Obhajoba zásady subsidiarity - Umísťování náboženských a kulturních symbolů na veřejná místa (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem je rozprava o:
otázce k ústnímu zodpovězení, kterou pokládá Komisi (B7-0238/2009) Mario Borghezio za skupinu Evropa svobody a demokracie, o obhajobě zásady subsidiarity;
otázce k ústnímu zodpovězení, kterou pokládají Komisi (B7-0239/2009) Antonio Cancian, Mario Mauro, Fiorello Provera, Elisabetta Gardini, Salvatore Iacolino, Crescenzio Rivellini, Sergio Paolo Frances Silvestris, Aldo Patriciello, Paolo Bartolozzi, Cristiana Muscardini, Mara Bizzotto, Barbara Matera, Lara Comi, Antonello Antinoro, Lorenzo Fontana, Roberta Angelilli, Amalia Sartori, Iva Zanicchi, Licia Ronzulli, Giovanni Collino, Marco Scurria, Giancarlo Scotta', Potito Salatto, Pablo Arias Echeverría, Raffaele Baldassarre, Pilar Ayuso, Luis de Grandes Pascual, Pilar del Castillo Vera, Santiago Fisas Ayxela, Carmen Fraga Estévez, Salvador Garriga Polledo, Cristina Gutiérrez-Cortines, Esther Herranz García, Carlos José Iturgaiz Angulo, Veronica Lope Fontagné, Antonio López-Istúriz White, Gabriel Mato Adrover, Jaime Mayor Oreja, Pablo Zalba Bidegain, Salvatore Tatarella, Magdi Cristiano Allam, Mirosław Piotrowski a Konrad Szymański, o umísťování náboženských a kulturních symbolů na veřejná místa.
Mario Borghezio
Paní předsedající, dámy a pánové, stanovisko skupiny, kterou zastupuji, skupiny Evropa svobody a demokracie, je naprosto jasné: touto otázkou k ústnímu zodpovězení Komisi žádáme, aby se postavila proti provádění rozhodnutí o krucifixech ve školních třídách, jež vydal Evropský soud pro lidská práva ve Štrasburku, který není - zdůrazňuji - orgánem Evropské unie.
Podle našeho názoru znamená toto rozhodnutí nepřijatelné porušení zásady subsidiarity - chci, aby to bylo naprosto jasné. Tato zásada je nosným pilířem Evropské unie, stejně jako zárukou práv občanů a členských států. Evropská unie, tak jak ji chápeme a podporujeme, by byla nemyslitelná, kdyby nespočívala na zásadě subsidiarity a nepodporovala ji.
Začnu všeobecnou poznámkou: zjevně nikdo - zabývejme se nejprve podstatou tohoto rozhodnutí - by nemohl považovat odstranění někoho či něčeho, co zde již bylo, za projev demokracie a svobody, za nějž to bylo prohlášeno, ale spíše by to mohl považovat za policejní a antidemokratický zásah. Jestliže na zdi ve školní třídě visí krucifix a je stržen, tak ta zeď potom není sekulární, nýbrž prázdná, a toto prázdno má sloužit jako symbol vyznání, jako akt negativní výchovy, což je ta nehorší, jakou si lze představit, a můžeme ji považovat za jednu z mnoha známek kulturní a duchovní sebevraždy západu.
Rozhodnutí štrasburského soudu předpokládá koncepci náboženské svobody, která by - dovedeno do logických důsledků - šla tak daleko, že by si zajistila převahu nad každým občanem, který musí žít v prostředí, které se drží přesvědčení soudu. Nemyslím si, že toto je náboženská svoboda: toto zkresluje skutečný smysl náboženské svobody; zabýváme se negativním právem, či spíše právem nemít povinnost provádět náboženské praktiky. Když hovoříme o náboženské svobodě, nesmí docházet k nedorozuměním: nehovoříme o něčem, co by bylo jakkoli vágní.
Zabýváme se zde něčím naprosto jiným: umisťování krucifixu není v naší kultuře jen záležitostí víry, ale je to něco mnohem důležitějšího, něco, co má univerzální hodnotu. Symbol kříže, symbolika kříže předává poselství, které je univerzální; nadto poselství míru a bratrství, jak nás učil velký metafyzik René Guénon, abych uvedl aspoň jedno jméno. Z tradičního pohledu těchto velkých učenců tradiční kultury je tato hodnota nanejvýš zřejmá, a ovšem současně je právě tak jasné, že toto rozhodnutí je vyjádřením antitradicionalistických názorů, které každého vybízejí, aby smýšlel stejným způsobem. To je cosi, co jde proti skutečnému duchu Evropské unie, to je cosi udivujícího.
Vyznívá to téměř tak, jako by záměrem bylo odvrátit lidi od jakýchkoli připomínek hodnot a symbolů, jež vyjadřují vertikálnost a duchovnost. Když ponecháme stranou historické skutečnosti a souvislost s konkrétním náboženstvím, toto je, opakuji, univerzální symbol. Evropská unie přece musí zaručit práva občanů na to, aby mohli nadále používat symboly, počínaje symbolem kříže.
