Europeiska året för utbildning genom idrott 2004
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0419/2002) från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av Europeiska året för utbildning genom idrott 2004 (9605/2/2002 - C5-0498/2002 - 2001/0244(COD)) (föredragande: Pack).

Pack (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Vi lärde oss en gång i skolan: ?Mens sana in corpore sano? - en sund själ i en sund kropp, och denna gamla romerska vishet känner vi alla till, åtminstone i teorin. Idrott är den allra vanligaste fritidssysselsättningen. Var tredje europé bedriver någon form av idrott, och många fortsätter högt upp i åldrarna.
Fysisk aktivitet är bra för hälsan, och det sportsliga tävlandet utvecklar dessutom en rad sociala kompetenser som vänskap, laganda, solidaritet, prestationsvilja, förmågan att hävda sig och inte minst rent spel. För som vi alla vet känner man igen en bra idrottare på hans segrar, men en stor idrottsman på hans nederlag.
Ärade kolleger! Trots sin viktiga sociala roll räknas inte idrotten till den gemensamma politikens områden. Därför arbetar parlamentet sedan några år tillbaka för att få ett lämpligt rättsligt underlag i fördragen. Det är alltså mycket, mycket välkommet att kommissionären äntligen utropar ett idrottens år och därmed uppfyller den önskan som framfördes i mitt senaste betänkande om idrotten 1996. Visserligen heter det inte idrottens år, utan av flera logiska skäl kallar vi det ?Europeiska året för utbildning genom idrott 2004?.
Det handlar om att i en lång rad projekt synliggöra den utbildning som sker utanför skolan och det värde som finns i detta, och att peka på fördelarna med ett nära partnerskap mellan skolidrotten å ena sidan och det rika utbudet i de europeiska idrottsorganisationerna å den andra. För att uttrycka det exakt: Målet med ?Europeiska året för utbildning genom idrott 2004? är inte att visa upp människans idrottsliga förmåga - detta ser vi ändå i dussintals TV-kanaler 365 dagar om året -, utan målet är att visa vad idrotten rent mänskligt förmår att göra för människorna.
Kammaren är enig om de sju målen för temaåret. Det som skall stödjas är samarbetet mellan bildningsorgan och idrottsorganisationer, social kompetens genom idrott, ideellt engagemang, elevers rörlighet genom internationella tävlingar, jämvikt mellan mental och fysisk aktivitet och utbildningsperspektiv för unga elitidrottare.
Ärade kolleger! Rådet har bekräftat de viktigaste punkterna i det betänkande som kammaren antog under första behandlingen. Man har också godkänt summan, vilket är viktigt. 11,5 miljoner euro räcker enligt kommissionens mening till att under året genomföra det som har planerats. Om alla samverkar, även medierna, kan året få en mycket stor betydelse för idrotten. Jag hoppas verkligen att vi skall kunna vända trenden att skolidrotten ges allt mindre betydelse. Genom detta år vill vi stödja nätverk och sporra gränsöverskridande samarbeten.
Mina damer och herrar! Vad vi inte vill är att denna ringa summa pengar även går till en lång rad forskningsstudier. Det forskas alltid, det är ingenting vi behöver detta år till. Jag menar att det räcker att forska kring frågan ?Vad har året gett??, men att vi därutöver inte bör anslå några forskningsmedel. Rådet har anammat vår syn på detta. Min idé att organisera en europeisk tävling före OS har också infogats - dock inte i avtalet, utan inom ramen för ett protokoll. Jag är mycket glad för detta och hoppas verkligen att kommissionen uppfyller vår önskan och utlyser en tävling, vars förstapris är att närvara när den olympiska elden tänds i Olympia 2004. Detta skulle vara höjdpunkten för Europeiska året för utbildning genom idrott.
Ärade kolleger! Vad är det då som krävs? Vi skall, över gränserna och över de statliga bildningsorganen och organisationerna, skapa en plattform för utbildningsåtgärder inom idrotten. Vi skall stimulera gränsöverskridande initiativ och nätverk, och vi skall skapa ett idéutbyte av förebildliga projekt och initiativ som får så många efterföljare som möjligt under förberedelserna 2003 och under 2004. Ledordet skall vara bästa praxis. Gemensamma projekt får ett stöd på 80 procent, medan aktiviteter enbart på nationell nivå medfinansieras till 50 procent. Jag menar att detta är ett mycket lämpligt sätt att fokusera på den europeiska dimensionen under temaåret.
Detta får räcka för nu. Jag tackar rådet och kommissionen och önskar att vi skall kunna förmedla idén om utbildning genom idrott till våra medborgare och också att konventet tar sitt förnuft till fånga och ger idrotten en rättslig grund att stå på.

Talmannen.
Mina damer och herrar! Jag har ett meddelande. Det handlar om den tragiska olyckan då oljetankern Prestige sjönk utanför Galiciens kust och de slutsatser som rådet antog nu senast i Köpenhamn. I samband med detta har jag fått ett förslag från kommissionen om en förordning med specifika åtgärder för att ersätta de spanska anläggningar för fiske samt mussel- och fiskodling som har drabbats av oljeutsläppen från Prestige. Med tanke på de ovanligt allvarliga omständigheterna och de svåra följderna kommer rådet att göra allt som står i dess makt för att se till att förslaget antas så snart som möjligt, helst redan under rådets pågående möte. Parlamentet bör så snart som möjligt avge sitt obligatoriska yttrande om detta. Förslaget har stämts av med fiskeriutskottet, och jag föreslår att vi ändrar föredragningslistan så att vi kan rösta om förslaget redan vid middagstid i dag. Eftersom det inte finns några invändningar mot detta förslag, kommer vi att göra så.

Reding
Herr talman, ärade ledamöter, kära kolleger! Jag har ofta haft nöjet att tala i denna församling. Men jag måste erkänna att det i dag är ett särskilt tillfälle och jag delar med er upplevelsen av att vara med om ett viktigt ögonblick. Jag vill rentav kalla det ett närmast historiskt ögonblick för ungdomarna i våra länder. Ni står nämligen äntligen i begrepp att anta det beslut som gör 2004 till det Europeiska året för utbildning genom idrott. Det är första gången ett idrottsinitiativ av denna omfattning lanseras på EU-nivå, i synnerhet som det gäller idrottens fostrande kvaliteter.
Det är också första gången som ett så tydligt budskap sänds ut till våra medborgare, för att visa dem att EU:s institutioner hädanefter bryr sig om idrottens sociala och fostrande dimension och dess grundläggande roll inom området för informell utbildning. Det var rätt att bekräfta dessa värden i Europaparlamentet, eftersom Europaparlamentet sedan många år tillbaka kräver att idrotten flyttas fram i förgrunden.
I samband med ett europeiskt år sker under ett helt år en mobilisering av resurser, god vilja och fantasi, i syfte att främja en politik, främja en strategi, för att det civila samhället skall kunna delta. Jag är säker på att ett Europeiskt år för utbildning genom idrott på ett avgörande sätt kan bidra till att främja vår gemensamma syn på idrottens fostrande roll och dess roll för att förmedla värderingar.
Det beslut ni i dag gör er redo att anta genom omröstning är därför en positiv nyhet, både för utbildningsvärlden och för idrottsvärlden. Det är också det konkreta beviset på ett gemensamt arbete, som på ett klokt sätt bedrivits av parlamentet och kommissionen, tillsammans med rådet. Vår anda av partnerskap, vårt lyckade samarbete och vår samsyn i denna fråga gör att vi skulle vara värda att dela guldmedaljen om det i dag var fråga om olympiska spel. Tack vare allt detta är allt nu också i ordning, vilket gör att vi kan gå framåt och påbörja det konkreta arbetet, eftersom diskussionerna har löpt snabbt och smidigt. Vi har inte behövt dela ut varningskort, som i fotboll, ett gott bevis på att vårt gemensamma projekt genomförts i en anda av uppriktig vänskap. Parlamentet har för övrigt spelat sin roll fullt ut. Vår ursprungstext har ändrats och justerats på ett sätt som gjort att kommissionens text har förbättrats. Det säger jag utan omsvep.
Ärade ledamöter! Ni har framhållit behovet av att genomföra konkreta åtgärder på idrottens basnivå. Ni har velat lägga tonvikten vid konkreta projekt i stället för vid rapporter och utredningar. Ni har framhållit det nödvändiga partnerskapet mellan idrottsorganisationer och utbildningsinstitut. Slutligen har ni velat förtydliga målsättningarna för vårt Europeiska år för utbildning genom idrott och ni har påmint om behovet av att följa subsidiaritetsprincipen, så att man inte inkräktar på ländernas behörighetsområden. Alla dessa önskemål har beaktats och införlivats i det slutliga beslutet. Vid de senaste sammanträdena i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott ansåg man att rådets gemensamma ståndpunkt i allt väsentligt beaktade parlamentets synpunkter, och det tror jag är en sann beskrivning.
Under mina rundresor i Europa, under diskussioner och sammanträden, har jag kunnat konstatera hur populärt detta nya initiativ redan är och vilka stora förväntningar det väcker hos medborgarna, ute i skolorna, inom idrottsorganisationerna och ute i kommunerna. Kära kolleger! Jag är därför helt övertygad om att detta år för utbildning genom idrott kommer att bli en lyckad satsning. Om vi tar exemplet med det Europeiska året för språk och tittar på hur det utvecklades tack vare medborgarnas bidrag, är jag övertygad om att det Europeiska året för idrott kommer att bli än mer effektivt, och få än större genomslag i våra olika samhällen, om man följer denna modell.
I samband med en konferens som för några dagar sedan hölls i Wien på temat en etik för Europa, sade ordförande Prodi: ?Europa behöver en tanke och en själ?. Vad vi nu gör i fråga om idrottens värden, idrottens sociala och fostrande roll, bidrar till att uppnå detta mål. Utbildning och idrott står nu i fokus för allas intresse, och det gläder mig. Det enda vi behöver göra - och som vi kommer att lyckas med - är att framhålla idrottens positiva sidor, i kontrast till dess avarter.
För att nu bli konkret vill jag säga att mina tjänsteavdelningar redan har arbetat med de förslagsinfordringar som bör gå ut inom de kommande månaderna. Vi skissar redan på en tidsplan, olika evenemang, inrättandet av en rådgivande kommitté. Som ni ser är denna omröstning alltså inte någon slutsignal som ljuder efter en politisk match, som jag måste säga varit mycket ?fair play?. Nej, den innebär snarare en avspark. Parlamentet kommer givetvis att ges fortlöpande information om hur det europeiska året utvecklas. För kommissionen är detta förstås en formell skyldighet, men för mig är det också ett tillfälle att samla in era synpunkter, som var så användbara när tanken om idrottsåret föddes.
Herr talman! Jag talade nyss om den historiska omröstningen inom området för utbildning genom idrott. År 2004 kommer som alla vet att bli ett historiskt år i många andra avseenden. Det gäller utvidgningen och utvärderingen av konventet, båda mycket viktiga frågor. I det sammanhanget vill jag uppmana er att fundera över följande frågor. Kan vi, i ett EU som vill vara nära medborgaren, fortsätta att betrakta idrotten som en rent kommersiell verksamhet? Måste vi inte beakta den framskjutna plats idrotten intar i medborgarnas dagliga liv? Utgör inte idrotten en viktig aspekt av all form av medborgarcentrerad politik?
Herr talman! Jag vet att man i parlamentet har börjat sätta sig in i dessa frågor och att ni redan nu är medvetna om idrottens betydelse i Europabygget och dess betydelse för att väcka känslan av att vara européer hos våra landsmän. Det är i förlängningen av detta synsätt som de idrottsliga värden som vi med kraft kommer att främja hos våra uppväxande generationer, hos våra medborgare, kommer att ligga till grund för ett aktivt medborgarskap, med respekt för andra och med respekt för de europeiska idealen.
(Applåder)

Zabell (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill för det första gratulera föredraganden till det hårda arbete som hon har utfört och jag vill än en gång påpeka att idrotten har visat sig vara ett effektivt redskap för fostran. Detta gäller såväl under normala förhållanden som vid krissituationer, i marginaliserade områden där det finns behov av social integration, bland många andra. Idrotten är även ett utomordentligt redskap för fostran när det gäller frågor som miljö, kosthållning, hälsa, lagarbete och så vidare. Detta måste vi ta tillvara i största möjliga utsträckning.
Vi måste dra fördel av det faktum att år 2004 kommer bli ett europeiskt år för utbildning genom idrott för att visa de europeiska medborgarna att även vi i Europeiska unionen engagerar oss i idrotten och att den är mycket viktig för oss. Detta gäller exempelvis - jag skulle kunna räkna upp hur många exempel som helst - de fördelar som idrotten kan medföra för medborgarna hälsa, för att integrera människor i vårt Europa och för kampen mot främlingsfientlighet.
Vi måste även dra fördel av den genklang som år 2004 kan väcka för att visa att det är fullständigt förenligt att arbeta för idrotten i de femton medlemsstaterna, - eller 25 när utvidgningen genomförs - och samtidigt på gemenskapsnivå, och att de inte behöver frukta att vi kommer att ta över deras befogenheter. Vad vi däremot vill göra är att fylla det tomrum som uppstår i och med subsidiaritetsprincipen för att européerna skall kunna dra fördel av de många positiva aspekterna av idrotten. Därför begär jag att vi alla anstränger oss ytterligare för att en artikel om idrotten skall inbegripas en gång för alla i Fördraget om Europeiska unionen vid nästa översyn, så att européerna skall kunna bekräfta att vi här i Europaparlamentet, i Europeiska kommissionen och i alla europeiska institutioner bryr oss om idrotten och att vi anser att den är ett grundläggande redskap för att förbättra medborgarnas livskvalitet.

Prets (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Det gläder mig att vi i dag diskuterar idrotten under dagtid och inte, som så ofta annars, skjuter upp detta till kvällen. Jag tycker att det är en bra början att vi diskuterar detta under dagtid i dag.
Det är glädjande att 2004 kommer att gå helt i idrottens tecken. OS, Paralympics, fotbolls-EM, för att endast nämna några exempel, kommer att få miljontals människors uppmärksamhet, skapa fascination och besvikelse och även inspirera åskådaren till att själv bli aktiv, eller aktivare. Europeiska året för utbildning genom idrott kan utnyttja detta offentliga intresse för att undersöka idrottens sociala betydelse. Många undersökningar har redan lagt fram bevis för idrottens utbildningsrelaterade värde, den förebyggande och rehabiliterande funktionen på hälsoområdet, den sociala kompetens som både ungdomar och äldre får, och mycket, mycket annat som redan har nämnts.
Det är därför positivt att vi nu inte genomför ytterligare undersökningar, utan att vi under idrottens år snarare samlar praktisk erfarenhet och utökar de aktiviteter som främjar samarbetet mellan skolor och idrottsorganisationer. Detta är mycket viktigt om vi vill föra skolor och idrottsorganisationer närmare varandra och vaska fram nyttan ur båda organisationerna i fråga om elevers, föreningars och funktionärers rörlighet och för att stödja de uppgifter och krav som samhället ställer på idrotten.
För mig är det alltid lika viktigt att också tala om det som vi kallar rent spel och som alltid går hand i hand med idrotten. Rasism, dopning, idrottare som en vara - jag menar att dessa företeelser allvarligt har skadat vår bild av det rena spelet. Likaså bör man ge förnyad uppmärksamhet åt kvinnorna inom idrotten och även här arbeta för kvinnors lika värde. Detta understryker även vårt krav på att föreningarna - i motsats till i de första förslagen - skall ingå i Europeiska året för utbildning genom idrott. 600 000 idrottsföreningar gör genom sina tusentals funktionärer av bägge könen en mycket viktig och central insats för utbildningen, en insats som vi inte får ignorera.
Mina damer och herrar! År 2003, Europeiska handikappåret, står för dörren. Jag menar att vi bör utnyttja även detta tema som en förberedelse inför 2004, vilket vi gör genom att fråga oss hur många integrerande möjligheter det finns för handikappade idrottare. Vilka aktiviteter har de drygt 600 000 idrottsföreningarna att erbjuda dessa människor? Här behövs offentligheten och ett finansiellt stöd. Allt detta understryker kravet på förankring i fördraget.

De Clercq (ELDR).
Först och främst vill jag lyckönska föredraganden till detta viktiga betänkande. Vårt parlament har redan i tidigare resolutioner, senast 1997, krävt att man skall utlysa ett europeiskt idrottsår. Hittills har Europeiska unionen framför allt intresserat sig för den professionella idrotten, medan den idrott som utövas på fritiden och dess kulturella, fostrande och sociala fördelar har ägnats mindre uppmärksamhet. Detta beror såsom också mycket riktigt har påpekats sannolikt framför allt på det faktum att det ännu inte finns någon artikel i fördraget som ger Europeiska unionen uttryckliga befogenheter på området. Med tanke på att en tredjedel av unionens medborgare aktivt ägnar sig åt idrott och med tanke på att det finns över 600 000 idrottsföreningar i unionen, är idrotten emellertid utan tvivel ett viktigt samhällsfenomen.
Idrotten är viktig inte bara på det sociala och kulturella området utan även på det ekonomiska området. Denna sektor svarar uppskattningsvis för cirka två procent av Europeiska unionens bruttonationalprodukt. Idrotten är även betydelsefull som bärare av positiva värden såsom viljestyrka, mod, tolerans, lojalitet och vänskap. På grund av dess enorma genomslagskraft finns det även personer som har ett negativt förhållningssätt till idrotten med chauvinism, rasism och våld, och tyvärr får idrotten också negativ publicitet genom våld, mutor eller huliganism. Det är sålunda särskilt välkommet att tonvikten under detta europeiska år kommer att ligga på att undervisa och utbilda ungdomar om idrott. Det stämmer att skolorna ägnar allt mindre tid och uppmärksamhet åt idrottsundervisning och denna tendens måste vändas snarast möjligt. Idrottsföreningar kan komplettera och bistå skolorna på denna punkt. Det är alltså av yttersta vikt att förbindelserna mellan föreningarna och skolorna förbättras. Idrotten skall framför allt sörja för att skapa balans mellan kropp och själ och åstadkomma integration i samhället, vilket är mer än viktigt med tanke på utvidgningen år 2004, särskilt i en tid då intoleransen allt oftare sticker fram sitt fula tryne.

Wyn (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill berömma föredraganden och välkomnar också detta utmärka initiativ. Förutom att idrotten är ett viktigt socialt fenomen och ett sätt att förbättra den mentala och fysiska hälsan, är den även ett utmärkt instrument för fostran som hjälper ungdomar att skaffa sig viktiga sociala färdigheter. Därför välkomnar jag verkligen varmt firandet av det europeiska året för utbildning genom idrott 2004.
Jag ser verkligen fram emot de positiva effekter idrotten som en följd av detta program kommer att ha på unga människors liv i eftersatta områden. Idrotten kommer på detta sätt att framställas som ett sätt att förbättra den sociala delaktigheten för dessa grupper och samhällen. Trots detta beklagar jag att både rådet och kommissionen förkastade parlamentets ändringsförslag angående anordnandet av skoltävlingar där de segrande skolorna skulle få närvara vid de kommande olympiska spelen i Aten. Samtidigt välkomnar jag emellertid att rådet givit sitt erkännande till parlamentets avsikter i denna fråga.

Titford (EDD).
Herr talman! Idrottens värde som ett verktyg för att främja nationell identitet och fortsatt integrering är uppskattad sedan länge. Inte för inte har både demokratiska och totalitära regeringar använt skattebetalarnas pengar till idrottslig verksamhet.
Idrotten fick inom ramen för skapandet av Europa sitt formella erkännande i gemenskapen i och med Adonino-rapporten, vilken lades fram under Europeiska rådets möte i Milano i juni 1985. Det råder inget tvivel om att denna fråga sågs som en viktig tillgång, med vars hjälp gemenskapen kunde uppamma ett aktivt engagemang för projektet hos Europas medborgare. Därför är det egentliga syftet med just detta europeiska år att främja en fortsatt europeisk integration, oavsett vilka vackra ord som än strömmar ut ur detta parlament. Det rör sig med andra ord om ren och skär propaganda.
Det är ingen slump att detta år kommer att sammanfalla med de olympiska spelen. Ledamöterna i detta parlament kanske tycker annorlunda, men detta är ett cyniskt försök att stjäla spelen för att marknadsföra den europeiska dagordningen.
Därför är det upprörande att skattebetalarnas pengar skall användas till detta projekt. Det är möjligt att 11,5 miljoner euro inte är ett särskilt stort belopp i ett större perspektiv, men det är ändå mycket pengar. Det kan inte försvaras. Det är inte vår uppgift att finansiera sådan oförtäckt och cynisk propaganda.

Mauro (PPE-DE).
Herr talman! Jag tycker att det faktum att det bland så många framstående kolleger i vår kammare finns några vänner som, eftersom de är idrottsstjärnor, tillhör vår historia och våra minnen, i ett slag klargör det vi ville förmedla när vi samarbetade med föredraganden Pack om detta betänkande. Våra kära kollegor Zabell och Matikainen-Kallström samt vännen Mennea är på något sätt exempel på det enkla faktum att man när man utbildar genom idrott utbildar en generation som inte bara känner till vad saker och ting kostar, utan också vad de är värda. Och just eftersom de vet vad de är värda kan de, när de växer upp, ge uttryck för en stark samhällskänsla, en kraft och ett engagemang som inte begränsar sig till att sträva efter resultat till varje pris. Detta ger dem all rätt att sitta i dessa bänkar och på ett värdigt sätt företräda Europeiska unionen.
Vi ville förmedla detta koncept och dessa värden genom ett resonemang som också inbegriper utbildningssystemen: för närvarande är det så att om det finns en sträng dom som genomsyrar vårt betänkande så är det den som gäller Europas utbildningssystem. Dessa ägnar allt mindre tid åt möjligheterna att utöva idrott i skolorna och det finns allt fler skolor som har bristfälliga idrottsanläggningar och som måste stödjas och hjälpas. Det är ur denna synvinkel som man också skall se föredragandens vilja att omsätta detta resonemang i praktiken, genom att via dessa tävlingar främja konkreta funderingar kring idrottens fostrande förmåga. Jag tror kort sagt att Europeiska året för utbildning genom idrott kan bli ett instrument i kampen för att skolan skall göra någonting för morgondagens ungdomar, för en generations öde, för att vi i framtiden skall få annorlunda ungdomar, som inte bara blir stjärnor, utan - vilket är viktigare - blir människor som kan betrakta sporten som en väg till livet, det vill säga som blir stjärnor i mänsklighet, eftersom detta gör det möjligt att också bli idrottsstjärnor.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman fru kommissionär! Den viktigaste funktionen som idrotten fyller för dem som utövar den är att den bidrar till att främja fysisk och psykisk hälsa och att den är ett redskap för fostran för att lära ut tolerans, respekt för regler och att alla godtar ett resultat. Dessa regler är djupt demokratiska och främjar dialog och kamratskap.
I den här världen, där ett ensidigt, sannskyldigt, absolut och inskränkt tankesätt är dominerande, är främjande av idrottens värden den bästa medicinen mot intolerans och främlingsfientlighet till fördel för social integrering.
Att utbilda genom idrott är att säkra de demokratiska värdena för framtida generationer och detta bör finnas med i fördraget.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill tacka kollegan Pack för hennes värdefulla arbete med detta betänkande. Bästa kollega, ni har redan under många års tid gjort ett verkligt fint arbete till förmån för idrott och fysisk fostran. Det har verkligen varit ett nöje att samarbeta med er. 
Det är fint att kommissionen har gått in för att organisera ett temaår för idrott.
Idrottens positiva betydelse som grundval för den mentala och fysiska hälsan får nu omfattande publicitet i Europa. Även litet motion - för att inte tala om ett regelbundet och mångsidigt utövande, en livsattityd, förebygger hjärt- och kärlsjukdomar, sjukdomar i rörelse- och stödorganen samt mentala problem. Speciellt förmågan att förebygga mentala problem med hjälp av motion får ofta för lite uppmärksamhet. Med hjälp av motion kan man till och med förebygga stora nationalekonomiskt sett betydande problem. Otaliga är de förlorade årsverken som kunnat förebyggas genom motion.
Mot den här bakgrunden är budgeten för temaåret om 11,5 miljoner euro i varje fall inte överdimensionerad. I många medlemsstater arrangeras i skolorna betydande frivillig verksamhet efter den egentliga undervisningen. Resurserna för dessa eftermiddagsaktiviteter bör ökas betydligt, eftersom efterfrågan på dessa tjänster är enorm. Eftermiddagsklubbarna som ofta arrangeras med frivilliga krafter gör ett värdefullt arbete. Med hjälp av motionsbaserad eftermiddagsverksamhet erbjuds barnen en möjlighet att ge utlopp för sin naturliga vilja och sitt behov att röra på sig. Samtidigt erbjuder man barnen meningsfull sysselsättning och förebygger sociala problem och utslagning.
Varför kan man inte diskutera idrotten med dess riktiga namn? Det är skrattretande att man i avsaknaden av rättslig grund, en egen idrottsartikel, blir tvungen att maskera idrottsprojekten under övriga moment. Det är bättre att diskutera saker och ting med deras rätta namn nu och i framtiden.

Reding
Herr talman! Jag skall fatta mig mycket kort, eftersom jag vet att tiden rusar och att föredragningslistan är späckad.
Jag vill instämma med alla ledamöter som har framhållit det enastående arbete Pack har uträttat, och hur energiskt hon under många år har bemödat sig om att ?hålla tätt? och till sist komma i mål. I dag kan man med en liknelse säga att hennes skötebarn bärs in i kyrkan för att döpas.
Jag vill mycket kort svara på vissa specifika frågor som har ställts.
Även om parlamentets förslag om att anordna skolmästerskap och låta vinnarna närvara vid ceremonin när den olympiska elden tänds i Olympia inte kunde tas med i texten, kan jag ändå avslöja en hemlighet för er. Tillsammans med det europeiska skolidrottsförbundet arbetar mina medarbetare redan på att se vad som kan göras för att tillmötesgå parlamentets önskemål.
Herr talman! Jag har helt klart för mig att parlamentet inte vill ha någon störtflod av utredningar i denna fråga. Må så vara, men då skall man sedan inte heller komma och säga att det hade varit bra att genomföra sådana. Jag erkänner behovet av konkreta åtgärder, men anser ändå att det sedan krävs en utvärdering, vilket för övrigt gjordes när det gällde Europeiska året för språk. Med tanke på den framgång detta år blev, menar jag att det kan tjäna som modell när det gäller att veta vad man bör och vad man inte bör göra.
Jag kan också avslöja en annan hemlighet. Jag har redan fått in ett stort antal förfrågningar om insatser, stöd och medverkan från de stora europeiska idrottsförbunden, som alla vill delta och dra sitt strå till stacken. De kommer inte att be oss om pengar, för det har de mycket mer av än vi! Budgeten på 11,5 miljoner euro syftar till att ge stimulans och sätta bollen i rullning, för det är det civila samhället, de aktiva och skolorna som skall stå för de konkreta åtgärderna.
Vissa frågor har ställts i fråga om det Europeiska handikappåret, som vi aktivt arbetar för. Special World Olympics kommer att anordnas under sommaren 2003, i Dublin. I detta sammanhang kommer vi att finansiera irländska volontärers medverkan, så att denna stora idrottsfest för handikappidrottare skall kunna äga rum. Det handlar i detta fall om ett försök som kommer att upprepas under hela 2003 och 2004. Unga volontärer från alla Europas länder - hundra, två hundra, tre hundra - skall tillsammans sättas i arbete för att främja idrotten i samband med stora symbolladdade evenemang. Vid det första tillfället, i Dublin, kommer alltså två hundra volontärer från olika delar av Europa att samlas. Detta kommer att upprepas i Aten, både vid de olympiska spelen och vid de paralympiska spelen, och vid alla stora idrottsevenemang där frivilligarbete, god vilja och ungdomars idealism kan sättas i förgrunden. Ungdomarna kommer med andra ord att stå i rampljuset.
Som ni kan se håller konkreta åtgärder för närvarande på att genomföras. Som jag har lovat er kommer ni att hållas informerade om händelseutvecklingen, och jag räknar också med er medverkan för att detta år skall bli ett år för alla medborgare i era regioner och i era länder. Som företrädare för medborgarna har ni nämligen en viktig roll att spela i detta avseende.
(Applåder)

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens meddelande om tjänster i allmänhetens intresse i Europa.

