommissionen och alla de andra institutionerna för deras engagemang under detta år. Det har varit ett besvärligt år och jag inser att det finns delar av vår personal som är upprörda av dessa snabba, djupgående förändringar som ofta läggs ovanpå en redan tung arbetsbörda. Vi kunde dock inte skjuta upp en långtgående översyn av kommissionens organisationsmodell: det hade vi förbundit oss till inför er och arbetet är klart brådskande och nödvändigt. En sådan komplett omorganisation har inte gjorts på årtionden. Därför har vi för avsikt att lägga ned all vår kraft på en bred och intensiv diskussion om reformens inriktning och detaljer för att se till att den blir en gemensam angelägenhet för alla, så att alla lägger manken till för att driva den framåt.
Men jag vill ändå ta tillfället i akt att slå fast ett grundläggande koncept: reformen är inte och har aldrig varit ett politiskt mål i sig, det vill säga lösryckt från ett större institutionellt och politiskt sammanhang. Den hör hemma inom ramen för ett mycket klart projekt som har främjat fred och demokrati i Europa genom att skapa en modell för samarbete och utveckling som grundar sig på principen om rättvisans överhöghet och respekt för grundläggande värden. Institutionerna i denna ursprungliga modell, Europeiska unionens institutioner, har spelat en avgörande roll för denna process och det är fantastiskt att kunna konstatera i vilken utsträckning de människor som arbetar vid institutionerna betraktar sitt arbete som någonting som verkligen är annorlunda än allt annat arbete - det är en av de saker som har gjort starkast intryck på mig sedan jag kom hit till Bryssel. Känslan av att vara delaktiga i ett historiskt projekt, det vill säga byggandet av Europa, är stark.
Denna utbredda motivation är det som gör administrationen i gemenskapens institutioner unik och garanterar den dess kraft och det är på denna nya grund som vi håller på att bygga den nya europeiska förvaltningen, en annorlunda förvaltning än i nationalstaterna, men med synergieffekter visavi dem. Medvetandet om denna originalitet har inspirerat utformningen av de riktlinjer som vi antog i dag: att reformera regler och sedvanor som numera är passé för att institutionerna skall kunna möta de utmaningar som kommer de närmaste åren och hålla visionen om det europeiska projektet tydlig.
Riktlinjerna för reformeringen av personalpolitiken och hanteringen av mänskliga resurser är tre: för det första avser vi att garantera de löne- och pensionsnivåer som fordras för att vill skall få en offentlig europeisk förvaltning som är oberoende och av hög kvalitet. För det andra vill vi sätta upp nya arbetsvillkor för att tillse att vår personal kan arbeta med full kapacitet, förkovra sig yrkesmässigt och få sina rättigheter tillgodosedda, med ambitionen att säkerställa en balans mellan ett tillfredsställande yrkesliv och privatlivets krav. För det tredje, slutligen, vill vi skapa en modernare karriärstruktur för att vår personal skall kunna anpassa sig till sina nya uppgifter och eliminera den tröghet som har skapats under årens lopp samt öka ansvarstagandet och kompetensen på alla nivåer.
Ett stort program för investeringar i utbildning kommer att vara ett nödvändigt komplement om målen skall nås. När det gäller denna fråga måste jag säga att utbildningen alltid har varit eftersatt, bland annat därför att man har anställt just högkvalificerad personal, men med dagens förändringstakt behöver också kvalificerad personal en kontinuerlig fortbildning.
Kort sagt är syftet med detta paket med initiativ för reformen att uppvärdera vår personals kraft och kompetens. Vi har alla en politisk plikt att lyckas med denna reform om vi vill att institutionerna - särskilt kommissionen - fullt ut skall kunna utöva sin pådrivande roll i de kommande årens integration. Denna byggarbetsplats har redan upprättats och den kallas "Europas framtid". De riktlinjer som vi antog i dag och som kommer att bli föremål för ett öppet och djuplodande samråd med hela personalen är ett viktigt steg i denna riktning.
(Applåder)

Kinnock
. (EN) Fru talman! Som jag har sagt här förut är det centrala syftet med reformen av Europeiska kommission att stärka institutionens prestationsförmåga, självförtroende och livsviktiga oberoende, i syfte att säkerställa att de tjänster som erbjuds Europeiska unionen motsvarar en standard som det stora flertalet i personalen vill nå upp till och som allmänheten har rätt att förvänta sig.
Vi har från början arbetat för att motsvara det syftet genom att modernisera strukturer och system, genom att inrikta oss mer direkt på prioriteringar, genom att vidta aldrig förut skådade åtgärder i fråga om fördelningen av individuellt ansvar på alla nivåer och genom att prioritera användningen av människor och ekonomiska resurser.
Under de tolv månader som gått sedan Prodis kommission antog vitboken " Reformen av kommissionen" har vi gjort betydande framsteg på alla dessa områden. Många ärade ledamöter känner till detaljerna, och jag tackar dem för deras mycket stora intresse. Vi kommer att återkomma till dessa detaljer vid framtida tillfällen.
Att sammanställa och genomföra de mycket påtagliga förändringarna har, naturligtvis, krävt ett enormt hårt arbete och stor hängivenhet. De personer som varit mest direkt inblandade har vanligtvis arbetet mer än 70 timmar i veckan under de senaste 15 eller 16 månaderna. Jag tackar dem och ger dem min hyllning.
Jag lovordar även starkt personalen i allmänhet för deras ihärdiga engagemang, som gör att de klarar av den omfattande omorganisationen och förnyelsen - till stora delar mycket invecklad och prövande - samtidigt som de fullgör kommissionens grundläggande uppgifter. Deras förmåga och beredvillighet att anpassa sig till förändringar är verkligen berömvärd och står utan tvekan i strid med den grova karikatyren av "eurokraten".
Sådana människor behöver en modern arbetsmiljö och progressiva karriärutsikter för att kunna utföra ett bra arbete ännu bättre, med ett tydligare erkännande av deras utvecklingsmöjligheter. För det krävs investeringar i ekonomi, tid och ansträngning. För det krävs också att vi betraktar en effektiv förvaltning - en nödvändighet för en kunskapsbaserad organisation som kommissionen - som en huvuduppgift för institutionen.
Kollegiet har i dag enhälligt antagit en serie förslag och riktlinjer som syftar till att uppfylla dessa mål, däribland riktlinjer om ett nytt, mer linjärt karriärsystem samt riktlinjer om löner och pensioner.
Vi kommer omedelbart att genomföra ett uttömmande samråd med personal och personalföreträdare om alla dessa handlingar under månaderna fram till i mitten av juli. Dessa förslag är alla tillgängliga för kammaren. Jag kommer därför att i korthet ge en översikt av de omfattade förändringarnas främsta syften. De är stadigt grundade på den realiteten att den värdefullaste resursen i varje administration är dess personal. Kommissionen är inget undantag, och det faktumet att den allmänna kvaliteten på personalen är hög framgår av det sätt på vilket kommissionens uppgifter utförs.
Institutionen har emellertid inte fört en personalpolitik som är anpassad till institutionens organisation i fråga om ansvar och behov vilka förändras. Med våra förslag vill vi därför åstadkomma förändringar för att säkerställa, för det första, att tjänstemäns karriärer i första hand beror på uppvisad kunnighet, dokumenterad prestationsförmåga och beredvillighet att ta på sig ansvar, samt att de alla bör ha förmånen av en objektiv årlig bedömning. För det andra bör förändringarna säkerställa att möjligheterna till karriärutveckling för all personal görs så stora som möjligt genom att glastak och stelheter avlägsnas och genom att tjänstemän erbjuds karriärvägledning, lämplig utbildning och verkliga möjligheter till större rörlighet såväl inom institutionen som utanför.
För det tredje bör de säkerställa att chefer är ansvariga för sin personal, ges det stöd som de behöver och utvärderas med avseende på sina insatser. Det är en radikal förändring av vedertaget bruk och praxis. Vi föreslår att den förändringen genomförs i alla avseenden för att främja de intressen som cheferna, de människor som cheferna leder och institutionen har.
För det fjärde bör arbetsvillkoren för kommissionens personal bättre spegla praxis i medlemsstaternas nationella förvaltningar. Att för första gången vidta åtgärder för föräldraledighet för kommissionens personal, förbättra arbetsvillkoren och underlätta sysselsättningslösningar som deltidsarbete är avgörande för att uppnå jämställdhet och lika praxis och för att förbättra karriärutvecklingen.
För det femte och sista måste kommissionen gradvis börja göra de nödvändiga investeringarna för att säkerställa att personalen kan underbygga och vidga sina färdigheter under hela yrkeskarriären. Vi föreslår en femfaldig ökning av utbildningsbudgeten under de närmaste fem åren. Det kommer fortfarande inte att få upp kommissionens proportionerliga utbildningsutgifter till genomsnittsnivån i Europeiska unionens medlemsstater. Det kommer emellertid att motsvara en betydande höjning, som kan genomföras utan att budgeten utsätts för otillbörligt tryck.
För att institutionerna skall kunna fortsätta att fullgöra sina förpliktelser med framgång måste de självklart fortsätta att locka till sig begåvade, flerspråkiga personer, av vilka det stora flertalet kommer att tillbringa större delen av sitt yrkesliv i allmän tjänst utanför hemlandet.
Det finns en ökad och ökande konkurrens om kompetent internationell personal på många områden, däribland flerspråkiga, mångkunniga sekreterare, IT-specialister, vetenskapliga forskare, specialister på internationell handel och internationella marknader, jurister specialiserade på konkurrensrätt, alla slags ekonomiska sakkunniga och många fler.
Kommissionen anser att realiteter som arbete och liv utomlands, betydande ansvar och ökande behov av sällsynta färdigheter måste återspeglas i ersättningspaketet för institutionernas personal. Resultaten av en omfattande oberoende undersökning som offentliggjordes i april och som ursprungligen genomfördes på kommissionens uppdrag visade att löneskalan för tjänstemän i den europeiska förvaltningen är högre än den för nationella statstjänstemän, liknande den för jämförbar personal i andra internationella organisationer, betydligt lägre än den för utlandsanställd personal med liknande kompetens i multinationella företag och lägre än den för diplomater. Det underbyggde vår åsikt att löneskalan är riktig, rimlig och relevant för kommissionens roll och för de krav som ställs på dess personal och att en höjning i vissa avseenden är nödvändig och berättigad.
Till exempel är stöd för barnomsorg för barn under sex års ålder en nödvändighet för jämställdhet och för att kommissionen skall kunna locka till sig personal - särskilt kvinnor - från medlemsstater med välutvecklade system. På liknande sätt håller det gradvis på att bli norm på arbetsmarknaderna runtom i Europeiska unionen att betala befattningspremier för funktioner med särskilt tungt ansvar eller särskilt tung arbetsbelastning. För att institutionen skall bibehålla sin konkurrenskraft som internationell arbetsgivare, bör sådana premier införas på ett riktat sätt i kommissionen.
Med dessa betraktanden i åtanke har vi sett över löne- och ersättningsstrukturen i syfte att identifiera och, där det är nödvändigt, reformera de omoderna delarna. Vi föreslår följaktligen att ersättningar som inte har något fortsatt berättigande skall skäras ned eller tas bort och att de som motsvarar objektiva förhållanden, som arbete utomlands, barnuppfostran och, vilket är vanligt, arbete på mer än ett främmande språk, bevaras och, i vissa avseenden, höjs. Våra pensionsförslag ligger i linje med vårt löfte att garantera systemets långsiktiga försäkringstekniska balans, och de befintliga pensionsrätterna kommer, naturligtvis, att respekteras.
När vi har sammanställt och antagit alla dessa förslag för samråd har vi naturligtvis ägnat stor uppmärksamhet åt de budgetmässiga följderna. Vi har gjort det mycket klart för denna kammare och för rådet att alla förändringar som härrör från reformer och från löne- och pensionsförslag kommer att ligga inom gränserna enligt relevant del av den budgetplan som fastställdes vid rådets möte i Berlin 1999. Vi kommer att följa den utfästelsen.
Upphörandet för den så kallade tillfälliga skatten (temporary levy) på 5,8 procent, som har funnits under olika namn sedan 1970-talet, kommer att bidra med en väsentlig del av resurserna för att uppfylla förpliktelser. Besparingarna på ersättningar som inte längre är berättigade kommer att möjliggöra andra investeringar. Vi föreslår att löne- och pensionssystemet även fortsättningsvis grundas på det fasta förhållandet med lönerörelser hos medlemsstaternas civilförvaltning. De totala anställningskostnaderna för de europeiska institutionernas förvaltning är, som andel av budgeten, 1,9 procent. Det kan med fördel jämföras med medlemsstaternas genomsnittliga kostnad beräknad på lika-för-lika-basis på 13,1 procent av budgeten.
Under den tidsrymd till år 2006 som budgetplanen gäller kommer administrationens kostnader som andel av BNI att vara lägre än de var 1985. De handlingar som i dag antogs av kommissionen är, som kommissionens ordförande betonade, förslag för samråd. I enlighet med den metod som vi har använt för alla förslag som har samband med reformer kommer var och en av handlingarna att bli föremål för seriösa och ingående förhandlingar med personalföreträdare och ett bredare samråd med personalen under de kommande fyra och en halv månaderna.
Konstruktiva förslag till förbättringar kommer att välkomnas, och, som vi tydligt har visat tidigare, vi fäster avseende vid dem och är beredda att införliva dem innan beslut slutligen fastställs av kollegiet. När de slutligen fastställs kommer de beslut som avser förändringar som inte kräver ändringar i tjänsteföreskrifterna att genomföras. De andra besluten, som de som avser karriärstruktur, löner och pensioner, kommer att läggas fram som formella lagstiftningsförslag till rådet och till denna kammare. Några, som de om bedömningar och befordringar, kommer att behöva behandlas av den interinstitutionella kommittén för tjänsteföreskrifterna.
Självklart kommer detta parlament, som lagstiftande myndighet, som budgetmyndighet och som arbetsgivare, med rätta att ha ett stort intresse i denna utveckling. Jag skulle vilja fästa uppmärksamheten på vikten av de förändringar som vi föreslår när det gäller karriärstrukturen. Detta påverkar parlamentet inom alla de områden som jag nyss nämnde.
En viktig aspekt och, i själva verket, en förutsättning för framsteg när det gäller karriärstrukturen är att vi når en överenskommelse om en flerårig ram som styr rörelser i arbetskostnaderna per enhet och som gör det möjligt för institutionerna - parlamentet, kommissionen och rådet - att upprätta en robust och strukturerad ram för att utveckla deras personals karriärer. Jag är säker på att parlamentet kommer att ägna detta och, för den delen, alla andra delar i reformstrategin en ivrig och välinformerad uppmärksamhet. Vid min utfrågning i parlamentet 1999 uttryckte jag förhoppningen att vi skulle bli partner för framåtskridande. Den förhoppningen har nu förverkligats till fullo.
Jag hoppas att vårt partnerskap kommer att fortsätta. Jag rekommenderar de förslag för samråd som i dag antogs enhälligt av kommissionen.
(Applåder)

Harbour
Fru talman! Jag skulle särskilt vilja välkomna Kinnocks uttalande och tala om hur glad jag är över att se att Prodi är här, eftersom dessa reformer bara kommer att bli framgångsrika om de leds från toppen. Det är därför viktigt att han är här.
Jag utarbetade för parlamentets räkning ett betänkande, som godkändes nästan enhälligt förra året, i vilket parlamentet varnade kommissionen att reformerna måste genomföras så snabbt som möjligt, för att undvika demoralisering bland personalen och besvikelse bland allmänheten. Jag skulle vilja be Kinnock att förklara hur han kommer att påskynda dessa så mycket som möjligt, för den varningen är lika giltig nu som den var när parlamentet godkände betänkandet för några månader sedan.
Min andra fråga är om Kinnock delar min stora oro över den brist på intresse som rådet visar för hans reformer. Jag har gått igenom dagordningarna för Ekofin-rådets och rådets (allmänna frågor) sammanträden under förra året och bara kunnat hitta en punkt om personalfrågor; den gällde frilansöversättare och behandlades i mars 2000. Skulle han instämma i min åsikt, att det om rådet visade större intresse för hans reformer, skulle bidra till ett snabbt och grundligt genomförande av reformerna och hjälpa oss att nå det mål som vi alla önskar: den mest yrkesmässiga och effektiva europeiska civilförvaltningen.

Kinnock
. (EN) Fru talman! Jag instämmer helt med den uppfattning som Harbour uttryckte i sitt utmärkta betänkande förra året, tillsammans med tre andra ärade ledamöter som var föredragande för sammanhörande betänkanden. Reformen bör fortskrida så snabbt som möjligt, för att undvika en demoralisering och destabilisering av den personal som är anställd i europeisk allmän tjänst. Jag håller med om det i ännu högre grad nu än jag gjorde då.
I varje reformprocess finns det en oundviklig klyfta mellan ursprunglig utformning och faktiskt genomförande. Det ligger i alla de personers intresse som vill ha en progressiv förändring - och de starkare institutioner som den förändringen kommer att medföra - att försöka göra den klyftan så smal som möjligt. Trots det måste vi först genomföra ett ingående och uttömmande samråd och ingående och uttömmande förhandlingar som en artighet gentemot vår personal, men även för att främja den känsla av deltagande i reformen som är nödvändig för framgång.
De fyra och en halv månader som vi har anslagit för dessa förhandlingar och detta samråd tillåter oss att arbeta snabbt men grundligt. För det andra kan de beslut som är kommissionens ansvar fattas ganska snabbt när de fyra och en halv månaderna har förflutit, med beaktande av resultatet av samrådet och förhandlingarna. Vi kan därefter sätta igång förändringarna, sannolikt i slutet av detta år. Andra förändringar måste emellertid läggas fram som formella lagstiftningsförslag till denna kammare och till rådet. Det kommer, som alla kan räkna ut, innebära ett år av förhandlingar om detaljerna i ändringarna av tjänsteföreskrifterna och löne- och pensionspaketet, vilket kommer att ta nästan hela år 2002 i anspråk.
Dessa fördröjningar är beklagliga, men vi vill självfallet se till att vi går igenom det fullständiga och gällande systemet med demokratisk granskning av både rådet och denna kammare. Det är en självklarhet bland personalen. Det betyder naturligtvis också att den tvååriga förlängningen av det nuvarande löne- och pensionssystemet kommer att ge stabilitet och säkerhet för alla institutioner, vilket inte skulle ha varit fallet om rådet och parlamentet inte hade gått med på vårt förslag om det.
Förhoppningsvis skulle vi därför, om lagstiftningsförfarandet inte fördröjs, kunna genomföra flera av dessa nödvändiga reformer till fullo i början av år 2003. Det är i vissa avseenden ett optimistiskt scenario, men vi kommer sannerligen att göra allt som står i vår makt för att klara det.
Avslutningsvis, angående det som Harbour tar upp om rådet, måste jag säga honom att min åsikt skiljer sig något från hans. Jag förstår hans oro, men jag har haft förmånen att besöka rådet (allmänna frågor) och få våra förslag - jag citerar - "varmt välkomna", och de har också fått ett ytterst bra mottagande av Ekofin-rådet vid ett lunchmöte, där diskussionen naturligt nog var ganska informell men oerhört konstruktiv. Jag har, naturligtvis, dessutom besökt flera medlemsstater för att se till att regeringarna - och de nationella parlamenten, för den delen - är fullständigt informerade.
Jag har inte någonstans mött en dålig inställning. Jag har mött en del bra motargument, och vi är alltid redo att diskutera sådana. Det kommer att ges fler tillfällen att närvara på rådsmötena, men rådet önskade att våra förslag skulle nå en rimlig mognad, så att de var genomarbetade och värda rådets övervägande.

Swoboda
Fru talman, herr vice ordförande! Jag gratulerar till alla förslag som ni har lagt fram och som enligt min uppfattning går i rätt riktning. Jag vill ta upp två problem. Det ena avser den första frågan. På senare tid har många av kommissionens medarbetare varit ovilliga att fatta beslut med tanke på det som komma skall. Jag vill ställa följande fråga: Vad kan ni göra för att stärka medarbetarnas beslutsvilja? Har alla kommissionärer förutom sitt godkännande också tydligt och klart uttalat att de kommer att överta det politiska ansvaret på sina respektive områden för de reformåtgärder ni föreslår?
En annan fråga: Ni föreslår att flera områden skall förläggas utanför kommissionen. Tror ni inte att det finns en viss motsättning mellan detta och er motiverade önskan om en enhetlig oberoende medarbetarstruktur i kommissionen? Vad skall ni göra, herr kommissionär, för att undvika att detta leder till en splittring av den enhetliga civil service?

Kinnock
. (EN) Fru talman! Får jag som svar på Swobodas första fråga säga att han kanske har haft några oturliga möten, men att de personer som han träffat på säkerligen utgör en minoritet av personalen. Jag skall inte orda mycket om detta, utan bara upprepa det som jag sade tidigare, att den beredvillighet att anpassa sig - under extremt tryck, med tung arbetsbelastning och två mycket nyskapande förslag - som det stora flertalet i kommissionens personal har visat under det senaste året gör dem stor heder. Den tyder inte på en motvilja mot förändringar. De behöver tydlig vägledning. De är värda tydliga beslut som arbetsunderlag, men de har likväl visat, ibland under ytterst svåra omständigheter, att de verkligen vill engagera sig.
Liksom i andra förvaltningar i andra demokratier finns det människor som kommer att lägga ned tid på att söka efter möjligheter att vara pessimistiska, så tvivel och skörda bitterhet. Sådana människor återfinns inom alla yrken - naturligtvis med Europaparlamentet som enda undantag, så mycket har jag förstått.

Detta innebär - fastän jag vet att Swoboda inte ägnar sig åt detta - att Europeiska unionens beredvilliga, mycket yrkesmässiga, hängivna och, som ordförande Prodi tidigare sade, högt motiverade civilförvaltning kan framställas oriktigt och vanhedrande i pressen och på annat håll av en mycket liten minoritet som av utomstående, men inte av personer inom förvaltningen, betraktas som representativ. Jag hoppas att de ärade ledamöterna alltid kommer att försöka göra åtskillnad mellan dessa människor, även om det ibland är svårt.
Avslutningsvis, innebär utläggningen och det tillvägagångssätt som vi förespråkar tillsammans med åtskilliga ledamöter från alla delar av denna kammare - och jag ger dem min hyllning - verkligen inte en avvikelse från konceptet eller praxis för en beständig, oberoende och kompetent europeisk allmän tjänst. Genom att definiera våra administrativa roller ordentligt och genom att lägga ut skyldigheten att verkställa redan fastställd politik på ett mycket ansvarigt sätt tryggar vi tvärtom den europeiska civilförvaltningens beständighet och kompetens och ger de europeiska skattebetalarna förmånen av maximal flexibilitet under förhållanden av säkerställd trygghet. Jag hoppas att kammaren kommer att ge sitt stöd till denna utläggningsprocess även i fortsättningen.

Guy-Quint
Herr kommissionär! Jag tackar er för de klargöranden ni har gett oss om reformförslagen. Jag sällar mig till Swoboda som framhöll att personalen just nu är djupt oroad, även om ni lugnar oss genom att peka på att den procentuella andelen inte är alltför stor. Men om jag har förstått saken rätt kommer förhandlingarna att inledas nu, vilket innebär att förslaget kan anpassas till de principer som ni försvarar: meriter, modernitet och utbildning. Tillåt mig att ställa tre frågor.
Hur avser ni att i ert förslag ta hänsyn till den mångkulturella verklighet som finns bland Europeiska unionens tjänstemän, som inte har samma traditioner när det gäller administrativ förvaltning? Hur tror ni att var och en skall kunna finna sig tillrätta?
För det andra: även om det tar lång tid att genomföra arrangemangen - eftersom ni nyss talade om år 2002 - framstår det ändå inte som ytterst viktigt att snabbt införa dessa arrangemang, dvs. att påskynda genomförandet i syfte att återvinna ett förtroende för arbetsmetoderna och de europeiska tjänstemännens entusiasm?
För det tredje verkar det som om en sak inte har fått ett särskilt stort utrymme i våra diskussioner: på vilket sätt har man beaktat expertarbetsgruppens prioriteringar, nämligen att det framför allt är två gränsområden som bör reformeras? Det handlar om gränsområdet mellan administratörernas arbete, Europeiska kommissionens arbete, och beslutsfattarna, dvs. generaldirektörer och kommissionärer. Det andra gränsområdet rör kopplingen mellan kommissionens administrativa arbete och det som vi ger våra pengar till, dvs. arbetsmetoderna, Europeiska unionens interventionsmetoder. Vad tänker ni er i det sammanhanget?

Prodi
. (IT) Fru talman! Jag skall svara på de första två frågorna eftersom de gäller en ytterst aktuell och ytterst allmängiltig fråga.
Jag går tillbaka till diskussionen om att de anställda inte är nöjda. Det är klart att vi under detta år har skapat osäkerhet, det inser jag: det har varit en besvärlig vandring, men vi kunde inte göra annat, för vi var tvungna att ta om översynen av alla funktioner, de grundläggande målen och även frågan om mångkulturella förhållanden från början. Varför är då denna reform så svår? Eftersom vi inte kan acceptera att bara upprepa eller kalkera några reformer från de nationella förvaltningarna: antingen lyckas vi med det helt nya experimentet att blanda dessa olika traditioner och kulturer till en enda tradition och en enda kultur, eller så har vi inte klarat vår uppgift. Då står det klart att vi inte kunde, inte kan, driva en sådan process utan att verkligen vända upp och ned på allting och tänka igenom alla aspekter från början. Jag vet mycket väl att vi har skapat oro därigenom och jag tar på mig ansvaret för det, men vi kunde inte göra annat. Redan i dag inleder vi diskussionen med ett öppet förslag, ett förslag som inte begränsas till punkter som skall antas eller avslås utan startar en debatt, som för övrigt tillhör våra traditioner, och som kommer att ingå i en typ av tradition för den offentliga förvaltningen som skiljer sig från den i andra länder.
Nå, vi har fortfarande lång tid på oss för att genomföra denna reform - det kommer att ta hela nästa år att förverkliga den - men som kommissionär Kinnock sade nyss borde vi ha klarat av detta samråd, denna process där vi fastställer vår strategi tillsammans med fackföreningar och personal innan juli månads utgång. Vi räknar med att redan inom några månader, det vill säga före sommaren, ha definierat ett ramverk och att sedan lägga in de enskilda kapitlen i nästa skede.

Kinnock
. (EN) Fru talman! Jag skall fatta mig mycket kort och bara svara på den tredje frågan, som gällde den oberoende expertkommitténs rekommendationer.
För att vara kortfattad vill jag bara säga att den oberoende expertkommittén lade fram över 90 rekommendationer. Vi har antingen följt eller överträffat alla de förslag som lades fram av den oberoende expertkommittén, frånsett bokstavligen ett par undantag, som av praktiska skäl var omöjliga. Det gläder mig att kunna tala om att det omfattade rekommendationerna om förhållandet mellan kommissionärer, kabinett och tjänsteenheter, vilket i september 1999, som en av de första åtgärderna av kommissionen under Romano Prodis ledning, blev föremål för överenskomna regler som klargör de förhållandena. Dessa kan användas av var och en av parterna till reglerna, så vi har en stor öppenhetsfördel, som jag tror gagnar tjänsteenheter och kommissionärer och kommissionärers kabinett.
När det gäller en sista punkt, om förhållandet mellan kommissionärerna med ansvar för administration och utläggning, har jag inte mycket att tillägga till det som jag sade till Swoboda, förutom de åtgärder som vi redan har vidtagit för att avskaffa de så kallade kontoren för tekniskt bistånd och den nya betydande byrå som håller på att inrättas, om jag så får säga, såsom en kommissionsenhet kallad Europe-Aid (Byrån för samarbete). Detta gör det möjligt att i betydande utsträckning förbättra förvaltning och ansvarighet. Detta visar att vi inte bara tog den oberoende expertkommittén på allvar, utan att vi också har tagit de olika betänkandena från denna kammare på mycket stort allvar, särskilt dem som är förknippade med och har utarbetats av Bourlanges.

Maij-Weggen
Fru talman! Jag tackar kommissionen för det den sagt oss. Jag måste erkänna att den här debatten gör ett ganska bisarrt intryck på mig eftersom det här verkar som om intrycket ges att våra europeiska tjänstemän, hur kompetenta de än är och hur hårt de än arbetar, är en litet ömklig grupp människor som behöver stödjas på flera områden. Jag känner mycket väl till tjänstemännens arbetsförhållanden och löner: de tjänar, särskilt på de högre posterna, mer än en minister eller till och med en premiärminister i de nationella medlemsstaterna, låt oss alltså inte överdriva det här heller.
Min fråga är egentligen följande: jag har hört kommissionär Kinnock säga att europeiska tjänstemän åtnjuter ett antal förmåner som inte längre är tidsenliga. Jag antar att han därmed avser möjligheten att köpa varor som bilar och spritdrycker skattefritt. Kan ni nu tala om exakt vilka förmåner som skall avskaffas på grund av att ni anser dem vara otidsenliga?
Vidare sade ni också att ni vill införa löneförbättringar. Kan ni tala om exakt vilka löneförbättringar ni tänker på? Enligt min åsikt finns det nämligen inte så mycket att förbättra på det området.

Kinnock
. (EN) Herr talman! Jag tror att den ärade ledamoten kommer att ha ett enormt utbyte av att läsa de mycket läsvärda handlingar för samråd som i dag behandlades av kommissionen. Jag är mycket stolt över det faktumet att vår institution - på ett uttömmande och mycket exakt sätt - har redogjort för allt som finns att säga om löner, karriärstrukturen och de ersättningssystem som har funnits för europeiska tjänstemän. Jag hoppas och vet att det finns personer som har som mål att alla institutioner skall ta efter det exemplet och göra det utan dröjsmål.
När det gäller momsbefriade bilar har utlandsanställda personer som arbetar för alla de europeiska institutionerna en rättighet, som beviljats dem av den belgiska regeringen, att köpa vissa varor, däribland bilar, utan att betala mervärdesskatt under de första tolv månaderna efter det att de anställs, men bara under den perioden. När det gäller ersättningar har det sedan 1960-talet funnits en bestämmelse för europeiska tjänstemän som medger att de överför delar av lönen till hemlandet. Bestämmelsen kom till på grund av att det var besvärligt och dyrt att genomföra internationella finansiella överföringar. Under årens lopp har det emellertid, som alla känner till, blivit utomordentligt enkelt att genomföra överföringar. Det verkliga problemet härrör från det faktumet att en koefficient byggdes in som ett medel för att kompensera variationer mellan medlemsstaternas valutor. Det har lett till en kompensationsobalans, vilket är anledningen till att systemet nu medför tunga anspråk - eller tyngre anspråk än vad som kan försvaras - på budgeten och anledningen till att vi nu kommer att sätta stopp för det.
Samma sak gäller för reseersättningar som fastställdes på 1950-talet på grundval av priset för de tågresor i förstaklass som tjänstemän fick göra minst en gång om året - eller till och med två gånger om året - till hemlandet. Det var en sak när det fanns sex medlemsstater som gränsade till varandra och som hade järnvägssystem som förband länderna sinsemellan. Detta har dock förändrats en aning. Ett system som medger att man kräver ersättning för tågresor i förstaklass två gånger om året till olika delar av Europeiska unionen kan följaktligen inte längre försvaras. Vi förändrar systemet från grunden och anpassar det till hur resorna görs i dag.
Jag hoppas att man kommer att ta efter även det exemplet.

 Van Hulten
Fru talman! Det allra viktigaste målet för reformprocessen måste vara att göra kommissionen till en förvaltning i världsklass som kan tjäna den europeiska allmänheten.
Den första fråga som socialisterna måste ställa är om de föreslagna reformerna är goda nyheter för personalen. Det är de inte. De är inte goda nyheter för personal som ständigt gör ett dåligt arbete. De är inte goda nyheter för personal som hoppas bli befordrade bara på grundval av det antal år som de suttit bakom sitt skrivbord. De är inte goda nyheter för personal som vägrar skaffa sig nya färdigheter. De är, med andra ord, inte goda nyheter för en liten minoritet gemenskapstjänstemän. De är utmärkta nyheter för all annan personal. En genomgripande reform av kategorisystemet som innebär att en linjär karriärstruktur införs kommer att ge nya möjligheter för personalen, särskilt för kvinnor och unga människor.
Min fråga till kommissionären är: Kommer han under den samrådsprocess som nu skall påbörjas att se till att den lilla minoritetens egenintresse inte segrar över framtidsutsikterna för det stora flertalet i personalen?

 Kinnock
. (EN) Med eftertryck, fru talman, svarar jag ja, ja och ja på de frågor som ställdes av Van Hulten, och jag svarar så med glädje.

Talmannen
Det var ett mycket bra svar för en avslutning på debatten.
Jag tackar ordförande Romano Prodi. Jag tackar kommissionär Kinnock och alla kolleger som har talat.
(Protester från Bigliardo.)
Herr Bigliardo! Jag hade väldigt gärna gett er ordet. Men som ni förstår är tiden tyvärr mycket begränsad. Det hade varit otänkbart att de tre föredragandena inte skulle ha fått uttala sig, eftersom de hade begärt ordet. Det tror jag är det minsta man kan göra.
Cox avstår från sin begäran om ordet, och jag vill verkligen tacka honom för det.

Cox
Fru talman! Jag skulle för min grupps räkning vilja säga att vi välkomnar det faktumet att detta tillkännagivande först gjordes här i kammaren och inte till medierna eller någon annanstans.

Haarder
Jag vill bara fråga herr Kinnock: Kan vi vara säkra på att alla dessa enastående reformer även kommer att genomföras i denna kammare?
  

Howitt
Herr talman! Jag informerade sessionstjänsten i förväg om att jag ville ta upp en ordningsfråga medan Fontaine innehade ordförandeskapet. Det verkar som om ett antal personer som helt enkelt räckte upp sin hand under sammanträdets första del gavs företräde. Jag beklagar det. Kan jag be er att tala om för mig när talmannen nästa gång kommer att inneha ordförandeskapet, eftersom jag vill ställa en ordningsfråga till henne. Och kan ni försäkra mig om att jag kommer att kunna göra det vid det tillfället?

Talmannen
I Strasbourg, ledamot Howitt! Talmannen kommer att ha ordförandeskapet i Strasbourg, så hon har tid att fundera på er fråga.

Gorostiaga Atxalandabaso
I början av detta sammanträde talade talmannen om "la liste insupportable d'attentats" (den oförsvarliga listan med attentat), och jag håller med henne. Situationen är outhärdlig. Nu, i samma ögonblick som Colombias president möter president Bush för att diskutera genomförandet av fredssamtal med revolutionära gerillagrupper och när Zapatistanhängare marscherar genom tolv stater till Mexiko City för att med president Fox diskutera ett lagförslag som skulle ge Mexikos indianer självstyre, rättslig status för deras språk och rättigheter över naturresurser, gör den spanska regeringen, tvärtom, en ny aggressiv satsning för att slå ned på förkämpar för baskiskt oberoende.
Förra helgen, i Bilbao, bekräftade borgmästare Oreja att han ville besegra ETA, inte bara se till att organisationen försvinner. Herr Poettering! Ni var där tillsammans med Berlusconi. Ni deltog i detta möte som ett särskilt vittne. Tror ni, herr Poettering, att denna aggressiva politik kommer att leda till fred i Baskien?

Korakas
Herr talman! Samtidigt som antalet dödsoffer stiger i Irak, som ett resultat av de brottsliga sanktionerna och följderna av de brittisk-amerikanska anfallen med radioaktiva vapen 1990 och 1998, stiger det nu fram en ny Herodes, en ny terrorist, som installerat sig i Vita huset och hoppas kunna överträffa sin far och Clinton ...
(Talmannen avbröt talaren)

Talmannen
Ledamot Korakas! Denna fråga skall vi diskutera i morgon. Det är onödigt att ställa en ordningsfråga: ni har möjlighet att tala i denna fråga i morgon.

Frahm
Herr talman! Under sessionen i Strasbourg ställde jag en fråga till Fontaine om fångarna i de turkiska fängelserna, och jag fick ett mycket vänligt svar. Tyvärr var det på franska, men jag har fått det översatt, så nu förstår jag det också. I detta brev beskrivs den process som nu pågår, kring förhandlingarna med den turkiska regeringen om demokratisering som en upptakt till hela ansöknings- och utvidgningsprocessen. Jag vill gärna understryka att det nu i högre grad än tidigare är nödvändigt att agera i denna fråga, därför att Turkiet nu, utöver de problem som landet redan drabbats av, står inför en våldsam både politisk och ekonomisk kris, som kommer att innebära bakslag i demokratiseringsprocessen och som kommer att innebära att politiska fångar i fängelserna får det ännu sämre än tidigare. Det är anledningen till denna begäran, herr talman - det är ju inte Fontaine som sitter i talmansstolen, men ni företräder ju presidiet - om att man ännu en gång tar upp den här frågan, att man ännu en gång utövar påtryckningar på de turkiska myndigheterna för att få dem att sätta igång demokratiseringsprocessen i stället för att bromsa den, att föra den vidare, för det vi nu bevittnar är ett steg tillbaka.

Talmannen
Ledamot Frahm! Detta är en fråga som alltid finns med på parlamentets dagordning, både i berörda utskott och i kammaren när den tas upp på föredragningslistan.

Méndez de Vigo
Herr talman! Först ett påpekande: Säkert skulle en viss kollega som sitter här och talar ett annat språk än sitt eget ha nytta av lite undervisning i engelska, så att han åtminstone kan göra sig förstådd.
Men det jag vill tala om, herr talman, är den fråga som togs upp av Barón, ordförande för den socialistiska gruppen, nämligen evenemanget den 7 mars.
Vi har i dag förstått att rådet har fattat ett unilateralt beslut om en kallelse till inledningen av debatten om Europeiska unionens framtid den 7 mars. Det har rådet gjort, som vi i dag har konstaterat, utan att meddela kommissionens ordförande men ändå använt hans namn.
Talmannen har sagt att hon skall fundera på saken, men med tanke på det som har framkommit i dag anser jag att Europaparlamentet inte bör delta i detta evenemang som är ett rent reklamjippo och jag vill även uppmana kommissionen att inte delta.
Om vi vill debattera Europeiska unionens framtid - den stora offentliga debatt som bör hållas - bör det redan från början ske utifrån en samordning mellan de tre institutionerna.

Talmannen
Det finns också en annan lösning, ledamot Méndez de Vigo: att organisera om det hela fullständigt med Europaparlamentet och kommissionen närvarande, kasta alla handlingar som har producerats hittills och ta fram nya. Det vore också en lösning! Men jag instämmer i den hårda tonen i ert svar.

Medina Ortega
Herr talman! Jag vill åberopa artikel 122 i arbetsordningen till följd av ett personligt uttalande om mig. Galeote har uttalat sig om mig som person och anklagat mig för partipolitiska avsikter, för att jag tar upp frågan om immuniteten för ledamöterna Berlusconi och Dell'Utri.
Som spansk ledamot i Europaparlamentet och socialisternas samordnare i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har jag rätt och är i viss mån även skyldig att ta upp den frågan. Det är rent ut sagt pinsamt att parlamentet inte ens har haft vänligheten att besvara den begäran som ordföranden i den spanska högsta domstolen sände för sju månader sedan.
Någon bär ansvaret för detta, antingen parlamentet eller den spanska regeringen.

Díez González
Herr talman, mina damer och herrar! Efter Gorostiagas anförande vill jag ställa en fråga till parlamentet: Hur länge skall parlamentet finna sig i den förolämpning som det innebär att en av parlamentets ledamöter i skydd av sin roll som ledamot vald i en av medlemsstaterna - Spanien - efter varje attentat och fördömande här i parlamentet använder sin talartid till att förringa attentatets betydelse, rättfärdiga brotten och slutligen framträda som medbrottsling till morden.
Hur länge skall vi finna oss i en sådan förolämpning, herr talman?
(Applåder)

Poettering
Herr talman! Jag vill inte gärna begära ordet, men efter det kollegan Medina Ortega har sagt, måste jag ändå göra det. Herr kollega, det ni sysslar med här är mycket genomskinligt. Jag kan påminna er om att det - och det vet ni naturligtvis - pågår en korrespondens mellan er gruppordförande och Europaparlamentets ordförande. Ni vet också att det finns bestämmelser om när ett ansvarigt utskott skall behandla frågor om immunitet, och det innebär att landets ansvariga myndigheter, när någon beskylls för ett visst agerande, måste upplysa om detta. Så var det också år 1990, när er nuvarande gruppordförande var parlamentets ordförande. Jag ber er uppmärksamma att vi inte för några debatter här som förberedelser till valkampanjen i Italien. Det är nämligen det som är er manöver.
(Applåder PPE-gruppen)
Efter att er grupp och framträdande personer i ert parti orsakade en skandal beträffande Österrike kommer vi inte att tillåta att ni åter driver en valkampanj här i Europaparlamentet. Jag vill tydligt påpeka, herr talman, att Europaparlamentets kollega och ordförande som ni här kritiserar har uppträtt helt korrekt och det har hon också förklarat i sitt brev till ordföranden för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Tro mig, herr Medina Ortega, om det är en valkampanj ni vill driva här så skall ni också få en. Men då får ni räkna med att vi inte kommer att låta er framföra era olämpliga åsikter obesvarat.
(Applåder från PPE-gruppen)

Korakas
Herr talman! Jag vill protestera mot att ni stängde av mikrofonen utan att låta mig tala färdigt. Det var två ämnen jag ville ta upp. Det ena gällde bombningarna i Irak. Ni avbröt mig, därför att debatten skall äga rum i morgon, medan jag försökte säga att jag har ett förslag inför morgondagens debatt: att parlamentet skall avge en resolution. Jag yttrade mig inte under diskussionen om arbetsplanen, för att inte behöva göra två inlägg.
Det andra ämnet, herr talman, gäller Moldavien. Jag har i pressen läst att den höge representanten för GUSP, Solana, redan före valet i Moldavien uttalat sig på ett oacceptabelt sätt, och just med tanke på resultatet av valet - som innebär att Moldaviens folk helt fritt beslutat att stödja kommunisterna och ge dem en enorm majoritet - skulle jag vilja påtala Solanas oacceptabla uttalande. Tillåt mig att läsa hans uttalande och begära att parlamentet tar ställning ...
(Talmannen avbröt talaren)

Talmannen
Ledamot Korakas! Tidigare ville ni ha ordet för att föreslå en ändring av föredragningslistan när vi redan hade godkänt den och nu tar ni upp en fråga som inte har det minsta med saken att göra. Detta är ingen ordningsfråga!

