Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet fredagen den 16 juni 2000.

Parentation
Talmannen
Kära kolleger! I tisdags fick vi till vår stora sorg veta att Europaparlamentets tidigare talman Pierre Pflimlin avlidit.
Pierre Pflimlin var en verklig statsman. Hans offentliga karriär inleddes direkt efter kriget. Den ledde honom till ämbeten som rådets ordförande och regeringschef då han 1958, medan Frankrike upplevde en av sin historias mest oroliga perioder, underlättade övergången tillsammans med general de Gaulle. Han deltog aktivt i utformningen av den femte republikens konstitution och blev minister utan portfölj, ett ämbete som han innehade fram till 1962.
Pierre Pflimlin var en av dessa historiska européer som alltsedan krigsslutet i sin egenskap av parlamentariker, minister och politisk aktivist deltagit i kampen för att bygga ett starkt och återförenat Europa. Han kom från Alsace och Strasbourg, var vän och kamrat till Robert Schuman och en av de aktivaste initiativtagarna till försoningen mellan Frankrike och Tyskland samt en stark symbol för den fransk-tyska vänskapen. Denna försoning, som han arbetat så hårt för, uppfattade han som rena miraklet, vilket han också anförtrodde hans högvördighet biskopen av Strasbourg. Han visste emellertid att detta mirakel inte var någon tillfällighet utan resultatet av ett frivilligt engagemang som byggde på gemensamma målsättningar och effektiva institutioner.
Pierre Pflimlin var från 1959 medlem av Europarådets parlamentariska församling och var dess ordförande under tre år från 1963. Under samma period blev han ledamot av Europaparlamentet, ett uppdrag han innehade mellan 1962 och 1967, och återkom sedan 1979 i samband med det första valet med allmän rösträtt. Han valdes till förste vice talman 1982 och var kammarens talman mellan 1984 och 1987.
Under hans ordförandeskap gjorde Europaparlamentet sig gällande som en viktig samarbetspartner, bl.a. när det gäller budgeten. Parlamentet vann i ryktbarhet både i Europa och på internationell nivå, eftersom Pierre Pflimlin hade förmånen att i Europaparlamentet välkomna bl.a. Förenta staternas president, Ronald Reagan.
Med stöd av Altiero Spinellis förslag till fördrag om Europeiska unionen uppmuntrade han livligt reformen av fördragen genom den europeiska enhetsakten, där han emellertid var kritisk till Europaparlamentets otillräckliga befogenheter. Mellan honom och ordförande Jacques Delors fanns ett vänskapligt samförstånd och han bidrog till att parlamentet kunde dra den största nyttan av det, genom att förespråka trepartssammanträden med rådet och kommissionen, en form av samförstånd som var före sin tid.
För Pierre Pflimlin var också en dialogens man. Han var bestämd i sina val och
respekterade sina politiska motståndares åsikter, men lät alltid Europas viktigare intressen gå före beaktanden av ideologiskt slag.
Strasbourg, den stad där han var borgmästare under tjugofyra år, var för honom en symbol för denna öppning, det synliga tecknet på den fransk-tyska försoningen och sinnebilden för förtroende och hopp om Europas framtid. Han satsade också helhjärtat och ärligt på sin stads uppsving och rang som europeisk huvudstad, genom att skapa fast infrastruktur och genom att utarbeta en verklig politik för välkomnande.
Pierre Pflimlin lämnade Europaparlamentet 1989, men han förblev för många européer, särskilt de yngre, en referens och en auktoritet, en röst som höjdes entusiastiskt för att erinra om den europeiska integrationens politiska syfte.
Ända till slutet imponerade talman Pflimlin på oss med sin kraft och tydlighet i budskapet, som fortfarande är mycket aktuellt för oss. Jag framför på nytt i ert namn vårt varmaste och uppriktigaste beklagande till Pierre Pflimlins familj, och särskilt till hans dotter som är närvarande här i kammaren.
Det var under Pierre Pflimlins ordförandeskap, närmare bestämt 1986, som flaggan och hymnen antogs som symboler för Europeiska unionen. Därför vill jag att vi till minne av talman Pflimlin skall lyssna till den europeiska hymnen.
(Kammaren lyssnade stående till den europeiska hymnen.)

Meddelande från talmannen
Talmannen
Kära kolleger! För några dagar sedan avled 58 illegala invandrare på ett tragiskt sätt i en lastbil vid den brittiska gränsen. Det skedde den 18 juni. Denna dramatiska död för män och kvinnor vilka, likt de två unga guineaner som förra året avled i ett europeiskt flygplans landningsställ, satte allt sitt hopp till Europa, berör oss naturligtvis djupt.
Jag är övertygad om att vi alla blev upprörda över denna katastrof och jag är säker på att vi alla är överens om att Europeiska unionen måste intensifiera sin kamp mot vår tids slaveri. Allt måste göras för att bryta ned denna dödens bransch. Svaret från Europeiska unionen måste vara omedelbart, omfatta en verklig gemensam invandringspolitik samt en ny definition av förhållandena mellan nord och syd, som i första hand går via stöd till ekonomisk utveckling och tillgång till kunskap.
Amsterdamfördraget trädde i kraft för ett år sedan och Europeiska rådet i Tammerfors hölls för sex månader sedan. Den rättsliga grunden för åtgärder finns alltså, men det krävs en verklig politisk vilja. Vi måste agera nu. Det är anledningen till att rådets och kommissionens ordförandeskap, på er begäran, i morgon eftermiddag kommer att ta upp denna fråga inför Europaparlamentet.
(Applåder)

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från föregående sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Helmer
Fru talman! Rörande en ordningsfråga. Jag har här en artikel från den brittiska tidningen The Independent om ett möte som verkar har skett mellan er och Hennes majestät drottning Elizabeth II. Enligt artikeln lämnade ni mötet och underrättade sedan pressen om Hennes majestäts politiska åsikter. Detta har orsakat en viss oro hos politikerna i Förenade kungariket, eftersom, vilket ni säkert känner till, protokollet för denna typ av möten säger att de är privata och inte bör kommenteras.
Jag vill ge er tillfälle att låta oss få veta på vilket sätt ni uppfattade protokollet för detta möte och kanske också klargöra vad ni sade till pressen efteråt.