Evropa musí být dostatečně silná, aby se na tyto zásadní otázky podívala z metahistorického úhlu pohledu a znova se stala kolébkou duchovnosti a jejím domovem. Musí evropským občanům vrátit svobodu uchovávat a ctít symboly jejich identity v souladu se zásadní zásadou právní a politické struktury Evropské unie: zásadou subsidiarity. Celá otázka směřuje právě k tomuto hledisku, k zásadnosti zásady subsidiarity.
A konečně, tato záležitost nám umožňuje, abychom uvažovali a diskutovali o stěžejní otázce: co znamená pro Evropu náboženská svoboda? Já bych řekl, že to je právě toto rozhodnutí Štrasburského soudu, které pošlapává zásadní právo na náboženskou svobodu a chce bránit občanům, jako jsou Italové, aby měli ve školních třídách symbol kříže, jež je nepostradatelnou připomínkou jejich křesťanských kořenů.
Antonio Cancian
Paní předsedající, pane komisaři, dámy a pánové, Evropský soud pro lidská práva dne 3. listopadu 2009 souhlasil s žádostí italsko-finské občany, která si přála odstranit ze školních tříd krucifixy. K podobným příhodám došlo v minulosti ve Španělsku, Německu, Francii i v Itálii, kde státní rada roku 1988 uvedla, že krucifix není jen křesťanský symbol, ale že má také hodnotu, jež s konkrétním náboženstvím nesouvisí. Italská státní rada své stanovisko vyjádřila znova roku 2006 a dodala, že zásada sekulárního státu nemůže přehlížet kulturní identitu občanů a jejich civilizace.
Svou otázkou chceme zdůraznit ten nejsekulárnější aspekt záležitosti, v neposlední řadě tím, že poukážeme na to, že dalším krokem by mohlo být dokonce i postavit před štrasburský soud katolické symboly, jež jsou součástí společných tradic členských států, stejně jako uměleckých a kulturních zobrazení, která se nacházejí v našich městech. Dokonce i vlajka Evropské unie, vytvořená pro Radu Evropy, je podle jejího tvůrce inspirována mariánskou ikonografií.
Rozhodnutí Soudu pro lidská práva se pokouší shora - tolik k subsidiaritě - zavést sekulární model, s nímž se mnoho členských států nemůže ztotožnit, ba ještě hůře - který se nás pokouší vést k nihilismu: to je ta prázdná zeď, o které hovořil pan Borghezio. Rozhodnutí zpochybňuje samu naši identitu, naše evropské hodnoty míru, lásky a občanské harmonie, rovnosti a svobody; takže toto rozhodnutí podkopává svobodu a rovná práva.
Orgány EU jsou obhájci výsad svobody. Umisťování náboženských a kulturních symbolů, s nimiž se lidé ztotožňují, je vyjádřením svobody myšlení - a právě v této sněmovně bude zítra udělena Sacharovova cena -, která by měla být zaručena jak samotnými orgány Evropské unie, tak mezinárodními organizacemi založenými na demokratických zásadách.
Jacques Barrot
Paní předsedající, moc rád bych si poslechl vystoupení pana Maura, ale ten bude moci vystoupit až po mně.
Musím se držet řady právních předpisů. Komise má velký závazek vůči svobodě myšlení, svědomí a náboženského vyznání, jak stanoví článek 9 Evropské úmluvy o lidských právech a článek 10 Listiny základních práv Evropské unie. Nicméně faktem je, že Komise může jednat jedině v souvislosti s uplatňováním právních předpisů EU. Skutečnost je taková, že v Evropské unii jsou vnitrostátní zákony o náboženských symbolech ve veřejných budovách součástí vnitrostátních právních řádů členských států.
Zásadu subsidiarity je třeba uplatňovat v souvislosti s Unií. Zásada subsidiarity se neuplatňuje na provádění rozsudků Evropského soudu pro lidská práva, mezinárodního soudu pověřeného prosazováním Evropské úmluvy o lidských právech. Odpovědnost za provádění rozsudků Evropského soudu pro lidská práva má Rada Evropy. Rovněž je faktem, že provádění rozsudků Evropského soudu pro lidská práva je závazné pro všechny státy, které jsou smluvní stranou Evropské úmluvy o lidských právech, a Itálie má jako každá strana zapojená do tohoto případu podle článku 43 této úmluvy právo požádat do tří měsíců od vynesení rozsudku o předání řízení velkému senátu. Podle informací, jež máme - jsou to informace, které jsme četli v tisku -, italský stát využívá svého práva se na velký senát obrátit.
Toto jsem chtěl objasnit. Opakuji, že pokud jde o Evropskou unii, v tomto případě se zabýváme vnitrostátním právním řádem členského státu. Kromě toho nemohu ručit za Radu Evropy ani za Evropský soud pro lidská práva, který vydal rozhodnutí, jež může, chápu, vyvolat v Parlamentu určité pochybnosti.
Toto mohu poctivě říci, nicméně si pozorně poslechnu další projevy.
Mario Mauro
Paní předsedající, dámy a pánové, chtěl bych panu komisaři také poděkovat za jeho srozumitelný názor, který pravomoc řídit tuto oblast v zásadě vrací do rukou členských států.
Musím říci, že jsem více než přesvědčen, že je třeba, aby naše orgány byly sekulární, a právě tak jsem přesvědčen, že náboženství není řešením žádného politického problému. Zároveň nemůžeme politické záležitosti řešit tím, že povedeme proti náboženství válku.