Medina Ortega
Herr talman! Jag vill än en gång åberopa artikel 122 i arbetsordningen om personliga uttalanden.
Det verkar som om Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater försöker diskvalificera alla anföranden från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp genom att anklaga oss för att ha partipolitiska avsikter och fiska efter röster. Vad skulle jag ha för intresse av att påverka valkampanjen i Italien!
Valkampanjen i Italien förs i det landet, men i Spanien finns för närvarande en ordförande i högsta domstolen som väntar på ett svar från detta parlament och det har han inte fått ännu.

Obiols i Germà
Herr talman! Jag har begärt ordet på grund av personliga uttalanden, som visserligen inte gäller mig utan ordföranden för vår grupp, men i egenskap av gruppens vice ordförande vill jag säga att Poetterings anförande var fantastiskt. Jag gratulerar er till det.
(Applåder)
Jag har inbillat mig att de demokratiska partierna är i sin fulla rätt att förbereda demokratiska val. Anklagelser om valtaktik är kännetecknande för envåldshärskare, inte för demokratiska ledare.
Jag måste få säga att det Berlusconi i nuläget utövar i Spanien är valtaktik. Och jag måste få säga till Poettering, att han med tanke på den bedömning han gör av situationen, tycks ha läst och tagit del av åsikterna hos vissa av personerna i Djurfarmen av George Orwell, och ni bör tänka på att de europeiska medborgarna är likadana, men att vissa, Berlusconi till exempel, är det i större utsträckning än andra.
För den enda säkra uppgift vi har är att en begäran om upphävande av immuniteten under minst sju månader har gömts undan på något kontor, vi vet inte i vilken institution, i en situation som påverkar de val som inom kort äger rum i Italien...
(Talmannen avbröt talaren)

Napoletano
Herr talman! Eftersom valet i Italien har tagits upp här skulle jag vilja lugna Poettering och tillägga att plenum inte är det lämpligaste tillfället att på detta sätt fördjupa sig i en fråga som länge har figurerat i den spanska pressen och som även har tagits upp i de italienska tidningarna, vilket vi faktiskt har fått refererat för oss.
Dessutom anser jag att vi har både organ, som presidiet, och befogenheter, som de som ordföranden för utskottet för rättsliga frågor och inre marknaden, Europaparlamentets talman och generalsekretariatet har. Jag tror att dessa så småningom kommer att kunna rekonstruera vad som har hänt och se om det har förekommit någonting onormalt jämfört med i andra fall. Jag tycker inte att plenum är rätt plats för detta. Därför anser jag att vi bör ha förtroende för dessa organ och avvakta en fördjupad granskning av fallet, eftersom enligt min mening denna fråga berör alla kolleger i denna kammare. Jag undrar om man har använt samma förfarande som man skulle ha använt om det gällde den grönaste ledamoten av detta parlament.

Tajani
Herr talman! Jag kan inte annat än glädjas åt Napoletanos ord, ord som motsäger den ståndpunkt som den partigrupp han tillhör har intagit. Också jag, liksom Poettering, instämmer helt i att man inte bör ta upp frågor i denna kammare som gäller interna angelägenheter för medlemsstaterna i Europeiska unionen.
Trots detta beklagar jag att den spanske kollegan som citerade "Djurfarmen" tydligen inte har läst boken, eller inte har förstått vad den handlar om eftersom den vänder sig emot de kommunistiska regimernas totalitarism: kollegan borde kanske vända sig till någon som kämpar i hans egna led.
Jag hoppas emellertid att det inträffade kan ge lärdomar för framtiden och uppmanar å det varmaste kammaren att inte utnyttja Europaparlamentet för inrikespolitiska syften. Det har redan förekommit mycket inblandning under de senaste dagarna, däribland den från den belgiske viceordföranden i rådet som helt opåkallat lade sig i italienska angelägenheter.
Jag tackar än en gång Napoletano för hans inlägg.

Talmannen
Låt oss sluta med ordningsfrågor och hänvisningar till arbetsordningen nu, annars kommer vi inte hinna avhandla alla punkterna på föredragningslistan.

Förslag till tilläggs- och ändringsbudget 1/2001
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0064/2001) av
Haug för budgetutskottet om förslaget till tilläggs- och ändringsbudget nr 1/2001 till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2001.

Haug
. (DE) Herr talman! Detta har dragit ut på tiden, men vi var ju först tvungna att diskutera dessa viktiga frågor.
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Vi skall fatta beslut om det förslag till tilläggs- och ändringsbudget - årets första - som kommissionen lade fram den 31 januari och som redan har antagits av rådet i första behandlingen. Denna tilläggs- och ändringsbudget innehåller flera aspekter. Budgetanmärkningen för B7-541 skall ändras så att Europeiska byrån för återuppbyggnad i Balkan får administrativa medel även till sitt arbete i Montenegro. Växelkursen euro/dollar skall justeras enligt förordningen om budgetdisciplin: medan budgeten för 2001 grundas på en kurs där 1 euro=0,91 dollar, måste kommissionen i sin justering utgå från att 1 euro=0,87 dollar. Det leder till skenbara besparingar på 245 miljoner euro. 60 miljoner euro skall överföras från reserven till budgetposten för den överenskomna BSE-testningen. Och sedan kommer det som intresserar oss alla, vilket har framgått av den senaste veckans samtal och debatter: 971 miljoner euro kommer nämligen att frigöras för att till viss del få kontroll över effekterna av BSE-krisen.
Summan på 971 miljoner euro fördelas på följande sätt: 700 miljoner till uppköp och destruktion av boskap som är över 30 månader gammal, 238 miljoner till uppköp av nötkött för lagring, ytterligare 33 miljoner till test av nötboskap som är mer än 30 månader gammal och avsedd för människoföda. Jag kan redan på förhand säga att jag förespråkar ett godkännande av den föreslagna tilläggs- och ändringsbudgeten, om än i ändrad form. Ändrad för att vi vill uppmuntra medlemsstaterna att ta större ansvar för den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag är alltså för denna tilläggs- och ändringsbudget, även om jag har full förståelse för de kolleger som vill förkasta den helt.
Min första reaktion var nämligen också att säga nej. Nu när jag är ledamot i Europaparlamentet måste jag försvara den gemensamma jordbrukspolitiken där hemma. Det är inte så förbannat enkelt. Vi använder nästan hälften av budgeten till vår jordbrukspolitik, och därav går nästan en femtedel till att stimulera nötköttsproduktionen. Nu när nötköttsmarknaden har brutit samman måste vi använda bortåt en miljard euro åt att utrota den nötboskap som det har kostat så mycket att föda upp, eftersom den inte går att sälja. Det är svårt, för att inte säga omöjligt, att förklara för skattebetalarna och konsumenterna. För en sak är säker: även om det är mycket pengar för att fånga upp de första effekterna av BSE, kommer det ändå inte att vara tillräckligt med tiden. Det är bara en droppe i havet. Eller ett pyttelitet plåster på ett sår som varar och gör ont och det såret är vår gemensamma jordbrukspolitik med sitt produktionsstöd.
Dessa mekanismer härstammar från en tid då det var brist på de flesta livsmedel. Den tiden är dock för länge sedan förbi. Nu finns det på de viktigaste marknaderna ett överskott och ett överflöd. Produktionsstödet innebär en uppmuntran, nästan ett tvingande krav att odla ännu mer och intensifiera produktionsmetoderna. En sådan intensifiering leder till miljöproblem och en marginalisering av mindre produktiva platser. Ett sådant system kan inte försvaras ens ur ett socialt perspektiv, för det har endast lett till att de större företagen blir ännu större och att de mindre familjebruken dör ut, för att de inte klarar sin försörjning.
Totalt går 80 procent av EUGFJ:s medel till mindre än 20 procent av företagen. Vi måste ta oss ur det systemet. Vi får inte ägna oss åt att dilettantmässigt försöka åtgärda symptomen i systemet. Vi måste bota det helt. Ett intakt system leder bara till nya svårigheter. Låt oss utnyttja den nuvarande krisen till en genomgripande reform av vår gemensamma jordbrukspolitik. Låt oss utnyttja den till en reform i riktning mot följande mål: bibehållandet av tillräckligt många bönder för att bevara miljön och kulturlandskapet; erkännandet av två viktiga funktioner hos jordbrukarna, nämligen produktionen av högkvalitativ föda och miljöskydd i samband med landsbygdens utveckling. Och naturligtvis även det vi i Europaparlamentet alltid har eftersträvat: främjandet av landsbygden. Med det avses även främjandet av andra ekonomiska verksamheter, inte bara av jordbrukssektorn.
Låt oss betrakta tilläggs- och ändringsbudgeten som en nödvändig sista åtgärd inom den gamla jordbrukspolitiken, eftersom det för ögonblicket inte finns något annat instrument. Vid nästa finansåtgärd måste vi emellertid tydligt kunna se konturerna av en förändrad jordbrukspolitik. För en sak är klar: om jag som budgetföredragande skall betrakta det hela ur finanssynpunkt vet jag att den nuvarande krisen inte är en finanskris utan en kris för vår jordbrukspolitik. Ju förr vi vidtar riktiga åtgärder för att lösa den, desto bättre.
Nu när två miljoner nötkreatur skall avlivas och utplånas för att avlasta marknaden, talar man om ett etiskt problem. Ja kära kolleger, två miljoner äldre nötkreatur slaktas i Europa varje år. Det är således något helt normalt. Bara att de hamnar i européernas magar och inte i förbränningsugnarna. Att i det här fallet tala om etik finner jag något långsökt. I synnerhet när det i samband med ett kalvslaktprogram talas om premier för icke-marknadsföring. Ja herre gud, vi tar verkligen hänsyn till våra kristna västerländska rötter, men då kan jag påminna er om att kejsaren Herodes lät döda alla nyfödda människobarn av hankön. Människor, inte djur. Med all respekt och kärlek för djurskyddet, så bör vi allt lämna religionen därhän. Det finns en skillnad mellan människor och djur. Glöm inte det!
(Applåder)

Maat
Herr talman! Kärnfrågan i den första budgetändringen år 2001 är om det europeiska jordbrukshuset får byggas upp under pågående BSE-kris. Får en kris användas eller missbrukas för egna politiska syften, för att göra jordbrukspolitiken grönare eller kanske avreglera den? Det verkliga problemet med BSE orsakas inte av stora eller små lantbruk eller av antalet kor per hektar: det verkliga problemet är att medlemsstater har kringgått de europeiska reglerna och alltså egentligen missbrukat de europeiska konsumenternas och lantbrukarnas förtroende. I det avseendet måste jag, bland annat med tanke på diskussionen i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, säga att ändringsförslag 2 till och med 5 inte ansluter till det enhälliga yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling till budgetutskottet. Ändringsförslag 1 har antagits i yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Herr talman! Europeiska kommissionens sjupunktsprogram kommer att tas upp senare. Nu handlar det om den framlagda budgetändringen. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling instämmer med denna budgetändring som stämmer överens med de förslag som det utskottet lade fram redan i november 2000. Även om underlaget är svagt, till exempel på grund av att förhållandet mellan euron och dollarn just nu är mycket sämre än vad som önskats för jordbruksbudgeten eller som kommissionen föreslagit, så är det här ändå den bästa vägen att gå. Utrymmet i den befintliga budgeten utnyttjas och budgetplanen blir oförändrad. Det kommer inte längre att vara fallet inom en snar framtid. Nu när konsumtionen av nötkött sjunkit med 28 procent i Europeiska unionen och export är nära nog omöjligt så går vi mot ett överskott på 2,5 miljoner ton nötkött, och det medan lagringskapaciteten i Europeiska unionen endast ligger på en miljon ton.
Konsekvenserna för jordbrukarnas inkomster är dramatiska och de låga priserna stimulerar verkligen inte konsumenterna till högre konsumtion. Mycket snart kommer utgiftstaket att komma i sikte. Europaparlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling har beslutat att diskutera fyra alternativ för en framtida finansiering, nämligen en ändring av budgetplanen, indragningar på den löpande budgeten, anpassning av kostnadsfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna eller en kompletterande finansiering genom avgifter och rabatter. På grund av den pågående mul- och klövsjukekrisen måste den diskussionen komma igång snabbare än vi egentligen ville.
Herr talman! Ni skall märka att det stöd som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling ger budgetändringen kan ses som ett stöd för kommissionen: den visar i alla fall mer handlingskraft än rådet som fortsätter sitta fast i de nationella dagordningarna i stället för att lösa krisen.

Böge
Herr talman, mina damer och herrar! Min grupp är av nöden tvungen att rösta för tilläggs- och ändringsbudgeten i brist på bättre alternativ, eftersom vi måste agera snabbt i denna krissituation. Vi gör det även utifrån vår insikt att BSE under åren som gått - och nu hinner våra misstag i det förgångna ikapp oss - i stor utsträckning har följts av ett statligt misslyckande. Därför har också gemenskapen ett ansvar för att lösa den här krisen. Vi kommer också att rösta för finansieringssystemet 70/30, eftersom vi snabbt vill anta budgeten, även om det finns de som vill att den här frågan med tanke på framtiden skall diskuteras mer ingående.
Jag vill också tillägga att vi i denna svåra tid bör göra allt vi kan för att agera seriöst och inte bidra till att paniken växer, för jag vill inte se den ena ändringsbudgeten efter den andra. Jag vill påminna alla om att vi endast befinner oss i den första tredjedelen i tillämpningen av den av så många lovprisade Agenda 2000, och då bör vi inte redan fira det som en framgång, som ett europeiskt verksamhetsunderlag för tiden fram till 2006, och sedan vid första bästa tillfälle göra en tvärbromsning som följs av en saltomortal. Det verkar inte särskilt trovärdigt.
Nödsituationer kräver nödåtgärder, men den som i tider som dessa vill ändra för mycket på en gång blir snabbt omkullblåst av de fruktansvärda vindarna i Europa. Det krävs en fast hand men även en fingertoppskänsla för att kunna agera seriöst. Det gäller att för framtiden - naturligtvis också med tanke på östutvidgningen och de kommande världshandelsförhandlingarna - fortsätta utveckla den gemensamma jordbrukspolitiken, den europeiska modellen för konsumentskydd och jordbruk, även med tanke på det medlemsstaterna har gått med på i internationella sammanhang beträffande Agenda 21, resursbevarandet, varaktigheten, men även balansen mellan naturskyddet å ena sidan och användningen av teknik och ekonomi å andra sidan.
Herr talman! Jag anser att vi i dag befinner oss i en situation där inte bara Europaparlamentet måste ta sig an den här frågan utan även, och det är en uppmaning från vår grupp, stats- och regeringscheferna på sitt kommande toppmöte i Stockholm, för att kunna ge ärliga svar eftersom krisen är så pass allvarlig. Svar måste ges beträffande konsumenternas oro. Det är på tiden att medlemsstaterna uträttar sina uppgifter snabbare än de hittills har gjort. Det finns oräkneliga exempel på hur kommissionen till en början har blivit pressad, sedan slutligen agerat, men att medlemsstaterna å sin sida har agerat för sent. Här krävs en förändring. Det krävs också ett svar på många angrepp som skadar och ifrågasätter jordbrukarnas yrkesintegritet. En del av det som sker är inte längre tillåtligt. Där måste stats- och regeringscheferna finna ett svar. Det krävs ett svar på om man verkligen kommer att lösa krisen. Om man inte gör det måste vi se sanningen i vitögat, att hälften av de företag i Europa som föder upp nötboskap kommer att vara försvunna om två år. Av den anledningen säger man nu: Det krävs att stats- och regeringscheferna reagerar och lägger om kursen.

Walter
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! I år har vi fått den första ändringsbudgeten något tidigare än i fjol. I fjol hade vi en något angenämare plikt att uppfylla gentemot medlemsstaterna. Vi fick återförvisa 3,2 miljarder till dem. I år kommer vi att på ett område som den europeiska politiken har påverkat starkt och på ett avgörande vis, bli tvungna att genomföra en åtgärd som ingen tycker om. Inte bara på grund av skälet till denna utan även för att det inte finns något alternativ till det förfarande som kommissionen har föreslagit. Det gör en inte bara arg utan även upprörd när man ser hur vi måste bidra till ett förfarande för att få ordning på en situation som knappast går att förklara för en fullt normal människa på ett begripligt sätt.
Jag skall inte än en gång tala om hur obegripligt det är att vi är tvungna att förbränna livsmedel som det har kostat så mycket att framställa. Det innebär att det inte bara är en finansiell kris vi har att göra med. Visserligen talar jag här som budgetföredragande, men jag får inte enbart ägna mig åt den finansiella sidan, för här handlar det också om en förtroendekris. De människor som iakttar oss kan inte förstå att vi bara accepterar detta utan att kräva några konsekvenser. Hur mycket jag än uppskattar Böges sansade försök - och han är i den här frågan garanterat en duktig rådgivare för hur man här bör gå tillväga - men ingen normal människa kan känna sig helt lugn och utan vidare säga ja till detta.
Vi måste här fatta beslut om en åtgärd som överstiger vår föreställningsförmåga. I det avseendet förstår jag alla som säger: vi säger nej till detta. Eller som säger: vi sätter tumskruvar på jordbruksministrarna. Jag har full förståelse för dem, för det är svårt att begripa det som händer här.
Det vi däremot måste göra är att lägga om kursen helt. En sådan omläggning kan inte ske över en natt. Vi kan inte under årets två första månader fatta helt nya beslut om jordbrukspolitiken och grunda dagens beslut på dem. Det går inte. Vi kan inte upphöra med köttproduktionen över en natt, för kalvarna är redan avlade. Att tro att det bara vore att trycka på en knapp och så förändras allt är en illusion. Även det bör i ärlighetens namn påpekas. Men det bör också tydligt påpekas att om vi i dag röstar ja så är det ingen frisedel varken för kommissionen eller rådet. Vi kommer de närmaste veckorna och månaderna noggrant att granska de förslag ni lägger fram. Vi kommer inte att godta ett "fortsätt så". Det vill jag tydligt poängtera. Det får inte finnas en strävan att ändra sakernas tillstånd genom ett drastiskt agerande, inget hysteriskt agerande för stunden, men det får inte heller finnas ett "fortsätt så", utan ni måste diskutera förslag med oss som garanterar en hållbar utveckling.
Ni måste känna till att även gränsen i budgeten är nådd i och med dagens beslut. Nu går det inte längre. Allt som sker framöver kommer att få dramatiska konsekvenser, inte bara för oss utan även för er, det ni lägger fram förslag om eller det ni måste fatta beslut om i rådet. Ni kan än en gång räkna med vårt godkännande, men det kommer i framtiden att bli mycket svårare, om inte en bra motivering och förändring av sakpolitiken genast medföljer.

Mulder
Herr talman! Den här debatten tycker jag äger rum i oväsentlighetens anda. Vi har framför oss en budget som handlar om BSE-krisen men vi vet att det en ännu större fara härjar i Europa just nu: risken för mul- och klövsjukan som håller på att breda ut sig i stor omfattning. Den här budgeten kommer alltså hur som helst inte att räcka till för att täcka alla katastrofkonsekvenser. Om vi godkänner den här budgeten så finns det dock inte minsta lilla utrymme över i budgeten för år 2001. Är det försvarbart? Inte enligt min partigrupp. Vi tycker att det måste skapas extra utrymme under de närmaste månaderna. Det enda utrymme som vi har kunnat hitta just nu är att förhållandet 50-50 behålls för att finansiera destruktionen av djur i stället för förhållandet 70-30. På det sättet skapas ett extra utrymme på cirka 300 miljoner euro i budgeten för att klara av andra kommande katastrofkonsekvenser och kanske även för att finansiera åtgärder för bekämpning av mul- och klövsjukan.
Enligt min partigrupps åsikt så är åternationaliseringen av jordbrukspolitiken den största fara som hotar just nu. Varje land skall på sitt sätt försöka hitta pengar för att förhindra att alla de här sjukdomarna bryter ut. Vi måste förhindra att varje land för en egen politik: alla politiska åtgärder måste fortsätta komma från Bryssel och därför behövs det extra utrymmet i budgeten.
Jag skulle vilja fråga kommissionen vad de har företagit sig sedan Haug-resolutionen i juli föra året angående riktlinjerna för budgeten: i den uppmanades kommissionen tydligt att fundera över alternativa former för finansiering i samband med sjukdomsutbrott. Vad har kommissionen gjort i det avseendet? Går det att i framtiden försäkra sig mot den här sortens katastrofkonsekvenser? Behövs det tas ut en extra skatt på kött för att upprätta en nödfallsfond? Alla sådana saker skulle vi gärna vilja veta, det är ju oacceptabelt att sjukdomar bryter ut och att vi inte har några pengar för att göra något åt det.

Rühle
Herr talman, fru kommissionär! En majoritet av min grupp kommer i morgon att rösta för ändringsbudgeten, men vi har svårt att samtycka till destruktionen av två miljoner nötkreatur i Europa och på den punkten måste jag tyvärr också säga emot Haug. Destruktionen av nötkreatur är verkligen ett etiskt problem och kan inte behandlas som en marknadsstödåtgärd. Det är den hårda konsekvensen av en felaktig jordbrukspolitik: först ett stödjande och främjande av överproduktion, sedan en destruktion av överproduktionen. Samma sak hände med smörberget, det upplever vi nu med mjölköverskottet och även med nötköttsproblemet.
Det måste ske en grundlig förändring av denna typ av jordbrukspolitik och jag kan bara uppmana parlamentet till att hålla de gamla besluten i minnet. Det är nämligen Europaparlamentet som ända sedan 1990 ständigt har påtalat problemen, ständigt har uppmanat rådet att lägga om kursen och som tog BSE-krisen på allvar, redan innan den blev så omfattande som den är i dag. Därför anser jag att det är viktigt att vi i och med detta beslut klargör för kommissionen och rådet att parlamentets medbeslutande nu behövs på det här området, att parlamentets roll måste stärkas och att det är dags för en jordbruksreform där man skrider från ord till handling.
Överallt råder en förtroendekris. Alla som nu driver valkampanjer - till exempel i Baden-Württemberg där det snart är val till delstatsparlamenten - upplever hur det i dag ställs frågor, att de europeiska institutionerna nu ifrågasätts. Om vi vill åtgärda den förtroendekrisen, om vi vill bygga upp förtroendet igen, då behöver vi en genomgripande reform. Det innebär inte att vi endast hankar oss fram på pragmatiskt vis och väntar tills nästa kris bryter ut.
Vi måste lägga om kursen helt. Vi måste sätta stopp för överproduktionen, stödet till överproduktionen och stödet till destruktionen av överproduktionen. Alla som sitter i budgetkontrollutskottet vet att denna jordbrukspolitik också är extremt utsatt för bedrägerier. Vi känner till ständigt återkommande fall. Vi känner till vissa fall på smörområdet och på mjölkområdet. Vi behöver omedelbart lägga om kursen och jag vill tydligt poängtera att vi med dagens debatt och morgondagens omröstning signalerar att det är dags för en annan jordbrukspolitik och att det är dags att budgeten omfördelas så att parlamentet får större inflytande över alla obligatoriska utgifter.

Wurtz
Herr talman, fru kommissionär, herr rådsföreträdare! Vår debatt handlar inte bara om en ändringsbudget - för vilka strategiska insatser handlar den inte om! Först och främst gäller det den oerhörda skillnaden mellan den diagnos som kommissionen själv gjort, i fråga om de förutsägbara kostnaderna för BSE-krisen, och det budgetförslag som vi nu behandlar.
Jag vill citera Fischler som i tidningen Le Monde för exakt en månad sedan sade: "med ett positivt scenario kommer kostnaderna för den här krisen att bli enorma, dvs. om konsumtionen inte skulle sjunka med mer än 10 procent i år och om vår export inte blockeras. Endast interventionsköpen kommer att uppgå till en budgetkostnad på omkring 3 miljarder euro". En månad senare har konsumtionen fallit med 27 procent och exporterna minskat med hälften. Och nu föreslår man en budget på något mindre än en miljard euro, eller en tredjedel av vad som anses minimalt för att täcka behoven. Detta dödläge belyser på ett spektakulärt sätt de betydande politiska blockeringar som uppstår i och med den alltmer ohållbara envisa vägran som majoriteten av de 15 medlemsstaterna och kommissionen visar när det gäller att göra minsta ändring av budgetplanen, även om avsikten endast är att komma tillrätta med effekterna av en oerhört allvarlig och oförutsedd kris.
På medellång sikt är min grupp positiv till en genomgripande reform av den gemensamma jordbrukspolitiken, så att detta politikområde inte skall uttömma budgeten på grund av ett oberättigat stöd till en livsmedelsindustri som enbart strävar efter produktivitet och är farlig för hälsa och miljö. Vi vill ha en gemensam jordbrukspolitik som inte låter miljoner djur brännas på bål, utan en politik som avsätter medel till de verkliga jordbrukarna, genom att man betalar för deras produkter till ett pris som gör att de kan åstadkomma ett hållbart jordbruk, en hållbar utveckling och sunda livsmedelsprodukter.
En helt annan sak är i dag den upprorspräglade lynchningen av små- och medelstora producenter i nöd, vilka fallit offer för en snedvriden jordbruksmodell som i stor utsträckning har påtvingats dem. Vi får inte bedriva en politik som befordrar det sämsta alternativet. I dagens brådskande läge kommer vi att rösta för denna budget. Men vi får inte nöja oss med det. Unionen måste ta på sig sitt fulla ansvar. Med tanke på det vänder jag mig emot idén om en åternationalisering av den gemensamma jordbrukspolitiken, eller närmare bestämt en åternationalisering av finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken, vilket försåtligt nog åsyftas i ett ändringsförslag som skulle innebära detsamma som att montera ned gemenskapen.
För den majoritet i parlamentet som är angelägen om att integrationen i gemenskapen skall stärkas kvalitativt vill jag dessutom tillägga: vilken genklang skulle talet om en framtida europeisk federation och en återförening av den stora europeiska familjen få om gemenskapens äldsta politikområde samtidigt flög i bitar; om kärnprincipen om solidaritet upplöstes mellan de 15 medlemsstaterna; om en allvarlig kris ledde till en återgång till att var och en sköter sitt? Sådana viktiga insatser är enligt min mening väl värda några miljarder euro.

Kuntz
Herr talman, mina kära kolleger! Är prionen på väg att överföras till gemenskapens institutioner? Skulle unionen med andra ord ha blivit så galen att den offrar den allra äldsta och mest fullkomliga politiken - jag tänker på jordbrukspolitiken - samtidigt som man paradoxalt nog driver igenom och påskyndar integrationsprocessen inom andra sektorer. Den ändrings- och tilläggsbudget som antogs av budgetutskottet i måndags väcker en hel del betänkligheter, ja t.o.m. ett öppet motstånd från vår grupp, eftersom den ifrågasätter den traditionella åtskillnaden mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter, ett ifrågasättande som man försöker påtvinga oss i detta betänkande. 971 miljoner euro - summan är självklart helt otillräcklig med hänsyn till krisens allvar - det är en början som i huvudsak kan finansiera systemet med uppköp och förstörelse, och i andra hand spårningstester! Men sen då?
Krisens omfattning är sådan att man givetvis utan att tveka hade behövt frigöra direkta stöd för att kompensera jordbrukarnas förlorade inkomster och stödja hela nötköttskedjan. Det finns medel för detta. När ändrings- och tilläggsbudgeten väl har antagits kvarstår en marginal på ca 500 miljoner euro. Dessutom vet man att det är möjligt att göra besparingar på vissa poster. Minskade stöd till marker i träda skulle t.ex. vara en omedelbar besparing och öppna möjligheter för oljeväxtodlingar, ett område där Europa är dramatiskt beroende av Förenta staterna till följd av Blair House-avtalen.
Genom att säga nej till direkta stöd finansierade av gemenskapsbudgeten, sådana som Frankrike har föreslagit, öppnar kommissionen och rådet vägen för en åternationalisering av jordbruket. Om en åternationalisering bekräftas måste man ta konsekvenserna av denna fullt ut.
Vi måste i första hand erkänna att gemenskapsbygget misslyckats, ett misslyckande vi måste fundera över innan vi tar på oss fler åtaganden inom andra gemensamma politikområden, framför allt den gemensamma valutan.

Ilgenfritz
Herr talman! De hederliga bönderna som inte bär skulden till BSE-krisen får nu betala priset för en felstyrd jordbrukspolitik från kommissionens och unionens sida. Det förslag som nu ligger för omröstning är åter bara till fördel för strukturer som främjar massdjurhållning och massproduktion och därigenom har bidragit till krisen. 70 procent av ändringsbudgeten skall användas till förbränningsåtgärder. På det viset hjälper man de större jordbruken som också bär en del av skulden. De hederliga och oskyldiga europeiska bönderna kommer inte längre att tro på oss om vi röstar för denna ändringsbudget. Det är fel signal om vi i och med förbränningen nu sopar problemen med de medskyldiga under mattan. Jag håller därför med föredraganden när hon kräver att systemet för det europeiska jordbruksstödet skall ändras från grunden och utformas till fördel för de mindre jordbruken. Däremot är jag till skillnad från Haug inte beredd att rösta för denna ändringsbudget.

Ferber
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag tror att vi måste skilja tre olika saker åt nu när vi diskuterar kommissionens ändringsbudget. För det första: Vilka åtgärder skall vi tillgripa på kortare sikt för att uppnå en någorlunda stabil nötköttsmarknad? För det andra: Vad skall vi göra på medellång sikt, när vi här i parlamentet för en debatt utifrån jordbrukskommissionärens sjupunktsplan? För det tredje: Vad skall vi göra på lång sikt? Det kommer vi också att få diskutera här i parlamentet i samband med omprövningen av marknadsorganisationerna år 2002.
Låt oss hålla oss till saken. Det gäller i detta akuta skede att vidta åtgärder för jordbrukarna i hela Europa så att inte det enorma prisfallet på nötköttsområdet drabbar böndernas försörjning mer än det hittills har gjort. Det är syftet med denna ändringsbudget och övriga frågor bör vi diskutera i lugn och ro. Vi måste sluta ljuga för oss själva. Fram till i höstas rådde en balans mellan tillgång och efterfrågan på nötköttsmarknaden och det måste vi kunna tala öppet om. Det förekommer inget mjölköverskott och inga smörberg, och kära fru Rühle, jag vill än en gång tydligt påpeka: Det var ju den regering som ni står bakom som för ett och ett halvt eller två år sedan antog det ni i dag kallar ett felaktigt system, nämligen Agenda 2000. Det bör också tydligt påpekas och sedan kan ni diskutera det inom era egna politiska led - dit hör Schreyer, budgetkommissionären som föreslår detta, Künast, den tyska jordbruksministern som stöder detta - och ändå agerar ni här som om ni inte vore inblandad i det hela! Det låter jag inte passera obemärkt. Den som på kort sikt kan lägga fram andra förslag bör vara vänlig att ta upp dem här i dag eller i morgon i form av ändringsförslag. Då är jag beredd att ställa upp, men jag har hittills inte hört några vettiga ändringsförslag och på den punkten måste vi ändå vara ärliga. Herr Graefe zu Baringdorf, det samma gäller er, eftersom också ni tillhör det partiet.
Här måste vi vara ärliga och när en strategi diskuteras, som låter de mindre jordbruken stryka med - och det var vad jag på måndagskvällen fick höra på Agrifin-rådet just från tyskt håll - då måste jag säga: Det är ingen strategi. När jag fick höra att den tyska förbundskanslern nyligen sade att det är en fråga för alla och den tyska konsumentskyddsministern i dag tillkännagav att stora företag måste stödjas, och att hon därför inte förespråkar någon övre gräns för djurbidraget, då undrar jag: Vart är vi egentligen på väg?
Vi måste vidta alla åtgärder på kortare sikt för att uppnå en stabilisering. Ändringsbudgeten ger oss de rätta svaren och vi måste sedan i lugn och ro diskutera åtgärderna på medellång och lång sikt. Bara på det viset kan vi till slut finna lämpliga lösningar.

Gill
De av oss som är från Förenade kungariket känner alltför väl till de förödande följder som BSE kan få för jordbruksbefolkningen. Jag hoppas att andra kan lära av våra erfarenheter och kanske även av våra misstag. Jag tror att den viktigaste läxan är att det är nödvändigt att vidta drastiska åtgärder från början, för det första, för att förhindra ytterligare utbrott och, för det andra, för att se till att konsumenternas förtroende ökar.
Såvida inte säkerhetsåtgärderna utvidgas kraftigt, kommer vi inte att kunna återställa konsumenternas förtroende, som är avgörande på lång sikt för de europeiska nötköttsmarknaderna. I Förenade kungariket har våra marknader och vår konsumtion av nötkött nu återgått till 1995 års nivåer. För att återställa förtroendet måste vi emellertid verkligen inrikta vår hjälp tydligt, liksom vi måste uppmuntra medlemsstaterna att utnyttja hjälpen på ett kraftfullt sätt, vilket, enligt vad jag har förstått, inte alltid har varit fallet.
Jag skulle vilja säga några ord om den fråga som flera personer, till exempel Mulder och Hauge, har tagit upp, nämligen frågan om huruvida hjälpen bör bygga på den traditionella 70/30-uppdelningen mellan EU och medlemsstaterna eller om vi bör sikta på en 50/50-uppdelning.
På samma gång som jag har full förståelse för skälen bakom det som Mulder och Hauge har sagt och uppskattar att de är verkligt angelägna om att se till att finansieringsnivån är tillräcklig för de oförutsedda utgifterna under återstoden av året, skulle det vara ytterst svårt för parlamentet att följa den vägen, eftersom, för det första, 70/30 är den överenskomna uppdelning enligt budgetförordningarna och varje annan uppdelning i själva verket skulle kräva en ändring av budgetförordningarna och, för det andra, och jag talar här som ledamot från Förenade kungariket, eftersom jag vill se paritet, det vill säga att de andra medlemsstaterna skall behandlas på exakt samma sätt som Förenade kungariket. Om vi vill säkerställa ärligt spel, är det därför viktigt att vi har samma uppdelning.
För det tredje, om parlamentet röstar för detta nya synsätt, måste rådet genomföra en andra behandling, vilket bara kommer att tjäna till att förlänga processen tills ett beslut nås, och det går stick i stäv mot vår erfarenhet i Förenade kungariket, som är att man måste ta itu med saker snart och snabbt för att återställa konsumenternas förtroende, som är avgörande för nötköttsmarknaderna i Europa.
Av dessa skäl är jag emot föredragandens rekommendation. Jag vill inte fördela skulden för krisen, men jag hyser en liknande oro som den som uttryckts av andra ledamöter, över synsättet och den tid som det har tagit kommissionen att försöka angripa BSE med stränghet och beslutsamhet. Kommissionen borde ha förbjudit ryggmärg från livsmedel och mänsklig konsumtion och djurfoder så snart sjukdomen var uppenbar i Förenade kungariket. Kommissionen bör genomföra en fullständig och omedelbar granskning av kontrollförfarandena för att förhindra att smittad boskap korsar gränserna.
Sammanfattningsvis skulle jag vilja säga att jag stöder begäran om tilläggs- och ändringsbudgeten och att jag tror att det är viktigt att vi får medlemsstaterna att utnyttja denna hjälp.

Virrankoski
Herr talman! Tilläggs- och ändringsbudgeten är bedrövlig läsning. Den innebär ordagrant att 700 miljoner euro av EU:s medel kommer att brännas upp, eftersom man med denna summa köper riskfyllt nötkött för att kunna förstöra det. Det värsta är ändå att BSE-krisen på allvar hotar balansen i EU:s budget. Redan i denna ändringsbudget finansieras en del av utgifterna under förhoppningsfulla förväntningar om att bytesförhållandet mellan euron och dollarn skall inbringa stora överskott. Detta är troligtvis för det mesta önsketänkande. Men det allvarligaste är att det redan nu är risk för att marginalen i budgetplanen går åt helt och hållet. Efter förslaget blir endast 506 miljoner euro kvar som marginal, det vill säga drygt en procent av hela budgetrubriken. Vi kan ändå med säkerhet utgå ifrån att behovet av att exportera nötkött till länder utanför EU kommer att öka explosionsartat.
Konsumtionen har sjunkit i många stora länder, vilket återspeglas i växande lager. Eftersom man ändå på några års sikt kan vänta sig att konsumtionen sjunker permanent, måste man försöka upplösa lagren genom export. Detta är inte längre möjligt inom den nuvarande budgetplanens ramar. Sålunda finns det risk för att övriga jordbruksutgifter skärs ned. En nedskärning i övriga jordbruksutgifter skulle lätt kunna leda till en sänkning av de enskilda jordbrukarnas inkomstnivåer, det vill säga att man låter krisen finansieras av enskilda jordbrukare.
Vi måste komma ihåg att BSE-krisen inte har orsakats av jordbrukarna. De har i god tro använt i lag godkända foder som har visat sig vara giftiga. Därför måste ansvaret bäras gemensamt och inte riktas mot en folkgrupp. Jag stöder en tudelning av kostnaderna.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman, kommissionär Schreyer! Problemet är inte ändringsbudgeten i sig och 971 miljoner euro. Det är inget ovanligt och den summan bör inte få oss att tappa fattningen. Det handlar snarare om vad pengarna används till och varför de har blivit nödvändiga. Då menar jag att om Europaparlamentet hade haft medbeslutanderätt i Agenda 2000 skulle beslutet i Berlin ha blivit ett annat. Då skulle det till exempel finnas ett stöd till gräsmark i stället för majs, det skulle finnas ett uppskjutande av interventionen, något som kommissionen och parlamentet föreslog. Det skulle finnas en koppling till arbetskostnaderna, vi skulle ha en 90-gräns som ju är den som gäller i samband med arbetskostnaderna. Alla dessa åtgärder som nu är föremål för debatt igen, skulle vi ha godkänt och, herr Böge, då skulle det inte finnas något vi kunde kalla Agenda 2000 och framsteg. Nu har just dessa reformer stoppats under ert inflytande, om jag därtill lägger COPA (Committee of Agricultural Organizations in the European Union, EU:s bondeorganisation) och kristdemokraternas breda fält. Det är det stora problemet, att vi i dag står inför den frågan igen och betalar för en politik som har gått i fel riktning.
Om vi nu skall titta på Fischlers förslag, så är det inte slaktningen som är problemet utan destruktionen. Vi i Europa kommer att hamna i världens blickfält med slaktåtgärder och destruktion. Det kommer vi ur kulturell synvinkel och med Europas kulturella anspråk inte att klara särskilt länge. Det skulle säkert vara vettigt, fru Hauge, att slakta unga nötkreatur och kalvar. Det handlar inte om premier för icke-marknadsföring utan om att de kalvar som nu har fötts inte får växa upp och bli stora tjurar utan i stället säljs som kvalitetskött på marknaden efter vederbörliga tester och undanröjande av risker. Det var ett förslag från Schreyer. Det förslaget kom inte från Fischler. Det beklagar jag. Jag hoppas att vi kommer att hinna med det när vi behandlar de sju punkterna. Det vill säga det beror på vad vi använder pengar till. Vi har under årens lopp, och det påpekade även socialisternas budgetföredragande, många gånger skickat tillbaka pengar. Det är inte det som är problemet, utan frågan är snarare om det finns pengar kvar så att det räcker till en omläggning av jordbrukspolitiken. Jag ser där följande risk: när vi finansierar de särskilda åtgärder som bottnar i krisen ur den vanliga budgeten, kommer dessa pengar att saknas när vi vill göra en omläggning, eftersom nödåtgärder då inte längre är nödvändiga, men pengarna är borta. Därför finner jag det helt i sin ordning att medlemsstaterna och EU tar över kostnadsansvaret här.
Jag vill att även de ansvariga för krisen som befinner sig inom det privata näringslivet och inte inom politiken betalar in till en fond som ger skadeersättning till de drabbade, det vill säga bönderna som har drabbats på det mänskliga området, precis som i Storbritannien...
(Talmannen avbröt talaren.)

Abitbol
Herr talman! Det verkar som om BSE-krisen, galna ko-krisen, framställs lite som en av Egyptens tio plågor. Men det finns ingen förbannelse i denna epizooti som drabbar det europeiska beståndet. Kon har inte blivit galen för att hon har ätit gräs, eller för att hon skulle ha rökt gräs. Kon har blivit galen för att hon har ätit politik. Kon har blivit galen för att hon har ätit den gemensamma jordbrukspolitiken, en gemensam jordbrukspolitik som Brysselkommissionen har framtvingat i snart 30 år.
Den intensiva politiken, köttmjölet, allt det är en frukt av beslut som fattats av staterna och av kommissionen, framför allt av franska regeringar förresten, låt oss erkänna det, och av franska jordbruksfack - låt oss också erkänna det, men även av kommissionen, framför allt i samband med internationella avtal som har gynnat europeiskt spannmål på bekostnad av odlingar för sojakakor, som tillverkas av amerikanerna.
Kanske krävs det att vi äntligen fattar mod att direkt konfronteras med den europeiska allmänheten. Felet är europeiskt och gottgörelsen måste vara europeisk. Enligt min mening får det inte vara tal om att franska skattebetalare, eller skattebetalare av annan nationalitet, skall behöva betala två gånger. Europa tar faktiskt inte ut skatt. När Europa får modet att ta ut skatt kommer det att kunna bedriva en egen politik, men Europa tar inte ut skatt och det får inte vara tal om att skattebetalarna skall betala två gånger - en gång genom gemenskapens budget och en andra gång genom den nationella budgeten.
Det är trots allt helt otänkbart att Europa skall vara på väg att splittras i grunden, mellan ett europeiskt projekt som försäkrar sig om framtiden, de stora perspektiven, de stora projekten, och nationalstater eller medlemsstater som blir den europeiska politikens karantänsanstalter, för det är precis vad medeltidens karantänsanstalter var, liksom även karantänerna för övrigt.