Reding
Herr talman! Frågan om allmännyttiga tjänster är föremål för en bred debatt i Europa och på annat håll. Den allmänna trend vi har sett under de senaste tjugo åren har inneburit att de offentliga myndigheternas roll har förändrats på ett sätt som gör att de inte längre direkt tillhandahåller tjänster, utan styr och fastställer spelreglerna. Så är framför allt fallet inom EU, där målet att skapa den gemensamma marknaden - som också var en nödvändighet - förmodligen har gynnat en sådan utveckling.
Erfarenheten visar att inrättandet av en gemensam marknad, grundad på ett system med sund konkurrens, är helt förenligt med prioriteringar av social och ekonomisk karaktär. De allmännyttiga tjänsterna utgör här ett av de mest konkreta målen. Vidare har ökad konkurrens inom ekonomin i stort lett till att de allmännyttiga tjänsterna blivit mer effektiva.
EU:s historia har alltid hängt samman. I varje ny etapp av Europabygget har det gjorts framryckningar både mot en större rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital och mot ökad solidaritet och sammanhållning. Varje framsteg för den inre marknaden har gått hand i hand med införandet av åtgärder som garanterar att de svagaste regionerna och medborgarna inte hamnar på efterkälken. Så var det med enhetsakten och så var det också i Maastricht och Amsterdam. Som ett exempel kan nämnas att politiken för ekonomisk och social sammanhållning har införts i fördraget, liksom politiken för konsumentskydd och miljöpolitiken. Alla dessa områden syftar till att komplettera och balansera strategierna för ökad konkurrens och avregleringar.
I fördragets artikel 16, som infördes i Amsterdam, erkänns uttryckligen de allmännyttiga tjänsternas viktiga roll. Där bekräftas att det finns ett behov av att försöka hitta ett bättre sätt att säkerställa en balanserad och samlad avvägning mellan de principer som rör de allmännyttiga tjänsterna och övriga mål i fördraget, framför allt den inre marknaden och den fria konkurrensen.
Kommissionen har alltid erkänt att de allmännyttiga tjänsterna spelar en ytterst viktig roll. I sitt meddelande från 1996 om tjänster i allmänhetens intresse i Europa föreslog kommissionen att man skulle hänvisa till främjandet av dessa tjänster. Den sektorsvisa EU-lagstiftning som antagits för stora industrier inom nätbaserade verksamheter, exempelvis på energiområdet, innehåller mycket ambitiösa mål i fråga om högkvalitativa allmännyttiga tjänster.
Dessutom har kommissionen alltid tillämpat konkurrensregler och marknadsregler på ett sätt som gör att utbudet och utvecklingen av allmännyttiga tjänster av hög kvalitet inte skall bli lidande. Jag kan exempelvis nämna meddelandet om allmänna radio- och TV-sändningar, som innehåller bestämmelser om statligt stöd. Meddelandet utarbetades av Monti och av mig själv under förra året och är ett exempel på hur man på ett klokt sätt kan tillämpa konkurrensreglerna och samtidigt ge regeringarna fria händer att se till att de allmännyttiga tjänsterna fungerar.
De allmännyttiga tjänsterna utgör också en viktig komponent i den europeiska samhällsmodellen. De bidrar till medborgarnas livskvalitet och utgör en förutsättning för att de fullt ut skall kunna utöva många av sina rättigheter.
I sin rapport till rådet i Laeken aviserade kommissionen sin avsikt, jag citerar, ?att undersöka förslaget att konsolidera och i ett ramdirektiv specificera de principer för allmännyttiga tjänster som ligger till grund för artikel 16 i fördraget?.
Kommissionen har beslutat att fullfölja denna uppgift inom ramen för en grönbok. Det finns två huvudsakliga anledningar till detta tillvägagångssätt. För det första är de frågor som berörts mycket mer vittgående och kan inte behandlas i en diskussion som begränsar sig till ett förslag till ramdirektiv. För det andra har det visat sig nödvändigt att på förhand fastställa en referensram, med hänsyn till de förväntningar och vitt skilda ståndpunkter som finns vad beträffar genomförbarheten av ett ramdirektiv och det mervärde ett sådant kan tillföra. Sedan får man inte heller bagatellisera de tekniska och begreppsliga svårigheter som utarbetandet av ett ramdirektiv med nödvändighet medför.
I första hand kommer grönboken att ge kommissionen möjlighet att undersöka om det är lämpligt att utarbeta ett ramdirektiv och i andra hand inleda en bred debatt om huvudfrågan. Målet med denna grönbok är alltså inte att skjuta upp genomförbarhetsundersökningen om ett ramdirektiv. Tvärtom: med hänsyn till de skilda traditioner, strukturer och ståndpunkter som finns i medlemsstaterna, är det bara en bred debatt på EU-nivå som kan göra det möjligt att hitta tillräckligt många gemensamma nämnare för att man skall kunna utarbeta en övergripande gemenskapsram. Och parallellt med utarbetandet av grönboken kommer vi att fortsätta arbeta med andra ärenden, i synnerhet när det gäller tillämpningen av reglerna om statligt stöd och utvärderingen av dessa tjänster. För övrigt kan detta arbete vara till nytta för grönboken. När det gäller tidtabellen bör grönboken ha antagits i mars 2003 och slutsatserna bör kunna dras före årets slut.
Herr talman! Detta var vad kommissionen hade att säga i denna fråga.
(Applåder)

Langen (PPE-DE).
Herr talman! Kommissionär Reding har en svår uppgift. Hon skall för kommissionens räkning uttala sig om en process som kommissionen har skjutit upp i ett helt år. För 13 månader sedan avgav parlamentet nämligen med brett votum sitt yttrande om tjänster i allmänhetens intresse: med 435 röster i slutomröstningen. Kommissionen har sedan dess gjort mycket lite. Man har lagt fram fyra dokument. De två senaste, de som lades fram nu inför toppmötet i Köpenhamn, liksom de som lades fram inför toppmötet i Sevilla för ett halvår sedan, avslöjar endast att kommissionen avvaktar domar från EG-domstolen. Fru kommissionär! Jag förstår verkligen inte varför kommissionen inte för en offentlig och offensiv debatt om sina förslag i parlamentet. Om man gör som kaninen och bara stirrar på ormen, i detta fall EG-domstolen, då utnyttjar man faktiskt inte de möjligheter man har.
Därför vill jag verkligen insistera på att kommissionen inte nöjer sig med att dela ut icke-officiella dokument till regeringarna - det senaste den 12 november i år -, utan även gör parlamentet delaktigt i debatten. Fru kommissionär, ni berörs endast marginellt, i första hand är detta en fråga för kommissionären med ansvar för konkurrensfrågor. Vi vill inte bära hundhuvudet för olika kommissionsbeslut så länge parlamentet inte görs ordentligt delaktigt i lagstiftningsprocessen. 
Därför säger jag i klartext att vi kräver ett ramdirektiv, vilket ni alltså nämnde. Vi kräver ett ramdirektiv på grundval av artikel 95 om den inre marknaden. Det betyder att den offentliga debatten med utgångspunkt i artikel 95 leder till ett beslut inom ramen för medbeslutandeförfarandet, parlamentet och rådet. Inget av det som hittills har kommit fram säger något annat än att konkurrenspolitiken skall förbli som den alltid har varit, dvs. att alla beslut fattas i rådet. Parlamentet informeras men måste därefter vänta och se hur det går. Det är precis som ni säger: frågan kommer att leda till en omfattande socialpolitisk och ekonomisk debatt. Detta är inget som kommissionen kan diskutera med rådet bakom stängda dörrar, utan detta måste göras offentligt här inför det direktvalda parlamentet.
Jag vill vara tydlig när jag säger detta eftersom det inte nämns i något av alla dessa dokument, vilka för övrigt är av skiftande kvalitet - detta icke-officiella dokument är det överlägset bästa av dem som har lagts fram. Den utvärderingsmetod som lades fram i somras var så hoprafsad och av så dålig kvalitet att den inte kan användas i en sund opinionsbildning.
Jag uppmanar kommissionen att äntligen komma till avslut och inte bara vänta! EG-domstolens dom i Ferringmålet är en praktiskt användbar grund för bedömningen av statliga stöd och offentliga tjänster. Jag uppmanar er att snarast lägga fram beslut på basis av detta och att inte skjuta upp dem ytterligare.

Van Lancker (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, bästa kolleger! Jag vill naturligtvis tacka kommissionären för hennes meddelande och för hennes förespeglingar om grönboken. Men det är inte särskilt vanligt att jag till punkt och pricka kan instämma i det som min kollega Langen säger. Fru kommissionär, i min grupp är vi synnerligen missnöjda med kommissionens ovilja att lägga fram ett ramdirektiv för Europaparlamentet. Som ni själv sade är de allmännyttiga tjänsterna hörnstenen i vår europeiska sociala modell. Det handlar om människors sociala rättigheter, grundläggande förnödenheter såsom vatten, energi, kollektivtrafik, kommunikation, sjukvård, vilka dessutom är av avgörande betydelse för den sociala sammanhållningen och för våra ekonomier. Min grupp, och hela parlamentet för den delen, har under flera års tid efterlyst detta ramdirektiv. Till och med rådet har förekommit kommissionen, för Europeiska rådet uppmanade i Nice, och sedan igen mer uttryckligt i Barcelona, kommissionen att utarbeta detta ramdirektiv. Trots detta kommer kommissionen under våren 2003 först att genomföra ett brett samråd i form av en grönbok.
Fru kommissionär, jag har förståelse för att problematiken omkring de allmännyttiga tjänsterna är komplex. Jag förstår den skillnad i tillvägagångssätt som finns i medlemsstaterna. Jag känner till att både offentliga och privata aktörer är involverade och det är sant att det finns skillnader beroende på vilken sektor det gäller. Men samtidigt konfronteras vi ständigt med ståndpunkter angående en avreglering av ekonomins olika sektorer, utan att vi förfogar över ett ramdirektiv som reglerar de grundläggande principerna. Missförstå mig inte. Vår grupp är förespråkare för den inre marknaden, förutsatt att denna marknad är anpassad till de sociala och ekologiska behoven. Men marknaden är ett instrument och marknaden har sina gränser och när det handlar om medborgarnas grundläggande sociala rättigheter är det inte marknadens regler och konkurrens som skall avgöra vilka spelregler som gäller.
Fru kommissionär, grönboken kommer dessutom för sent för att kunna bidra till diskussionen i konventet om de allmännyttiga tjänsternas roll. Den diskussionen för vi för närvarande. Den avslutas i februari och först i mars kommer kommissionens grönbok. Jag tror att tåget redan har gått för kommissionen.
Slutligen finns det ett sista skäl, en sak som jag är mycket oroad över och som har att göra med min kollega Langens uttalanden. Kommissionen har hittills utgått ifrån att medlemsstaterna kunde finansiera sina allmännyttiga tjänster av sociala skäl utan att detta betecknades som otillåtet statsstöd. Det är enligt min mening en riktig utgångspunkt. Men fördraget är uppenbarligen inte tillräckligt klart och tydligt. I aktuella yttranden från två generaladvokater vid EG-domstolen framgår nämligen att denna princip inte längre är höjd över alla misstankar. Nu tänker kommissionen tydligen dra slutsatsen att de inte kan skapa rättssäkerhet för medlemsstaterna i fråga om finansiering av allmännyttiga tjänster. Vari består då det omtalade självbestämmandet i utformningen av samhällsservicen? Kolleger, för vår del är den slutsatsen uppenbar.
För det första: Vi ber kommissionen att utan dröjsmål utarbeta ett ramdirektiv såsom så ofta har efterlysts.
För det andra: Det måste inom ramen för konventet ges tillfälle att slå fast de grundläggande principerna för samhällsservicen samtidigt som medlemsstaternas befogenheter beaktas fullt ut.
För det tredje: I vår grundlag måste det på ett tydligt sätt fastslås att de allmännyttiga tjänsterna är medborgerliga sociala rättigheter och att dessa inte får överlåtas till marknadens regler och konkurrensen.
(Applåder)

Wallis (ELDR).
Herr talman! På min grupps vägnar hade jag tänkt säga att vi är glada över att kunna konstatera att en grönbok nu är på väg, men jag kanske är ganska ensam om att säga att jag gläds över grönboken av den anledningen att det nu faktiskt händer något. Löftet om framtida samråd och genomförbarhetsstudier bör välkomnas, men detta skall inte utnyttjas som en ursäkt för fullständig passivitet. I det avseendet håller jag med mina kolleger om att något måste ske så snart som möjligt. Processen kan vara betydelsefull och vi måste se till att det sker på rätt sätt.
Jag skulle vilja anföra två kommentarer på min grupps vägnar och den första kommentaren har att göra med konkurrens. Konkurrens är förträffligt - vi är för den inre marknaden - eftersom det är ett sätt att höja standarden över lag och dessutom kan vara ett sätt att höja standarden på de berörda tjänsterna, men inte för sakens egen skull. Det vore kanske intressant att titta på ett land utanför EU, Schweiz, utifrån ett energipolitiskt perspektiv. I Schweiz höll man nyligen en folkomröstning för att avgöra om man skulle avreglera landets energiförsörjning, vilken för närvarande är de lokala kantonernas ansvarsområde. Medborgarna i Schweiz röstade emot förslaget på grund av att de inte var övertygade om att valfriheten i den bemärkelsen skulle leda till en ökad standard utan kanske snarast skulle skapa förvirring. Denna fråga ställdes till Schweiz befolkning. Vi å vår sida avvaktar ett ramverk om hur vi skall inrätta en sådan valfrihet runt om i Europa.
Den andra frågan som är särskilt viktig för min grupp är bestämmelsen om allmännyttiga tjänster. Denna bestämmelse skapar garantier för social sammanhållning i Europa. Som exempel kan jag nämna att det i min egen valkrets nu strömmar in brev till mitt kontor från väljarna på landsbygden angående den aktuella frågan om bredband, där de beklagar sig över att bredband finns tillgängligt i vissa städer, men inte för dem.
Denna typ av frågor måste lösas så att vi kan tillhandahålla alla våra medborgare samma tjänsteutbud och på så vis garantera den sociala sammanhållning som är så viktig för Europa. Det är absurt att man i konventet och dess arbetsgrupper för närvarande håller på att diskutera dessa frågor. Ärenden av den här typen kräver samordning i takt med att Europas utveckling går vidare.
Det är alltså bra att det nu faktiskt händer något, att det avgivits en förklaring, men låt oss nu gå vidare.

Ainardi (GUE/NGL).
Herr talman! Det gläder mig att vi på nytt debatterar de allmännyttiga tjänsterna, med anledning av kommissionens uttalande. Jag menar att de allmännyttiga tjänsterna är av central betydelse för Europabygget. Kanske skulle jag snarare säga att de borde vara det.
Även om deras ställning och roll inom unionen i princip faktiskt erkänns i artikel 16 i fördraget, är de likafullt underordnade konkurrensreglerna, med alla de konsekvenser detta medför. Framryckningarna mot en ökad avreglering inom ett stort antal områden har blivit allt fler. Toppmötet i Barcelona i mars innebar för övrigt ett avgörande steg i denna riktning. När det gäller energi, transporter och den nya etappen inom postsektorn upprepas ständigt argumentet att avregleringarna är lösningen för att modernisera dessa tjänster. Detta stämmer inte alls, något som otaliga exempel visar. Jag tror att de allmännyttiga tjänsterna har en uppgift att fylla för den sociala och regionala sammanhållningen. Alla måste garanteras lika tillträde till tjänster av hög kvalitet, på hela territoriet och till samma pris. Bestämmelserna om lönsamhet och konkurrensprincipen står i motsättning till dessa målsättningar, och dessa uppdrag.
Medborgarna reser nu krav på europeiska allmännyttiga tjänster av hög kvalitet i många av unionens länder. Det har blivit nödvändigt att utarbeta gemensamma europeiska normer som gör det möjligt att genomföra en harmonisering ovanifrån, i synnerhet mot bakgrund av utvidgningen. Moderniseringen av de allmännyttiga tjänsterna måste ingå i en strategi som inte skall syfta till att öppna tjänsterna för konkurrens, utan till att uppfylla de behov som kommer till uttryck. Detta förutsätter en verklig demokratisering och att personal och användare aktivt bidrar till att utveckla dessa tjänster. Europeiska unionen har i detta sammanhang ett särskilt ansvar. EU måste först och främst göra det möjligt att genomföra en verklig utvärdering av avregleringarna, land för land. Trots att Europaparlamentet vid flera tillfällen har krävt detta har en sådan utvärdering, som tar upp konsekvenserna med avseende på säkerhet, miljö, kvalitet och sociala aspekter, ännu inte genomförts. Varför?
Inte heller tror jag att man kan undersöka detta problem i anslutning till att man om flera månader utarbetar en grönbok, hur intressant detta sedan än är. Som jag ser det bör de allmännyttiga tjänsterna inte längre såsom i dag ses som ett undantag från konkurrens. De bör tvärtom ses som ett prioriterat ansvar för Europeiska unionen, och de bör därför undantas från konkurrens. Ett nytt fördrag håller på att växa fram i samband med konventets arbete inför regeringskonferensen 2004. Låt oss ta upp denna fråga i anslutning till debatten om fördraget. Det är dags att höra kraven från medborgarna, från de fackliga organisationerna, som överallt demonstrerar för att kräva tjänster av hög kvalitet. Dessa krav går hand i hand med kraven på ett EU med sociala framsteg och ett mer demokratiskt EU. Därför kan vi inte nöja oss med en minimidefinition av universella europeiska tjänster. Vi måste vara ambitiösa i fråga om det sociala Europa. Vi måste placera de allmännyttiga tjänsterna i centrum för Europabygget och EU-medborgarskapet.

Flautre (Verts/ALE).
Fru kommissionär! Jag blir ganska förvånad när jag hör er säga att det under tjugo års tid visat sig att den gemensamma marknaden under konkurrensrättens styrning är helt och fullt förenlig med de sociala målen - så uttryckte ni det. Jag har redan fått bättre besked från kommissionen, som börjat uttrycka tvivel just på konkurrensrättens förmåga att skapa förutsättningar för att uppnå de sociala och miljömässiga målen som helhet. Jag tror faktiskt att vi - och i synnerhet kommissionen - skulle känna oss mycket mer tillfreds när vi berömmer oss av att ha lyckats, om vi hade tillgång till en utvärdering, vilket en del kolleger har påpekat. I alla händelser tror jag inte att någon av oss har något intresse av att underskatta de europeiska medborgarnas enorma förväntningar på utökade tjänster, en förbättrad kvalitet och en förbättrad säkerhet. Att slå dövörat till för det tvivel som i dag kommer till uttryck när det gäller tjänsternas kontinuitet och fortsatta existens, tror jag också skulle innebära ett allvarligt hot mot EU:s framtid och mot det beslut som medborgarna skall fatta om den kommande konstitutionen. En orsak till detta är att dessa tjänster har ifrågasatts i samband med katastrofer som inträffat samt att försämringar för närvarande konstateras inom ett antal områden för allmännyttiga tjänster.
Ni har beslutat att inleda ett brett samråd om grönboken. Detta initiativ är förvisso högst förvånande med tanke på kopplingen till de diskussioner som vi vill föra i konventet i syfte att fullt ut föra in rätten till allmännyttiga tjänster i EU:s framtida konstitution, diskussioner som för närvarande går mycket trögt. Jag skulle därför vilja höra hur ni ser på samordningen av dessa tidtabeller, eftersom det verkar ganska märkligt att inleda en diskussion om det genomförbara eller nyttiga i ett ramdirektiv inom ramen för de nuvarande fördragen, samtidigt som den stora diskussionsfrågan handlar om att vinna erkännande och underlag för en europeisk syn på allmännyttiga tjänster i det kommande fördraget.
När det gäller samrådsförfaranden har vi för övrigt redan blivit ganska chockade över ett antal förslag som fick en hel hög av olika intressegrupper inom det europeiska samfundet att påtagligt resa ragg. Jag skulle önska att kommissionen tydligt kunde förklara med hjälp av vilken motstridig offentlig metod de olika aktörerna - användare, fackliga organisationer, frivilligorganisationer, lokala och regionala myndigheter, och så vidare - kommer att kunna göra sin stämma hörd i samband med detta samråd kring grönboken.

Della Vedova (NI).
Herr talman, fru kommissionär! Kommissionen försöker att mildra två krav som till viss del är motstridiga när det gäller de allmännyttiga tjänsterna: kravet på att vissa tjänster som man anser att marknaden inte kan trygga med effektivitet och till rimliga kostnader skall tillhandahållas, och kravet på att somliga av dessa tjänster inte skall snedvrida marknaden och konkurrensen. Jag tror att kommissionen fortfarande lägger för mycket vikt vid den första punkten och för lite vid den andra, den om snedvridningen av konkurrensen. Detta är inte förvånande eftersom regeringarna, och därmed rådet, drar i denna riktning för att undvika en uppenbar intressekonflikt. Det finns kritiska sektorer som till exempel telekommunikationer, energi, vatten, transporter, television och media där regeringarna samtidigt är domare och spelare. De upplever en tyngande intressekonflikt, de är inte de som reglerar och stiftar lagar, de är själva entreprenörer med viktiga, multinationella bolag som utnyttjas för den ekonomiska och den politiska maktens skull. Denna intressekonflikt är ännu inte löst i många europeiska länder i dag. Faktum är att det inom dessa sektorer skapas ett ingenmansland där man strävar efter att tillfredsställa de intressen som företagen och de ekonomiska och politiska potentaterna som är knutna till dem har, snarare än de europeiska konsumenternas intressen och allmänintresset.
I Europa finns det väldigt många fall där dessa företag har getts otillbörligt utrymme: jag tänker på Deutsche Post, som använder sina monopolintäkter från postsektorn för att till och med slå emot konkurrenterna genom uppköp, som i fallet DHL International. Detta företag köptes av Deutsche Post som, genom att utnyttja sina monopolintäkter, kunde slå ut en konkurrent. För att inte tala om EDF: Frankrike gick med på att öppna energisektorn i landet efter att ha försäkrat sig om att det helägda statliga företaget EDF, som inte är börsnoterat, men som kan bevilja av staten garanterade lån, köpte upp företag i utlandet, bland annat i Italien - att det, kort sagt gjorde en shoppingrunda - och på så sätt befäste sin dominerande ställning på den europeiska marknaden. Om vi skall tala om Italien har vi ett viktigt televisionsbolag som RAI, som finansieras med ansenliga summor som kommer från skattebetalarnas fickor, och som konkurrerar med de andra televisionsbolagen på precis samma sätt som en kommersiell kanal. 
Detta är vad som händer när det offentliga skapar statliga bolag som snedvrider konkurrensen. När staterna har gjort sig av med alla bolagen blir det kanske lättare att tänka sig en stat som har till uppgift att reglera, som genom avtal eller entreprenader köper tjänster som den anser att marknaden inte ensam kan tillhandahålla.
Herr talman, fru kommissionär! Jag skulle vilja göra ett sista påpekande: det finns en tjänst, mobiltelefonin, som kommissionen inte anser omfattas av allmänintresset. Jag anser att det är ett stort fel och att mobiltelefonin i dag ur alla aspekter hör till de allmännyttiga tjänsterna. Det handlar faktiskt om en av de tjänster som utbjuds bäst i Europa, med utmärkt effektivitet och till optimala kostnader, och det är en allmännyttig tjänst som marknaden tillhandahåller under konkurrens.

Jarzembowski (PPE-DE).
Herr talman, ärade fru kommissionär, kära före detta kollega, ärade kolleger! Jag menar att ett ramdirektiv eller en grönbok bör tillvarata de erfarenheter vi redan har av tjänster i allmänhetens intresse.
Låt mig därför som ett exempel nämna ett område där parlamentet redan nu kan utöva inflytande. Parlamentet och rådet skulle utföra ett stort och konkret arbete om vi såg till att komma vidare med lagstiftningen för den allmänna lokaltrafiken. Låt mig i detta sammanhang berömma kommissionen. Kommissionen lade nämligen redan 2000 fram ett högst konkret förslag till förordning för den allmänna lokaltrafiken. Parlamentet avgav 2001 ett tydligt yttrande om detta. Och vad gör rådet? Rådet stoppar förslaget i byrålådan utan att behandla det, utan att vilja behandla det. Jag menar att vi bör ge rådet signaler om att vi inte accepterar ytterligare förseningar i så centrala frågor som ett korrekt erbjudande om tjänster för medborgarna i städerna och regionerna och att vi i händelse av ytterligare förseningar tvingas överväga att inleda en process mot rådet på grund av dess underlåtenhet att agera.
Mina damer och herrar! Varför är då frågan om lagstiftningen för den allmänna lokaltrafiken så viktig? Vi har en situation som rättsligt sett är otydlig. Visst kan vi invänta domar från EG-domstolen, men låt oss för all del fatta ett politiskt beslut om vilket system vi vill ha för den allmänna lokaltrafiken. Städerna, kommunerna och de privata företagen behöver rättssäkerhet i fråga om hur den allmänna lokaltrafiken faktiskt skall organiseras.
Jag vill också kommentera följande: uppenbarligen kunde uttalandet missförstås. Jag menade inte att tjänster av allmänt intresse och konkurrens utesluter varandra, utan att de kompletterar varandra. Detta blir särskilt tydligt när det handlar om den allmänna lokaltrafiken. Herr talman! Efter att staden eller regionen som offentligt ansvarig har fattat sitt beslut och definierat kraven på lokaltrafiken, t.ex. hur handikappanpassad den bör vara och vilka körtider, intervaller och biljettpriser man skall ha - ni kan infoga vilka sociala tankegångar ni vill - så skall det därefter göras en offentlig upphandling. Därefter antas det bästa erbjudandet, vare sig det är offentligt eller privat. Så fungerar konkurrensen för medborgarnas bästa.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Jag är djupt besviken över kommissionens förklaring här i dag. Det var bara fler tomma ord om principen om allmännyttiga tjänster. Vi har tidigare fått höra att kommissionen skulle utarbeta en ram för allmännyttiga tjänster före årets slut, nu fick vi ett löfte om en grönbok.
Den trängande nödvändigheten gäller detta ramdirektiv, inte en grönbok. Det föreligger en trängande nödvändighet att förändra konkurrenslagstiftningen så att de allmännyttiga tjänsterna, samhällsservicen, kan överleva och blomstra, och det behövs en klausul i vår nya konstitution om rätten till samhällsservice i hela Europa.
Solidaritet och medborgarskap utgör själva kärnan i begreppet Europeiska unionen. När vi denna vecka har tagit ett stort steg på väg mot att ena Europa såväl politiskt som geografiskt, vill jag hävda att vi måste se till att tillhandahålla allmännyttiga tjänster som är åtkomliga för alla, tillgängliga, prismässigt rimliga och av hög kvalitet om vi vill skapa Europamedborgare.
Rätt tolkade är de allmännyttiga tjänsterna till för alla medborgare och inte bara för dem som är utslagna, fattiga eller missgynnade, även om de naturligtvis är särskilt betydelsefulla för personer som befinner sig i den situationen. Allmännyttiga tjänster stödjer och stärker tillväxt. De stärker miljömässig hållbarhet. De utgör en nyckelkomponent i all seriös fysisk planering, vilket skapar förutsättningar för en bärkraftig landsbygd och drägliga städer. De skapar friska medborgare som inte är rädda för att bli sjuka. De skapar förutsättningar för medborgarna att pendla och kommunicera. De gör det möjligt för medborgarna att hålla sig väl underrättade och vara välutbildade, inte bara i fråga om tekniskt kunnande utan även beträffande politisk bildning. Alla dessa saker är nödvändiga om vi vill skapa ett Europa som vi kan vara stolta över och som dess medborgare kan känna sig hemma i.

Markov (GUE/NGL).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Även om det kommer alldeles för sent välkomnar jag givetvis kommissionens meddelande om föresatsen att under det första kvartalet 2003 lägga fram en grönbok om tjänster i allmänhetens intresse i Europa.
Det är dock obegripligt att de slutsatser och konkreta initiativ som hör till saken kommer först ett halvår senare. Analysen och de krav på handling som analysresultaten ger hör samman. I enlighet med de krav som rådet ställde i Barcelona i mars 2002 antog kommissionen i juni 2002 en ny metod för att värdera kvaliteten på allmännyttiga tjänster. Ni vet mycket väl att åsikterna om detta går brett isär, och jag vill säga följande: kvalitetsmässigt är den nya värderingsmetoden rena katastrofen.
Eftersom debatten om tjänster i allmänhetens intresse mest brukar mala på med ord som liberalisering och privatisering, vore det åtminstone lämpligt att samtidigt med grönboken genomföra en vetenskapligt grundad analys av situationen på de marknader och i de företag som redan har avreglerats respektive privatiserats. Framgångar och bakslag ter sig väldigt olika i olika branscher.
De frågor som måste besvaras är för det första: Garanteras alla EU-medborgare tillgång på samma villkor oberoende av inkomst och geografisk hemort? För det andra: Har kostnaderna för tjänsterna stigit eller sjunkit? För det tredje: Har kvaliteten blivit bättre eller sämre? Och för det fjärde: Har de sociala villkoren blivit bättre eller sämre för de anställda?
Hit hör även att anbudsgivarna jämställs oberoende av ägarstruktur. Att företag som är offentligt ägda till mer än 25 procent enligt stödförordningen hamnar i ett sämre läge än de privata, hör inte hemma i en rättvis konkurrens. Ja till konkurrens utifrån bästa anbud - nej till konkurrens utifrån ägandeförhållanden!