Právě proto vysvětlím svůj názor pomocí paradoxu: co by se stalo, kdybychom uplatnili rozsudek Evropského soudu pro lidská práva, resp. kdybychom uplatnili odůvodnění, které nám ukládá z důvodu veřejného zájmu odstranit krucifixy z italských školních tříd, zároveň na případy veškerých míst, kde jsou zobrazeny kříže? Co by se stalo s touto vlajkou, vlajkou Švédska, a co by se stalo s touto vlajkou, vlajkou Finska, a s vlajkou slovenské republiky, s vlajkou Malty a s vlajkou Dánska, s vlajkou Řecka a s vlajkou Spojeného království, na níž jsou hned tři kříže?
Protože, dámy a pánové - důvod, proč jsou na těchto vlajkách kříže, se neliší od důvodu, proč visí v italských školních třídách krucifixy, a není to důvod náboženský, ale spočívající v kultuře a tradici. Ponechejme tedy na členských státech, aby v jednotlivých případech posoudily, jaké řešení je vhodné s ohledem na citlivost jejich občanů, dodržování náboženské svobody a sekulárnost institucí.
To je vše, oč žádáme, a žádáme o to především proto, že to, co se musí prosazovat, není abstraktní koncepce zákona, ale osobní přesvědčení a touha po nekonečnu každého jednotlivce.
Juan Fernando López Aguilar
Paní předsedající, jako právník a poslanec Evropského parlamentu jsem si jist, že naši rozpravu sleduje mnoho občanů, kteří sdílejí můj pocit, že nikam nevede. Proto se pokusíme objasnit několik záležitostí.
Za prvé, hovoříme o rozsudku Evropského soudu pro lidská práva, který není orgánem Evropské unie, ale soudem - je součástí soustředných kruhů Evropské unie, ale je nezávislý -, jenž má povinnosti vůči právnímu státu, zastupitelské demokracii a lidským právům.
Za druhé hovoříme o soudním rozhodnutí, a žádné usnesení Parlamentu nemůže odvolat ani změnit žádné rozhodnutí vydané soudním dvorem.
Za třetí, rozsudek Evropského soudu pro lidská práva nanejvýš respektuje náboženskou svobodu a její důsledek, což je náboženský pluralismus. Náboženská svoboda je součástí našich společných ústavních tradic a ústavního práva členských států a rovněž je zásadním právem chráněným Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod.
Tento rozsudek proto uvádí důvody pro ochranu náboženské svobody a má pro to řádný právní základ. Vůbec náboženskou svobodu nepopírá. A co více, vydal jej jednomyslně prestižní soud, jenž téměř šedesát let ovlivňoval utváření kultury lidských práv.
A konečně - a to je důležité - musíme přece mít na paměti, že žádný rozsudek Evropského soudu pro lidská práva neznamená, že právní předpis členského státu, který podepsal Evropskou úmluvu o ochraně lidských práv, musí být změněn, protože rozsudek uznává právo reagovat na porušení v konkrétním případě.
Z toho vyplývá jen to, že na členských státech je, aby učinily přiměřená rozhodnutí ohledně změn právních předpisů či politik, přičemž se při tom mohou koncepcí Evropského soudu pro lidská práva inspirovat, ale v žádném případě jim to rozsudek Evropského soudu pro lidská práva neukládá jako povinnost a nenutí je, aby tak učinily.
Proto není důvod, aby byl jakýkoli členský stát dotčen. Žádný členský stát není povinen na základě nějakého rozsudku Evropského soudu pro lidská práva změnit své právní předpisy nebo veřejné politiky. Proto nemá Itálie ani jiná země důvod zavádět kvůli tomuto rozsudku všeobecná pravidla.
A konečně, dovolávalo se zde subsidiarity. Musíme říci, že subsidiarita je pravidlo evropského práva, které se v tomto případě neuplatňuje, protože její koncepce a použití nemají s tímto případem nic do činění.
Dokonce si myslím, že se lze dovolávat pravidla evropského práva, které umožňuje odložit hlasování, jestliže existují pochybnosti o relevantnosti hlasování, které nemá nic společného se záležitostmi týkajícími se Evropského parlamentu, což je podle mého názoru tento případ.
Proto se domnívám, že ačkoli je tato rozprava legitimní, rozhodně nikam nevede a není třeba naléhavého prohlášení, natož protestu či odvolávání rozsudku, jejž vydal soudní dvůr, který není orgánem Evropské unie.
Sophia in 't Veld
jménem skupiny ALDE. - Paní předsedající, poněkud zavádějící název dnešní rozpravy obsahuje slovo "subsidiarita". Subsidiarita, jak ji chápu, znamená činit rozhodnutí na úrovni nejbližší občanům - a tato úroveň je občan, jednotlivý občan. Vy ve svých usneseních tvrdíte, že práva národního státu stojí nad právy jednotlivých občanů. Práce naší sněmovny je chránit práva občanů, nikoli práva států.
Za druhé, jestliže se domníváme - jak tvrdíte -, že pro tuto záležitost není příslušná Evropská unie, ráda bych věděla, proč jsou tyto otázky zařazeny do kodaňských kritérií a proč požadujeme od kandidátských zemí, aby dodržovaly oddělení církve od státu, jestliže to nemůžeme požadovat od vlastních členských států.