Talmannen
Jag kan försäkra er om att jag inte hållit någon som helst presskonferens efter mitt besök hos hennes majestät drottningen. Däremot kan jag säga att euron stått i centrum för alla mina diskussioner med de myndigheter jag träffat, och alla har visat stort intresse för frågan.
Jag är fullständigt beredd att relatera hela mitt besök i Förenade kungariket för er, eftersom det tyvärr fanns andra aspekter som den brittiska pressen till min stora sorg inte tog upp, bl.a. det besök jag ville göra på en brittisk lantgård för att hålla ett löfte jag givit. I det sammanhanget vill jag säga att det brittiska nötkött jag provade på smakade utmärkt.
(Applåder)

Tajani
Fru talman! I går kväll, i samband med EM-finalen i fotboll mellan Frankrike och Italien, utsattes dessvärre ett antal rörelsehindrade, handikappade personer - detta är något mycket allvarligt, ärade kolleger - i det ögonblick när de skulle ta sig in på Rotterdams fotbollsstadion för kroppsvisitering och en hel serie trakasserier från säkerhetspersonalen, en situation som ledde till att ett antal italienska filmfotografer som filmade det sätt på vilket dessa handikappade personer misshandlades, kände sig tvingade att ingripa. Slutresultat: ett icke obetydligt antal journalister attackerades och misshandlades av polisen, vilket bevisas av de bilder som sedan visades av samtliga TV-kanaler; några av dessa fotografer blev arresterade enbart för att de gjorde sitt jobb.
Jag tror inte att Rotterdampolisen handlade på order uppifrån, nej, jag är tvärtom övertygad om att den holländska regeringen och den högsta ledningen för den allmänna ordningen i Holland tar avstånd från polisens initiativ, men jag anser bestämt att den behandling som dessa handikappade européer, italienska medborgare och därmed också européer, och de italienska journalister som utförde sin legitima plikt att rapportera, utsattes för, kraftfullt måste fördömas av Europaparlamentet och fördömas lika kraftfullt av samtliga europeiska institutioner.
Fru talman! Låt mig också tillägga en sak i samband med en fråga som ni själv har följt med den största uppmärksamhet, dvs. domen som avkunnats mot de tretton iranska medborgare av judisk tro, som för någon dag sedan dömdes till kroppslig bestraffning. Lyckligtvis dömdes de inte till döden, kanske delvis tack vare ingripanden från detta parlament, som bevakade att Iran genomförde en rättvis process. I början på det tredje årtusendet utdömer alltså domstolar fortfarande kroppsliga straff efter mer eller mindre korrekta processer, något som jag inte anser vara värdigt demokratin och samhället under det tredje millenniet. Att piska en dömd person, oavsett vilket brott vederbörande har begått, anser jag vara ett inhumant straff.
Därför uppmanar jag åter parlamentet, rådet och kommissionen att bevaka att den judiska minoriteten i Iran inte utsätts för ytterligare trakasserier i samband med processen i högre instans, för det finns redan någon som skulle glädja sig åt att se judiska medborgare dömda. Antisemitismen bör utplånas ur Europeiska unionens historia och ur världshistorien, för det judiska folket har redan fått utstå alltför mycket smärta och lidanden.

Talmannen
Tack, herr Tajani. När det gäller första delen av ert inlägg är det uppenbart att det faktiskt handlar om en fullständigt chockerande händelse och jag skall ta reda på hur vi lämpligast kan delge de nederländska myndigheterna er berättigade protest.
När det gäller den andra frågan, nämligen domen mot judar i Iran, instämmer jag helt i er analys av situationen. Det skulle kanske vara lämpligt att jag skriver till Islamiska republiken Irans president för att be om nåd för dessa tretton dömda. Men jag gör det bara om appellationsdomstolen bekräftar domen.
(Applåder) Jag ser att ni instämmer i förslaget. Tack.

Napoletano
Fru talman! Låt mig först av allt tacka er, för varje gång som vi ställer frågor under denna förberedande fas, så ser jag att ni tar upp dem och behandlar dem med stor omsorg: jag vill alltså först av allt tacka er för ert arbete.
När det sedan gäller episoden i Rotterdam, så instämmer jag helt i det som min kollega Tajani framhöll: Det rör sig verkligen om allvarliga händelser, något som vi inte trodde var möjligt, något som drabbat handikappade personer men även journalisternas rätt att rapportera fritt, journalister som kvarhållits i timmar utan några motiv. I det sammanhanget vill jag i förväg meddela vårt förslag, som sedan kommer att beskrivas utförligt, nämligen att även införa en punkt som rör dessa episoder i den brådskande debatten om fotbollshuliganerna. Parlamentet kommer på så vis få en möjlighet att uttrycka sin åsikt i fallet på ett seriöst och genomtänkt vis. Därför uppmanar jag mina kolleger i parlamentet att rösta för vårt förslag i omröstningen om brådskande frågor, för på så vis får vi även en möjlighet att låta parlamentet göra sin röst hörd, vilket det är vår plikt att göra.

Oostlander
Fru talman! Eftersom man för den nederländska polisen på tal, måste jag ändå protestera mot att man nämner åtgärder mot judar och kroppsstraff med mera i samma andetag som man talar om ett normalt ingripande av den nederländska polisen, som på begäran av några handikappade italienska matchåskådare försökte avlägsna några italienska TV-team. När detta inte lyckades, stoppades dessa människor mycket riktigt av polisen. För övrigt måste jag säga att den nederländska polisens sätt att, tillsammans med poliser från andra medlemsstater som var närvarande, upprätthålla den allmänna ordningen, blev högt uppskattat både av Nederländernas ministerpresident och av alla andra berörda. Jag anser att denna beskyllning är helt felplacerad i detta sammanhang, hur gärna jag än, och många med mig, hade unnat italienarna en seger.

Swoboda
Fru talman! I motsats till den första talaren vill jag be er att mycket klart och tydligt säga er mening om följande punkt: I fredags lades ett lagförslag fram för det jugoslaviska parlamentet - en s.k. antiterrorlag - som framför allt riktar sig mot landets ungdom, som i tilltagande utsträckning mobiliserar sig emot Milosevic. Lagen har ännu inte antagits. Jag vill be er, fru talman, och naturligtvis också rådet och kommissionen, att göra allt för att förhindra att en sådan lag antas. Jag vet inte om vi kan påverka de jugoslaviska myndigheterna och parlamentet. Men Jugoslaviens ungdom skall veta att vi står på dess sida.