Jonckheer (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag föreställer mig att er förmiddag kunde ha varit trevligare. Det ankommer dessutom på er att företräda kommissionen och de av era kolleger som är direkt ansvariga för denna fråga, och som har delegerat denna uppgift till er. Men det ingår i jobbet!
Jag skall inte tala om innehållet, eftersom mina kolleger redan till stor del har uttryckt vad jag själv tycker. Jag har tagit del av kommissionens senaste dokument, som är några dagar gammalt och som är koncist. I det påminns man bland annat om att det första övergripande dokumentet som kommissionen utfärdade om denna fråga går tillbaka till 1996.
Sex år har gått och kommissionen aviserar en grönbok. Jag tycker inte att det är seriöst. Ni har ?dålig timing?, något som många redan har understrukit. Det gäller problem med tidtabellen i förhållande till konventet, problem med tidtabellen i förhållande till genomförandet av de sektorsvisa direktiven och helt uppenbart problem med tidtabellen i förhållande till utvidgningen, vilket Ainardi antydde. Kära kolleger! I detta läge anser jag att det inte tjänar något till att fortsätta uppmana kommissionen att utarbeta dokument. Kommissionen är splittrad. Jag säger det i någon mån för att provocera. Det är uppenbart att det saknas politiskt ledarskap, vilket är allvarligt, eftersom kommissionen har initiativmonopol.
Jag anser att vi parlamentsledamöter nu måste ta vårt ansvar i konventet. Flera bidrag som handlar om allmännyttiga tjänster och hur de kan kombineras med konkurrensrätten har redan inkommit. I sitt första bidrag till konventet i maj påpekade kommissionen själv hur viktigt det är med en rättslig grund för de allmännyttiga tjänsterna. På sidan 6 i detta dokument står till och med det följande: ?Om man inte gör det kommer anpassningarna att ske till förfång för den europeiska samhällsmodellen och de värden som de europeiska demokratierna bekänner sig till?. Kommissionen är därmed både medveten om problemet och oförmögen att fatta politiska beslut.
Vare sig vi är parlamentariker som deltar i konventet eller ledamöter i Europaparlamentet måste vi vända oss till våra nationella regeringar och vi måste kämpa i konventet för att den framtida europeiska konstitutionen faktiskt skall omfatta rättsliga bestämmelser som begränsar konkurrensrätten.

Berthu (NI).
Herr talman! Europeiska rådet i Nice i december 2000 uppmanade kommissionen att beakta följande, och jag citerar: ?i nära samarbete med medlemsstaterna överväga metoder som säkerställer större förutsägbarhet och ökad rättssäkerhet vid tillämpningen av konkurrensrätten i samband med tjänster i allmänhetens intresse.?
I klarspråk innebar detta att det måste bli ett slut på det godtycke som följer av att man tvekar kring rättspraxis och från kommissionens sida ständigt försöker använda sina befogenheter på konkurrensområdet för att lägga sig i hur allmännyttiga tjänster skall definieras och fungera.
Två år senare, efter en rapport vid rådsmötet i Laeken och en begäran från rådet i Barcelona om att ett ramdirektiv skulle utarbetas, står vi i stort sett och stampar på samma fläck och kommissionen erbjuder sig bara att ytterligare skjuta fram varje form av lösning genom att utarbeta en grönbok och genomföra ett brett samråd. Detta är ytterst nedslående.
Lösningen är ändå enkel, men uppenbarligen måste den tvingas fram av medlemsstaterna. I fördraget måste två saker sägas klart och tydligt. För det första att unionen erkänner medlemsstaternas och deras myndigheters förvaltningsfrihet, vilket omfattar deras rätt att fastställa och organisera sina allmännyttiga tjänster. För det andra att finansiering avsedd att kompensera för merkostnader i samband med fullgörandet av allmännyttiga tjänster inte skall betraktas som statligt stöd.
Parallellt med detta måste även kommissionens självrådighet på internationell nivå stoppas. De nu pågående WTO-förhandlingarna om det framtida Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS), löper stor risk att spåra ur och förskjutas från avreglering av privata tjänster till ett indirekt ifrågasättande av allmännyttiga tjänster. Kommissionen för dessa diskussioner helt i det fördolda, utan något tydligt demokratiskt mandat som berörda parter enats om efter en bred och offentlig debatt. Denna situation påminner för övrigt på ett märkligt sätt om situationen på jordbruksområdet när det gäller tillämpningen av de så kallade Doha-besluten, som inte i någon instans har ratificerats demokratiskt.
Herr talman! På alla dessa punkter måste medlemsstaterna när de samlas i rådet snabbt se till att ta över rodret.

Karas (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! I kommissionens meddelande står det: ?läget i arbetet med ett eventuellt förslag till ramdirektiv om tjänster i allmänhetens intresse?. Jag uppfattar detta lite som en provokation. Vi behöver inte undersöka om det behövs ett ramdirektiv, utan vad som behövs är kommissionens förslag till ramdirektiv, precis som Europaparlamentet så länge har krävt. Vill man undersöka detta, kan man läsa Langens betänkande. Där står på 35 sidor i detalj varför vi behöver ett sådant ramdirektiv. Vi kräver därför ett påskyndat förfarande och att Europaparlamentets beslut genomförs.
Fru kommissionär! Vi har Lissabonprocessen, och där talas det entydigt om social sammanhållning som ett mål för Europeiska unionen. Jag menar att tjänster i allmänhetens intresse främjar den sociala sammanhållningen. En hög procentsats av de allmännyttiga tjänsterna utförs ideellt, och inte bara som huvudyrke. Tjänsterna ligger på det mer humana planet och balanserar någonstans mellan staten och det privata. Det ges statliga bidrag som dock inte skall gälla som statligt stöd, och företagen är privata trots att de inte är helt och hållet underställda konkurrens. Just därför är det nödvändigt att vi får en rättslig ram som ger rättssäkerhet.
Så här några dagar före jul vill jag rikta ett hjärtligt tack till de medarbetare som i sitt huvudsakliga yrke eller på ideell bas arbetar för allmänheten. Utan dem skulle vårt samhälle bli kyligare och den europeiska sociala modellen omöjlig att genomföra.

Désir (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! I Barcelona var det faktiskt ännu tal om ett ramdirektiv. I Sevilla talade ingen längre om ramdirektiv. Och i dag talas det om en grönbok. Men redan år 2000 kom ett meddelande från kommissionen om de allmännyttiga tjänsterna, en rapport från kommissionen vid rådet i Laeken, och faktiskt ett stort antal dokument och ståndpunkter från institutionernas sida, framför allt från Europaparlamentet.
I den här takten kommer alla sektorsvisa direktiv om energi, post och transporter redan att ha utfärdats när ramdirektivet antas, tidtabellerna för avregleringarna kommer att ha fastställts, och det kommer inte återstå mycket att rama in. Kommissionen har verkligen varit väldigt långsam och man kan ställa sig frågande till vad dessa förseningar betyder. När det gäller avregleringar lagstiftar man och fastställer datum, och gör för övrigt detta utan att ens planera några riktiga utvärderingar efter halva tiden. När det gäller allmännyttiga tjänster anordnar man debatter om debattdokument.
I likhet med många av mina kolleger anser jag för min del att det krävs ett noga definierat rättsligt ramverk, som skyddar de allmännyttiga tjänsterna och gör det möjligt att utveckla dem, som de viktiga delar av medborgarskapet de utgör. Men de allmännyttiga tjänsterna skall inte i första hand underställas den inre marknadens bestämmelser, eftersom de styrs av långsiktiga mål och inte av kortsiktiga lönsamhetsmål, både när det gäller mål som syftar till social och regional sammanhållning, lika behandling och ibland rentav avgiftsutjämningar. Det handlar med andra ord inte om mål som gör det möjligt att få omedelbar återbäring på investeringar, och dessa kan inte inordnas i ett renodlat kommersiellt perspektiv. Detta gäller även tjänsternas lönsamhet och finansiering.
Jag tror att man inom de allmännyttiga tjänsternas område måste kunna fortsätta att finansiera det som inte är lönsamt med det som är lönsamt och att det följaktligen är nödvändigt att organisera system för avgiftsutjämning. Eftersom det nu måste finnas en grönbok vore det intressant att i samarbete med arbetsmarknadens parter, användare och folkvalda på lokal nivå genomföra en utvärdering av avregleringarnas långsiktiga inverkan ur kvalitets- och säkerhetssynpunkt inom ett antal sektorer. Man kan exempelvis titta på järnvägarna i Storbritannien, sysselsättningen och den territoriella sammanhållningen. Man kan titta på posten och risken för att oligopol uppstår, och man kan vidare titta på telekommunikationerna.
Avslutningsvis tror jag att det är nödvändigt att låta medlemsstaterna behålla möjligheten att förfoga över exklusiva rättigheter att utföra allmännyttiga tjänster inom vissa geografiska områden och undanta vissa sektorer från konkurrens, eftersom unionens medborgare ger uttryck för mycket tydliga förväntningar inom området för allmännyttiga tjänster.

Cauquil (GUE/NGL).
Herr talman! Som företrädare för de folkvalda i Lutte ouvrière vill jag säga att vi ifrågasätter allt inklusive begreppet ?allmännyttiga tjänster?, eftersom man genom att på detta sätt ersätta begreppet ?offentlig service? signalerar att denna offentliga service överges, så att de tjänster befolkningen behöver helt överlåts åt marknadskrafterna.
Under vissa omständigheter är ni själva tvungna att vidta korrigerande åtgärder, med andra ord statliga insatser, eftersom ni vet att marknadskrafterna är ointelligenta, orättvisa och att de bara täcker behoven om det är lönsamt. Det kan inte ha undgått er att jakten på ekonomisk vinst inom kollektivtrafiken leder till rena katastrofer.
När ni låter privata intressen ta över den offentliga servicen innebär det att de befolkningsgrupper som har de lägsta inkomsterna berövas tillgång till utbildning, vård, postservice och anständiga transporter, eller att denna tillgång begränsas.
Vi förkastar därför ert meddelande till både form och innehåll, och vi kräver att den offentliga servicen skall bibehållas inom alla områden som gagnar en majoritet av befolkningen och när så krävs återställas. Vi säger nej till alla privatiseringar av allmännyttiga tjänster, och nej till införandet av varje form av lönsamhets- och vinstkrav.

Radwan (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Vi alla - eller åtminstone den stora majoriteten i parlamentet - ser mycket positivt på en enhetlig inre marknad och på konkurrensen. Det är också många som berörs av frågan om offentlig service, och vi ser ju att dessa så kallade tjänster i allmänhetens intresse kommersialiseras alltmer. Denna kommersialisering är till största delen befogad, men till en viss del borde man tänka sig för om detta är den bästa vägen eller inte.
Det har redan sagts mycket om grönboken och konventet och om huruvida vi är för sent ute. En sak kan vi dock med säkerhet säga, nämligen att dialogen mellan kommissionen och EG-domstolen ur Europaparlamentets synvinkel måste upphöra. Europaparlamentet ignoreras på ett område där detta knappast kan bli värre. Därav denna brådskande uppmaning till kommissionen att lägga fram konkreta detaljspecifikationer.
För mig är två punkter särskilt viktiga, och jag vill gärna ha en förklaring: En del av diskussionen om den offentliga servicen rör det faktum att kommissionen endast vill engagera sig i två frågor som handlar om den ekonomiska verksamheten. Som begrepp betraktat är detta säkert logiskt, men i slutändan handlar det ju alltid om detaljfrågor. Är en sjuktransport en ekonomisk verksamhet? Ja eller nej? Frågan skall inte avgöras i det enskilda fallet, utan vi behöver äntligen kriterier från kommissionen för hur detta skall avgöras i framtiden. Det är oacceptabelt att det strax före ett beslut endast finns meddelanden att konsultera - som i fråga om sparbankerna.
Det andra är subsidiariteten. Detta är ju något som konventet diskuterar ingående. Kommissionen är mycket, mycket sent ute med detaljuppgifter till konventet. Men regionerna och medlemsstaterna måste fortfarande ges möjlighet att själva avgöra frågan lokalt. Det är uteslutet att kommissionen kan leverera standardnormer genom bakdörren.
Subsidiaritet innebär ett utrymme för lokala beslut, dvs. att det i Bayern - som jag kommer från - förhåller sig annorlunda mot i t.ex. Luxemburg, som kommissionären kommer från, eller i Spanien, Portugal, Grekland eller i framtiden Litauen. Därför får det inte levereras definitioner genom bakdörren. Slutligen vill jag säga att vad vi och medborgarna behöver är rättssäkerhet, och det uppnår vi inte genom att kräva att till och med vattnet skall avregleras, vilket en kollega till er emellanåt kräver. Detta står för närvarande inte på dagordningen, utan måste behandlas sektorsspecifikt, och därför krävs det nu att kommissionen agerar.

Rapkay (PSE).
Herr talman! Fru kommissionär! Jag hoppas att ni inte tar illa upp, det är heller inte personligt menat, men det som ni i dag har lagt fram som kommissionens meddelande är intetsägande. Det är lika intetsägande som de dokument som ni under de senaste veckorna har tillsänt oss - och då betonar jag ?oss?, dvs. parlamentet. Att det faktiskt finns andra dokument som det lönar sig att tala om och diskutera, det skall jag strax återkomma till, men nu talar jag först om de dokument och det meddelande som ni har lagt fram för oss.
Ni sade inledningsvis att detta skulle vara en diskussionsprocess som förs mycket öppet. Så tolkade jag i alla fall översättningen. Vad menar ni med öppet? Att resultatet är öppet eller att diskussionen förs öppet? Båda tolkningarna gör mig betänksam. Att resultatet är öppet - det har vi egentligen kommit för långt för. Ni kommer nu med en grönbok. Grönboken är för mig inget annat än en dimridå som läggs ut därför att det finns andra beslut som brådskar. Därmed fortsätter man att skjuta upp frågan i all evighet, samtidigt som man gör helt konkreta förberedelser på andra områden. Att diskussionen förs öppet är heller inte fallet. Jag sade nyss att vad vi får är kommissionens meddelande, ett dokument på fyra till fem sidor, vilket inte är något imponerande sidantal. Men medan vi får dessa små dokument, erhåller andra omfattande dokument under begreppet ?icke-officiella dokument? som verkligen gör det värt att diskutera, och där vi kan se att rättssäkerheten existerar på specifika punkter. Vi har exempelvis ett s.k. icke-officiellt dokument från den 12 november som består av 101 siffror i marginalen - 101 siffror i marginalen! Ni diskuterar dessa med andra, men inte med oss. Låt mig endast nämna en sak eftersom jag undrar vad kommissionen tänker. I punkt 99 står det: ?Ett företag kan tillhandahålla flera tjänster av allmänt ekonomiskt intresse av vilka en del kan uppvisa underskott och andra överskott. Likaså kan ett företag som bara tillhandahåller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse utjämna kompensationen mellan de olika tjänsterna. När det berörda företaget också bedriver verksamhet som inte är att betrakta som tjänster av allmänt ekonomiskt intresse kan en viss utjämning göras mellan tjänsterna av allmänt ekonomiskt intresse?. Ett svar på detta skulle således klargöra en viktig finansieringsfråga och skapa rättsstatlighet. Vi behöver svar nu och inga grönböcker som skjuter diskussionsprocessen på framtiden.

Figueiredo (GUE/NGL).
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Trots att de allmänna tjänsternas roll erkänns, så nedvärderas de offentliga tjänsternas viktiga sociala roll för befolkningen i stort, när de skall underställas konkurrensreglerna. Detta är det stora problem som kommer ur de successiva beslut i kommissionen och rådet, främst på toppmöten i Lissabon och Barcelona, vilka har skyndat på liberaliseringarna och avregleringarna inom många sektorer, främst telekommunikationer, post, energi och transporter.
Konsekvenserna börjar redan bli synliga, inte bara genom uppsägningar och en större andel osäkra anställningar i vissa av dessa sektorer, utan också i flera fall genom högre avgifter och priser och sämre kvalitet i de utförda tjänsterna, vilket har mött hårt motstånd från arbetarnas och befolkningarnas sida, något som visades nyligen under generalstrejken i Portugal.
Det är alltså viktigt att erkänna vikten av kvalitativa offentliga tjänster, för att garantera medborgarna rätten till tillgång till dessa, vilket också kräver en fast hållning gentemot avregleringen av de offentliga tjänsterna i WTO-förhandlingarna.
Vilka är nu era åtaganden på detta område, fru kommissionär, inom Världshandelsorganisationen?

Poignant (PSE).
Fru kommissionär! Som sista talare kan jag antingen upprepa de synpunkter som har uttryckts, eller motsäga dem. Jag skall försöka föra fram ett par andra argument. Om den europeiska konstitutionen inte innehåller ett kapitel eller en gedigen artikel om allmännyttiga tjänster, då tror jag att konstitutionens upphovsmän riskerar att spela dem i händerna som vill förkasta konstitutionen. De får passa sig när det blir aktuellt med ratificering genom folkomröstning! Mitt andra påpekande är det följande. Om en sådan skrivning inte finns med, kommer våra medborgare inte att tro på den europeiska sociala modellen, som de bara kommer att uppfatta som en tom fras. Därför måste vi införa denna skrivning.
Fru kommissionär! Var på er vakt mot ideologierna! Bara för att det kommunistiska systemet där ?staten sköter allt? misslyckades på 1900-talet är det inte säkert att det kapitalistiska systemet har rätt. Hamna inte i en ideologi som går ut på att ?marknaden sköter allt-ideologi? efter ideologin där ?staten sköter allt?. Den heliga konkurrensen är inte värd att sättas på piedestal.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Betänkande (A5-0445/2002) av Colom i Naval för budgetutskottet om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om användning av mekanismen för flexibilitet enligt punkt 24 i det interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999 (KOM(2002) 399 - C5-0599/2002 - 2002/0157(ACI))
(Parlamentet antog texten.)

Ändringsförslag till förslaget till allmän budget för 2003 såsom ändrat av rådet 
Före omröstningen:

Färm (PSE)
Herr talman! Jag vill meddela några tekniska ändringar före omröstningen. Tidigare denna vecka riktade jag ett välförtjänt tack till kommissionen och Schreyer, min medföredragande, mina kolleger i budgetutskottet och till vår käre ordförande, Wynn med flera. Eftersom den danska finansministern inte var närvarande vid detta tillfälle, vill jag nu emellertid återigen uttrycka min uppriktiga tacksamhet till det mycket konstruktiva och effektiva danska ordförandeskapet och i synnerhet till finansminister Pedersen. Han har lyckats ena alla medlemsstater och finna lösningar tillsammans med oss i några mycket svåra frågor. Han har banat väg för lösningar som har ett omfattande stöd och ligger till grund för dagens förhoppningsvis korta och okomplicerade omröstning. Jag tackar det danska ordförandeskapet.
(Applåder)
Låt mig även tacka budgetutskottets ytterst effektiva och kunniga sekretariat som under stor press har utfört ett ypperligt arbete och dessutom har gjort detta i en mycket trevlig och vänlig anda. Slutligen vill jag rikta mitt varma tack till sammanträdestjänsten som har arbetat med komplicerade frågor om röstlistor osv. på ett mycket korrekt och effektivt sätt.
(Applåder)
Nu över till formaliteterna. Före omröstningen om ändringsförslagen till budgeten skulle jag kortfattat vilja redogöra för vissa tekniska justeringar, och vissa av dessa måste vi rösta om.
Först en rent teknisk justering: Ändringsförslag 1 till budgetposterna B1-406 och B1-4081 - Förbättrad bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter - har dragits tillbaka eftersom de föreslagna ändringarna omfattas av ändringsskrivelse nr 3 till budgetförslaget, som vi redan har röstat om.
Det krävs en omröstning för att bekräfta följande rättelser. Först och främst skall beloppen i ändringsförslag 25 till budgetpost B2-5120 - Informationssystemet för jordbruksföretagens redovisningsuppgifter (ISJR) - ändras på följande sätt: ett tillägg av 1 391 000 euro i åtaganden och 1 383 000 euro i betalningar, vilket ger totalbeloppen 11 337 000 euro i åtaganden och 11 329 000 euro i betalningar.
För det andra, ändringsförslag 238 till budgetpost B2-517 om vegetabiliska och animaliska genetiska resurser. Detta förslag bör dras tillbaka eftersom det även omfattas av ändringsskrivelse nr 3.
För det tredje, ändringsförslag 246 till budgetpost B3-3062 om Prince. Följande fyra ord bör strykas i kommentaren: ?... i ländernas offentliga sektor?.
Avslutningsvis bör beloppet i ändringsförslag 168 till budgetpost A-200 - Hyror och avgifter för tomträtt - ökas med 3 409 073 euro, vilket ger totalbeloppet 132 590 904 euro.
Jag föreslår att vi röstar om dessa rättelser i sin helhet innan vi röstar om ändringsförslagen.

Howitt (PSE).
Herr talman! Det är varje parlamentsledamots rättighet att ta upp en ordningsfråga enligt arbetsordningen. Det är inte något som är förbehållet endast vissa ledamöter i detta parlament. Om ni vägrar att genomföra en elektronisk kontroll av den tredje delen av ändringsförslag 139, såsom helt korrekt begärdes omedelbart efter det att omröstningen inleddes, vore jag tacksam om ni kunde förklara för församlingen på vilken grund ni avslår denna kontrollbegäran. Såvida denna församling inte godtar er förklaring, vilket jag åtminstone inte gör, ber jag er genomföra denna kontroll.

Talmannen.
Härifrån sett var det uppenbart att det var fråga om en majoritet. För det andra hade resultatet redan meddelats. När resultatet har meddelats går vi inte tillbaka till frågan igen.

Wynn (PSE).
Herr talman! Föredraganden Färm har sagt allt det jag hade tänkt säga. Jag vill bara tacka ordförandeskapet men även sammanträdestjänsten för allt det arbete de utför för att se till att denna process fortskrider så smidigt som möjligt.
(Applåder)

Talmannen.
Jag vill bara kort avbryta omröstningen för att be utskottsordföranden, föredragandena, rådet och kommissionen att komma fram hit för att underteckna budgeten. Vi har röstat om en budget med åtaganden uppgående till strax under 100 miljarder euro, och vi har gjort det rekordsnabbt. Jag vill tacka alla inblandade - politiska kolleger och administrationen - för det utomordentliga arbete, den effektivitet och den skyndsamhet varmed detta har genomförts.

Wynn (PSE).
Herr talman! Ni har ännu inte frågat den sittande ordföranden i rådet om rådet godkänner denna budget.

Talmannen.
Jag skall utan vidare följa ert råd.

Pedersen
Herr talman! Parlamentet har nu genomfört andrabehandlingen av budgeten för 2003, och jag noterar att den enighet som uppnåddes mellan parlamentet och rådet vid samrådsmötet den 25 november i år nu har bekräftats genom fastställandet av budgeten för 2003. 
Det finns dock fortfarande vissa meningsskiljaktigheter i fråga om klassificeringen av utgifterna i budgeten, där rådet förbehåller sig sina rättigheter. Men rådet kan acceptera budgeten efter parlamentets andrabehandling.
Här, vid avslutandet av det danska ordförandeskapet, vill jag gärna säga att jag alltid har haft stor respekt för Europaparlamentet, och jag kan anförtro er att den respekten inte har blivit mindre av det positiva samarbete som jag har haft förmånen att få uppleva under det senaste halvåret.
Jag vill också gärna rikta ett särskilt tack till ordföranden i budgetutskottet, Terence Wynn, och budgetföredragandena, Göran Färm och Per Stenmarck. Ända sedan vårt första möte i denna budgetprocess, som inleddes vid ett möte i Köpenhamn, har jag mött en mycket stor kompetens och en vilja till att vi var och en skulle ta vårt ansvar och finna de lösningar som gör att jag tycker att jag med rätta kan önska parlamentet lycka till med den budget som nu har antagits.
Tack för gott samarbete och tack för uppmärksamheten.
(Applåder)
Stevenson (PPE-DE).
Herr talman! På grund av den tragiska katastrof som inträffade utanför Galiciens kust och som därefter också har drabbat andra medlemsstater, finns det i denna församling ett omfattande stöd för och stor solidaritet med våra kolleger i Galicien. Därför vill jag uppmana församlingen att stödja ett ändrat användningsområde för motsvarande 30 miljoner euro. Detta belopp skulle annars ha använts som en ersättning till dem som skulle ha förlorat sin utkomst om vi hade misslyckats med att omförhandla Marocko-avtalet. Eftersom dessa medel inte längre behövs för denna ersättning, kommer de att öronmärkas som hjälp till offren för Prestigekatastrofen. Jag vill uppmana denna församling att stödja detta förslag och uppvisa solidaritet med de belägrade fiskarna och deras familjer i Galicien. 
(Applåder)

Wynn (PSE).
Herr talman! Under normala omständigheter skulle detta förfarande, såsom det föreslås av kommissionen, vara fullständigt oacceptabelt. Olyckan med Prestige inträffade den 19 november. Sex dagar senare satt parlamentets delegation i ett förlikningsmöte där vi kom överens om användning av mekanismen för flexibilitet för de 27 miljoner som återstår för omstrukturering av de spanska och portugisiska flottorna. Allt detta hade man kunnat sköta på ett annat sätt och med en annan tidsplan. 
Det föreliggande förslaget bryter mot vissa principer. För det första bryter det mot principen om att ett förfarande skall vara föremål för öppenhet och insyn. För det andra bryter det mot den princip om budgetspecificitet som inrättades genom budgetförordningen. Det bryter mot förra årets beslut om användning av mekanismen för flexibilitet för omstrukturering av de spanska och portugisiska flottorna, och dessutom bryter det mot principen om god förvaltning eftersom det inte finns något utrymme kvar under budgetrubrik 2, vilket innebär att det krävs frigörelser och därefter nya åtaganden för att få tillgång till den finansiering som behövs.
Nu när detta är avhandlat kan vi se närmare på den politiska och pragmatiska inställningen. Vi i budgetutskottet är politiska och pragmatiska människor och inte bara budgetmänniskor som många tycks tro!
(Blandade reaktioner)
Som Gerhard Schmid sade till mig för en tid sedan är det inte alla som tror på Gud, men alla tror på budgetutskottet!

Kommissionens förslag ger oss åtminstone chansen att utnyttja årets budget - 2002 års budget - vilket vore en bättre lösning för skattebetalarna, så att vi ser till att använda pengar ur årets budget, i stället för att skapa ytterligare egna medel för nästa år. Även om vi fördömer förfarandet och med all önskvärd tydlighet visar att denna tidsplan från kommissionen inte under några som helst omständigheter får utgöra ett prejudikat, kan jag på samordnaren för budgetutskottets vägnar ändå rekommendera att detta brådskande ärende godtas.
(Applåder)

Talmannen.
Herr Wynn! Applåderna tyder väl på att församlingen i det här sammanhanget verkligen uppskattar ert ytterst ovanliga utbrott av pragmatism.

(Parlamentet antog förslaget till förordning.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0419/2002) från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av Europeiska året för utbildning genom idrott 2004 (9605/2/2002 - C5-0498/2002 - 2001/0244(COD)) (föredragande: Pack)
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Betänkande (A5-0381/2002) av Watson för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till rådets beslut om undertecknande av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och regeringen i Folkrepubliken Kinas speciella administrativa region Hongkong beträffande återtagande av personer utan uppehållstillstånd (SEK(2002) 412 - C5-0263/2002 - 2002/0092(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag

Schnellhardt (PPE-DE).
Herr talman! Min röstknapp fungerar inte. Jag ville rösta nej!

Talmannen.
Vi noterar era avsikter men resultatet står fast.
(Parlamentet antog den gemensamma resolutionen.)

