Iran (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om Iran.
Carl Bildt
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Det är en ära för mig att stå här för första gången. Jag räknar med att komma hit vid flera tillfällen under de kommande sex månaderna för att ta upp olika frågor.
Frågan på dagordningen just nu är Iran. Innan vi går in på sakfrågorna vill jag bara uttrycka mitt djupa deltagande till Iran med anledning av den tragiska olyckan tidigare i dag. Vi sörjer uppriktigt de liv som har gått förlorade och uttrycker vårt medlidande med alla som drabbats av denna tragedi.
Frågan om Iran ligger självklart mycket högt upp på det svenska ordförandeskapets dagordning. Det har att göra med valresultatet och de frågetecken - för att använda ett mycket milt uttryck - som uppstod efter valet och även den politiska utveckling vi har sett sedan dess.
Jag tror att ni alla vet att EU har intagit en mycket stark och principfast hållning när det gäller dessa händelser. Vi har upprepade gånger sagt att det är de iranska myndigheternas ansvar att verkligen undersöka och klargöra frågor om hur valet har genomförts. Vi har även varit mycket tydliga i vår reaktion på vad vi har sett hända på Teherans gator. Vi har fördömt de kraftåtgärder, det våld och den maktutövning som vi har sett riktas mot fredliga demonstrationer. Vi fördömer kraftåtgärderna mot journalister, medier, kommunikationsmedel och demonstranter. Det går inte bara emot de normer och värderingar vi står för, utan även den önskan om ett mer öppet och reformvänligt samhälle som har uttryckts av så många iranier.
Med detta sagt står vi fast i vår princip att önska oss en ny, bättre typ av förbindelse med Iran. Det är ett rikt land som kan bidra stort till världens utveckling och utvecklingen av den egna regionen, och vi hoppas att det någon gång - förhoppningsvis inte alltför långt fram - ska finnas en möjlighet till verkligt nya förbindelser.
Innan jag avslutar vill jag bara nämna en fråga som har upptagit en stor del av vår tid, och det är de iranska myndigheternas anhållande av ett antal personer som arbetar för EU, och även några EU-medborgare. Vi har haft ständig kontakt med de iranska myndigheterna om detta. Vi anser att eventuella anklagelser som riktas mot dem saknar grund, och jag kan försäkra er om att vi kommer att fortsätta att föra en dialog med de iranska myndigheterna på alla möjliga sätt till dess att dessa frågor har fått en tillfredsställande lösning - det vill säga, till dess att personerna i fråga friges.
Catherine Ashton
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Det här är min första chans att gratulera er ledamöter till att ha blivit invalda i det nya Europaparlamentet. På kommissionens vägnar kan jag säga att vi verkligen ser fram emot ett konstruktivt samarbete med er, även när det gäller några av de mest akuta internationella utmaningar vi står inför, och ämnet för dagens debatt kan absolut räknas bland dessa. Min kollega Benita Ferrero-Waldner är på resande fot den här veckan, så jag har med glädje erbjudit mig att tala i stället för henne i parlamentet i dag.
Parlamentet har en viktig funktion att fylla för att upprätthålla och utveckla förbindelserna mellan EU och Iran. Utbytesbesök mellan parlamentets Irandelegation och ledamöter ur Majlis har redan spelat en viktig roll för att öka den ömsesidiga förståelsen. Parlamentet har också varit delaktigt i inrättandet av flera instrument som är en viktig grund för EU:s verksamhet i Iran, och vi i kommissionen hoppas kunna fortsätta utnyttja dessa på ett bra sätt under de kommande åren.
Dagens debatt föranleddes av det nyligen genomförda iranska presidentvalet och de efterföljande händelserna. Samtidigt som utvecklingen av Irans politik först och främst är, som rådordföranden påpekade, en fråga för Irans medborgare, råder det inga tvivel om den vidare betydelsen av dessa händelser och vi bör följa den här utvecklingen noggrant.
EU har antagit en mycket tydlig ståndpunkt om situationen i Iran efter presidentvalet och förblir enat i denna ståndpunkt. Vi har uttryckt vår fulla respekt för Irans suveränitet, men vi har även betonat vår stora oro över våldet efter valet, på samma sätt som vi skulle ha gjort om människoliv hade spillts och rättigheter äventyrats i vilket annat land som helst.
Anklagelser om att EU lägger sig i Irans val eller blandar sig i protesterna är helt grundlösa. Men att slå ned fredliga demonstrationer, att godtyckligt arrestera människor och på ett grovt sätt censurera medierna är brott mot de mänskliga rättigheterna som inte kan betraktas som enbart inrikes frågor i något land. Trots den känsliga situation som nu råder i Iran tror kommissionen starkt på att upprätthålla en dialog. Så var det innan valet och så är fallet även nu.
EU och Iran har många gemensamma och viktiga intressen, bland annat kampen mot narkotikasmuggling och stöd till afghanska flyktingar. Dessa frågor kräver vårt fortsatta engagemang och vårt samarbete, och vi hoppas att Iran kommer att dela denna åsikt.
Kommissionen fortsätter att söka efter sätt att fördela gemenskapsinstrumenten på konstruktiva verksamheter i Iran. Vi kan öka den ömsesidiga förståelsen genom att fortsätta med exempelvis vårt samarbete genom den akademiska utbytesverksamheten Erasmus Mundus.
Vi är övertygade om att EU bör behålla alla tillgängliga kommunikationsvägar öppna till Iran. Vi bör sträva efter att engagera oss i Iran på alla nivåer. När det är möjligt och tillrådligt är vi redo att utöka samarbetet i framtiden.
Våra rådande meningsskiljaktigheter med Irans regering är många, och somliga av dem är mycket allvarliga. Vi uppmanar Irans regering att samarbeta med oss för att finna en lösning på våra meningsskiljaktigheter genom att föra en dialog. Det är bara genom att diskutera de problem som ligger mellan oss i en anda av ömsesidig respekt som vi kan lösa dem. EU har aldrig stängt dörren för sådana diskussioner och den står fortfarande öppen.
Slutligen instämmer jag i rådsordförandens kondoleanser till de iranska och armeniska familjer som var inblandade i den tragiska flygplanskraschen i dag.
Jacek Saryusz-Wolski
för PPE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill återge tonen i debatten vid det utmärkta sammanträdet i det avgående utskottet för utrikesfrågor som möttes i går eftersom det inte fanns tid att sammankalla det nya utskottet.