Za třetí, vážení kolegové, jestliže tvrdíte, že Evropský parlament není příslušný pro diskusi o těchto záležitostech, ráda bych věděla, jak je možné, že jsme oprávnění diskutovat o takových věcech, jako je tvar okurek, a nikoli o základních právech našich občanů.
Pokud jde o Evropskou úmluvu o lidských právech a rozhodnutí soudu - nyní uplynuly dva týdny od vstupu v platnost Lisabonské smlouvy, jež vyžaduje, aby Evropská unie přistoupila k Úmluvě o lidských právech. Nebylo by nepochopitelné, kdybychom zároveň odmítli akceptovat pravomoci štrasburského soudu? To našim občanům nevysvětlíme.
Za druhé se domnívám - a toto již řekl pan López -, že politikové nemají právo zasahovat do soudních rozhodnutí. Nechme soudce konat jejich práci. Můžeme zaujímat stanovisko - rozhodnutí se nám může líbit nebo nelíbit -, ale neměli bychom zasahovat do jejich práce. Moje skupina, skupina ALDE - evropští liberálové - chrání Evropu, která je pro všechny občany. Skupina ALDE věří v rozmanitou Evropu, v níž má každý právo na vlastní svědomí, vlastní náboženské vyznání a má i svobodu nemít žádné náboženské vyznání.
Nyní učiním závěr. Státy - nikoli soudy, ale státy - musí zajistit prostředí, kde mohou žít všichni občané svobodně podle svého vlastního svědomí. Stát by je měl chránit, a já se domnívám, že situace je velmi vážná, jestliže cítíme potřebu se obracet na soud, abychom se bránili před státy. Vážení kolegové, zamítněte usnesení skupiny PPE a ECR.
Mirosław Piotrowski
Paní předsedající, s ohledem na historickou skutečnost, že zakládající otcové Evropské unie byli křesťanští demokraté - Konrad Adenauer, Alcide De Gasperi, Robert Schuman a Jean Monnet, kteří založili to, co je vybudováno na křesťanských hodnotách a symbolech -, vám připomenu, že vlajka, kterou Evropská unie přijala, na níž je kruh dvanácti zlatých hvězd na modrém pozadí a která visí za vámi, paní předsedající, odkazuje na dvanáct hvězd nad hlavou svaté Panny Marie - zjevení svatého Jana, kapitola 12.
Po více než půl století stojí za to se zeptat, zda je filozofie otců zakladatelů stále relevantní. V souvislosti se skandálním rozsudkem Evropského soudu pro lidská práva, který nařídil odstranit kříže z italských škol, by mělo být důrazně řečeno, že žádná skupina soudců jmenovaných politiky, dokonce ani Radou Evropy, nemůže nařídit odstranění kříže, který má univerzální i náboženský význam. Tento rozsudek pošlapává svobodu náboženského vyznání a kulturní dědictví Evropy.
Rád bych se pana komisaře v této souvislosti zeptal, zda se nedomnívá, že útok na křesťanské symboly rovněž boří základy Evropské unie. Mohl byste jménem Komise zahájit diskusi o úloze a významu křesťanských symbolů v Evropské unii?
Manfred Weber
(DE) Paní předsedající, jsem rád, že máme příležitost vést tuto rozpravu. Pan López Aguilar poukázal na skutečnost, že podle jeho názoru - jako právníka - k tomu nejsme příslušní. Já nehovořím jako právník, ale jako politik. Miliony občanů v Evropě jsou tímto rozsudkem soudců ve Štrasburku zasaženy. Proto je dobře, že o něm zde diskutujeme.
Vztah mezi církví a státem byl v Evropě vždy předmětem sporů a vedl ke krvavým konfliktům. Je dobré a náležité, že se Evropská unie postarala o oddělení státu od církve. To je správná věc. Nicméně máme v Evropě širokou škálu různých modelů. Francie je zjevně nenáboženský stát, zatímco ve Velké Británii je hlavou státu královna, která je současně i hlavou církve. Máme odlišné modely podle toho, jak se vztah mezi církví a státem vyvíjel. Proto se domnívám, že je správné, že v této oblasti požadujeme subsidiaritu a že každá země může jít svou vlastní cestou.
Dokonce bych chtěl jít ještě o kus dále. Nechci hovořit o subsidiaritě, ale o základní skutečnosti, že evropské hodnoty solidarity, subsidiarity a svobody jsou podle mého názoru nemyslitelné bez základů, jež mají v křesťanství a v židovsko-křesťanském pojetí náboženství. Proč tyto hodnoty nenacházíme v Číně ani v Přední Asii? Je to proto, že vycházejí z naší kultury a z našich náboženství. O tomto můžeme mluvit, aniž bychom kohokoli nutili přijmout tutéž víru. Jsme hrdi na naši náboženskou svobodu.