Costa Neves
Herr talman! Jag stöder Haugs betänkande och gratulerar föredraganden. Jag instämmer också i att parlamentet skall stödja tilläggs- och ändringsbudget 1/2001, med 971 miljoner euro för tilläggskostnader på grund av BSE-krisen. Men jag vill göra följande anmärkningar till förslaget:
För det första: de 971 miljoner euro som nu ställs till förfogande är nödvändiga men inte tillräckliga. Vi får se med tiden.
För det andra: BSE-krisen, producenternas reella svårigheter, konsumenternas vikande förtroende samt kraven på livsmedelssäkerhet för att skydda folkhälsan tolererar inga lösryckta svar, och försenade lösningar hur uppenbara intressekonflikterna eller budgetsvårigheterna än är. Situationens känslighet motiverar snabba och kompletta svar. Detta krisklimat får alltså inte förevigas. Denna fråga måste snabbt försvinna, och borde snabbt ha försvunnit från föredragningslistan. Vi måste ha modet att sätta punkt för den, och detta måste återställa medborgarnas förtroende. Vi får inte blanda ihop den pågående nödsituationen med den nödvändiga revideringen av produktionsmetoderna i reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Reformen är nödvändig men den får inte bli oöverlagd, vilket skulle ske om vi genomför den mitt under pågående kris, eller om den bara utgår ifrån ekonomiska argument eller nationella intressen. Detta vore för övrigt aspekter som skulle döma ut den från början.
För det tredje: det som sagts motiverar att Europaparlamentet bör få en verklig beslutsbehörighet för alla jordbrukskostnader, inklusive de som ingår i underkategori 1-A, och att samtidigt kärnan av utgifter inom ramen för underkategori 1-B utvidgas. På så sätt skulle medborgarnas rättmätiga intressen respekteras.
För det fjärde: vad som händer nu motiverar, enligt min mening, klart att denna fråga får en bred och djup behandling av Europeiska rådet i Stockholm, vilket jag hoppas genomförs.

Görlach
Herr talman! Europeiska unionen har tillsammans skapat denna kris. Därför måste även krisen lösas tillsammans från EU:s sida. När jag säger EU menar jag inte kommissionen eller rådet eller parlamentet utan huvudsakligen de medlemsstater som ingår i EU. Jag vill inte bli missförstådd: ingen skall peka ut någon annan och agera som om man själv inte hade något med saken att göra. Den europeiska jordbrukspolitiken med alla sina fel och brister har fått sin nuvarande utformning av alla medlemsstater och av olika politiska färger. Därför måste vi också förändra den tillsammans.
Det ändrar inte det faktum att vi nu befinner oss i en situation då vi skall hantera denna kris som måste hanteras med de gamla spelreglerna på det gamla spelfältet. Det finns inga andra vägar. Vi har ännu inga nya regler, vi har ännu ingen reformerad jordbrukspolitik, även om vi uppmanar till en sådan. Naturligtvis har Fischler rätt i sin uppdelning på kortare, medellång och längre sikt. Den är riktig. Men den som nu får en begäran om pengar och skall godkänna utgifterna för krislösningen, har inte bara rätt utan är även skyldig att uppmana till de reformer som krävs. Vi har en planering fram till år 2006 med en omprövning år 2002. Vi vet emellertid redan nu att omprövningen kommer att visa nödvändigheten av en grundlig reform av jordbrukspolitiken. Därför är vårt godkännande av denna ändringsbudget ett godkännande med ett tydligt tillkännagivande. Det kommer vi snart att få påminna er om igen.

Hyland
Det faktum att BSE och dess följder för både jordbrukare och konsumenter fortsätter att dominera vår politiska dagordning är ett tecken på den nuvarande krisens allvar. De förebyggande åtgärder som vidtagits, som förbudet mot kött- och benmjöl, bör emellertid, på grundval av vetenskapliga bevis, leda till att BSE och dess hot mot människors hälsa undanröjs.
Testningen av alla djur som är äldre än 30 månader och avlägsnandet av specificerat riskmaterial bör innebära mycket för att återställa konsumenternas förtroende. I Irland, till exempel, har 48 000 nötkreatur testats utan att ett enda djur reagerat positivt på BSE-testet, och det är i mina ögon ett tecken på att sjukdomen är begränsad till andra djur i dikalvs- och mjölkkobesättningarna.
Det som oroar mig är att det kommer att ta tid innan de har avlägsnats genom naturlig avgång, och jag skulle vilja be kommissionären undersöka sätt att påskynda denna process. Förekomsten av BSE i gruppen äldre djur har en benägenhet att undergräva konsumenternas förtroende, även om dessa djur inte är avsedda för livsmedelskedjan.
Jag håller med kommissionären om behovet av att balansera om marknaden. "Inköp för destruktion"systemet kan vara nödvändigt på kort sikt, men det är omoraliskt och utan tvekan främmande för den etiska grundsynen inom jordbruket.
Jag skulle åter vilja uppmana kommissionen att undersöka möjligheterna och sin politik när det gäller livsmedelshjälp. Det finns många människor som anser, herr kommissionär, att det skulle gå att göra någonting mer positivt med denna kvalitetsköttsprodukt. Jag varnar mot panikåtgärder när det gäller den långsiktiga framtiden för Europas nötköttsindustri. Vi måste vara optimistiska även när vi står inför en kris och planera för en livskraftig framtid - om än inom en ny ram - när det gäller produktion på gårdsnivå.
Sammanfattningsvis anser jag, från ett irländskt perspektiv, att varje försök att minska kreatursbesättningarnas storlek skulle strida mot våra nationella intressen.

Bourlanges
Herr talman! Precis som ledamöterna i min grupp kommer jag att stödja det förslag till ändrings- och tilläggsbudget som vi nu behandlar. Tillåt mig, i likhet med ledamöterna i min grupp, att framföra ett antal synpunkter.
Den första är en påminnelse till er, fru kommissionär, om att ni för inte så längesedan föreslog en revidering av budgetplanen för att höja de externa utgifterna och taket för budgetrubrik 4 - vilket för övrigt var nödvändigt, på den punkten följer vi er - genom att sänka taket för jordbruksutgifterna under budgetrubrik 1. Men om vi hade följt er vid den tidpunkten skulle det ha varit mycket besvärligt för er att föreslå den ändrings- och tilläggsbudget som vi behandlar i dag.
Låt oss därmed erkänna att vi har gett prov på större försiktighet eller klokhet än ni, men vi är inte ute för att hänga ut syndaren, utan gläder oss åt omvändningen från er sida.
Den andra synpunkten är att man självklart noga måste skilja problemen med en reform av hela den gemensamma jordbrukspolitiken från det problem som vi står inför i dag. I dag står huset i lågor. Vi måste således uppbåda alla medel för att släcka branden. När ett hus brinner börjar man inte med att fundera över kvaliteten på den byggnad som det gäller att skydda. Man börjar med att släcka elden. Låt oss därför vara noga med att skilja på problemen med en reform av jordbrukspolitiken och de omedelbara problem som vi måste ta itu med. Men detta är inte allt.
När jag lyssnar till Hauge eller Abitbol, eller andra för den delen, blir jag lite förvånad över den något generella karaktären på ifrågasättandet av den gemensamma jordbrukspolitiken. Om man inte har en teologisk syn - enligt vilken saker och ting är bestämda av försynen - anser jag inte att man kan säga att detta precisa medicinska och veterinära problem beror på att den gemensamma jordbrukspolitiken ser ut som den gör. Det finns ett allvarligt problem på veterinärområdet och ett precist medicinskt problem, nämligen att sjukdomen kan överföras från boskap till människor. Detta har skapat en hel rad problem, men detta hade t.ex. kunnat uppstå med mul- och klövsjukan, om man i dag skulle upptäcka att - Gud förbjude - mul- och klövsjukan kan överföras till människan. Vi får inte vara som profeten Filipulus i Tintinböckerna som går omkring med en gonggong i handen och säger: "straffet är nära". Det är inte ett sådant problem vi har att göra med.
Den sista synpunkten: problemet med att dela upp kostnaderna: 50/50, 70/30. Enligt min mening ligger det en verklig paradox i att vi minskar kravet på gemenskapens solidaritet, samtidigt som sjukdomen och de problem som denna för med sig för uppfödarna har blivit ett problem för hela gemenskapen. Vi är således helt inkonsekventa, och därför följer vi inte Mulder och hans vänner när det gäller det förslag som lagts fram till oss.
Fru kommissionär, herr talman! Detta var vad jag ville säga. Vi stöder er, och vi har ögonen med oss.

Turchi
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill inte upprepa vad föredragandena redan har sagt före mig och därför skall jag inte berätta vad innehållet i denna tilläggsbudget som kommissionen föreslår och som rådet redan har godkänt kan vara.
Jag vill snarare ta tillfället i akt att uppmuntra två tankar i de ändringsförslag som lades i budgetutskottet och som träffade mitt i prick i debatten: för det första de obligatoriska utgifterna. Som vi alla vet har inte parlamentet någon stor makt i fråga om dessa utgifter - jordbruket bland annat - utan det är rådet som har sista ordet, fastän den gemensamma jordbrukspolitiken alltid har varit synonym först med Europeiska gemenskapen och sedan med Europeiska unionen. Jag anser att tiden är mogen att gå vidare och ge denna kammare större makt: som valda av de europeiska medborgarna är det vår plikt att företräda dem på alla områden och som en del av den budgetmyndigheten bör vi ha rätt till ett stort inflytande på alla delar av budgeten.
Tanke nummer två: kostnadsfördelningen mellan medlemsstaterna och unionen. På denna punkt har den liberala gruppen lagt fram olika ändringsförslag som, som ni vet, syftar till att se över procentsatserna för att skapa en jämvikt mellan unionen och medlemsstaterna. Jag tycker inte att det är rätt och jag skall förklara varför. För det första skulle medborgarna se ett sådant beslut som ett avståndstagande från de europeiska institutionerna i det besvärliga politiska läge BSE-krisen har skapat. Kort sagt skulle det sända budskapet om en union som är beredd att ingripa för att förbjuda statsbidrag eller för att fastställa mjölkkvoter, men är lika beredd att två sina händer när det verkligen gäller. Märk väl att när jag talar om medborgare försvarar jag inte ensidigt uppfödarna, som har drabbats personligen av krisen, utan även och framför allt den enskilde konsumenten som sedan månader är rent ut sagt skräckslagen på grund av en situation som förvärras från dag till dag. Den är honom vi skall skydda och det gör vi verkligen inte genom att lasta över kostnaderna för problemet på medlemsstaterna. För det andra skulle vi sända en signal om att vi är positiva till en åternationalisering av den gemensamma jordbrukspolitiken genom att stödja denna politiska ståndpunkt, en signal som vore absurd vid en tidpunkt då debatten om efter Nice verkligen inte handlar om att gemenskapens politik skall läggas ned.

Stenmarck
Herr talman! BSE-krisen visar bl.a. hur snabbt ett förtroende kan försvinna. Det kommer att ta tid innan förtroendet återställs. Ett av skälen är att BSE bara är det senaste som inträffat. Det handlar ju också om långväga transporter av levande djur och om mycket annat som måste förändras som en del av en förändring av hela EU:s gemensamma jordbrukspolitik. Av alla dessa skäl kommer det att krävas långtgående åtgärder som får verka på mycket lång sikt och på flera olika plan om förtroendet skall kunna återställas.
På det hela taget tycker jag att kommissionens förslag är bra. Det är dramatiskt men det är ändå sansat och balanserat. Framför allt är det nödvändigt. Kommissionen talar om att få ned produktionen och därmed undvika överproduktion och köttberg. Det kommer att kräva en övergångsperiod men ambitionen är riktig och innebär inledningen till ett accepterande av mera marknadsekonomiska principer.
Kommissionen talar också om en översyn av den gemensamma jordbrukspolitiken 2002. Jag menar att detta arbete bör kunna inledas redan under innevarande år. Förutsättningen för att EU skall ställa upp måste vara förändringar av den gemensamma jordbrukspolitiken, även om detta självklart kommer att kräva några års övergångstid. Vi kan inte längre producera för köttberg, utan det handlar om att producera för konsumtion.
Frågan är om kommissionens förslag är tillräckligt för att återställa förtroendet - troligen inte. Därmed också sagt att mer kommer att behöva göras. En del saker i kommissionens förslag ser jag som mindre bra. Det handlar då om kostnadsfördelningen mellan EU och medlemsstaterna - i dag 70 procent för EU och 30 procent för medlemsstaterna. Detta är en del av den rättsliga grunden men ändå någonting som måste förändras snarast möjligt.
Av åtminstone två skäl bör kostnaderna i stället fördelas enligt 50-50-principen. Dels handlar det om budgetskäl, för att skapa en möjlighet att klara hela denna operation. Mer än 40 procent av EU:s budgetmedel går redan i dag till jordbruk. Det är inte möjligt att gå över denna nivå. Dels är det faktiskt rimligt med en annan fördelning. Vi har länge känt till problemen och orsakerna till dem. Ändå har olika länder väldigt mycket gjort olika mycket, och de som investerat för att undvika denna kris har själva tagit kostnaderna för det. Det är rimligt att de som har gjort lite, och kanske i vissa fall ingenting alls, nu själva bär en större del av de kostnader som är nödvändiga för att komma till rätta med denna kris.

Garriga Polledo
Herr talman, mina damer och herrar! Europaparlamentet kommer i princip att godta denna tilläggs- och ändringsbudget så som den har framställts av kommissionen. Vi inser att vi här befinner oss i ett riktigt akut budgetläge. Vi behöver dessa 900 miljoner euro för att kunna ta oss an den plan som kommissionen har utarbetat för bekämpning av BSE. Vi måste i synnerhet låta boskapsuppfödarna och allmänheten förstå att Europeiska unionen innebär en gemensam lösning på deras problem. Vi skulle orsaka allvarliga skador på den europeiska uppbyggnadsprocessen om vi, till följd av denna generella kris - som är den första riktigt generella krisen i unionen - inte fann en gemensam lösning. Och den lösningen bör i första hand vara av finansiellt slag. Längre fram kan vi diskutera när samtliga principer i Agenda 2000 bör tillämpas på jordbruksområdet, men nu - jag upprepar - är det inte rätt ögonblick att tala om framtiden för gemenskapens jordbrukspolitik. Nu måste vi komma med verkliga lösningar, finansiella lösningar, vi måste stödja den europeiska uppfödningen av nötkreatur med riktiga euro. Det är inte rätt ögonblick att diskutera kvoterna för medfinansiering och därför finns det en majoritet här i parlamentet som i princip förkastar ändringsförslagen till Haugs betänkande, trots åsikterna hos vissa kolleger som till exempel Stenmarck.
Nu återstår en finansiell fråga: kommer det att finnas tillräckligt mycket pengar inom utgiftsområde 1 till ytterligare åtgärder när sådana krävs i maj? I Agenda 2000 fastslås en flerårig budgetram som har antagits med enhällighet i rådet och av en tillräcklig majoritet i Europaparlamentet. Skulle det därför inte nu kunna vara rätt ögonblick att tala om hur det kommer sig att den faktiska budgeten för 2001 i relativa procent är lägre än den som godkändes i budgetplanen i Berlin för detta år? Jag vill även påpeka att den verkliga finansiella debatten kanske inte handlar om en eventuell ändring av den budgetplan som godkändes i Berlin utan om att uppfylla det man i Berlin lovade att budgetera. Jag anser att det skulle vara ett äkta europeiskt svar.

Cunha
Herr talman! Jag anser att förslaget till tilläggsbudget på 971 miljoner euro för att öka finansieringen av åtgärderna för bekämpning av BSE är nödvändigt och rättvist. Med detta tillägg töms praktiskt taget de kvarvarande budgetmedlen för jordbrukskostnader inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. Därför är det naturligt och nödvändigt att inleda debatten om finansieringen av BSE-krisen under kommande år. Denna debatt måste dock genomföras under en längre tid och på ett metodiskt sätt, och innehålla en allmän utvärdering av det europeiska jordbruket, landsbygdens nuvarande tillstånd och hur den gemensamma jordbrukspolitiken har svarat på denna verklighet. Enligt min åsikt måste den gemensamma jordbrukspolitiken ses över för att ge lämpliga svar på det vi i dag kallar den europeiska jordbruksmodellen, och det är också nödvändigt att förändra formuleringen av fördragens mål. För sanningen är att tiden i dag har gått förbi grunden, målen och genomförandeinstrumenten för den gemensamma jordbrukspolitiken.
Men vad jag anser är oacceptabelt är att använda BSE-krisen som en förevändning för att skynda på reformerna utifrån vad som passar var och en. Detta är vad som tycks komma ur de ändringsförslag, som kommissionen nu lagt fram, ändringsförslag som syftar till att förändra grunden för medfinansieringen av stödåtgärderna till nötköttsektorn. Vi vet alla att vissa medlemsstater vill åternationalisera den gemensamma jordbrukspolitiken. Jag anser att detta är ett enormt misstag som kommer att föra Europeiska unionen bakåt i stället för framåt, och det kommer främst att drabba de fattigaste länderna, vars jordbrukare kommer att behandlas negativt i förhållande till sina gemenskapskolleger. Men jag accepterar denna debatt. Denna debatt bör dock ske inom ramen för en allmän utvärdering av den gemensamma jordbrukspolitiken och av andra politikområden inom gemenskapen, och inte på ett opportunistiskt sätt där man utnyttjar en kris för att få igenom sina egoistiska nationella krav, när det krävs ett solidariskt svar från gemenskapen till dem som befinner sig i svårigheter.

Parish
Herr talman! Jag ställer mig upp för att stödja denna budget, som bör användas till att avhjälpa BSE-krisen. Vi måste godta att vi måste bränna ett stort antal äldre nötkreatur för att återställa konsumenternas förtroende. En fördel med att bränna dessa djur är att en del av produktionen försvinner, så jag stöder att huvuddelen av denna budget går till att bränna äldre nötkreatur.
Då vi går mot en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) - och vi godtar alla att den måste reformeras - får vi inte göra det med en pistol mot huvudet. Vi måste göra det på ett lugnt sätt. Det hjälper inte att spela ut de stora jordbrukarna mot de små jordbrukarna. Det är inte så enkelt. Det handlar om intensiv produktion, och den äger inte alltid rum på de stora gårdarna.
Vi i Europa kan inte bara se på det sätt som vi producerar våra livsmedel inom ramen för GJP. Vi måste också se på livsmedelsimporten från länder utanför Europeiska unionen. Det är vansinne att vi ser om vårt eget hus och sedan ser livsmedel komma in i Europeiska unionen som inte uppfyller samma säkerhetsstandarder som våra. Detta är någonting som vi måste vara mycket oroliga över, men vi vill inte vara alltför negativa i fråga om konsumtionen. Konsumtionen kan vända uppåt, och den har vänt uppåt i Förenade kungariket. Det har varit en smärtsam process, men det är inte rätt tid nu att bedöma exakt hur stor konsumtionen i Europa kommer att vara om sex månader. Om säkerhetsåtgärderna verkställs, om förtroendet kan återvända, då kan konsumtionen åter stiga ganska dramatiskt. Det kommer att vara rätt tid för att reformera GJP och se till att vi får ordning på den.

McCartin
Herr talman! Jag stöder tilläggsbudgeten och erkänner behovet av den. Jag stöder idén om förhållandet 70/30, som vi har haft i det förflutna. Jag vill påpeka att det finns personer i detta parlament som tror att vi, eftersom vi minskar den europeiska budgeten och tvingar medlemsstaterna att ta kostnaden, besparar de europeiska skattebetalarna någonting. Ingenting kunde vara längre ifrån sanningen. Frågan är huruvida pengarna betalas genom Europeiska unionen eller genom de nationella regeringarna. I alla händelser är krisen här, och den kommer att kosta de europeiska skattebetalarna. Det är inte rätt strategi för ledamöterna i denna kammare att rekommendera att vi bör låta de nationella regeringarna överta vårt ansvar.
Jag skulle också åter vilja understryka det faktum att vi i denna europeiska union verkar tro, när vi inför en tilläggsbudget av den här storleken, att det är en stor börda för Europas skattebetalare. Det rör sig i själva verket om ett förhållandevis litet belopp. Europeiska unionens budget är strax över 1 procent. De medlemsstater som kämpar hårdast och mest högljutt mot att öka den budgeten är emellertid desamma som tar 47-50 procent och använder själva. Europeiska unionen tar alltså 1 procent, av vilken jordbruket i det förflutna tog 80 procent. I dag tar jordbruket ungefär 40 procent, så som procentandel av BNI tar Europeiska unionens budget mycket mindre från de europeiska skattebetalarna än den gjorde för 15 till 20 år sedan.
Den andra fråga som jag skulle vilja ta upp är att så många människor, genom att koppla samman dessa sjukdomsutbrott med den gemensamma jordbrukspolitiken, på något sätt visar ansatser till att skylla problemet på den gemensamma jordbrukspolitiken. Sanningen är den, att den europeiska konsumenten aldrig har haft billigare livsmedel och aldrig har haft säkrare livsmedel. Beviset för det är människornas livslängd och hälsa. Inte ens i de fattigaste regionerna av denna union eller i de fattigaste städerna ser vi längre hungriga barn, eftersom denna union har garanterat och levererat billiga livsmedel av hög kvalitet. Vi bör komma ihåg det.
Så, vad är lösningen på problemet? Jag skulle ha föredragit att höra kommissionären planera för konsumtionens storlek under de närmaste tre eller fyra åren och vidta omedelbara åtgärder för att minska produktionen. Jag håller inte med min irländska kollega, Hyland, om att det ligger i allas intresse att producera någonting för att förstöra det.

Schreyer
Herr talman, mina damer och herrar! Jordbrukspolitiken har i flera veckor stått i fokus för den offentliga debatten. Det är en utmaning och en chans för jordbrukspolitiken, eftersom det tydligt framgår att det nu måste föras en debatt om vad vi egentligen förväntar oss av jordbrukspolitiken. Handlar det bara om kvantitet, eller hur mycket handlar det även om kvalitet? Hur noggrant skall de mål följas som vi ställer upp för jordbrukssektorn om landskapsbevarande, kulturskydd, djurens välbefinnande och miljöskydd?
Vi har i debatten hört många talare klargöra att de tidigare förslagen som stöddes av kommissionen och Europaparlamentet i stor utsträckning tog upp dessa mål men förkastades av rådet. Jag hoppas att rådet nu förstår att det inte längre kan avvisa utan måste föra denna debatt. Jag vill även påpeka att man vid debattens anpassning till målen givetvis inte får försumma det agerande som krisen kräver. Genom att inte fatta några beslut förbättrar man inte situationen utan förvärrar den snarare.
Kommissionen tog sitt ansvar på allvar för att lägga fram förslag redan i november-december när den andra BSE-krisen bröt ut. Vi säkrar nu finansiellt de beslut som fattades redan i december. 971 miljoner euro, det är en stor tilläggsbudget. Jag skulle verkligen uppskatta om parlamentet ville godkänna denna budget. Ytterligare 971 miljoner euro innebär att mer än 7 miljarder euro ställs till förfogande för nötköttssektorn i år. Det är en ökning med mer än 50 procent jämfört med i fjol. Jag poängterar detta för att klargöra att Europeiska unionen inte heller i den nuvarande krisen lämnar jordbrukarna ensamma och att en stor del av vår budget avsätts för detta ändamål. Jag anser att det bör betonas än en gång.
Jag håller emellertid också med alla dem som påpekar att vi betalar 6 miljarder euro i produktionssubventioner och nu lägger till ytterligare en miljard för att bli färdig med produktionen i och med att vi delvis förstör den, och tydligt påvisar behovet att agera och skapa en ny inriktning. Jag vill kort nämna vad denna ändringsbudget används till - en del, det vill säga 33 miljoner till ytterligare BSE-tester, därefter en stor del till interventionsköp och den största delen till att köpa upp nötboskap för destruktion. Det måste också tydligt påpekas. Men mycket pengar går till jordbrukarna för att kompensera en del av inkomstbortfallet.
Jag kan också påminna om att det fortfarande är olika system som råder inom nötköttssektorn. När priset faller under en viss nivå, är Europeiska unionen tvungen att åtminstone köpa upp köttet från handjuren. Hur är det egentligen med den etiska sidan av saken? Det är givetvis ett tragiskt kapitel, om vi nu ställer 700 miljoner euro till förfogande för destruktion av nötkreatur. Det är ett tragiskt kapitel för jordbrukspolitiken och ett tragiskt kapitel för skattebetalarna. Ändå bör det påpekas att det faktiskt inte finns några alternativ. Det handlar inte om att propagera för ett slaktprogram, utan det handlar om en nödvändig åtgärd, eftersom mycket färre slakter utförs nu än normalt.
Låt mig bara kort kommentera frågan om livsmedelsstödet skulle vara ett alternativ. Livsmedelsstöd i form av nötkött förutsätter att det finns slutna kylkretslopp i mottagarländerna. Vi kan inte bara lasta nötkött på ett fartyg och frakta det till ett fattigt område, för då är köttet ruttet när det kommer fram. Då är det inte till någon nytta. Allt detta måste man ta tänka på. De erfarenheter som Europeiska unionen har i praktiken, att den regionala marknaden då till viss del förstörs måste tjäna som en uppmaning åt oss att inte upprepa samma fel.
Än en gång: Det är självklart att det förslag som nu har lagts fram med finansiella garantier är ett nödpaket. Nu håller nästa steg på att diskuteras, närmare bestämt inom ramen för Agrifin-rådet. Den här veckan kommer vi att hålla överläggningar om detta andra paket som innehåller åtgärder som sträcker sig längre än den nuvarande reaktionen när det gäller åtstramningar. Naturligtvis kan och måste vi föra en debatt om huruvida ytterligare åtgärder är nödvändiga. Men vi måste också kunna enas om något. Jag måste säga att jag har förvånats över det jag ibland läser i tidningarna om det paket som Fischler har föreslagit. Det har inte mycket gemensamt med förslaget. När jag läser om ett masslaktprogram som Fischler skulle påbjuda, vill jag än en gång påpeka att det rör sig om ett erbjudande från Europeiska unionen att köpa upp kött som det för närvarande saknas köpare till. Då säger vi att vi endast gör det genom en samfinansiering, en del måste även finansieras av medlemsstaterna. När det skapar ett sådant starkt motstånd, samtidigt som säkerhetsnätet är uppspänt, när det är uppenbart att det kommer att bli Europeiska unionen som får köpa upp det, kan jag ibland inte undgå att tänka att det är som att spela Svarte Petter.
Nu över till frågan vilka fortsatta åtgärder som kan vidtas till följd av krisen. Det är bra om många förslag läggs fram. Jag tycker också att det är riktigt att fortsätta fundera över detta, till exempel ett bidrag vid tidig försäljning, för faktum är att problemet till viss del är löst om ett djur kommer ut på marknaden med halva vikten, i stället för att det skall gödas ytterligare. Jag anser också att det är viktigt att fundera över att biståndet befrias från produktionstvånget för att på det viset i större omfattning införa de övriga målen för jordbruket i bidragssystemet. Men låt oss vara klara över att det vi i dag finansiellt garanterar är en nödvändig första reaktion. När vi talar om det andra paketet talar vi även om krishantering. Men då måste givetvis de första åtgärderna ha vidtagits och vi får sedan inleda den tredje etappen med mid-term review, för att i större omfattning införa de övriga målen för jordbruket i vårt biståndssystem.
Jag vill även säga ett par ord om mul- och klövsjukan, eftersom vissa kolleger har nämnt denna. Katastrofen i Förenta kungariket är redan mycket omfattande. De närmaste dagarna kommer det beroende av inkubationstiden att visa sig om sjukdomen har spridit sig till kontinenten. Vi måste vara beredda på det. Vi måste också som budgetansvariga vara beredda på att konfrontera svåra problem. Vi måste också vara beredda på att vi kanske inte har nått botten i jordbrukskrisen ännu. Jag hoppas inte att det blir så. Men vi kanske ändå måste tänka oss den möjligheten. Desto viktigare är det att nu hantera krisen med klart förstånd, och samtidigt följa en väg som leder till målen, det vill säga en sammanfattning av målen för jordbrukspolitiken, för konsumentskyddet och för djurens välbefinnande och miljöskyddet.

Mulder
Herr talman! Låt mig komma med en liten anmärkning. Flera talare har sagt att det juridiskt sett inte är möjligt att ändra förhållandet 70/30 till 50/50. Det tycker inte parlamentets rättstjänst, som har sagt mig att det visst är absolut möjligt.

Talmannen
Tack så mycket, herr Mulder.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Mul- och klövsjuka
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om situationen när det gäller mul- och klövsjukan.

Byrne
. (EN) Jag är glad över denna möjlighet att uppdatera er om den senaste utvecklingen i samband med utbrottet av mul- och klövsjuka i Förenade kungariket. Ni känner säkerligen till att det första utbrottet bekräftades på kvällen den 20 februari. Kommissionen antog ett skyddsbeslut följande dag, det vill säga den 21 februari, på ett kommissionssammanträde.
Därmed infördes ett förbud mot export från Förenade kungariket av vissa levande djur - det vill säga nötkreatur, får och getter - och inskränkningar i exporten av kött, köttprodukter, mjölk, mjölkprodukter och vissa animaliska produkter. Dessutom bestämdes att Ständiga veterinärkommittén skulle genomföra en översyn av beslutet den 27 februari. Detta mycket snabba handlande har på vissa håll kritiserats som en panikreaktion. Ingenting skulle kunna vara längre ifrån sanningen. Det är en livsviktig och mycket nödvändig reaktion på en ytterst smittsam sjukdom som skulle kunna få enorma följder för hela Europeiska unionens ekonomi och handel, och ni hörde alldeles nyss Schreyer tala om några av dessa.
Det gläder mig att beslutet fick ett starkt stöd av rådet (jordbruk) i måndags. Det stöds även av jordbruksbefolkningen runtom i Europeiska unionen, inklusive i Förenade kungariket, eftersom jordbrukarna är medvetna om det allvarliga hot som denna sjukdom utgör mot deras utkomst.
Tyvärr har antalet utbrott fortsatt att öka och uppgår för närvarande till 22. Det finns ett antal oroande aspekter på detta utbrott som jag bör nämna för er.
Först av allt har sjukdomen upptäckts i flera olika grevskap i Storbritannien, med en vidsträckt geografisk spridning. För det andra har den inte bara påträffats på gårdar, utan även i slakthus, hos handlare och på uppsamlingsplatser. Dessutom exporterades mottagliga djur, i synnerhet får, som skulle kunna vara smittade till andra medlemsstater innan utbrottet bekräftades.
Jag skulle vilja ta tillfället i akt och gratulera Förenade kungariket till dess mycket bestämda handlande för att få utbrottet under kontroll. Den 23 februari införde Förenade kungariket ett fullständigt stopp för frakt av djurbesättningar i Storbritannien, i syfte att minska sjukdomens ytterligare spridning. Detta förbud har förlängts för ytterliga fjorton dagar.
På grund av sjukdomens inkubationstid är denna åtgärds verkan ännu inte fullt synbar. Kommissionen håller självklart situationen under oavbruten uppsikt, och vi håller ständig kontakt med veterinärmyndigheterna i Förenade kungariket och i andra medlemsstater.
Situationen sågs över vid ett sammanträde för Ständiga veterinärkommittén i går. Mot bakgrund av den uppdatering av den nuvarande situationen som Förenade kungarikets företrädare gav och de åsikter som medlemsstaternas sakkunniga på veterinärområdet framförde, föreslog kommissionens tjänsteenheter följande: För det första att det nuvarande förbudet skall förlängas till den 9 mars. Det beslutet fattades på ett kommissionssammanträde i morse. För det andra att medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga försiktighetsåtgärder, inklusive att isolera mottagliga djur och i förebyggande syfte slakta sådana djur som exporterats från Förenade kungariket mellan den 1 och 21 februari. Ständiga veterinärkommittén lämnade ett positivt utlåtande om detta förslag, och det kommer nu att godkännas av kommissionen i syfte att träda i kraft innan det nuvarande beslutet upphör att gälla vid midnatt den 1 mars.
Det nya beslutet kommer att upphöra att gälla vid midnatt den 9 mars 2001 och kommer att ses över av Ständiga veterinärkommittén på det sammanträde som är inplanerat till den 6 och 7 mars. Vår nuvarande linje är inriktad på att utrota sjukdomen. Vi skulle bara ta till vaccination som en sista utväg, eftersom det skulle ifrågasätta Europeiska unionens sjukdomsstatus och medföra mycket stora framtida kostnader för jordbruksbefolkningen och för exportörer. Självfallet måste vi bekymra oss mycket över den nuvarande situationen. Insatserna är mycket höga, och kostnaderna för att misslyckas med att få utbrottet under kontroll är mycket höga. Dessutom kunde tidpunkten för utbrottet, när BSE-krisen fortsätter att vålla skada, inte ha varit sämre.
Jag vill dock varna för att dra några förhastade slutsatser. Till exempel skylls utbrottet redan på bristfälliga importkontroller och på jordbruksproduktionens intensiva natur i Europeiska unionen.
Vi kommer självklart att ta alla dessa frågor under övervägande under de kommande veckorna och månaderna under våra undersökningar av sjukdomens ursprung. Vi bör emellertid inte bortse från det faktum att gemenskapen varit enormt framgångsrik när det gäller att uppnå sin nuvarande status för mul- och klövsjuka, åtminstone till för ett par veckor sedan. Vaccinationerna upphörde 1991, vilket sedan dess har besparat europeiska jordbrukare över en miljard euro. Det har också gjort det möjligt för medlemsstaterna att exportera till länder som bara importerar från länder som erkänns som fria från mul- och klövsjuka och som inte följer vaccinationspolitiken.
Sedan dess har det inte förekommit några fall förutom i Italien 1993 och ett antal inbrytningar av sjukdomen i Grekland, i områden nära den turkiska gränsen. Innan icke-vaccinationspolitiken genomfördes 1991 registrerades hundratals utbrott varje år. Min fasta avsikt är att gemenskapens framgångar på detta område skall fortsätta. Jag hoppas att jag kan räkna med ert stöd för den nuvarande nolltoleranslinjen mot sjukdomen. Jag skulle nu vilja höra era åsikter om den nuvarande situationen.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Byrne.
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden. Vi har många ledamöter som vill ställa frågor, varför vi kommer att dela in frågorna i serier om tre för att vi skall kunna besvara fler frågor.

Adam
Jag skulle vilja tacka kommissionären för hans väl avvägda uttalande denna eftermiddag. Ledamöterna känner kanske inte till det, men den gård i Heddon-on-the-Wall i nordöstra England som tycks vara centrum för detta utbrott ligger i min valkrets, och jag har följaktligen förstahandsinformation om den stora förödelse som det orsakar jordbruksbefolkningen och om de störningar som det orsakar köttförädlingsindustrin, för att inte tala om de inskränkta möjligheterna att ta sig till sina landsbygdssysslor. Jag skulle till jordbruksbefolkningen i Förenade kungariket vilja uttrycka vår stora medkänsla och vår oro över situationen.
Jag skulle också vilja säga till kolleger från det europeiska fastlandet att vi verkligen hoppas att vi inte har exporterat sjukdomen till deras länder. Jag välkomnar verkligen vad kommissionären sade om de åtgärder som vidtagits av den brittiska regeringen. Vi inser alla att slakt och stopp för djurfrakter är ett av de bästa sätten att få utbrottet under kontroll. Han nämnde även vaccination som ytterligare en möjlighet. Kan han säga någonting om tidsskalan för vaccinationer?

Fiebiger
Herr talman, herr kommissionär! Jag har två frågor. Den farliga mul- och klövsjukan griper in i de nuvarande skyddsåtgärderna i samband med BSE. Jag minns hur det var på 50-talet då hela byar spärrades av för att hindra sjukdomen från att spridas. Vi kommer väl att följa den stränga lagstiftningen för djurtransporter, herr kommissionär? Jag anser att den som efter BSE inte följer lagstiftningen bör tillrättavisas med andra metoder. Hur säkert är läget i Europeiska unionen beträffande den obligatoriska märkningen? Ni sade att utgallring och tranportkontroller för närvarande är ert främsta mål. På vilket sätt är ni förberedda på en strategisk vaccinering av de djur som med säkerhet finns över hela Europa och inte bör bidra till sjukdomens spridning? Är ni väl förberedda?

Sturdy
Tack, herr kommissionär, för att ni har kommit hit i dag. Det var jag som begärde i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att vi skulle ha en debatt om detta, och jag uppskattar verkligen att ni är här. Jag upprepar också Adams ord. Jag skulle vilja uttrycka min uppriktiga medkänsla med dem i Storbritannien som berörts av sjukdomen och min bedrövelse över att vi kan ha exporterat den. Jag skulle verkligen vilja betona hur oroliga vi är. Det är emellertid av yttersta vikt att vi gör allt som står i vår makt för att förhindra att detta inträffar i framtiden. Jag vill veta om ni kommer att undersöka möjligheterna - och ni antydde detta i ert tal - att stärka de fytosanitära åtgärderna, så att vi kan få hälsosamma och säkra livsmedel i Förenade kungariket och i Europa.
Skulle kommissionären kunna svara på två korta frågor: Har den brittiska regeringen ansökt om full finansiering från EU, med användning av agromonetära system och andra system, och vilken är situationen för får i Tyskland? Har vi slutligen löst problemet med smittade får?

Byrne
. (EN) Låt mig som svar till Adam på frågan om tidsskalan för vaccinationer upprepa vad jag sade tidigare och betona det faktum att vaccination som politik skulle användas som en sista utväg. Vi överväger det inte som ett alternativ utom som en sista utväg.
Även under de omständigheterna skulle det vara nödvändigt att be om Ständiga veterinärkommitténs synpunkter och, för den delen, att lägga fram förslaget för rådet (jordbruk) för behandling. Det skulle vara förenat med enorma kostnader och kanske även handelsförluster. Det skulle vara ett mycket stort beslut med många implikationer. Tidsskalan skulle därför spegla ett sådant besluts besvärliga natur och behovet av omfattande samråd med de organ som jag angett.
Nästa fråga gäller hur kommissionen och Europeiska unionen är beredda på fraktförbudet. Det är kommissionens och Europeiska unionens lagstiftande myndigheters funktion att lägga fast lagstiftning på EU-nivå, och det åligger medlemsstaterna på marken att genomföra den lagstiftningen. För att förbjuda frakt från Förenade kungariket genomfördes därför lagstiftning först av allt på Förenade kungarikets nivå. Det finns även gemenskapslagstiftning. Detta behandlades vid Ständiga veterinärkommitténs sammanträden, och det förekommer ständiga kontakter mellan Förenade kungarikets veterinära enheter, våra egna veterinära enheter och kommissionen, liksom, för den delen, andra veterinära enheter, när det är nödvändigt.
Mottagliga djur har identifierats och övervakas aktivt. I själva verket har, som ni antagligen känner till, många djur redan förstörts.
Sturdy ställde mig därefter två frågor. För det första om Förenade kungarikets regering har ansökt om någon finansiering. Svaret på den frågan är nej. Ingen sådan ansökan har lämnats in, och jag förstår att kostnaderna ännu inte är kända.
När det gäller frågan om får i Tyskland, är den senaste information som jag har om saken att de misstänkta fallen antingen fortfarande anses som misstänkta eller har kunnat avfärdas som negativa. Dessutom finns det med säkerhet inga bekräftade fall av mul- och klövsjuka i Tyskland, vilket rapporterades antingen tidigare i dag eller i går.

Doyle
Kan kommissionen ge oss försäkringar i fråga om Armaghfallet, som omfattar gränsen mellan Nordirland och republiken, där vi i dag åter hör om ett misstänkt fall? Det rör sig om får som importerats från Carlisle Mart, av vilka några uppenbarligen har fraktats vidare söderut, till republiken.
Jag har faktiskt just, medan jag talar till er, hört skvaller - låt oss hoppas att det bara är skvaller - om att får i Wexford, min egen valkrets, har identifierats som smittade och bränns medan vi talar. Detta måste dock bekräftas, men uppenbarligen sprids får från Carlisle till en marknad i Armagh, som omfattar gränsen till den Europavalkrets i Leinster som jag företräder samt undantagsområdet.
Skulle kommissionären kunna lämna nya uppgifter om det? Förhoppningsvis är det åter bara ett misstänkt fall och kommer så att förbli.
Är kommissionären helt säker på att skydds- och desinfektionsutrustningen i alla hamnar och på alla flygplatser i EU, men i synnerhet i Irland och Storbritannien, är tillräckliga och i fullgott skick, och spelar han en roll på det området?

Graefe zu Baringdorf
Herr talman, herr kommissionär! Det verkar som om det åter rör sig om hantering av avfall. I det här fallet från en flygplats och det var det som fick sjukdomen att bryta ut. För det första: Vore det inte klokt att stödja de statliga kontrollerna genom att införa en bevisskyldighet för de företag som är verksamma på avfallsområdet? För det andra: Kommer ni att garantera att de drabbade företagen får skadeersättning om ländernas epidemibudget inte räcker till? För det tredje: Bör vi inte vara lite försiktigare med slaktprogrammet, eftersom denna sjukdom kanske gör ett slaktprogram nödvändigt som är ännu mer omfattande än det vi nu föreställer oss? Vi bör åtminstone vara försiktiga. Inte för att det är vad jag önskar, herr kommissionär, men risken finns ju.

Lynne
Självklart är jordbrukarna i Förenade kungariket och i min valkrets, där det finns ett misstänkt fall, fullständigt förkrossade av detta, utöver BSE. Kommissionären sade att det hittills inte har begärts någon finansiering från EU. Skulle EU-medel göras tillgängliga särskilt för mul- och klövsjukan? Kommer han att hjälpa den brittiska regeringen att fastställa var mul- och klövsjukan ursprungligen kom ifrån, för han sade att vi inte importerar från länder som inte har ett fläckfritt förflutet. Jag trodde att det kanske bara gällde regioner i bestämda länder. Skulle han kunna vara lite tydligare i fråga om det? Skulle han hålla med mig om att nedläggningen av mindre slakthus i Förenade kungariket kan ha bidragit till sjukdomens spridning?