Alla känner mycket väl till detta så jag ska inte fördjupa mig i det. EU har en skyldighet att betona de mänskliga rättigheternas allmängiltighet, att följa upp brotten mot de mänskliga rättigheterna i Iran mycket noggrant och ställa Iran till svars för brutaliteten och våldet. Förra veckan hade vi i utskottet för utrikesfrågor och delegationen för förbindelserna med Iran ett möte med företrädare för det civila samhället i Iran, och detta är aspekter som förefaller oss mycket viktiga.
Vi stöder helhjärtat ordförandeskapets, rådets och kommissionens uttalanden och ståndpunkter hittills, men vi ber även rådet se till att EU:s medlemsstater och deras ambassadörer i Teheran helt följer EU:s riktlinjer i fråga om människorättsförsvarare och om förhindrandet av tortyr. Vi vill också insistera till kommissionen att alla tillgängliga medel bör fördelas. Vi måste stödja och stärka icke-statliga organisationer i Iran, i synnerhet via det europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter. Vi måste även göra allt vi kan för att förnya vårt engagemang för det iranska civila samhället i okontroversiella frågor som kampen mot narkotikasmuggling, flyktingfrågor, akademiskt utbyte och besök av iranska journalister i EU för att nämna några saker. Detta kan hjälpa oss att skapa ytterligare kontakter människor emellan och leda till förbättrad yttrandefrihet i landet. Vi måste utöva påtryckningar i frågan om de mänskliga rättigheterna, men inte isolera landet! Vi behöver en dialog, även om den är mycket svår.
Vi genomgår en mycket svår och spänd period i våra förbindelser med Iran. Den mycket viktiga kärnvapenfrågan ligger vilande och vi frågar oss: hur ska vi gå vidare? Sanktioner är en möjlig åtgärd som håller på att utforskas. Vi anser verkligen att EU måste hitta ett sätt att åter gå in i en dialog med Iran om alla dessa frågor. Behovet av att ta fram sätt för att bygga upp ett nytt förtroende och skapa en stark diplomatisk process har aldrig varit så stort som det är nu. Vi bör erbjuda vårt fulla stöd till rådet och kommissionen i deras arbete. Vi i parlamentet måste i vår tur fortsätta med vårt arbete för att stärka den parlamentariska diplomatiska dimensionen i våra förbindelser med Iran genom våra förstärkta förbindelser med Majlis.
Richard Howitt
för S&D-gruppen. - (EN) Herr talman! Oavsett vad man har för åsikt om valresultatet i Iran råder det inget tvivel om att ett tiotal - hundratals - personer har skadats, ett tiotal personer har dödats i de protester som har ägt rum sedan valet i landet, och tusentals personer verkar ha anhållits som politiska fångar. Hela parlamentet borde därför utan tvekan kunna fördöma de inskränkningar av den fria journalistiken som har förekommit sedan valet.
Vi bör också, som Jacek Saryusz-Wolski nämnde i fråga om sammanträdet i utskottet för utrikesfrågor förra veckan, inse att ett av de bästa sätten att avgöra om ett val är fritt och rättvist är att bjuda in valobservatörer för att övervaka processen, och EU har stor erfarenhet av detta. Vi bör vara medvetna här i parlamentet i dag om att kommissionen på våra vägnar inte trodde att de kunde göra ett självständigt, rättvist och objektivt arbete, och därför har vi anledning att säga att vi inte litar på valresultatet.
Vi hyser medlidande med de iranier som har skadats, anhållits eller fått sina mänskliga rättigheter skymfade. Våra tankar går först och främst till dem, men jag vill även be parlamentet att inte glömma bort den iranier som var anställd av den brittiska ambassaden. Han har anhållits och anklagas helt grundlöst för att ha underblåst protesterna. Våra tankar går till den franska student som anhölls av de iranska myndigheterna. Vi bör visa vår uppskattning för det svenska ordförandeskapet som har bistått dessa länder och som har utlovat en samlad insats från EU som svar, och vi ber dem att fortsätta med detta.
Till sist vill jag säga att jag skäms över att det brittiska nationalistiska partiet kommer att tala här för första gången, med en ledamot som i fredags beskrev islam som ”en cancer som borde avlägsnas från EU med kemoterapi”. Detta är inte representativt för britternas åsikter. Det är inte EU:s hållning gentemot islam. Vi borde motverka detta på samma sätt som vi motverkar orättvisor på det internationella planet.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
för ALDE-gruppen. - (NL) Iran är ett stort land med en stor och huvudsakligen ung befolkning, en lång och händelserik historia och en imponerande kultur. Dessutom ligger Iran i ett av jordens känsligaste områden. På grund av allt detta, men också på grund av vår medkänsla för våra medmänniskor, får vi inte stå likgiltiga inför det som händer i Iran. Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa är inte för ett regimbyte som tvingas igenom med våld. Men vi anser att alla världens människor, även iranierna, måste få välja sina egna ledare och ett ersätta dem när de inte längre håller måttet.
Valet under Irans rådande regim motsvarar inte internationell standard för fria och rättvisa val, och samma situation rådde under det senaste presidentvalet. Men trots det begränsade utrymmet för protester i Iran, vägrade stora delar av befolkningen godta de officiella resultaten och gick ut på gatorna för att protestera. Iranierna var inte övertygade av den ytterst begränsade redovisningen av resultaten och därför fortsatte protesterna.
Protesterna tystades ned på ett synnerligen våldsamt sätt och förföljelserna fortsätter än i dag. Vi fördömer bestämt dessa förföljelser och vi uppmanar de iranska myndigheterna att få ett omedelbart slut på dem och att frige alla som sitter fängslade. Det måste också bli ett omedelbart slut på förföljelserna av utländska journalister, personer som arbetar i icke-statliga organisationer och iransk personal på utländska ambassader i Teheran.
Mina damer och herrar, herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! En regim som vänder sig mot sitt eget folk och sina egna ungdomar på det här sättet förlorar all legitimitet, inte bara i det egna landet, utan även på det internationella planet. Därför är det särskilt tragiskt att dessa dramatiska händelser ska inträffa precis när Förenta staternas president har uttryckt sin vilja att inleda en dialog med Iran. Iran håller på att missa ett historiskt tillfälle att ta den plats på världsscenen som dess historia och kultur förtjänar.
Daniel Cohn-Bendit
Fru kommissionsledamot, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! När en befolkning vill frigöra sig väcker den vår beundran och vår solidaritet. Detta är fallet med iranierna. Det stämmer att valet var uppgjort redan från början, men även i detta val såg vi att iranierna lyckades finna myndigheternas akilleshäl så att de kunde uttrycka sin längtan efter frihet och demokrati.