Talmannen. Omröstningen är avslutad.
Innan ni går skulle jag vilja ta upp en ordningsfråga. Herr Howitt! Jag hoppas att ni inte känner att ni har fått utstå för mycket kritik från min sida under denna vänlighetens och samförståndets högtid.
Jag önskar er alla en riktigt god jul. Jag hoppas att ni får den avslappning och den vila som vi alla har förtjänat. Jag ser fram emot att återuppta arbetet med energi och styrka under det nya året.
God jul!
RÖSTFÖRKLARINGAR
Figueiredo (GUE/NGL)
Vi röstade för detta betänkande för därigenom garanteras finansieringen av 27 miljoner euro till omvandlingen av de spanska och portugisiska flottorna som har fiskat i Marocko. Vi betonar också att det förslag som jag skrev under i egenskap av föredragande för 2003 års budget för fiskeriutskottet, och som syftar till en användning av flexibilitetsinstrumentet, åtminstone delvis godkändes. Det handlar om att uppfylla den kompromiss som den budgetansvariga myndigheten förra året antog om att skriva in 27 miljoner euro i 2003 års budget.
Jag måste dock beklaga det allvarliga prejudikat som skapas genom en tidigareläggning av utnyttjandet av överförda medel från strukturfonder som inte använts under 2002, på nästan 15 miljoner euro, vilket påverkar den framtida omprogrammeringen och omfördelningen, eftersom vi vet att detta är ett mycket känsligt område för alla medlemsstater.

Montfort (NI)
Förslaget till budget 2003 är i sig ett bra förslag. För första gången utför Europaparlamentet ett gediget åtstramningsarbete, i det att man beaktar den ekonomiska situationen och de åligganden medlemsstaterna har, och behandlar EU:s finanser med en återhållsamhet som vi inte kan annat än välkomna.
Förslaget innehåller dock några bestämmelser som kan ifrågasättas. Den mest oacceptabla gäller stödet till befolkningspolitik och reproduktiv hälsovård, som föreslås öka med 200 procent, en ökning som rådet har röstat nej till.
Om man ställer denna budgetrubrik bredvid målen i Sandbaekbetänkandet, som finansieras via denna budgetrubrik, finns det inget som garanterar att aborter (utövandet såväl som främjandet av dem) undantas från denna finansiering. Men parlamentet tillåter inte denna praxis och har i samband med omröstningen om betänkandet om biovetenskap och bioteknik ?högtidligen? erinrat om ?respekten för livet och varje människas värdighet oavsett utvecklingsnivå och hälsotillstånd?.
Med hänsyn till denna tveksamhet och i brist på klargöranden från kommissionär Nielson, kan vi inte rösta ja till denna budgetrubrik.

Meijer (GUE/NGL)
 Behandlingen av EU-budgeten uppvisar samma ritual år efter år. Parlamentet vill göra av med mer pengar än vad Europeiska kommissionen föreslår, medan rådet slår vakt om medlemsstaternas plånböcker genom att yrka på lägre utgifter. Resultatet av detta är att avståndet mellan det utgiftstak som slogs fast 1998 och de faktiska utgifterna blir allt större. Som företrädare för det socialistiska partiet i Nederländerna ställs jag varje gång inför ett dubbelt val. Mitt parti förespråkar ett bibehållande eller en höjning av de statliga utgifter som är avsedda att förbättra det offentliga, åstadkomma en bättre miljö och skapa mer solidaritet med folken i den fattigare delen av världen. Det är självklart att detta medför en skattenivå som är högre än vad de nyliberala politikerna vid makten önskar. Dessa skatter måste tas från höginkomsttagarna och företagen. Men att vi accepterar högre utgifter och högre skatter innebär inte att vi accepterar att man gör av med mer pengar på ett onödigt centraliserat EU. En del av EU:s utgifter är för oss ett slöseri med pengar som endast stödjer byråkrati och storhetsvansinne. Till och med strukturfonderna och den gemensamma jordbrukspolitiken som kan medföra fördelar för fattiga regioner och småbönder, innehåller vissa felaktiga utgifter. Den ökning av budgeten som GUE/NGL-gruppen nu föreslår kan jag endast stödja på områdena socialfonden, fredsfonden för Nordirland och sammanhållningsfonden.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi stöder tanken om att inrätta Europeiska året för utbildning genom idrott 2004, vilket svarar mot ett behov av att i samhället värdera idrottens mest positiva aspekter, och främst dess bidrag till utbildningsprocessen. Vi påminner om att ett inslag som bör tas med är genomförandet av EM i fotboll 2004 som kommer att äga rum i Portugal.
Det är viktigt att knyta utbildningssystemet och idrotten närmare varandra, att få en tätare relation mellan skolan och klubben, föreningen, gruppen, till vilka bör läggas kommunen. Detta är den väg vi bör gå för att värdera ett folkligt förankrat föreningsliv, en idrott för alla, vilket också kräver en bredare spridning och en öppenhet i spridningen av åtgärder och i förberedelserna av de projekt som skall finansieras.
De angivna beloppen är emellertid undermåliga och motsvarar inte de önskningar som har uttryckts, vilket vi beklagar. Vår röst för betänkandet innehåller även en förhoppning om att denna aspekt kan övervägas än en gång.

Marques (PPE-DE)
Jag gratulerar Pack till det utmärkta betänkande hon har lagt fram och vilket jag stöder helhjärtat. Det är ett arbete som syftar till att, genom ett godkännande av rådets gemensamma ståndpunkt, avsluta ett ämne jag anser vara ganska viktigt, nämligen att inrätta Europeiska året för utbildning genom idrott 2004.
Idrotten är ett erkänt viktigt socialt fenomen i Europa som utgör ett privilegierat utbildningsinstrument. Precis som föredraganden vill jag betona den betydelse de olympiska idéerna kan ha i utbildningen. Idrotten bidrar främst till en ökad social förmåga hos ungdomarna, som laganda, solidaritet och lojalitet.
Jag gratulerar alltså till beslutet om att inrätta Europeiska året för utbildning genom idrott 2004, vilket på ett positivt sätt kommer att bidra till att förändra det som hittills varit det vanliga, det vill säga, en gemensam åtgärd på idrottsområdet begränsad till pilotprojekt och förberedande projekt.
Jag instämmer således med föredraganden när det gäller behovet att anta rådets gemensamma ståndpunkt i dess nuvarande form, eftersom man godtagit de flesta av Europaparlamentets ändringsförslag.

Queiró (UEN)
Kommissionen har föreslagit att år 2004 skall utses till ?Europeiska året för utbildning genom idrott?. Kom ihåg att Europamästerskapen i fotboll det året går i Portugal och OS samt handikapp-OS kommer att genomföras i Grekland.
Packs inriktning är i linje med kommissionens, och gör det möjligt att bättre utnyttja utbildningsvärdena i idrotten för att förbättra skolprogrammen, och framför allt för att få en parallell inlärning, genom att skapa ett tätare partnerskap mellan utbildnings- och idrottsinrättningar.
Med hänsyn till såväl målen som omnämnandet av den verksamhet som kommer att bidra till att genomföra de nämnda målen, samt även genom det föreslagna anslagsbeloppet, vilket bör koncentreras på stödet till konkreta initiativ som knyter idrotten och utbildningen närmare, förtjänar detta initiativ utan tvivel att stödjas, ett stöd som jag ger det genom att rösta för betänkandet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag stödde detta betänkande och samtycker till rekommendationen från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott när det gäller ändringen av kommissionens förslag, å ena sidan genom att ta bort de budgetposter som avser undersökningar och studier och, å den andra, genom att slå ihop sparade medel (nära 420 000 euro) med disponibla belopp för lokala, nationella och transnationella åtgärder och för idrotts- och utbildningsorganens initiativ, vars uppgifter är att sprida information om det nämnda året. Som bekant har jag hela tiden stött dessa initiativ, och när år 2004 hade utsetts till Europeiska året för utbildning genom idrott gav jag mitt stöd under de första debatterna i denna kammare. Jag upprepar att det handlar om ett viktigt steg för att bättre utnyttja utbildningsvärdena hos idrotten och förbättra skolprogrammen och framför allt den parallella inlärningen, genom skapandet av ett större partnerskap mellan utbildnings- och idrottsorganen. Och jag tror att det i detta sammanhang inte är för mycket att betona förbindelserna mellan idrott och utbildning, och att därmed öka synligheten för Europeiska året för utbildning genom idrott, genom att arrangera och finansiera till exempel friidrottstävlingar på skolnivå i varje land som deltar. Skolidrotten måste i själva verket prioriteras högt inom idrottspolitiken och samtidigt inta en plats i främsta ledet i skol- och utbildningspolitiken.

Berthu (NI)
Jag har röstat mot Watsonbetänkandet, som stöder undertecknandet av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Hongkong beträffande återtagande av personer utan uppehållstillstånd. Skälet är att betänkandet innehåller en mycket farlig parallellbestämmelse, som innebär att visumkravet avskaffas för Hongkongs medborgare.
Kommissionen har under debattens gång försökt ge mig förklaringar som inte är övertygande.
För det första hävdar man att de båda besluten inte hänger samman, på grund av att de inte är samtidiga. Det är riktigt att det skiljer ett år i tid mellan dem, men besluten följer en och samma logik. I början av motiveringen till avtalet presenteras de för övrigt som om de hängde ihop.
För det andra förklarar kommissionen att antalet illegala invandrare från Hongkong är försumbart. Men även om det var sant (vilket jag inte tror), skulle detta beslut om undantag vara helt oansvarigt, med tanke på Hongkongs särskilda situation, där Hongkong i dag är en särskild administrativ region i Kina.
Som kronan på verket får vi veta att det slutgiltiga godkännandet skall ha givits vid ett möte med jordbruksministrarna i rådet i början av december.
Det är där vi hamnar om vi fortsätter att ge upp våra nationella befogenheter att förhandla och ratificera till förmån för ett system som är fjärmat från folken och omöjligt att kontrollera.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
Detta avtal har föregåtts av andra avtal, som varit lika skandalösa och ingåtts av Europeiska gemenskapen med olika fattiga länder i världen, och som ligger helt i linje med den förtryckarpolitik som beslutats av Europeiska unionens regeringar och myndigheter gentemot de som försöker fly från fattigdom och förtryck i hopp om att här kunna hitta ett arbete och en framtid.
Genom detta avtal är det häktning, fängelse och till sist utvisning som hålls i beredskap för dem. Det gäller åtminstone alla som inte har omkommit under sina försök att ta sig igenom de nya barriärer som rests av de styrande, som vill förvandla Europa till en fästning omgiven av taggtrådsstängsel.
Detta avtal slår särskilt hårt mot de fattiga, som ses som oönskade, medan formaliteterna för affärsmän underlättas. Därmed faller den hycklande masken från det officiella talet om mänskliga rättigheter, som Europeiska unionen påstår sig vilja försvara i Hongkong och på annat håll.

Meijer (GUE/NGL)
Eftersom Hongkong en gångs stals från Kina och därefter hyrdes under en tid, hade Kina rätt till ett tillbakalämnande. Men det medför samtidigt ett problem för de människor som har bosatt sig där. Deras levnadsstandard är högre än omgivningens och de ställer högre krav på politikerna. Trots att de på ett kritiskt sätt vill kunna diskutera och påverka den politik som bedrivs, har de helt enkelt överförts från den ena kolonialmakten till den andra. Visserligen garanterar avtalet om två system inom en stat kapitalismens fortsatta existens, men det ger inga garantier för att ett demokratiskt styre kommer att införas och utvecklas. Därför kan man förutse att många kommer att känna sig otrygga och flyttar därifrån. De vill resa till Europa, Amerika eller Japan som i högre grad liknar det samhälle de är vana vid. Kinas regering vill däremot att Hongkong blir mer likt det övriga landet. Hongkong får gärna bli ett rikt skyltfönster, men rörelser som är förbjudna i Kina kommer inte att tillåtas och demokratiska val där oppositionen kan komma till makten får inte förekomma. Därför ställer jag mig tveksam till att ett avtal om återtagande av flyktingar kommer att fungera. Ännu mer omstridd är tanken att detta avtal skall tjäna som en förebild för andra stater där kritiska personer känner sig osäkra. Av denna anledning har jag valt att rösta emot.

Oostlander (PPE-DE).
Eftersom ändringsförslaget om det särskilda partnerskapet med Turkiet har förkastats behöver jag inte längre komma med någon uttömmande motivering. För en del av vår grupp var detta ett pragmatiskt steg, medan det för andra i själva verket innebar ett steg närmare det turkiska medlemskap som denna grupp ser ganska pessimistiskt på. Men eftersom texten har förkastats finns det ingen anledning att gå närmare in på den saken.

Dehousse (PSE).
Herr talman! I likhet med flera andra kolleger har också jag lagt ned min röst. Detta av flera olika skäl. Först och främst av de skäl som vid flera tillfällen anförts av vår kollega Goebbels, vad gäller den otillräckliga finansieringen av unionens utvidgning. Vidare för att vi är fortsatt övertygade om att det fortfarande finns en mycket utbredd osäkerhet om vilka budgetmarginaler en utvidgad union kommer att få, och för att vi konstaterar att samma osäkerhet för närvarande omger tidtabellen för de rättsliga åtgärder som krävs om utvidgningen skall kunna slutföras. Herr talman! Till sist vill jag säga att vi skulle önska att ni, framför allt vid de toppmöten ni deltar i, vinnlade er om att försvara kammarens prerogativ och de krav som kammaren formulerar.

Berthu (NI)
Vi har röstat mot resolutionsförslaget om resultaten från Europeiska rådet i Köpenhamn, på grund av att man där utnyttjar det faktum att de flesta ledamöter tydligen är för att tio kandidatländer från Östeuropa ansluter sig till unionen, för att försöka smyga in paragrafer som samtidigt innebär att man stöder Turkiets anslutningsprocess.
I dessa paragrafer gläder man sig bland annat åt att stödet till detta land fördubblas, inom ramen för en strategi som enligt slutsatserna från Köpenhamn inte längre syftar till ?att förbereda anslutningen?, utan till ?anslutning?. Man gläder sig också åt att ?det i Köpenhamn bekräftades att det normala förfarandet skulle följas vad beträffar Turkiets ansökan om anslutning?. I själva verket är artikel 49 i fördraget om upprättandet av Europeiska unionen inte tillämpligt i detta fall. Enligt denna skall anslutningsförfarandet gälla ?europeiska? länder. Andra länder berörs inte. Som vi ser det borde man ha börjat med att inleda en gemensam diskussion om Europeiska unionens målsättningar och begränsningar. Detta skulle ha kunnat ske i konventet.
I resolutionen gläder man sig också över ?den globala överenskommelse som uppnåtts med Nato? och glömmer att påpeka att Europeiska unionen samtidigt åtar sig att så nära som möjligt knyta Turkiet till den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.

Bordes och Cauquil (GUE/NGL)
Ni gläder er över resultaten från Europeiska rådet i Köpenhamn och i synnerhet över att tio nya medlemsländer skall införlivas i Europeiska unionen. Inte vi.
Vi är för en utvidgning av Europeiska unionen, en utvidgning som för övrigt omfattar många fler än de tio länder ni just har godkänt. Men i den form ni genomför utvidgningen bekräftas bara det västeuropeiska storkapitalets dominans över de fattiga och mindre utvecklade länderna. Genom utvidgningen förstärks, ja rentav anbefalls angreppen mot de arbetande klasserna i dessa länder, företagsnedläggningarna, den ökade arbetslösheten, bortskaffandet av en stor del av familjejordbruken, något som innebär att jordbrukare förvandlas till arbetslösa.
Vidare ses invånarna i de nyanslutna länderna som en andra klassens medborgare, som under en lång övergångsperiod inte kommer att ha samma rättigheter som andra, framför allt inte rätten att bosätta sig och arbeta var man vill.
Vi har därför röstat mot era självbelåtna uttalanden.

Ducarme (ELDR)
Sett ur ett historiskt perspektiv berör förverkligandet av utvidgningen det som utgör själva själen hos Europeiska unionen. Det handlar här om att dela en gemensam värdegrund i fråga om liberal demokrati, respekt för mänskliga rättigheter, socialt skyddsnät för de svagaste grupperna, skydd av minoriteter, marknadsekonomi och fredlig samexistens inom ramen för ett rättssamhälle. Utvidgningen skapar en möjlighet att återknyta kontakten med Europas geografiska, politiska och kulturella identitet.
En framtida union med 25 medlemmar är hädanefter en realitet. Denna utvidgning är den utan jämförelse största någonsin, och svarar mot en historisk plikt att återförena vår världsdel. Den tvingar oss också att i grunden se över EU-projektet, och det sätt på vilket en utvidgad union skall fungera.
Utvidgningen innebär också en möjlighet. När unionen utsträcks till att omfatta över 100 miljoner nya medborgare, något som inleds redan med denna första etapp som officiellt beslutades i Köpenhamn, kommer detta nämligen att gynna handeln och näringslivet och ge en ny fart åt EU-ekonomins samlade utveckling och integration. De nya medlemsstaternas anslutning kommer att öka unionens tyngd och inflytande på den internationella arenan.

Figueiredo (GUE/NGL)
Slutsatserna från toppmötet i Köpenhamn visar att Europeiska rådet valt att dröja med lösningar på de allvarliga problemen, i en autentisk flykt framåt, efter att ha beslutat om en utvidgning med mer än tio länder, vilken baseras på en diskriminering, inte bara av dessa länder utan också av de nuvarande medlemsstaterna med de svagaste ekonomierna som i fallet Portugal. Man har gjort likadant när det gäller Cypern, och skapar därför ännu större tvivel om vad som kommer att hända.
Samtidigt är omnämnandena i toppmötets slutsatser av den specifika situationen för det portugisiska jordbruket så vaga att de inte garanterar någonting. Konsekvenserna kan bli mycket negativa om inte de portugisiska intressena skyddas på ett lämpligt sätt i förhandlingarna strax efter det politiska beslutet om anslutningen. Det är oacceptabelt att man inte försvarar en långtgående revision av den gemensamma jordbrukspolitiken och budgetplanen i den gemensamma resolutionen som vi avvisar. Ojämlikheten och skillnaderna löper risk att öka, och målet om ekonomisk och social sammanhållning ter sig allt mer avlägset.
Vi förkastar också stödet till en närmare förbindelse mellan Europeiska unionen och Nato genom det övergripande avtal som slutits.

Goebbels (PSE)
Samtidigt som jag gläder mig åt det politiska enande av Europa som i princip beslutades i Köpenhamn beklagar jag att det måste ske med alltför begränsade ekonomiska resurser. Europeiska rådet har inte ens använt sig av hela den finansieringsram som fastställdes för perioden 2003-2006 i Berlin. Då var det tänkt att pengarna skulle finansiera anslutningen av sex nya medlemsstater. Med mindre pengar måste man nu hjälpa tio nya medlemsstater. Av de knappt 41 miljarder euro som avsätts för 3 år, kommer närmare 14 miljarder faktiskt från de nya medlemsstaternas egna bidrag, vilket reducerar de nuvarande medlemsstaternas ?solidariska? ansträngning till cirka 27 miljarder euro fördelat på en treårsperiod, vilket motsvarar en årlig överföring på mindre än 0,1 procent av gemenskapens nuvarande BNP till de anslutande länderna. Det är skamligt lite när man vet vilka strukturella problem som finns i så gott som samtliga av dessa länder. I samband med Marshallplanen efter andra världskriget överförde Förenta staterna under en femårsperiod 1 procent av sin dåvarande BNP till Europa. Tyskland har i över tio års tid överfört mellan 3 och 4 procent av Tysklands BNP till de nya tyska delstaterna, vilket motsvarar i runda tal 75 miljarder euro per år.
Eftersom betalningsåtaganden inte är detsamma som reda pengar, kan man befara att en del av de planerade medlen inte kommer att nå mottagarländerna. Enligt vad revisionsrätten nyligen avslöjat har bara 1 miljon av de 520 miljoner euro som avsattes inom ramen för Sapard-programmet 2001 faktiskt nått kandidatländerna.
(Röstförklaringen kortades ned enligt artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Korakas (GUE/NGL)
 Toppmötet i Köpenhamn och det beslut om utvidgningen av Europeiska unionen som fattades där var en mycket betydelsefull handling av imperialistisk expansionism. Offren för denna utvidgning, som kommer att öka de exploaterades skaror, kommer att bli arbetstagarna och de små och medelstora jordbruksföretagen i den utvidgade Europeiska unionen, särskilt dem i de nya medlemsstaterna, som ansluter sig till unionen under ännu värre förhållanden.
Det främsta syftet med att göra sådana futtiga resurser tillgängliga är att stärka kapitalets makt och rasera alla sociala insatser som finns kvar från den socialistiska eran.
Det faktum att kommunistpartier, stöd för kommunistiska åsikter och användning av kommunistiska symboler är förbjudna och att ledande medlemmar i kommunistpartiet och veteraner från den antifascistiska rörelsen har fängslats i länder som utger sig för att uppfylla de demokratiska kriterierna stämmer exakt överens med den pseudodemokratiska övertygelse som Europeiska unionens ledare har.
Tvångsinförandet av Annan-planen på Cypern - som i stort sett grundas på en delning av ön - är även den oacceptabel och den är ett tecken på ett slut för FN-resolutionerna och allt hopp om en rättvis och genomförbar lösning av problemet.
Man nonchalerar inte bara proaktivt frågan om krig mot Irak och senare mot andra länder, utan man går vidare med militariseringen av Europeiska unionen och förstärker det nya ?antiterroristinriktade? Nato. Ett slutligt beslut fattades om den europeiska arméns operationer i före detta jugoslaviska republiken Makedonien och liknande operationer planeras i Bosnien-Hercegovina.

MacCormick (Verts/ALE)
I dagens resolution om toppmötet i Köpenhamn lyckönskades den danska regeringen till att ha utfört ett alldeles utmärkt ordförandeskap i rådet, och till att ha gjort det möjligt för oss att i dag kunna fira den största utvidgningen i unionens historia. Denna utvidgning leder till att unionen får tio nya medlemsstater, varav de flesta är relativt små, däribland sex stater som nyligen har uppnått självständighet på demokratisk väg. 
Vi i Skottland får ofta höra att vår begränsade storlek gör att vår ställning i Europa skulle bli mycket begränsad om vi skulle göra likadant och nå självständighet i Europa genom att på demokratisk väg bryta oss ur vår union. Under de pågående förhandlingarna om fisket har vi å andra sidan varnats för att inte ha alltför stora förhoppningar eftersom Förenade kungariket saknar starka allierade i Europa.
Det finns fem miljoner danskar och fem miljoner skottar. Jag tar av mig hatten för de enorma bedrifter som har utförts av en annan av de gamla mindre nationerna i Europa. Jag ser fram emot den dag då min egen anrika nation kan spela en liknande roll.
Utgångspunkten att mindre stater inte har mycket att säga till om, medan de större staterna har goda utsikter att lyckas har nu kommit på skam och avslöjats som nonsens.
Dessa funderingar låg till grund för mitt sätt att rösta, liksom min stora tillfredsställelse över att förverkligandet av den utvidgade unionen nu är i hamn.

Meijer (GUE/NGL)
Det verkar som om utvidgningen för vissa medlemsstater bara handlar om att de till en så låg kostnad som möjligt vill köpa sig en så stor marknad som möjligt för sina inhemska företag. Detta leder till att de medel som redan har avsatts för strukturfonderna till och med år 2006 nu måste fördelas på ett större antal nya medlemsstater än planerat. Bönderna i de nya medlemsstaterna kommer att få tillgång till mycket mindre pengar än kollegerna i de nuvarande medlemsstaterna. Det hade kunnat bli ännu värre, men tack vare Danmarks kompromissförslag och Polens ihärdighet lyckades man under toppmötet i Köpenhamn i viss mån begränsa klyftan mellan rika och fattiga. Särskilt Nederländernas beräknande ansatser gick i stöpet. Inte desto mindre är det troligt att Centraleuropa under en lång tid framöver kommer att förbli Västeuropas fattiga bakgård. Om en majoritet av väljarna, förhoppningsvis av fri vilja och inte på grund av en intensiv propagandakampanj, röstar för en anslutning till EU kommer det år 2004 att genomföras en utvidgning som sannolikt även omfattar halva ön Cypern. EU måste se till att inte dras in i ett krig om ön och, utan att anpassa kraven på demokrati och mänskliga rättigheter, inte ge efter för påtryckningar om att bevilja ett snabbt turkiskt medlemskap i EU.

Queiró (UEN)
Jag röstade för den gemensamma resolutionen om Europeiska rådet i Köpenhamn, trots meningsskiljaktigheterna angående vissa av dess punkter, eftersom det historiska steget med utvidgningen som uppnåddes vid Europeiska rådet innebär en avgörande satsning på fred, demokrati och utveckling av de europeiska nationerna, och en helt berättigad hyllning till de ansträngningar som bedrivits av kandidatländerna i sin anpassningsprocess till de politiska och ekonomiska kriterierna från Köpenhamn och till gemenskapens lagstiftning.
Bland skiljaktigheterna måste jag dock nämna min oenighet angående den andra delen av punkt 5 i resolutionen, den del som understryker behovet av att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken före 2006, utifrån kommissionens förslag.
Detta förslag går faktiskt emot de 15 medlemsstaternas beslut om att inte ändra den gemensamma jordbrukspolitiken förrän efter 2006 och att uttrycka sin anslutning på förhand till grundalternativ som ännu inte varit föremål för nödvändig debatt i parlamentet.
När det konkret gäller Portugal måste denna debatt för övrigt ta hänsyn till det portugisiska jordbrukets särdrag och de onormalt låga inkomsterna landets jordbrukare har fått som ett resultat av vår anslutning till gemenskapen först 1986, när övriga medlemsstaterna har åtnjutit dem sedan 1962.

Sacrédeus (PPE-DE)
 Jag har röstat ja till resolutionen.
Vi svenska kristdemokrater välkomnar varmt att Europas delning nu kan vara över. Andra världskriget är därmed definitivt avslutat. EU är inte längre bara ett västeuropeiskt samarbete, utan näst intill alleuropeiskt.
Allvarligt nog hotas dock EU som fredsprojekt ifall rådet i framtiden skulle ge Turkiet ett datum för medlemskapsförhandlingar så länge som Turkiet fortsätter den militära ockupation, som inleddes 1974, av 37 procent av Republiken Cyperns territorium, dvs. av en tillkommande medlemsstat. Därför finner jag det djupt beklagligt att ändringsförslag 13 som påminner om detta faktum inte antogs.
Ändringsförslag 10 från kristdemokratiska PPE-DE-gruppen gav utrymme för en reviderad stödstrategi för Turkiet på grundval av ett särskilt partnerskap. Det var olyckligt att detta alternativ och komplement till Turkiets medlemskapsambitioner röstades ned med 201 ja-röster, 238 nej-röster och 16 nedlagda röster.

Souchet (NI)
Toppmötet i Köpenhamn kommer i gå till historien som ett inkonsekvensens toppmöte. Knappt hade man lagt grunden för ett återförenande av Europa, förrän man inledde marschen mot Europas förvanskning, genom att lagstridigt utsträcka unionens geografiska omkrets till ett asiatiskt land.
I Köpenhamn blundade man för geografiska och historiska självklarheter, och inte nog med att man inte rättade till snedsteget från Helsingfors, man bekräftade också den felaktiga kursändringen 1999 och inledde en process som i slutändan kommer att göra Ankara till Europeiska unionens dominerande kraft.
I stället för att föreslå Turkiet att landet tar den plats som tillkommer det inom ramen för ett avgränsat Europa-Medelhavssamarbete, med respekt för var och ens särskilda förhållanden, en lösning anpassad till de geopolitiska realiteterna, föredrog Europeiska rådet ideologisk luddighet, kryddad med en nypa kristendomsmotstånd.
Dagen efter toppmötet i Köpenhamn hade en stor Paristidning rubriken: ?Bush öppnar Europas portar för Turkiet?. Europeiska rådet har i själva verket gett efter för amerikanska påtryckningar. Natos och Europeiska unionens skrivelse efter toppmötet tyder på detta. Där står det att Turkiet hädanefter fullt ut skall knytas till unionens yttre säkerhets- och försvarspolitik. I Köpenhamn skapade man därför alla förutsättningar för att ett europeiskt Europa aldrig skall bli verklighet.