Byrne
. (EN) Först av allt, som svar till fru Doyle, utvecklas situationen, som ni säkert förstår, timme för timme, men jag kan bekräfta att det, i denna stund, inte finns någon bekräftelse av situationen i Armagh, som ni frågade mig om. Situationen övervakas självfallet aktivt. Myndigheterna håller gården, som har stängts, under sträng övervakning. Jag kommer att få ett klargörande om situationen senare i dag.
När det gäller er egen valkrets, Wexford, fru Doyle, har jag inga rapporter om de rykten som ni talade om. Jag har inte hört någonting i fråga om det.
När det gäller övervakningen vid gränserna, är detta en fråga för medlemsstaterna själva. Jag kan med utgångspunkt från mina kontakter med medlemsstaterna och, för den delen, deras egna iakttagelser av situationen, försäkra er om att de är fullt medvetna om situationens allvar. Fokus måste vara på inskränkningar för levande djur och därefter även på animaliska produkter.
Av de rapporter som har fått ta del av vet jag att medlemsstaterna vidtar det slags försiktighetsåtgärder som vi skulle anse vara lämpliga för att stoppa förflyttningar och säkerställa lägsta möjliga risknivå.
Graefe zu Baringdorf frågade mig om ersättning. Som ni hörde från Schreyer när hon talade tidigare denna eftermiddag finns medel tillgängliga för ersättning. Det finns en budgetpost för detta slags situationer, men det finns, som hon antydde för er, budgetbegränsningar. Enligt vad jag förstår finns det ungefär 50 miljoner euro per år tillgängligt för detta. Jag känner inte till den exakta penningsumma som finns tillgänglig för en fråga som denna, men jag tror att den är något mindre än 50 miljoner euro.
Lynne frågade mig om skillnaderna vid beteckning av regioner och länder. Situationen är den, att ett tredje land i vilket det äger rum ett utbrott av mul- och klövsjuka i en region inte får exportera produkter till Europeiska unionen. Detta beror på lagstiftningen, som kräver att varje produkt som exporteras måste åtföljas av en handling som intygar att produkten är fri från mul- och klövsjuka. Om man inte kan lämna ett sådant intyg i en region, får produkten inte exporteras. Dessa bestämmelser har gällt i det förflutna och fortsätter att gälla, och de tillämpades i en situation ganska nyligen.
När det gäller frågan om små slakthus, berörde jag detta tidigare, i mitt eget anförande. Jag skulle åter hänvisa till det som jag sade i mitt anförande och upprepa att mul- och klövsjuka var ett större problem i det förflutna än vad det är i dag. Jag gav er exempel på utbrott som har ägt rum under senare år: ett i Italien och ett litet i Grekland, vid den turkiska gränsen.
Vi i Europeiska unionen har varit anmärkningsvärt förskonade från mul- och klövsjuka under den perioden. När det gäller ansökan om eller godkännande av ersättning till Förenade kungariket, inväntar vi en ansökan om ersättning, vilken självklart kommer att behandlas på lämpligt sätt och i enlighet med normala förfaranden.

Auroi
Herr talman, herr kommissionär! Än en gång står vi i en dramatisk kris, och jag vill komplettera mina kollegers frågor på två punkter. För det första svarade ni Graefe zu Baringdorf att allt som har att göra med bedrägerier faktiskt är medlemsstaternas ansvar. Visst stämmer det, men det krävs också att kommissionen ser till att det finns tillräckligt med personal för att reda ut fallen. Vad gör ert direktorat i det här sammanhanget, generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd? Hur hängivet det än arbetar - har ni tillräckligt med personal för att i dag kunna fullgöra dagens akuta uppgift, den senaste i raden efter BSE, och även många andra? Det är en första fråga.
Den andra frågan: ni avfärdade enligt min mening lite alltför snabbt det faktum att lokala slakterier inte är en lösning på den här typen av problem, eftersom små, lokala slakterier i dag inte är desamma som för 50 år sedan. Kan det lokala inte vara en lösning på de kriser som utvecklar sig? Det kan man se tydligt i Förenade kungariket, särskilt när det gäller problemet med långväga djurtransporter, något som uppenbarligen skapar och utvecklar epidemier.

Cunha
Herr talman! De brittiska myndigheterna har försökt undvika att lämna information om var de har exporterat levande djur. Jag skulle vilja veta, herr kommissionär, om det är möjligt att få en lista över de länder till vilka Förenade kungariket kan ha exporterat levande djur som eventuellt är infekterade med mul- och klövsjukan?

Goepel
Herr talman, herr kommissionär! Har ni tillräckligt mycket vaccin för denna särskilda typ, om det värsta skulle inträffa? En annan sak: I en tysk tidning med stora färgglada bilder och stor upplaga står det i dag på första sidan: Människor kan smittas av mul- och klövsjukan. Vill ni vara snäll och uttala er i den frågan!

Byrne
. (EN) Herr talman! Angående Aurois fråga om bedrägerier i medlemsstaterna: I händelse av att det finns bevis för bedrägeri i medlemsstater, finns det en skyldighet att undersöka detta fullständigt. Medlemsstaten i fråga kommer att uppmanas att göra det, och kommissionen kommer att ha ett direkt intresse av att se till att det blir gjort.
Angående frågan om små slakterier kan jag bara upprepa vad jag sade tidigare, att det senaste fallet av mul- och klövsjuka i Förenade kungariket upptäcktes på 1960-talet. Det faktumet att vi har haft större slakterier under den senaste 20-årsperioden tycks antyda att det inte nödvändigtvis finns ett samband mellan stora eller små slakterier och utbrott av mul- och klövsjuka. Alla frågor är emellertid föremål för granskning, och denna situation kommer självklart att vara en av de frågor som kommer att beaktas. Vi måste akta oss för att söka efter magiska lösningar och reagera reflexmässigt när det gäller orsakerna. Det är en aspekt som kommer att vägas in när vi skall dra slutsatser om denna fråga.
Det finns 30 miljoner doser vaccin i Europeiska unionen. Angående frågan om huruvida mul- och klövsjuka kan smitta människor, tycks ståndpunkten här vara att om det finns någon smitta, så är det en ytterst mild form som orsakar mycket milda symtom och mycket få fall. Sjukdomen anses med andra ord inte vara ett folkhälsoproblem.
Cunha frågade mig sedan om länder till vilka export har ägt rum. Jag är säker på att de uppgifterna finns tillgängliga på mitt generaldirektorat. Jag kan inte ge ett precist svar här och nu, men jag förstår att listan med all sannolikhet omfattar Tyskland, Frankrike, Nederländerna och Belgien. Förenade kungariket har hållit mitt generaldirektorat fullt uppdaterat om all utveckling. Jag tar personligen emot faxmeddelanden, och jag har haft ett antal samtal med den berörde ministern, Nick Brown, om dessa frågor. Jag är helt säker på att myndigheterna i Förenade kungariket håller kommissionen fullständigt informerad allt eftersom situationen utvecklas.

Whitehead
Vi anser alla, herr kommissionär, att ni har handlat proportionerligt och inte i panik. Den enda paniken här skulle vara om detta framställdes som ett stort hot mot människors hälsa, snarare än mot djurs hälsa, vilket det är.
I det att ni erkänner Förenade kungarikets snabba handlande den 20 och 21 februari, skulle ni kunna bekräfta att Förenade kungariket nu faktiskt har bett om den återstående delen av den agromonetära ersättningen, vilket den brittiska ministern meddelade i går kväll? Skulle ni kunna vara uttrycklig i fråga om det ytterligare stöd som kommer att behövas om en hel jordbruksbefolkning skall kunna överleva förlusten av sin utkomst, vilket nu är fallet för många av dem som vi företräder?
Slutligen, har ni fått några rapporter från Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor i Dublin ännu om orsakerna till utbrottet i Heddon-on-the-Wall? Med tanke på att smittorisken på marken och i luften nu är så stor, kan ni åtminstone försäkra oss om att ni inte kommer att utesluta förebyggande vaccination, för att åtminstone ge extra stöd till försöket att stoppa sjukdomens spridning, även om djuren senare måste förstöras?

Maat
Herr talman! Jag har tre frågor. Det har visat sig att det i samband med genomförandet av de förebyggande åtgärderna är en hastighetsskillnad mellan de olika medlemsstaterna, nämligen med avseende på destruktionen eller slakten av boskap från Storbritannien. Kan ni säga något om det? Kommer det att förekomma även i framtiden med de nya beslut som fattats?
För det andra så har det visat sig att det förekommer problem när det gäller att spåra djur som har exporterats från Förenade kungariket till Europa. Stämmer det? Hur stor andel är det som inte går att spåra?
För det tredje har det visat sig att transporten av slaktdjur över långa avstånd ändå innehåller vissa risker. Är det för kommissionen en anledning att ändå fundera över möjligheten att införa avståndstabeller för transport av djur för slaktning?
Jag ville också säga en sak till. Jordbrukarna i Storbritannien råkade ut för en ordentlig smäll i samband med BSE. Nu råkar de illa ut igen och jag vet att det inte hjälper så mycket med bara ord, men delad smärta är halv smärta säger man i mitt land, och jag vill bara tala om att vi hyser en mycket stor medkänsla med många jordbrukarfamiljers öde i Storbritannien.

Cushnahan
Som kommissionären känner till hotar detta senaste problem, som kommer i BSE-krisens kölvatten, att förstöra jordbruket och, förvisso, att riva upp hela den gemensamma jordbrukspolitiken. Det har förekommit många rykten om människor som medvetet undanhåller information om utbrott eller, förvisso, förflyttningar av boskap. Skulle det vara möjligt för kommissionären att tala med medlemsstaternas regeringar i syfte att se om det är möjligt att inom ramen för ländernas egna rättsliga system väcka brottmålsåtal mot dem som uppträder på ett så oansvarigt sätt?
För det andra, välkomnar kommissionären de frivilliga åtgärder som många ansvarskännande personer inom idrottsrörelsen och på andra områden vidtar i syfte att begränsa människors förflyttningar. Skulle han i det hänseendet, när det gäller mitt eget land, särskilt erkänna den ansvarsfulla och osjälviska handlingen av Fine Gaels nya ledare, att minska dess Àrd Fheis (årliga konferens) till en Dublinkonferens för att bidra till att se till att det inte blir något stort problem i Irland?

Talmannen
Det låter som en het potatis för er, herr kommissionär.

Byrne
. (EN) Herr Whitehead! Jag välkomnar varmt det som ni sade som inledning till er fråga, att ni anser att kommissionen har handlat på ett proportionerligt sätt. Jag instämmer helt i er uppfattning att den enda panik som kan uppstå till följd av denna situation är panik som skapas av att ansvarslösa människor fäster uppmärksamheten på någonting som inte finns: hotet mot människors hälsa. Jag är mycket glad över att ni tog upp frågan och gav mig en möjlighet att åter betona detta.
I fråga om ansökan om ersättning är detta, som ni troligen känner till, en fråga som ligger inom min kollega Fischlers ansvarsområde, men jag har förstått att myndigheterna i Förenade kungariket avser att lämna in en ansökan och att den mycket väl kan vara under utarbetande. Jag är medveten om att detta har en enorm inverkan på jordbruksinkomsterna, vilket har beaktats till fullo i alla överväganden.
Med avseende på Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor finns det ännu ingen rapport tillgänglig från kontoret, men jag bör säga att vi inte kommer att utesluta några alternativ när det gäller vaccinationer. Som jag sade tidigare skulle detta dock bara övervägas som en sista utväg.
Maats fråga gällde olika prestationsnivåer i olika medlemsstater. Jag är övertygad om att medlemsstaterna förstår situationens allvar till fullo. Medlemsstaterna vidtar lämpliga åtgärder, mot bakgrund av den utsatthetsgrad som de anser finns i den egna medlemsstaten. Det gläder mig, till exempel, att en medlemsstat ensam har förstört 47 000 får utan att ett enda av dem var positivt. Andra medlemsstater har också förstört ett stort antal får, och man har i ett antal medlemsstater dessutom stängt marknader med mera. Förflyttningarna har inskränkts. Medlemsstaterna, särskilt de som kan ha importerat får från Förenade kungariket, vidtar lämpliga åtgärder. Med avseende på detta har spårbarheten fungerat mycket bra, men det finns begränsningar. Vi kan inte garantera individuell identifiering av får och grisar i varje enskilt fall.
Cushnahan frågade mig därefter om huruvida det bör väckas brottmålsåtal i händelse av bedrägerier. Det är en fråga som medlemsstaterna själva ansvarar för. Det är inte kommissionens uppgift att kräva att medlemsstaterna skall inleda sådana brottmålsåtal. Men i händelse av en ihållande uraktlåtenhet av en medlemsstat att genomföra Europeiska unionens lagar finns det utrymme för kommissionen att inleda överträdelseförfaranden. Det är inte aktuellt i det här fallet, men jag är övertygad om att myndigheterna i Förenade kungariket - jag är säker på att ni syftade på Förenade kungariket när ni ställde denna fråga, herr Cushnahan - i händelse av att det framkommer bevis på brottslig verksamhet kommer att vara väl medvetna om det faktum att åtal av denna typ är lämpliga under omständigheterna.
Tillåt mig, med avseende på den sista delen av er fråga, om huruvida jag anser att det är lämpligt för det politiska parti som ni nämner att ha inskränkt sin Árd Fheis, att säga, för det första, att jag inte följer angelägenheterna för alla små partier i Europeiska unionen. En annan sak som mycket väl kan ha motiverat honom är: Skulle någon ha dykt upp av brist på intresse?

Parish
Kommissionär Byrne! Jag skulle vilja återgå till frågan om importerat kött från länder utanför Europeiska unionen. Ni säger att köttet måste förses med intyg. Jag anser att det finns problem förknippade med en sådan intygsgivning. När fall upptäcks i dessa länder finns det en tidsfördröjning. Allt detta måste skärpas. Ni måste vara absolut säker på att kött från länder som har mul- och klövsjuka inte kan komma in i Europeiska unionen.
Jag skulle vilja instämma med andra kolleger och säga hur hemskt det har varit för jordbruksbefolkningen i Storbritannien. Det känns för jordbrukarna som om gudarna har övergett dem helt och hållet efter BSE-krisen, och nu mul- och klövsjukan. Får jag också fråga, när det gäller ersättning, om kommissionen skulle kunna överväga att ersätta inte bara de jordbrukare som är direkt drabbade av mul- och klövsjukan utan även dem som tvingas stänga verksamheten på grund av att de inte kan förflytta sin boskap?

Nicholson
Vi kan alla enas om en sak: jordbrukarna runtom i Europeiska unionen behövde sannerligen inte den här sjukdomen just nu, och jordbrukarna i Förenade kungariket behövde den sannerligen inte över huvud taget.
Men det är i en stund som denna som man inser hur rörliga djuren är. Det räcker med en blick på kartan för att se de sträckor som de transporteras. Doyle talade om rädslan i det grevskap där jag bor, i min valkrets i Nordirland. Vi hade hoppats att vi skulle klara oss helskinnade, men det visar sig nu hur farlig och smittsam denna sjukdom är, på grund av det sätt som djuren förflyttas. Alla dessa djur har nu testats. Jag har varit i kontakt med den lokala veterinäravdelningen. Man samarbetar med Republiken Irlands regering, och en omkrets har fastställts som av en händelse omfattar gränsen mellan de två områdena.
Jag skulle vilja ställa kommissionären en fråga. Han talade om intensivt jordbruk. Skulle han inte hålla med mig om att frågan om intensivt jordbruk respektive industriellt jordbruk, som för närvarande får mycket stor uppmärksamhet i medierna, inte har någonting med detta att göra över huvud taget? 1967, när det senaste utbrottet inträffade, fanns i själva verket inte den typen av jordbruk som vi har i dag. Skulle han inte hålla med mig om att det är fallet?

Byrne
. (EN) För det första, som svar på Parish och hans oro över importen från tredje land: Jag skulle åter vilja betona de mycket stränga kontroller som genomförs av importprodukter och det faktum att bevisen på att mul- och klövsjuka inte förekommer - eller förekommer i mycket liten omfattning i ett eller två länder - vittnar om detta faktum.
När det gäller ersättning är ståndpunkten att vi bara kan ge ersättning inom ramen för förordningarna, vilket inte omfattar produktionsbortfall. Angående spridning bekräftar jag att denna sjukdom kan vara vindburen.
Som svar på Nicholson skulle jag upprepa vad jag sade tidigare angående frågan om intensivt och extensivt jordbruk. Jag anser inte att just den frågan är av särskild betydelse när det gäller just det här utbrottet av sjukdomen. Jag vet att det förekommer vissa spekulationer i medierna om detta, och frågan är självklart en av de saker som kommer att beaktas i alla våra överväganden om hur denna sjukdom uppstod och hur den har spridits.

Talmannen
Jag är säker på att hela kammaren önskar er och kommissionär Fischler all lycka i era ansträngningar för att få bukt med denna fruktade sjukdom.
Jag förklarar debatten avslutad.

Elektroniska kommunikationsnät
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande tre betänkanden:
A5-0061/2001 av Brunetta för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande utrustning (KOM(2000) 384 - C5-0433/2000 - 2000/0186(COD)),
A5-0053/2001 av Paasilinna för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (KOM(2000) 393 - C5-0428/2000 - 2000/0184(COD)),
A5-0062/2001 av Niebler för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (KOM(2000) 386 - C5-0440/2000 - 2000/0188(COD)).

Brunetta
. (IT) Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Tack vare pådrivning från gemenskapens institutioner och marknadens innovationslusta har telekommunikationssektorn i Europa på kort tid övergått från ett läge med nationella monopol till en allmän avreglering. Den dynamiska marknaden och den tekniska utvecklingen har bidragit till denna process och resultaten har ibland överträffat förväntningarna i fråga om konkurrens och nya operatörer. Den översyn av den nuvarande rättsliga ramen för telekommunikationssektorn som Europaparlamentet i dag har att ta ställning till syftar alltså till att sätta upp de allmänna mål som skall ligga till grund för principerna i det nya ramverket. Detta ramverk skall i huvudsak föra telekommunikationssektorn från en fas av avreglering till en fas av verklig konkurrens.
En reglering av marknaden borde skjuta in sig på framtidens marknader, vilka kommer att kännetecknas av extrem konkurrens och differentiering med en snabb utbredning av nya tjänster och inrikta sig på tillämpning av konkurrensreglerna - competition law - i stället för förhandsreglering, som fastställs från gång till gång.
Detta mål kan man uppnå genom en lagstiftning i förväg som är harmoniserad på EU-nivå och har övergångs- och undantagskaraktär. Förhandsregleringen skall alltså innehålla bestämmelser för under vilka förutsättningar de skall avskaffas när väl en tillräcklig konkurrens har uppnåtts, eftersom för mycket reglering inte är bra för marknaden. Vad gäller innehållet i det direktiv som jag är föredragande för har parlamentet via utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi urskiljt några prioriterade frågor.
Definitionen av "tillträde": kommissionens förslag var ytterst brett och om inte termerna hade definierats klart hade det kunnat medföra problem i förhållande till tillsynsmyndigheten. Särskilt regleringen och de instrument som definieras i direktivet riskerar att användas utan urskiljning på koncept som är helt väsensskilda, såsom operatörernas och användarnas tillträde till tjänster i slutledet, nät- och systemkomponenter, nät och roaming.
Roaming, som jag inte anser bör anses som en form av tillträde eftersom den har olika egenskaper beroende på om det gäller möjlighet för en användare med abonnemang hos en utländsk operatör att få tillgång till mobiltjänster i ett annat land eller tvärtom - så kallad internationell roaming - eller om det handlar om möjligheten för en ny operatör att utnyttja befintliga operatörers anläggningar i samma land i avvaktan på att det egna nätet installeras, så kallad asymmetrisk roaming, förtjänade dessutom att granskas mer i detalj.
Principen om " mjuk" reglering: i betänkandet framhålls att mjuk reglering och flexibilitet, som är hörnstenar i den europeiska lagstiftningen, inte får vara liktydiga med godtycke. De skall snarare innebära att vi kommer ifrån dagens situation, där förhandsregleringarna inte har hållit jämna steg med tiden och de tekniska framstegen. Styrningen av tillträde och samtrafik skall just hitta en jämvikt mellan en operatörs rättigheter som ägare till infrastruktur att sköta nät och infrastruktur för egen vinning och gränserna för tillgången till viktig infrastruktur för andra operatörer som tillhandahåller tjänster.
Konkurrensnivån på marknaden: en annan fråga som har behövt en precisering är bedömningen av konkurrensnivån på marknaden. Att en god konkurrens uppnås är just en förutsättning för att regelsystemets roll skall kunna reduceras till förmån för en ren tillämpning av antitrustlagstiftningen, eller å andra sidan för att de operatörer som har betecknats som operatörer med betydande marknadsinflytande skall underkastas de skyldigheter som gäller enligt reglerna med därav följande förhandlingar med inriktning på kostnaderna.
Definitionen av "betydande marknadsinflytande" härstammar ur domstolens avgöranden och avser en sorts reducerad dominans: ett av attributen för dominans är att förhindra konkurrens och därmed handlar det om ett strikt juridiskt begrepp av typen i efterhand. I förslaget till direktiv tillämpas begreppet "nytt" betydande marknadsinflytande eller reducerad dominans som i och med att dess "negativa" attribut ändras när det gäller möjligheten att förhindra konkurrens lämnar utrymme för förhandsregleringar.
Skyldigheter för operatörerna: De operatörer som anmälts på grund av sitt betydande marknadsinflytande kan av de nationella tillsynsmyndigheterna åläggas skyldigheter av typen öppenhet, icke-diskriminering, skild redovisning, tillträde till och användning av olika delar av nätet samt kontroll av priser och kostnadsredovisning. Dessutom specificeras metoderna för tillämpning eller revidering av skyldigheter som kan härledas utifrån en tillämpning av de nuvarande reglerna och de skyldigheter som uppkommer ur det nya regleringsmönstret.
Det påpekande som ligger närmast till hands gäller hur man skall bestämma skyldigheterna för de operatörer som anmälts på grund av sitt betydande marknadsinflytande. I själva verket innebär inte anmälan automatiskt några skyldigheter, utan de nationella tillsynsmyndigheterna bör specificera vilka skyldigheter som skall åläggas var och en av de anmälda operatörerna. Det är dock inte alltid som egenskapen "operatör med betydande marknadsinflytande" sammanfaller med ett faktiskt missbruk av denna ställning. Den nationella tillsynsmyndigheten bör dessutom i sin bedömning av om ett företag innehar ett betydande marknadsinflytande eller inte bedöma hur denna ställning faktiskt utnyttjas när man skall införa de skyldigheter som anges i direktivet.
Slutligen miljöpåverkan: En fråga som ligger mig särskilt varmt om hjärtat, bland annat i egenskap av kommunalt förtroendevald, är den om reducering av antalet antenner i bostadsområdena. Allt oftare tvingas operatörerna av tekniska skäl installera infrastruktur som inte hör hemma i landskapsbilden. Det åligger gemenskapens institutioner liksom de nationella och lokala myndigheterna att minska denna påverkan på landskapet och miljön så mycket som möjligt. Politiskt ansvariga på alla nivåer är skyldiga att söka regleringslösningar som gör att man kan optimera användningen av den infrastruktur som finns tillgänglig för närvarande, med hänsyn till miljöpåverkan och de sociokulturella konsekvenserna för medborgarna, utan att ge avkall på att konkurrens på och utveckling av telekommunikationsmarknaden är viktig.
Sedan finns det några punkter som gäller olika skattesystem, vilka vi vill harmonisera, och den samordning som måste ske från Europeiska kommissionens sida.
När alla dessa påpekanden har gjorts kan man inte annat än vara positiv till förslaget till direktiv, vilket syftar till att stimulera sektorns tillväxt och kommer att stimulera till framtida investeringar, förbättra företagens konkurrenskraft genom att öka effektiviteten, underlätta prissänkningar och generellt sett bidra till ekonomisk tillväxt.

Paasilinna
. (FI) Herr talman, ärade kommissionär, bästa kolleger! Den största förändringen i Europa är så klart bildandet av nätverk och den är synnerligen politisk av den orsaken att medborgarens medverkan i detta allt oftare beror dennes inkomster och ibland även av boningsort. Dessutom är just de medborgare som hamnar på fel sida om den digitala indelningen redan nu utslagna människor. Målsättningarna med ett elektroniskt Europa och medborgarsamhälle kommer alltså inte att uppnås utan att nättjänsterna hjälper människor att skapa kontakter och organisera sig sinsemellan. Vi behöver en grundkvot av telekommunikationstid för var och en, så att man utan avgift kan använda tele- och informationssamhällets tjänster. Det vore ett viktigt komplement till de medborgerliga rättigheterna. På så sätt kan människor fungera i nätverkssamhället utan att vi skapar ett elitnätverk.
Auktionsförsäljningen av radiofrekvenser beräknas ha slukat ända upp till 170 miljarder euro. I de politiska kretsarna lade man naturligtvis märke till denna stora summa och fördelade en del av vinsten på samhället. Till råga på allt var tidpunkten illa vald. Ekonomin i USA började dala och unionen beslutade att bygga ett Europa som tar hänsyn till alla medborgare, vilken är en viktig strategi för oss. Auktionspolitik motverkar detta, eftersom priserna för teletjänster nu stiger. Placerarna har börjat ta avstånd från branschen och produktionen av nästa generations nätverk, apparater och tjänster trappas ner. Av detta följer ytterligare problem, flera operatörers börsvärde har rasat.
Kommissionens förslag till ramdirektiv, liksom även andra bestämmelser i detta paket, följer den rätta linjen och är välbalanserat och det tackar jag för. Ramdirektivet innebär en utveckling för regleringen av hela telebranschens nätverk och tjänster. På så sätt minskar man antalet bestämmelser till en tredjedel av det nuvarande. Det mest överraskande är att det just inom telebranschen, där varan förflyttas över gränserna med elens hastighet, inte finns några enhetligt fungerande europeiska marknader. Tvärtom, samma gemenskapsbestämmelser har tolkats på väldigt många olika sätt och inom många områden har man upprätthållit överpriser. Man har med olika knep förhindrat uppkomsten av ekonomisk konkurrens. I och med utvidgningen av tjänsterna inom telebranschen har kostnaderna blivit en allt viktigare faktor såväl i hushållen som i samhällsekonomin i allmänhet. Vissa av branschens stora företag stöder visserligen konkurrens på annat håll, men i verkligheten ändå inte inom sitt eget område. Ju större marknaderna är och ju starkare bolag, desto effektivare kan det konkurrera mot mindre företag och sådana som strävar efter att komma in på marknaden, alltså på de där andra marknaderna.
Jag har i och med mitt eget förslag ökat de nationella tillsynsmyndigheternas möjligheter att agera och understött en förbättring av resurserna. Samtidigt föreslår jag en ökad öppenhet i verksamheten. De nationella tillsynsmyndigheterna är utan vidare de bästa när det gäller att bedöma situationen på de egna marknaderna, men jag tror att den som bäst kan bedöma hela unionens telemarknad är kommissionen. Jag tror också att om kommissionen hade haft befogenheter hade en auktionsprincip i nuvarande omfattning och av nuvarande slag knappast genomförts. Kommissionen måste agera när man i någon medlemsstat inte följer de gemensamma bestämmelserna för telekommunikationslagstiftningen. För företagen är det nödvändigt att de kan fungera på samma villkor inom hela unionen. Genom kommissionens agerande kan vi även undvika att etablera en separat allmäneuropeisk regulator. Eftersom auktionsprincipen kan utvidgas även till andra flaskhalsresurser och nya generationers mobiltelefonnätverk, ber jag nu kommissionen att göra en helhetsutredning för parlamentet om auktionernas inverkan på situationen för företagen och konsumenterna inom telebranschen.
En annan väsentlig sektor är att definiera ett betydande marknadsinflytande. Vi har i utskottet utvidgat begreppet uttryckligen i ljuset av den senaste tidens utveckling. Enligt vår komplettering uppstår ett betydande marknadsinflytande även då ett företag kontinuerligt förmår begränsa övriga operatörers kontakt med användarna. Samma sak gäller om företaget verkar inom flera delområden i produktionskedjan och i något av dem innehar ett betydande inflytande. Vi anser att flera företag innehar ett betydande inflytande på marknader där de till exempel tyst kan avtala om förändringar på marknaden i syfte att påverka andra.

Niebler
Herr talman, ärade herr kommissionär, ärade kolleger, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka alla kolleger för stödet till mitt betänkande om direktivet om auktorisation. Kollegerna har lagt fram mycket bra ändringsförslag som jag med glädje har infört i mitt betänkande. Jag vill även rikta ett stort tack till kommissionen och det nuvarande ordförandeskapet i rådet som vi har bedrivit ett konstruktivt samarbete med de senaste veckorna och månaderna.
Nu övergår jag till auktorisationsdirektivet och mitt betänkande. Hur ser den nuvarande situationen ut beträffande auktorisationsförfarandet för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster i Europeiska unionen? Efter kommissionens femte och sjätte rapport om genomförandet av reformpaketet på telekommunikationsområdet och undersökningarna från European Telecommunication Office har medlemsstaterna utformat sitt auktorisationsförfarande på helt olika sätt. Det utgör ett hinder för leverantörerna av gränsöverskridande telekommunikationstjänster. Det innebär för närvarande i praktiken att affärsverksamhet på telekommunikationsområdet huvudsakligen kan påbörjas efter att en myndighet i förväg har fattat beslut, det vill säga när ett individuellt tillstånd har givits.
I medlemsstaterna förekommer olika former av individuella tillstånd, där vissa stater kopplar en omfattande informationsplikt till tillståndet, medan andra inte har någon alls. Följden är att tillståndsförfarandets längd varierar i de olika medlemsstaterna, innehållet i tillstånden varierar liksom även avgifternas storlek. Syftet och målsättningen med det auktorisationsdirektiv som kommissionen har lagt fram är att skapa ett botemedel mot detta. Direktivet vill uppnå en mer harmoniserad och mindre tungrodd reglering av marknadstillträdet för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster inom gemenskapen. Tillståndsbestämmelserna måste i framtiden vara rättvisa, förutsägbara och så lite betungande som möjligt för operatörerna. I vissa medlemsstaterna sker redan en sådan tillämpning. Därför är det bra och riktigt att kommissionen föreslår att detta skall införas i hela Europa.
Ett par ord om innehållet i förslaget till direktiv. I fortsättningen behöver inte nätoperatörerna eller leverantörerna av kommunikationstjänsterna ansöka om individuella tillstånd, det vill säga be en myndighet om lov i förväg innan de erbjuder sina tjänster. De måste givetvis följa riktlinjerna i de allmänna auktorisationerna. Samtidigt minskar villkoren som kan ställas på tjänsteleverantörerna och harmoniseras på europeisk nivå. Vidare innebär förslaget att tjänsteleverantörer i fortsättningen inte längre är skyldiga att lämna information i samma utsträckning. De nationella tillsynsmyndigheterna får framöver endast begära sådan information som de objektivt sett behöver för att kunna granska om tillståndsvillkoren är uppfyllda.
I och med förändringen av tillståndsbestämmelserna tillförsäkras leverantörerna möjligheten att på ett snabbt och obyråkratiskt sätt erbjuda sina telekommunikationsnät och -tjänster i hela Europa. Jag ser det som en milstolpe på vägen mot en dynamisk och konkurrensinriktad marknad för elektronisk kommunikation inom unionen.
Låt mig ta upp ett problem som för närvarande drabbar leverantörerna hårt i praktiken. Det råder fortfarande stora problem med tilldelningen av ledningsrätter. Även här skiljer sig bestämmelserna i medlemsstaterna markant åt beträffande tilldelningsförfarandet, avgifterna och villkoren. Det innebär givetvis att uppbyggnaden av infrastrukturen försvåras alldeles i onödan. Trots allt kräver omläggningen av telekablar med en viss längd avsevärda insatser. Man måste ansöka om en rad ledningsrätter i städer, kommuner, förvaltningsområden. Man måste be om byggnadstillstånd. Man behöver ofta ett godkännande av hundratals markägare innan man som operatör kan sätta igång. Medlemsstaterna skall därför genom direktivet åläggas en skyldighet att offentliggöra en förteckning över avgifter, förfaranden och villkor i samband med tilldelningen av ledningsrätter. På det viset får operatörerna åtminstone en överblick över det rättsliga läget, något som är tidsbesparande när de ansöker om ledningsrätter.
En annan fråga jag ställer mig kritisk till är slutligen de administrativa avgifterna. Storleken på de administrativa avgifterna måste i större utsträckning anpassas efter de kostnader som uppstår i samband med förvaltningen och kontrollen av de allmänna auktorisationerna. Direktivet innebär att medlemsstaterna är skyldiga att lägga fram årliga rapporter för en kostnadsinsyn. Enligt direktivförslaget fördelas de administrativa avgifterna mellan de enskilda företag som tillhandahåller en tjänst med allmän auktorisation. Måttstock för fördelningen anser jag inte, till skillnad från kommissionens förslag, bör vara respektive företags omsättning utan de administrativa avgifterna bör snarare fördelas proportionellt mellan de sökande. Mindre företag som har en årlig omsättning på max 10 miljoner euro bör befrias helt från dessa avgifter, så att marknadstillträdet underlättas även för små och medelstora företag.
Det var en inledning till mitt betänkande. Jag vill nu lyfta fram en viktig aspekt i Paasilinnas betänkande. Som Paasilinna redan har sagt innebär kommissionens förslag att de nationella tillsynsmyndigheterna i fortsättningen inte själva får fatta alla viktiga beslut på telekommunikationsområdet. I stället skall de förbereda förslag som kommissionen prövar inom en månad och sedan godkänner eller förkastar. Om förslaget förkastas kan kommissionen inom ytterligare två månader meddela vederbörande tillsynsmyndighet ett beslut.
Dessutom skall kommissionen i fortsättning även besluta om och i så fall på vilka frekvenser obligatoriska radiosändningar skall ske. Det har hittills även i överensstämmelse med parlamentets uppfattning varit en fråga för de enskilda medlemsstaterna. Jag vill därför uttala mig mot detta förslag som finns med i ändringsförslag 33 från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och har antagits av en stor majoritet i utskottet.
Jag är personligen övertygad om att de nationella myndigheterna står närmare marknaden än kommissionen och därför bättre i enskilda fall kan avgöra på vilket sätt och i vilken utsträckning en ytterligare avreglering av telekommunikationsmarknaderna skall ske. Avregleringen av telekommunikationsmarknaderna har blivit en riktig framgång. Konsumenterna kan i dag välja mellan många olika företag och samtalskostnaderna har sjunkit snabbt. Det finns i synnerhet inte på detta stadium i förfarandet någon anledning att ta ifrån den framgångsrika nationella tillsynen spiran och överföra beslutsbefogenheten till kommissionen. Beslutsprocessen blir på det viset bara långsam och tungrodd.
Jag har nu än en gång lagt fram ett ändringsförslag som parlamentet kommer att rösta om i morgon. Det är ändringsförslag 78. Jag ber att ni stöder det förslaget och tackar för er uppmärksamhet.

Sanders-ten Holte
Herr talman! Tack till föredraganden, Brunetta, för det grundliga betänkandet om tillträde till elektroniska kommunikationsnät som en del av paketet med open network provisions. I det har några aspekter av kommissionens förslag förfinats och specificerats. Det är bra, även när det gäller kultur och utbildning, den utgångspunkten har jag nämligen haft när jag gått igenom betänkandet i egenskap av föredragande av yttrandet från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott.
Telekommunikationen förändrar våra liv i snabbt tempo. Med den snabba utvecklingen inom telekommunikationen är det särskilt viktigt att direktiv tidigt läggs fram för att på bästa möjliga sätt leda tillträde och samtrafik i Europeiska unionen och över gränserna i rätta banor. Kommissionens förslag är främst inriktat på konkurrens och en enhetlig spelplan. Det är mycket viktigt för de nationella lagstiftningsorganen, särskilt när det gäller betydande marknadsinflytande. Det är alltså ett rent kommersiellt angreppssätt och endast inriktat på infrastrukturen. I det saknar jag villkoret att den kulturella mångfalden och pluralismen garanteras.
Det är anledningen till att vi från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott lagt fram några ändringsförslag för att förstärka den aspekten. Jag är därför mycket glad över att dessa också antagits av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. I det här sammanhanget håller vi fast vid ett åtagande om vidareutsändning ("must-carry") även måste vidarebefordras i bredbildsformat, i enlighet med ändringsförslag 14.
Avslutningsvis regleringen för gränssnitt för tillämpningsprogram (API) och elektroniska programguider (EPG), och andra tillhörande anordningar enligt ett förfarande med en föreskrivande kommitté. Enligt kommissionen behöver den utföras först vid en revidering, men nu visar det sig att utvecklingen redan hunnit så långt att den borde hamna inom ramen för den regleringen. Det är egentligen alldeles för sent, herr talman! Det är bra att föredraganden tagit hänsyn till det resonemanget i sitt betänkande.

Junker
Herr talman, mina damer och herrar, kära kolleger! Det så kallade telekommunikationspaketet vars viktigaste delar parlamentet nu skall fatta beslut om är ett ambitiöst företag som i princip bör stödjas. Det är meningsfullt att göra det nuvarande regelverket, med inte mindre än 28 olika rättsakter, enhetligt och mer överskådligt. Att en horisontell metod valdes för detta är logiskt och positivt. Utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott har i sitt ställningstagande till de olika rapporterna enhälligt förespråkat att man vid alla bestämmelser för elektroniska kommunikationsnät och -tjänster ser till att inga villkor ställs beträffande tillgången till infrastrukturen som i slutändan kan inverka negativt på det mångfaldiga innehållet.
Annorlunda uttryckt: En tillräckligt stor spridning av erbjudanden av allmänt intresse måste garanteras. Även utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott ser ett behov av harmoniseringsåtgärder som överensstämmer med den inre marknaden, om än i en betydligt snävare bemärkelse än kommissionen som kraftigt vill utöka sin kompetens på området. Numera är institutionerna efter många års tröttsamma diskussioner överens om att olika lagstiftning krävs för infrastruktur och innehåll. Samtidigt är man överens om att det finns ett samband mellan transportvägar och det innehåll som sprids via dessa, och att detta måste erkännas i tillräcklig utsträckning och beaktas utifrån intresset av en kulturell mångfald och publicistiskt relevanta bidrag till en demokratisk åsiktsbildning.
Marknaden kan styra mycket, men inte allt. Det betyder i klartext att för att säkra pluralismen och åsiktsmångfalden till exempel måste en heltäckande spridning av innehåll som vänder sig till den breda allmänheten garanteras genom bestämmelser om vidareutsändning (" must-carry" ), vilkas innehåll medlemsstaterna själva får avgöra. Det måste klargöras att man inte på europeisk nivå får ingripa i radions suveränitet på nationell och regional nivå. Slutsatsen är att följande princip gäller: samordning går före harmonisering.

Van Velzen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! I första hand skulle jag gärna vilja tacka de tre föredragandena så hjärtligt för deras utmärkta arbete och det goda sättet att samarbeta på. Det tycker jag är förebildligt här i kammaren.
Vi diskuterar här tre viktiga betänkanden och samtidigt talar vi om en sektor som kännetecknas av en stor del ovisshet. I alla möjliga artiklar i tidskrifter och tidningar ser vi till och med domedagstänkare som sår tvivel över frågan om 3G-sektorn överhuvudtaget har några chanser att överleva. Jag tror att kommissionen och det svenska ordförandeskapet har en viktig uppgift i ansatsen till det informella toppmöte som skall äga rum den 23 och 24 mars Stockholm. Det vore mycket bra om en handlingsplan kund antas vid det mötet. Jag skall här ta upp ett antal saker som jag tycker verkar vara viktiga i det sammanhanget.
För det första bör regeringscheferna vid det toppmötet uttryckligen tala om att de anser 3G-sektorn vara av förnämlig vikt för en sysselsättning av högt värde i Europeiska unionen och att man även är beredda att verka för en transnationell marknad.
För det andra skulle det vittna om stor klokhet om de två länder som bär det största ansvaret för de höga auktionsresultaten, Förenade kungariket och Tyskland, vore beredda att fundera över andra finansieringsmöjligheter. Kanske är man även beredda att skjuta upp den finansieringen litet, varigenom även finansieringsbelastningen skulle sjunka för telekommunikationsföretag, med all lugn och ro som det kan medföra för de finansiella marknaderna.
För det tredje vore det mycket bra om kommissionär Liikanen tillsammans med de alla här företagen skulle fundera över frågan hur vi på ett bättre sätt kan informera en bredare allmänhet om landvinningar och möjligheter vad avser 3G-sektorn och även tillsammans undersöka hur sändningsmaster och liknande kan utnyttjas på ett effektivare sätt, till exempel genom samlokalisering, varigenom kostnaderna för infrastruktur skall sjunka.
För det fjärde vore det väldigt viktigt om de medlemsstater som tjänat mycket på auktionerna också vore beredda att ge en extra impuls åt efterfrågan genom att ta upp 3G-behov, till exempel inom området e-gouvernance-projekt, och göra mer inom områden som skola, vidareutbildning för utbildare, och så vidare.
Slutligen borde vi inom ramen för det sjätte ramprogrammet använda en stor del av våra finansiella medel för att lösa frågor som det nya Internetprotokollet 6 (IP 6), e-banking-normer, och så vidare. Jag hoppas att kommissionären vill reagera på de rekommendationer som jag nu har lagt fram.
Sedan återgår jag till betänkandena. I första hand till betänkandet av Brunetta: det tycker jag är ett utmärkt betänkande. Det är av stor vikt att vi nu fastslår hur viktigt det är att parlamentet vågar inta ståndpunkter i de fall där den allmänna konkurrensen ännu inte fungerar och där det tydligt är fråga om flaskhalsar på marknaden och vågar välja konsumentens sida. Ett känt exempel är de internationella avgifterna för roaming. I december förra året kom kommissionen med en rapport, av vilken det framgår att det egentligen är tal om ett slutet system, att det är för litet priskonkurrens, att det är fråga om för mycket förtäckta kostnader och att det är mycket viktigt att det kommer insyn och öppenhet på det området.
När det gäller betänkandet av Paasilinna så vill jag bara påpeka att vår partigrupp stöder det förslag som där läggs fram om att sträva mot mer konkurrens. Vi måste mycket riktigt verka för en transnationell elektronisk kommunikationsmarknad. Femton splittrade nationella marknader för elektronisk kommunikation kan inte fungera. Det måste skapas en transnationell marknad och därför är det också så viktigt att kommissionen får behålla sin funktion. Jag uppmanar verkligen kammaren att inte stödja Nieblers ändringsförslag eftersom sakerna framställs på fel sätt i det. Vi måste se till att kommissionen kan genomföra sin uppgift på det området och se till att konkurrensen blir av, att den transnationella marknaden förverkligas. Det handlar det om. Inom den ramen behövs det en tydlig fördelning av arbetsuppgifter och ansvarsområden mellan kommissionen och de nationella tillsynsmyndigheterna. Det yrkas det för övrigt också med rätta för i betänkandet av Paasilinna.
Avslutningsvis betänkandet av Niebler. Det har blivit ett utmärkt betänkande och jag ber särskilt om uppmärksamhet för det ändringsförslag, i vilket vi nu försöker lägga fram kriterier som skall se till att medlemsstaterna vid fördelandet av frekvenser tar hänsyn till det faktum att vi lever i en transnationell marknad.