Det är sant att det ligger i vårt intresse att upprätthålla dialogen med den iranska - terroristpräglade - makten. Det är ingen som motsäger det. Men samtidigt kan vi inte bara fortsätta som vanligt. Det som hände i Teheran är helt fruktansvärt. Tortyr förekommer dagligen i iranska fängelser, men inte bara mot brittiska medborgare. Även iranska män och kvinnor torteras dagligen i dessa fängelser.
Därför måste EU höja sin röst. Jag vet att det är svårt att hitta en balans mellan att skydda iranierna och deras intressen och våra egna intressen, som inte alltid är överensstämmande. Men även om det är komplicerat är det viktigt att betona att vi visar solidaritet med iranierna varje dag. Jag uppmanar kommissionen och rådet att utvärdera vilken roll Nokia och Siemens har spelat, och vilket ansvar EU:s vapenindustri har i förtrycket av iranierna. Det är trots allt otänkbart att stora företag i EU ska ha gjort det möjligt för den iranska regeringen att stå i vägen för iraniernas frihet och deras längtan efter frihet.
(Applåder)
Struan Stevenson
för ECR-gruppen. - (EN) Herr talman! Medan vi sitter här och debatterar upproret i Iran den senaste tiden, är vi medvetna om att fler än 50 av studentledarna, de demonstranter som arresterades, har tagits ut och hängts av de iranska myndigheterna och att över 200 personer dödats på gatorna, däribland Neda Salehi Agha-Soltan, som har blivit en internationell och mycket stark symbol för den fascistiska regimens brutalitet mot iranierna? Och när vi fortsätter att utnyttja vår position som den iranska regeringens största handelspartner, tror vi på fullaste allvar att pengar är viktigare än människoliv?
Varför är vi inte beredda att införa kraftigare sanktioner? Varför slopar inte parlamentet delegationen för förbindelserna med Iran, som de senaste fem åren ändå aldrig blev mer än ett medgörligt språkrör för den iranska ambassaden i Bryssel och en skam för EU-institutionerna? Slopa den och låt oss börja tala klarspråk med de iranska myndigheterna. Det är det enda språk de förstår.
Helmut Scholz
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr minister, mina damer och herrar! Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster är mycket bekymrad över det pågående våldet i Iran. Även vi fördömer i de allra starkaste ordalag den brutala misshandeln av demonstranter. Vi är oerhört oroliga för vad som kommer att hända med de många människor som anhållits och kräver att de omgående friges, och vi anser även att Europaparlamentet som helhet bör göra det.
Vi är även kritiska till kommentarerna i medier och regeringskretsar i andra stater som utnyttjar de iranska medborgarnas legitima protester till sin fördel. Inte ens de allra senaste händelserna i Iran rättfärdigar planer på militärt ingripande mot iranska kärnvapenanläggningar. Min grupp förkastar sådana strategier. Därför välkomnar vi president Barack Obamas tydliga uttalande, där han vägrade ge Israel klartecken för en attack mot Iran. USA:s president tror också på diplomati. Iran är en suverän stat. Endast dess medborgare har rätt att besluta om samhällsförändringar. Regeringen i en suverän stat måste öppet acceptera kravet på förändring och driva igenom en politisk lösning.
Fiorello Provera
Herr talman! Jag gratulerar till valet. Förtrycket av de medborgare som protesterar mot valresultatet, censuren av medierna och förföljandet av oppositionen bekräftar bristen på demokrati i Iran. Vi ser liknande situationer i andra länder också, exempelvis Kina, men det finns större anledning till oro i Irans fall.
Detta beror först och främst på landets ambitioner att bli en stormakt, vilket visar sig i dess inblandning i grannländerna, till exempel i Basraregionen i Irak, och i landets stöd till Hizbollah i Libanon. För det andra beror det på det starka inflytande som den religiösa extremismen utövar på den politiska makten i den islamiska republiken. För några år sedan dömdes en sångare - en iransk sångare - till fem års fängelse för förtal av religionen, och 12 sunnimuslimer dömdes till döden.
President Mahmoud Ahmadinejad har vid ett flertal tillfällen förklarat att hans främsta politiska mål är att tillintetgöra Israel. Oroväckande är dessutom Irans strävan efter att utveckla ett kärnvapenprogram utom internationell kontroll.
Med tanke på att Iran är en av världens största producenter av gas och olja, verkar deras verkliga mål vara att framställa kärnvapen i det uppenbara syftet att kunna bedriva utpressning mot grannländerna och hela världssamfundet. Därför krävs en kraftig insats från hela den europeiska politiska gemenskapen för att få den rätta balansen mellan att motsätta sig ayatollornas regim och att stödja de moderata och reformistiska elementen som existerar och är aktiva.
I detta avseende skulle de ekonomiska resurserna från det europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter kunna användas för att stödja alla som fallit offer för det rådande förtrycket. Inget politiskt ingripande kan dock få någon effekt om inte EU:s länder går samman och uppträder enat.
Krisztina Morvai
(EN) Herr talman! Som advokat på människorättsområdet med 20 års internationell yrkeserfarenhet vill jag be att parlamentet, för att bevisa sin legitimitet och trovärdighet, granskar situationen i tredje världen och i andra länder utanför EU ur människorättssynpunkt. Men jag vill även be parlamentet att titta mycket närmare på hur det står till med demokratin, rättsstatsprincipen och de mänskliga rättigheterna inom EU, särskilt i mitt eget land, Ungern. Jag vill delge er lite fakta.
Den 23 oktober 2006 anordnades en stor demonstration med omkring 100 000 medborgare till minne av revolutionen 1956. Demonstrationen anordnades av det största oppositionspartiet, Fidesz, som är väl representerat här i parlamentet och det vann i själva verket valet detta år i Ungern. Det var en skara ur medelklassen med familjer, äldre och barn, och den ungerska poliskåren attackerade brutalt denna skara med tårgas, gummikulor och med ridande poliser. De skadade allvarligt flera hundra personer. Vid samma tillfälle blev flera hundra personer olagligt häktade och torterade i fängelse.
Ända sedan dess, då 216 demonstranter olagligt häktades och misshandlades av polisen, har samma sak hänt de tre senaste åren fram till i dag varje gång det har uppstått en protest mot regeringen: mängder av polisbrutalitet och olagliga häktningar, inte i Iran, Kina eller Honduras, utan i ett EU-land - Ungern.