Talmannen
Herr Swoboda! Jag noterar gärna ert uttalande och ert önskemål.

Miller
Fru talman! Jag såg inte händelsen rörande de handikappade som var på väg in på stadion i går, eller de påstådda bråken med de italienska journalisterna. Jag var emellertid i Rotterdam i går under hela dagen, från tidigt på morgonen till sent på kvällen och jag såg finalen. Jag vill berömma de franska, italienska, nederländska och många andra fotbollssupporters som rest från hela Europa för att titta på finalen. Jag vill också berömma den nederländska polisen för det sätt de uppträdde på, och till Rotterdamborna. Det var en härlig dag i Rotterdam. Det var en av de bästa fotbollsmatcher jag någonsin varit på. Stämningen var allt annat än hotfull. Det var en av de bästa stämningar jag varit med om under en final i ett stort mästerskap.
Rörande den fråga som Helmer tog upp, kan han instämma i mina gratulationer till Hennes majestät drottning Elizabeth II till hennes stöd för euron?

Talmannen
Jag var själv i Rotterdam där jag företrädde den totala opartiskhet som mitt ämbete som Europaparlamentets talman kräver och jag kan verkligen bekräfta för er att atmosfären var precis så som ni beskrivit den.
Vi skall ändå kontrollera den händelse som påpekats av Tajani och Napoletano. Jag lovar att göra det så försiktigt som situationen kräver. Jag anser att det måste göras, och det faktum att det handlar om handikappade gör händelsen ännu allvarligare.

Hautala
Herr talman! Jag vill fästa er uppmärksamhet vid gårdagens val i Mexiko. Där har maktskifte ägt rum. Man har valt ny president, nytt parlament och ny senat i Mexiko. Den så kallade institutionella revolutionen som pågått i sjuttio år är nu över. Jag ber er sända en hälsning till den nya presidenten. Vi kan säkert alla glädjas åt detta maktskifte, för ingen revolution kan vara i sjuttio år.

Blak
Fru talman! Jag tycker det fattas en kommentar till fotbollsmatchen mellan Italien och Frankrike. Orsaken till att det gick så bra, var att domarna kom från Sverige och Danmark, så jag tycker att vi skall tacka dem och linjedomarna för den stora insatsen.

Talmannen
Tack, herr Blak. Domarna, liksom för övrigt de båda lagen, var utmärkta.

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen. Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen i enlighet med artikel 110 har delats ut.
Beträffande torsdagen: När det gäller torsdagen och debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt har jag fått flera önskemål om ändringar.
För det första när det gäller punkt 1, "Fijiöarna och Salomon", där Europeiska socialdemokratiska partiets grupp ber att den skall strykas.

Sakellariou
Fru talman! Kära kolleger! På Fijiöarna ägde en kupp rum för tre månader sedan. Vid denna kupp togs gisslan, och hela pressen och hela den politiska världen tog ställning till detta. Nu är det över - förhandlingar har ägt rum, gisslan är fri, och kuppen är förbi sedan länge. Jag undrar vad Europaparlamentet har för brådskande saker att säga om detta. Det bryter enligt min åsikt mot artikel 50 och bilaga III i vår arbetsordning. Därför begär vi att denna punkt skall strykas från listan över brådskande ärenden.

Ludford
Fru talman! Det är helt klart så att det skett en viss utveckling under detta veckoslut, men det är för tidigt att veta vad den kommer att innebära. Det finns en avsevärd tveksamhet om huruvida denna utveckling kommer att resultera i ett återinförande av en fullständigt konstitutionsmässig regering i Fiji, så denna fråga är fortfarande mycket viktig och aktuell.
Indo-fijianerna, den indiska befolkningen i Fiji, befinner sig i en avsevärd fara. Det har rått laglöshet, det har skett skador på egendom och överfall och våldtäkter, utan något ingripande av säkerhetsstyrkorna under de senaste veckorna. Jag har fått uppgifter som går ut på att folk vänder sig till Europeiska unionen för att det skall vidtas någon form av effektiva åtgärder, möjligen - och detta kan debatteras i samband med resolutionen - någon form av sanktioner enligt Lomékonventionen.
Jag vill inte diskutera innehållet nu, men jag uppmanar till att detta finns kvar på dagordningen, därför att efter vad som hände under veckoslutet, finns det fortfarande risk för en avsevärd diskriminering mot en etnisk grupp i Fiji. Det finns inget förtroende för att författningen kommer att tillämpas på ett korrekt sätt och att den kommer att respekteras. Jag håller inte med om att det som hänt minskar frågans aktualitet.
(Parlamentet förkastade begäran.) Talmannen. Jag kommer nu till en annan begäran från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp vilken denna gång syftar till att stryka punkten: "Tibet".

Sakellariou
Fru talman! Här handlar det inte heller om innehållet i ett resolutionsförslag, utan om vår arbetsordning. Vi har i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik försökt att uppnå - jag vänder mig till kollegerna som har gjort detta försök - att vi inte skall behandla så viktiga frågor inom ramen för ett brådskande förfarande, respektive att vi vill garantera en seriös behandling antingen genom utskottet eller genom en muntlig förfrågan respektive ett uttalande av rådet.
Här handlar det om Tibet. Vi känner till hur viktig denna fråga är. Jag sammanställde personligen en rapport om Tibet 1992. Ett motsvarande resolutionsförslag antogs nästan enhälligt av detta parlament. Vi har den 15 april här i parlamentet enhälligt godkänt ett resolutionsförslag om Tibet, och nu upprepar vi det som vi sade den 15 april, kanske med en eller annan detaljfråga. Jag tror inte det bidrar till att parlamentet tas särskilt mycket på allvar, om vi alltid behandlar samma frågor. Av den anledningen begär vi att denna punkt stryks.