Je to svoboda náboženského vyznání v tomto smyslu, která mi umožňuje, abych se rozhodl být ateistou. Je to přijatelné a legitimní a za toto jsme bojovali. Nicméně existuje také právo na víru. V mém regionu, kde žije více než milion lidí, jde přes 80 % katolíků. Tak jako ateisté žádají ostatní, aby k nim byli tolerantní, tak žádají katolíci, kteří tvoří více než 80 % obyvatelstva, nevěřící, aby byli tolerantní k jejich víře. Chtějí mít možnost projevovat svou víru na veřejnosti, chtějí ji reprezentovat a chtějí, aby menšina v této většinové společnosti akceptovala křesťanské symboly. I toto je v rámci náboženské svobody legitimní.
Každý, kdo žádá o toleranci, musí být také tolerantní k těm, kdo praktikují křesťanskou víru.
Joanna Senyszyn
(PL) Paní předsedající, Evropský soud pro lidská práva správně rozhodl, že vyvěšování křížů ve školních třídách porušuje náboženskou svobodu žáků a právo rodičů vychovávat své děti podle vlastního přesvědčení. Soudci jednomyslně rozhodli, že kříž ve škole porušuje Evropskou úmluvu o lidských právech.
Rozhodnutí je jednoduché, jasné a všeobecně srozumitelné. Proto vzbudilo mezi duchovenstvem a pravicovými politiky tolik vzteku a agrese. Předstírají, že nerozumí, a požadují, aby Komise podala vysvětlení a Parlament zaujal oficiální postoj. To je nezákonné. Orgány EU nemají pravomoci k posuzování tohoto ani žádného jiného rozsudku. Nezapomínejme, že máme tripartitní rozdělení moci a že soud je orgánem Rady Evropy, nikoli Evropské unie.
Jestliže mají tazatelé takové pochybnosti, odpovím jim: rozsudek ohledně křížů neporušuje zásadu subsidiarity. Právě naopak napomáhá dodržovat zákon těm evropským státům, které zapomněly, že mají ve své ústavě ustanovení, jež hovoří ne-li o oddělení církve a státu, tak alespoň o neutrálním světovém názoru. Rozsudek soudu pomáhá vnitrostátním orgánům a soudům podléhajícím církvi, aby prováděly základní práva občanů, jež jsou porušována v důsledku klerikalizace společenského života. Občané církevních států nemohou hájit svá práva před vnitrostátními soudy. Je dobře, že se mohou obrátit na Soud pro lidská práva a domoci se spravedlnosti.
Tento rozsudek je v souladu s respektováním národní identity členských států a měl by být proveden. Nejde o zákaz umisťování náboženských symbolů na veřejnosti, ale týká se jen velice malé části veřejných prostor, a sice státních škol. Nikdo nepožaduje, aby byly odstraněny kříže z kostelů, náměstí nebo vlajek, jak neuváženě řekl jeden kolega.
Nedochází k zasahování do vztahů mezi církví a státem, jde jen o obranu občanů, jejichž práva jsou porušována. I v mé zemi, Polsku, omezuje postupující klerikalizace základní práva jeho občanů. Neumím si představit, že by Evropský parlament a Komise bránili mým polským spoluobčanům, aby se před štrasburským soudem domohli svých práv. Kritické stanovisko Komise a Parlamentu k tomuto rozsudku by bylo neoprávněným zásahem a kromě toho by nás zesměšnilo. Před tím vás musím varovat.
Carlo Casini
(IT) Paní předsedající, dámy a pánové, rozhodnutí Evropského soudu pro lidská práva zneklidnilo nejen věřící, ale všechny, kteří po staletí považovali krucifix za znamení naděje a solidarity, za něco, co poskytuje útěchu a zbavuje strachu a bolesti.
Doufáme, že velký senát toto rozhodnutí pozmění, protože je zjevně nesmyslné. Měli bychom odstranit i samotný název Červený kříž? Měli bychom odstranit obrovské množství krucifixů na vrcholcích hor, které se tyčí nad městy a údolími? Bude anglické královně zakázáno, aby byla hlavou anglikánské církve, jak již bylo zmíněno?
Tento případ ovšem vybízí k velice důležité úvaze z občanského a politického hlediska: jsou lidská práva pouze právy jednotlivců izolovaných od prostředí společnosti, nebo je právo projevovat konkrétním způsobem zbožnost také právem občanů? Nemají tradice, historie, vzdělanost a umění význam, zatímco po tisíciletí udávaly ráz identitě občanů?
Otázka se také právem zabývá vztahem mezi subsidiaritou a lidskými právy a já konstatuji, že s výjimkou určitých zásadních zásad, jež musí být dodržovány všeobecně a nezvratně, lze lidská práva vykládat různým způsobem a že dokonce mohou být mezi sebou navzájem v rozporu. Proč by měla být státu odpírána možnost tyto konflikty řešit svými zákony a vykládat a provádět lidská práva v souladu s etickými stanovisky jeho občanů? Proto jde v této záležitosti o více než o otázku krucifixů.
Evropský soudní dvůr při jiných příležitostech v souvislosti s právem na život uznal, že státy mají výlučnou pravomoc rozhodovat o nejkontroverznějších záležitostech, jako jsou interrupce a eutanazie. Podle Lisabonské smlouvy se máme nyní připojit k Evropské úmluvě o lidských právech a poté jako Evropská unie respektovat rozhodnutí Evropského soudu pro lidská práva.