Jag vill be er att gå samman med mig och, oavsett politisk tillhörighet, hjälpa till att ta reda på vad som hände, vilka som bar ansvaret och försöka skipa rättvisa för offren. Jag ber även att EU ska försöka få ett slut på de mängder av brott mot de mänskliga rättigheterna som pågår inom EU, för att ha trovärdighet och legitimitet att granska den människorättsliga situationen i Iran eller vilket annat land som helst utanför EU.
Francisco José Millán Mon
(ES) Herr talman, mina damer och herrar! Jag är här för att tala om Iran, och jag vill börja med att instämma i föregående talares kondoleanser till offren för flygplanskraschen i morse.
Jag håller med om många av de tankar som redan har uttryckts när det gäller situationen i Iran efter valprocessen. Processen var varken fri eller rättvis och den har gjort att president Mahmoud Ahmadinejad och de mest radikala delarna av regimen har kunnat sitta kvar vid makten och tysta demonstranter med våld, hindra journalister från att göra sitt arbete och försöka ge en påstådd utomstående konspiration ansvaret för den inre konflikten, samtidigt som man ger ut felaktiga uppgifter för att dölja sanningen.
En sak som är säker är att den iranska regimen har lidit svår skada, både internt och när det gäller bilden utåt. Dessutom har den teokrati som har suttit vid makten de senaste decennierna nu splittrats, vilket kommer att påverka regimens stabilitet. Samtidigt kommer missnöjet bland befolkningen att växa, särskilt om oljepriserna inte går upp igen och den ekonomiska situationen därför inte förbättras.
EU måste upprätthålla en enad front och fortsätta att fördöma de brott som begås i Iran. Vi måste kräva större respekt för de mänskliga rättigheterna, och vi måste även titta på hur vi kan hjälpa det civila samhället, särskilt de sektorer som vill ha demokratisk pluralism och respekt för de mänskliga rättigheterna i sitt land. Vi får inte svika de sektorer som vänder sig till västvärlden, EU inräknat.
Men när det gäller Iran får vi inte heller glömma det hot som landets kärnvapenprogram utgör, eftersom det har en destabiliserande effekt på området och på icke-spridningen i allmänhet. Det är oerhört viktigt att EU och Förenta staterna fortsätter att samarbeta i den här frågan, och jag är säker på att den kommer att prioriteras av det svenska ordförandeskapet.
Vi behöver göra Ryssland och Kina fullt delaktiga, eftersom de är permanenta medlemmar av säkerhetsrådet. Deras stöd är oerhört viktigt för att vi ska kunna förhandla fram en lösning på detta allvarliga hot, vilket kräver att världssamfundet agerar enigt och beslutsamt. Därför välkomnar jag den resolution som antogs i detta avseende vid G8-mötet förra veckan.
De senaste veckornas händelser har öppet visat de nuvarande iranska ledarnas extremism och radikalitet. Det är uppenbart att världssamfundet inte kan låta dem få tag på kärnvapen.
María Paloma Muñiz de Urquiza
(ES) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag hade tänkt börja mitt första tal till plenarsammanträdet genom att välkomna att debatten om situationen i Iran inte föranleddes av Irans figurerande i medierna, där det i stället har handlat om Kina, Honduras, G20-mötet osv.
Tyvärr kan vi återigen läsa om de senaste avrättningarna av sunnimilitanter i Iran och om landets brott mot de mänskliga rättigheterna på nyhetstidningarnas förstasidor. Jag anser dock inte att det som står i nyheterna bör styra vad som står på parlamentets dagordning i fråga om utrikespolitik, utan hellre parlamentets egen ansvarskänsla och dess väl övervägda och följdriktiga reaktioner, i linje med parlamentets växande roll i EU:s utrikespolitik, särskilt när det gäller de mänskliga rättigheterna.
Denna roll innebär att vi har som uppgift att bevaka att alla de instrument EU har inom det här området används konsekvent, och i Irans fall bör vi inte hålla dialogen om kärnvapen helt skild från den totala avsaknaden av en politisk dialog om mänskliga rättigheter.
Vi har inte haft någon strukturerad dialog om mänskliga rättigheter sedan 2004. Vi har inget samarbets- och handelsavtal där vi kan lägga in en demokratiklausul, vi har inte lyckats sända dit någon valobservatörsgrupp, och medlen för instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter är ytterst små.
I parlamentet och i hela EU behöver vi bli mer effektiva när det gäller att använda de instrument vi har tillgängliga och som vi har utrustat oss själva med. Somliga här i parlamentet och i den iranska oppositionen har krävt att förbindelserna med den iranska regimen ska brytas helt och att den nya regeringen inte ska erkännas.
Vi fördömer starkt det politiska förtrycket och inskränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Iran, men vi anser inte att vi bör avstå från vår roll som försvarare och beskyddare av de mänskliga rättigheterna, demokratin och kampen mot fattigdomen i världen. För att kunna göra det behöver vi en dialog, förhandlingar och diplomati, och vi behöver finna gemensamma intressen och bygga en allians mellan civilisationer. Jag uppmanar rådets ordförandeskap att göra detta.
Anna Rosbach
(DA) Herr talman, mina damer och herrar! Europaparlamentet har diskuterat Irans brott mot de mänskliga rättigheterna vid ett flertal tillfällen, och vi gör det i dag igen. Vi kommer inte att förändra diktatorernas förfärliga beteende genom att bara prata. Det är dags att vi vidtar konkreta åtgärder. Den brutala slakten av människor som längtar efter frihet och som modigt har gått ut på gatorna måste leda till att vi tar på oss en del av ansvaret för att störta denna kriminella regim. En sådan regim hör inte hemma i 2000-talet. EU:s regeringar måste anmäla Irans regim till FN:s säkerhetsråd och kräva att förbrytarna, i synnerhet Ali Khamenei och Mahmoud Ahmadinejad, ställs till svars inför en internationell domstol.
Iranierna vill ha frihet och vi måste stödja kravet på fria val under FN:s överinseende. Parlamentet kan inte behålla sin Irandelegation som vid sitt senaste sammanträde förvandlades till ett verktyg som diktaturregimen använde för att påverka vårt parlament. Vi måste visa att vi inte samarbetar med diktaturer.
Nick Griffin
(EN) Herr talman! Förra året övervakade jag firandet av revolutionen 1956 i Budapest. Jag kan bekräfta att Krisztina Morvai har rätt när hon kritiserar de som bekymrar sig för Iran samtidigt som de struntar i brott mot de mänskliga rättigheterna här i EU.