Bowis
Fru talman! Tibet är en fråga som finns med på vår föredragningslista år efter år, och i detta avseende förstår jag den poäng som ledamoten vill få fram. Vi har antagit resolutioner om detta ämne gång på gång. Det är ett land som Kina ockuperat på ett olagligt sätt och dess folk förtrycks av denna regim. Det är en brådskande fråga, eftersom vi under de senaste månaderna sett olika åtgärder som vidtagits av den kinesiska regeringen för att flytta folk till tibetanskt territorium och för att utvinna naturresurser där.
Dessa åtgärder stöddes inledningsvis av Världsbanken, Tyskland, Förenta staterna och Förenade kungariket. När det nu börjat ske påtryckningar, har Tyskland och Förenta staterna dragit tillbaka sitt stöd. Världsbanken har dragit tillbaka sitt stöd, men har ännu inte meddelat detta offentligt. Det är viktigt att vi ser till att de drar tillbaka sitt stöd för dessa åtgärder, så att detta parlamentet visar att det stöder Tibets folk, demokratin och ett stopp på vad som är ett brott mot internationell rätt.
(Parlamentet förkastade begäran.)
Talmannen. Det gäller fortfarande den aktuella och brådskande debatten, och nu punkten "Mänskliga rättigheter", och jag har när det gäller underpunkten "Huliganer" mottagit tre önskemål om att ersätta denna punkt med en annan: en begäran från Gruppen De gröna, som skulle vilja ersätta denna punkt med en ny underpunkt med titeln "Rasistiska händelser i Tyskland och mordet på Alberto Adriano", en begäran från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om att ersätta denna underpunkt med underpunkten "Incident på Rotterdams stadion", och slutligen en begäran från den liberala gruppen som skulle vilja ersätta denna underpunkt med underpunkten "Skändning av Prags äldsta judiska kyrkogård". Vi skall granska dessa önskemål i tur och ordning.

Schroedter
Fru talman! Denna fråga om rasistisk förföljelse av medmänniskor i Östtyskland blir allt mer dramatisk. Den är gammal och trots detta högaktuell. Detta säger jag bara till Sakellariou, ty just under veckoslutet förföljdes människor i Neissen återigen enbart för att de talar ett annat språk och har en annan hudfärg. Vi får inte tillåta detta i Europa, och det är absolut nödvändigt att Europaparlamentet stöder de krafter som försöker kämpa emot dessa rasistiska tendenser, emot nynazister som vill skapa befriade zoner, det är nödvändigt att parlamentet stöder dessa krafter som blir allt svagare. Det är bakgrunden till detta förslag, nämligen att tydligt säga att Europa vill vara ett mångkulturellt Europa, och att Europa stöder alla demokratiska krafter, som agerar mot rasism och nynazism. I den andan ber jag er att stödja vårt förslag.
(Parlamentet förkastade begäran från Gruppen De gröna.) Talmannen. Vi går nu till nästa begäran, nämligen den från de europeiska socialdemokraterna som syftar till att ersätta underpunkten "Huliganer" med en annan underpunkt med titeln: "Incidenter på Rotterdams stadion".

Napoletano
Fru talman! När det gäller de brådskande frågorna så handlar det inte om att vi skall vara mer eller mindre överens om att avhandla den ena eller den andra frågan, utan det viktiga är hur den behandlas och i vissa fall anser en del av oss att det skulle vara lämpligare om vissa debatter eller vissa resolutioner avhandlades i ett sammanhang som vore, om man säger så, mera lämpligt. I det här fallet rör det sig emellertid helt klart om ett brådskande ärende i enlighet med arbetsordningen, för det handlar om något som skedde i går och därför anser jag att parlamentet, när det behandlar de brådskande ärendena, i viss mån uttrycker innebörden i det som arbetsordningen avser, dvs. att behandla frågor som är aktuella. Enligt min åsikt följer vi upp något som vi diskuterade tidigare genom att göra detta, något som ni själv, fru talman, har gjort er till taleskvinna för på ett mycket tydligt vis; vi är eniga och vi kan göra det, och vi visar också inför alla de länder som vi ofta uttalar oss om att vi inte hyser några betänkligheter när det uppkommer problem som kräver en fördjupning av frågor som den som gäller diskrimineringen av handikappade eller försöken att förhindra journalister att utföra sitt arbete, att vi inte hyser några betänkligheter när det gäller att fördjupa diskussionen om dessa frågor, även om det gäller vårt eget samhälle.
Jag tror inte att våra holländska kolleger från de olika politiska grupperna har några problem när det gäller att gå till botten med denna fråga, eftersom vi alla är övertygade om att det inte fanns någon politisk vilja bakom det som skedde, utan just därför att vi måste förhindra dessa episoder, och det kan vi göra.

Oostlander
Fru talman! Med tanke på att ni har lovat att informera er på ert välkända, diskreta sätt, tycks det mig logiskt att vi inte nu inleder någon debatt eller diskuterar en brådskande resolution på grundval av lösa historier. Jag anser det naturligaste vara att vi inväntar resultaten av ert uppdrag.
(Parlamentet förkastade begäran från den socialdemokratiska gruppen.)

Napoletano
Fru talman! Jag vill lägga fram ett förslag och fråga mina kolleger - om ni vill kan ni även låta det gå till omröstning - om vi även kan behandla de incidenter och episoder som ägde rum i Rotterdams stadion i den resolution som vi antar när det gäller problemet med fotbollshuliganerna. Jag tror att det skulle vara möjligt att göra det och, om vi beslutar så, så kunde vi ge förhandlarna mandat att även ta upp detta. Jag tror att detta skulle vara rimligt, för i annat fall rör det sig om ren och skär feghet, något som jag verkligen inte kan förstå.

Talmannen
Fru Napoletano! Jag tror inte att jag bör låta detta förslag gå till omröstning. Alla hörde förslaget. När resolutionerna skall utarbetas kommer var och en att bedöma och minnas vad ni sagt.
Vi kommer nu till den tredje begäran slutligen, den från den liberala gruppen om att ersätta underpunkten "Huliganer" med en ny underpunkt med titeln "Skändning av Prags äldsta judiska kyrkogård".
Vem vill tala för att försvara detta förslag?

Beysen
Fru talman! Vår grupp anser det verkligen vara viktigare att koncentrera sig på det som händer i Prag och Tjeckoslovakien än på huliganismen. Vid anläggandet av en parkeringsplats i Prag blottlades nämligen grunden till den äldsta judiska kyrkogården. Kistorna grävdes upp och kyrkogården vanhelgades utan minsta känsla av respekt. Trots den tjeckiska regeringens löften om att finna en alternativ plats för den underjordiska parkeringsplatsen och att tills vidare skydda kyrkogården som historiskt monument, och trots protester från olika ambassader, så fortskred byggarbetet. Vår grupp är av den uppfattningen att vi klart och tydligt måste tala om för kandidatländerna, som till exempel Tjeckiska republiken, att Europeiska unionen insisterar på att grundläggande rättigheter såsom religionsfrihet och frihet att välja livsåskådning måste respekteras. Jag tror att detta är ett bra tillfälle för Europaparlamentet att göra ett uttalande i denna fråga.
(Parlamentet förkastade förslaget från den liberala gruppen.)