Proto se musíme zamýšlet nad tímto novým, jiným směrem, jímž se nyní ubírá Soud pro lidská práva. Bylo by vážné, kdyby se nadnárodní výkonná moc, zvláště je-li vykonávána omezeným počtem osob a není demokratickým vyjádřením všeobecné vůle, stala represivní a ponižující, necitlivá ke smýšlení a cítění občanů, a v důsledku tedy byla v rozporu se svobodou. Proto doufám, že usnesení navržené skupinou Evropské lidové strany (Křesťanských demokratů) bude přijato díky hlasům mnoha poslanců.
Miroslav Mikolášik
(SK) Dějiny Evropy, jejích jednotlivých států, tedy i Evropské unie, jsou - ať chceme či ne - úzce spjaty s křesťanským dědictvím. Proto i ústavy mnoha států obsahují odkaz na křesťanské tradice. Dokonce i preambule Smlouvy o Evropské unii je inspirována mimo jiné i náboženským dědictvím Evropy, z něhož se vyvinuly univerzální hodnoty.
Základní práva Evropské unie jsou dnes zaručena v Listině základních práv a v Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, ale především vyplývají z ústavních tradic společných všem členských státům, jež se vyvíjely po celá staletí. Proto se domnívám, že Evropská unie má zcela ctít národní historii, kulturu a tradice, a tedy rázně odmítnout trestání členských států, které si hájí své právo na vlastní specifickou úpravu a povahu, včetně křesťanského dědictví a křesťanských symbolů. Na závěr jen podotknu, že ustanovení listiny ani evropské úmluvy nerozšiřují pravomoci Unie.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Paní předsedající, nejprve bych si chtěl vypůjčit několik slov, která si vezmu za vlastní. Krucifix není znamením tíživé povinnosti. Je to symbol ztělesňující pozitivní hodnoty, které jsou součástí naší historie, naší kultury a společnosti, která začala před více než 2 000 lety. Nemůžeme tvrdit, že chráníme základní práva tím, že odmítáme samy hodnoty, jež je vytvořily.
Demokracie funguje prostřednictvím svobody a úcty, což usnadňuje výkon práv, nikoli prostřednictvím břemen a omezování. Samozřejmě že všechny evropské orgány, organizace a soudy musí dodržovat a uznávat zásadu subsidiarity, a zejména svobodu, ať již svobodu přesvědčení nebo svobodu vyznání.
Do pravomoci členských států umisťovat náboženské symboly na veřejných místech jako symbol, který ztělesňuje tradice a identitu jejich občanů, by nemělo být a nemůže být zasahováno. Svoboda je zásadním prvkem naší společnosti a základním pilířem, o nějž se opírá jednotný prostor svobody, bezpečnosti a práva. Kdyby byla omezována nebo cenzurována, zhroutily by se samotné základy Evropské unie.
Georgios Papanikolaou
(EL) Paní předsedající, také já se domnívám, že se soud mýlí, jestliže považuje přítomnost krucifixu ve školních třídách za totéž co nerespektování náboženského vyznání jiných osob. Záležitost, o níž dnes diskutujeme, je spíše sociální než právní. Samozřejmě se musíme řídit zásadou subsidiarity. Přítomnost náboženských symbolů není projevem náboženské diskriminace ani nucení. Je důsledkem tradice a historie každé země a často i její ústavy, jako je tomu v případě mé země, Řecka.
V Řecku máme ve školních třídách náboženské ikony, a to nikoli proto, abychom žákům vnucovali nějaké konkrétní náboženství, ale protože jsou součástí našich tradic a protože jsou přímo spjaty s hodnotami a strukturami naší společnosti, přímo spjaty se čtyřmi stoletími pronásledování a náboženského útlaku za Osmanské říše.
Anna Záborská
(SK) V krátkosti bych se chtěla vyjádřit ke třem bodům. Dnes večer, koncem roku a v předvečer Vánoc, v úterý před půlnocí, téměř šedesát let po založení Evropské unie, dosud diskutujeme o jednom z pilířů evropské integrace. Diskutujeme o zásadě subsidiarity.
Za druhé, otázka pana Borghezia se týká rozhodnutí evropského soudu ve Štrasburku, že přítomnost křížů v italských školách je porušením Evropské úmluvy o ochraně lidských práv. Toto rozhodnutí vyvolalo obavy v mnoha státech. Slovenský parlament minulý týden přijal usnesení, v němž konstatuje, že toto rozhodnutí je v rozporu s kulturním dědictvím a křesťanskou historií Evropy.
A konečně, při čtení návrhu společného usnesení, o němž budeme hlasovat ve čtvrtek, jsem se necítila úplně dobře. Jsem zklamána, že se do usnesení, které hovoří o subsidiaritě, neodvažujeme vložit ty body Lisabonské smlouvy, které přímo souvisejí s programem, o němž jsme rokovali.
Magdi Cristiano Allam
(IT) Paní předsedající, dámy a pánové, jestliže se domníváme, že zde nikdo nemá právo hovořit o otázce krucifixů, jestliže se při diskusi o krucifixech musíme dovolávat subsidiarity, tak jediným logickým závěrem je, že se nacházíme v Evropě, která se stydí za historickou skutečnost, že má židovsko-křesťanské kořeny, za historickou skutečnost křesťanství, které je - jak říkal Goethe - společným jazykem Evropy.