Jag förutsätter att inga ledamöter ur ECR-gruppen här är tillräckligt hycklande för att fördöma Iran för deras användande av våld i valet när David Cameron finns med bland sponsorerna för Unite Against Fascism, en organisation med vänsterextrema brottslingar som rutinmässigt utövar skrämselpropaganda och våld mot nationalistiska dissidenter i Storbritannien. Samma sak gäller fem ledamöter från Labourpartiet, liberaldemokraterna och Tory som skämt ut sig genom att använda brittiska skattebetalares pengar för att stödja sin egen milis som stör oppositionsmöten, attackerar sina motståndare med tegelstenar, pilar och hammare.
Men min huvudpoäng är denna: Den kritik mot Iran som har uttalats här må vara välmenande och till och med berättigad, men likväl kommer den att utnyttjas av de mäktiga egenintressen som tjänar på en militär attack mot Iran. Nykonservativa, oljebolag, byggföretag och Saudiarabiens wahhabimullor vill alla se den suveräna staten Iran förstöras av en krigsattack. Inte ens de europeiska liberalerna är tillräckligt naiva för att tro på lögner om massförstörelsevapen igen, så de mänskliga rättigheterna lyfts fram som en ny anledning till krigsförklaring.
Parlamentet får inte stämma in i krigsivrarnas kör som förespråkar västvärldens tredje olagliga attack mot den muslimska världen. Men om ni är så illa tvungna, överlåt då inte kriget - som den hycklande retoriken kommer att urskulda och utlösa - till den vanliga brittiska kanonmaten, nämligen 18-åriga pojkar från Mersey, Thames och Tyne. Skicka i stället era egna söner som får komma hem antingen i lådor eller utan varken ben, armar eller sin mentala hälsa i behåll - annars kan ni sköta era egna angelägenheter.
Filip Kaczmarek
(PL) Herr talman! Oskyldiga människors död är alltid en tragedi. Men om de dör för att de försvarar värderingar som frihet eller sanning kan vi säga att deras lidande inte var förgäves - vilket är fallet med de senaste offren i Iran. Det har gått riktigt illa när regimen skjuter mot demonstranter, sätter sina motståndare i fängelse och torterar och dödar dem. Den enda källan till hopp och optimism är att dessa händelser gör politiker och den allmänna opinionen i hela världen medvetna om den iranska regimens sanna natur, en regim som är kapabel till handlingar som ligger mycket långt under den moderna världens minimistandard. Den här regimen har blod på sina händer. Vi måste komma ihåg det och vi måste arbeta för att förändra de rådande förhållandena, som vi inte kan acceptera. I situationer som denna dyker alltid samma fråga upp: Vad kan vi göra? Vi kan stödja de krav och de förslag som redan har uttryckts.
För det första måste de iranska myndigheterna sluta använda våld mot dem som är av en annan åsikt än regimen. När det gäller länder som Iran bör iakttagandet av de mänskliga rättigheterna granskas och garanteras av världssamfundet.
För det andra bör ett fritt och rättvist val hållas i Iran, där alla kandidater ska få ställa upp, och inte bara de kandidater som har fått tillåtelse att ställa upp. För övrigt har de som fattar besluten om vilka som har rätt att ställa upp i valet inte själva ett demokratiskt mandat. Valets rättvishet bör kontrolleras av oberoende externa valobservatörer - annars kommer valet att vara meningslöst.
För det tredje bör vi göra allt vi kan för att se till att lösningarna för Irans del är fredliga och politiska, vilket innebär att vi bör stödja de iranier som vill ha genomgripande förändringar i sitt land, förändringar som kommer att innebära att Iran styrs av dem som vinner de rättvisa valen, och att Iran självt kommer att sluta vara ett hot mot världssäkerheten.
Ledaren för den iranska exiloppositionen, Maryam Rajavi, har sagt att det som har hänt i Iran är början på slutet för regimen. Jag hoppas verkligen att Maryam Rajavi har rätt.
Mario Mauro
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag är tacksam för det svenska ordförandeskapets observationer före debatten, som jag ansåg var balanserade och som gjorde att vi kunde förstå det ansvar vi förväntas leva upp till. Med anledning av detta vill jag göra en observation som bottnar i att jag, som så många andra, på TV-skärmar överallt har sett de skaror som på något sätt utlöste de senaste dagarnas protester.
Samtidigt som det stämmer att Iran är en teokrati där de fundamentalistiska krafterna har utformat en plan för att utöva makt genom att låtsas att de gör det i Guds namn, har vi även de senaste dagarna sett hur människor går ut på gatorna och faktiskt ropar ”Gud är stor”. Vilken skillnad! Denna synliga skillnad i den vilja som folket har uttryckt, och i beslutsamheten att inte ta till våld, får oss att inse att kärleken till frihet och sanning och det egna folket samt respekten för andra fortfarande lever kvar i Iran.
Trettio år av teokrati, trettio år av systematisk mänsklig förstörelse har inte varit tillräckligt för att sudda ut det minne som finns inom oss alla. Det är detta minne vi ska vara lojala mot. Det är denna kärlek till sanning och frihet som vi måste vara förbehållslöst hängivna, och det är den som bör höja allas vår ansvarskänsla. Att be EU-institutionerna vara starka och bestämda och göra sina röster hörda är inte framför allt ett anspråk från parlamentets sida på en geopolitiskt framstående ställning. Det innebär att vi, som företrädare för det politiska projekt som kallas EU, betonar att den kärlek till frihet och sanning som driver alla de som demonstrerat de senaste dagarna inte får överges av EU:s institutioner.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! En avgörande förändring har ägt rum i Iran. Vår första slutsats bör därför vara att Iran inte är som det har varit och inte heller kommer att bli det. Detta beror på att miljontals iranier har vägrat vara det styrande prästerskapets gisslan. De har visat prov på ett oerhört mod genom att utmana diktatorerna.
Frågan handlar därför inte om fusk i så kallade val mer än vanligt. Den här gången utgjorde det uppenbara valfusket med rösterna ett utlopp för en folklig protest som experter utanför Iran inte kunde eller ville förutse.
Detta påminner mig om situationen för 20 år sedan i Östeuropa. Samtidigt som västvärldens regeringar förberedde sig för långsiktig anpassning till och pragmatisk samexistens med det sovjetiska totalitära systemet, började plötsligt flera miljoner personer som levde under kommunistregimen agera. De utmanade systemet, och det fick ett abrupt slut.
Därför är det viktigt att inse att EU:s hållning gentemot Iran inte kan förbli densamma - vi kan inte bara blunda för rutinmässigt valfusk och systematiskt förtryck. Under 30 år av diktatur uppskattas det att mer än fem miljoner människor har fängslats, över 200 000 har torterats till döds och den senaste tiden har fler än 200 personer dödats.