Vachetta (GUE/NGL)
Resultaten från toppmötet i Köpenhamn lämnar en besk eftersmak hos oss alla. Det Europa som statscheferna bygger vacklar mellan vanmakt och förakt. Först och främst vanmakt, när man konstaterar att Europeiska unionen saknar förmåga att stödja en rättvis och varaktig fred i Mellanöstern, eller kräva att de ryska trupperna skall dras tillbaka från Tjetjenien och de franska trupperna från Elfenbenskusten. Vanmakt också när Europeiska unionen visar sig ur stånd att förhindra oljetankern Prestiges förutsägbara förlisning, detta 25 år gamla fartyg som seglade under bekvämlighetsflagg utanför Galiciens kust.
Därnäst förakt, när de EU-byråkrater som samlas i konventet för närmare 450 miljoner medborgares räkning beslutar om grundlagstexter utan att låta medborgarna delta i dessa beslut och utan att rådfråga dem. Förakt gentemot de tio nya medlemsländer som måste underkasta sig nya vågor av avregleringar och privatiseringar. Förakt gentemot befolkningen i Turkiet, som att döma av Giscard d'Estaings avslöjande inte kan dela ?den europeiska civilisationens kristna värderingar?. Ledarnas empatiska uttalanden om toppmötets historiska karaktär lyckades inte överrösta de röster som i tusenden skallade på Köpenhamns gator och förmedlade ett annat Europas värderingar, som handlade om demokrati, fred och social rättvisa. Jag instämmer med dessa röster, här som där, och förkastar resultaten från detta toppmöte.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill faktiskt tala om budgetfrågor, om att jag stöder omprogrammeringen av medel för att tillgodose behoven efter olyckan med Prestige. Jag vill även passa på att tacka för att parlamentet fattade ett enhälligt beslut i den här frågan.
Det måste dock sägas att omprogrammeringen inte har genomförts på rätt sätt, eftersom rådet ännu inte har antagit något beslut om förslaget om en fond för full ersättning (COPE), vilket ingår i Erikapaketen. Det har inte antagits av ministerrådet än, inte heller av Europeiska rådet, och det finns en splittring mellan de europeiska institutionerna som skadar kampen mot den internationella sjötrafiken med farligt gods i våra vatten.
Jag vill även påminna om att man vid Europeiska rådet endast gav Prestige 5 miljoner euro, en summa som jag i går kallade för ynklig med tanke på att Förenta staterna har tillämpat en särskild oljelagstiftning, Oil Pollution Act, och de kräver och kommer att få 4 miljarder euro från Exxon Mobil för olyckan med Exxon Valdez.
Jag anser att vi måste hålla dessa saker i minnet och vi måste se till att Europeiska unionen verkligen blir en politisk och solidarisk union, framför allt när det gäller olyckor som den som inträffade i Galicien, en olycka som faktiskt är ett europeiskt problem. Det är Galicien som drabbas eftersom den största delen av sjötrafiken passerar utanför regionens kuster, men det är ett verkligt europeiskt problem.

Ribeiro e Castro (UEN)
Det är mycket positivt att det än en gång har gått att utarbeta en kompromiss, än mer betydelsefull på gemenskapsnivå, genom en allmän enhällighet bland de politiska grupperna. Jag gläds helt åt denna grundtext, vilken vi själva har lagt fram och som framför allt följer det användbara från kammarens debatter, nu och redan den 21 november, liksom den tidigare resolutionen i denna fråga. Jag vill upprepa våra två huvudlinjer: det är viktigt att kommissionen och rådet tar de omedelbara konsekvenserna av denna oerhört allvarliga katastrof, när det gäller nya stränga åtgärder för framtiden, en tidigareläggning av den fullständiga tillämpningen av andra redan antagna åtgärder och en krävande kontroll av hela den rättsliga och tekniska ramen. Men det är också viktigt att kommissionen genomför och lägger fram för oss, en detaljerad och rigorös inventering av hela Prestigekrisen, inklusive det sätt den har hanterats på. Vi har alla något att lära, punkt för punkt, av denna fruktansvärda lektion.
Därför måste denna lektion vara tekniskt sträng, vetenskapligt exakt, objektiv och utan politisk påverkan. Att dra in ett nationellt partikäbbel i denna oumbärliga bedömning, såsom den parlamentariska vänstern försöker sig på, och därmed bryta den spontana enhälligheten från den 21 november samt försöka föra in Europaparlamentet på en politisk debatt som hör det spanska parlamentet till, kan bara skada seriositeten och objektiviteten hos alla parter, jag vill understryka det, och därmed varna inför framtiden för att försumma det viktigaste: våra kuster, kustbefolkningarna, de europeiska medborgarnas högsta intresse, en större förebyggande kapacitet och förmåga att svara på ett korrekt sätt i framtiden. Det viktiga är havet, inte Aznar!

Souchet (NI)
Ordföranden för den franska redarorganisationen hävdar att 20 procent av världens flotta inte borde tillåtas att gå i trafik på grund av bristande underhåll och kontroll. Men dessa skrotfartyg åtnjuter en sorts skuldmedveten tolerans från vissa befraktare och vissa flaggstater, framför allt Turkiet, som ligger i topp på den svarta listan.
Jag talade i går om behovet av att tydligt fastställa befraktarnas ansvar, för att ge dem incitament att skärpa kontrollen.
Men oljeutsläppen är också ett tecken på att flaggstaterna helt frånsäger sig sin roll som suveräna stater och inte ser till att deras fartyg respekterar havsrätten.
Därför måste länder som drabbas av oljeutsläpp systematiskt utkräva den berörda flaggstatens internationella ansvar inför den internationella havsrättsdomstolen. Därför bör Spanien i dag - och i morgon förmodligen Frankrike - stämma Bahamas inför domstolen i Hamburg.
Att återupprätta befraktarens ansvar och låta flaggstaten ta sitt ansvar är förmodligen två av de mest hoppingivande vägarna för att skydda den marina miljön. De mest utsatta länderna måste gemensamt försvara och utnyttja dessa möjligheter.

Lulling (PPE-DE).
Herr talman! Jag har givetvis röstat ja till denna resolution. Men jag tycker inte att ni skulle ha behandlat Schnellhardt som ni gjorde när han sade att hans maskin inte hade fungerat. Han hade för avsikt att rösta nej. Majoriteten avgjordes med en enda rösts övervikt - 223 mot 224. Om Schnellhardts maskin hade fungerat - han påpekade genast att så inte var fallet - skulle ändringsförslaget ha förkastats. Jag anser att ni måste ta hänsyn till att en maskin inte fungerar, särskilt om ledamoten omedelbart påpekar detta. Detta är ju ändå något väldigt viktigt för oss, när ett ändringsförslag antas eller förkastas med en enda rösts övervikt. Herr talman! Jag tror mig ha fog för att säga att jag inte tycker att ni hanterade denna sak på ett riktigt sätt.

Talmannen.
Fru Lulling! Som gammal parlamentsledamot - ni har ju varit med längre än jag - vet ni mycket väl att det aldrig har gått till på det sättet här i parlamentet. Ni gör en fullständig feltolkning av reglerna. Reglerna är tydliga på den här punkten: När vi röstar med namnupprop och resultatet har meddelats, står resultatet fast. Så har alla mina föregångare gjort och så säger reglerna. 
Jag beklagar att det ibland förekommer att ledamöternas röster på grund av tekniska problem inte registreras på ett riktigt sätt. Men jag har till punkt och pricka följt ett prejudikat beträffande vilket jag själv inte har någon som helst handlingsfrihet. Även om kollegerna ibland är upprörda över att deras röster inte har registrerats, är det kutym här i parlamentet att endast de röster som har registrerats och meddelats på ett riktigt sätt ligger till grund för resultatet. Och eftersom omröstningen var avslutad, c'est la vie, Madame!

Lulling (PPE-DE).
Herr talman! Om reglerna ser ut på det sättet, anser jag att de är enfaldiga och bör ändras.

Talmannen.
Fru Lulling, då får det bli er uppgift. Jag önskar er en trevlig jul då ni får ägna er åt att omarbeta reglerna.
God jul vill jag även önska Fatuzzo som i dag avstod från att tala på pensionärernas vägnar, men jag är säker på att han skulle vilja att jag tar till protokollet att han skulle ha gjort det om han hade tagit till orda.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Detta är min vanliga julklapp till ordförandeskapet, talmannens stab, tolkarna och alla dem som arbetar och som tillbringar så mycket tid med att lyssna på Fatuzzos röstförklaringar under året. Det har blivit praxis att det inte förekommer några röstförklaringar från Fatuzzo under den sista omröstningen före jul, just som en julklapp.

Talmannen.
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 12.30 och återupptogs kl. 15.05.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0403/2002) av Kratsa-Tsagaropoulou för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kommissionens årliga rapport om jämställdhet i Europeiska unionen 2001 (KOM(2002) 258 - C5-0336/2002 - 2002/2180(COS)).

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE)
Herr talman! Låt mig börja med att tala om hur glad jag är över att se att en ny generation européer följer denna debatt från åskådarläktaren, en debatt som gäller en fråga som direkt påverkar deras framtid.
Ingen kommer att bli förvånad om jag säger att den här rapporten från Europeiska kommissionen är ännu en bekräftelse på att situationen för jämställdhet är fullständigt otillfredsställande. Tyvärr är även Europeiska kommissionens rapport otillfredsställande. Det är fortfarande en beskrivande årsrapport. Naturligtvis innehåller rapporten för år 2001 mer statistik, men den är fortfarande resultatet av ett rutinarbete. Kommissionen lyckas varken förklara ordentligt om vi har lyckats eller misslyckats med att uppnå våra mål och åtaganden eller vilka de konkreta svårigheterna är när det gäller tillämpningen av vår politik på europeisk och nationell nivå. Även om framtida utvecklingstendenser tas upp i rapporten, fastställer kommissionen inte några särskilda åtaganden eller tidsplaner.
Om vi går över till enskilda frågor är det tydligt att Europeiska kommissionen har svårigheter med att tillämpa jämställdhetspolitiken och att den inte lyckas göra detta på ett tillfredsställande sätt. En del generaldirektorat har inte gjort några åtaganden alls på det här området. Samtidigt har åtgärderna för att uppmuntra fler kvinnor att söka för att delta i kommittéer och expertgrupper inte gett några resultat. I vårt förslag till resolution begär vi att Europeiska kommissionen skall undersöka nya vägar för att sprida information och förenkla byråkratiska förfaranden och andra krav, så att kvinnor och kvinnoorganisationer får bättre tillgång till och kan delta i europeiska program. Detsamma gäller medlemsstaterna, som har problem med att förstå jämställdhetspolitiken och genomföra den i praktiken. Jämställdhetsprogrammen tillämpas inte i de medlemsstater som inte har några centrala eller regionala stödmekanismer. Medlemsstaterna har i allmänhet inga kvantitativa mål i sina program, de utvärderar inte vilka effekter jämställdhetspolitiken får för deras ekonomiska politik och har inga indikatorer eller könsuppdelad statistik, varken för programmering eller för att utvärdera den nationella politiken. För att öka medvetandet om situationen och för att fastställa framtida politik skulle det vara mycket användbart att Europeiska kommissionen genomför en noggrann undersökning med indikatorer och jämförande uppgifter om situationen i varje medlemsstat, särskilt när det gäller tillämpningen av gemenskapslagstiftningen, så att vi kan jämföra problemen och resultaten och utbyta bästa praxis.
Under det kommande året, 2003, måste de europeiska institutionerna och medlemsstaterna agera djärvt och beslutsamt. Under halvtidsöversynen av strukturfonderna, vilken som bekant kommer att äga rum under 2003, måste medlemsstaterna besluta om var det finns utrymme för att främja jämställdhetsfrågor, så att man kan undvika att anslag som är avsedda för insatser till förmån för jämställdheten överförs till andra mål och prioriteringar. Vi kommer att förbereda för det första europeiska valet där kandidatländerna kommer att delta under år 2003 och för nationella val i flera medlemsstater. Rådets rekommendationer om en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen har inte lett till de förväntade resultaten. Rådet har inte heller någon enhet för att skapa bättre samordning av jämställdhetsfrågor. När det gäller Europeiska kommissionen väntar vi otåligt på att den skall lägga fram ett förslag till jämställdhetsdirektiv på grundval av artikel 13 i fördraget så snart som möjligt, så att vi kan följa upp det jämställdhetsprogram som fastställdes i Peking och uppnå våra självpåtagna mål i hela det ekonomiska och offentliga livet. Ni säger säkert att allt detta har sagts förut, och det har ni rätt i.
Många människor, såväl inom parlamentet som utanför, har kommenterat att vi kvinnor och några av de män som arbetar med de här frågorna börjar bli tröttsamma och att vi upprepar oss. Vi måste fråga oss varför de gör dessa kommentarer. Varför berör inte den här frågan vårt samhälle, varför är den inte lika viktig för andra som den är för oss, såväl när det gäller den mänskliga som den ekonomiska faktorn? Varför tillämpas inte vår politik och våra principer direkt och på rätt sätt? Jag anser att vi nu mer än någonsin måste föra en bred, banbrytande dialog med samhället och med de politiskt styrande i Europa.
Herr kommissionär! Vad vi vill ha från Europeiska kommissionen är bra förslag och effektiva metoder för att genomföra dem. I de fall Europeiska kommissionen inte kan sätta press på medlemsstaterna bör den uppmuntra dem till att inse att jämställdhet ger fördelar, inte förluster och svårigheter. Vi måste få dem att inse hur viktigt det är att främja jämställdhet för att uppnå de strategiska mål som Europeiska unionen har fastställt och i det här sammanhanget menar jag både Lissabonmålen, som har komplicerats av utvidgningen, och målen för att försvara de mänskliga rättigheterna i hela världen och bidra till mänsklighetens ekonomiska och sociala framskridande, särskilt i våra egna trakter, det vill säga Balkan- och Medelhavsområdet.

Schreyer
Herr talman, ärade ledamöter! Låt mig inledningsvis tacka och gratulera ledamöterna i utskottet och framför allt föredraganden till deras ytterst noggranna och värdefulla arbete och de utmärkta förslagen och kritiska synpunkterna.
Det har gjorts mycket progressiva och motiverande överväganden som har sporrat kommissionen att fortsätta sina ansträngningar. År efter år har vi kunnat konstatera att vår dubbla strategi att dels integrera jämställdhetsperspektivet på kommissionens alla verksamhetsområden, dels vidta särskilda positiva åtgärder för kvinnor, är lika effektiv som innovativ. Precis som i den senaste årsrapporten har vi i rapporten för 2001 gått in för att infoga era synpunkter och förslag. På samma sätt kommer vi givetvis att ta hänsyn till era förslag, initiativ och krav i rapporten för 2002, vilken redan är under arbete.
Jag vill särskilt ta upp en punkt, nämligen frågan om utvärderingen: Jag kan redan nu meddela att utvärderingen av 2003 kommer att göras med hjälp av två olika metoder som kompletterar varandra. För det första upprättas en så kallad resultattavla för jämställdhet - precis som varje år - och för det andra görs en andra utvärdering av externa sakkunniga. Detta gäller både utvärderingen av en ramstrategi för 2001-2005 och finansplanen. En preliminär verksamhetsrapport planeras till slutet av 2003.
När det gäller genomförandet av EU-rätten skall de nationella åtgärderna utvärderas i en rapport inom ramen för vårt stöd för den omarbetning av direktivet om likabehandling av kvinnor och män som är planerad till 2003. Detta är vad ni just påpekade, och en sådan utvärdering ligger i vårt gemensamma intresse. En omarbetning av direktivet om likabehandling syftar nämligen till förenkling, bättre förenlighet och anpassning till gemenskapens regelverk.
Nästa år blir betydelsefullt också därför att tyngdpunkten läggs på att skapa balans mellan kvinnor och män i beslutsfattandet. Även här arbetar vi för att nå konkreta resultat på alla områden: kvinnor skall företrädas bättre både inom samtliga sektorer och bland arbetsmarknadens parter. Ert betänkande är till mycket värdefull hjälp för detta.
Under 2004 kommer tyngdpunkten att läggas på att bekämpa negativa klichéer av kvinnor. Kvinnofientliga klichéer både kan och måste bekämpas eftersom de utgör ett stort hinder för jämställdheten mellan könen. Arbetet kommer att bli omfattande och rikta sig till alla aktörer i syfte att urlaka och - vem vet? - på medellång sikt kanske helt utplåna dess föråldrade tankemönster. I alla händelser bör kvinnofientliga klichéer snart inte vara mer än en gammal relik ur det förgångna.
Europaparlamentet kräver eftertryckligen att anslagen skall utnyttjas optimalt. Låt mig i sammanhanget påminna om den utvärdering som skall genomföras av externa sakkunniga och dessutom hänvisa till kommissionens kommande meddelande om att infoga jämställdhetsfrågan i strukturfonderna. Meddelandet kommer att bli ett värdefullt instrument för en utvärdering på medellång sikt av programmet.
I fråga om genomförandet av gemenskapens regelverk rörande jämställdhet i anslutningsländerna så finns det ansträngningar som bör noteras, men det krävs fortfarande stora framsteg. Kommissionen kommer därför att ge frågan största uppmärksamhet även i fortsättningen. En korrekt tillämpning av de gemensamma föreskrifterna är en grundläggande förutsättning för att den europeiska politiken skall röna framgångar efter utvidgningen. Åtgärdsprogrammet, i vilket åtta anslutningsländer har tillkommit i år, spelar här en viktig impulsgivande roll.
Avslutningsvis vill jag ta upp frågan om våld mot kvinnor. Kommissionen välkomnar rådets rambeslut av den 19 juli 2002 om kampen mot människohandel. Beslutet har stor betydelse för de straffrättsliga konsekvenserna av människohandel. Kommissionen kommer noga att pröva hur beslutet följs i de enskilda staternas domstolar och intensivt samarbeta med utskottet även när det gäller dessa noggranna observationer.

Avilés Perea (PPE-DE).
Fru kommissionär! Vi behandlar nu årsrapporten för år 2001 om de framsteg eller svårigheter som har noterats när det gäller att nå jämställdhet. I betänkandet analyseras de politiska åtgärder som har genomförts, men man utvärderar inte konsekvenserna av dessa.
Målet för ramstrategin är att garantera att kommissionen beaktar könsfrågor inom samtliga politikområden och analyserar de följder som de åtgärder den vidtar får för kvinnor och män.
Vi måste än en gång betona behovet av att skapa fler och bättre arbetstillfällen före år 2010 i enlighet med de mål som fastställdes vid Europeiska rådet i Lissabon. Det är nödvändigt att betona behovet av att garantera jämställdhet mellan könen inom alla politikområden i enlighet med artikel 3.2 i fördraget.
Vi måste än en gång kräva att det utarbetas indikatorer om tillhandahållande av vårdmöjligheter för barn och andra underhållsberättigade personer och om system för familjeförmåner samt om löneskillnader mellan kvinnor och män.
Europeiska rådet i Barcelona uppmanade medlemsstaterna att undanröja hinder för kvinnor att förvärvsarbeta, särskilt genom inrättande av barnomsorg.
Respekten och främjandet av jämställdhet mellan kvinnor och män utgör en del av gemenskapens regelverk och är därför en nödvändig förutsättning för Europeiska unionens nya medlemsstater. Kommissionen har gjort ansträngningar för att främja jämställdhet mellan könen, men hittills har dessa ansträngningar inte varit tillräckliga.
När det gäller de program som finansieras av strukturfonderna har det bekräftats att målet för jämställdhet, som finns upptaget i bestämmelserna för dessa fonder, inte uppfylls. I de fall där jämställdhetsfrågan står upptaget bland målen för programmen analyseras inte resultaten och vi vet att målet för jämställdhet egentligen inte uppfylls.
Det faktum att det inte finns ett balanserat deltagande mellan kvinnor och män i de beslutsfattande organen, att kvinnorna inte är närvarande, är betecknande för situationen. Detta gäller särskilt arbetsmarknadens parter samt andra organisationer och organ. Det är nödvändigt att göra ytterligare ansträngningar för att förverkliga målet för kvinnors deltagande i beslutsprocessen. Det är glädjande att den här frågan har tagits med bland prioriteringarna för år 2003 och vi hoppas att detta kommer att leda till positiva resultat.
Det är mycket viktigt att kommissionen har inkluderat jämställdhet i Europeiska unionens utrikesförbindelser, jämställdhetsprincipen bör finnas med i alla avtal med tredje länder.

Gröner (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! I dag är ju så pass många manliga kolleger här att vi får ett nästan balanserat förhållande i debatten om kvinnofrågorna. Jag vill för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp tacka kommissionen och Rodi Kratsa-Tsagaropoulou för betänkandet.
Kommissionen har lyckats utomordentligt bra med att genom ramstrategin för jämställdhet och det femte åtgärdsprogrammet ge en tydlig signal för jämlikhet mellan könen. På flera områden går det ganska snabbt. Förra året antog vi ett direktiv om jämställdhet i tillgången till sysselsättning. Detta är en milstolpe. Vi ser med spänning fram emot den första utvärderingsrapporten.
På andra områden går det ganska långsamt. Man har också givit signaler som rör strukturfonderna, likaså för kampen mot våld. Jag vill understryka att utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor flera gånger har lagt fram ett förslag liknande det som antogs i förmiddags, nämligen att 2004 görs till ett europeiskt år för utbildning genom idrott. Både kammaren och jag själv har länge krävt ett europeiskt år mot våld. Jag ber er återigen att notera detta.
Vi väntar otåligt på direktivförslaget rörande artikel 13 om förbud mot diskriminering. Även detta drar ut på tiden och måste drivas på med kraft. Vi kräver också en oförminskad politisk vilja att förbättra kvinnors rättsliga och faktiska delaktighet på alla beslutsnivåer. Konventets resultat gör oss mycket besvikna, och vi måste nu ingripa på den punkten.
Men även i Europaparlamentet återstår mycket att göra. Min kritik riktar sig även mot oss själva. Parlamentet ligger efter - varför låtsas något annat - när det gäller den interna tillämpningen av kommissionens jämställdhetsperspektiv. Vi måste göra framsteg både på den politiska beslutsnivån och inom förvaltningen. Det krävs en seriös politisk vilja för att göra kvinnor balanserat delaktiga, dvs. en top down-strategi. Vi förväntar oss tydliga signaler från gruppordförandena, parlamentets talman och ordförandena i utskotten.
I utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor arbetar vi för närvarande med ett initiativ för att integrera ett jämställdhetsperspektiv i Europaparlamentet, ett slags hälsoprogram på området jämställdhet. Detta kommer att ligga klart till Internationella kvinnodagen 2003. Jag menar att vi därmed har en möjlighet att även i samband med utvidgningen ge en tydlig signal om att Europaparlamentet menar allvar med initiativet ?jämställdhet mellan kvinnor och män?.
Särskilt inför valen är det otillräckligt att enbart skriva in jämställdheten i partiprogrammen, utan detta måste också förverkligas. Vi förväntar oss att Europaparlamentet, som med sina 30 procent kvinnor redan nu ligger på den övre halvan, skall göra ännu mer för att komma betydligt närmare målet, som är en jämlik nivå av kvinnor och män i Europaparlamentet.
Det finns många fler punkter som jag skulle vilja ta upp. Dessa återfinns i de båda betänkandena. I slutändan är det, som jag ser det, den politiska viljan som är utslagsgivande och som vi måste få se prov på om kvinnornas situation verkligen skall förbättras.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman! Ingen vettig person skulle drista sig till att bestrida behovet av jämställdhet mellan könen eller med andra ord, jämställdhet mellan människor.
Under dessa dagar framstår denna jämställdhet mycket tydligt i min region, i Galicien, i solidariteten och även i smärtan. I går förmedlade TV-stationerna den mänskliga och hjärtskärande bilden av församlade människor som höll en tyst minut för att uttrycka sin solidaritet, sitt fördömande och avståndstagande med anledning av det senaste terroristattentatet, män och kvinnor som anstränger sig för att sanera miljön och de marina resurserna i Galicien, människor som kämpar mot konsekvenserna av olyckan med Prestige.
I går uppmärksammade även medierna siffrorna om våld i hemmet mot kvinnor från deras makar, pojkvänner eller före detta makar eller pojkvänner. Något av dem betonade dessutom att det stora flertalet av offren inte ville inse vilken situation de befinner sig i. Det anser jag vara det främsta och allvarligaste hotet mot jämställdheten. Det är dock uppmuntrande att resultaten från den undersökning som nyligen gjorts visar på en förbättring av situationen jämfört med den undersökning som gjordes år 1999, men det är oroande att denna situation pågår femton år efter det att Spaniens författning proklamerades, som innehåller den storartade artikel 14 om att alla spanjorer, i det här fallet, är lika inför lagen och att det inte får finnas diskriminering på grund av ras, kön och så vidare.
I artikel 20 i vår stadga om de grundläggande rättigheterna förklaras det att alla människor - det står inte uttryckligen kvinnor och män, det behövs inte - är lika inför lagen. I artikel 21 står det att all diskriminering, bland annat på grund av kön, ras och så vidare, är förbjuden.
Förra tisdagen antog Spaniens deputeradeförsamling under plenum beslutet att alla normativa bestämmelser som regeringen utarbetar skall innehålla en rapport där man analyserar effekterna av dessa för jämställdheten mellan könen. Jag anser att vi bör dra praktiska slutsatser från det utmärkta betänkandet av Kratsa-Tsagaropoulou, där hon har lyckats nå jämvikt i en fråga där det är mycket lätt att hemfalla åt demagogier eller ta till i underkant. Vi måste gå från teori till verklighet och fortsätta att arbeta för jämställdhet genom att skapa en horisontell politik för att främja jämställdheten, så att principerna förvandlas till verklighet och verkligheten återspeglar de principer som de allra flesta av oss ställer oss bakom. Vi vill att dessa principer skall vara en verklighet i det Europa vi är i färd med att bygga upp.

Karamanou (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag vill börja med att varmt gratulera min goda vän Kratsa till hennes förstklassiga betänkande, som verkligen ger oss en utmärkt överblick av uppnådda resultat och framtida utvecklingstendenser.
Det har definitivt gjorts framsteg när det gäller jämställdhetsfrågan, även om man tar två steg framåt och ett steg bakåt. Det faktum att några manliga kolleger har börjat uttala sig och entusiastiskt stödja jämställdheten visar på att framsteg även har gjorts inom Europaparlamentet. Jag måste emellertid ge uttryck för min starka oro, liksom Gröner tidigare gjorde, för att konventet, som diskuterar och planerar Europas framtid utan att några kvinnor är närvarande, anser att alla seriösa diskussioner om att införa jämställdhetsfrågorna i det nya fördraget och vad som är viktigare, att tillämpa jämställdhetspolitiken i praktiken, är meningslösa. Även på områden där det finns gemenskapslagstiftning finner vi tyvärr ofta överträdelser och detsamma gäller lagstiftningen om lika lön för lika arbete. Det är ett faktum att motstånd, med attityder och strukturer som har genererats av detta mångåriga patriarkaliska system, ofta visar sig vara starkare än den politiska viljan och till och med lagstiftningen.
Vi noterar även att det nya antidiskrimineringsdirektivet som grundas på artikel 13 har försenats allvarligt, vi har väntat länge på det nu, fru kommissionär. Vi är ytterst oroade över det faktum att Europeiska unionen fortsätter att skjuta upp ett beslut i den här frågan. Vad är orsaken till denna försening? Kan kommissionen tala om det för oss? Varför dröjer det så länge till beslutet kommer?
En annan fråga är kampen mot olika former av våld mot kvinnor. Vi vet att olika former av våld mot kvinnor har ökat snabbt i Europeiska unionen. Vi vet att tusentals kvinnor bokstavligen är utelämnade på nåd och onåd åt slavhandlare. Jag vet, fru kommissionär, att ni nämnde de beslut som kommissionen har fattat om att bekämpa människohandel, men vi är långtifrån övertygade om att medlemsstaterna snart kommer att införa dessa beslut och de riktlinjer ni har utarbetat i sina lagstiftningar och vi vet att det är omöjligt att spränga dessa ligor utan ett juridiskt och polisiärt samarbete, det vill säga, utan ett paneuropeiskt samarbete.
Herr kommissionär! Slutligen är jag glad över att ni prioriterar frågan om att bryta glastaket i programmet för år 2003. Detta är en synnerligen värdefull prioritering, eftersom vi förutsäger att det kommer att finnas ett balanserat deltagande mellan män och kvinnor i det nya Europaparlamentet efter valet år 2004.