V Evropském parlamentu máme 23 úředních jazyků, které dokazují, že nespojuje-li Evropu křesťanství, pak ji nespojuje nic. Ráda bych se pana Barrota zeptala: proč se poté, co občanské referendum ve Švýcarsku řeklo "ne" minaretům, Evropská komise, Evropská unie, OSN, Arabská liga a Organizace islámské konference spojily, aby výsledek referenda odsoudily - ačkoli Švýcarsko není členem Evropské unie -, ale dnes zaujímáte neutrální stanovisko k otázce, jež se týká našich kořenů, naší identity a naší duše?
Csaba Sógor
(HU) Dovolte mi, abych k této diskusi krátce přispěl jakožto protestantský duchovní, jehož tradice považuje za nejdůležitější symbol osmicípou hvězdu, nikoli kříž. Pocházím z volebního obvodu, kde je 99 % voličů katolického vyznání. Mé čtyři děti chodí do školy s katolickými dětmi. Kříž nám nevadí. Rád bych zde rozlišoval - z technického hlediska, pokud smím - mezi krucifixem a křížem. Musíme si uvědomovat, i když mně osobně to nevadí, že některým lidem kříž či krucifix vadí, protože jim připomíná inkvizici.
Cítím, že je to přiměřené v těch zemích, kde tento zvyk s krucifixy vznikl kvůli katolické tradici vyvěšovat ve školách kříž, zvláště v náboženských školách. Parlament by však neměl diskutovat o těchto záležitostech, ale spíše o chudobě, hospodářské krizi a o tom, jak východní Evropa dohání, co zameškala. Vedeme zde neproduktivní rozpravu. Musíme se zabývat tím, kdo v této italské škole protestoval a proč. Měli bychom raději prověřit tento jednorázový případ, místo abychom zde diskutovali o záležitosti, která již je čímsi z minulosti.
Samozřejmě chci znova zdůraznit, že já proti kříži nic nemám, že i já se v životě každý den dívám na kříž, který mi nevadí. Musíme v Itálii či Rumunsku vytvořit správné životní podmínky, aby se toto nestávalo předmětem diskuse.
Diane Dodds
Paní předsedající, v posledních letech jsme byli svědky kampaně na potlačení svobody náboženského vyznání. Křesťanské ošetřovatelky byly trestány za to, že pacientům nabízely, že se s nimi pomodlí, a právě dnes prohrála u odvolacího soudu ve Spojeném království svůj případ ve věci náboženské diskriminace Lillian Ladeleová, křesťanská úřednice, které bylo řečeno, že buď bude uzavírat registrovaná partnerství, nebo bude propuštěna.
Zákonům o rovnosti se nepodařilo ochránit křesťany - ba právě naopak. Před dvěma týdny byla v Dolní sněmovně zamítnuta změna zákona o rovnosti, aby byla chráněna náboženská svoboda církví, a Evropská komise při tom vznášela obvinění z vměšování. Ve svém odůvodněném stanovisku Komise tvrdila, že Spojené království musí omezit záruku náboženské svobody ve svých zákonech o zaměstnání. Komise by se měla stydět. Je nutné uznávat, že lidé mají víru a mají právo ji projevovat. Zákony musí křesťany chránit, nikoli trestat.
Jacques Barrot
Paní předsedající, v zemi, se kterou jsem obeznámen nejvíce, proběhly o těchto otázkách ostré spory a já bych chtěl vyjádřit velice prostě své osobní přání, aby politika Evropského parlamentu zůstala politikou vzájemné tolerance a úcty.
Jsou zde rodiny, které si přejí pokračovat v křesťanské tradici. Jsou zde rodiny, které mohou tradici zpochybňovat. Tato náboženská a kulturní rozmanitost je tím, co nás dělá tím, čím jsme, co dělá Evropu Evropou. Domnívám se, že musíme být velmi uvážliví, když se zabýváme záležitostí, jako je tato. Dovoluji si to říkat docela prostě, protože já sám jsem trpěl v zemi, kterou znám nejblíže, extrémy z obou stran.
Bez ohledu na to - jsem právník a upřímně nevidím důvod, proč by tato diskuse měla probíhat zde, když by se měla vést nejdříve na shromáždění Rady Evropy a v našich vnitrostátních parlamentech. Myslím, že by se skutečně měla vést tam. Kromě toho máme povinnost - já mám jménem Komise povinnost - říci, že Komise je samozřejmě velice zavázána k dodržování zásady náboženské svobody a že by určitě byla nucena reagovat na jakoukoli formu diskriminace osob vyznávajících nějaké konkrétní náboženství.
Nicméně Komise nesmí jednat mimo právní rámec stanovený smlouvami. Kromě toho nesmí jako strážce smluv zasahovat v záležitostech týkajících se členského státu, jestliže tyto záležitosti nemají vztah k právu Evropské unie. Toto jsem zkrátka povinen říci. Komise může pouze vzít na vědomí různá stanoviska, jež byla v této sněmovně vyjádřena, nemůže však vyjádřit své stanovisko k otázce, která nespadá do evropského práva. Opakuji, že tyto záležitosti spadají do vnitrostátního právního řádu členského státu. Toto mohu říci za sebe jako za právníka.