EU:s regeringar har tvekat för mycket att fördöma dessa fruktansvärda brott och att ställa regimen till svars för dess beteende. Om vi menar allvar med att skydda de iranska medborgarnas rättigheter måste vi vara beredda att åsamka diktatorerna verklig smärta. Vad innebär det? Vi borde till exempel förbjuda regimens ledare att resa till EU. Vi borde återkalla våra ambassadörer från Iran för att visa vår upprördhet, och fria val kan bara äga rum i Iran under FN:s överinseende.
Lena Barbara Kolarska-Bobinska
(EN) Herr talman! När situationen i Iran trappas upp och brotten mot demokratin även utgör ett hot mot stabiliteten i hela området måste vi uttrycka vår oro och fördöma detta. Men deklarationerna får inte bli endast tomma symboler. Vissa ledare i EU talar om att införa nya sanktioner mot Iran, men vad vi behöver just nu är en diskussion om stödet för demokrati på gräsrotsnivå i Iran.
Jag är från Polen, och vi i Östeuropa vet hur viktiga den här typen av åtgärder är för inrättandet av demokrati. Ett stöd bör anpassas till den politiska och ekonomiska situationen i ett visst land, men EU:s tidigare erfarenheter av stödet för demokrati i Nordafrika, Mellanöstern och Östeuropa måste ses över och utvärderas för att vi ska kunna se vad som borde göras i Iran, vad som kan göras i Iran och vad som är effektivt utifrån de rådande omständigheterna i just det landet.
Jag vill även påminna er om att vi, om vi vill att EU ska vara trovärdigt, måste vidta vissa åtgärder i Moldavien. Snart kommer vi att genomgå en ny prövning - den 29 juli - i och med valet i Moldavien. EU har gjort allt i sin makt för att säkra ett fritt och rättvist val i Moldavien. Det räcker inte att tala om att stödja demokratin. Vi i Europaparlamentet och EU-institutionerna måste vara mer aktiva på det här området.
Bogusław Sonik
(PL) Herr talman! Det är verkligen nödvändigt att övervaka hur valprocessen framskrider i Iran, även om lösningen på konflikten borde börja med en försäkran från Irans myndigheter om att de kommer att sluta använda våld, att de kommer att frige de fängslade oppositionsaktivisterna, människorättsförsvararna, journalisterna, demonstranterna och de medborgare från andra länder som just nu får skulden för den situation som råder i Iran. Vi måste förstås helt och hållet respektera Irans suveränitet, men vi måste även påminna makthavarna i Teheran om att de är skyldiga att respektera den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter.
Jag vill även uttrycka min oro över Irans kärnvapenprogram. Teheran har rätt till ett kärnvapenprogram som används i fredliga syften, men man har även en skyldighet att återupprätta världssamfundets förtroende för att Irans kärnvapenaktivitet är uteslutande fredlig.
Maria Eleni Koppa
(EL) Herr talman! Jag vill uttrycka min djupa sorg över den tragiska flygplansolycka som inträffade i dag i provinsen Qazvin i Iran.
Debatten här i dag är en nödvändighet med tanke på vad som har hänt efter valet den 12 juni. Men jag anser att vi måste hålla den inom de rätta ramarna. Vi får inte sända ut fel budskap. Varje direkt eller indirekt sammankoppling mellan dessa händelser och frågan om kärnvapenprogrammet är missvisande. Vi måste vara tydliga med att ämnet i dag är situationen när det gäller demokrati och mänskliga rättigheter i Iran.
Att tala om nya sanktioner kommer inte under några omständigheter att hjälpa oss att lösa iraniernas allvarliga problem. Demokrati kan inte påtvingas med sådana medel. I EU behöver vi arbeta ännu hårdare för demokratisering och respekt för de grundläggande friheterna, men vi måste göra det genom att placera den här frågan inom ramen för en konkret politisk dialog och genom att stärka våra kontakter med det civila samhället.
Vi måste även kräva fortsatta utredningar av klagomålen om valfusk och än en gång poängtera att rätten till fredliga protester är en rättighet som medborgarna absolut måste ha i alla länder.
Därför måste vi öppet fördöma makthavarnas våld här i dag och kräva att respekten för yttrandefriheten tillämpas i praktiken i Iran, liksom i alla andra länder i världen.
Michael Gahler
(DE) Herr talman! Jag anser att det är bra att vi håller den här debatten under det nya parlamentets första arbetsvecka. Tyvärr har våra gruppordförande förkastat ett resolutionsförslag. Jag frågar mig vilka vi verkligen tar hänsyn till här.
En resolution skulle ha hjälpt oppositionen i Iran om vi genom ett konkret uttalande hade bekräftat att det som officiellt kallades presidentval inte på något sätt motsvarade internationella demokratiska standarder, eftersom de flesta kandidater underkändes av väktarrådet och eftersom till och med de som tilläts ställa upp inte kan anses ha fått samma förutsättningar. Från ett politiskt perspektiv kan vi därför utan reservationer fastställa att de valresultat som redovisades inte representerar iraniernas vilja.
Låt oss i EU aktivt använda våra instrument för demokrati och mänskliga rättigheter, stödja det levande civila samhället eller till och med jurister som exempelvis Shirin Ebadi, som kämpar för Bahai-fångarna där. Jag anser att det här är en politik som kan vara framgångsrik just nu, till och med på kort sikt.
(Applåder)
Ulrike Lunacek
(DE) Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Förra veckan hörde vi under ett sammanträde för utskottet för utrikesfrågor - något som jag, som ny ledamot, uppskattade mycket - ett tal av Mohsen Makhmalbaf, en iransk filmregissör, som talade om för oss klart och tydligt att Iran före valet hade 20 procent demokrati, men att det efter valet inte fanns någon demokrati alls i landet.
Jag instämmer i denna beskrivning - det var helt klart ett simulerat val där den majoritet av iranier som hade krävt förändring blev berövade denna rättighet genom storskaligt valfusk. Herr rådsordförande, det är särskilt en sak som intresserar mig. I mitten av augusti kommer installationen av den ”omvalde” Mahmoud Ahmadinejad att äga rum. Vad diskuteras just nu i rådet och i medlemsstaterna? Kommer EU och medlemsstaterna att ha officiella företrädare vid installationen? Jag hoppas verkligen inte det, eftersom jag anser att det inte bör finnas någon officiell företrädare för EU eller dess medlemsstater efter denna valbluff, och även om jag är för en fortsatt dialog, anser jag att ingen bör företräda EU officiellt vid denna installation. Vad är er åsikt i frågan? Hur hanterar ni den just nu?