Klaß (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Inte i något av de nio direktiven om jämlikhet finns det några åtgärder för att förbättra tillämpningen. Därför krävs det siffror och statistik för en jämförande utvärdering som kan ligga till grund för lösningar. Det räcker liksom inte att konstatera att män och kvinnor är lika inför lagen. År 2001 lade kommissionen tyngdpunkten på jämlikhet i lönesättningen. Dock tvingas vi i betänkandet återigen konstatera att kvinnolönerna i genomsnitt motsvarar 76 procent av vad deras manliga kolleger tjänar för samma arbete. Enligt sysselsättningsrapporten för 2001 har medlemsstaterna endast vidtagit begränsade åtgärder för att minska dessa löneklyftor, och här måste kommissionen agera, inte minst med tanke på utvidgningen. Temana för 2002 och 2003 - möjligheten att kombinera arbete och familj och lika möjligheter för kvinnor och män i beslutsprocessen - är tyngdpunkter som vi arbetar intensivt med i utskottet. Gällande bestämmelser måste anpassas bättre till nutida krav. När kvinnor, och även män, bestämmer sig för att bilda familj och skaffa barn skall detta inte vara ett hinder för att delta i förvärvslivet. Kvinnor skall göras delaktiga i beslutsprocesser på alla nivåer. Det krävs ett jämlikt samspel för att en politik som värnar båda könen skall bli trovärdig.
Fru kommissionär! Olika kvinnoorganisationer har utarbetat bra projekt. Organisationerna måste dock få mer information om tillgången till kommissionens finansierings- och bidragssystem. Målet bör rimligtvis vara att ge så många aktörer som möjligt chansen att delta i programmen. Varje år ställs ju jämlikhetsrelaterade stödanslag till förfogande, t.ex. i strukturfonderna och framför allt i åtgärdsprogrammet för 2000-2006. Såväl på gemenskapsnivå som på det nationella planet är förfarandena dock för komplexa och måste rationaliseras och förenklas. Slutligen vill jag varmt tacka Rodi Kratsa-Tsagaropoulou för det balanserade betänkandet. Tyvärr tillät mig den begränsade talartiden endast att ta upp några få punkter.

Valenciano Martínez-Orozco (PSE).
Herr talman! Jag vill först och främst gratulera Kratsa-Tsagaropoulou till det arbete hon har genomfört. Jag vill även gratulera utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor till det fantastiska arbete som genomförs där och Europeiska kommissionen för dess arbete med jämställdhetspolitiken.
Det är mycket viktigt att vi tar jämställdhetsfrågan på allvar, inte bara med förklaringar, utan även med föresatser, med politik och med åtgärder. Det är därför nödvändigt att ta pulsen på politiken för jämställdhet, bedöma och utvärdera den. Vi kräver därför kvantitativa mål för sysselsättningspolitiken, vi kräver att kvinnor får tillgång till information, utbildning och att de ges möjligheter till att delta i politiken.
Vi måste tillsammans se till att såväl de nuvarande medlemsstaternas regeringar som kandidatländernas regeringar tar jämställdhetsfrågan på allvar, att de införlivar direktiven när de skall och att de följer gemenskapslagstiftningen. En ny etapp inleds och vi måste vara mycket vaksamma på utvecklingen.
Jämställdhet - många av oss kvinnor som är här vet det - är något man tillkämpar sig varje dag, och varje steg som man inte tar framåt är i själva verket en tillbakagång. Det finns många kvinnor som har blickarna riktade mot de europeiska institutionerna. Många av dem lever mycket långt från vårt välmående Europa. För dessa kvinnor är de framsteg som vi kan göra här av yttersta vikt. För många av dessa kvinnor kanske det enda hoppet är att vi i de europeiska institutionerna tar jämställdheten på allvar, såväl för de kvinnor som finns inom unionen, som för alla dem som, eftersom de står utanför, har mycket mindre möjligheter till att utveckla sina framtidsutsikter.
Vi säger ofta att det inte finns någon värre diskriminering än den som uppkommer av det slumpmässiga faktumet att man föds till kvinna. Man väljer inte att födas som kvinna. Man är kvinna och alltsedan födseln möter kvinnorna en massa hinder som inte skulle ha funnits där om kvinnan hade fötts till man. Med tanke på att vi kvinnor utgör hälften av Europeiska unionens befolkning är det av grundläggande vikt att tillgodose kvinnors behov och framtidsförhoppningar, eftersom kvinnors behov och förhoppningar om livet är desamma som för de flesta av de europeiska medborgarna De flesta av kvinnorna i världen har samma förhoppningar och vill ha samma rättigheter och det är nödvändigt att värna om jämlikhet för dessa kvinnor.
Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har arbetat länge och intensivt med alla dessa frågor. Utskottet har - enligt min åsikt - lyckats nå viktiga framsteg, men det är inte tillräckligt. Vi kommer noga att följa det arbete som Europeiska kommissionen genomför och jag anser att detta betänkande på ett utmärkt sätt återspeglar såväl de frågor som vi har analyserat som alla våra krav för den omedelbara framtiden.
Jag anser att det utmärkta samarbetet i vår kommission har gett resultat. När det nu är dags att utvärdera årets arbete kan vi alla känna oss nöjda med det.

Schreyer
Herr talman! Flera ledamöter har frågat när kommissionen kommer att lägga fram ett förslag till direktiv om könsdiskriminering med stöd av artikel 13. Kommissionen kommer att lägga fram ett förslag om detta i början av året.

Talmannen.
Tack så mycket för det förtydligandet, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 17.30.
Skriftliga förklaringar införda i register (artikel 120 i arbetsordningen)

Fraisse (GUE/NGL)
Kratsa-Tsagaropoulou pekar tydligt ut skamfläckarna i sitt betänkande - fortsatta löneklyftor, explosionsartad ökning av människohandel och prostitution. Jag välkomnar föredragandens initiativkraft. Jag vill ändå göra två påpekanden.
Dels måste man påminna om den stora fattigdomen bland kvinnor. Majoriteten av de 60 miljoner människor som lever under fattigdomströskeln i EU är kvinnor.
Dels måste vi vara fortsatt uppmärksamma på EU:s vilja att försvara jämställdheten.
Det första utkastet till konstitutionellt fördrag som presenterades av konventet i oktober 2002 oroar mig nämligen. Bristen på hänvisningar till jämställdhet mellan män och kvinnor inom EU är uppenbar. Detta nämns varken som värdering eller som mål (trots att jämställdheten står inskriven i fördragen).
När nu de sociala frågorna kommer upp på konventets agenda, kommer denna glömska att kunna åtgärdas. Något annat är otänkbart.

Zrihen (PSE)
Jämställdheten nämns i artikel 23 i stadgan om de grundläggande rättigheterna och är en grundläggande rättighet som hör till våra gemensamma värderingar. Saker och ting har förvisso utvecklats sedan 1975, då det första direktivet om lika lön och lika behandling antogs, men mycket återstår ännu att göra.
En nödvändig förutsättning är att vi får genusrelaterad statistik och att genusdimensionen införlivas i alla våra politikområden. Konkreta åtgärder för att föräldrar - kvinnor som män - får tillgång till infrastruktur (exempelvis daghem) som ger dem möjlighet att förena familjeliv och yrkesliv vore ett avsevärt framsteg.
Våra åtgärder måste göra befolkningen medveten om att det krävs attitydförändringar för att kvinnor äntligen skall kunna nå ansvarsfyllda poster och så kallade typiskt manliga karriärer. Detta kräver även en gemensam ansträngning mellan arbetsmarknadens parter för att denna princip skall tillämpas inom varje företag och varje kollektiv förhandling.
Lika lön är endast en aspekt av jämställdheten mellan män och kvinnor. Vi får inte glömma våld i hemmet, sexuellt utnyttjande, och så vidare. Det är Europas skyldighet att föregå med gott exempel. Jag vill tacka Kratsa för att hon fortsätter på denna väg.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om kommissionens uttalande om hållbar utveckling i bergsregioner.

Schreyer
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Europaparlamentet engagerar sig med all rätt i utvecklingen i bergsregionerna. Som ni vet ägnar även kommissionen stor uppmärksamhet åt frågorna. Detta framgår av konferensen på temat ?Gemenskapspolitiken och bergsregionerna? som genomfördes på initiativ av mina kolleger Michel Barnier och Franz Fischler i oktober i år. Jag har av Margot Wallström och Michel Barnier - sistnämnde befinner sig för närvarande på ett presidiemöte för konventet i Bryssel - blivit ombedd att informera er om några pågående arbeten och ännu öppna frågor som rör kommissionens verksamhet inom ramen för bergsregionerna i EU.
EG-fördraget omfattar inte själva begreppet bergsområden. I samband med politiken för ekonomisk och social sammanhållning heter det i artikel 158, som ju för övrigt utgör det rättsliga underlaget, att gemenskapen särskilt skall sträva efter att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna eller öarna, inbegripet landsbygdsområdena. Man skulle nu kunna tycka att det vore bättre för aktörerna i dessa områden och deras krav om begreppet bergsregioner faktiskt skrevs in i fördraget. Exempelvis utgör 95 procent av bergsregionerna mål 1- eller mål 2-områden i den europeiska strukturpolitiken. Även inom ramen för jordbrukspolitiken brukar de utjämnande utbetalningarna till de minst gynnade områdena komma bergsregionerna till godo.
Kommissionen har beställt en undersökning för att bättre utvärdera problemen och styrkorna i bergsregionerna. Undersökningen har tre mål: att avgränsa bergsregionerna i en utvidgad union, att upprätta en databas över dessa områden och att göra en objektiv analys av situationen i bergsregionerna och analysera och utvärdera den europeiska och nationella politiken på området.
Enligt det första målet skall begreppet bergsregion definieras för de 27 medlemsstater respektive ansökarländer som omfattas av undersökningen. Definitionen skall göras utifrån topografiska kriterier, men i vissa fall tillkommer klimatrelaterade kriterier. I början av december 2002 framlade den som utför kommissionens undersökning 16 möjliga definitioner; dessa definitioner prövas för närvarande. I slutet av december kommer det att avgöras vilken definition som skall gälla.
På grundval av denna avgränsning kan man sedan börja arbeta med statistiken. Den statistiska undersökningen och förslaget till slutbetänkande beräknas vara klara i september 2003.
När det gäller framtida hänsyn till bergsområdena inom ramen för regionalpolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken, har jag redan nämnt att just regionalpolitiken och politiken för jordbruk och landsbygdens utveckling är två områden som direkt berör bergsregionerna. För regionalpolitiken sker detta inom ramen för mål 1- och mål 2-områdena och gemenskapsinitiativet Interreg, och då särskilt genom programmet för bergsområdet Alperna. För jordbrukspolitiken består stödet framför allt i utjämningsstöd för mindre gynnade områden.
Just nu diskuterar man framtiden för dessa politiska områden. Kommissionens förslag rörande regionalpolitikens framtid kommer att läggas fram inom ramen för den tredje sammanhållningsrapporten i slutet av 2003. Det vore därför förhastat att redan nu slå fast på vilket sätt bergsområdena kommer att stödjas inom ramen för regionalpolitiken under den kommande programplaneringsperioden 2007-2013.
Under halvtidsöversynen av den gemensamma jordbrukspolitiken läggs tyngdpunkten i kommissionens förslag på förstärkta åtgärder för jordbruksmiljön, vilka till stora delar kommer bergsområdena till godo.
När det gäller åtgärder för bergsområdena inom ramen för andra gemenskapspolitiska områden, skall jag återigen gå in på konkurrenspolitiken och tjänster i allmänhetens intresse. För de statliga bidragen ligger som ni vet artikel 87.1 i fördraget till grund för EU:s politik. Enligt artikeln är statligt stöd i princip oförenligt med den gemensamma marknaden. Samtidigt nämns det dock i artikeln fall då statligt stöd kan tillåtas. Till dessa undantag räknas stöd med regionala förtecken, nämligen ?stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning?, dvs. i områden där BNP är lägre än 75 procent av genomsnittet i gemenskapen. Även vissa andra områden omfattas av dessa undantag.
Kommissionen tillmäter också tjänster i allmänhetens intresse stor betydelse, vilket framgår av meddelandet från januari 2001. Men som ni vet är de enskilda medlemsstaterna själva ansvariga för att bevara och utveckla den offentliga servicen. Kommissionen kan endast ge impulser på området. I meddelandet slår kommissionen fast att syftet med tjänster i allmänhetens intresse är att ge ett heltäckande primärskydd, dvs. tillgång till viktig service även i avlägsna eller otillgängliga områden. Dessutom framgår det tydligt av nya artikel 16 i fördraget att tjänster av allmänt ekonomiskt intresse spelar en viktig roll för att främja den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen. Betydelsen av dessa bestämmelser underströks också av stats- och regeringscheferna på toppmötet i Lissabon i mars 2000.
En sista punkt som jag vill ta upp är Alpkonventionen. Även om Alpkonventionen endast rör fyra medlemsstater direkt, har kommissionen varit med och satt fart på initiativet. Först i slutet av sommaren 2002 hade tillräckligt många avtalsparter i konventionen ratificerat de olika protokollen för att konventionen skulle bli verksam. Kommissionen undersöker nu vilka möjligheter som finns för att aktivt medverka inom ramen för konventionen. Kommissionen har för rådet redan lagt fram sitt förslag till undertecknande av transportprotokoll. Jag måste dock meddela att projektet hittills inte har behandlats av rådet. Dessutom vill jag med eftertryck påpeka att dessa protokoll också måste stödjas av medlemsstaterna i rådet, som i gemenskapens namn ansvarar för undertecknandet och ratificeringen. Som ni vet har ett flertal av de stater som är delaktiga i Alpkonventionen ännu inte ratificerat protokollen. Vi hoppas på en positiv utveckling redan de kommande månaderna som gör rättvisa åt de ansträngningar som vissa medlemsstater gjorde i slutet av sommaren för att återigen blåsa liv i Alpkonventionen.
Herr talman, mina damer och herrar! Frågorna om bergsregionerna kommer även i fortsättningen att få stor uppmärksamhet av kommissionen. Nuvarande och kommande arbete, framför allt undersökningen i generaldirektoratet för regionalpolitik, resultatet av halvtidsöversynen av de löpande programmen och slutsatserna i den tredje rapporten om ekonomisk och social sammanhållning, kommer att ge oss en mer detaljerad bild av läget och visa på möjligheterna för ett fortsatt arbete.

Grossetête (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Tack för detta uttalande som visar oss att bergsregionerna kanske inte helt kommer att glömmas bort i EU:s politik. För fram till nu är det tyvärr inte ofta som bergsregionerna varit föremål för kommentarer och rekommendationer från vår sida. Dessa områden förtjänar dock särskild uppmärksamhet. Bergsregionerna förfogar över ett brett spektrum av resurser. Det är i de flesta fall områden med särpräglade förhållanden, som därför måste förvaltas på ett särskilt sätt, med hjälp av en övergripande politik för hållbar utveckling av bergsregionerna. Dessa områden har problem som orsakas av geografiska förhållanden och klimatförhållanden. Det är områden där jordbruket spelar en avgörande roll - men inte vilket jordbruk som helst. Det handlar om ett jordbruk som måste vara extensivt, noga med att skydda djurarter och växtliv och tillgången på vatten, skydda skogar och livsmiljöer såsom dessa definieras av Europeiska unionen.
Men detta jordbruk kan inte förverkligas utan människor. Därför är det nödvändigt att skydda dessa bergsregioner från att avfolkas och göra allt man kan för att människor skall fortsätta att leva där. Därför måste reglerna till förmån för unga jordbrukare förstärkas och uppdateras. Kommissionen har inrättat ett antal program som vi är väl förtrogna med - Leader, Interreg, med flera. Kommissionär Schreyer nämnde dem nyss. Det förefaller nödvändigt att förenkla dessa stöd, just för att det handlar om särskilda områden, och göra mekanismerna mer flexibla så att de bättre anpassas till faktiska förhållanden och beaktar jordbruksmarkens särskilda karaktär, kravet på att skydda miljön och det faktum att det finns många särskilda metoder för att förvalta dessa områden, exempelvis boskapsskötsel.
Samma sak gäller turismen. En hållbar turism måste främjas, en turism som sätter värde på naturtillgångarna, men vägrar att förvandla bergsregionerna till en asfalterad lekplats - något man tyvärr har sett exempel på, bland annat i Alperna. För att göra detta måste privata initiativ uppmuntras och man måste stödja lokala små och medelstora företag, som ofta missgynnas av att de ligger avsides och har dåliga kommunikationer. Vidare måste servicen upprätthållas.
Fru kommissionär! Jag uppskattade mycket vad ni sade i denna fråga, när ni påminde om att det är viktigt att erbjuda service överallt, även i de mest avlägsna områden. Därför måste strukturprojekt som syftar till att främja miljövänliga transporter gynnas, och järnvägens roll måste sannolikt förstärkas. Detta är förvisso svårare i bergsområden, men i Alperna har vi en ingående kunskap om dessa problem. Det gäller också att gynna förnybara energikällor, vattenkraft och skog, och förbättra forskningen om förebyggande av naturliga risker, men även av materiella risker.
Något ni också underströk var att man dock måste definiera begreppet bergsregion och då inte glömma ?mellanliggande bergsområden?, på grund av att de spelar en viktig buffertroll mellan bergsregionerna och slättlandsområdena. Och när man talar om bergsregioner måste man komma ihåg att vi inte bara har Alperna, utan också äldre bergsmassiv, som även de har sina särdrag och som måste beaktas.
Avslutningsvis kan jag säga att en hållbar utveckling i bergsregionerna inte kommer att bli verklighet om inte alla berörda parter medverkar till denna utveckling.

Guy-Quint (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Det är med stort nöje jag tar ordet efter min kollega Françoise Grossetête, eftersom jag tror att alla folkvalda från bergsregionerna möter samma problem och delar samma analys i fråga om sitt respektive område. Jag vill tacka Schreyer så mycket för hennes inlägg, som visar att kommissionen numera ägnar bergsregionerna stort intresse, något vi är mycket tacksamma för. Ni skall också veta att det är vår bestämda avsikt att tillsammans arbeta för att våra regioner, som har mycket väl avgränsade problem, skall kunna värnas på ett effektivt sätt. Jag skall därför uppehålla mig lite vid några frågor som kompletterar vad som nyss sagts.
Om vi alla vill att våra regioner skall komma i åtnjutande av en ekonomisk utveckling som på en övergripande nivå omfattar åtgärder för att bevara landskapet, bevara ett för bergsområdena typiskt jordbruk och utveckla turismen, är det kanske nödvändigt att kommissionen är mer lyhörd på ett par, tre olika punkter som har helt avgörande betydelse.
Jag tar mig friheten att påminna om att konkurrenspolitiken, i den form den för närvarande har normaliserats och fastställts av Europeiska unionen, inte på några villkor kan tillgodose behoven i dessa områden, där man inte åtnjuter samma service som andra.
Jag anser att det är mycket viktigt och helt nödvändigt att gemenskapens konkurrenslagstiftning anpassas med avseende på de särskilda förhållanden som gäller inom våra regioner, i syfte att undanröja ekonomiska och strukturella nackdelar. Det är likaså viktigt att införa ekonomiskt och finansiellt stöd, och strukturella och varaktiga skattelättnader. Den typen av åtgärder är oundgängliga om vi vill motverka avfolkning och en åldrande befolkning i dessa områden, en utveckling som för närvarande tycks vara obönhörlig.
Jag vill också betona hur viktig EU:s miljöpolitik är. Det är kanske ett tabubelagt område, men jag skulle önska att vi varje gång vi arbetade inom detta område ställde oss frågan hur tillämpliga dessa normer är, normer som utformats för stadsmiljö, och för ett slättlandskap som inte har denna typ av svårigheter. När de som bor i geografiskt missgynnade regioner tvingas att tillämpa detta normativa synsätt, så blir de ofta helt villrådiga. Jag skulle vilja tillägga att de blir vilseförda.
Vi hoppas därför kunna arbeta tillsammans och med den kraft en enhetlig vision skänker, för utvidgningen kommer att göra att bergsregionerna får en ytterst betydelsefull roll. Det är för övrigt helt nödvändigt att konventet ger vår problematik en alldeles särskild plats i sina arbeten. Det är Europeiska unionens territoriella enhet och sammanhållning som står på spel.

Caveri (ELDR).
Herr talman! Först vill jag säga att vi nu avslutar det Internationella bergsåret, ett år som hade beslutats av Förenta nationerna. Jag finner det är mycket lämpligt att parlamentet ges tillfälle att diskutera EU:s roll i detta avseende just i samband med att detta år avslutas.
Jag vill också instämma med den närvarande kommissionären och de kommissionärer som inte är här och välkomna det faktum att vi håller på att se en attitydförändring. I åratal har vi ju tillsammans med en del i kammaren närvarande vänner kritiserat unionens bristande intresse för bergsregionernas problem. I dag har ni visat en annan attityd, som framkom redan vid det möte i oktober som på kommissionens initiativ organiserades kring temat ?Gemenskapens politik för bergsregionerna?, där bland annat kommissionens ordförande Prodi talade.
Fru kommissionär! Jag uppskattade ert inlägg, just för att ni lyckades sammanfatta de olika frågeställningarna. Jag vill i korthet kommentera några aspekter.
Först och främst har vi det avgörande problemet, som består i att införliva bergsregionerna i fördragen. Detta påminde Guy-Quint om mot slutet av sitt anförande. Det är absolut nödvändigt. Jag tror att vi här måste beakta konventets viktiga roll. Vi måste rentav utnyttja rådets båda ordförandeskap - det grekiska och det italienska ordförandeskapet. Dessa båda länder berörs givetvis av bergsregionernas problem. Införandet i fördragen erbjuder nämligen en nödvändig rättslig grund för att kunna utarbeta ett direktiv om bergsregionerna. Inom ramen för detta direktiv måste man givetvis lösa konkurrensfrågan. Jag menar därför att det behövs framsteg inom detta område.
Därutöver är det också nödvändigt att arbeta med de regionalpolitiska framtidsutsikterna, i tidsperspektivet 2007-2013. Varför inte tänka sig en särskild strukturfond för bergsregioner? Eller kanske än hellre för områden med geografiska och naturliga handikapp? När det gäller jordbruket skall jag inte tillägga något. Jordbruket är fortsatt nödvändigt för att bevara bergsregionerna. Detsamma kan sägas om turismen, som Grossetête ingående har talat om.
Jag vill tillägga ett par ord om Alpkonventionen. Tyvärr tycker jag inte att kommissionen i tillräcklig utsträckning har följt konventionens arbete. I detta avseende måste transportprotokollet främjas, så att man får en rättslig grund för att kunna vidta särskilda åtgärder för att reglera den tunga trafiken i bergsregionerna. Sedan är det givetvis nödvändigt att titta lite närmare på frågan om finansieringen av de stora järnvägslinjerna, exempelvis sträckan Turin-Lyon, Pyrenéerna och Brennerleden. Som jag ser det är detta en av nycklarna till en hållbar utveckling i bergsregionerna.

McKenna (Verts/ALE).
Herr talman! I år firar vi det Internationella bergsåret och eftersom det är en väsentlig fråga är jag glad över att Frassoni, vår vice talman, har lyckats att föra upp den på dagordningen. Bergen är de områden där några av de sista av Europas återstående naturskyddsområden återfinns. De måste få en särskild ställning som känsliga områden. Det finns en klausul i fördraget om yttersta randområden som medför en viss flexibilitet i samband med att man antar EU-lagstiftning om särskilda behov. Det är just detta som kommissionen borde göra. Man borde förklara bergsområdena som känsliga områden och sedan anta lagstiftning i enlighet därmed.
Det är tråkigt att kommissionen inte kommit med några initiativ om bergsområden under detta år, inte ens ett meddelande eller en vitbok. Det hade varit mycket välkommet. Samtidigt som man kämpar för den internationella konventionen om skydd av Alperna, konstaterar kommissionen att protokollen har ratificerats. Men alla har ännu inte ratificerat transportprotokollet. Med tanke på de hot som de stora landsvägarna och de transeuropeiska näten utgör, är det av yttersta betydelse att dessa protokoll genomförs på ett riktigt sätt, inte bara i Alpregionerna utan även i andra regioner i fara såsom Pyrenéerna. Det krävs dessutom konventioner för att skydda dessa områden.
Angående prioriteringarna råder det en konflikt mellan de transeuropeiska näten och befolkningens behov och farhågor. Det är ganska uppenbart att de personer som har motsatt sig de transeuropeiska näten har givit uttryck för verkliga och faktiska farhågor. Man har bortsett från deras bekymmer för att i stället prioritera de transeuropeiska näten. Här råder en konflikt.
Slutligen har jag svårt att förstå varför kommissionären inte sätter press på medlemsstaterna för att se till att de efterlever Natura 2000 i bergsområdena, eller varför vi inte officiellt har antagit listor över områden av gemenskapsintresse. Det är skandalöst. Jag uppmanar kommissionären att nu sätta press på medlemsstaterna.

Mathieu (EDD).
Herr talman! Bergsregionerna vill vara ett område för ekonomiska, sociala och kulturella verksamheter, men strävar efter ett erkännande, i första hand ett erkännande av sina svårigheter. Vid bedömningen av vilka områden som skall klassas som bergsregioner kan man inte enbart utgå från höjdkriteriet. Svårtillgänglighet, ogynnsamma klimatförhållanden och sluttning är andra faktorer som måste beaktas.
Bergsregionerna eftersträvar också ett erkännande av kvaliteten på sina produkter. De har i själva verket en ?kvalitetsstämpel?, som dock inte kan hävdas om inte konsumenterna kan identifiera deras produkter. Inom detta område har åtgärder vidtagits, och dem bör vi stödja.
I arbetet med att göra bergsregionernas ekonomi mer dynamisk, måste man beakta det förhållande att den utvecklas i en sårbar miljö, som både måste bevaras och lyftas fram. Balansen är därför svår att uppnå, och måste stöttas genom en enhetlig lagstiftning. Så är inte fallet för närvarande. Jag tänker då särskilt på lagstiftningen när det gäller normer för boskapsskötsel och herdeskjul som är omöjliga att genomföra i vissa bergsmassiv.
Bevarandeprogrammen, exempelvis Life och Natura 2000, har också negativa konsekvenser för näringslivet. Enda sättet att fortsättningsvis hålla bergsområdena öppna är att göra allt för att erbjuda de människor som har valt att leva där framtidsutsikter. Detta gäller i synnerhet ungdomarna.
Det krävs därför en effektiv politik för bergsregionerna. Denna måste anpassas efter varje bergsmassiv och utgå från en förvaltning som sker i samråd mellan folkvalda, offentlig sektor och yrkesfolk. Denna politik måste bidra till att kompensera för högre produktionskostnader, bryta isoleringen, diversifiera verksamheter, upprätthålla samhällsservicen, utveckla specialiserade utbildningar och ge tillgång till ny teknik.
Jordbruket, boskapsuppfödningen och skogsbruket spelar en avgörande roll för bergsregionerna. Förutom att generera kvalitetsprodukter är de också de enda verktyg som gör det möjligt att underhålla natursköna platser och se till att de är säkra.
I vissa bergsmassiv hotas boskapsskötseln av att rovdjursarter återinförts och av att deras populationsutveckling missköts.
Diversifierade landskap, kvalitetsprodukter, grönområden, sällsynta arter - bergsregionerna är och skall förbli mångfaldens områden. Vi får varken göra dem till heliga tempel eller till öknar.