Nicméně se domnívám, že tato rozprava je užitečná a že byla samozřejmě zajímavá, i když bych rád vybídl všechny, kteří se této rozpravy zúčastnili, aby v tom zachovali potřebnou míru a umožnili zase Radě Evropy a Parlamentnímu shromáždění, aby smysluplně diskutovali o výkladech, jež může mít evropské prohlášení o lidských právech. My však jako strážci smluv opravdu nemůžeme zasahovat do diskuse, která se v zásadě týká Rady Evropy a Evropského soudu pro lidská práva.
Omlouvám se, že vám dnes večer nemohu dát lepší odpověď, ale jsem povinen odpovědět takto, čestně a podle práva. Upřímně věřím, že hovoříme o problémech, jež dnes v Unii spadají do rámce vnitrostátního právního řádu každého členského státu.
Předsedající
Obdržela jsem šest návrhů usnesení předložených v souladu s čl. 115 odst. 5 jednacího řádu.
Rozprava je ukončena.
Hlasování se bude konat ve čtvrtek 17. prosince 2009.
Písemná prohlášení (článek 149)
Herbert Dorfmann  
písemně. - (DE) Rozsudek Evropského soudu pro lidská práva je vyjádřením agresivního sekularismu a dává pravomoci těm, kteří chtějí, aby ve veřejném prostoru nebylo přítomno náboženství. Přehlížejí při tom skutečnost, že náš kontinent nemůže bez křesťanství existovat. Křesťanství dalo Evropě, jejím občanům, kultuře a umění charakter v takové míře, že kdyby byly odstraněny všechny stopy křesťanství, kontinent by ztratil svou identitu. Samozřejmě zde nejde o zpochybňování svobody náboženského vyznání. Oddělení církve a státu je největším přínosem naší demokracie a byl bych rád, kdybychom se postarali o to, aby církev i stát plnily své úkoly se vzájemnou úctou. Právě o tuto úctu se totiž jedná. Křesťanská církev nesmí vyžadovat, aby se všichni dali na její víru, ale má právo vyžadovat, aby ji všichni respektovali.
Martin Kastler  
Paní předsedající, dámy a pánové, co vlastně znamená svoboda náboženského vyznání? Odpověď je úplně prostá. Je to svoboda náboženství praktikovat. Náboženská svoboda není svoboda žít bez přítomnosti náboženství, ale svoboda nějaké náboženství vyznávat. Náboženská svoboda nevytváří společnost bez náboženství, ale dává lidem právo, aby ve společnosti otevřeně své náboženství praktikovali. Krucifix ve třídě nikoho nenutí, aby věřil či nevěřil. Proto nenarušuje svobodu náboženského vyznání. Také jsem ještě neslyšel o tom, že by měl někdo právo na to, aby nebyl konfrontován s náboženskými symboly. Kdyby tomu tak bylo, museli bychom okamžitě zakázat všechny kříže na náhrobcích a na všech kostelních věžích. Rozhodnutí Evropského soudu pro lidská práva o krucifixech proto útočí nejen na zásadu subsidiarity, ale porušuje také samotné právo na svobodu náboženského vyznání. My, Evropský parlament, toto rozhodnutí nemůžeme a nesmíme přijmout. Evropský soud pro lidská práva by měl vykonávat spravedlnost, a nikoli se stát loutkou ideologických a protikřesťanských zájmů. Jinak se budeme muset vážně zamyslet nad tím, zda má tento soud ještě vůbec smysl.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska  
Podle mého názoru nemá rozhodnutí Soudu nic společného s ochranou svobody náboženského vyznání. Přítomnost kříže ve třídě sama o sobě nevyvíjí žádný nátlak na světový názor jednotlivce a nenarušuje právo rodičů vychovávat své děti podle svého vlastního přesvědčení, stejně jako není toto právo narušeno nošením šatů, které vypovídají o profesi určité víry. Vzájemné pochopení a otevřenost vůči ostatním spočívá v základech společné, sjednocené Evropy, která respektuje kulturní odlišnosti mezi státy a kořeny a tradice národů, které tvoří Evropskou unii. Není tajemstvím, že evropská identita čerpá přímo z křesťanské tradice. Proto je pro jasnou většinu Evropanů kříž náboženským symbolem a současně symbolem, který ztělesňuje jejich hodnoty. Nedokážu si představit, že by měl vzájemný dialog, který spolu každý den vedeme, postrádat hodnoty, jež zastáváme. Stejně tak si nedokážu představit, že bychom měli být ve jménu náboženské svobody donuceni zapřít to, co je pro nás důležitým a svatým symbolem, bez ohledu na to, jestli to je kříž, hvězda Davidova nebo srpek měsíce. Tak jako nikdo nemá právo kohokoli nutit, aby se stal stoupencem nějakého náboženství nebo systému hodnot, tak také nikdo nemá právo kohokoli ve jménu svobody nutit, aby odstranil symboly, jež jsou důležité pro celé lidstvo. Soud pro lidská práva tímto rozsudkem ve skutečnosti neprosazuje svobodu náboženského vyznání, ale diskriminuje všechny, v jejichž životě mají zásadní význam symboly víry.