Gill
Även jag skulle vilja gratulera alla tre föredragande till deras lättfattliga betänkanden om ett mycket invecklat område. För mig är utvecklandet av en fullt integrerad och avreglerad telekommunikationsmarknad till i slutet av 2001 det avgörande förhandsvillkoret för övergången till en digital, kunskapsbaserad ekonomi, som jag hoppas kommer att ge EU en betydande tillväxt.
Det är nödvändigt att notera att följderna av detta paket verkligen inte kommer att vara begränsade till en mottagare i synnerhet. Tvärtom kommer den nya rättsliga ramen att bidra till att konkurrensen i denna sektor ökar. Kammarens mål är att uppmuntra operatörer som tidigare haft monopolställning att fortsätta att vara framträdande aktörer, men det finns likväl en risk för att deras dominerande ställning kommer att diskriminera nya aktörer, och det på samma gång som en av våra huvudprioriteringar är att skapa ett klimat i vilket nya operatörer kan blomstra. Vi är på väg att nå en bra balans i denna fråga, och jag hoppas att detta kommer att motverka oron över den just nu ökande skuldsättningen i sektorn.
För min grupp är syftet med lagstiftningspaketet att främja marknadsutvecklingen och minska lagstiftningsbördan. Bestämmelser med stor inverkan bör emellertid inte vara grundade på en kortsiktig syn. Det gläder mig därför att utskottet gick med på att införliva mobila nät i definitionen i direktivet om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande utrustning, liksom det gläder mig att slutkundens priser för internationell roaming, vilka för närvarande är orimliga, i framtiden kommer att vara tydliga och kostnadsbaserade.
När det gäller en sektor som genomgår en sådan snabb teknisk förändring är det viktigt att se till att systemet klarar av oförutsedda frågor som kan uppkomma i framtiden. Direktivet om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande utrustning kommer att ha störst inverkan på den europeiska konsumenten, eftersom det kommer att leda till lägre priser, större valfrihet och bättre tjänster. På samma gång kommer den nya situationen att skapa möjligheter för företag runtom i Europa, i synnerhet för små företag.

Plooij-van Gorsel
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Jag vill gärna tacka alla föredragande så hjärtligt för deras utmärkta betänkanden men också mina kolleger för det utmärkta samarbetet i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi.
Herr talman! Avregleringen av telekommunikationerna har givit en ny marknadsmiljö med mer konkurrens och lägre priser för företag och konsumenter.
Trots det är det fortfarande inte tal om en inre marknad för telekommunikation. De femton splittrade avreglerade marknaderna måste smältas samman till en öppen marknad och ramen för det skall skapas med den här lagstiftningen. De nationella tillsynsmyndigheterna har en viktig funktion i detta men vår partigrupp anser att kommissionen även i fortsättningen skall ha det slutliga ansvaret.
Min andra punkt, herr talman, gäller licenser för radiofrekvenser. Just nu är det i Europeiska unionens medlemsstater inte tal om någon konsekvent politik för tilldelning av licenser. Man kan till exempel nämna UMTS-auktionerna. Europeiska unionen riskerar därigenom att förlora sin ledande ställning inom området mobiltelefoni. Vid fördelningen av radiospektrum skall licensförfarandet ske på lika villkor i alla medlemsstater. För att få en optimal utveckling av radio- och TV-marknaden skall man nämligen sträva efter mer jämvikt mellan de offentliga tjänsteleverantörernas utnyttjande av frekvenserna å den ena sidan och de kommersiella bolagens å den andra.
Jag uppmanar kommissionären att i fortsättningen vara litet aktivare med avseende på utarbetandet av villkor och det sätt som frekvenserna fördelas på. Jag tror att även kommissionär Monti har en uppgift hör.
Avslutningsvis, herr talman, så bör inkomsterna från beviljandet av spektrum, såsom vid UMTS-auktionen, gå tillbaka till ICT-sektorn. Min kollega Van Velzen har redan påpekat det. Det överensstämmer också med överenskommelserna vid toppmötet i Lissabon. Auktioner skall undvikas så mycket som möjligt. Det är därför också bra att den nederländska regeringen beslutade avstå från en auktion. Vidare får vinsterna från spektrum aldrig betraktas som en förtäckt skatt.

Schröder, Ilka
Herr talman, ärade herr kommissionär, ärade föredraganden, kära kolleger! De Gröna är i princip positiva till dessa tre betänkanden. Man kan undra hur det kommer sig, eftersom kärnan i dessa direktiv är en privatisering av telekommunikationsmarknaden. Denna avreglering av statliga företag, antingen helt eller delvis, har redan genomförts i hela EU. Frågan är alltså inte längre om den skall avregleras utan snarare hur.
Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansens inställning till avregleringen är uppenbar. Visserligen anser vi inte att staten alltid erbjuder sina medborgare den bästa lösningen, men vi befarar att privatiseringen kommer att leda till att offentliga tjänster avvecklas och vi motsätter oss en digital uppdelning av samhället. Det talas mycket om teknisk neutralitet. Något sådant kan förekomma på lagstiftningsnivå. Ur samhällssynpunkt är tekniken däremot aldrig neutral. Vi vill ha en utveckling för människor som är positiv för dem, som är till nytta för många och inte till skada. Därför har vi inom telekommunikationssektorn satsat på största möjliga monopolkontroll. Kanske det inte kan förhindra att det om tio år bara finns tre jättelika telekommunikationsbolag kvar i hela EU. Men det skulle kunna förhindra det, för om de nationella tillsynsmyndigheterna åtminstone stärks och kommissionen dessutom intar sin skiljedomarfunktion, då - och endast då - är en monopolkontroll över huvud taget möjlig.
Dessutom har vi förespråkat att nya företag på rättvisa villkor skall kunna erbjuda sina tjänster i konkurrens med de tidigare statliga företagen. Då finns det en chans att ännu fler människor skall ha råd med Internet, även om vi - det vill jag än en gång poängtera - varken tror på ödet eller på marknadens logik.
Vart vill jag komma med det här? Här bör en ekonomisk sektor regleras som innebär att människors oberoende och självbestämmande ökar. Vi vill bidra till att alla människor som vill ha tillgång till denna teknik även skall kunna utnyttja den möjligheten. Och vi vill att människor skall kunna kommunicera digitalt, organisera sig, kort sagt sprida sig över hela världen. Därför behöver vi den tillgång som krävs, inte bara i privathushåll utan även på offentliga platser, i bibliotek, skolor, på alla offentliga platser.
Denna kommunikation måste vara kostnadsfri. Den måste kunna ske anonymt och den måste, om möjligt, kunna ske på jämlika villkor. Därför säger vi också nej till alla försök att begränsa Internet, censurera eller kriminalisera innehållet. Även om det inte konkret framgår av detta direktiv, tycks censuren och övervakningsmyndigheternas strävan efter en ökad kontroll av människor ständigt påverka alla försök att utforma det digitala utrymmet. Därför bör det påpekas att vi i De Gröna är för en öppen tillgång för alla. Vi vill ha en öppen digital kommunikation och vi vill inte ha någon övervakning längre, vi vill inte ha någon övervakning över huvud taget! Det är enda anledningen till att vi har medverkat till privatiseringen, trots att vi inte vill ha den som sådan.

Seppänen
Herr talman! Telebolagen förklarar för oss att konkurrensen skall reglera marknaden. Kan vi lita på konkurrensen som marknadsreglerare? Det kan vi inte. Trots att samtalspriserna i många länder har sjunkit, har alla priser inte gjort det. Till exempel i Finland har de lokala fasta samtalspriserna stigit med en fjärdedel under de senaste åren. Dessutom är det omöjligt för konsumenterna att reda ut vad mobilsamtalen kostar till olika bolags nätverk eller fasta telefoner.
Vi lever i en djungel där prissättningen styrs av djungelns lagar. Lejonparten av vinsten håvas in av överstatliga operatörer, vars målsättning är en betydande ställning. Tyvärr agerar en del medlemsstater i unionen som Tarzan, djungelns konung, i vars händer finns en begränsad naturresurs - de nya frekvenserna. Tysklands och Englands centervänsterregeringar har auktionerat ut UTMS-frekvenserna för mobiltelefoner till telebolagen på ett sätt som håller på att leda till kris för såväl de omnämnda företagen som många banker. Den tankens börsbubbla har nu spruckit, vars utgångspunkt var tron på informationsteknologins undergörande kraft.
Med auktionsförsäljningen har man saboterat e-Europa-projektet. Med auktionsförsäljningen har man försvagat demokratin. Med auktionsförsäljningen driver man priserna i skyn. Auktionsförsäljningen är en skatt på fri överföring av information och kunskap. Hade allt detta kunnat undvikas om man inom EU hade tillämpat ett ramdirektiv för telekommunikation? Förhoppningsvis. Det är dock inte säkert. Men nu måste vi pröva det ramdirektiv, där Paasilinna har gjort ett jättejobb i beredningen. Han kräver med fog en utredning av de ekonomiska konsekvenserna av auktionsförsäljningen. Vår grupp stöder detta krav. Å andra sidan är Nieblers ändringsförslag till ramdirektivet svårt att godkänna. Bakom det finns vissa europeiska monopolbolags värderingar och intressen. De står i strid med det demokratiska informationssamhället.

Crowley
Jag skulle vilja instämma med mina kolleger och gratulera föredragandena till deras arbeten och även berömma deras arbete inför kammaren, på grund av det samarbete som har ägt rum mellan föredragandena.
En av de saker som intresserar mig mest när det gäller e-handeln och e-Europarevolutionen är emellertid frågan om lika tillträde för konsumenterna. Ledamöter har redan nämnt de kostnader och avgifter som är förknippade med de olika strukturerna. Vi ser emellertid en ny skiljelinje dras upp mellan de bemedlade och obemedlade vad avser digital teknik och tillträdet till denna. En av de huvudkomponenter som måste ingå i all avreglerings- och konkurrenslagstiftning på detta område är frågan om allmänt tillträde för alla, så att alla människor, oavsett var de bor, har samma tillträde som personer som bor i stora tätortsområden.
Vi måste även se till att människor i andra generationer än dagens unga generation inte missgynnas på grund av bristande tillträde till utbildning om detta nya kommunikationsmedel och detta nya informationsnät.
Det sista som jag skulle vilja säga är att vi måste gå i riktning mot ett system med en enhetlig taxa för tillträdet till informationsteknik och inte låta inre konkurrens uppstå, som skulle hindra detta nya globala systems vidare utveckling.

Cappato
Herr talman! Vi är positiva till kommissionens initiativ och anser att det är ett viktigt steg mot förenkling av regelverket på europeisk nivå om inte annat. Vi skulle dock först och främst vilja understryka att det föreligger en allvarlig motsägelse som drabbar den elektroniska telekommunikationssektorn och som om den inte avlägsnas riskerar att till slut göra alla ansträngningar att skapa en konkurrenssituation till konsumenternas fromma förgäves.
Denna motsägelse ligger i den veritabla intressekonflikt som många europeiska länder befinner sig i, eftersom de samtidigt är reglerande myndigheter och ekonomiska och politiska intressenter, både domare och spelare. Så är det på telefoniområdet men också på området för digitala televisionstjänster, där de offentliga TV-bolagen har en mycket stark ställning på grund av att betydande investeringar har finansierats med offentliga medel. Vi måste alltså ha denna grundläggande brist i åtanke, men omdömet om paketet som helhet är positivt - jag upprepar det. Efter det resultat vi nyligen uppnådde i och med antagandet av reglerna för tillgång till accessnät (local loop), gäller det nu att skapa en första lösning på en situation där den som verkar på den europeiska marknaden för elektronisk kommunikation finner sig tvungen att inte bara tackla de många direktiv och förordningar som har lagts på varandra under åren, utan också ett överflöd av nationella reglerande myndigheter som verkar inom helt väsensskilda regelverk, med de mest skilda kriterier, ofta inte ens möjliga för operatörerna att förutse, alltså i en situation som kännetecknas av fragmentering och ibland av allvarlig osäkerhet om rättsläget.
Kommissionens förslag har den förtjänsten att det rationaliserar det befintliga regelverket till några få direktiv, förutom att det skapar en allt mer paneuropeisk marknad för telekommunikation.
Det är också viktigt att slå fast - och jag tycker att föredraganden Brunetta gjorde det - att det mål vi måste sträva emot är att på så kort tid som möjligt uppnå en reell konkurrens, utan behov av den betungande regleringen från tillsynsmyndigheternas sida. Vi måste försöka komma ifrån systemet med nationella tillsynsmyndigheter och tillämpa de vanliga antitrustbestämmelserna som gäller för alla marknader även på elektronisk kommunikation. Detta kan vi inte göra förrän vi har lyckats att gå till botten med detta grundfel med sammanblandningen av roller och intressekonflikter som fortfarande finns på statlig nivå i och med staternas tyngd i finansieringen av elektronisk kommunikation: inte förrän då kan vi inlemma även denna sektor i det vanliga antitrustregelverket som gäller för andra sektorer.

Rübig
Herr talman, ärade damer och herrar! Jag läste nyligen en mycket intressant och bra doktorsavhandling om missbrukskontroll av doktor Leitl. Hennes slutsats är att det viktigaste är en fungerande marknad som kontrolleras och att prestationer kompenseras på rätt sätt. När det gäller roaming-avgifterna till exempel konstateras att marknaden inte är öppen för insyn. Det vore bra om konsumenten kunde få veta vad samtalet kostar i realtid, eller åtminstone hade rätt att i efterhand få ett SMS kortmeddelande så snabbt som möjligt som anger samtalskostnaden.
En sådan insyn leder nämligen också till en jämförelse av prestandan, det vill säga det kan jämföras vem som ligger bäst till i Europa och hur vi ligger till internationellt. Vi vill tillsammans med kommissionen utarbeta denna metod för best practice. Var i Europa och i världen finns de modeller som fungerar bäst och som vi kan tillämpa här hos oss? Vi vill i synnerhet - och det är viktigt - använda SLIM, den förenklade lagstiftningen på den inre marknaden. Olika bestämmelser som vi inför i dag bör så snart som möjligt sättas ur spel igen, när marknaden fungerar.
En viktig punkt i Paasilinnas betänkande är ändringsförslag 47, eftersom vi har sett att auktionsförfarandet å ena sidan var rättvist, men å andra sidan innebar att mycket pengar försvann från detta viktiga område. Därför vill vi undvika att se på auktionsintäkterna som en kallsinnig beskattning, utan vi som politiker anser att det rörde sig om en investering, om egendom som inte längre är statens egendom, utan företagens faktiska egendom. Jag tror också att företagen, när licenserna har löpt ut, kommer att behålla dessa rättigheter som de kan sälja, hyra ut eller handla med. Det kommer att innebära att företagen värderas högre, det kommer att stärka kapitalmarknaden och därmed även aktiekurserna. På det viset får vi investeringar på området och kraft och styrka inför framtiden.

Glante
Herr talman, ärade damer och herrar, kära kolleger! När man har placerats långt ned på talarlistan finns det alltid en risk att man gör vissa upprepningar. Jag skall försöka undvika det. Men två eller tre frågor vill jag lyfta fram. Jag vill också tacka för det intressanta, spännande och kollegiala samarbetet i parlamentet över gruppgränserna. Det finns säkerligen sakliga argument som överskrider de politiska gränserna. De intressanta samtalen med olika företrädare för stora och små företag i Europa fann jag personligen givande och jag tror visserligen inte att alla kommer att vara nöjda, men vi är på god väg att möta framtiden. Jag har de senaste åren varit övertygad om att vi måste skapa bestämmelser som är strikta och enhetliga och som gör att vi i framtiden kan reagera snabbt på tekniska förändringar. I det avseendet gäller fortfarande mitt uttalande: färre bestämmelser kan vara alltigenom bättre bestämmelser.
Jag tror att vi har lyckats med detta genom att koncentrera oss på de direktiv som vi diskuterar i dag. Jag tror även att vi förr eller senare, ganska snart närmare bestämt, kommer att övergå till den allmänna konkurrensrätten. På en punkt måste jag dock göra ett förbehåll. Jag personligen och flera kolleger med mig är helt eniga i ändringsförslag 78 från kollegan Niebler och kommer också att stödja det. Det är ett stöd, som sagt, som i viss mån går över gruppgränserna, eftersom jag är övertygad om att detta ändringsförslag inte strider mot den europeiska harmoniseringen. Jag är snarare av den uppfattning att tillståndet och ansvarigheten, så som det framställs i artikeln, är mer tidskrävande och byråkratiska och jag ser det nog som ett intrång i den regionala behörigheten beträffande radion i allmänhetens tjänst, något som min kollega Karin Junker redan har påpekat. I det avseendet är jag övertygad om att vi i våra försök bör förhindra ett långsamt avskaffande av bestämmelsen om vidareutsändning (" must-carry" ).

Herzog
Herr talman, kära kolleger! Den första den inre marknadens första etapp är fullbordad. Detta innebär ett slut på monopolen och att de nationella marknaderna har öppnats för konkurrens, och i dag diskuterar vi valmöjligheter inför den andra etappen.
Frågan har ställts, men det är mer än en fråga - det är ett val. Bl.a. Van Velzen har sagt: vi vill ha en stor alleuropeisk marknad. Jag säger ja. Men de alternativ vi diskuterar rör frågan "hur", och det är inte samma sak som att välja målet om en effektiv och konsoliderad konkurrens, som i en normal sektor - Brunettas version. Det vi skulle vilja ha är något annat, dvs. en offentlig europeisk reglering av näten med en konkurrens på tjänsteområdet, men också en utveckling av de samhällsomfattande tjänsterna och så småningom en uppdelning av infrastrukturer, när det är nödvändigt. Vad det handlar om är således debatten om sättet att reglera, inte målet om en alleuropeisk marknad.
Det alternativ som just nu undersöks framstår enligt vår uppfattning som högst diskutabelt: att telekommunikationssektorn skall regleras på nationell nivå och att bestämmelserna för en faktisk konkurrens skall fastställas gemensamt på gemenskapens nivå. Detta är illa underbyggt, eftersom nationella regleringar just nu innebär att var och en sköter sitt. Alla här har påtalat problemen med tilldelning av frekvenser, de enorma variationerna i licenskostnader, vissa operatörers alltför stora skuldsättning, och varför inte riskerna för krascher i telekommunikationssektorn, efter de fastighetskrascher som vi genomgick för en tid sedan.
Detta ger således inte stöd åt en blind nationell reglering, utan snarare åt konkurrensbestämmelserna, även om t.ex. kommissionen har ansträngt sig för att utveckla ett lämpligt marknadsbegrepp - som inte godtogs av rådet - och kommissionen gör kanske inga framsteg i den riktningen. Och så har vi frågorna om att utveckla de samhällsomfattande tjänsterna, problemen med att strukturera investeringarna och att dela upp de nät som man skall förhandla om för att kunna minska kostnaderna.
Vi förespråkar, jag förespråkar därför ett system med europeiska reglerare, för att den alleuropeiska marknaden verkligen skall fullbordas. Men det vi stupar på är den europeiska basen av referenser och regler, och jag tror att vi kommer att behöva tränga djupare in i detta, eftersom vi för stunden har en lösning som i grund och botten är ett mellanting. Man kan inte anse att det föreslagna paketet, som kommer att bli resultatet av alla dessa långdragna förhandlingar, är ett utmärkt förslag. Det är ytterligare ett regelmässigt monster, trots samtligas insatser. För den handlingsplan som ni förordar tror jag därför att det kommer att krävas en breddning av den offentliga debatten genom att låta det civila samhället vara mycket mer delaktigt, om vi skall lyckas komma överens.

Harbour
Detta har varit en svår och komplicerad uppgift, och de tre föredragande har verkligen gjort ett mycket bra arbete under omständigheterna.
Vi har haft svårt att göra texterna förenliga. Vi har inte gjort kommissionens uppgift enklare. Oss emellan har vi gjort texterna mer invecklade än nödvändigt, och kommissionen kommer att ha mycket arbete med att reda upp dem före den andra behandlingen. Det är en läxa för oss för framtiden att vi, som politiker och parlamentariker, bör inrikta oss på förenkling och ett minimum av reglering. Det var intressant att min kollega Gill - tyvärr är hon inte längre här - nämnde stöd till marknadsutveckling för att minimera regleringen.
De ändringsförslag som vi lagt fram innebär inte mindre reglering. Problemet med vårt arbete hittills är att vi har kört fast i dagens tänkesätt. Vi hittar i själva verket förevändningar för att reglera. Vi har lagt ned enormt mycket tid på betydande marknadsinflytande och på att bestämma hur vi bör reglera det, i stället för att faktiskt tänka på vägen framåt. Det gläder mig att ett antal kolleger, däribland Glante, också påpekade detta. Det är någonting som vi måste fundera över under tiden fram till den andra behandlingen.
Jag är särskilt bekymrad över det faktum att vi inte funderar på det sätt på vilket marknaden skall omdanas. Vi bör se på den förändring av stämningen på marknaden som har ägt rum under den tid som vi har granskat dessa texter och fundera på den mobila marknaden, som fortfarande är enormt dynamisk, som har visat utmärkta tillväxtsiffror och på vilken nya produkter införs hela tiden; dessutom bör det faktum beaktas att två tredjedelar av Europas befolkning inom kort kan ha tillgång till mobila kommunikationer.
Vi lägger ned alldeles för mycket tid på att fundera på övergående frågor som rör " roaming" . Jag vet att mina kolleger känner starkt för det, men marknaden kommer faktiskt att lösa de frågorna. Jag är inte det minsta övertygad om att det slags interventionistiska synsätt som vi har anlagt här är riktigt.
Sammanfattningsvis påminner jag kollegerna om att ytterligare ett mycket viktigt betänkande är på väg: mitt betänkande om samhällsomfattande tjänster, och många av de saker som ni har talat om och, för den delen, en del av bestämmelserna för mobilområdet passar faktiskt bättre i mitt betänkande än i Brunettas. Jag är säker på att kommissionen kommer att påminna oss om det, men jag skall motstå den sortens frestelser när jag återkommer till er om två månader.

Read
Föredragandena har utfört ett enastående arbete. Paasilinna är gammal i gården, men jag skulle vilja välkomna Brunetta och Niebler till telekommunikationsnarkomanernas hemliga värld och hemliga språk.
Vad handlar det här egentligen om? Vad det handlar om är att skapa nya regler för att styra vem som kan spela och på vilka villkor. Vi eftersträvar en verklig alleuropeisk inre marknad. Vi undersöker när regleringen har lyckats och, om jag får rikta mig till Harbour, inte bara när regleringen har misslyckats utan även varför den har misslyckats, vilket är mycket viktigt.
Paasilinna ställde i sitt skriftliga bidrag frågan vem som kommer att utöva tillsyn över tillsynsmyndigheten, och jag tror att kommissionens roll är helt avgörande när det gäller detta. Det handlar inte bara om vem som kommer att utöva tillsyn över tillsynsmyndigheten, utan varför vi måste utöva tillsyn över tillsynsmyndigheten.
Clegg lade så sent som förra året ned enormt mycket tid på bestämmelserna om fullständig tillgång till accessnät, och som en separat fråga till er, herr kommissionär, undrar jag om ni kan ge en antydan om var vi redan nu ser motstånd på medlemsstatsnivå mot att genomföra fullständig tillgång till accessnät.
Det finns ett par bestämda saker som jag vill fästa er uppmärksamhet på, för vi måste också se till att tillträde i dess bredaste betydelse verkligen är tillgängligt. Jag lade i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi fram ändringsförslag om rättigheterna för konsumenter med funktionshinder, särskilt på grund av de brister i direktivet om radioutrustning och teleterminalsutrustning som jag vet att kommissionären känner till, och det gladde mig att utskottet - och, hoppas jag, parlamentet - kommer att stödja denna sak även fortsättningsvis.
För att återgå till min utgångspunkt, handlar detta egentligen om att säkerställa ett klimat för Europeiska unionens telekommunikationsindustri i vilket den kan blomstra, överleva och bevara sin konkurrenskraft. Dessa betänkanden är viktiga steg i den riktningen.

Clegg
Tre punkter: Först av allt angående den viktiga frågan om betydande inflytande på marknaden: Vi har ansträngt oss för att stärka och förbättra texten, men jag är, i likhet med Harbour, rädd för att vi i själva verket kan ha komplicerat saker och ting, så på samma gång som jag tycker att vi har lagt till en meny av nya begrepp, en blandning - ett potpurri - av nya verktyg som kan utnyttjas under rubriken betydande inflytande på marknaden, undrar jag om vi kanske inte bör vara lite djärvare i den andra behandlingen och kanske överväga att ta ett steg tillbaka där vi, vid närmare eftertanke, anser att de nya begreppen i själva verket kan öka förvirringen i stället för att minska den.
Punkt nummer två: nationella tillsynsmyndigheter: Detta är verkligen en punkt som jag skulle vilja rikta till rådet, inte för att det är stor mening med att göra det här denna kväll, men medlemsstaterna kan inte ha både och. De kan inte både äta kakan och ha den kvar. De kan inte säga att de vill se en sjudande alleuropeisk telekommunikationsmarknad upprättas utan att knyta några meningsfulla kriterier till de nationella tillsynsmyndigheterna funktion. Det är en ohållbar ståndpunkt, och vi bör politiskt driva på medlemsstaterna hårdare i fråga om detta. Det behövs tydliga kriterier vad avser oberoende, autonomi och en riktig resurstilldelning som vi måste tvinga på medlemsstaterna, i stället för att låta oss ledas av deras något vilseledande påståenden om att det hela handlar om subsidiaritet och att vi därför inte har med saken att göra.
Avslutningsvis, angående den ytterst viktiga artikel 6 i Paasilinnas betänkande och det omstridda ändringsförslag 33, som Niebler talade om tidigare, bör vi kanske se över saken igen i den andra behandlingen. Jag är inte säker på att ni har hittar rätt balans. Jag är i det här skedet på det klara med - och min grupp kommer att rösta emot det - att dessa bestämmelser inte bör omfatta den typen av bestämmelser, och vi kommer i morgon att rösta emot den delen av det ändringsförslaget.
Till sist undrar jag om vi, som lagstiftare, verkligen uppfyller kraven för riktiga telekommunikationsnarkomaner, för att citera Mel Read. Jag lämnar det som ett frågetecken.

Alysandrakis
Herr talman! De enorma framstegen på telekommunikationernas område under de senaste åren skulle under andra omständigheter ha kunnat leda till en motsvarande förbättring av livskvaliteten för oss alla. Men den förhärskande uppfattningen i det kapitalistiska samhället är att man skall kunna ta hem största möjliga vinst. När allting går att sälja och köpa, leder det till den synbarligen paradoxala situationen att radiofrekvenser blir en handelsvara, att de t.o.m. kan säljas på auktion. Nästa steg blir en kommersialisering av den luft vi andas.
Hela telekommunikationssektorn, som av tradition haft offentlig karaktär och finansierats med offentliga medel, har nu således överlämnats till de privata kapitalintressena. Vi har nu kommit till en punkt då vi granskar direktiv från Europeiska unionen, som om det vore fråga om ett statligt monopol, direktiv som reglerar tvister mellan monopolintressena, som ett led i en total avreglering av marknaden och stöd till konkurrensen. Den harmoniserade lagstiftningen syftar endast till att komma förbi de nationella restriktioner som begränsar de ansvarslösa supranationella monopolföretagens möjligheter att tränga in i alla medlemsstaterna. Den alleuropeiska marknad som lovprisas i direktiven är ingenting annat än en arena för kapitalets ansvarslösa agerande, trots det påstådda intresset att skydda de små företagen.
Under dessa omständigheter kommer Greklands kommunistiska parti att rösta emot direktiven.

Matikainen-Kallström
Herr talman! Behandlingen av telekommunikationspaketet är på väg att nå sitt första mål. Passionerna som svänger än åt det ena hållet och än åt det andra kommer ännu att väcka färgstark debatt. Föredragandena Brunetta, Niebler och speciellt Paasilinna och van Velzen har arbetat hårt för att åstadkomma kompromisserna och det skall de ha ett särskilt tack för.
Definierandet av betydande marknadsinflytande har varit föremål för speciell uppmärksamhet. Den jämvikt som man nu har uppnått är en klar signal till rådet, vilket rådet då även måste ta hänsyn till. I ett skede tänkte man på kommissionens initiativ förbigå de nationella tillsynsmyndigheterna, men så skedde ändå inte. På grund av kulturella olikheter måste de nationella tillsynsmyndigheterna lämnas spelrum och deras roll måste förstärkas. Kommissionen befinner sig ovanför de nationella tillsynsmyndigheterna, varvid dess roll bör vara övervakare av de allmänna spelreglerna.
Man måste kunna ingripa mot de nuvarande " roaming" -avgifterna som snedvrider konkurrensen. Min skriftliga fråga i fjol gällde just det konkurrenshinder som " roaming" -avgifterna föranleder. Den öppna inre marknaden måste respekteras. Man måste ännu föra en bred debatt om ställningen för operatörer av virtuella nät. Man måste dryfta villkoren för en sådan operatör att fungera i nätverket, så att fri konkurrens tillåts och konsumenternas nytta garanteras, men å andra sidan nätägarnas rättigheter säkerställs. Vi befinner oss i en mycket tudelad situation och man hittar knappast omgående någon lösning till detta.

Mann, Erika
Herr talman! Även jag vill tacka kollegerna för de betänkanden som de har lagt fram och likaså kommissionen. Jag anser att samarbetet har lett till en bra kompromiss, som alla kolleger visserligen inte kan hålla med om på alla punkter, men som ändå har visat att vi i flera avseenden har förmåga att inom ramen för en bra och givande diskussion uppnå ett resultat som i praktiken visar utvecklingsmöjligheter som i många avseenden sträcker sig längre än kommissionens plan.
Den svåra frågan är den ständiga frågan om stödet till Nieblers ändringsförslag. Min kollega Velzen är för närvarande engagerad i ett samtal, men han tog upp frågan och pläderade för den. Jag kommer också tala för att vi stöder honom, och han tar upp den svåra frågan om hur harmoniseringen skall organiseras på europeisk nivå. Kommissionen har rätt i sitt påpekande att vi behöver en större harmonisering på området och mer enhetliga strukturer. Ingen tvekan om det, det har vi diskuterat i flera år. Jag var tidigare en livlig förespråkare av en enda europeisk tillsynsmyndighet, men den modellen har nu blivit inaktuell. Vi har bestämt oss för en annan variant och jag tror att många tillsynsmyndigheter är ett tecken på att de är oberoende och självständiga, och att staten har förmåga att utveckla konkurrensmodeller som är mycket, mycket bra.
Naturligtvis finns det andra modeller som inte motsvarar önsketänkandet på europeisk nivå, det råder det ingen tvekan om, och här måste något göras. Den svåra frågan är vilket förhållande som skall råda mellan den europeiska och de nationella nivåerna och där föredrar jag en enklare modell, något jag själv har föreslagit tillsammans med min kollega Norbert Glante och som överensstämmer med Nieblers modell. Därför kommer jag också i morgon att förespråka att vi stöder Nieblers förslag.
Jag upprepar, vi borde fundera över detta, och jag är i synnerhet tacksam kollegerna Malcolm Harbour och Nicholas Clegg som har signalerat att de nu skall fundera över om de alternativ som de har stött är de rätta - det finner jag mycket klokt. Och vi har gott om tid fram till den andra behandlingen att fundera över detta och kanske vi fram till dess kan finna ett gemensamt angreppssätt.

Lynne
Jag skulle i synnerhet vilja stödja ändringsförslagen 13, 16, 19 och 20. Jag lade fram liknande ändringsförslag i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. Det rörde sig om ändringsförslag som var avsedda att bidra till att säkerställa att användare med funktionshinder får lika stor nytta av möjligheterna till elektronisk kommunikation. Tjänsteleverantörerna måste inse sin roll när det gäller att underlätta tillgången till terminalutrustning för användare med funktionshinder, och ramdirektivet måste, enligt min mening, omfatta tillgång till terminalutrustning och programvara.
I artikel 7.4e sägs att man är angelägen om att tillgodose de behov som särskilda socialgrupper, i synnerhet människor med funktionshinder, har. Det är meningslöst utan dessa ändringsförslag. Vi vill inte reglera all utrustning som säljs i affärerna, men till exempel bör gränssnitten avpassas för synskadade människor. Menyn på TV-apparater eller mobiltelefoner bör ha ett ljudalternativ. Det är en liten förändring. Det är inte mycket begärt, men det skulle påverka funktionshindrade människors liv och innebära att de kunde delta i den elektroniska kommunikationsrevolutionen i stället för att vara utestängda.

Liikanen
. (EN) Jag skulle först vilja tacka de tre föredragandena, herr Brunetta, herr Paasilinna och fru Niebler. Det rör sig inte om vilka betänkanden som helst. För det första avser de tre direktiv som kommer att vara centrala för den europeiska ekonomins framtida duglighet.
För det andra är den mängd kunskap om tekniker, marknader och regleringar som behövs för att utarbeta dessa betänkanden enorm, så låt mig uppriktigt berömma betänkandenas höga kvalitet.
Jag kan på grund av tidsramarna inte gå in på alla de mycket viktiga frågor som jag skulle vilja. Jag ber om ursäkt för detta och kommer att försöka koncentrera mig på själva kärnfrågorna.
Till att börja med, i fråga om ramdirektivet, är kommissionen mycket nöjd med Paasilinnas betänkande, i synnerhet vad avser den mekanism för samråd och öppenhet som föreskrivs i artikel 6. Detta är huvudbestämmelsen för att se till att det inte bara är nationella intressen som driver på regleringsbeslut utan att även europeiska intressen beaktas. När allt kommer omkring, om vi inte beaktar europeiska intressen, tjänar vi inte heller nationella intressen i denna fråga.
Denna lagstiftning kommer att säkerställa lika villkor för operatörer på den inre marknaden. Dess tillämpning kommer att leda till en europeisk regleringskultur i telekommunikationssektorn som kommer att bidra till att jämna ut de skillnader i nationella beslut som kan hota den inre marknaden och hela sektorn. Jag syftar här, såsom många ledamöter redan har gjort, på olika auktorisationsvillkor som införts av medlemsstater för tredje generationens tjänster. Det gläder kommissionen att stödja de delar av ändringsförslag 33 som avser att stärka förfarandet för öppenhet och samråd, och kommissionen är starkt emot ändringsförslag 78, som skulle försvaga detta förfarande. Vi anser emellertid att kravet på att rådfråga andra nationella tillsynsmyndigheter om förslag till åtgärder är nödvändigt för att upprätta den europeiska regleringskulturen.
Den andra beståndsdelen av nyckelkaraktär är definitionen av betydande inflytande på marknaden. Det är kommissionens åsikt att definitionen i ändringsförslag 56 är för vid. Vi är oroliga för att det skulle kunna leda till överreglering, vilket skulle leda till rädsla för överreglering bland operatörerna, något som i sin tur skulle kunna hämma investeringarna. Vi anser också att denna definition skulle kunna undergräva de reglerande åtgärdernas följdriktighet. Kommissionen menar att dess ursprungliga förslag bättre skulle tjäna hela paketets grundläggande mål, som är att minimera regleringen men erbjuda tillsynsmyndigheter flexibla verktyg för att säkerställa en effektiv konkurrens inom varje marknadssegment.
När det gäller institutionella frågor är jag övertygad om att vi måste se till att Europaparlamentet deltar nära i processen med att genomföra den nya ramen. Vi måste tillsammans söka efter de mest effektiva och flexibla mekanismerna för parlamentets deltagande, men vi kan av institutionella skäl inte gå emot överenskommelserna om kommittéförfarande. Jag beklagar följaktligen att kommissionen inte kan stödja ändringsförslagen 72 till 74.
Till sist, angående digital television, kommer jag inom kort att bjuda in marknadsaktörerna till en diskussion om hur vi bäst skall sörja för att system för digital television snabbt kan införas i Europa, så att digital television blir en livskraftig alternativ plattform för Internetåtkomst. För närvarande anser kommissionen att en frivillig industriell standardisering är det bästa alternativet, och den är inte beredd att stödja ändringsförslag 63.
I fråga om Paasilinnas betänkande kan kommissionen godta ändringsförslagen 4, 12, 29, 32, 34, 55, 65 och 68 till fullo, och kommissionen kan delvis eller i princip godta ändringsförslagen 1, 2, 3, 6, 7, 9, 10, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 22, 25, 27, 28, 30, 31, 33, 35, 36, 37, 38, 40, 45 till 48, 53, 54, 57 till 61, 66, 67, 69 och 75. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 5, 8, 14, 16, 18, 20, 23, 24, 26, 39, 41 till 44, 49 till 52, 56, 62, 63, 64, 70 till 74 och 76 till 79.
Angående Brunettas betänkande om tillträde och samtrafik är jag tacksam för stödet för direktivet grundläggande principer. På konkurrensutsatta marknader bör samtrafik mellan och tillträde till nät i princip överenskommas på grundval av affärsförhandlingar. Om så inte sker, är det berättigat med reglerande ingripanden, men vi måste se till att varje reglerande ingripande görs på grundval av en marknadsanalys. Vi måste först bevisa att marknaden inte är konkurrensutsatt och kan först därefter införa förhandsreglering, om nödvändigt.
Jag tror därför att införandet av direkt prisreglering för framkoppling av mobiltelefonsamtal eller för " roaming" -avgifter skulle vara överreglering. Kommissionen kan inte stödja ändringsförslagen 39 och 40. Det finns emellertid ett område på vilket alla tjänsteleverantörer har varit föremål för tillträdesreglering. Det avser villkorad tillgång för digital television. Detta system har fungerat bra. Att avlägsna oss från systemet i direktiv 95/48 skulle kräva ett omfattande samråd och en omsorgsfull analys. Kommissionen stöder därför inte ändringsförslag 46.
Kommissionen kan, för att sammanfatta, godta ändringsförslagen 7, 8, 15, 21, 29, 41, 44 och 48 till fullo. Kommissionen kan delvis eller i princip godta ändringsförslagen 1, 6, 9, 12, 16 till 18, 19, 23, 24, 26, 28, 30 till 34, 37, 38, 42, 43, 45 och 47. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 2 till 5, 10, 11, 13, 14, 20, 22, 25, 27, 35, 36, 39, 40, 46 och 49 till 51.
När det gäller Nieblers betänkande om direktivet om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster är kommissionen mycket nöjd med stödet för de grundläggande principerna i dess förslag. Förflyttningen från individuella tillstånd till allmänna auktorisationer kommer att öka marknadstillträdet och minska byråkratin avsevärt. Nieblers betänkande stärker och förbättrar kommissionens förslag i många avseenden. När det gäller kärnfrågan om användaravgifter för radiospektrum välkomnar jag de inslag som avser att stärka samordningen och undanröja risken för oproportionerliga och potentiellt ödesdigra auktorisationsvillkor.
Idén med årliga delbetalningar för betalning av engångsbelopp är en möjlig lösning. Vi måste emellertid noga överväga den exakta formuleringen. På samma sätt är den skyldighet som åligger medlemsstaterna att ta hänsyn till hela ramens politiska mål i sina system för frekvensprissättning välkommet. Det är också ett av de huvudmål som eftersträvas i kommissionens förslag till ett regelverk för radiospektrumpolitik. Att särskilt omnämna att mekanismen för frekvensprissättning omfattas av förfarandet för samråd och öppenhet för ramdirektivet är också användbart.
Allt som allt gläder det oss att godta större delen av ändringsförslag 21, med förbehåll för vissa redaktionella ändringar. När det gäller frågan om administrativa avgifter kan kommissionen emellertid inte stödja ändringsförslagen 7 och 20. De skulle innebära att den bestämmelse som syftar till att säkerställa att sådana avgifter inte får en diskriminerande inverkan togs bort. Att behålla omsättning som fördelningsnyckel för administrativa avgifter tycks vara mest lämpligt.
Kommissionen är dock beredd att överväga några av de inslag som föreslås i det nya ändringsförslag 27, som har lagts fram av Van Velzen. Sammanfattningsvis kan kommissionen godta ändringsförslagen 1, 2, 3, 5, 10, 23 och 25 till fullo. Kommissionen kan även delvis eller i princip godta ändringsförslagen 8, 11 till 14, 16, 18, 20 till 24 och 26 till 28. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 4, 6, 7, 9, 15, 17 och 19.
Jag skulle avslutnings helt kort vilja beröra situationen på telekommunikationsmarknaderna och tillståndsgivningen för tredje generationens tjänster. Naturligtvis är vi alla oroade - Europa är världsledande i mobil kommunikation, och vi måste behålla den ledningen.
Vi känner till alla fakta. Den nuvarande lagstiftningen överlämnar åt medlemsstaterna att välja auktorisationsmetod och auktorisationsvillkor. Vi vet att det har lett till stora skillnader i de summor som betalas för tillstånden. Den inre marknaden är uppsplittrad. Frekvensauktioner som sammanföll med toppen för den nya ekonomins aktier ledde till prisnivåer som skulle vara otänkbara under dagens marknadsförhållanden.
Jag är beredd att svara positivt på Paasilinnas begäran om en kommissionsrapport senare om auktorisationsfrågan. Det finns i dag osäkerhet och tankfullhet på marknaden, men vi måste komma ihåg det faktum att den tredje generationens mobila kommunikation kommer att erbjuda enorma möjligheter till helt nya typer av tjänster. Det kommer att finns stora chanser till goda affärer, och offentliga myndigheter måste sörja för de rätta förhållandena. Vi måste samarbeta i fråga om detta. Vi måste trygga Europas ledande ställning inom mobil kommunikation. Det finns inget trollspö, men det är absolut nödvändigt att det framtida regelverket blir bra.
Våra förslag sörjer, med parlamentets stöd, för förfaranden som medger en samordnad eller till och med harmoniserad tilldelning av radiofrekvenser. Förfarandet för samråd och öppenhet i ramdirektivets artikel 6, direktivet om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster samt kommissionens förslag till ett regelverk för radiospektrumpolitik förser oss med de nödvändiga instrumenten.
Den nya ramen kommer även att medge andrahandshandel med radiospektrum, vilket möjliggör en mer flexibel förvaltning av denna resurs. Vi måste mer än någonsin tidigare arbeta tillsammans. Europaparlamentet och kommissionen bör försöka övertala medlemsstaterna att anlägga ett mer samordnat synsätt på frågan om frekvenstilldelning.
Jag uppmanar parlamentet att debattera förslaget till radiospektrumpolitik inom kort och därigenom sända ut en stark signal om frågans vikt och brådskande karaktär.
Slutligen, när det gäller Van Velzens förslag håller jag verkligen med honom om att det behövs bestämda insatser för att stimulera användningen av mobilt Internet och att vi måste vidta åtgärder för att Europa skall behålla sin ledning på området för tredje generationens tjänster. Vi måste se till att det nya Internetprotokollet, version 6, införs snabbt. Vi måste stimulera den europeiska innehållsproduktionen, liksom vi måste öka tillgången till statlig information för dessa syften.
Vi måste se till att tillräckliga forskningsmedel finns tillgängliga för framtida trådlösa tekniker, i enlighet med kommissionens förslag till det sjätte ramprogrammet för forskning, och jag är, när det gäller hans övriga förslag, beredd att granska dem, och kommissionen kommer att återkomma till det här området. Vi måste tillsammans säkerställa att Europas ledande ställning inom mobil kommunikation tryggas.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 11.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.55 och återupptogs kl. 21.00.)