Pier Antonio Panzeri
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! När vi diskuterar utrikespolitiska frågor, som dagens fråga om Iran, finns det som vi alla vet alltid en risk för att vi ligger lite efter i tiden i förhållande till de händelser vi diskuterar. Men det råder ingen tvekan om att Europaparlamentet, om det vill, kan spela en viktig roll genom att uppmana EU och världssamfundet att ta de aktuella händelserna på allvar och genomföra de initiativ som behövs för att arbetet med att införa ett demokratiskt system i Iran faktiskt ska gå att genomföra.
Efter den stora internationella uppmärksamhet som riktats mot perioden efter valet i Iran och de gatudemonstrationer som den iranska regimen försökte slå ned med våld, är det viktigt att se till att det inte blir tyst om situationen i landet. Att vara realistisk innebär inte att vi ska stryka Iranfrågan från dagordningen. Det är också vårt ansvar att hålla uppmärksamheten uppe, och ansvaret ligger även på det svenska ordförandeskapet - som jag vill tacka för dess kommentarer i dag - för att driva på ett starkt initiativ tillsammans med Förenta staterna, Ryssland och andra länder, för att förändra utvecklingen i Iran när det gäller frågor som demokratiska rättigheter och kärnvapen.
Alejo Vidal-Quadras
(ES) Herr talman! De senaste veckorna har vi blivit berörda av de upprepade bevisen på iraniernas hjältemod och tapperhet när de har konfronterat sina tyranners maskingevär och batonger med sina bara händer. De många kvinnor som leder demonstrationerna är ett omisskännligt uttryck för iraniernas bestämda vilja att leva i en sann demokrati.
Herr rådsordförande, EU:s svar har varit för svagt och för mesigt. Vi måste sända ut en mycket tydlig politisk signal för att markera att vi helt förkastar den här typen av oacceptabel teokratisk diktatur.
Lösningen har formulerats mycket väl av ledaren för exiloppositionen, Massoud Rajavi: Den högste ledaren måste avsättas, en tillfällig expertgrupp måste utlysa fria val under internationell övervakning. Allt annat kommer att vara ett slöseri med tid och kommer att förlänga den här skandalösa situationen.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Jag vill börja med att varmt välkomna den nye rådsordföranden, Carl Bildt. Jag är självklart medveten om att han har några mycket krävande månader framför sig, eftersom världens alla problem kommer att vila på hans breda axlar, mer än någon annans.
Herr talman! När det gäller Iran vill jag påpeka följande saker. För det första är den iranska regimen oförutsägbar. För det andra har jag märkt att hårfina sprickor faktiskt börjar framträda i regimen, särskilt i de religiösa kretsarna. För det tredje har jag observerat att regimen stöder allt som är dåligt eller har att göra med korruption här i världen - vare sig det är i Mellanöstern eller Pakistan. För det fjärde vill jag påpeka att dialogen verkligen inte är till någon hjälp, och slutligen konstaterar jag att medborgarna med rätta vill ha mer frihet och att de måste få vårt - EU-medborgarnas - stöd i detta avseende.
Därför vill jag fråga er, herr Bildt, varför har rådet inte kunnat utarbeta ett kraftigare uttalande, och varför har vi bara lyssnat till ett par länder som alltid vill agera utan att ta hänsyn till den människorättsliga situationen?
Enrique Guerrero Salom
(ES) Herr talman! Jag vill förstås börja med att fördöma händelserna i Iran och den iranska regeringens förtryck, men vill instämma med dem som förespråkar att vi förutom påtryckningar från EU:s institutioner också ska upprätthålla dialogen och förhandlingsprocessen.
Historien och erfarenheten visar oss att man genom att bryta alla förbindelser med auktoritära regimer på intet sätt bidrar till att förbättra levnadsförhållandena för de människor som förtrycks av sådana regimer, samtidigt som man försvagar situationen för dem av oss som försvarar respekten för demokrati och mänskliga rättigheter i dessa länder.
Därför anser jag att vi ska använda alla EU:s verktyg, till att börja med parlamentet, för att sätta press på den iranska regeringen, samtidigt som vi ska upprätthålla förhandlingarna och dialogen - en dialog som sätter press på regimen - särskilt genom EU:s höga representant, Javier Solana.
Magdi Cristiano Allam
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Iran utgör i dag det främsta hotet mot den internationella säkerheten och stabiliteten. Å ena sidan fortsätter Iran att bryta mot FN:s resolutioner genom att utrusta sig med kärnvapen, å andra sidan upprepar landet sin önskan att fysiskt förstöra staten Israel.
Jag hoppas att EU, under det svenska ordförandeskapet, lyckas skicka ett tydligt budskap till Iran som visar att de icke förhandlingsbara värdena rätten till liv, mänsklig värdighet och valfrihet inte kan särskiljas från utvecklingen av bilaterala förbindelser. Jag hoppas också att man kan vara särskilt tydlig med att staten Israels rätt att existera inte är förhandlingsbar och att Europa, som upplevt förintelsen på nära håll, inte kommer att tillåta en andra förintelse av staten Israel och dess befolkning.
Philippe Juvin
(FR) Herr talman! Jag vill ta till orda och uppmana parlamentet att tydligt uttala sig för ekonomiska och formella sanktioner mot Iran.
Det finns givetvis många argument mot sanktioner, eftersom de påverkar livet för den iranska befolkningen. Bristerna på grund av sanktioner är dock inte det värsta för folket i Iran. Det värsta skulle vara vår tystnad, vår underlåtenhet att agera. Genom sanktioner visar vi att vi bryr oss, och jag anser att det är det viktigaste.
Därför måste parlamentet begära ekonomiska sanktioner mot Iran.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Den förfärliga teokratiska diktaturen i Iran har redan gjort sig skyldig till många brott mot sitt eget folk, som att hänga Bahaier, homosexuella och nu uppenbarligen också femtio oskyldiga demonstranter. Därför borde vi knappast bli förvånade av blott en valstöld genom utbrett valfusk. Jag anser att sprickan i regimen och modet hos landets ungdomar - som jag hyllar - så småningom kommer att få hela den usla regeringen på fall.
Vid ett möte nyligen föreslog Richard Howitt att vi skulle ha skickat EU-valövervakare från parlamentet för att bekräfta att det verkligen har förekommit valfusk. Men nej, vi får aldrig legitimera skenval som utestänger kandidater på grundval av religiös renhet, och där rösterna räknas bakom stängda dörrar.