MacCormick
Fru talman! Vi har just beslutat att behålla frågan om huliganismen på föredragningslistan för debatten om aktuella och brådskande frågor. Jag skulle vilja göra en särskild begäran till översättningstjänsten och i högsta grad till de som skall tala om ämnet: Ett av de fotbollslag som förknippades med en viss huliganism var det som företrädde England. Den medlemsstat som bär ansvaret i detta sammanhang är Förenade kungariket. Men i detta fall är det mycket viktigt att skilja mellan Förenade kungariket - i egenskap av stat med det övergripande ansvaret - och en av dess delar, dvs. England. Detta blir ännu viktigare om man tar hänsyn till Skotska fotbollförbundets avsikt att, inte nästa gång men gången efter, ansöka om värdskap för EM.

Talmannen
Jag har mottagit en begäran från de europeiska socialisterna som syftar till att ersätta underpunkten Irak.

Sakellariou
Fru talman! Jag förtröttas aldrig när det gäller att göra kollegerna uppmärksamma på sina samveten. Tillsammans med kollegerna, i synnerhet med samordnarna i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, har vi konstaterat att det som vi behandlar i form av brådskande förfaranden inte alltid är särskilt seriöst. Det gäller nu också för Irak. För tre månader sedan, vid sammanträdet i april, godkände vi en resolution, där vi säger allt som vi kan säga om Irak. Alla frågor har behandlats. Jag har uppmärksamt läst de nya resolutionsförslag som lagts fram, men de innehåller ingenting nytt. Trots detta skall de nu godkännas i ett brådskande förfarande, eftersom en grupp som frivilligt åkte till Irak nu måste lägga fram detta resolutionsförslag. Jag anser inte att det är riktigt eller seriöst för parlamentets del, och därför begär vi att denna punkt skall strykas.
(Parlamentet förkastade begäran.) Talmannen. Vi har nu en begäran om att ersätta punkten Venezuela med en ny punkt med titeln "Colombia och den internationella konferensen för givarländer i Madrid".

Lannoye
Fru talman! Den 7 juli kommer den internationella konferensen om "Colombia" att äga rum med givarländerna inom ramen för hjälpplanen för detta land, även kallad "Marshallplanen".
För närvarande föreligger två olika strategier för stödet: en strategi av amerikanskt ursprung som syftar till att förstärka repressionen. Personligen, och jag tror att jag talar för hela min grupp, anser vi att denna attityd är dömd att misslyckas. Det har för övrigt visat sig vid flera tillfällen. Den andra strategin, som är europeisk, syftar mer till att försöka påverka kulturen, den är alltså snarare förebyggande, och den skulle enligt oss vara en lösning, en bättre alternativ politik. I vilket fall som helst förefaller det oss viktigt att Europaparlamentet några dagar innan konferensen äger rum uttalar sig i frågan.

Wurtz
Fru talman! Jag skall inte tala emot eftersom jag helt instämmer i vad min kollega och vän Paul Lannoye nyss sade. Men jag beklagar att detta förslag ersätter en resolution om Venezuela som är följden av en officiell delegation från parlamentet till detta land, efter de stora översvämningarna som förstörde landet, och eftersom vi aldrig sedan dess haft möjlighet att tala om det.
Personligen kommer jag därför att avstå från att rösta om detta förslag, men jag gör det motvilligt. Jag skulle till och med önska att det inte gjordes, men jag instämmer fullständigt i Paul Lannoyes argumentation.
(Parlamentet förkastade begäran.) Talmannen. Gruppen De gröna begär att punkten "Venezuela" skall ersättas med en ny punkt "Temelin".

Echerer
Fru talman, värderade kolleger! Hatten brinner, säger man i Österrike. Men det finns tyvärr inte tid för detta skämt. I Temelin tar man kärnkraftsverket i drift tidigare än vad som överenskommits och förväntats, och miljöförenlighetsprovningen skall genomföras först någon gång efter det att man monterat in bränslestavarna. Det är egentligen vettlöst. Detta sker också mot den tjeckiska miljöministerns vilja, mot uppfattningen hos en majoritet av den tjeckiska befolkningen och i strid mot en brådskande anhållan från de tyska och österrikiska miljöministrarna om att också få detaljerat material om säkerhetsåtgärderna.
Tjeckien har naturligtvis fortfarande tid att fullständigt genomföra acquis communautaire, men man kan tvivla på om Tjeckien är villigt att redan nu börja tillämpa denna centrala punkt i den europeiska medborgar- och miljöpolitiken. Oron bland befolkningen i de angränsande områdena behöver jag inte skildra. Det kan hända att det äger rum redan nästa vecka. Jag tror att Europaparlamentet också bör yttra sig om detta. Mina känslor är något kluvna. Jag är österrikiska och anhåller naturligtvis också som europé från ett angränsande område om att man här går gemensamt fram.

Barón Crespo
Fru talman! Det gäller en ordningsfråga. Denna absurda debatt visar att en redogörelse av Provan om brådskande ärenden skulle vara välkommen, för nu har Portugals premiärminister väntat i en timme på att vi skall sluta. Jag kan inte begripa hur en politisk grupp i denna kammare kan formulera två förslag i syfte att ersätta en punkt på föredragningslistan. Jag vet inte vilken artikel i arbetsordningen de stöder sig på. Om ni kunde förklara det för mig, fru talman, vore jag mycket tacksam.

Talmannen
Herr Barón Crespo! Det är helt i linje med arbetsordningen. Ni har just sagt högt vad många faktiskt tänker tyst. Vi är mycket ledsna när det gäller Guterres och jag tackar er för att ni uppmanat kollegerna till att vara mycket koncisa.
(Parlamentet förkastade begäran.) Jag är ledsen, men talmanskonferensen föreslog endast fyra ämnen. Jag har mottagit en begäran från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och De gröna om att lägga till en ny punkt "Europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet".