Globaliseringens konsekvenser för emigrerande kvinnor i Medelhavsområdet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0058/2001) av Avilés Perea för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, om globaliseringens konsekvenser för emigrerande kvinnor i Medelhavsområdet (2000/2251(INI)).

Avilés Perea
Herr talman! Det initiativbetänkande som vi i dag diskuterar här i parlamentet har utarbetats på begäran av Europa-Medelhavsforumet för kvinnliga parlamentsledamöter och ingår i den allmänna globaliseringsfrågan som skall diskuteras hela helgen under det möte som börjar i morgon på Malta. Europaparlamentet har åtagit sig ansvaret för att utarbeta detta betänkande om globaliseringens konsekvenser för emigrerande kvinnor.
Migration är ett gammalt fenomen som på senare tid har ändrat karaktär. Det innebär att det numera inte bara är männen som emigrerar och därefter kvinnorna som utnyttjar återföreningen för att med barnen ansluta sig till sin make, utan kvinnorna emigrerar nu själva som familjeöverhuvud och söker genom att byta land och ta sig till Europeiska unionen en bättre livssituation, en bättre framtid för sig själva och sin familj. Kvinnorna kommer för att söka sådana möjligheter de inte finner i sitt eget hemland. I regel arbetar de inom servicesektorn, är lågutbildade och särskilt utsatta i sin dubbla roll som invandrare och kvinnor. De brukar ta sådana arbeten som den inhemska befolkningen inte vill ha, men som är nödvändiga för att ekonomin skall fungera. På senare tid har invandrarkvinnorna också haft stor betydelse för bevarandet av sysselsättningen och den aktiva befolkningen med tanke på den åldrande befolkningen i vissa medlemsstater och ländernas framtidsperspektiv.
Kvinnorna kommer inte bara för en kortare tid som en lösning på en akut situation. De är fast beslutna att stanna och inleda ett nytt liv i ett land som de tror skall ta emot dem. I de flesta fall är de dåligt upplysta när de kommer, många gånger lurade och som offer för människosmugglande maffior som de inte kan ta sig ifrån, något som för många slutar med prostitution.
Bristen på information är en av de viktigaste frågorna som vi tar upp i detta betänkande. Dessa kvinnor bör få information om situationen på arbetsmarknaden i det land de vill åka till, vilka juridiska villkor som gäller, vilka deras livsvillkor kommer att bli och vad de måste göra för att kunna arbeta där under lagliga former.
Det förekommer även att högutbildade kvinnor utför arbetsuppgifter som inte överensstämmer med deras utbildning. Det förekommer utnyttjande på grund av kvinnornas utsatta läge i ett land vars språk och lagstiftning de inte behärskar och där de lever isolerade i ett samhälle som de har svårt att förstå.
Vi vill att dessa kvinnor skall få arbeta under lagliga former med anständiga arbetskontrakt, så att de inte blir utnyttjade. Det innebär att de bör få bättre information i sina hemländer. Vi begär därför att kontor skall öppnas där dessa problem åtgärdas, så att de är väl upplysta om det arbete de skall utföra när de kommer.
Jag vill påpeka att ändringsförslag till betänkandet har lagts fram i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor som varken jag som föredragande eller min grupp kan stödja. Ändringsförslaget gäller begreppet "Europa-Medelhavsmedborgarskap". Det är ett begrepp som är juridiskt komplicerat. Begreppet har inte tidigare förekommit i något betänkande eller i någon resolution, varken från parlamentet eller från de nationella parlamenten. Medborgarskapet är en angelägenhet för medlemsstaterna och jag anser att införandet av detta begrepp i betänkandet inte tillför mycket utan snarare ger upphov till juridiska problem.
Därför har vi begärt en delad omröstning, för att vi vill att det begreppet stryks så att vi kan stödja betänkandet utan problem. Om begreppet får stå kvar blir det svårt för oss att rösta för betänkandet, och det skulle vara synd eftersom det innehåller aspekter som är mycket positiva för kvinnorna och behovet av sådana är stort i dessa kvinnors livssituation. Jag vill uppmana till eftertanke, så att vi undviker begrepp som detta och får ett betänkande som hela parlamentet kan godkänna.

Pérez Álvarez
Herr talman! Låt mig börja med att gratulera Avilés Perea till hennes utmärkta betänkande. Det är uppriktiga gratulationer för hennes heltäckande och balanserade sammanställning av de konsekvenser som globaliseringen har medfört för invandrarna och i synnerhet kvinnorna, närmare bestämt kvinnorna i Medelhavsområdet.
Jag tror att föredraganden har eftersträvat en text som är angelägen och användbar med en jämvikt mellan olika uppfattningar, fri från extremistiska och dogmatiska yttranden, en text som innehåller olika åsikter och visar på situationens allvar. Globaliseringen är inget universalmedel för alla våra problem. Globaliseringen innebär inte nödvändigtvis välgång och rikedom, för många gånger är eller kan den vara källan till orättvisor och ge upphov till en ökad fattigdom.
I Amsterdamfördraget fastställdes för första gången unionens behörighet beträffande immigration och asyl, och Europeiska rådet i Tammerfors beslutade att asyl- och migrationsfrågor, som visserligen skiljer sig åt men ändå har ett nära samband, förutsätter en gemensam politik från Europeiska unionens sida, något som gör det nödvändigt att utvärdera samtliga orsakskategorier i de nuvarande och framtida migrationsströmmarna: humanitära skäl, familjeåterförening och ekonomiska skäl, som föredraganden redan har nämnt, och demografiska förändringar, situationen på arbetsmarknaden och i de regioner som invandrarna kommer från.
I politiska termer tror jag att det handlar om ett val mellan att bevara visionen att unionen kan fortsätta hålla stånd mot migrationstrycket eller acceptera att invandringen kommer att fortsätta och bör regleras på lämpligt sätt, och att vi tillsammans strävar efter att effekterna av invandringen skall bli så positiva som möjligt, både för unionen och för invandrarna själva och deras ursprungsländer.
Det är uppenbart att situationen är kritisk när vi talar om emigrerande kvinnor. De riskerar att bli utnyttjade. Därför bör vi ta emot alla initiativ som får oss att fundera över den frågan: den demografiska strukturen i varje medlemsstat i sin helhet, den demografiska utvecklingen, bakgrunden hos de invandrare som finns i Europeiska unionen, de arbeten som de tar över - det vill säga det hushållsarbete som utförs av de emigrerande kvinnorna och som gör att kvinnorna i mottagarlandet kan arbeta utanför hemmet - invandrarkvinnornas marginalisering, prostitution, livs- och arbetsvillkor.
Allt detta bör beaktas inom väl avvägda ramar för de rättigheter och skyldigheter som gäller för samtliga medborgare från tredje land som är bosatta i unionen. Därför anser jag - och jag vädjar till den generositet som frågans allvar och stringens kräver - att det skulle vara bra att utesluta begrepp som "Europa-Medelhavsmedborgarskap" som jag tror kan ge upphov till förvirring och som enligt min uppfattning har en uteslutande effekt. Medelhavet - källan till civilisation och kultur - bör vara en integrerande och inte en uteslutande faktor.
Jag anser därför att vi bör förespråka kvinnans integration och värdighet, hon som i många länder - och det bör vi komma ihåg - fortfarande inte ens betraktas som medborgare. En bred samstämmighet kommer säkert leda till att våra anspråk och åtgärder får effekt.

Napoletano
Herr talman! Jag anser att vi nog måste framhålla syftet med detta betänkande som vi diskuterar mycket klarare än vad som framgår av föredragningslistan. Jag vet inte hur många ledamöter som vet att det från och med i morgon kommer att avhållas ett parlamentariskt forum om kvinnor i Europa-Medelhavsområdet på Malta. Detta forum har inte tillkommit på initiativ av parlamentet. Årets möte blir det andra. Det första avhölls förra året i Neapel på initiativ av de nationella parlamenten och vid detta kunde inte Europaparlamentet delta, just eftersom det inte var frukten av en överenskommelse mellan oss och de nationella parlamenten.
Under tiden har det enligt mig kloka beslutet mognat fram att delta vid detta möte med två företrädare - Avilés och undertecknad - i presidiet och med fyra parlamentsföreträdare under plenarsammanträdena. Forumets presidum har beslutat att tilldela Europaparlamentets kvinnor en punkt med rubriken "Globalisering, immigration och medborgarskap". Detta är titeln på det bidrag som vi, men också Tunisiens företrädare, kommer att ge, för rapporterna presenterar två olika synpunkter.
Jag vet faktiskt inte om det var så klokt att införa ett förfarande som innebär omröstning i plenum om vårt bidrag, ett bidrag som måste vara litet friare än ett rent betänkande. Detta har medfört problem: genom att ta itu med frågan om immigration och även delvis om medborgarskap skapade vi vissa problem i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - problem som jag kan förstå - liksom en del brist på förståelse i grupperna, eftersom begreppet Europa-Medelhavsmedborgarskap inte är ett juridiskt begrepp. Jag vill verkligen ta kål på misstanken om att vi talar om någonting som måste formaliseras i framtiden. Vi vet hur svårt det är för oss att bara föra en uttömmande diskussion om till exempel idén att samordna och skapa en invandringspolitik.
Trots detta har vi börjat ta upp det politiska och kulturella begreppet Europa-Medelhavsmedborgarskap, till exempel vid det parlamentariska forum som vi avhöll i Bryssel för några veckor sedan. Vad ligger då bakom detta koncept? Att vi, inom ramen för de partnerskap vi har startat med dessa länder, skall kunna bygga upp relationer i demokratifrågor, om respekten för mänskliga rättigheter, om tendensen till vissa framsteg i dessa länder som hänger samman med en samhällsuppbyggnad som grundar sig på värderingar vi delar. Enligt min mening är denna utmaning möjlig att klara av. Den ger oss också tillfälle att tillsammans med dem ta upp till exempel frågan om mänskliga rättigheter - ett återkommande ämne i förhållandet med dessa länder som alltid framstår som en inblandning i inre angelägenheter - på ett nytt, jämlikt sätt, som en utmaning för dessa samhällen - men också för våra - där till exempel invandringsfrågan medför kulturella problem samt integrations- och umgängesproblem.
Jag vill därför komma med en vädjan till föredraganden. Om hon insisterar på att vi skall rösta i plenum tror jag att vi riskerar att detta betänkande inte går igenom. Däremot tror jag att vi kan lämna det som ett bidrag från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, ett bidrag som inte kräver plenumbehandling. Det blir ett instrument som vi kan använda, som ger oss en friare ställning i den debatt vi skall föra på Malta och där inte nödvändigtvis kammaren behöver binda upp oss. Jag uppmanar er att överväga denna möjlighet.

Sanders-ten Holte
Herr talman! Till att börja med vill jag säga att det i sig är bra att föredraganden fäster uppmärksamheten på problemet med globaliseringens konsekvenser för kvinnliga emigranter. Jag har dock mina invändningar. Vad är egentligen meningen med det här betänkandet? Den förra talaren påpekade det också. Bidrar det till sysselsättningen och i så fall hur? Problemen inskränker sig säkert inte till kvinnor från Medelhavsländer: kvinnor från andra delar av världen måste också ofta kämpa med samma problem. Dessutom är det inte heller så att Europaparlamentet tidigare inte behandlat de här problemen. Jag tänker till exempel på betänkandena om kvinnohandel och kommissionens meddelande om en gemensam invandringspolitik som inom kort kommer att behandlas i olika av Europaparlamentets utskott.
Min partigrupp anser därför att det här betänkandet egentligen är ofullgånget och för ytligt för att på ett betydande sätt bidra till diskussionen. Betänkandet har en hel del defekter. Jag skall ta upp ett par av dem.
Vi håller naturligtvis med om gender mainstreaming (integrera ett jämställdhetsperspektiv) på det här området men jag har problem med texten: i den nederländska versionen talas det i punkt 15 om "kanalisering av migrationsströmmar till Europa", medan det i den engelska texten talas om fastställande av kvoter för migratory flows. Kanalisering av migrationsströmmar kan precis accepteras men absolut inte ett fastställande av kvoter.
En annan sak: Internt har Europeiska unionen ännu inte löst problemet med erkännandet av varandras nationella kvalifikationer och utbildningsbevis. Det är naturligtvis av stor betydelse för den här problemgruppen och därför har liberalerna vid behandlingen i utskottet för kvinnors rättigheter uppmanat till ett erkännande av kvalifikationer och utbildningsbevis även i samband med invandring från Medelhavsländer - och egentligen från alla länder. Betänkandets förslag om att speciellt för immigranter öppna ett kontor för information om hushållstjänster, tycker jag dock är litet märkvärdigt. Det låter ganska inskränkt. Det handlar ju inte bara om billig hushållshjälp.
En tredje punkt: I betänkandet talas om ett Europa-Medelhavsmedborgarskap. Finns det? Får vi inom kort också ett Europa-AVS-medborgarskap eller ett Europa-Mercosur-medborgarskap? Europeiska unionen har ju också slutit avtal med dessa länder. Vilken ställning har en sådan medborgare då? En högre ställning, en lägre? En sådan åtgärd skulle kunna leda till diskriminering. På det här sättet kan jag fortsätta ett tag.
Min partigrupp konstaterar sammanfattningsvis därför att det i sig är bra att invandrarkvinnornas problem uppmärksammas men att det redan skett och det på ett bättre sätt. Det här betänkandet är för ytligt, för ensidigt och det känns som en ensidig behandling av en mycket sårbar grupp. Min partigrupp anser sig också nödsakad att, trots de förbättringar som vi har tillfört, avstå från att stödja det här betänkandet.

Eriksson
Herr talman! Låt mig börja med att säga att jag är lite förvånad över att se detta betänkande i plenum, eftersom vi i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor först beslutade att det bara skulle antas i utskottet. Vidare hoppas jag att presidiet och samtliga politiska grupper är medvetna om att numreringen av skälen och punkterna i betänkandet skiljer sig mellan språkversionerna, vilket innebär att det vid en eventuell omröstning i plenum i morgon kommer bli oerhört svårt att veta vad vi röstar om.
När det gäller själva innehållet i betänkandet tycker jag inte att globaliseringens konsekvenser för kvinnor skall behandlas utifrån EU:s behov för en åldrande befolkning. Det är inte mänskligt rätt att börja i den änden. Jag ställer mig positiv till Avilés Pereas personliga syn i fråga om flyktingar, asylsökande och immigranter. Jag delar helt uppfattningen att de skall åtnjuta mänskliga rättigheter, men när det gäller innehållet i detta betänkande är det inte tillräckligt i förhållande till all övrig text. Vi kan därför inte rösta för betänkandet vid en eventuell omröstning i plenum i morgon.
Jag vädjar också till Avilés Perea att dra tillbaka betänkandet och ta med sig diskussionerna och resultatet från omröstningen i kvinnoutskottet.

Talmannen
Herr Eriksson! Jag skulle vilja säga att presidiet är medvetet om de språkliga problem vi har och som eventuellt skulle kunna förhindra ett genomförande av omröstningen i morgon. Parlamentets språktjänst är medveten om denna situation och arbetar i natt för att kunna göra allt för att omröstningen skall kunna genomföras i morgon i kammaren med all språklig tydlighet.

Cappato
Herr talman! Jag kände faktiskt inte till de problem som föregående talare har tagit upp, om det lämpliga i att komma till de stundande internationella mötena med en utskottstext visavi en text som har antagits i plenum. Jag tror emellertid att Europaparlamentets företrädare med en text som har antagits i plenum förmodligen skulle få ett mindre fritt, men mer representativt mandat. De som skall företräda denna kammare kan dock göra en vis avvägning mellan dessa båda kriterier. Jag tycker mig emellertid märka att frågan har debatterats och även lett till viss konfrontation och därför vill jag inte tala mer om den: jag hoppas att de som har yttrat sig i denna fråga kommer fram till en överenskommelse.
Jag begärde däremot ordet för att helt enkelt uttrycka min tillfredsställelse med ett par punkter som är mycket klart formulerade i detta betänkande och som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, som mera direkt sysslar med invandringsfrågor, hittills inte har lyckats uttrycka lika klart. Jag syftar särskilt på den punkt i betänkandet som "understryker att det existerar en relation mellan de omotiverade hindren för invandring, å ena sidan, och människohandel, i synnerhet kvinnohandel, å andra sidan" och "uppmanar medlemsstaterna att förenkla och revidera sina nationella lagstiftningar om arbetstillstånd och reglering av invandrare".
Denna punkt är mycket koncis, mycket enkel och mycket klar och jag tycker att detta är roten till problemet, till spänningarna och de negativa konsekvenserna av en prohibitionistisk invandringspolitik som jag tycker är enbart till men för de kvinnor som immigrerar till Europa.
En annan punkt som jag är mycket nöjd med och som ett annat berört utskott, utskottet för sysselsättning och socialfrågor, aldrig har lyckats uttrycka så klart är frågan om arbete. Texten i betänkandet "uppmanar medlemsstaterna att legalisera och inrätta en lämplig rättslig ram för arbeten inom hushållstjänstesektorn, dvs. arbeten som till en stor del utförs av invandrarkvinnor". Legalisera, tillägger jag, också vad gäller en uppmjukning av de regler som, även på detta område är stelbenta och byråkratiska vad beträffar beviljande av tillstånd och fastställande av villkoren för dessa arbetsformer. Detta är villkor som är fullständigt otillräckliga i Europa i dag, som leder till utstötning och illegal invandring särskilt för kvinnor. Vi applåderar alltså dessa två punkter.
Däremot är jag mycket mindre entusiastisk inför förslaget till ett nytt centrum. Enligt min uppfattning borde verkligen de samlade erfarenheterna av Europeiska unionens centra analyseras: det är enligt mig mycket negativa erfarenheter från skapandet av byråkratiska apparater som är väldigt ineffektiva när det gäller att nå upp till de mål för information och kunskap som de sätter upp för sig, liksom för övrigt också kampanjerna för medvetandegörande är. Jag skulle lita mycket mer på regler som förenklar och ger invandrarkvinnor större frihet och mer rättigheter snarare än att man byter ut en samförståndspolitik mot kampanjer för medvetandegörande. Jag tror mer på regler som säkerställer fri- och rättigheter än på investeringar i kampanjer för medvetandegörande.
Detsamma gäller frågan om detta medborgarskap. Jag anser att vi, när vi tar till en sådan term som "medborgarskap" antingen måste definiera en precis rättslig status, rättigheter som motsvaras av skyldigheter, rättigheter som alltså skall säkerställa nya friheter, eller så riskerar den att bli en term som skapar förvirring.
Detta är vad jag ville säga om betänkandet i fråga.

Sartori
Herr talman! Även jag gratulerar Avilés Perea för det utmärkta arbete hon har gjort och för att hon har tagit upp detta betänkande till diskussion i kväll. Det är dock inget tvivel om att två saker skall understrykas, vilka delvis härrör ur den diskussion som har förevarit i utskottet och ur en rad majoritetsomröstningar som i någon mån har medfört eller bidragit till att det finns vissa ställningstaganden i betänkandet som jag tycker är tveksamma.
Jag vill därför dela in betänkandet i två delar: en första del som jag helt instämmer i där föredraganden med stort mod formulerar en viktig fråga om legalitet och på något sätt i detta betänkande förekommer det behov som finns i alla Europas länder att en gång för alla lösa invandringsproblemet i sin helhet, numera i medvetande om att unionens länder inte längre kan ha varsin olika politik på detta svåra och ömtåliga område och definierar vilka rättigheter och skyldigheter dels invandrarna och dels mottagarländerna har. Samtidigt måste verkligen de svagaste gruppernas - kvinnors och barns - roll studeras mycket noggrant inom ramen för denna politik. Ur denna synpunkt är denna del av betänkandet mycket användbar, så mycket mer som den tar upp vissa riktlinjer och beslut som rådet antog i Tammerfors.
Däremot är det främst två saker som jag inte uppskattar. Även jag håller med om å ena sidan att det är svårt att acceptera ännu ett centrum - jag anser att centrumen skapar stelhet och svårigheter - och å den andra att det är svårt att acceptera denna term "europeiskt medborgarskap" eller rent av Europa-Medelhavsmedborgarskap, som helt saknar rättslig status och som skapar förvirring.

Fiebiger
Herr talman! Alla Europeiska unionens medlemsstater driver en kvinno- och familjepolitik. Utformningen av denna beror till stor del på ländernas lagstiftning och deras politiska instanser. Trots framsteg i behandlingen av kvinnor med betalt yrkesarbete och jämlikhetens införande i hela Europa består ojämlikheten mellan könen. Kärnfrågorna framställs på ett bra sätt i betänkandet. Det gäller situationen för kvinnors oberoende förvärvsarbete, den könsrelaterade lönespridningen, skillnader i sysselsättningens art och oavlönat arbete.
De ekonomiska upp- och nedgångarna får allvarliga följder för de enskilda familjernas livsvillkor och kvinnorna bär en tung börda. Inför den 8 mars skall ståndpunkten drivas igenom att en människas prestationer skall tillmätas större vikt än dess kön. Våld i hemmet och stereotypa, för att inte säga medelålders föreställningar om kvinnornas roll i samhället bör för alltid förvisas till det förgångna. Jag skulle vilja ha ett Europa med en kultur där respekten för män och kvinnor, utlänningar och invandrare är en tillgång och inte en ekonomisk belastning. Enligt bedömningen i betänkandet står det inget vidare till på det området.
Ändå ökar antalet invandrare, något som leder till slutsatsen att det verkligen är dags att skapa goda villkor i Europeiska unionen, i annat fall kan konflikterna förvärras. Dessa uppgifter borde i större omfattning tas upp i betänkandet. Jag kan påminna om den kommande östutvidgningen då många kvinnor för med sig andra traditioner och andra kulturer som det gäller att ta hand om och inte avskärma.

Nielson
. (EN) Herr talman! Det är en allmän missuppfattning att globaliseringens trender och sammanhörande politiska strategier är könsneutrala. Detta är viktigt att komma ihåg när vi diskuterar problemen för invandrade kvinnor i Europa.
Kommissionen anser att en nollinvandring varken är realistisk eller försvarlig. Den linjen har aldrig följts till fullo, inte bara på grund av det berättigade behovet av familjeåterförening, utan även av ekonomiska skäl.
Det är troligt att demografiska faktorer - vår arbetskrafts och hela befolknings åldrande - i framtiden gör invandring mer, snarare än mindre, nödvändig och självklar. Vi måste i denna process förebygga könsbaserade diskriminerande metoder. Det är mycket viktigt att främja en aktiv och framåtsyftande jämställdhet.
I sitt meddelande om en invandringspolitik för gemenskapen, som lades fram den 22 november förra året, förklarade kommissionen att invandring, på kort sikt, kan vara en viktig beståndsdel i befolkningstillväxten och skulle kunna åtfölja andra svar på demografiska förändringar. Den kommer inte i sig själv att vara ett effektivt medel för att angripa obalanser på arbetsmarknaden men kan bidra till att mildra brister på kvalificerad arbetskraft inom ramen för en övergripande strukturstrategi. Migranter, inklusive kvinnliga migranter, kan ha en särskild roll att spela på en del av de områden som särskilt berörs av det ökade antalet äldre människor, på samma gång som lagliga migranter, av vilka det stora flertalet kommer att vara i arbetsför ålder, kommer att spela en roll för att minska den ekonomiska börda som de äldre utgör för den arbetsföra befolkningen.
I december 1999 lanserade kommissionen ett förslag till direktiv om rätt till familjeåterförening, som, bland annat, ger familjemedlemmar rätt till omedelbar tillgång till utbildning, yrkesutbildning och sysselsättning. Nästa steg kommer att vara att lägga fram ett förslag till direktiv om statusen för långvarigt bosatta samt ett förslag om tillträde för medborgare i tredje land som avser att ingå anställning eller bedriva verksamhet som egenföretagare eller som avser studera på medlemsstaternas område.
Enligt Amsterdamfördraget inbegrips uttryckligen jämställdhet bland Europeiska gemenskapens mål. Detta gäller både för vår inrikes- och vår utrikespolitik. Det finns dessutom flera politiska beslut i vilka man uttryckligen efterlyser att jämställdhetsfrågor skall beaktas i utvecklingssamarbetet. I syfte att stärka främjandet av jämställdhet som en fråga som berör alla politiska strategier, program och projekt, kommer jag inom kort att lägga fram ett handlingsprogram för integrering av jämställdhet i utvecklingssamarbetet för kollegiet.
Handeln med människor underlättas av globaliseringen och av moderna tekniker. Handeln med människor - i synnerhet flickor och kvinnor - omfattar inte bara sexuellt utnyttjande, utan även arbetsutnyttjande under förhållanden som liknar slaveri.
Det traditionella flödet mellan vissa regioner i tredje världen och bestämmelseorter i väst fortsätter. Vad som ger upphov till ännu större oro är det ökade antalet kvinnor och barn som förs in i EU från länder i Central- och Östeuropa. Kommissionen har vidtagit betydande åtgärder mot denna kränkning av de mänskliga rättigheterna. Frihet från diskriminering är en grundläggande mänsklig rättighet, oavsett om diskrimineringen grundar sig på nationalitet, kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder ålder eller sexuell läggning. Det är anledningen till att kommissionen starkt välkomnar att gemenskapen i enlighet med Amsterdamfördragets artikel 13 ges befogenheter att bekämpa diskriminering på alla dessa grunder. Att främja och skydda mänskliga rättigheter är en integrerad del av EU:s politik för mänskliga rättigheter.
Invandrade kvinnor är särskilt utsatta för diskriminering och social utslagning. Sysselsättningsstrategin och socialfonderna är båda utformade för att bekämpa diskriminering och säkerställa integrering i samhället. I två direktiv som nyligen antogs behandlas diskriminering, ett gäller sysselsättning och det andra rasdiskriminering. I båda integreras jämställdhetsperspektivet, och programmet kommer att stödja övergångsverksamheter.
Tillåt mig, när det gäller kvinnors ställning på arbetsmarknaden, att påminna om att gemenskapens sysselsättningsstrategi med dess prioritering av anställbarhet, entreprenörskap, anpassningsförmåga och lika möjligheter handlar om att stödja medlemsstaternas ansträngningar för att införa strukturella reformer i sina system för sysselsättning, socialskydd och beskattning. Det handlar om jämställdhet. Det handlar också om att ersätta diskriminering med den ekonomiskt sunda klokheten att utnyttja den företagsamhet och kreativitet som finns hos alla dem som behöver och vill arbeta. För detta krävs att vår sociala modell reformeras, så att alla människor i vår union - både kvinnor och män - kan sysselsättas i ett allomfattande ekonomiskt och socialt Europa med lika tillträde till möjligheter, kompetens, personlig utveckling och det stöd som detta förutsätter. De europeiska strukturfonderna spelar en huvudroll i denna process.
Frågan om att skydda invandrade kvinnors rättigheter handlar nu i grund och botten om god samhällsstyrning på grundval av delade värderingar i en föränderlig värld för båda könen. Det handlar om tolerans, modernisering och förbättring av de olika politiska verktygen. Det handlar också om demokrati och solidaritet. Lika företrädande är här en nyckelfråga. Kvinnors deltagande i det politiska och civila livet är en grundläggande förutsättning för god samhällsstyrning, antingen det är i Europa eller någon annanstans. Kvinnornas röst hörs fortfarande inte tillräckligt på de viktiga politikområdena. Det krävs strukturella förändringar för att göra den mer hörbar. Institutionsbyggnad för att möta globaliseringens utmaningar måste åtföljas av ett jämlikt och delat deltagande av kvinnor i den politiska processen. Många av de här sakerna är välkända och väl fastställda utmaningar. Det nya som vi kan göra är att förhoppningsvis bemöta dessa utmaningar med en strängare vilja att göra vad som är politiskt nödvändigt.

Talmannen
Tack så mycket, kommissionär Poul Nielson.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Utvecklingspolitik
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0059/2000) av Gemelli för utskottet för utveckling och samarbete om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om Europeiska gemenskapens utvecklingspolitik (KOM(2000) 212 - C5-0264/2000 - 2000/2141(COS)).

Gemelli
. (IT) Herr talman! Först och främst vill jag tacka kommissionären, som har återkommit till utskottet för utveckling och samarbete flera gånger och därmed har bidragit till och berikat den debatt som har förts i utskottet. Sedan måste jag tacka utskottets ordförande och alla gruppernas samordnare samt alla ledamöter som har bidragit till att utarbeta detta betänkande och med stor känslighet har tagit emot min inbjudan att göra det till ett dokument som röner ett mycket brett samförstånd och en mycket stor majoritet i parlamentet och samlar alla de ståndpunkter som Europaparlamentet har. Slutligen vill jag också tacka kollegerna i de andra utskotten: kollegan Carrilho i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, Jutta Haug i budgetutskottet, Caroline Lucas i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och Patsy Sörensen utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor som har bidragit med sina synpunkter på detta betänkande.
Betänkandet bygger på några grundläggande principer: återställandet av den naturliga jämvikten i miljöskyddet, försvaret av livsmedelskedjan för att försvara ekosystemet, försvaret av den biologiska mångfalden, sökandet efter en ekonomi för självförsörjning, gränserna för industriella monokulturer som innebär utsugning och sedan återställandet av en naturlig jämvikt även när det gäller antropologiska framsteg och ansvarstagande i förhållandet mellan män och kvinnor, mellan vuxna och barn, mellan löntagare och pensionärer med utgångspunkt i ett socialt embryo som är mannen, kvinnan och barnen.
En annan princip är den om en medveten och självständigt administrerad utveckling som kulturell faktor i behovet av, sökandet efter bättre levnadsvillkor: projekt som är självgenererande för att främja utvecklingen och övervinnandet av det förflutna i den lokala kulturen. Sedan har vi medvetandet om institutionernas roll och nödvändigheten av att involvera individerna i program som gynnar utvecklingen. Slutligen en speciell, mycket speciell uppmärksamhet riktad mot barnens värld, barnen som för den politiska klassen är en osynlig del av samhället, utan röst och utan rättigheter. Dessutom en stark roll för kvinnan med ett erkännande av den roll hon alltid har utövat i samhällets olika delar med början i familjen och i arbetet.
Denna inriktning hade debatten i utskottet om meddelandet från Europeiska kommissionen, som vi tyckte var något snävt jämfört med de perspektiv Europeiska unionen måste ha i utvecklingsfrågor. Och eftersom man inte kan skriva ett sammanhållet betänkande om ett så mångfacetterat arbete vill jag bara säga att de fattigas situation i dag är sämre än den var 1960, det vill säga för fyrtio år sedan, och att andelen skolutbildade har minskat och att man inte kan föra en diskussion om den enskilde, om individen, om personen utan ser på hela världens fattigdom i statistiska och ekonomiska termer.
Också skuldproblemet kan och måste vi åtgärda, under förutsättning att vi lyckas införa en övervakning av ländernas statsbudgetar för att skapa budgetutrymme för att utrota fattigdomen. På samma sätt måste landsbygdens utveckling förbättras, betonas och ökas bland annat för att neutralisera inflyttningen till miljonstäderna.
Vad sedan konfliktförebyggande åtgärder anbelangar anser jag att dessa behandlades mycket uttömmande i Carrilhos yttrande för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, och jag anser att även dessa kan hanteras i termer av regionalisering av utvecklingspolitiken.
Jag skulle vilja understryka en sista punkt: jag tycker att det verkar finnas en tendens att ta itu med utvecklingsfrågorna och frågorna om utrotande av fattigdomen genom att överlåta denna uppgift till de multinationella företagen. Jag anser att dessa inte är lämpade för att lösa denna uppgift. Däremot tycker jag att vi måste sätta värde på de icke-statliga organisationernas roll. Dessa skall ha ett prioriterat förhållande till befolkningen i utvecklingsländerna.
Sammanfattningsvis: jag vet inte om vi kommer att lösa dessa problem med detta betänkande, jag tycker bara att det finns många barn, kvinnor och män som behöver vår hjälp och att vi måste försvara dem.

Carrilho
Herr talman! I mitt korta anförande vill jag bara understryka några av de aspekter som jag har tagit upp i det yttrande jag har varit föredragande för i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. För det första: detta kommissionsdokument är välkommet, inte bara för dess strävan att rätta till konkreta aspekter i genomförandet av samarbets- och utvecklingspolitiken, utan också för att det är en strävan efter att sätta in denna åtgärd i en mer allmän ram med en betydande omfattning i enlighet med det dokument som fastställdes under Europeiska rådet i Helsingfors. Betänkandet av Gemelli fördjupar innehåll och ger mer struktur åt detta mål och därför är det bra om det godkänns.
För det andra: jag skulle återigen vilja peka på fördelen med en större samordning av utvecklings- och utrikespolitiken inom unionen. Vi vet alla att Europas stöd till utvecklingsländer är betydande och att vi är det största givarna i världen, men dessa fakta är inte tillräckligt förankrade, både på grund av dess betydelse för budgetplanen, främst när det gäller åtaganden och skapade förväntningar, som för det ansvar det innebär när det gäller det politiska inflytandet över utvecklingsprocesserna i dessa länder. En gemensam strategi för att slå fast Europeiska unionens internationella roll legitimerad av principerna om samarbete och försvaret för de mänskliga rättigheterna, kan bara vara till gagn för de länder som försöker avancera från de oskyddades plats eller från att vara offer till att få en status som partner.
För det tredje och sista: det är nödvändigt att utvecklingspolitiken blir effektivare, främst genom ett pålitligare uppföljnings-, kontroll- och utvärderingssystem för programmen och deras resultat. Detta kan troligen ske genom inrättandet av nya förvaltningsorgan, men det måste troligen ske genom att bättre utnyttja befintliga resurser, främst i delegationerna, och genom en verklig reform av gemenskapens utrikestjänst.

Corrie
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att gratulera Gemelli till att hans betänkande antogs enhälligt av utskottet för utveckling och samarbete. Det förtjänar samma erkännande av kammaren.
Man kan säga att alla de politiska partierna i denna kammare har lämnat ett betydande bidrag, då Gemelli godtog ett antal ändringsförslag under utskottsskedet. I betänkandet läggs grunden för utvecklingspolitiken under det kommande årtiondet. En del av den statistik som uppmärksammas är skrämmande till sin natur, till exempel antalet människor under femton år i utvecklingsländerna; den fullständiga fattigdom i vilken de flesta av dem lever; gisslet med sjukdomar som aids, malaria och tbc; den enorma och allt vidare klyftan mellan industriländer och utvecklingsländer; förutsägelserna, som jag inte tror kommer att uppfyllas inom ramen för de fastställda tidsskalorna. Till sist har vi den enorma omfattningen av den uppgift som vi står inför som europeisk union för att hjälpa till att få bukt med dessa problem.
Det är uppmuntrande att kommissionen, på egen hand, har insett att vi inte kan fortsätta på samma sätt som tidigare och att vi måste finna nya strukturer och format för att sluta klyftan mellan åtaganden och betalningar samt att utvecklingsfonderna måste användas bättre. Handeln är nyckeln. Jag applåderar stora delar av kommissionens tänkesätt. Vi i parlamentet måste stödja dess ansträngningar. Decentralisering är ett måste om vi skall använda våra delegationskontor bättre och minska mängden byråkrati och bortkastad tid.
Som föredragande av ett betänkande om samarbete och integrering på det regionala planet förra året gläder det mig att se att man strävar efter framsteg i denna riktning, med Västafrikanska staters ekonomiska gemenskap (Ecowas) i spetsen. Bara genom att stärka den inre, regionala handeln kommer många nationer att kunna bemöta globaliseringen och WTO:s tvingande bestämmelser. "Allt utom vapen" är ett stort steg framåt. Men för att använda utvecklingsbiståndet på bästa sätt krävs ett närmare samarbete mellan nationsstater, finansiella institutioner och kommissionen. Kommissionen bör fungera som en övergripande samordnare, för att undvika dubbelarbete, och inte delta i de dagliga utvecklingsfrågorna, vilka bör läggas ut till organisationer som specialiserar sig på dessa frågor.
På samma gång som man genom budgetstöd till nationella regeringar kan använda mer pengar snabbare, är ett sådant system mycket svårare att kontrollera, och det kräver en sträng övervakning. Det småskaliga stödet till företagare får inte överges. Det är här som ledamöter i utskottet för utveckling och samarbete bör vara mer aktiva i fråga om att hålla kommissionen påmind om dess ansvar. Kommissionen har fastställt sina sex prioriterade principer, vilka vi stöder starkt. Även prioriteringen inom de sex är viktig. Vi får aldrig glömma att utan fred, stabilitet, god samhällsstyrning och rättsstatsprincipen är de andra fem principerna omöjliga.

Sauquillo Pérez del Arco
Herr talman! Jag vill gratulera föredragande Gemelli till hans insatser i utarbetandet av detta betänkande som alla grupper slutligen kunde enas om i utskottet, även om det som sagt var inte var så lätt.
Betänkandet handlar om ett verksamhetsområde som ökar i komplexitet, nämligen globaliseringen, i synnerhet vad gäller miljöproblemen och problemet med migrationsströmmarna, som blir allt mer avgörande för fastställandet av unionens roll i världen.
Den socialistiska gruppen har alltid ansett att utvecklingspolitiken bör betraktas som en viktig faktor för Europeiska unionens och medlemsstaternas externa åtgärder. Det finns huvudsakligen två skäl till detta: det första är att vi uppfattar den underutveckling som minst 800 miljoner personer lever i som fullkomligt absurd, socialt orättvis och ekonomiskt olönsam. För det andra för att vi anser att de principer om solidaritet och sammanhållning som Europeiska unionen grundar sig på bör vara vägledande för en hållbar globalisering. Jag rekommenderar er som inte är övertygade om detta att läsa den senaste essän av Susan George.
Men vi stöder inte vilken utvecklingspolitik som helst. Herr kommissionär, om syftet med utvecklingspolitiken är att utplåna fattigdomen, så som ni och rådet upprepade gånger har påstått, bör ni i era preliminära budgetförslag inte utesluta medel till de minst utvecklade länderna till förmån för andra externa åtaganden. Om det innebär att budgetplanens tak måste höjas, får ni göra det och om ni inte gör det får ni ändra era anföranden. Om vi skall följa den plan som upprättats av OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd för en rationalisering av strategier för bekämpande av fattigdomen måste vi även följa kommittén i fråga om budgetstrukturen, för att kunna utvärdera hur effektiv vår politik är i förhållande till våra mål. Det är det parlamentet har godkänt och det vi vill.
Om kommissionen vill ha nya styrelseformer i Europa där dialogen med det civila samhället spelar en viktig roll bör vi hjälpa de organisationer som är mest representativa i utvecklingen av Europeiska unionen. Vi bör definitivt inte föra den politiken under sådana märkliga former som vi gör nu.
Gemellis betänkande är bra. Likaså kommissionens meddelande, även om det så som framgår av betänkandet brister i konkretisering och kvantifierbara åtaganden. Men båda dokumenten är verkningslösa om de inte tillämpas i praktiken. De närmaste månaderna kommer flera internationella konferenser att äga rum och debatten om de stora utvecklingsfrågorna kommer att inledas på nytt: Världskonferensen mot rasism, Förenade nationernas konferens om de minst utvecklade länderna och första Aidskonferensen. Alla dessa frågor påverkar oss i vårt dagliga politiska arbete. Det finns till exempel ett nära samband mellan rasism och immigrationsproblem som i sin tur bör analyseras i förhållande till ursprungsländernas utveckling, och det finns ett nära samband mellan aids och politiken för patent och läkemedelsindustrin.
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp förespråkar att Europeiska unionen aktivt deltar i dessa konferenser, något som förutsätter en utvecklingspolitik från Europeiska unionens sida som är effektiv, samstämmig och sammanhållen. Därför hoppas vi att betänkandet kommer att antas.