Carl Bildt
rådets ordförande. - (EN) Herr talman! Jag har med stor uppmärksamhet tagit del av era olika uppfattningar och åsikter. Som redan nämnts är detta en mycket viktig debatt i en mycket viktig fråga.
Jag anser att det är riktigt att säga att vi har en gemensam syn på vad som har hänt, av vad vi har sett på tv och, ännu viktigare, av vad vi har hört från människor som vet mer än vad som visas i tv.
Jag håller inte med den som hävdade att vi inte har varit tillräckligt tydliga. Om man jämför vad EU har sagt med det som övriga viktiga organisationer i världen sagt, råder det ingen tvekan om att vi har varit tydligast, mest konsekventa och starkast i våra ordval.
Vi skulle givetvis önska att dessa ord haft ännu större effekt, men så är det ju ofta. Även om orden är viktiga - det är det ingen tvekan om - diskuterar vi nu främst vad som har hänt i Iran efter valet den 12 juni.
Dessutom anser jag att det är viktigt att fokusera på det vi såg på tv före den 12 juni, eftersom vi då plötsligt såg ett annorlunda Iran än tidigare. Innanför regimens gränser fanns ett tydligt inslag av livskraft och mångfald och en uppenbar längtan efter förändring, öppenhet och reformer. Från utsidan är det svårt att avgöra om detta representerade majoriteten av den iranska befolkningen eller inte, men om dess betydelse vittnar inte minst de kraftåtgärder som vi såg efter den 12 juni. När vi bedömer vad som skett efteråt, får vi alltså inte glömma vad som hände före, samt den långsiktiga betydelsen av dessa händelser.
Jag anser att vi är eniga om vad vi säger och tycker. Jacek Saryusz-Wolski, Daniel Cohn-Bendit och Mario Mauro - i det vi bedömer är det praktiskt taget ingen skillnad. Det svåraste är dock inte vad vi säger. Det svåraste i det här fallet är det vi ställdes inför. Därför menar jag att vi måste agera längs två linjer.
Den första är rätt självklar. EU ska vara den starka rösten för mänskliga rättigheter och demokrati, oavsett var och under vilka omständigheter. Även andra politiska faktorer kan komma att övervägas, men det får aldrig ske på bekostnad av vår konsekventa kamp för mänskliga rättigheter. Därför måste vi fördöma dödandet och tillämpningen av dödsstraff. Vi måste begära att de som hålls fångna släpps fria. Vi måste vara tydliga i vår uppmaning om full respekt för frihet och rättigheter för alla människor i världen.
För det andra - och här tror jag att åsikterna kan gå isär - måste vi vara beredda att engagera oss. Jag säger detta med vetskap om att det är betydligt svårare än att ta ett steg tillbaka, göra ingenting eller försöka isolera sig. Det är enkelt. Att engagera sig är svårt. Tunne Kelam påminde om vår historiska erfarenhet och den balansgång som den inneburit. Emellertid är det kanske just därför att vi har en viss historisk erfarenhet i Europa - vilket speglas inte minst här - som vi vågar oss in på den vägen.
Vi får aldrig tro att vi bara genom en diplomatisk dialog kan lösa alla de problem som tagits upp här, för det är inte möjligt. Andra faktorer måste finnas med i denna ekvation. Vi får dock inte glömma att det finns vissa frågor som vi är skyldiga att försöka lösa genom diplomatisk dialog. Jag tänker på de anställda vid den brittiska ambassaden, de franska studenterna och flera andra. Dessa fall måste vi ta itu med nu, i dialogform.
Jag kommer från ett land där 1 procent av invånarna har sin bakgrund i Iran. De flyttar fram och tillbaka. Vi har så många konsulära ärenden att det är svårt att förstå. Vi måste vara beredda att engagera oss, att hjälpa personer i olika situationer utan att tro att vi för den skull ska kunna lösa allt på en gång.
Vi har kärnvapenfrågan som redan nämnts. Somliga anser kanske att det finns betydligt enklare lösningar på den frågan. Min uppfattning är att det inte finns någon lösning alls, om vi inte kan få igång en verklig diplomatiskt dialog i frågan.
Det kommer givetvis att vara mer krävande och svårare under rådande omständigheter, det är det ingen tvekan om, och jag anser att diskussionen i utskottet för utrikesfrågor förra veckan belyste några av de svåra val och bedömningar som vi måste göra, inte bara under kommande veckor, utan under kommande månader- men inte så mycket längre än så. Här måste vi engagera oss - ni, vi i rådet och vi som européer - tillsammans med andra viktiga internationella aktörer, och inte bara med amerikanerna under Obama-administrationens nya och gynnsamma ledning, utan även med andra - FN:s säkerhetsråd, Ryssland och Kina samt med det bredare världssamfundet. Det är först då vi kan hoppas på att kunna lösa inte bara de mest akuta frågorna, utan även andra.
Jag är tacksam för den här debatten. Jag tycker att den har satt ljus på hur eniga vi är när det gäller att försvara våra värden, men den har också belyst några av de svåra val och avvägningar som väntar oss under månaderna och åren framöver. Vi vet vad vill uppnå, så vi måste sträva för att uppnå det. Men tro inte att det kommer att bli lätt. Jag kan försäkra er om att rådet även i fortsättningen kommer att vara starkt engagerat i alla aspekter av den här frågan.
(Applåder)
Daniel Cohn-Bendit
(FR) Herr talman! Jag ber om ursäkt, men jag har nyss fått veta något som jag skulle vilja delge rådet och mina kolleger i parlamentet.
Natalja Estemirova, som var kandidat till Europaparlamentets Sacharovpris, kidnappades i morse i Groznyj och hålls fånge av okända kidnappare. Jag uppmanar rådet, kommissionen och parlamentsledamöterna att reagera och göra Moskva uppmärksamt på att vi tänker på Natalja Estemirova.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Richard Howitt
(EN) Herr talman! Jag vill tillrättalägga det som min kollega Charles Tannock tidigare påstod att jag hade sagt.
Jag efterlyste inte EU-valövervakare förra veckan, och tidigare i debatten var jag verkligen tydlig med att säga att EU skulle ha kunnat skicka observatörer till det iranska valet, om omständigheterna hade krävt det. Emellertid är det just på grund av att kommissionen inte hade modet att göra det som vi nu har betydande, befogade och objektiva betänkligheter om hur detta val har genomförts.
Jag beklagar att Charles Tannock inte fanns på plats i parlamentet och kunde ta del av detta tidigare i debatten, och hoppas att jag nu har tydliggjort min ståndpunkt.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