Swoboda
Fru talman, mina damer och herrar! Det är ju anledningen till att vi drar tillbaka några punkter. Vi vill totalt sett ha mindre. Jag vill fatta mig kort. Ni vet att det finns ett övervakningscentrum i Wien. Här rådde det för en tid sedan några konflikter mellan regeringen och ledaren för detta övervakningscentrum samt den österrikiske representanten. Nu tycks det som om konflikterna har mattats av och att relationerna återigen förbättras. Trots detta tror jag att denna kammare bör uppmana alla regeringar, den österrikiska och andra regeringar, att se till att detta övervakningscentrum kan utföra ett bra arbete, och att också stödja centrumet i dess arbete. Det är anledningen till att vi vill tillfoga denna punkt.

Watson
Fru talman! Jag anmodar att detta inte tas upp som en aktuell och brådskande fråga. Denna fråga kan bli mycket allvarlig och kanske omfatta ett brott mot artikel 10 i fördraget, och jag anser att det kräver en mer ingående behandling än vad som kan ges till en aktuell och brådskande fråga under en torsdagseftermiddag.
Denna fråga har tagits upp i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, i vilket jag har äran att vara ordförande. Vi har erhållit yttrandet i frågan från direktören för övervakningscentrumet, vi har uppmanat vår budgetföredragande att mer ingående undersöka frågan om den österrikiska regeringens inställning till Europeiska unionens övervakningscentrum för rasism och främlingsfientlighet.
Vi måste få kännedom om orsakerna bakom Pelinkas avgång, den österrikiske ledamoten av centrumets styrelse. Det kan vara vad vi behöver för att kunna hänvisa frågan till de vises grupp som har ansvaret för undersökningen av situationen i Österrike. Men en behandling som aktuell och brådskande fråga skulle sprida mer upprördhet än ljus över frågan, och verkar enligt min mening vara en olämplig väg att gå. Jag uppmanar därför ledamöterna att rösta emot denna anmodan.
(Parlamentet gav sitt samtycke.) De två övriga önskemålen är alltså ogiltiga och det finns ingen annan begäran om ändring.
(Arbetsplanen fastställdes med dessa ändringar.)

Europeiska rådet / Portugisiska ordförandeskapet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam diskussion om rapporten från Europeiska rådet och uttalande av kommissionen om Europeiska rådets möte i Feira samt uttalande av rådets tjänstgörande ordförande om Portugals ordförandeskap.