Ebner (PPE-DE).
Fru talman, ärade fru kommissionär, kolleger! Bergsområdena i Europa täcker över 30 procent av ytan i nuvarande union med 15 medlemsstater. 10 procent av befolkningen lever i bergsområdena. Hittills har EU betraktat bergspolitiken som landsbygdspolitik. Jag menar att problematiken måste betraktas i sin helhet och inte enbart sektor för sektor. I medlemsstater som Österrike, Italien, Spanien och Grekland täcker bergsytan mer än 50 procent av medlemsstaternas totala yta. Det är därför absolut nödvändigt att vid sidan av definitionen också fråga efter effekterna för de olika levnadsområdena och att betrakta bergsområdena som en plats att bo och leva på och inte enbart som ett ekonomiskt område inom en viss näring.
Det är glädjande och mycket positivt när kommissionären nu meddelar att definitionsfrågan inom kort kommer att lösas på ett positivt sätt. Jag tror att vi i slutrapporten i september 2003 äntligen får en grund att bygga på.
Påpekandet att det skulle vara för tidigt att ta ställning i finansiella frågor kanske är sprunget ur en nödvändig försiktighet, men, fru kommissionär, särskilt tillfredsställande är det inte. Jag kommer från en bergsregion som tack vare sina självständiga befogenheter ligger relativt bra till. Utflyttningen har de senaste åren legat på några procent. Men om ni betraktar områden som Piemonte, Lombardiet eller Veneto, där bergsområdena delvis är helt avfolkade och faktiskt har förvandlats till ett slags bakgårdar för de välmående storstadsområdena - det finns mängder av liknande exempel i andra europeiska medlemsstater -, då ser ni tydligt att det är mycket bråttom att ge de återstående positiva signalerna om att situationen håller på att förändras och att man inte skall tvingas vänta i nästan tio år till. En åtgärd skulle kunna vara att även på kort sikt skapa förändringar i konkurrenspolitiken. Även att skriva in bergsregionerna som känsliga områden i fördragen vore en sådan signal som får starka effekter.
Bergspolitiken har - menar jag - behandlats styvmoderligt både av Europaparlamentet och kommissionen. Hittills har endast tre debatter förts i parlamentet. Detta är synd också med tanke på att Europeiska kommissionen under det Internationella bergsåret faktiskt försökte göra sig en bild genom att avsluta det möte ni nämnde med att bjuda in eller samråda med alla som varit engagerade i det Internationella bergsåret - mötet ägde rum i Bryssel i oktober på initiativ av kommissionärerna Fischler och Barnier. Men visst vore det positivt om ni även inom kommissionen ville kämpa för att det betänkande som Europaparlamentet antog den 9 september förra året får den uppmärksamhet och giltighet det förtjänar.
Ett sista ord om Alpkonventionen. Kommissionen är helt passiv i frågan. Er bild stämmer inte helt överens med verkligheten. Det är inte enbart de undertecknande staterna i Alpkonventionen som inte har fullgjort sina åtaganden, utan även kommissionen har endast undertecknat tre protokoll och kommer av kostnadsskäl inte längre till mötena. Jag menar att det krävs ett omedelbart agerande.
(Applåder)

Santini (PPE-DE).
Fru talman! Man känner förtröstan när vi talar om bergsområdena i dag, även om åhörarskaran som vanligt är mycket begränsad. Vi har redan talat om detta länge och jag skulle vilja säga att i år har också Europaparlamentet gjort sitt för att vara med och uppmärksamma det Internationella bergsåret. Jag kommer, liksom kommissionen, ihåg det där minnesvärda seminariet 17-18 oktober. Det talade vi också om i samband med halvtidsöversynen av den gemensamma jordbrukspolitiken, Agenda 2000, och vi skall prata om det i dag. Det är synd att det, som alltid, är en diskussion mellan några få närmast sörjande, men detta är för övrigt bergsområdenas öde i gemenskapshistorien.
Herr talman! Om ni skulle söka lite på Internet och i våra databaser med sökordet ?bergsområde? skulle ni hitta tre resolutioner i historien: den första, från 1983, var undertecknad av en viss Colleselli, den andra av mig 1998 och den tredje, från 2001, av Ebner, som talade nyss. Om ni lägger till dessa namn till de få som är närvarande i dag får ni bergsfolket, bergspatrioterna, om ni tillåter lite emfas. Och ändå är 30 procent av gemenskapsterritoriet berg. I vissa länder, såsom mitt hemland, Italien, men också i Grekland, Portugal och Spanien omfattar den del av territoriet som definieras som berg över 50 procent. Varför då detta ointresse genom historien? Det beror på att det handlar om få människor. I dessa områden bor i genomsnitt 5-7 procent av Europas medborgare: få människor och därmed ingen stark påtryckningsgrupp, varken antalsmässigt eller, än mindre, ekonomiskt. Och ändå är det synd, för bergsområdena står inför ett kanske epokgörande vägval när det gäller deras framtid och deras möjligheter. Först och främst måste deras särart omvandlas till något annat än den svaghet den har varit hittills: till ett mervärde när det gäller att utveckla en egen, autentisk kapacitet. Europa är inget eftersatt område, utan ett komplicerat och komplett system ekonomiskt och socialt sett. Jag skulle paradoxalt nog vilja säga att Europa inte behöver något ekonomiskt stöd, utan snarare trovärdighet och särskilda regler som gör att de kan lansera sina initiativ för framtiden. Herr talman! Det är därför som ni, om ni söker efter direktiv i databasen, finner att det senaste kom 1975. Det har gått tjugosju år, nästan trettio nu: under tiden har bergsområdena förändrats radikalt, medan vi står och stampar med ett så gammalt direktiv.
Vad skall man då föreslå? Någon har redan kommit med ett förslag och jag instämmer i kravkören: vi måste ta fasta på det som står i artikel 158, som kommissionären nyss påminde om. Det är en artikel som uppmanar Europeiska unionen att jämna ut och motverka skillnaderna i utveckling mellan Europas regioner. I samma artikel tillerkänns sedan gemenskapens öar en särställning. Vi kräver inte en ny artikel, en annan rättslig grund, utan vi kräver att denna särställning som öarna har också åtminstone skall gälla för bergsområdena. Jag tror att det är uppenbart för alla att bergsområdena skiljer sig från resten av territoriet: det handlar om miljömässiga, biologiska, naturalistiska skillnader och om skillnader i samhällslivets villkor.
I detta sammanhang skulle jag också vilja påminna om ett förslag som Mario Mantovani - som inte är här av skäl som har med flygtidtabeller att göra - framförde till mig. Han hävdar att livet är svårt i bergen också när det gäller sjukvården, inte bara miljön och ekonomin. När ett sjukhus i bergen stängs skapas ett allvarligt problem. Framför allt uppstår det verkliga besvär när det inte längre finns vårdnätverk. Det är därför som bergsområdena behöver övergripande insatser. Vi behöver bara hjälpa till: de ber oss inte rädda dem, de ber bara om lite uppmärksamhet och, som jag sade nyss, att deras särprägel skall erkännas.

Posselt (PPE-DE).
Fru talman! Låt mig under denna extremt intressanta debatt om bergsregionerna gratulera kollegorna Ebner och Radwan som på ett så imponerande och sympatiskt sätt har fört oss närmare bergsregionerna genom denna storslagna utställning och fantastiska fest. Det blev mycket lyckat, och jag vill tacka för den fantastiska presentationen av de underbara bergsområdena i Sydtyrolen och Övre Bayern!

Talmannen.
Låt mig då tillägga att även svenska bergsområden har presenterats i parlamentet på senare tid.
Debatten är avslutad.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är debatter om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt av demokratiska och rättsstatliga principer (artikel 50 i arbetsordningen).

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande 7 resolutionsförslag om Hongkong:
B5-0643/2002 från Andreasen, Plooij-van Gorsel, Van den Bos och Watson för ELDR-gruppen om Hongkong,
B5-0645/2002 från Sjöstedt, Eriksson, Frahm och Di Lello Finuoli för GUE/NGL-gruppen om Hongkongs grundlag,
B5-0649/2002 från Gahrton och Wuori för Verts/ALE-gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlag,
B5-0650/2002 från Van den Berg för PSE-gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlag,
B5-0653/2002 från Belder från EDD-gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlag,
B5-0655/2002 från Cushnahan, Posselt och Sacrédeus för PPE-DE-gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlag,
B5-0657/2002 från Muscardini, Ribeiro e Castro och Queiró för UEN-gruppen om artikel 23 i Hongkongs grundlag.

Malmström (ELDR).
Fru talman! Fru kommissionär! ELDR-gruppen är väldigt bekymrad över den planerade ändringen av artikel 23 i Hongkongs grundlag. Vid samtal med journalister, politiker, olika religiösa grupper, representanter från människorättsorganisationer och organisationer som t.ex. Falun Gong uttrycker de alla en mycket stor oro inför denna planerade förändring. Hongkongs styrka är att man lyckades bevara principen: ett land, två system. Jag fruktar, och många med mig, att denna förändring kraftigt kommer att urholka den principen. Detta vore naturligtvis helt oacceptabelt.
Det faktum att Kina trycker på för att denna förändring skall ske är inte lugnande. Vi vet att Kina ofta utövar tryck på Hongkong för att där få dem att anta lagstiftning som finns i Kina. Jag är rädd att tolkningen av artikel 23 kan leda till att grundläggande friheter såsom akademisk frihet, yttrandefrihet, organisationsfrihet och religiös frihet försvinner. Om en grupp som Falun Gong, som är förbjuden i Kina, också skulle förbjudas i Hongkong skulle det vara ett allvarligt brott mot principen: ett land, två system.
Det är inte bara jag som är orolig. Den stora demonstration i helgen då tusentals hongkongbor protesterade mot förändringen visar att Hongkongs myndigheter inte lyckats lugna sina egna medborgare, och därmed lugnar de inte heller oss. Om det bara handlar om en teknisk förändring, såsom man påstår från Hongkongs sida, måste man vara väldigt tydlig på den punkten. Jag är rädd att det inte är på det sättet. Jag hoppas att kommissionen mycket noga bevakar denna fråga. Jag vill också vädja till Hongkongs myndigheter att utsträcka remisstiden och att vara väldigt vaksamma vad gäller dessa förändringar.

Maes (Verts/ALE).
Vi hoppas att man i Hongkong inte kommer att övergå till det kinesiska systemet med allmänna bestämmelser som möjliggör en fullständigt godtycklig förföljelse av politiska motståndare. Vi är, liksom Malmström, särskilt rädda för att detta skall drabba anhängarna av Falun Gong, vars fredliga protester inte kan rättfärdiga någon som helst förföljelse. I väntan på att även Kina väljer att anamma demokrati och mänskliga rättigheter måste Hongkong kunna förbli vad det är i dag. Endast på detta sätt är det möjligt att upprätthålla en dialog och ett samarbete. I samband med ett besök i Kina som jag gjorde tillsammans med ett antal kolleger från Verts/ALE-gruppen, slog det mig hur mycket Hongkongs ekonomiska modell tjänar som förebild för storstäderna på det kinesiska fastlandet. På områdena mänskliga rättigheter, demokrati och yttrandefrihet gäller emellertid fortfarande: ett land, två system. I det hänseendet är Hongkong fortfarande ett unikum i Kinas intressesfär.
Många i Kina sade till oss att man på sikt kan vänta sig en utveckling mot demokrati och mänskliga rättigheter. Vi ser därför med största oro på tillkomsten av lagen om bekämpning av omstörtande verksamhet i Hongkong. Vi fruktar nämligen att detta kommer att ske på bekostnad av yttrandefriheten, den oberoende rättskipningen, den religiösa och konstnärliga friheten, det vetenskapliga arbetet och så vidare. Det skulle vara raka motsatsen till det vi alltid hoppats på, nämligen att en det skall skapas ett stort område med demokrati och mänskliga rättigheter.

Gebhardt (PSE).
Fru talman! Det beslut som fattades av regeringen i den särskilda administrativa regionen Hongkong (HKSAR) om att offentliggöra ett konsultationsdokument som innehåller förslag till en lag mot omstörtande verksamhet i enlighet med artikel 23 i grundlagen, har lett till uppståndelse och oro både i Hongkong och här i Europaparlamentet.
Vi hör mycket väl vad som sägs inte bara i de religiösa kretsarna, utan även inom t.ex. näringslivet och i tidningarna, det som tidningsfolket i Hongkong säger, och dessa farhågor måste vi ta på största allvar. Oron bevisar att rädslan finns där för att oppositionen skall tystas ned, att yttrande-, press-, tryck- och församlingsfriheten skall begränsas och att rätten och friheten att bilda fackföreningar inte längre skall garanteras. Farhågorna finns och vi måste ta dem på allvar, för detta är medborgerliga rättigheter som vi betraktar som grundläggande värden, och dessa grundläggande värderingar skall vi försvara även i Kina.
Därför kräver vi ju också att Folkrepubliken Kina respekterar Hongkongs självständighet i det system som föregående talare nämnde, nämligen principen om ett land, två system. Detta måste respekteras. Jag uppmanar Kina att respektera detta och se till att Hongkong kan värna sina rättigheter och att inga påtryckningar utövas för att begränsa de fri- och rättigheter som finns.

Belder (EDD).
Herr talman! Ett land, två system. Det låter nästan för bra för att vara sant i Hongkongs fall. En möjlig tidsinställd bomb utgör hur som helst artikel 23 i deras grundlag. Denna artikel kräver nämligen att det utarbetas lagar för att bekämpa en hel serie allvarliga brott mot Folkrepubliken Kinas regering. Hongkongs myndigheter har vid ett mycket illa valt tillfälle beslutat sig för att sätta igång ett dunkelt genomförande av denna mycket kontroversiella artikel. I början av denna vecka visade stora skaror människor sitt missnöje mot detta på gator och torg. Behöver Peking verkligen frukta förräderi, utbrytning, uppror, omstörtande verksamhet, stöld av statshemligheter eller farliga utländska politiska aktiviteter respektive förbindelser när det gäller Hongkong? Nej! Ändå driver de kinesiska myndigheterna med bestämdhet på ett genomförande av artikel 23. Kom ihåg att denna artikel fick sin nuvarande form först efter blodbadet på Himmelska fridens torg i Peking. Artikel 23 återspeglar sålunda gårdagens och dagens kommunistiska paranoia i Kina. Dessutom återspeglar det den fruktan som Hongkongs invånare kände i går och känner än i dag. Fru talman, medan Hongkong genomgår en svår ekonomisk period, lägger Peking sten på börda genom att skapa en ödesdiger politisk osäkerhet. De negativa reaktioner som till och med kommit från Hongkongs näringsliv säger en hel del om situationen. Det återspeglar ett utbrett folkigt missnöje över ett oklart samrådsförfarande beträffande det rättsliga genomförandet av artikel 23. Det som saknas är ett offentliggörande av lagförslagen. Eftersom Europeiska unionen verkligen vill hålla fast vid principen om ?ett land, två system? för Hongkong, bör rådet och kommissionen så snart som möjligt ta kontakt med de behöriga myndigheterna i Hongkong angående denna fråga.

Cushnahan (PPE-DE).
Fru talman! Sedan juli 1997 har Europaparlamentet varit en trogen försvarare av Hongkongs självstyre enligt systemet: ett land, två system. I utövandet av denna politik har vi på ett konstruktivt sätt samarbetat med Hongkongs myndigheter, vilket även återspeglades genom det faktum att den tidigare statssekreteraren Anson Chan och hennes efterföljare, Donald Tsang, närvarade vid mötena i utskottet för mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Därför är det lämpligt att vi fortsätter att följa alla händelser som skulle kunna leda till att Hongkongs självstyre på något sätt undergrävs och de grundläggande friheterna hotas. Antagande av lagstiftning enligt artikel 23 har givit upphov till sådana farhågor. 
Samtidigt som jag välkomnar premiärminister Donald Tsangs garantier om att han inte tänker tillåta en urholkning av de friheter som Hongkongs medborgare nu har, är det viktigt att detta också återspeglas i den föreslagna lagstiftningen. Förra helgen gav en omfattande demonstration i Hongkong uttryck för den uppriktiga oro som finns över att lagarna enligt artikel 23 skulle kunna undergräva de mänskliga rättigheter och medborgerliga och religiösa friheter som nu finns. Jag delar denna oro och jag uppmanar regeringen för den speciella administrativa regionen Hongkong att ta itu med denna oro inom ramen för de slutgiltiga förslag som skall läggas fram. Det är särskilt viktigt att de nya lagarna inte bryter mot den internationella överenskommelsen om medborgerliga och politiska rättigheter, och de får heller inte på något sätt undergräva Hongkongs domstolars oberoende ställning och deras rätt att utöva kontroll över domsrätten. Många minns fortfarande den omtolkning av grundlagen som gjordes av den nationella folkkongressens ständiga kommitté i samband med frågan om bosättningsrätt. Detta får inte upprepas i de frågor som nu är aktuella inom ramen för artikel 23.
Jag vill be myndigheterna i Hongkong att ta denna debatt ad notam, särskilt vår begäran om att utfärda ett lagförslag som bör bli föremål för ytterligare samråd.

Balfe (PPE-DE).
Fru talman! I egenskap av ordförande i vänskapsgruppen för Hongkong, ett ordförandeskap som jag delar med min gode vän och kollega De Clercq från ELDR-gruppen, vill jag börja med att uttrycka mitt intresse.
Det första jag vill anföra - och detta har även nämnts av min vän och kollega, Cushnahan - är att Hongkong enligt sin grundlag inte kan anta en lag som strider mot de internationella principerna om mänskliga rättigheter. Min andra kommentar är att alla länder behöver en säkerhetslagstiftning. Jag skulle vilja säga att till och med det som nu har föreslagits är mer lindrigt än den Homelands Security Act som nyligen antogs i Förenta staterna, utan att det föranledde några större protester här i församlingen.
Vi bad myndigheterna i Hongkong att se till att förslaget enligt artikel 23 inte används för att tysta oppositionen. Jag skall nämna några citat. För några dagar sedan, den 27 november, var finansminister Antony Leung på besök här i Europaparlamentet. Ur protokollet från det möte han närvarade vid kan man läsa - jag citerar: ?Han avgav en personlig försäkran om regeringens åtagande att upprätthålla rättssäkerheten och de garantier för mänskliga fri- och rättigheter som återges i grundlagen och upptagits i Hongkongs rättssystem.? Detta sades inför våra ledamöter alldeles nyligen. Den tidigare finansministern, Donald Tsang, som numera är Hongkongs ledare, sade i ett tal i Hongkong för några dagar sedan, den 10 december: ?Det fria informationsflödet, friheten att säga och göra vad man vill, utgör själva stommen i Hongkongs samhälle.?
Jag medger att det finns farhågor. Jag ser även fram emot tydliga och detaljerade bestämmelser och jag ser gärna att vi får möjlighet att diskutera ett lagförslag. Men låt oss koncentrera oss på att få till stånd god lagstiftning i stället för att bli offer för dem som genom ombud vill bedriva en kampanj mot Folkrepubliken Kina.

Sacrédeus (PPE-DE).
Fru talman! Hongkongs regering lade i september fram ett förslag till en ny lag som hotar yttrande-, tryck- och religionsfriheten i regionen. Denna lag, den s.k. artikel 23, syftar till ?att skydda Hongkong från ut- och inrikes hot?, men innebär samtidigt att Hongkongs lagstiftning harmoniseras med Kinas. Därmed kan organisationer och rörelser som är förbjudna i Kommunistkina även förbjudas i Hongkong. Falun Gong-rörelsen skulle, liksom av den kinesiska regeringen icke godkända kristna kyrkor, få samma illegala status i Hongkong, som den har sedan 1999 i Kina.
Lagen skulle öka myndigheternas befogenhet att kontrollera och därmed censurera allt som trycks i tidningar, övrig media och annat publicerat material. Sådant material som anses skadligt för regionen och Kina i sin helhet skulle därmed censureras och vara straffbart att äga. Omröstningen planeras äga rum i Hongkong på julafton. Ära julens högtid genom att dra tillbaka artikel 23!

Schreyer
Fru talman, ärade ledamöter! Kommissionen har uppmärksamt följd den offentliga debatten kring det förslag om att införa lagar i enlighet med artikel 23 i Hongkongs grundlag som HKSAR-regeringen antog den 24 september. Kommissionen är medveten om initiativets stora betydelse och den politiska sensibiliteten, även i samband med utvecklingen som sådan i Hongkong och Kina. Eftersom regeringens förslag är mycket allmänt hållet kan lagförslaget inte analyseras närmare innan det läggs fram för Hongkongs lagstiftande råd. Detta kommer preliminärt att ske i februari 2003.
Kommissionen litar på att en omfattande samrådsprocess skall följa, en process som senare utvidgas till att även omfatta en detaljerad lagstiftning, så snart detta läggs fram för det lagstiftande rådet. Kommissionen anser att det är mycket viktigt att de åsikter som under samrådsprocessen framförs av olika grupper skall väga mycket tungt när lagarna formuleras. De kommande lagarna och deras tillämpning får heller inte vara sådana att Hongkong kan undergräva den rättsstatliga ordningen eller respekten för mänskliga rättigheter och de grundläggande rättigheterna enligt principen ?ett land, två system?. Slutligen skall den föreslagna lagstiftningen enligt Hongkongs grundlag vara förenlig med FN-överenskommelserna om medborgerliga, politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter.
Genom EU-ambassadörerna följer unionen utvecklingen uppmärksamt. Utifrån ambassadörernas rekommendationer kommer unionen så snart som möjligt, och senast innan konsultationerna avslutas den 24 december, att på högsta möjliga nivå vidarebefordra en förklaring till HKSAR-regeringen som understryker Europeiska unionens bekännelse till de nämnda principerna.
(Applåder)

Talmannen.
Tack, fru kommissionär Schreyer.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande 4 resolutionsförslag om förstörelse av kulturarv i Hebron:
B5-0644/2002 från Morgantini, Boudjenah, Herman Schmid, Seppänen, Cossuta och Miranda da Silva för GUE/NGL-gruppen om förstörelse av kulturarv i Hebron,
B5-0647/2002 från Lagendijk, Boumediene-Thiery, Dhaene, Gahrton och Isler-Béguin för Verts/ALE-gruppen om förstörelse av kulturarv i Hebron,
B5-0652/2002 från Trentin och Van den Berg för PSE-gruppen om förstörelse av kulturarv i Hebron,
B5-0654/2002 från Perry och Morillon för PPE-DE-gruppen om förstörelse av kulturarv i Hebron.
Morgantini (GUE/NGL).
Fru talman! Förstörelsen av kulturarvet är sedan länge ett öppet sår för palestinierna: mellan 1948 och 1952 förstörde den israeliska regeringen 420 palestinska byar, vilket har dokumenterats av israeliska historiker. En del arabkvarter i Jaffa förstördes och 1967, efter ockupationen av östra Jerusalem, revs det marockanska kvarteret i den gamla staden för att ge plats åt ett stort torg vid Klagomuren. Under alla dessa år med militär ockupation har det aldrig varit tillåtet att restaurera de gamla stadsdelarna i dessa städer.
Efter Oslo-överenskommelsen och sedan den palestinska myndigheten tillkom har man, med stor entusiasm, börjat restaurera de gamla stadskärnorna i Nablus, Betlehem och Hebron. Under de två senaste åren, när de självstyrande territorierna har ockuperats igen, har förstörelsen på grund av stridsvagnarnas våldsamma framfart och de israeliska bombningarna varit enorm. I Nablus gamla stad har sextiosex byggnader från mellan 1200- och 1700-talet förstörts, däribland karavanserajen, det turkiska badet och de gamla tvålfabrikerna. Nu har turen kommit till Jaberområdet i Hebron, där husen ligger intill Patriarkernas grav: hus från den mameluckiska, den ottomanska och den brittiska tiden. Det handlar dock inte bara om att rädda gamla byggnader: i de gamla stadskärnorna bor det kvinnor, män och barn som blir utan tak över huvudet, som människorna i flyktinglägren Jenin och Rafah. Och det har drabbat fler än femtontusen under de senaste två åren.
Officiellt anger israeliska myndigheter säkerhetsskäl och militära skäl som grund för militärlagarna om rivning av husen i Hebron. Ingenting kan vara mer felaktigt: Sharon har sagt rent ut att bosättningen Qiriat Arba skall förenas med Patriarkernas grav. Detta innebär annektering av ett territorium, för bosättningen Qiriat Arba är illegal. Det stämmer att rivningen av Jaberområdet, som vår resolution handlar om i dag, beslutades efter det att en palestinsk beväpnad aktionsgrupp dödade nio personer, armésoldater och beväpnade bosättningsvakter. Det stämmer också att de förstörda husen på Västbanken i några fall tillhör familjer där sonen, brodern eller kusinen har fattat det tragiska och hemska beslutet att döda sig själv och civila israeler, men fler än tvåtusen hus har förstörts under de senaste två åren! Detta ger ingen rätt att bryta emot internationella regler och Genèvekonventionen, som klart förbjuder kollektiv bestraffning, förstörelse av egendom och dödande av civila. Fler än tvåtusen förstörda hus under de senaste två åren och tjugotusen skadade - tyvärr också många dödade israeler: fler än sexhundra hittills. Israel är den ockupationsmakt som bryter emot bestämmelsen om förflyttning av egen befolkning till ockuperat territorium i den fjärde Genèvekonventionen - det finns fler än 400 000 bosättare i dag - och landet borde sörja för den palestinska befolkningens välbefinnande och behov. I stället är 72 procent arbetslösa och instängda i byarna. 
Den första olagliga åtgärden var den militära ockupationen av Västbanken och Gaza, som startade 1967 och som fortfarande råder. Vi kan inte tillåta att man fortsätter att bryta emot all internationell rätt och orsakar smärta och lidande, inte bara för palestinierna utan också för sitt eget folk. Vi måste ge palestinierna en signal så att de kan hoppas på rättvisa och förhindra att extremismen växer. Vi måste ge en signal till den israeliska regeringen så att den vet att den inte alltid kan agera utanför lagens råmärken, bara för att den viftar med hotet om antisemitism och terrorism. Det enda vi vill är att vi inte skall ha två olika måttstockar: de mänskliga rättigheterna och rätten till liv är lika för alla.
I dagens resolution sätter vi en gräns: förstörelsen måste upphöra. Vi sällar oss till de israeler som tillsammans med palestinierna har protesterat emot rivningen av husen i Hebron och som i morgon kommer att demonstrera i staden, för kulturarvet i Hebron och i Palestina tillhör mänskligheten och skall bevaras, inte förstöras.

Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Kära kolleger! Mellanösterns jord rymmer ett unikt kulturarv, rikt på symboler och historia. Men detta kulturarv har under mycket lång tid drabbats av den koloniala konflikt som härjar i Palestina, och det hotar att försvinna. Flera tusenåriga historiska centra har ödelagts, förstörda av de israeliska ockupationsstyrkorna. I Hebron gör sig armén beredd att förstöra ett hundratal hus som kantar bönevägen. Det är rena korridoren, omgiven av vakttorn och bara tillgänglig för bosättare, som skall inrättas för att sammanlänka bosättningen och patriarkernas grav, en symbol för de tre religionerna, som Israel vill lägga beslag på.
Hebron är ett slående exempel på apartheid. Staden delas i två delar av en bred väg som enbart används av israeler, och vissa gator är helt förbjudna för palestinier. Det är symbolen för en situation som spårat ur och som bara kan leda till en våldsam radikalisering. Under konfliktens lopp har det palestinska kulturarvet utvecklats till en viktig politisk fråga. De kulturellt värdefulla platserna skakas i grunden av angreppen från den israeliska arméns stridsvagnar och helikoptrar. Angreppen drabbar också offentliga byggnader och affärslokaler, skolor, bostäder, flyktingläger, och skördar tusentals offer bland civilbefolkningen. Är inte detta verklig terrorism, militär terrorism, statsterrorism? Israel visar på detta sätt tydligt att det inte finns någon plats för en palestinsk identitet i landets planer på att utöka bosättningarna. Detta medvetna utplånande av det palestinska folkets historia och minne har sitt ursprung i en strävan efter legitimitet hos staten Israel.
Jag vill också berömma modet hos de civila delegationer, där internationella deltagare spelar en dämpande och skyddande roll. De saknar rätt att gå emellan parterna, men har rätt att observera och rapportera. Genom sitt arbete på fältet tillämpar de en medborgardiplomati, där vår internationella diplomati är oförmögen att handla. Det brådskar att fördöma dessa veritabla brott mot mänsklighetens gemensamma kulturarv, kräva att Haagkonventionen och Genèvekonventionerna om skydd av egendom och personer respekteras och kräva att kommissionen agerar i FN:s säkerhetsråd, för att man skall skicka en fredsbevarande styrka och skydda det palestinska folket, skydda dess kulturarv och historiska arv samt miljö.
Vi vill påminna om att en rättvis och varaktig fred mellan dessa båda folk endast kan grunda sig på respekt för internationell rätt, att bosättare och ockupationsstyrkor drar sig tillbaka från de ockuperade områdena och att en palestinsk stat bildas i enlighet med 1967 års gränser.