Van den Bos
Herr talman! I motsats till kommissionen har vårt parlament inte så goda möjligheter att ställa prioriteter. Den huvudfråga som det nu handlar om är om vi stöder de sex prioriterade områdena på det sätt som kommissionen lagt fram dem. Svaret är ja, under förutsättning att under transport även kommunikation och energi skall tillföras.
Europeiska unionen måste koncentrera sig så mycket som möjligt på de områden där den innebär ett mervärde. Avgörande i det sammanhanget är en ordentligt fungerande statsapparat i utvecklingsländerna. Om de grundläggande uppgifterna - upprätthållande av rättsstaten, hälsovård, skola, infrastruktur - inte utförs på ett bra sätt så är det svårt att delta i den fria marknadsekonomin. För min del får därför uppbyggandet av förvaltningskapaciteten gärna hamna överst på prioritetslistan.
Ännu viktigare än att förstärka institutionerna i sig är bekämpandet av maktmissbruk, korruption och obegränsat våld. Främjandet av det regionala samarbetet måste också få en ny impuls. Det är bättre att göra litet mindre mycket bra än mycket dåligt. Det handlar om effektivitet. Därför måste kommissionens och medlemsstaternas politik komplettera varandra. Det får alltså inte vara så att Europa följer medlemsstaterna eller att medlemsstaterna följer Europa.
Den mångomtalade inre samstämmigheten är också avgörande för att den här politiken skall lyckas. Dessutom är det av största vikt att vi även kan utföra de prioriteter som vi nu ställer med hjälp av väl kvalificerad personal.
Det är viktigare att minska fattigdomen i världen än att öka den egna rikedomen. Utvecklingssamarbetet måste därför verkligen vara en av de viktigaste delarna av den europeiska politiken. Det går endast om parlamentet självt ställer skarpa prioriteter och inte skenar iväg med att ändra Gemellis goda betänkande. Nu måste det arbetas vidare på kommissionens förslag i en tydlig strategi. Det måste få absolut prioritet även för vårt parlament.

Rod
Herr talman! Gemenskapens utvecklingspolitik bör göra det möjligt att upprätta en ram för att föra diskussioner med unionens partner, för att samordna de europeiska insatserna med andra bidragsgivare, särskilt med medlemsstaterna, och för att öka samstämmigheten med gemenskapens övriga politikområden, i synnerhet handelspolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken. Men kommissionens nuvarande strategi kan inte leda till en bra politik, eftersom den fortfarande är beroende av marknadens funktion och regler som fastställts av WTO, IMF och Världsbanken, regler som inte gynnar utvecklingsländerna. Man måste konstatera att den liberala globaliseringen misslyckats med att främja utveckling. I Gemelli-betänkandet påtalas med rätta den försämrade ekonomiska, sociala och miljömässiga situationen i utvecklingsländerna, den ökande fattigdomen och globaliseringens negativa effekter på dessa länder. I betänkandet förespråkas en revidering av WTO:s regler, för en större hänsyn till utvecklingsländerna.
Man måste trots allt erinra om den elementära principen om en hållbar utvecklingspolitik. Det är biståndsmottagarna själva som skall definiera sin utvecklingsstrategi med hänsyn till egna behov. Men här gäller motsatt logik: det är Europeiska gemenskapen som beviljar sig rätten att tvinga sina partner att använda stödet inom sex sektorer som anses prioriterade. Det är en grundläggande tvetydighet som vi måste få bort. Agerar vi i de länders intressen som vi säger oss vilja hjälpa eller i Europeiska unionens och dess medlemsstaters intresse? Var upphör Europeiska unionens direkta intresse och var börjar dess utvecklingspolitik?
Svårigheterna för utvecklingsländerna att försvara sina intressen inom världssamfundet är uppenbara. På sjukvårdsområdet har t.ex. de multinationella läkemedelsbolagen ställt Sydafrika inför rätta. Brasilien har fördömts av Förenta staterna eftersom landet har tillverkat eller importerat allmänna läkemedel till en lägre kostnad för att bekämpa aids, samtidigt som denna sjukdom håller på att döda miljoner personer i detta land.
Europeiska gemenskapen måste göra sin röst hörd i internationella instanser för att försvara principen om möjligheten att tilldela gratis licenser till utvecklingsländer med ett akut hälsoläge. Det är vad jag begär av mina kolleger, genom att de antar ett ändringsförslag som för övrigt redan har godkänts av den gemensamma församlingen.
Vad som också är motsägelsefullt är den ständiga minskningen av den del av gemenskapens budget som anslås till utveckling. Denna del har minskat med 1,1 procent i den preliminära budgetplanen för 2002, samtidigt som samarbete för utveckling utgör en av prioriteringarna i kommissionens handlingsprogram för 2001.
Listan över galenskaperna i den utvecklingspolitik som gemenskapen hittills har bedrivit är lång. Vi kommer således att rösta för detta betänkande, eftersom det understryker klyftan mellan politiska uttalanden och de framsteg som faktiskt uppnås, även om det inte alltid följer vår logik fullt ut.

Modrow
Herr talman! Jag håller i stor utsträckning med om de kritiska kommentarerna i betänkandet och förslagen från kollegan Gemelli. Jag delar dock även tvivlen på att antalet fattiga skall kunna halveras fram till år 2015. Den nyliberala politiken i de nordiska länderna som har ökat de rikas förmögenhet och låter de fattiga bli kvar i fattigdomsfällan präglar också utvecklingspolitiken.
Det nya mottot "allt utom vapen" låter bra, men det stämmer inte helt. För det första är vapenarsenalerna på grund av industriländernas vapenexport, även från Tyskland, fortfarande så fulla, att krig kan föras och även kommer att föras med de vapen som redan finns. För det andra är det hyckleri när Europeiska unionen predikar marknadernas öppnande som ett universalmedel, men liksom tidigare motsätter sig att de 48 fattigaste länderna i världen från och med år 2000 skall få exportera alla produkter tullfritt till unionen. För det tredje ser jag det som cyniskt när rika stater - även Tyskland - lockar bort de intellektuella resurserna från utvecklingsländerna och på det viset rycker bort grunden för ett självbärande ekonomiskt uppsving. Utvecklingspolitik är inte bara osjälviskhet, det är även en intressepolitik. Det är anmärkningsvärt att råvaruområden definieras som intresseområden, och intresseområden kan man till följd av den nya Natostrategin och insatskraven för EU:s framtida interventionsarmé även tillförsäkra sig med militära medel. När det talas om 2000-talets nya europeiska union innebär den en radikal förändring av utvecklingspolitiken.

Sandbæk
Herr talman! Först av allt vill jag gärna gratulera Gemelli till detta betänkande, som är det absolut viktigaste betänkande vi kommer att arbeta med under denna mandatperiod. Det finns goda skäl att, såsom Gemelli gör, påminna både rådet och kommissionen om de regler som finns i fördragets artikel 178, men som varken rådet eller kommissionen följer. I punkt 7 i resolutionen pekar Gemelli på ett lysande sätt att de utvecklingspolitiska målen måste stämma överens med de beslut som fattas på handels- och jordbruksområdet, att EU:s jordbrukspolitik skall revideras och att EU:s marknader skall öppnas för samtliga varor från de minst utvecklade länderna. Icke desto mindre har vi just upplevt det otroligt pinsamma faktum att EU i avtalet om allt annat än vapen skjuter upp den fria importen av socker ända fram till år 2009 och att EU också har skjutit upp öppnandet av sina marknader för ris och bananer, kort sagt de viktigaste exportvarorna från de 48 fattigaste länderna i världen.
Kampen mot fattigdomen är det primära målet för EU:s utvecklingspolitik. För att aktivt och konstruktivt bekämpa fattigdomen i utvecklingsländerna finns det en rad områden, som man måste ta itu med på allvar. Det är i synnerhet tre mycket viktiga punkter, som kommissionens meddelande inte har behandlat särskilt ingående. Utskottet för utveckling och samarbete har antagit ett antal ändringsförslag på alla dessa tre punkter, nämligen mödrahälsovård, att utvecklingsländerna skall göras delaktiga som samarbetspartner och att icke-statliga organisationer och det civila samhället skall medverka i beslutsprocessen. Det är anmärkningsvärt att kommissionen i stort sett alltid bara nämner hälsovård, vari kvinnornas rätt till mödrahälsovård ingår, i en bisats, när man tänker på att utveckling och kamp mot fattigdom framför allt bärs upp av kvinnor, i synnerhet av kvinnor i fruktsam ålder, och att mödrahälsovården också omfattar bekämpning av hiv/aids, malaria och tuberkulos. Det är av största betydelse att EU bidrar till kampen mot dessa livshotande sjukdomar, som är en bidragande orsak till att utvecklingsprocesserna bromsas. George W. Bush har som bekant nyligen stoppat allt bistånd till organisationer, som på något sätt bedriver rådgivning om preventivmedel och abort. Denna åtgärd är för det första djupt diskriminerande för kvinnor. För det andra är den ett reellt hot mot folkhälsan - eller bristen på densamma - i utvecklingsländerna. Så mycket viktigare är det att EU framdeles gör en målinriktad insats på hälsoområdet. Jag hoppas därför att parlamentet kommer att anta de ändringsförslag som också utskottet för utveckling har antagit.

Wijkman
Herr talman! Även jag vill gratulera Gemelli till hans betänkande. Kommissionens förslag representerar ett viktigt steg framåt vad gäller att presentera ett mer fokuserat program för utvecklingsbiståndet. Verksamheten kan bara bli effektiv om den är mer koncentrerad och resultatorienterad. De sex prioriterade områden som anges i kommissionens förslag är väl valda. Samtidigt innehåller parlamentets resolution ett antal viktiga tillägg och kommentarer. Parlamentet betonar i högre grad än man gör i kommissionens förslag de miljömässiga aspekterna på all utveckling. Parlamentet framhäver bl.a. att en stor del av den fattiga majoriteten på landsbygden är starkt beroende av naturresursbasen och att ett stärkande av naturresurserna, skogarna, betesmarkerna, jordbruksmarkerna och vattenresurserna därför måste vara en viktig komponent i varje fattigdomsstrategi.
Ytterligare en viktig kommentar från parlamentet gäller kommissionens prioritet nummer fem om transporter. Parlamentets kommentar om detta är viktig, nämligen att fokus borde vara bredare och således inte bara gälla vägar utan även inkludera tillgång till informations- och kommunikationsteknik samt moderna energibärare. De fattiga länderna gavs aldrig någon rejäl chans att på allvar delta i utvecklandet av industrisamhället. Risken är nu stor att stora regioner hamnar utanför den nya ekonomi som växer fram runt informations- och kommunikationstekniken. Att hjälpa till att utveckla kapacitet kring dessa tekniker måste vara en viktig komponent i varje utvecklingsstrategi. Över huvud taget finns det en tendens att i fattigdomsarbetet ta alltför lätt på teknologifrågorna.
Jag hoppas att kommissionen tar emot Gemelli-betänkandets olika rekommendationer på ett konstruktivt sätt, framför allt på de punkter där vi pekar på behovet av att se bredare på prioriteringarna. Vi får under alla omständigheter möjlighet att återkomma till dessa frågor i samband med budgeten.

Van den Berg
Herr talman! Under diskussionen här i kammaren har det bland annat sagts att vi, när vi nämner sektorer där vi vill föra en utvecklingspolitik, samtidigt nästan måste ålägga våra kolleger i andra sydliga länder något. Det är jag emot. De internationella åtaganden som vi gjorde vid toppmötet om fattigdom i Köpenhamn är till syvende och sist, åtaganden mellan Syd och Nord. Det är vår sociala uppgift att försöka få dem operativa och i det sammanhanget spelar grundläggande utbildning och hälsovård en viktig roll.
Grundtanken är att den som i sitt eget land inte har någon möjlighet att få grundläggande utbildning eller hälsovård, inte har någon möjlighet till självutveckling och alltså till att komma vidare. Det behövs naturligtvis ett klokt samspel mellan medlemsstaterna, Europeiska unionen, de berörda länderna och det civila samhället På den punkten har vi både med de sex prioriterade områdena och med Europeiska parlamentets prioriteter för budgeten år 2001 satt upp viktiga mål
I praktiken är det dock inte så lätt: för få utbildade människor, organisation som inte stämmer, för lite utnyttjade medel. Ändå anser jag att kommissionen tagit ett mycket viktigt steg - och det skall kommissionären ha stor ära för - genom att lägga tyngdpunkten på fattigdomsproblematiken och dess samstämmighet med andra politikområden. Naturligtvis har inte kommissionären det lätt heller: ena gången vill kollega Fischler ge fel livsmedelsbistånd, andra gången vill inte medlemsstaterna ge tillräckligt stöd till Lamy när han vill ge extra stöd till 48 länder. Långsamt ser man ändå att det sker framsteg. Jag trior att det under de kommande månaderna kommer att handla om hur ni skall omsätta alla de vackra orden i praktiken. Om de där vackra orden kan leda till att vi tillsammans inte bara utarbetar en bredare politik utan även kan genomföra den och om vi på ett samstämmigt sätt stöder kommissionen så har vi en bra chans.
Just nu är situationen inte direkt enkel. De personer som är engagerade i förändringarna på de olika avdelningarna är också mycket osäkra angående förändringarna i organisationen. Det är inte lätt, personerna i delegationerna är nämligen inte där än och ibland brister det i erfarenheten. Vi måste dock bygga upp de där sakerna: om kommissionären verkligen i handling visar att han och hans kommission, med stöd från rådet, tar ett första steg i den riktning som parlamentet vill så tror jag att vi får chansen att tillsammans inleda en ny fas. Låt oss inte enbart se till allt elände i världen utan även till de positiva bevisen för att vi tillsammans kan uppnå något. Om människorna i utvecklingsländerna själva har ett bra projekt som förtjänar att stödjas så måste vi också välja den vägen.
Jag skulle gärna vilja att vi försökte omsätta allt eländet till en positiv politik för bekämpande av fattigdom och visade att vi med vårt europeiska bistånd - EU är den största givaren i världen - verkligen kan uträtta något. Jag önskar kommissionären mycket framgång: vi skall bedöma honom efter det han uträttar, så som han skall göra med oss.

Maes
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Van den Berg är optimistisk. Det är vi också, fast vi vet att det inte står så bra till med utvecklingssamarbetet i världen, inte heller det europeiska. Därför tycker vi egentligen att det är bra att det utarbetas en ny politik. Med siffror mätt är biståndet från de europeiska länderna mycket stort, men antalet fattiga i världen har ökat ännu mer under de senaste tio åren. Bekämpandet av fattigdomen har alltså absolut inte varit en framgång. Därför är det bra att den prioriteten nu ställs, under förutsättning att man vill erkänna varför man hittills har misslyckats och att man i morgon vill göra något annat, att det upprättas en handlingsplan för det ändamålet och att vi i den är beredda att införa benchmarking (riktmärkning).
Vi är nämligen absolut inte övertygade om att avregleringen av världshandeln leder till att fattigdomen utrotas, även om världshandeln naturligtvis kan hjälpa till att öka välfärden. Om korruptionen dock förblir oförändrad, om regeringarna inte vill att den nya rikedomen omfördelas, då händer det inte så mycket. Vi måste dock vara beredda att samarbeta på ett bra sätt med de partner som verkligen vill det. Vår brist på samstämmighet har redan påvisats och det ansluter jag mig till. Jag undrar om vi kan tala om samordning och komplettering om länderna fortsätter tro att de måste följa en strikt personlig kulturell, ekonomisk och geopolitisk taktik. Vi är dock villiga att sätta vår tilltro till reformen av den europeiska utvecklingspolitiken eftersom reformer är ett måste efter så många år av ineffektivitet.
Jag vill ändå ställa några frågor till. Varför koncentreras inte biståndet i större omfattning till de fattigaste länderna? Hur mycket kommer de fattiga i de länderna verkligen att få nytta av det? Och en fråga som Van den Berg ägnade stor uppmärksamhet åt: är man villig att ingå verkliga partnerskap? Egentligen har vi fått intrycket att våra texter fortfarande andas för mycket enkelriktad trafik och att vi vet allt så mycket bättre. Kommer vi att få något att säga till om angående anslagen från Europeiska utvecklingsfonden? Är rådet villigt att avstå från att lägga sig i konkreta planer för genomförande? Jag kan fortsätta med mina frågor. Det skall jag inte göra, herr talman, men det är frågor som vi alla här undrar över.

Belder
Herr talman! En av kommentarerna i betänkandet av Gemelli tilltalade mig särskilt: på sidan 22 sägs det att EU:s handelspolitik har betydligt större verkningar för utvecklingsländerna än utvecklingshjälpen. Om vi tar hänsyn till det så kan vi inte längre utan förpliktelser diskutera unionens utvecklingspolitik. Vi måste göra vårt yttersta för att låta utvecklingspolitiken fungera på ett sådant sätt att klyftan mellan Nord och Syd överbryggs. Det innebär först och främst att stor betydelse läggs vid samstämmigheten mellan handel och bistånd. Jag gläder mig över den uppmärksamhet det får i kommissionens förslag och önskar att alla våra handelsåtgärder bedöms efter deras effekter på utvecklingsländerna. Det gäller för övrigt även för övriga politikområden. Inrättandet av en särskild budgetpost räcker inte för att motverka EU-politikens negativa följder för utvecklingsländer. Jag tänker till exempel på jordbruksbidragen.
Slutligen vill jag påpeka att jag har svårt för termen "reproduktiv hälsovård" i skäl AA och punkt 33. Jag skulle gärna vilja veta av föredraganden om det även omfattar finansiering av program för abort. Nyligen visade det sig att Europa med finansiering av sådana program profilerar sig gentemot Förenta staterna. Då den nederländska ministern Herfkens frågade kommissionär Nielson om budgeten för de här programmen så fick han utan vidare ett jakande svar. Förutom den etiska aspekten av det här så tror jag inte att det är Europas sak att haka på varje förändring i den amerikanska politiken. Europeiska unionen har egna begränsade politiska prioriteter och ansvar. En sådan påhakningsstrategi är inte bra för samstämmigheten i vår politik.

Van Hecke
Herr talman! Allra först vill jag också lyckönska föredraganden till hans betänkande, med vilket han verkligen tränger in till ämnets kärnpunkt, nämligen det brådskande behovet av mer samstämmighet i den politik som förs, mer sammanhang mellan utvecklingspolitiken och andra politikområden och mellan den europeiska utvecklingspolitiken och medlemsstaternas.
Inrättandet av en permanent insatsstyrka som samordnar EU:s och medlemsstaternas utvecklingspolitik och förstärker den europeiska ställningen i internationella organ, är en lovvärd idé. I Gemelli-betänkandet görs dessutom viktiga preciseringar av kommissionens meddelande. Informations- och kommunikationsteknik måste mycket riktigt bli en viktig prioritet. Det gäller för övrigt även för förebyggandet av konflikter, vilket tyvärr endast nämns i förbigående i kommissionens meddelande.
Sedan gäller det hälsovårdspolitiken. Det finns helt riktigt ett brådskande behov av betalbara och effektivare läkemedel för bassjukdomar i den tredje världen, till exempel tbc, malaria och sömnsjuka. Kommissionens handlingsprogram avseende läkemedel är förtjänstfullt men inte tillräckligt. Det kommer antagligen att stimulera forskningen om tropiska läkemedel men det är framför allt den europeiska skattebetalaren som riskerar att få betala räkningen. Jag tycker det vore mer grundläggande om de fattigaste länderna fick billigare licenser för framställning och försäljning av läkemedel mot bassjukdomar. Det är också mer grundläggande att det görs slut på den så kallade "stölden av arvegods", det vill säga patentanspråk via utvecklingsländernas arvegods genom att utnyttja lokala medicinmäns kunskaper.
Under de nästan två år som jag varit ledamot av parlamentet har jag redan godkänt fem betänkanden i vilka det yrkas för mer samstämmighet i utvecklingspolitiken. Ni får ursäkta mig att jag i dag ställer frågan när rådet och kommissionen äntligen skall göra något åt det.

Howitt
Tillåt mig att börja med att vara självkritisk mot detta parlament. Vi uppmuntrar kommissionen till att utarbeta en tydligare och kortfattad uppsättning utvecklingsmål och lägger sedan fram en resolution som omfattar 68 enskilda punkter som svar.
Det finns trots det mycket i det här betänkandet som kommissionen bör fundera över. Vårt mål bör inte vara att minska fattigdomen utan att utrota fattigdomen. Integrering i världsekonomin kan inte vara ett självändamål jämfört med att hjälpa de fattiga själva till marknaden. Fattiga människor är ofta beroende av ömtåliga ekosystem, och bevarande och hållbarhet bör därför vara vår politiks huvudmål. EU:s utvecklingspolitik bör styras av alla FN:s internationella utvecklingsmål, inte bara av fattigdomen.
Till exempel har EU ett nyckelansvar när det gäller att främja tillgång till utbildning för alla, särskilt för flickor. På samma gång som vi stöder denna resolution bör vi emellertid påminna oss om tidigare förklaringar i Maastrichtfördraget, i Horizon 2000 och sedan i Agenda 2000, vilka alla innehöll fina ord om god vilja i fråga om utvecklingspolitiken. Det är genomförandet som är provet.
Vi bör också påminna oss om kommissionärens svar i detta parlament förra året, att ett meddelande om samstämmighet måste vänta till dess man enats om den övergripande förklaringen om utvecklingspolitiken. Den protektionistiska reaktionen mot förslaget "Allt utom vapen" visar bara alltför väl på behovet av att höja utvecklingsmålens profil i vår handelspolitik, jordbrukspolitik med mera.
Slutligen kommer vi bara att kunna inrikta oss på fattigdomen om vi omfördelar vår resursanvändning på ett riktigt sätt. Kommissionären och hans tjänsteenheter har under de senaste veckorna arbetat nära med mig och parlamentariska kolleger för att säkerställa enighet om hur detta skall levereras genom budgeten. Jag tackar honom för det.
Vi är mycket nära en överenskommelse som kommer att säkerställa att parlamentet och kommissionen går framåt tillsammans. Ett misslyckande kommer emellertid att allvarligt undergräva principerna i detta meddelande om utvecklingspolitiken, och jag vädjar till honom från kammarens golv att fortsätta dialogen innan vi når en rad svåra omröstningar under de kommande veckorna. Jag ber honom att arbeta med oss så att vi kan omvandla våra ömsesidiga önskningar till ett gemensamt åtagande.

Khanbhai
EU har varit en generös givare men har, i det förflutna - och jag betonar i det förflutna - misslyckats med att ge effektiv hjälp när det har behövts och där det har behövs bäst. Sådana misslyckanden har lämnat många länder fattigare i dag. Som tur är - och jag håller inte med den föregående talaren - stärker Gemellis betänkande kommissionens förslag. Kommissionär Nielson och hans lag har utfört ett utmärkt arbete, och Gemellis betänkande - ett enastående betänkande - underbygger de nya förslagen. Eldprovet kommer att vara om de kommande tio eller tjugo årens EU-bistånd kommer att minska fattigdomen väsentligt - jag håller inte med den föregående talaren, vi kommer aldrig att utrota fattigdomen. Målet är att väsentligt minska den fattigdom och misär som så många lever i.
Gemelli försöker i sitt betänkande anlägga ett nytt synsätt, ett djärvt synsätt. Ut med teorin, med de modeller som inte ledde till resultat. In med praktiska idéer som främjar verklig utveckling: utveckla arbetskraften, så att den inhemska befolkningen förvärvar teknisk kompetens; utveckla yrkeskompetensen för jordbruksproduktion, så att människor kan så, skörda, bearbeta, paketera och sälja sina varor med ett mervärde, med vilket de sedan kan köpa sin utbildning, sin hälsa och sina bostäder; bygg upp kapacitet genom att överföra teknik till små och medelstora företag, främja användningen av hållbar energi, tillämpa informationsteknik och öka medvetenheten om social utbildning, hälsa och mänskliga rättigheter. Dessa idéer i Gemellis betänkande stöder kommissionär Nielsons rapport och goda arbete.
Det här viktiga betänkandet bör därför godkännas i sin helhet av kammaren, eftersom det skulle förbättra EU-biståndets effektivitet. Det kommer att vara en blåkopia för andra givare, och jag hoppas att alla ledamöter från alla sidor, liksom även kommissionen, kommer att stödja betänkandet.

Imbeni
Herr talman, herr kommissionär! Jag röstade för Gemellis betänkande i utskottet och jag kommer att rösta för det igen i kammaren. Jag instämmer fullständigt och jag, liksom de övriga kollegerna, har ingen anledning att kritisera ett arbete som jag anser vara utfört med samvetsgrannhet och stort engagemang samt i samarbete med alla kollegerna i utskottet.
Jag skall utnyttja den tid jag har till mitt förfogande för att ta upp två eller tre frågor av ett annat slag. Varje gång jag diskuterar utveckling och samarbete för utveckling, inte bara här utan också på andra håll, är den spontana frågan - som någon kollega sade: "Varför?" Om vi ser på situationen för fyrtio år sedan jämfört med nu inser vi att avståndet mellan nord och syd har ökat, att avståndet mellan de rikaste och de fattigaste länderna har ökat. "Varför?"
Vi måste försöka att besvara denna fråga, annars riskerar vi att alltid bli frustrerade när vi talar om detta. Varför finns det fler fattiga, färre skolutbildade, nya sjukdomar, sämre villkor för barnen, barndomen, kvinnorna, som Gemelli sade? Vilka är skälen till detta?
Jag tror att det i grund och botten finns ett skäl. Vi talar om utvecklingspolitik, vi talar om offentliga resurser: en liten, liten bäck som flyter från norr till söder. Sedan finns det en enorm bäck, en enorm flod av privata resurser som går från söder till norr. Då är frågan om medlemsstaterna och Europeiska unionen och de andra rika länderna kan lyckas organisera en utvecklingspolitik som kan skapa ett samband mellan offentlig och privat politik, naturligtvis utan att ta ifrån individen hans initiativlusta men villkora den mer än vi har gjort hittills. Det är detta som är poängen, annars blir vi som de som försöker tömma havet med sked. Och vad är risken då, kommissionär Nielson? Det vet ni bättre än jag: den är att den som har varit utestängd från rikedom i dagens globalisering och i informationssamhället även blir utestängd från kunskap, det vill säga drabbas av dubbel utestängning. Detta är en allvarlig risk. Det är därför vi måste fatta drastiska beslut nu, i denna historiska fas.
När sedan gäller skuldfrågan, frågan om våra länders trohet gentemot de åtaganden vi gjorde för tjugofem år sedan att ge åtminstone 0,7 procent av vår bruttonationalinkomst till utvecklingspolitiken: nå, bara ett land av unionens femton - Sverige, som har äran att inneha ordförandeskapet för unionen - lever upp till detta åtagande. Vi behöver ett nytt stöd för utvecklingspolitiken som hittills inte har funnits, ett stöd från hela de ekonomiska system vi lever under, inte bara från staterna och de offentliga institutionerna.
En sista punkt, kommissionär Nielson: jag har läst kommissionens handlingsprogram också, men det är inte det vi diskuterar. Vi begärde en informationskampanj i Europa om samarbetspolitiken och politiken för offentligt bistånd. Den har jag inte sett röken av. En utvecklingspolitik är inte hållbar om den saknar stöd från den europeiska allmänna opinionen. Och hur skall vi få detta stöd utan en informationskampanj inom Europeiska unionen, inte utanför?

Nielson
. (EN) Jag skulle kunna frestas att starta en informationskampanj här och nu mot bakgrund av att Imbeni säger att det bara är Sverige som ligger på 0,7 procent, eller över det offentliga utvecklingsbiståndet (ODA). Det finns i själva verket en grupp länder som ligger över 0,7 procent. Sverige ligger på omkring 0,8 procent, liksom Nederländerna. Luxemburg har just kommit över 0,7 procent. Danmark ligger på 1,0 procent; Norge är inte är medlem, men är likväl Danmarks närmaste konkurrent. Norge ligger på omkring 0,9 procent.
Så det är bra att G7 finns. Som tur är för utvecklingssamarbetet finns också G0,7. Irland har beslutat att nå 0,7 senast 2007, så saker och ting rör på sig, och även några av de större länderna försöker faktiskt öka procentsatsen.
En sak till om denna kvantitativa aspekt: vi bör i vårt arbete på europeisk nivå erkänna det faktum att medlemsstaterna har godtagit att kommissionen kan fortsätta arbeta på den ambitionsnivå som har fastställts. När det gäller AVS-länder har vi utlovats pengarna för den nionde Europeiska utvecklingsfonden, och även när det gäller resten av världen har vi, som del av budgetplanen, klarhet och visshet vad avser budgetnivån för utvecklingssamarbetet. Detta är ganska viktigt, när vi ser oss omkring i världen, att vi har tillgång på resurser. En viktig faktor i den invecklade ekvationen för vad vi gör är att vi anses vara stabila. Medlemsstaterna har sagt att de hellre friar än fäller kommissionen, för att se om vi kan utföra detta bättre än tidigare, och de pressar oss inte i fråga om finansieringen. Vi måste vara ganska ödmjuka mot den bakgrunden, och det är en utmaning att leva upp till detta.
Jag skulle vilja informera Sauquillo om att vi den 9 februari hade ett mycket givande möte med en lång rad olika utvecklingsnätverk för icke-statliga organisationer i Europa och att man på det mötet frågade oss om de framtida diskussionernas uppläggning. Jag kan tala om för parlamentet att jag omedelbart godtog idén om regelbundna möten om sakfrågor med de olika icke-statliga organisationerna på utvecklingsområdet, vilket kommer att vara mycket användbart.
Jag anser emellertid att det är viktigare att föra en sakdebatt - en fortgående diskussion - med parlamentet än med någon annan. Det ena utesluter inte det andra, men man bör i varje diskussion om de icke-statliga organisationernas roll komma ihåg att denna kammare har den legitimitet och de företrädare som ger varje åsikt härifrån större tyngd än åsikter från något annat håll. Detta är också en del av mitt synsätt när det gäller dessa frågor.
Rod pekade på problemet om huruvida vi eller våra partner bestämmer vad vi antas göra. Detta är i alla händelser en komplicerad fråga. Vi kan bara erbjuda oss att göra de saker i utvecklingsländerna som vi vet hur de skall göras. Vi har varit tvungna att begränsa oss själva i viss utsträckning, eftersom det finns många saker som vi inte vet tillräckligt om för att kunna ge bra hjälp på de områdena. Det finns vissa gränser för vad vi kan ta på oss, och vi måste också se till att det vi gör passar ihop med det som andra givare kan erbjuda. Det är inte riktigt att säga att vi, när vi har utformat våra prioriteringar, har tänkt på hur vi skulle kunna hjälpa oss själva genom att göra dessa saker i utvecklingsländerna. Det är helt enkelt inte rättvist, särskilt inte när vi ser på den nya politiken och den mycket starka inriktningen på fattigdom.
Rod nämnde även tillgången till mediciner. Det bör noteras att kommissionen nyligen har vidtagit ett antal åtgärder i uppföljningen av sitt meddelande om påskyndade insatser mot de viktigaste överförbara sjukdomarna som ett led i fattigdomsbekämpningen. Vi i kommissionen beslutade för två veckor sedan om ett handlingsprogram som följer upp vårt arbete från i höstas. Det innehåller i själva verket några mycket starka idéer som går ut på att öppna upp för ökad uppmärksamhet på differentierad prissättning liksom att öppna upp för anbud och möjligheter att bli leverantörer i det geografiska området för företag i länder som inte är med i OECD, som Brasilien, Indien, Sydafrika, Kina, vilka skulle kunna inkomma med anbud på alla våra program som avser malaria, tuberkulos och aids.
Fru Sandbaek! Jag förmodar att alla vid det här laget är väl bekanta med frågan om att öppna upp för export från de minst utvecklade länderna. Jag lyssnade noga till de olika bedömningarna av medlemsstaternas slutliga beslut i måndags. Det fanns mycket lite tvekan i fråga om kommissionens åsikter och dess ursprungliga förslag. Medlemsstaterna har nu beslutat. Det gläder mig att man i kommentarerna från länder utanför EU, liksom i kommentarer från tredje världens företrädare, säger att man nu uppriktigt hoppas att andra stora handelspartner och aktörer i de globala handelspolitiska diskussionerna nu kommer att göra någonting som är lika bra eller jämförbart med det som Europa har gjort. Det råder absolut ingen tvekan om att Europa nu har en bättre ställning än före konferensen om de minst utvecklade länderna och är på väg att skapa en grund för en ny global runda inom ramen för WTO. Vi kan alltid diskutera huruvida vi har dragit vårt strå till stacken och huruvida det räcker. Men det som vi har gjort är någonting som de andra nu måste mäta sig med. Detta är, relativt sett, mycket bra för stunden.
Sandbaek frågade också vad Europa kommer att göra med tanke på president Bushs tillkännagivande om att USA kommer att skära ned på stödet till organisationer som bedriver verksamheter som har samband med familjeplanering. Detta är ett område som intresserar oss mycket, och förhållandet mellan fattigdom, konflikt, aids och jämställdhet är så starkt att vi inte hyser några som helst tvivel om behovet av att reagera starkt och omedelbart mot det hot som kommer från USA-administrationen på detta område. I januari tillkännagav jag i FN i New York att Europa kan och är villigt att fylla detta anständighetsgap och att vi kommer att göra det.
Det finns en missuppfattning - och jag noterade Belders anmärkningar i fråga om detta - om att detta handlar om abortprogram. Verkligheten är att det arbete som bedrivs av FN:s befolkningsfond (UNFPA) och av International Planned Parenthood Federation (den internationella familjeplaneringsorganisationen, IPPF) - även sett i ett mycket inskränkt "ja eller nej"perspektiv - helt klart är en del av lösningen och inte en del av problemet. De minskar det antal farliga och olagliga aborter som genomförs i världen och inte tvärtom.
Till fru Maes vill jag säga att ni har rätt i fråga om att kampen mot fattigdomen inte är över och inte har vunnits. Ett av skälen till att utvecklingsbiståndet inte har fungerat är, helt enkelt, att det inte har funnits tillräckligt av det. En del av det har inte varit bra, och dessutom finns problemen med vansinniga konflikter, korruption med mera. Men vi befinner oss i en situation i vilken det, för en gångs skull, är rimligt att säga att mer av samma vara är en del av svaret. Vi vet vad bra utvecklingssamarbete är, och den lättnadens suck, den känsla av att nu få ordning på saker och ting för EU, speglar det faktum att det finns en global samstämmighet att luta sig mot. Annars skulle vi ha uppfunnit någonting mycket nytt och spännande, som vi skulle kunna välja att kalla hjul eller någonting annat, men det intressanta är att det egentligen inte finns mycket nytt i det som vi har gjort. Vi har blivit traditionella. Vi använder oss av de prioriteringar och arbetssätt som anses vara bästa praxis bland givare och partnerländer i söder.
Det är anledningen till att jag känner mig så säker på att de prioriteringar som vi har angett, policydokumentet och det stöd som det har fått är ett starkt och äkta material som vi kan använda. Att genomföra det kommer att vara en stor utmaning, men vi kommer att anta den.
Till herr Howitt och herr Van den Berg vill jag säga, när det gäller frågan om prioriteringar, att det är ganska väl fastställt att vi instämmer i målen om att i själva verket kunna leverera någonting som mer än lever upp till 20-20-principerna från det sociala toppmötet i Köpenhamn, till exempel. Att prioritera överenskomna åtgärder avseende hälsa och utbildning och så vidare. Men vårt problem - och även detta leder tillbaka till det som Imbeni sade - är konstigt nog det faktum att vi inte vet vad vi gör. I viss utsträckning vet vi vad vi gör, men vi har ingen uppteckning om de olika verksamheternas sammansättning. Vi kan inte säga hur mycket vi gör på miljöområdet, eftersom våra olika projekt aldrig märktes på ett sådant sätt att vi kan ta fram filerna och säga: "Ja, här har vi det."
Vi kan inte, per i dag, säga hur många kilometer väg vi byggde förra året. Detta är någonting som jag desperat försöker få fram: tydlig, påtaglig, reell, jordnära statistik som visar folk vad det är vi gör. Men allt fördunklas av åtaganden och långsiktiga program etc., och det finns ingen länk mellan utgiften och åtagandet. Det är här vi befinner oss i dag. Så att leverera, tekniskt, på det sätt som parlamentet skulle vilja kräver mer hemarbete än vi skulle klara av på en mycket kort tid. Detta är kärnan i den diskussion som ännu är oavslutad, inte en fråga om oenighet i sak.
Uppriktigt sagt hade jag till en början själv vissa tvivel om vikten av att sammanställa den övergripande policyförklaringen för utvecklingssamarbetet, eftersom den, i mina ögon, egentligen inte var särskilt ny. I dag, nästan ett år efter att vi gjorde det, är jag av en annan mening, eftersom, för det första, den faktiska processen med att sammanställa förklaringen och få den godtagen visade att det utan tvekan var värt besväret och att en debatt var nödvändig för att skapa en verklig äganderätt i kommissionen, i alla de olika tjänsteenheterna, med avseende på dessa principer. Nästa sak var att medlemsstaterna var mycket mer entusiastiska över att ha ett dokument som omfattar hela det geografiska området och som klargör vår politik. Det har vi aldrig haft förut. Så, även om förklaringen inte är revolutionerande, så ser jag ett starkt och meningsfullt värde i att den finns, och vi har helt säkert, vilket jag har känt i våra diskussioner under månaderna mellan kommissionen och parlamentet på detta område, ett verkligt värde av att denna delade ram om vad det är vi tänker på när vi talar om policydokumentet för utvecklingspolitiken finns. Så förklaringen är värdefull.
Nästa steg nu är att vi skall använda det, och tidpunkten är viktig, för i och med lanseringen av Cotonouavtalet och utarbetandet av strategidokument för vart och ett av de 77 AVS-länderna är vi i gång, och vi kommer att använda dessa principer. När det gäller det geografiska området i övrigt kommer vi att gå från land till land och tillämpa samma regler. Det är här vi kommer att syna icke-AVS-länder med medelhög BNI för att se i vilken grad de egentligen godtar inriktningen på fattigdom och börja se på den verkliga fördelningen av våra utgifter i dessa länder.
Vi kommer följaktligen att belastas med tonvis med arbete och ställas inför en mängd politiska utmaningar för att korrigera kursen för vår verksamhet under de kommande månaderna och åren på det här området.
Ett annat stort drama kommer att vara själva leveransen. Jag kommer att fortsätta att vara mycket öppen och uppriktig gentemot parlamentet, inte för att minska vårt eget ansvar för budgetens verkställande utan snarare för att se till att det inte uppstår några missförstånd vad avser utmaningens storlek och beskaffenhet. Vi har nu en bra politik, som lyckligtvis har kammarens stöd. Nästa steg är att gå framåt hand i hand och genomföra den och se till, som jag har sagt förut i detta parlament, att vi ändrar situationen från vad den är i dag, och liksom vi i dag kan säga att vi som européer är stolta över att vi gör detta, bör vi om några år även vara stolta över hur vi har gjort det.