Guterres
Fru talman, ärade kolleger! Det betyder mycket för mig att så här inledningsvis få säga att den portugisiska regeringen ställer sig bakom hyllningen till talman Pflimlin samtidigt som vi vill framföra våra kondoleanser till familjen och det franska folket.
Nu när vi inte längre innehar ordförandeskapet i Europeiska unionen vill jag å den portugisiska regeringens vägnar tydligt tacka för det utomordentliga samarbete mellan parlamentet och rådet som kännetecknat dessa sex månader, ett samarbete som var möjligt tack vare parlamentets ansträngningar. Jag vill särskilt framhålla det viktiga stöd som denna institution gav oss ända från början för att regeringskonferensen skulle kunna börja i tid, ett stöd som höll i sig hela tiden, ända fram till den sista förlikningen, förlikningen om ramdirektivet för vattenpolitik, som framgångsrikt kunde ros i land tack vare er förståelse.
Efter de här sex månaderna tycker jag att vi helt enkelt kan säga att vi fullföljt vårt uppdrag. Vi fullföljde vårt uppdrag utifrån en europeisk förebild och vision av dagens värld och dess problem, en politiskt ostrukturerad värld som inte lyckas garantera fullständig fred, stabilitet, mänskliga rättigheter och demokrati, en värld som globaliserats vad gäller ekonomi och marknad men som ännu inte klarat av att reglera denna globala marknad och ekonomi. Å andra sidan är det en värld där vi som européer ibland, på viktiga områden inom den teknologiska och ekonomiska utvecklingen, känner att vi under de senaste åren stått still och halkat efter litet grand i jämförelse med andra klart mer dynamiska områden.
Därav valet av strategi för dessa sex månader. Först och främst arbetet med att skapa förutsättningar för att omvandla Europeiska unionen till det mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomiska området i världen under de kommande tio åren, en omvandling baserad på kunskap, med hög sysselsättningsnivå, ekonomisk tillväxt och social sammanhållning. Den andra delen av strategin var att befästa vår europeiska politiska union, en konsolidering som grundar sig på våra universala värderingar, att stärka Europas roll till den topposition som vi önskar i en ny struktur för internationella förbindelser, mer multipolär, mer balanserad och rättvis. Den tredje faktorn var avslutningsvis medborgarnas värde, det europeiska medborgarskapets värde, eftersom det till syvende och sist alltid är människorna som gör det meningsfullt att utforma och tillämpa en strategi.
Låt oss då tala om den första faktorn, att under kommande årtionde genom kunskap omvandla Europeiska unionen till det mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomiska området i världen. Detta var den huvudsakliga anledningen till toppmötet i Lissabon, vars mål jag fick möjlighet att presentera här i kammaren. Jag tror jag kan säga att vi uppfyllde dessa mål helt och hållet. En strategi fastställdes som enligt vår mening skapar förutsättningar för en hållbar ekonomisk tillväxt i Europa på åtminstone tre procent och för att uppnå en sysselsättningsnivå på 70 procent inom tio år, vilket är en förutsättning för att upprätthålla våra system för social trygghet och grundar sig på de fyra grundläggande pelarna: Att förbereda Europeiska unionen för kunskapsekonomin genom åtgärder för information, vetenskap, teknik och utbildning. Att genomföra nödvändiga ekonomiska reformer för konkurrens och förnyelse, både genom att fördjupa de ekonomiska reformprocesser som krävs för att skapa en helt integrerad inre marknad och genom att bedriva en ny innovations- och företagspolitik. För det tredje att bejaka pelaren för social sammanhållning som bygger på sysselsättning, reformer för att garantera hållbarheten hos våra sociala trygghetsmodeller samt kampen mot utanförskap. Slutligen den fjärde pelaren, att samordna den makroekonomiska politiken för att på samma gång kunna säkerställa den stabilitet som vi uppnått och som låg till grund för euron, med låg inflation, låga budgetunderskott men också en makroekonomi som gynnar tillväxt, sysselsättning, innovation och företagaranda.
Dessa fyra strategiska punkter har redan gett konkreta resultat. Tack vare det utmärkta samarbetet med kommissionen kunde Europeiska rådet i Santa Maria da Feira lägga fram en handlingsplan för informationssamhället, de första besluten om det Europeiska vetenskapsområdet, vissa aspekter avgörande för vår företagspolitik (stadgan för små företag), det fleråriga programmet, en samling andra åtgärder för att reformera marknaderna, i synnerhet de finansiella marknaderna, Europeiska investeringsbankens initiativ 2000 för innovation, företagaranda och informationssamhälle, rapporter från högnivågruppen såväl vad gäller vår sociala trygghet som kampen mot den sociala utslagningen, vilket redan har lett till en fungerande kommitté för social trygghet, samt avslutningsvis kommissionens initiativ för kampen mot utslagning.
Detta betyder att Lissabonstrategin inte bara varade en kort stund utan att den kommer att konkretiseras allt snabbare, och här måste vi framhålla kommissionens mycket viktiga roll just nu. Förutom strategin har vi nämligen fastställt ett öppet samordningsförfarande som tack vare sin stora betydelse omfattar såväl informationssamhälle, vetenskap, utbildning, kamp mot fattigdom som företag, innovation och ekonomiska reformer, men samtidigt också en granskning av våra modeller och system för social trygghet, sysselsättning samt viktigare sammanhållningsproblem. På alla dessa områden fastställs ett öppet samordningsförfarande med en möjlighet att på europeiska nivå fastställa riktlinjer med bench marking, indikatorer som just nu håller på att väljas ut och som genom nationellt jämförbara och samordnade initiativ följaktligen kan få den sociala och ekonomiska politiken att stämma överens på unionsnivå, en öppen samordning som innebär en förnyelse i grunden av unionens verksamhet.
Den stödjer sig dessutom också på en stark politisk vilja på högsta nivå när det gäller ekonomiska och sociala reformer. Därav beslutet att Europeiska rådet skall mötas varje vår för att med utgångspunkt i de strukturella förändringsindikatorer som kommissionen valt och i en rapport från kommissionen årligen kunna fastställa prioriteringarna för den ekonomiska och sociala politiken och därmed visa det politiska ledarskap som behövs för rådets andra avdelningar och övriga kommittéer.
Under dessa sex månader tillkom även Greklands anslutning till euron och det beslut om skattepaketet som fattades vid Europeiska rådet i Feira. Det är inte fråga om ett definitivt beslut, det är bara början på slutet, men en början på slutet som vi har väntat på i tolv år och det var oundgängligt med en gemensam valuta där en majoritet av medlemsländerna ingår, något som man trodde var omöjligt i Europa. Hittills har unionen dock varit helt oförmögen att nå fram till ens ett minsta skattemässigt samförstånd, vilket är grundläggande för alla politiska och ekonomiska system.
Ett Europa som kan konkurrera med sammanhållning, men också ett politiskt starkare och mer enat Europa. Med anledning av det skulle jag vilja framhålla de mycket viktiga steg som togs för att ge vår gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitik trovärdighet. De interimistiska kommittéerna för politik och säkerhet samt den militära interimistiska kommittén är verksamma. Den militära personalen är också på plats. Det förberedande arbetet gör det möjligt att hålla en konferens i oktober för att samla krafter. Samordningsreglerna mellan Europeiska unionen och Nato har fastställts liksom formerna för institutionaliserad rådfrågning av Europeiska unionens sex Natomedlemmar och av den grupp av 15 länder där alla unionens kandidatländer ingår. De här reformerna gör det möjligt att förverkliga alla de beslut som fattades i Helsingfors. Till detta kommer inrättandet av en civil krishanteringskommitté som redan har inlett sin verksamhet samt utformningen av en plan, även den inom den civila krishanteringen, där vi hoppas att en polisstyrka kommer att ställas till unionens förfogande med målsättningen att ha femtusen poliser år 2003, varav tusen skall mobiliseras inom loppet av en månad.
Den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken är följaktligen en trovärdighetspelare i vår politiska union, en politisk union som kräver ett genomförande av den institutionella reform som fanns med på regeringskonferensens arbetsordning. Målsättningen för rådets ordförandeskap under de här sex månaderna var att arbeta intensivt för att kunna avsluta konferensens arbete innan årets slut, eftersom det är ett oumbärligt instrument för att möjliggöra den första utvidgningen. Vi ägnade ­oss därför i första hand åt en mera omfattande rapport om punkterna från Amsterdam och vi kunde också, efter ett intensivt arbete för detta, ta upp det förstärkta samarbetet på arbetsordningen, något som medlemsstaterna till slut enades om. Detta är enligt vår mening viktigt för att kunna fördjupa den europeiska integrationen inom ramen för ett större och mera heterogent Europa.
Samtidigt förs det givetvis en debatt om Europas framtid. Det var ordförandeskapets mål att regeringskonferensens arbete skulle bli framgångsrikt för att garantera en utvidgning. Ingen av oss kan förbli oberörd av en sådan debatt, varken de som förstår att vi måste förbättra vår institutionella modell utan att förändra den alltför mycket - och här talar jag bara i egenskap av portugis -, de som eventuellt vill se en mellanstatlig förskjutning inom Europeiska unionen (vilket jag personligen är helt emot)...
(Applåder) ... eller de som menar att det är nödvändigt att ta nya tag och klart och tydligt gå mot ett federalt Europa.
Vi är alltid öppna för den här debatten, jag vill bara uppmärksamma parlamentet på en viktig sak: det finns inte ett enda federalt system i världen som är strikt politiskt. Inget federalt politiskt system kan avstå från en stark federal budget och starka federala befogenheter.
(Applåder)
En vag och abstrakt diskussion på det institutionella planet, där inte de finansiella eller skattemässiga konsekvenserna av en sådan federal modell tas med helt, är därför enligt vår mening en diskussion utan innehåll. Vi är beredda att föra denna diskussion, men på alla plan, bara så kan den bli meningsfull.Men vad rådets ordförandeskap försökte göra under de här sex månaderna angående de institutionella frågorna var att koncentrera sig på att skapa förutsättningarna för en utvidgning. Utvidgningsarbetet har pågått i ett snabbt tempo under de här sex månaderna. Vi lyckades avsluta 78 förhandlingsärenden med kandidatländerna samt inleda 52 nya ärenden, och här bör det understrykas att vi måste uppnå en gemensam ståndpunkt mellan de femton medlemsstaterna för att kunna inleda ett förhandlingsärende. Alla förhandlingsärenden med Luxemburg-gruppens alla länder har inletts, med undantag för institutionella frågor samt vissa andra frågor. Samma sak gäller Helsingforsgruppen där redan ett flertal mycket viktiga ärenden har inletts och andra har avslutats. Jag vill här framhålla den synnerligen dynamiska och viktiga roll kommissionen spelat när det gäller den forcerade förhandlingstakten.
Det är givetvis mycket viktigt att vi med vår syn på världen, där vi vill att Europa går i täten för nya mer jämbördiga och rättvisa former av internationella förbindelser, behåller en levande och aktivt utrikes verksamhet. Det var detta vi strävade efter, i nära samarbete med kommissionen - och jag välkomnar vice ordförande Christopher Pattens närvaro här - det var detta var vad vi försökte åstadkomma under de här sex månaderna. Två helt nya saker: Toppmötet mellan Europa och Afrika samt toppmötet på högsta nivå med Indien, världens mest befolkade demokrati, som nu kommer att ha regelbundna förbindelser på högsta nivå med Europeiska unionen. Dessutom allt arbete som gjorde det möjligt att slutföra förhandlingarna om en förnyad Lomékonvention och om avtalen med Mexiko och med Sydafrika, inledning av förhandlingarna med Mercosur samt viktiga åtgärder i Medelhavsområdet och i Mellanöstern, områden i Asien och Stilla havsområdet, de transatlantiska förbindelserna, förbindelserna med Ryssland och andra länder i Central- och Östeuropa liksom med Centralasien samt antagandet av en gemensam strategi för Medelhavet och en handlingsplan för de norra delarna av Europeiska unionen, två aspekter som enligt min mening hör samman eftersom de berör södra och norra delen av Europeiska unionen. Detta visar att vi inte har en unilateral inställning, vi inriktar oss inte på något särskilt geografiskt område utan har ett genuint helhetsperspektiv.
I allt detta har det hela tiden också funnits en ständig anledning till oro: Balkan. En oro som ökade när vi i början av vårt arbete, förutom de stora problem vi stod inför, kände den bittra smaken från dem som menade att det internationella samfundet var "balkaniserat" på grund av hur Balkan har hanterats. Jag vill här passa på och tacka den höge representanten Javier Solana samt kommissionens vice ordförande Christopher Patten för det mycket goda samarbetet som gjorde att Europeiska unionen inte blev balkaniserat, tvärtom var det ett mycket samordnat och sammanhållet agerande på Balkan under den här perioden. Man lyckades anknyta till stabilitetspakten och utverkade till slut nödvändiga medel för att kunna stödja länderna och agera på ett sammanhängande sätt i en rad ytterst komplicerade situationer men på grund av tidsbrist skall jag inte gå in på dem här.
Vi vet att vi har mycket arbete framför oss. Vi vet också att vi har svåra hinder som väntar, till en början den obefintliga demokratin i Serbien, ett allvarligt problem som gör det svårt att genomföra någon strategi för Balkan. Men vi vet också att vi i Europeiska unionen, inte är balkaniserade och att vi agerar på ett samlat sätt. Jag vill också tacka parlamentet för de ansträngningar som gjorts för att lösa frågan om ekonomiskt stöd till Montenegro, något som vi ansåg var en förutsättning för att kunna ge ett tydligt budskap till dem som hoppas på demokrati i området.
Medborgarskapsfrågan har också diskuterats efter toppmötet i Tammerfors, ett medborgarskap som håller på att ta form i den tredje pelaren vid sidan av strategin för narkotikabekämpning i den tredje pelarens yttre dimension (och här står vi inför betydligt större problem som exempelvis invandringen, en väsentlig pelare för utvecklingen av våra utrikesförbindelser och vår egen samhällsanalys under de närmaste åren). Låt mig dock framhålla det arbete som är på gång med stadgan om de grundläggande rättigheterna, eftersom den stadgan är en viktig bekräftelse på det europeiska medborgarskapet, ett medborgarskap som vi alla vill se i skenet av "upplysningstidens" värderingar. Det vill säga politiskt rationella värderingar gentemot alla former av politisk populism, förbittrad nationalism, religiös fundamentalism samt främlingsfientliga eller rasistiska yttringar. Det är i ljuset av detta som det känns meningsfullt att utforma ett europeiskt medborgarskap, liksom det europeiska civilisationsprojektet.
Avslutningsvis, fru talman, hoppas jag att såväl president Jacques Chirac, som jag förmodar kommer att närvara här i parlamentet i morgon, som den franska regeringen med rådets ledarskap når framgångar under de nästkommande sex månaderna samtidigt som jag redan nu från den portugisiska regeringens sida utlovar ett mycket gott samarbete.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr ordförande.
Ordet går till Patten, för kommissionens räkning.