Souladakis (PSE).
Fru talman, kommissionär, mina damer och herrar! Om några dagar är det jul och vi kräver i vår resolution att kyrkobesökare skall tillåtas besöka Födelsekyrkan under julen. Situationen är verkligen svår och allt är ett resultat av likgiltighet, vårdslöshet och fanatism. För några sammanträdesperioder sedan antog vi resolutioner för att skydda infrastrukturer i Palestina, eftersom de har byggts med pengar från Europeiska unionen. Nu antar vi resolutioner för att skydda kulturarvet, eftersom kulturarven inte tillhör världens Arafat eller Sharon, de tillhör historien och folken.
Därför måste vi nu inse att systemet med resolutioner är för begränsat för att ge resultat. I Köpenhamn för några dagar sedan visade Europeiska unionen att den kan agera beslutsamt och ingripa när den är tvungen. Därför kan vi inte stå bredvid och se intrigerna pågå i Mellanöstern, konflikter, förstörelse, förluster i människoliv på alla sidor. Vi måste nu föra ett annat slags politik, ha ett annat slags beslutsamhet, för att stoppa denna ändlösa kris där det har uppstått ett dödläge. Bosättningspolitik, terroristpolitik - inte för att terrorism kan kallas politik - erbjuder inga framtidsutsikter eller ramar för någon lösning över huvud taget.
Mina damer och herrar! När vi för några månader, eller snarare några år sedan, på TV såg talibanerna förstöra Buddhastatyerna sade vi, vilka tror de att de är, som förstör mänsklighetens historia? I dag händer detsamma, alldeles inpå knutarna. Och vi står bara och ser på. Det är inte vårt jobb att bara stå bredvid och se på under dessa förhållanden. Det är inte vårt jobb att klaga. Vårt jobb är att ingripa. Det måste bli ett slut på bosättningar! De leder ingenstans. Det måste bli ett slut på förstörelsen! Den leder inte till någonting. Och slut på terroristhandlingar! De leder ingenstans. Vi måste hålla fast vid den politik som Arafat och premiärminister Rabin, må han vila i frid, stakade ut för flera år sedan. Däri ligger vägen framåt, däri ligger lösningen. Ingen annan politik är vettig.
Detta innebär att en europeisk union med tjugofem medlemsstater och som vill spela en politisk roll och ingripa i internationella frågor måste ändra sin taktik när det gäller den här frågan. Det går inte att sitta bland publiken. Unionen bör spela huvudrollen och nu har den chansen att spela den roll som den skulle ha spelat sedan många år tillbaka.
Tack för att ni lyssnade och god jul.

Morillon (PPE-DE).
Fru talman! Det är med yttersta försiktighet jag åter tar till orda i kammaren angående den så smärtsamma Mellanösternfrågan. Vid en första analys kan det ju verka löjligt, för att inte säga stötande, att vårt parlament utfärdar en ny resolution om denna fråga, denna gång för att skydda sten, hur historisk värdefull denna sten sedan än är, när människoliv dagligen fortsätter att offras i den infernaliska spiral av våld och rädsla, blodspillan och hämnd som har satts i rörelse på denna plats som så många av oss är fästa vid.
När PPE-DE-gruppen ändå deltar i denna dagens debatt, är det i medvetande och övertygelse om att de åtgärder de israeliska myndigheterna har aviserat för att säkra tillträdet till Kiriat Arba bara kan få katastrofala följder för hur den ihållande konflikten utvecklas, utan att för den skull ge några verkliga garantier vad beträffar säkerheten för bosättningens invånare. Mina erfarenheter av tidigare konflikter där jag varit verksam, både i Algeriet för närmare 50 år sedan, och på senare tid på Balkan, har lärt mig att det inte finns några murar som inte går att ta sig över, inte ens om de omges av minor och vaktas med den mest sofistikerade utrustning. Men i likhet med min kollega Souladakis har jag inte glömt världsopinionens förfärade reaktion, än närmare i tiden, efter förstörelsen av Buddhastatyerna i Bamyan, som kom att påskynda det enhälliga fördömandet av talibanregimen.
Jag vill varken agera domare eller åklagare i en situation där Europeiska unionen inte alltid har lyckats etablera sig som en verklig aktör (där har Souladakis rätt), men allt detta gör att vi inte kan annat än uppmärksamma de israeliska myndigheterna på de allvarliga konsekvenser ett beslut om att förstöra den gamla stadskärnan i Hebron skulle få, även om förstörelsen inte är total.

Cauquil (GUE/NGL).
Fru talman! Förstörelsen av kulturarvet i Hebron har ett stort symbolvärde. Den förtryckarmakt som genomför detta förstör inte bara hus och sten, den förstör människor, deras tillvaro, dödar dem. Staten Israel förtrycker det palestinska folket, med samtliga stormakters klart uttalade eller tysta samförstånd.
Varför skulle extremhögern i Israel känna sig besvärad av de vänskapliga tillrättavisningar som stormakterna emellanåt utdelar när den israeliska armén överskrider vissa gränser? Sharon vet att det han gör i Israel bara är en kopia av vad de styrande har gjort i Afghanistan och bereder sig på att göra i Irak. Och varför skulle Sharon besväras av de lama protesterna från länder som verkar markera en viss distans i förhållande till hans politik, exempelvis Frankrike, samtidigt som detta land å sin sida håller på att involvera sig i ett smutsigt krig?
Den franska armén skyddar inte befolkningen mot etniska och främlingsfientliga blodbad, den skyddar den styrande klicken som ägnar sig åt sådant. Rebellerna är troligtvis inte bättre de, men det är inte den franska arméns sak att leka domare eller polis. Genom att skydda den sittande regeringen skyddar man framför allt de franska storföretag som har omfattande intressen där nere.
Av det skälet säger vi ja, den israeliska armén måste dra sig tillbaka från Palestina och den franska armén måste lämna Elfenbenskusten och Afrika.

Sandbæk (EDD).
Fru talman! Det är tyvärr inte första gången Israel vandaliserar religiösa och kulturella minnesmärken och bryter mot Venedig-stadgan och alla Unescos och Icomos konventioner, utan att världen protesterar. Denna gång bör världens protest vara lika stor som vid den barbariska förstörelsen av Buddha-statyerna i Afghanistan. Det rör sig om ett oersättligt arv med byggnader av religiöst och kulturellt värde från mameluckiska tiden under fjortonhundratalet till den ottomanska tiden under artonhundratalet. Kulturella värden som tillhör inte bara palestinierna utan hela världen. Att förstöra dessa kulturella värden har ingenting att göra med säkerhet och självförsvar. Det är ren hämnd och en hämnd som kommer att förstärka den våldsspiral som innebär att israeliska soldater och bosättare utan att det uppmärksammas dödar civila palestinier med tanks och gevär och deras unga anhöriga spränger sig själva i luften under stor mediabevakning. Över trehundra hem riskerar att förstöras. Den historiska staden Hebron och dess unika arkitektur och religiösa betydelse kommer aldrig mer att bli densamma. Det är skamligt, och EU måste uppmana världssamfundet att ta på sig ansvaret för att stoppa denna förstörelse.

Schreyer
Fru talman, ärade ledamöter! Kommissionen är mycket oroad över planerna på att riva palestinska familjers hus i Hebrons gamla stad. Byggnaderna har inte enbart kulturell och historisk betydelse, utan den planerade aktionen kommer dessutom att öka lidandet ytterligare för oskyldiga palestinska civila.
Europeiska unionen fördömde den militanta palestinska attacken den 15 november, då tolv israeliska soldater miste livet. Kommissionen menar dock inte att de planerade åtgärderna kommer att öka säkerheten i Hebron. Snarare kommer åtgärderna att ytterligare försvåra det redan nu ytterst svåra läget i Hebron. Kommissionen vill påpeka att förstörelsen av historiska palestinska hus bryter mot Hebronprotokollet, som är en överenskommelse mellan Israel och den palestinska myndigheten från 1997. Enligt protokollet är båda parter skyldiga att bevara och skydda stadens historiska karaktär på ett sådant sätt att ingen del av staden skadas eller förändras.
Kommissionen vill även uppmärksamma parlamentet på Europeiska rådets senaste slutsatser från Köpenhamn. Där framgår att rådet är oroat över de växande bosättningarna och det byggande som detta innebär. Rådet har uppmanat Israel att omedelbart göra en helomvändning i sin bosättningspolitik, nämligen att sluta bygga och ockupera nya landområden.

Talmannen.
Tack, fru kommissionär Schreyer.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 17.30.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande 6 resolutionsförslag om Tibet:
B5-0642/2002 från Andreasen, Plooij-van Gorsel och Van den Bos för ELDR-gruppen om Tibet,
B5-0646/2002 från Sjöstedt, Eriksson, Frahm och Di Lello Finuoli för GUE/NGL-gruppen om läget för mänskliga rättigheter i Tibet,
B5-0648/2002 från Messner, Gahrton, Maes och Wuori för Verts/ALE-gruppen om läget för mänskliga rättigheter i Tibet,
B5-0651/2002 från Van den Berg för PSE-gruppen om läget för mänskliga rättigheter för tibetaner i Sichuanprovinsen,
B5-0656/2002 från Mann och Posselt för PPE-DE-gruppen om läget för mänskliga rättigheter i Tibet,
B5-0658/2002 från Angelilli för UEN-gruppen om läget för mänskliga rättigheter i Tibet.

Malmström (ELDR).
Fru talman! Fru kommissionär! Vi har diskuterat Tibet många gånger här i kammaren. Detta är säkerligen inte heller den sista. Solidariteten med det tibetanska folket är mycket stor i Europaparlamentet. Tibets folk har i många år utsatts för en fruktansvärd behandling från Beijing. Detta sker fortfarande. Kanske finns det dock ett litet, litet ljus i mörkret eftersom det har inletts en försiktig dialog mellan Beijing och representanter för Dalai Lama. Det faktum att två personer som Ngawang Sangdrol och Jigme Sangpo, två mycket kända samvetsfångar och flera gånger uppmärksammade i denna kammare, nu har släppts ur sin långvariga fångenskap är också mycket positivt. Det finns dock många fler fångar.
Jag tror inte att denna utveckling tyder på någon grundläggande policyförändring från Kinas sida. Jag skulle önska det. Jag tror dock inte att så är fallet. Det är i alla fall ett steg på vägen. Desto mer oroande är det därför att de två buddistiska tibetanerna Tenzin Delek och Lobsang Dhondup nu har dömts till döden. De har varit på fel plats vid fel tillfälle och stämplas nu som terrorister. De har inte fått någon rättvis rättegång, inga bevis har presenterats, de har hållits i total isolering i åtta månader - och nu skall de avrättas. ELDR-gruppen kräver en rättvis och rättssäker juridisk process och en behandling i enlighet med internationella konventioner. Som alltid fördömer vi dödsstraffet varhelst det förekommer. Kinas bidrag till den internationella kampen mot terrorism verkar hittills tyvärr ha inskränkt sig till att oppositionella oliktänkare och olika minoriteter stämplas som terrorister, och att Beijing därmed skaffar sig ett alibi för att förtrycka dem. Så får det inte gå till. Kampen mot terrorism måste alltid kombineras med rättssäkerhet. Vi kommer att fortsätta kämpa för Tibets rättigheter, fortsätta fördöma alla brott mot de mänskliga rättigheterna i Kina och hoppas att kommissionen intensifierar människorättsdialogen med Kina.

Maes (Verts/ALE).
Tibet är ett område med egen kultur och egna religiösa och politiska traditioner. I Kina är det också en så kallad autonom region, även om denna autonomi inte betyder särskilt mycket i praktiken. Som bekant betraktas och bestraffas varje strävan efter verklig autonomi som ett brott och politiska brott existerar inte i Kina. Politisk opposition behandlas helt enkelt som ett brott mot offentlig rätt. Kampen mot terrorismen utgör ytterligare ett alibi i sammanhanget. 
De dödstraff som den 3 december avkunnades mot Tenzin Delek, en inflytelserik buddistisk lama, och hans assistent, Lobsang Dhondup, är ett sorgligt exempel på detta. Vi menar att anklagelserna inte har bevisats, men vi häpnar över det sätt på vilket dessa två personer hölls i isolerad fångenskap och efter en skenrättegång slutligen dömdes till döden efter att ha suttit häktade i flera månader. Dessa dödsstraff får inte verkställas och domarna måste omprövas i en rättvis process. Den dialog mellan Kina och företrädarna för Dalai Lama som inger så mycket hopp här i församlingen måste återupptas, men vi får inte vara naiva i våra förbindelser med detta stora land. De är mycket intresserade av vad vi tycker om dem, men vi får inte låta oss förblindas av skenmanövrer. Vi måste se vad som i själva verket händer och åstadkomma en förändring i rätt och sak.

Gebhardt (PSE).
Fru talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Som medlem i delegationen för förbindelserna med Folkrepubliken Kina har jag den senaste tiden kunnat föra många mycket intressanta samtal med mina kolleger i Kina. Jag hade faktiskt en känsla av att det skulle ske en öppning och inledas en dialog, en seriös dialog om de mänskliga rättigheterna. Därför välkomnade jag varmt frigivningen av både Ngawang Sangdrol och Jigme Sangpo. Vi såg detta som ett tecken på att man faktiskt lyssnade på kritiken och infriade ett löfte.
Vi välkomnade varmt att Li Peng äntligen uppfyllde sitt löfte om att kontakta Dalai Lama och att de första samtalen med Dalai Lamas företrädare faktiskt inleddes. Detta var två mycket positiva signaler.
Därför är vi desto mer bestörta över att två personer, Tenzin Delek och Lobsang Dhondup - en lama och hans anhängare - fängslades under precis samma tidpunkt och sedan har hållits fängslade i isoleringscell i sex, ja till och med åtta månader. Detta trots att det ännu inte är ställt utom allt tvivel att de verkligen har begått de brott som de anklagas för. Detta strider mot all den rättsstatlighet vi kan förvänta oss och faktiskt kräva av ett folk och en regering.
Vi menar också att kampen mot terrorismen är viktig, men det är den sanna terrorismen som skall bekämpas, inte oliktänkandet. Även kampen mot terrorismen måste självklart följa rättsstatliga kriterier, allt annat är fel.
Jag kan bara hoppas att detta var ett misstag som snabbt kan rättas till av den kinesiska regeringen så att dessa två personer friges eller åtminstone får korrekta domstolsförhandlingar. Jag hoppas också att Kina ser till att den dörr som ställdes på glänt mot de mänskliga rättigheterna inte slås igen på nytt, utan att den öppnas ännu mer så att rättsstatligheten kan slå rot även i Kina.
(Applåder)

Mann, Thomas (PPE-DE).
Fru talman! Det började mycket positivt: I september besökte en officiell delegation för Dalai Lama den kinesiska ledningen. I oktober frigavs nunnan Ngawang Sangdrol efter att ha varit fängslad i decennier - detta efter massiva internationella protester, även från Europaparlamentet. Ett betydande antal parlamentariker hade flera gånger nominerat henne till Sacharovpriset.
Var Kinas välkomnade åtgärder bara en manöver inför presidentens besök i Förenta staterna? Kommer den konstruktiva dialogen att avbrytas igen efter den kommunistiska partikongressen och de allvarliga personförändringarna? Kommer den hårda linjen att ta överhand?
De senaste dagarnas rapporter är alarmerande. I början av december dömdes två tibetaner - som kollegerna nämnde - till döden av folkdomstolen i den tibetanska självständiga prefekturen Kardze (Ganzi) efter ett brådskande förfarande som var juridiskt tvivelaktigt. De två anklagas för illegalt vapeninnehav, separatism och delaktighet i ett bombattentat i Chengdu i april.
De drabbade är den tibetanske laman Tenzin Delek som har dömts till döden med två års uppskov. Delek har i flera decennier engagerat sig för bevarandet av den tibetanska kulturen, språket och religionen. Han har grundat nya kloster och engagerat sig i befolkningens sociala välbefinnande. Hans medarbetare Lobsang Dhondup hotas av dödsstraff utan uppskov.
Det är uppenbart att de båda anklagade inte har fått en rättvis process. Man har brutit mot internationella normer. Exempelvis har Tenzin Delek suttit åtta månader i isoleringscell, utan kontakt med släktingar eller advokater - ett tydligt brott mot FN:s minimikrav för behandling av fångar. För att inleda en respektabel domstolsprocess krävde myndigheterna en deposition på motsvarande 120 000 euro. De av lamans lärjungar som försökte samla ihop pengarna, greps.
Detta är ett skandalöst brott mot de internationella mänskliga rättigheterna. De ansvariga i Kina måste absolut respektera den rättsliga standarden. Kampen mot terrorismen är nödvändig och stöds av oss alla, men den får inte föras utan rätt och lagar. Det är fullkomligt oacceptabelt att den fredliga kampen för rätten att utöva tibetansk religion och kultur anklagas för att vara ett terroristiskt element.
På PPE-DE-gruppens vägnar uppmanar jag kommissionen att omedelbart ta upp dessa felaktiga domar i dialogen om mänskliga rättigheter med Kina. Verkställandet av dessa rättsvidrigt utdömda straff måste förhindras och anslagen av finansiella medel ställas i proportion till de framsteg som görs på människorättsområdet.
Ärade kolleger! Jag uppmanar er att omedelbart mobilisera era medlemsstaters ambassadörer i Beijing för att de anklagade skall få en rättvis process. Den första åtgärden måste bli att avskaffa dödsstraffet.
Och som avslutning vill jag som ordförande för Europaparlamentets arbetsgrupp för Tibet ge uttryck för min förhoppning att förnuftets krafter i framtiden skall ta överhand i Kina och att våra globala insatser för rättsstatlighet och mänskliga rättigheter skall röna framgång.
(Applåder)

Posselt (PPE-DE).
Fru talman! Det har redan nämnts att de dödsstraff som utdömts absolut inte har med kampen mot terrorism att göra. Detta visar också det ansvar vi har för att föra denna kamp. Även Förenta staterna har ett sådant ansvar inom ramen för de internationella institutionerna och FN på grundval av den internationella folkrätten.
Om man väljer att enbart bekämpa terrorismen genom en koalition av mäktiga stater - en risk som tyvärr finns även i Washington - då är risken att de som har makten missbrukar kampen mot terrorismen för sina egna olika syften: Moskva mot tjetjenerna, Beijing mot Tibet. Man måste inse att förtryck liknande det i Tibet eller Tjetjenien inte bekämpar, utan föder terrorism.
Vi talade nyss om bergsregionerna. För några decennier sedan förekom det bombningar även inom vår gemenskap: i Sydtyrolen, som i dag är en fredlig europeisk modellregion som vi kan vara stolta över. Även i våra europeiska demokratier har det hänt att utvecklingen har gått mot extremism. I dag låter detta osannolikt eftersom man genom självständighet har lyckats med konststycket att ingen längre agerar separatistiskt eller terroristiskt, utan man har det bra i den större europeiska gemenskapen och ser sig själv som en europeisk kärnregion.
Jag vill därför säga följande till kineserna: ?Ge tibetanerna självstyre, ge dem demokrati, ge dem mänskliga rättigheter!? Så bekämpar man terrorism och separatism. Så för man en lyckosam kamp som inte föder terrorism utan verkligen skapar fred även i dessa mycket viktiga och historiskt värdefulla bergsregioner på vår jord, en fred som kan stå modell för hela världen.
Resolutionen innehåller många bra saker men också en olycklig formulering, nämligen ?den tibetanska minoriteten i Kina?. Visst, jämfört med den stora kinesiska befolkningen är vi alla i minoritet. Men nu handlar det faktiskt om den stora tibetanska befolkningen och dess urgamla världskultur som är ett värdefullt arv till mänskligheten. Vi vädjar till Kina att respektera detta folk och dess kultur som en fullvärdig partner, på samma sätt som vi respekterar både tibetaner och kineser.
(Applåder)

Dupuis (NI).
Fru talman, fru kommissionär, kära kolleger! Posselt har helt rätt, det handlar om den tibetanska majoriteten i Tibet. Till Maes vill jag säga att den fråga vi i dag berört med dessa båda dödsdomar även visar på de ändrade gränsdragningar som kineserna genomfört. Den autonoma regionen Tibet utgör en tredjedel av Tibet. Vi har även Sichuanprovinsen, som till stor del ingår i det historiska Tibet.
De kolleger som har yttrat sig tidigare nämnde detta. För tre månader sedan tändes ett litet hopp hos vissa, när Dalai Lamas sändebud Kelsang Gyaltsen och Lodi Gyari återvände, efter att för första gången på mycket länge ha gjort ett officiellt besök i Peking. Under tiden inträffade en smärre förändring i Folkrepubliken Kina. Hu Jintao blev ny generalsekreterare i det kinesiska kommunistpartiet. Fortsättningen på den ?dialog? som inletts är två dödsdomar, mot Tenzin Delek och Lobsang Dhondup.
Fru Gebhardt! Det finns förstås bättre sätt att visa sin vilja till dialog. Oavsett detta anser jag att vi som ledamöter i Europaparlamentet och som européer framför allt bör fråga oss hur vårt stöd till det tibetanska folket är utformat. Jag menar att vi på allvar måste ställa oss denna fråga. Det finns en risk för exotism, precis som det finns en risk för att våra tibetanska vänners fredliga kamp inte räcker för att uppnå målet, som är att befria Tibet. Ett mål för den tibetanska befolkningen, men också ett mål för alla fria män och kvinnor världen över.
I juni 2000, för närmare tre år sedan, antog parlamentet en resolution i vilken medlemsstaternas regeringar uppmanades att erkänna Tibets exilregering, ledd av Dalai Lama. Jag tror att vi på detta sätt verkligen skulle kunna inge våra tibetanska vänner kraft och visa våra kinesiska vänner att rättssamhället skall byggas på dialogens fasta grund, och inte bara på något som till det yttre liknar en dialog, på dessa smulor av dialog som de kastar till tibetanerna och samtidigt till oss européer, för att få oss att tro att de vill föra en dialog, såsom de har gjort i 40 år, trots att de varje gång säger nej till en verklig dialog och till varje form av politisk lösning.
Talmannen i det tibetanska exilparlamentet, professor Samdhong Rimpoche, har bett oss att vara återhållsamma fram till i juni. Jag skall vänta till i juni, men jag anser att vi från och med juni måste ompröva allt vårt stöd till kampen för frihet i Tibet.

Schreyer
Fru talman, ärade ledamöter! Kommissionen välkomnar parlamentets initiativ att lägga fram en resolution om situationen med de mänskliga rättigheterna i Tibet. Vi är mycket oroade över det dödsstraff som den 2 december utdömdes för Lobsang Dhondup och Tenzin Delek. Vi vill påminna om att Tenzin Delek fanns med på den lista över enskilda fall som överlämnades till de kinesiska myndigheterna inom ramen för människorättsdialogen mellan EU och Kina. Kommissionen är dessutom oroad över att de båda dödsdomarna är de första på några år som har drabbat tibetaner för påstådda politiska brott.
Kommissionen vill meddela Europaparlamentet att EU-trojkan den 13 december, i en direkt hänvändelse till de kinesiska myndigheterna på ambassadörsnivå, begärde information om de båda fallen, framför allt om det bevismaterial som har använts. Man krävde också att processen tas upp på nytt och följer rättvisa internationella rättegångsregler. Genom att hänvisa till den pågående kampanjen med så kallade kraftåtgärder bekräftade trojkan dessutom att EU tar avstånd från dödsstraffet som sådant och dess tillämpning i Kina. Avrättningarna har ännu inte verkställts tack vare EU:s omedelbara ingripande och påtryckningarna från Förenta staterna och Australien, och de båda anklagade har överklagat domarna. Avrättningarna kan alltså inte verkställas innan folkdomstolen har tagit upp fallet till förnyad prövning. Även om vi tror att den omedelbara risken för avrättning har kunnat avvärjas i ett första skede, kommer kommissionen även i fortsättningen att följa fallet med största uppmärksamhet, särskilt när det gäller bevisföringen och garantier för en rättvis process.
EU fortsätter att utöva påtryckningar på Folkrepubliken Kina för att garantera skyddet för det tibetanska folkets kulturella, språkliga och religiösa identitet. EU har upprepade gånger krävt att en direkt dialog inleds mellan Beijing och Dalai Lama, eftersom detta torde vara det enda sättet att garantera en fredlig och hållbar lösning på den tibetanska frågan.
Kommissionen känner sig uppmuntrad av det positiva budskapet från Dalai Lamas två företrädare i samband med deras besök i Kina i september 2002. Vi hoppas att detta var det första steget till att inleda en regelbunden dialog mellan Beijing och Dalai Lama. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att vidta enbart sådana samarbetsåtgärder i Tibet som direkt gagnar den tibetanska befolkningen.
(Applåder)

Talmannen.
Tack, fru kommissionär Schreyer.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i direkt anslutning till debatten.

Talmannen.
Vi övergår nu till omröstningen.
Före omröstningen om Tibet:

Mann, Thomas (PPE-DE).
Fru talman! Vi föreslår att titeln ändras, inte minst på grund av hur diskussionsläget ser ut. Vi föreslår följande, vilket många talare egentligen borde godkänna, nämligen: Läget för mänskliga rättigheter för tibetaner.

Posselt (PPE-DE).
Fru talman! Jag vill bara säga att man i konsekvensens namn i så fall även bör välja samma formulering i punkt 7. Jag ber alltså att ändringen görs genomgående i hela resolutionen när det gäller titeln och i punkt 7.

Dupuis (NI).
Fru talman! Jag tror att vi även har glömt att i punkt 8 kräva att resolutionen skickas till Dalai Lama och den tibetanska exilregeringen, som vi alltid brukar göra i våra resolutioner.

Talmannen.
Det var uppmärksamt. Vi skall se till detta.
(Talmannen konstaterade att ingen har motsatt sig de föreslagna muntliga ändringarna, varför de beaktades).1

Maes (Verts/ALE).
Fru talman! Jag undrar om ni genomförde en omröstning alldeles nyss. Min röstkort var någon annanstans och därför röstade jag för sent. Vill ni vara snäll att notera att jag röstade för?

Talmannen.
Vi har noterat detta.
Omröstningen är härmed avslutad.
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0403/2002) av Kratsa-Tsagaropoulou

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE)
Moderata samlingspartiets delegation till Europaparlamentet har röstat mot Rodi Kratsa-Tsagaropoulous betänkande om kommissionens sjätte årliga rapport om jämställdhet i Europeiska unionen 2001.
Vi anser att jämställdheten utgår från alla människors lika värde och varje människas rätt till respekt för sin person och sina val vad gäller familje-, privat- och yrkesliv. Det är en fråga om rättvisa att ingen skall särbehandlas på grund av sitt kön eller av andra skäl. All form av förtryck, diskriminering och generalisering måste motverkas och alla människors lika möjligheter till fria val bör främjas.
Vi tror därför inte att förslaget i betänkandet är rätt väg att gå. Vi vänder oss emot de delar av betänkandet som förespråkar kvotering och så kallad positiv särbehandling. Det är inte politikernas uppgift att styra över hur privata arbetsgivare fattar sina anställningsbeslut i detta hänseende. Matematisk omfördelning innebär inte rättvisa, och leder inte till verklig jämställdhet.
Urvalsprocesserna vid rekrytering och antagning till högre utbildning bör dock säkra könsneutralitet i möjligaste mån. I övrigt ser vi det fortsatta jämställdhetsarbetet i första hand som en fråga om en långsiktig förändring av attityder, och framhåller skolans betydelse för att verka i denna riktning.
Vi anser att utskottet för sysselsättning och socialfrågor bör ha ansvar för de frågor som nu hanteras i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Cauquil (GUE/NGL)
Ännu ett betänkande om ?jämställdhet i Europeiska unionen?, som förmodligen kommer att få lika lite effekt som de föregående.
Vi har givetvis röstat för, på grund av vad som står där, samtidigt som vi vet att det inte kommer att förändra ett dyft i verkligheten. Man skulle kunna lura sig och hävda att bromsarna kommer från själva samhällssystemet och dess tröghetslagar, och att Europaparlamentet åtminstone kan ligga steget före samhället genom att gång på gång slå fast vissa principer. Men det är inte ens sant.
För att bara nämna ett exempel är frivillig abort praktiskt taget förbjuden, eller åtminstone starkt begränsad i flera länder, som redan tillhör Europeiska unionen eller som står i begrepp att ansluta sig.
De europeiska institutionerna skulle kunna vidta kraftfulla politiska åtgärder och göra kvinnors rättigheter till ett villkor för att få tillhöra unionen. Men denna union, som klarar att undanröja hindren när det handlar om den fria rörligheten för varor och kapital, klarar inte detta när det handlar om att skydda en för kvinnor grundläggande rättighet, nämligen rätten att bestämma över sin egen kropp.

Posselt (PPE-DE).
Fru talman! Eftersom vår talman runt middagstid i dag önskade oss en god jul, vilket kanske är orsaken till att många av oss redan har rest hem av misstag, vill jag ta tillfället i akt och både lyckönska och tacka er som torsdagskvällens talman för ert utmärkta ordförandeskap. Vi vill nu önska er en fridfull jul, och med er givetvis även alla de medarbetare som har hållit ut ända till i kväll.

Talmannen.
Jag tackar er alla och önskar en riktigt god jul och ett gott nytt år.

Talmannen.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 17.25.)