Bestånd av långvandrande fiskarter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden:
A5-0047/2001 av Varela Suanzes-Carpegna för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om upprättande av vissa kontrollåtgärder som skall tillämpas på fiskeaktiviteten när det gäller vissa bestånd av långvandrande fiskarter (KOM(2000) 619 - C5-0585/2000 - 2000/0253(CNS));
A5-0046/2001 av Varela Suanzes-Carpegna för fiskeriutskottet om förslaget till rådets beslut om ekonomiskt bidrag från gemenskapen för vissa utgifter för genomförande av vissa förvaltningsåtgärder gällande långvandrande fisk (KOM(2000) 651 - C5-0556/2000 - 2000/0268(CNS));
A5-0051/2001 av Piétrasanta för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om vissa tekniska bestämmelser för bevarande av vissa fiskbestånd av långvandrande arter (KOM(2000) 353 - C5-0016/2001 - 2000/0149(CNS)).
Jag överlämnar ordet till fiskeriutskottets ordförande Varela Suanzes-Carpegna.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Vi för nu än en gång - och än en gång på kvällstid - en viktig debatt om den gemensamma fiskeripolitiken, närmare bestämt om de externa aspekterna av denna, den så kallade externa fiskeripolitiken, det vill säga Europeiska unionens medverkan i multilaterala fiskeorganisationer - senare kommer jag att ta upp de regionala fiskeorganisationerna - och förnyandet av ett fiskeavtal med tredje land, i det här fallet Ekvatorialguinea.
Jag vill börja med att gratulera de andra föredraganden som är här tillsammans med mig i kväll, Piétrasanta och Gallagher, för det fantastiska arbete som de har uträttat.
Om jag skall koncentrera mig på den första aspekten, Europeiska unionens roll i de regionala fiskeorganisationerna, så handlar det i det här fallet om regionala fiskeorganisationer som reglerar beståndet av långvandrande fiskarter, det vill säga tonfisk och närbesläktade arter som exempelvis svärdfisk, fiskeresurser av högt kommersiellt värde som vi verkligen måste bemöda oss om på grund av de enorma ekonomiska intressena i dessa, både i unionen och i tredje land.
Jag vill även uppmärksamma gemenskapens beslutsförfarande i den här frågan. Vi i utskottet har lagt fram ett ändringsförslag beträffande kontrollåtgärderna, som innebär att kommissionen skall översända en årsrapport till oss om den kontroll- och övervakningsverksamhet som bedrivs inom ramen för de regionala fiskeorganisationer som Europeiska gemenskapen deltar i. I rapporten skall de bestämmelser anges som antas av förvaltningskommittén för fiskeri- och vattenbrukssektorn med utgångspunkt i förordningens bestämmelser. Informationen till Europaparlamentet är högst otillräcklig, och något som är ännu värre, vi har en känsla av att dessa rådfrågningar av Europaparlamentet, när vi nu väl frågas om råd sker när det hela är över, det vill säga vid fullbordat faktum och sedan åtgärderna har vidtagits, vilket innebär att den roll Europeiska unionens främsta demokratiska institution har blir löjligt liten.
Vi måste ändra på den ordningen, herr kommissionär. Det försöker vi i själva verket också göra genom möten med ICCAT, ett system som även bör tillämpas i de övriga regionala fiskeorganisationer som Europeiska unionen deltar i och som vi hoppas kommer att öka i antal.
Vi i fiskeriutskottet vill i förväg bli informerade om de förslag som kommissionen kommer att försvara på dessa möten, att förslagen diskuteras med oss innan detta sker och att Europaparlamentet därigenom är med på de möten som vi, det hoppas jag, kommer att fortsätta delta i som observatörer, precis som på senare tid tack vare uppförandekoden mellan våra institutioner.
Jag skall inte åter gå in på den viktiga roll som de regionala fiskeorganisationerna förväntas inta och som vårt utskott redan har utarbetat flera betänkanden om. Låt mig i det här sammanhanget påminna om att vi på eget initiativ håller på att utarbeta ett betänkande med stark anknytning till de regionala fiskeorganisationerna: jag syftar då på kontrollen av illegalt fiske på internationella vatten, på betänkandet om fartyg med bekvämlighetsflagg som tyvärr är vanliga, även i fisket av de långvandrande fiskarterna.
Europaparlamentet vill tillsammans med FAO (FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation) medverka till fastställandet av nya mer exakta, mer utvecklade begrepp för oanmält och oreglerat illegalt fiske, för uppgifter om fångst, inspektioner ute till havs och i hamnen, förbud mot lossning etcetera för detta ansvarslösa fiske.
Därför har vi, herr kommissionär, begärt att även få vara med på de regionala fiskeorganisationernas förberedande möten för kontroll och inspektion, och även på mötena om villkoren för kvotanslag, för ett av de främsta villkoren för anslag i framtiden skall bli förmågan att genomföra de kontroll- och inspektionsåtgärder som de regionala fiskeorganisationerna beslutar om, för det är varken tillrådligt eller förnuftigt att en stat utökar sina fångstkvoter om de inte förfogar över de medel som krävs för att kontrollera dem.
Därför gläds vi över kommissionens försök att på nytt gruppera alla spridda bestämmelser om de långvandrande fiskarterna, trots att kommissionen lägger fram beslut som redan är fattade och redan är bindande på internationell nivå, eftersom de inte blivit föremål för några invändningar, endast för en större rättssäkerhet. Vi efterfrågar dock en större medverkan från Europaparlamentets sida i de förslag som kommissionen bör försvara på dessa möten genom att kommissionen i förväg lägger fram dem i fiskeriutskottet.
För det andra måste jag, inte bara som föredragande av dessa betänkanden utan i synnerhet i min egenskap av ordförande i parlamentets fiskeriutskott, än en gång upprepa, herr kommissionär, begäran från vårt utskott som har ratificerats av parlamentet, om att förvaltningsstrukturen i Generaldirektoratet för fiske i sitt organisationsschema beaktar en särskild enhet som behandlar förvaltningsåtgärder gällande långvandrande fisk.
Det stora antal regionala fiskeorganisationer för denna art, och de som kan bildas i framtiden, tillsammans med betydelsen av den europeiska flottan som fiskar långvandrande fiskarter samt fiskens höga marknadsvärde som vi redan har talat om, skriker efter större materiella resurser och personalresurser till Generaldirektoratet för fiske och att en särskild enhet inrättas inom dess ramar. Om ni herr kommissionär skulle delta i ett möte, antingen ett förberedande arbetsmöte eller årsmötet i en av dessa regionala fiskeorganisationer och såg de andra delegationernas möjligheter och de resurser som gemenskapens delegation förfogar över, skulle ni omedelbart beordra att en sådan enhet inrättades.
Mot bakgrund av detta och den reform av organisationsschemat för Generaldirektoratet för fiske som pågår just nu upprepar parlamentet att denna begäran bör bör beaktas.
Slutligen vill jag ta upp de ändringsförslag som har antagits av fiskeriutskottet beträffande förvaltningskostnaderna till följd av att Europeiska unionen tillhör de regionala fiskeorganisationer för långvandrande fiskarter.
Vårt fiskeriutskott har enligt den linje vi följer beaktat att den gemensamma fiskeripolitiken faller under Europeiska unionens exklusiva befogenhetsområde bör de internationella ekonomiska åtaganden som kommissionen har gjort, i utövandet av denna exklusiva befogenhet, också finansieras av kommissionen, genom gemenskapsbudgeten och inte åläggas de enskilda medlemsstaterna. En exklusiv befogenhet bör även innebära en exklusiv finansiell förmåga att uppfylla den. Och en politik som kallas gemensam - som i fiskeripolitikens fall - bör till fullo tillämpa principen om tillräckliga medel som den rättar sig efter.
Det var de överväganden, herr kommissionär och mina damer och herrar som jag ville ta upp till följd av de två betänkanden som jag har haft förmånen att få vara föredragande av.

Piétrasanta
. (FR) Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Bland de mest eftersökta fiskarterna i världen finns de som definieras som "långvandrande", bl.a. tonfisk- och näbbgäddarterna (svärdfisk, segelfisk, spjutfisk), de kommersiellt mest betydande.
Stora bestånd av dessa arter har fångats in. 1997 fiskades 3,5 miljoner ton långvandrande arter i Atlanten, Stilla havet och Indiska oceanen. Europeiska unionen deltar aktivt i fisket av dessa arter på alla världshaven, och fartyg under olika medlemsstaters flagg svarade för 400 000 ton 1997, med Japan som främsta konkurrent.
Flera regionala fiskeorganisationer har skapats för att reglera fångsterna av dessa arter: Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten, ICCAT, Interamerikanska kommissionen för tropisk tonfisk (IATTC, som täcker den östra delen av det tropiska Stilla havet), Tonfiskkommissionen för Indiska Oceanen (IOTC). Europeiska unionen är medlem av ICCAT och IOTC, och har ansökt om medlemskap i IATTC. Dessa internationella organisationer antar rekommendationer som framför allt rör tekniska åtgärder för minimimått och minimivikt, fridlysningstider och/eller fridlysta områden, restriktioner för vissa typer av fiskeredskap eller fiskemetoder samt begränsningar av vissa flottors kapacitet.
För närvarande är dessa åtgärder fördelade på ett antal förordningar. Med sitt förslag är det kommissionens förnuftiga mål att sammanföra alla tekniska åtgärder för långvandrande bestånd i en enda förordning. Vissa av dem har varit gällande i många år, andra är helt nya, då de antogs så sent som förra hösten, vilket vi har tagit hänsyn till i det betänkande vi har utarbetat.
Det enklaste sättet är att utvärdera effektiviteten hos dessa åtgärder, och det går ut på att undersöka tillståndet i de bestånd som åtgärderna var tänkta att förbättra. I Atlanten är en stor del av, om inte alla, tonfisk- och näbbgäddbestånd i dåligt skick. Enligt rapporten för 2000 från ICCAT:s ständiga kommitté för forskning och statistik har bestånden av lekmogen storögd tonfisk snabbt gått tillbaka under de senaste fem åren. Fisket kan inte fortsätta som hittills, utan bör fortsätta att minska. Bland de mest betydelsefulla bestånden är det endast bonitbeståndet som inte anses vara överfiskat.
Kort sagt, hushållningen med dessa långvandrande arter i Atlanten utmärks mer av misslyckanden än av framgångar, och i egenskap av den främsta fiskemakten i regionen måste Europeiska unionen ta sin del av ansvaret. I varje hav uppstår identiska problem, vilket inte är förvånande på något sätt, med tanke på tonfiskens och näbbgäddans starka rörlighet, men också med tanke på att de flottor som fiskar dessa arter är mycket rörliga. Fiskeansträngningarna är således alltför stora, och framför allt fångster av småfisk måste kontrolleras. Ett sätt att komma till rätta med det alltför omfattande fisket består i att upprätta ett fartygsregister. Det är en första åtgärd, och alldeles ny. Den har inte bevisat sin effektivitet och gör det inte möjligt att på ett drastiskt sätt påverka fisket av vissa tonfiskarter.
När det gäller fångst av småfisk har den alltmer utbredda metoden att använda ringnot och anordningar som samlar fisken lett till ett kraftigt utnyttjande av ungfisk, framför allt vid fiske av fritt simmande tonfiskstim. ICCAT har visat att man kan införa ett minimimått för landad fisk, men det är bara en utväg, och den är fortfarande föga effektiv. Man kan agera genom att fastställa fridlysta områden, men det är svårare att tillämpa.
IATTC:s plan att kvarhålla vissa arter ombord är intressant. Den åtgärden skulle kunna vara effektiv, men den är otillräcklig för andra fiskeområden än östra delen av Stilla havet. I andra områden finns nämligen inga observatörer för större fartyg för notfiske. Och till sist: om man inte anstränger sig för att få bort bekvämlighetsflaggningen kommer alla åtgärder som föreslås att tillintetgöras.
För att avsluta vill jag uppmärksamma er på två punkter: först och främst att också andra bifångster än ungfisk måste minskas, en typ av fångst som ofta är ett resultat av fiske med långrev och ringnot. ICCAT ägnar sig åt detta. Det skulle också de andra organisationerna behöva göra. Det sista problemet handlar om att ge tillstånd till vissa länder, som just nu inte har fiskekvoter i sina exklusiva ekonomiska områden. Detta förefaller vara i sin ordning, men det vore logiskt om Europeiska unionen då accepterade att minska sin andel av fångsterna, vilket den hittills vägrat att göra. Det vore rimligt om Europeiska unionen intog en mer flexibel attityd i den här frågan.

Fraga Estévez
Herr talman! Som vi alla vet finns det en rad gemensamma faktorer för de långvandrande fiskarterna som kräver att fisket av dessa följer ett visst förfarande. Fiskarnas vandring genom exklusiva ekonomiska områden och fria vatten, de nuvarande bestämmelserna enligt fyra regionala fiskeorganisationer, dess höga ekonomiska värde som gör att de är föremål för många flottar, och deras samband med arter som inte är föremål för direkt fiske, som till exempel delfiner och andra havsdäggdjur, förklarar att även Förenta nationerna har bestämt sig för att ingripa med ett avtal för de långvandrande fiskarterna.
Därför är kommissionens förslag att i en enda text samla alla dessa tekniska åtgärder för dessa arters bevarande till följd av gemenskapslagstiftningen och rekommendationer från internationella organisationer, mycket ändamålsenligt och rent generellt värt en applåd.
En enda text är inte bara till nytta för lagstiftarna och flottan som slipper ta reda på ett tiotal spridda bestämmelser för att informera sig om sina skyldigheter, utan det kan även på ett avgörande sätt bidra till en ökad kontroll och det är till och med möjligt att det underlättar parlamentets ständigt återkommande begäran om att rekommendationerna från de regionala fiskeorganisationerna skall införas i gemenskapens lagstiftning med en lätthet som ännu är avlägsen.
Om det förslaget har Piétrasanta utarbetat ett utmärkt betänkande, och han har dessutom valt att lita på bedömningen av oss andra ledamöter som redan har blivit brända i vissa frågor. Jag syftar i det här fallet på kommissionens ovanliga försök att kringgå ICCAT:s rekommendation att begränsa antalet fartyg med tillstånd att fiska långfenad tonfisk genom att vara så finurlig att den inte begränsar de så kallade "experimentfartygen". Nu när åtta månader återstår till det definitiva förbudet mot drivgarn, när denna art just har blivit föremål för totala tillåtna fångstmängder och när ICCAT:s vetenskapliga rapport för år 1999 uttryckligen varnar för detta så kallade "experimentella" fiske, är kommissionens avsikter rent oansvariga, och det är en oacceptabel taktik att införa en rekommendation i en paragraf för att sedan låta den förlora sin betydelse i nästa.
Vi känner redan till att det finns ett internt avtal i rådet i syfte att göra förbudet mot drivgarn så drägligt som möjligt för vissa medlemsstater, men det har redan kompenserats på lämpligt vis av rådet själv genom tilldelning av kvoter. Avsikten att begränsa antalet fartyg som är en tradition i fisket för att öppna dörren till nya flottor kan inte på något vis accepteras och därför ber jag om ert fulla stöd till de ändringsförslag som fiskeriutskottet har lagt fram.
Jag vill avsluta, herr talman, med att än en gång tacka föredraganden för hans samarbete och uppriktigt gratulera honom till ett utmärkt betänkande.

Miguélez Ramos
Herr talman! Vi talar i dag om fisket av långvandrande fiskar där det sannerligen finns ett behov av Europeiska kommissionens internationella närvaro. Förutom Europeiska kommissionens ökade engagemang i Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten är kommissionen aktiv i Tonfiskkommissionen för Indiska oceanen och medverkar dessutom i Interamerikanska kommissionen för tropisk tonfisk. De mänskliga resurserna i kommissionen för dessa uppgifter är hur som helst otillräckliga, och sektorn företräds därför inte som den bör. Dessutom bedriver varken kommissionen eller de berörda medlemsstaterna ett diplomatiskt arbete på jakt efter allierade, för det saknas ett horisontellt perspektiv och en gemensam vision för unionens externa förbindelser, vilket gör att vår fiskesektor är oskyddad, till skillnad från flottorna i andra fiskenationer. Priset för detta betalas i praktiken när det är dags att fatta beslut eller ingå avtal, som till exempel när en lösning för fördelningen av svärdfisk saknades på senaste mötet för Internationella kommissionens för bevarande av tonfisk i Atlanten.
Därför kräver vi att en särskild enhet för långvandrande fiskarter inrättas i Generaldirektoratet för fiske. En enhetlig text, en enhetlig bestämmelse bör motsvaras av en enhetlig förvaltningsenhet.
Jag gratulerar föredragandena Varela Suanzes-Carpegna och Piétrasanta till deras utmärkta betänkanden. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp stöder att gemenskapen åtar sig samtliga kostnader i samband med observatörerna, eftersom unionens representation i de internationella fiskeorganisationerna är dess exklusiva befogenhetsområde. Vi ställer oss även bakom begäran om mer information beträffande den kontroll- och övervakningsverksamhet som bedrivs inom de regionala fiskeorganisationerna.
Min grupp stöder likaså ändringsförslag till Piétrasantas betänkande och jag gratulerar honom till ett heltäckande arbete. Jag anser att det finns en del som är diskutabelt i hans motivering, men vi delar hans oro för närvaron av fartyg med bekvämlighetsflagg som agerar utan kontroll. Gemenskapen och de regionala fiskeorganisationerna bör inte tveka att ta itu med dessa, för det första som drabbas av denna typ av fiske är resurserna och gemenskapsflottan som följer den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser.
Kommissionen bör tillsammans med företrädare för sektorn fastslå en strategi för förvaltning, kontroll och bevarande av de långvandrande fiskarterna. Strategin bör enligt vår uppfattning grunda sig på försvaret av de historiska rättigheter som vår flotta har. Herr kommissionär, om det är enkla förhandlingar kommissionen är ute efter, är det enklaste att låta övriga stater få rätt, så som alltför ofta sker, och ge efter för stater som inte ens har en flotta och inte heller några verkliga intressen i saken.
Men gemenskapens fiskesektor har skapat en marknad som tidigare var obefintlig och har gjort stora uppoffringar för att anpassa flottan till resurserna, och därför bör man först beakta det gemenskapsflottan har rätt till innan man tilldelar andra länder större kvoter.
Slutligen tror vi socialister att kommissionen bör följa upp en viss import, i synnerhet från Indonesien, som grundar sig på dumping. Enligt vissa beräkningar uppgår denna typ av import som kommer in i gemenskapen med exporten från Indonesien till 14 000 ton.

McKenna
Först av allt skulle jag vilja ge mitt starka stöd till det som min kollega Piétrasanta sade och tala om att vår grupp kommer att rösta för betänkandena av Piétrasanta och Varela Suanzes-Carpegna.
Jag har bara två saker som jag vill ta upp. Den första gäller det mycket viktiga ändringsförslag som lades fram av min kollega Piétrasanta i utskottet. Bestånden av blå marlin och spjutfisk i Atlanten är hårt exploaterade och behöver skydd. 1996 antog Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (ICCAT) en resolution i vilken man sade att avtalsparterna bör uppmuntra användningen av tafs i monofilgarn vid fritids- och långrevsfiske. Detta redskap gör det möjligt att i större utsträckning återutsätta levande blå marlin och spjutfisk i havet och kan följaktligen bidra till beståndens bevarande. Piétrasanta ville stärka denna resolution genom att säga att användningen av redskapet bör vara obligatorisk, inte bara uppmuntras. När allt kommer omkring behöver bestånden vår hjälp. Ändringsförslaget röstades emellertid ned, eftersom det skulle ha utgjort ett hinder för EU-industrins hajfångst. Det finns dock inga internationella eller ens europeiska förordningar om hajfiske, och även dessa arter är i vissa fall överfiskade. Det är inte godtagbart att åtgärder för att bevara hårt beskattade arter förkastas på grund av att de skulle skada ett helt oreglerat fiske av andra exploaterade arter.
Den andra saken jag vill ta upp avser betänkandet om ekonomiskt bidrag av Varela Suanzes-Carpegna. Medlemsstaterna bör finansiera åtgärder, inklusive observatörsprogram, för att övervaka sitt ansvar. Kommissionen har erbjudit sig att stå för halva kostnaden, vilket är tillräckligt. Vi kommer att motsätta oss ett ändringsförslag men stödja betänkandet som helhet.

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär! Europeiska unionen har i egenskap av företrädare för medlemsstaterna en viktig roll i regionala fiskeorganisationer. Åtgärder som avtalats inom dessa organisationer får helt riktigt en plats i gemenskapsrätten. Den metod som följs kan jag dock tyvärr inte utdela något skönhetspris för. Parlamentet uppmanas, som en sorts gummistämpel, att godkänna en förordning som redan i princip är bindande.
Jag tror inte att föredragande Varela Suanzes-Carpegna har förstått toppmötet i Nice. Han anser att Europeiska unionen är en superstat som måste ta på sig alla kostnader för inrättandet av observatörer som skall kontrollera tonfiskfångsterna ombord på medlemsstaternas båtar. När föredraganden kommer tillbaka på Jorden och till unionen så måste han erkänna att Europeiska unionen är ett långtgående samarbete mellan medlemsstater. Samfinansiering är absolut inget fult ord och innehåller ingen åternationalisering av politiken. Jag tycker att det inte är mer än logiskt att de medlemsstater som tjänar på tonfiskfångsterna också bidrar till kostnaderna i samma utsträckning. En lönsamhetsrapport per medlemsstat skulle kunna försätta föredraganden i trångmål.
Bestånden av långvandrande fiskarter löper allvarliga risker genom överfiske, fångst av små exemplar och av bifångster. Föredragande Piétrasanta anmärker helt riktigt att EU måste ta sitt ansvar för den dåliga förvaltningen av dessa fiskbestånd. Kommissionen måste just därför gå i täten när det gäller förvaltningen av de här fiskarterna.
Risken är verklig att allt fler rederier låter sina båtar segla under bekvämlighetsflagg och därmed undgår förvaltningsåtgärderna. Den svarta listan med förbud mot import från länder som inte bryr sig om de förvaltningsåtgärder som avtalats inom de regionala fiskeorganisationerna bör kompletteras med en offentlig kampanj i syfte att upplysa allmänheten om fiskemetoder, bifångster och mördandet av delfiner. På det sättet får allmänheten chansen att i sitt köpbeteende välja best fisheries practise. En sådan kampanj skulle engagera en av stormakterna i den fria marknadsmodellen, nämligen konsumenten.

Musotto
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag måste säga att jag uppskattade kommissionens initiativ att sammanföra alla bestämmelser som kan tillämpas på långvandrande arter i en enda text mycket, även om jag håller med Piétrasanta om att det hade varit bättre att avvakta höstens fiskerimöten för att lägga in även de beslut som kommer att fattas då i förordningen.
Vad gäller de arter som definieras som långvandrande har de totala fångsterna ökat betydligt. 1997 fångades 3,5 miljoner fisk tillhörande långvandrande arter i Atlanten, Stilla havet och Indiska oceanen och, som vi vet, deltar Europeiska unionen aktivt i detta fiske på världshaven. Under den senaste tiden har flera olika regionala organisationer tillkommit i syfte att reglera fångsten av dessa arter. Dessa organisationer antar rekommendationer som bland annat innehåller begränsningar av vissa fiskeflottors kapacitet, restriktioner för fångsterna under vissa perioder och i vissa områden, tekniska åtgärder som har med storlek och vikt att göra och om inga invändningar framförs blir rekommendationerna bindande för de avtalsslutande parterna.
Jag vill dessutom tillägga att de regionala organisationerna fortsätter att vidta effektiva åtgärder för att lösa olika slags problem, såsom de nyss nämnda, men det är säkert inte lätt för dem att lösa ett problem som är gemensamt för alla områdena och inte har någon enkel lösning: avskaffandet av fiske med fartyg som för bekvämlighetsflagg.
Härur uppstår nödvändigheten av gemensamma insatser och samarbete mellan de regionala organisationerna och de nationella regeringarna för att förhindra fartygens ägare att flagga ut sina fartyg för att de anser att deras handlingsfrihet begränsas av gällande regler.
Tillåt mig avslutningsvis att fästa er uppmärksamhet på och understryka vilken viktig roll de regionala organisationerna spelar i detta sammanhang, där det på grund av ämnets spännvidd och de specifika lokala förhållandena hade varit svårt för gemenskapens institutioner att svara upp mot de skilda behoven, vilket däremot de regionala organisationerna kan göra.

Cunha
Herr talman, herr kommissionär! Förslaget till rådets förordning om vissa tekniska bestämmelser för bevarande av vissa fiskbestånd av långvandrande arter införlivar nu i en gemensam rättslig ram åtgärder som tidigare var utspridda på flera förordningar. Det handlar alltså om ett förslag vi har inom räckhåll, för att skapa bättre villkor för en effektiv tillämpning av en av de viktigaste dimensionerna i den gemensamma jordbrukspolitiken, och som är inriktad på fiskebestånd som är utsatta för stort tryck på grund av deras stora geografiska rörlighet och stora kommersiella värde. Men av skäl jag inte känner till, jag måste säga detta, yttrar sig föredraganden om kommissionens ursprungsförslag och inte om kompromissförslaget från rådets (fiske) möte i december, och som jag tycker det vore lämpligare att parlamentet yttrade sig om.
Jag skall inte upprepa saker som redan har understrukits av de två föredragandena och särskilt av många av mina kolleger i PPE, men jag skulle vilja understryka två viktiga saker: en är frågan om den disciplin vi måste kräva av de fartyg som fiskar under bekvämlighetsflagg, en viktig aspekt som vi måste styra; den andra gäller det faktum att fartygen för provfiske måste räknas in i respektive fiskekvoter. Slutligen skulle jag vilja säga att det är nödvändigt att Europeiska unionen i de olika internationella samordningsorganen för fiskeriförvaltning den deltar i, kämpar för att alla fiskeflottor i världen, framför allt i de stora fiskenationerna, skall följa samma regler om bevarande av fiskbestånden som Europeiska unionen följer. Detta anser jag är grundläggande. Avslutningsvis vill jag tacka de två föredragandena för det utmärkta arbete de har utfört och jag hoppas att deras betänkanden går igenom med de ändringsförslag som fiskeriutskottet infört.

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill som företrädare för kommissionen börja med att tacka de båda föredragandena för deras omfattande betänkanden om de tre förslagen beträffande de långvandrande fiskarterna. Det kontinuerliga fisket av dessa arter uppvisar vissa gemensamma drag oberoende av var fiskeriverksamheten äger rum. Därför föreslår vi ett gemensamt åtgärdspaket. Vår målsättning är att tillämpa rekommendationerna från de internationella organisationer i vilka gemenskapen aktivt verkar för bevarandet av dessa resurser.
Till en början några kommentarer om de båda förordningarna, å ena sidan om kontrollåtgärderna, å andra sidan om de tekniska åtgärderna. Vi har gjort en sammanfattning av de nya och av de redan förekommande bestämmelserna. Eftersom de internationella tonfiskorganisationerna bedriver en dynamisk verksamhet och antar nya åtgärder varje år, har vi föreslagit ett fast track-förfarande. Det innebär att åtgärder eller ändringar på kontrollområdet och det tekniska området för gemenskapen kan införas snabbt och effektivt. Det gläder mig att även parlamentet stöder den idén.
Angående ändringsförslagen vill jag vidhålla följande: Vi kan godta det första ändringsförslaget beträffande förordningen om kontrollåtgärder i ändrad form, det vill säga att kommissionen föreslår att en rapport om medlemsstaternas kontrollåtgärder skall läggas fram var tredje år för parlamentet och rådet. Det skulle innebära att vi skapade en samstämmighet med kontrollförordningen som gäller för vår interna fiskeverksamhet. Ändringsförslagen till förordningen om tekniska åtgärder kan vi visserligen godta rent innehållsmässigt, men här finns det ett tekniskt problem när det gäller förfarandet. Enligt min uppfattning vore det bättre att ta upp den frågan vid nästa ändring av förordningen om de tekniska åtgärderna. På det viset skulle å ena sidan de nuvarande förslagen genast kunna omsättas i praktiken, å andra sidan kan jag även lova er att senast den 1 oktober 2001, det vill säga 1 oktober i år, lägga fram ett nytt förslag om förverkligandet av de senaste åtgärder som antagits av tonfiskorganisationerna. I det förslaget kommer vi att beakta era ändringsförslag. Av den anledningen måste jag i nuläget förkasta ändringsförslag 1 till 7 - här handlar det alltså om förfarandet och tidpunkten. Ändringsförslagen 8 och 9 gäller tekniska åtgärder som vi kan godta.
Över till förordningen om ekonomiskt bidrag till införandet av observatörer. Det förslaget ingår i kommissionens strategi som vi redan har redogjort för i vårt meddelande om de regionala fiskeorganisationerna. Vi vill främja införandet av ett system där observatörer finns ombord på gemenskapens fartyg för att garantera skyddet av unga exemplar, i synnerhet av tropisk tonfisk. Därför föreslår vi ett ekonomiskt stöd.
Ni kräver nu att kommissionen skall stå för 100 procent av kostnaderna för detta övervakningssystem. Jag måste påpeka att det på alla gemenskapsrättens områden i första hand är medlemsstaterna som är skyldiga att se till att gemenskapsrätten följs. Kommissionen har inte gripit de föreslagna 50 procent ur luften utan utgår från hittills gällande praxis, rent konkret rådets beslut om samfinansiering av kontrollutgifterna från år 1995. Av den anledningen kan kommissionen tyvärr inte godkänna ändringsförslagen till förordningen om det ekonomiska stödet till observatörer.

Talmannen
Jag förklarar härmed den gemensamma debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.

Fiskeavtal EEG/Ekvatorialguinea
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0044/2001) av Gallagher för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om ingående av det protokoll som för perioden 1 juli 2000-30 juni 2001 fastställer de fiskemöjligheter och den ekonomiska ersättning som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Ekvatorialguineas regering om fisket utanför Ekvatorialguineas kust (KOM(2000) 690 - C5-0712/2000 - 2000/0287(CNS)).

Gallagher
. (EN) Protokollet till fiskeavtalet mellan unionen och Ekvatorialguinea löpte ut i slutet av juni förra året. Det beslutades därför att protokollet skulle förlängas med ett år, och ett nytt protokoll undertecknades av båda parterna den 16 juni 2000.
I detta nya protokoll fastställs de tekniska och finansiella villkoren för gemenskapsfartygens fiskeverksamhet i Ekvatorialguineas vatten för perioden den 1 juli 2000 till den 30 juni 2001. Protokollet berör endast tonfisk. Protokollet är viktigt med tanke på att det kommer att säkerställa att gemenskapen kan fortsätta att fiska tonfisk i Guineabukten. Licenser har förvärvats av franska, spanska och portugisiska fartyg och av ett fartyg från Italien.
Det föreliggande förslagets utformning är ett resultat av problem som uppträdde under förhandlingarna om ett nytt protokoll. Delegationen från Ekvatorialguinea hade på olika sätt svårigheter med att närvara vid sammanträdena med kommissionen. Trots att dessa problem numera har lösts, återstod det inte tillräckligt med tid för några mer omfattande förhandlingar. Det föreliggande förslaget, som jag stöder, kommer att trygga kontinuiteten under det att förhandlingar om ett nytt protokoll genomförs under detta år. Det nuvarande avtalet erbjuder inte mycket i fråga om seriösa riktade åtgärder och innehåller inga föreskrifter för att se till att dessa genomförs på ett sätt som medger insyn och inte heller någon utvärdering av resultaten. Det behövs ett projekt för att upprätta ett eget system för fiskeriförvaltning i Guinea, så att det säkerställs att bestånden av atlantisk gulfenad tonfisk och storögd tonfisk inte i överexploateras i allt högre grad.
I texten till nästa protokoll bör det uttryckligen hänvisas till att Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (ICCAT) regler skall gälla. Jag stöder kommissionens synsätt om att en stor procentuell andel särskilda åtgärder bör eftersträvas vid förhandlingar med tredje land i framtiden. Detta bör också bli fallet med Ekvatorialguinea. Som föredragande kan jag ställa mig bakom förslaget om att protokollet skall förlängas med ett år. Jag skulle betona behovet av att göra mer för att säkerställa att varje nytt protokoll får ett eget övervakningssystem och att det finns tillräcklig insyn i hur avtalet fungerar. Jag skulle uppmana kommissionen att ha detta i åtanke vid de kommande förhandlingarna.
De tre ändringsförslag som jag har lagt fram är förenliga med de punkter som jag nyss tog upp, liksom de är förenliga med parlamentets traditionella synsätt.
Jag skulle sammanfattningsvis vilja påpeka att rådet antog detta förslag redan i måndags. Detta är naturligtvis ingenting nytt. Det händer hela tiden, och vi har i denna debatt alla ett tillfälle att göra det mycket klart för kommissionen att vi inte godtar ett sådant förfarande. Samma sak har naturligtvis hänt gång efter annan, och vi måste göra någonting för att försöka ändra på det. Detta är någonting som alla vi i fiskeriutskottet beklagar. Det ger upphov till frågan om huruvida det arbete som utförts i utskottet och dagens debatt har varit helt bortkastad tid. Jag hoppas att så inte är fallet, men jag hoppas uppriktigt att kommissionen och rådet kommer att införliva rekommendationerna i mitt betänkande innan ett mer varaktigt protokoll antas.
Jag skulle till sist vilja ta tillfället i akt och hylla och tacka fiskeriutskottets sekretariat för deras hjälp, liksom sekretariatet i min egen grupp.

Fraga Estévez
Herr talman! Jag måste få uttrycka min tillfredsställelse över ett nytt fiskeprotokoll med ett tredje land som vi länge har samarbetat med, ett protokoll som garanterar tre mycket viktiga saker: fortsatta fiskeleveranserna och en fortsatt sysselsättning i unionen, de garantier som det för ett fiskeområde alltid innebär att flottan är närvarande som i likhet med den europeiska flottan omfattas av bestämmelser och ansvarighet beträffande kontroll och förvaltning av verksamheten och givetvis, gemenskapens bidrag till en förbättring av den lokala fiskesektorn, bidrag som särskilt tas upp i betänkandet.
Därför ber jag om ett godkännande av de tre ändringsförslag som föredraganden och fiskeriutskottet har lagt fram.
I annat fall kan vi inte rösta för ändringsförslag 4, enligt vilket fartygsägarna skall finansieras den totala kostnaden för avtalet. Det är en traditionell begäran från en politisk grupp här i parlamentet som vi alltid har förkastat, och det är riktigt stötande att den läggs fram sedan ett omstritt protokoll har undertecknats, enligt vilket de berörda fartygsägarna inte bara slipper betala de 25 procent som de i det här fallet skall betala utan slipper betala något över huvud taget.
Å andra sidan är det obegripligt, med tanke på de avtal som undertecknas med länderna i norr, att det i betänkandets motivering påstås att avtalet med Ekvatorialguinea brister i insyn. Till att börja med specificeras alla begrepp i protokollet, inklusive stödet till samarbete med det lokala fisket, och dessutom beskrivs de i detalj, något som inte är fallet i andra avtal där ingen åtskillnad görs mellan ekonomisk ersättning och utvecklingsstöd. Nu får det vara nog med försöken att hindra vissa avtal som i jämförelse med andra är föredömliga vad gäller insyn och detaljerade beskrivningar, en bedömning som delas av rådet som ända sedan 1997 har krävt en mer lika behandling.
När vi ändå talar om avtal vill jag avsluta med att nämna kommissionens arbetsprogram för 2001, där kalendern för en förnyelse av protokollen är obegriplig. Ett exempel är att förhandlingarna med Kap Verde som har fått vänta sedan i november i fjol inte ens finns med i kommissionens planering. I de flesta fall har förhandlingsmandaten utfärdats efter avtalets upphörande, med det uppenbara exemplet med Gabón, ett avtal som löper ut den 30 mars och där förhandlingsmandatet gäller det fjärde kvartalet i år.
Jag är ledsen över att behöva säga det, herr kommissionär, men jag tycker att det minsta kommissionen kan göra är att uppdatera sin kalender. I annat fall är det rent upprörande.

Miguélez Ramos
Herr talman! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp kan inte annat än stödja förslaget om ett års förlängning av fiskeavtalet mellan unionen och Ekvatorialguinea.
Det är glädjande att ett avtal enligt massmedias rapporter för två veckor sedan har uppnåtts om tre års förlängning av ovan nämnda avtal mellan unionen och Ekvatorialguinea. Det handlar om ett enkelt avtal, både i fråga om fiskemöjligheterna och den ekonomiska ersättningen - sedan 1994 har det begränsats till fartyg för fångst av tonfisk - men det är för den skull inte mindre viktigt.
Det tidigare protokollet innehöll anslag till stipendier och stöd till enheter för övervakning av bra fiskevatten och till det icke-industriella fisket. Vi håller ändå med Gallagher om att det är lite eller inget som har uträttats vad gäller inspektion och övervakning, och det som bekymrar oss mest i våra fiskeförbindelser med Ekvatorialguinea är att bekvämlighetsflagg kan uppstå till följd av den bristande kontrollen som redan har gett upphov till sanktioner från ICCAT:s sida.
Kommissionen bör kräva att Ekvatorialguineas regering handlar i enlighet med havsrättskonventionen och den internationella rätten. Vi vill ha mer information av kommissionen i dessa frågor och kräver att den agerar mer skyndsamt gentemot landets myndigheter för att de skall anpassa sin verksamhet till den internationella rätten och ICAT:s rekommendationer, och även medlemsstaterna bör följa dessa principer i sina förbindelser med denna republik liksom med AVS-länderna.
Inom sektorn råder alltför ofta en känsla av övergivenhet på grund av bristen på en gemensam politik. Ett enda instrument är inte tillräckligt, mina damer och herrar, för att spela en hel symfoni. Det kräver förutom en hel orkester som spelar enligt samma noter någon som dirigerar, och kommissionen måste visa att den besitter den politiska viljan att agera som dirigent.
Nu när kommissionären är här och förhandlingarna med Kap Verde, sex månader efter avtalets upphörande, har låst sig vill jag passa på att fråga kommissionären om förhandlingarnas fastlåsta läge, så som massmedia påstår, beror på meningsskiljaktigheter angående fiskemöjligheterna och den ekonomiska ersättningen eller på att regeringen i Kap Verde vägrar acceptera att gemenskapen talar om hur dessa medel bör användas?

McKenna
Det förvånar knappast någon att de gröna kommer att rösta emot det här avtalet, liksom vi gör med alla fiskeavtal med tredje land.
Jag har en bestämd fråga till kommissionär Fischler. Avtalet med Ekvatorialguinea gäller tonfisk, men Ekvatorialguinea är en välkänd bekvämlighetsflaggstat. Medlemmar i Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (ICCAT), däribland EU, har samtyckt till att förbjuda import av storögd och blåfenad tonfisk från Ekvatorialguinea. Jag antar att förhandlingar redan pågår om nästa avtal, eftersom det här löper ut i juni. Skulle EU inte kunna använda sitt inflytande för att uppmuntra Ekvatorialguinea att sluta låta fartyg använda landets flagga för att fiska olagligt? EU oroas över den ökande användningen av bekvämlighetsflaggor. Det här tycks vara ett mycket bra tillfälle att få åtminstone en stat att bättre följa internationella rättsnormer.

Casaca
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Vi har ett mycket viktigt avtal framför oss, såväl för Ekvatorialguinea som för flera europeiska regioner. Men att tala om tonfisk i Nordatlanten innebär nödvändigtvis att också vara medveten om vad som sker i andra regioner, exempelvis i den självstyrande regionen Azorerna, där vi nu år 2000 för andra året i följd kan notera en praktiskt taget icke-existerande tonfiskfångst. Vår fiskeflotta, på nära 50 fartyg, har i princip legat overksam de två senaste åren.
Under dessa omständigheter måste vi fråga oss om inte vissa fångstredskap, som snörpvaden, hotar de hållbara tonfiskebestånden i Nordatlanten. Vi skulle vilja veta om kommissionen redan har gjort någon undersökning för att ta reda på konsekvenserna av dessa fångstredskap? För det andra skulle vi vilja veta om kommissionen är medveten om tonfiskesektorns kris på Azorerna och Madeira, och om man tänker vidta några åtgärder i denna fråga? Avslutningsvis skulle jag också vilja framhålla att det finns fångstredskap för tonfiske, till exempel de som används på de mikronesiska öarna (lina och spö) som inte hotar delfiner och sköldpaddor så som andra mer aggressiva redskap och tekniker, och därför skulle vi vilja veta om kommissionen är beredd att beakta dessa fakta?

Fischler
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill börja med att tacka föredragande Gallagher för hans betänkande och även för hans stöd till vårt förslag. Alla har rätt som hänvisar till de utmärkta fiskeförbindelserna med Ekvatorialguinea. Dessa förbindelser har funnits sedan 1984. Den gången ingick vi ett ramavtal, som i själva verket är ett mycket viktigt avtal för gemenskapen, eftersom det gäller vår flotta för fiske av tonfisk i Guineabukten. Protokollet till detta avtal löpte ut den 30 juni i fjol. Till att börja med slog förhandlingarna fel om ett nytt protokoll och därför kom vi med Ekvatorialguinea överens om ett års förlängning av det gamla protokollet.
Protokollets bestämmelser har sedan den 1 juli i fjol varit provisoriska och inte inneburit någon förändring av fiskemöjligheterna eller den ekonomiska ersättningen. Sedan dess blev det tack och lov möjligt att i början av denna månad parafera ett nytt protokoll för de närmaste tre åren. Protokollstexten genomgår för närvarande kommissionens interna förfarande och kommer sedan att läggas fram för parlamentet och rådet för godkännande.
Beträffande de ändringsförslag som har lagts fram kan jag i princip godta de första två. I och för sig anser jag att de inte hör hemma i förordningen, eftersom översändandet till parlamentet av de rapporter och den information som krävs redan är reglerat i ramavtalet som våra båda institutioner undertecknade den 5 juli 2000.
Ändringsförslag 3 kan kommissionen däremot inte godkänna, eftersom det strider mot den hittills gällande principen att fiskeprotokollet är ett tillägg till ramavtalet och därför inget eget förhandlingsmandat krävs från rådets sida för en förlängning av detta. Det är emellertid självklart att kommissionen under förhandlingarna alltid håller sig till rådets riktlinjer, vilket givetvis även skedde under dessa förhandlingar.
Över till den fråga som togs upp i samband med Kap Verde. Jag håller inte med om att det finns ett särskilt problem här, för vi och framför allt den medlemsstat som det huvudsakligen gällde avböjde det anbud som lämnades. Vi skulle nämligen enligt Kap Verde vara tvungna att gå i land med hela fångsten på Kap Verde-öarna. Men eftersom det av olika anledningar inte finns några exportmöjligheter från Kap Verde till unionen skulle det inte vara särskilt meningsfullt, eftersom vi då inte kunde komma åt fisken över huvud taget.
Ändringsförslaget från Attwooll och Busk om att fartygsägarna och inte gemenskapen skall stå för kostnaderna för avtalet med Ekvatorialguinea kan jag inte godta, av den enkla anledningen att det inte överensstämmer med riktlinjerna för förhandlingarna som rådet antog år 1980. I dessa riktlinjer fastslås att gemenskapen och fartygsägarna skall dela på kostnaderna och att fartygsägarnas bidrag skall ske i form av licensavgifter.

McKenna
Jag vet att det är mycket sent och att alla är mycket trötta, men jag ställde en bestämd fråga till kommissionären och tror att han missuppfattade mig. De gröna röstar emot det här avtalet, liksom vi gör med alla fiskeavtal med tredje land. Vi är inte glada, som ni sade i er inledning, över avtalet med Ekvatorialguinea.
Frågan gäller bekvämlighetsflaggor. Ekvatorialguinea är ökänt i fråga om det, och ni besvarade inte frågan. Kanske är det alltför sent, men vi skulle vilja ha ett svar, eftersom ni förhandlar trots det faktum att det finns ett avtal om förbud mot import av tonfisk och att detta avtal har ett starkt samband med det. Vi behöver ett svar. Kanske är det alltför sent, men det är viktigt.

Fischler
Herr talman! Jag har noterat att ledamoten som företräder Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen förklarat att hon i princip är emot ett sådant avtal. Jag ser dock ingen anledning till att jag i mitt svar skall gå in på den principen hos De gröna. Det hon sade beträffande bekvämlighetsflagg, så har frågan om huruvida det i den särskilda situationen med Ekvatorialguinea skulle vara av betydelse, inte tagits upp varken på de förberedande mötena eller i något annat sammanhang. Men jag är beredd att låta mina tjänstemän undersöka den frågan och sedan lämna besked till er vid lämplig tidpunkt.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.50.)