Patten
. (EN) Fru talman! Låt mig börja med att ansluta mig till - som premiärministern just gjort - er rörande hyllning till talman Pflimlin. Vi höll alla med om allt ni sade om hans roll som en av arkitekterna bakom Europa och demokratisk ansvarighet i Europa. Låt mig också säga att det är ett privilegium att följa detta karakteristiskt vältaliga och politiskt känsliga tal.
Innan jag själv säger några ord om Europeiska rådets nyligen hållna sammanträde i Feira, som jag deltog i tillsammans med ordförande Prodi, som inte är närvarande här i eftermiddag, eftersom han deltar i ett sammanträde med det nya ordförandeskapet, vill jag - på alla mina kollegers vägnar i kommissionen - berömma det portugisiska ordförandeskapet för det hårda arbete, den kunnighet och den energi man uppvisat under de senaste sex månaderna som ordförande i rådet.
(Applåder)
Detta säkerställde inte bara framgången för toppmötena i Lissabon och Feira, utan också för det arbete som utförts varje dag bakom kulisserna och som är avgörande för att Europeiska unionen skall kunna nå sina ambitiösa mål. Jag vill bara tillägga att det var ett stort nöje att arbeta med gruppen av portugisiska ministrar, och det var också en oerhört givande erfarenhet. Vi har förstått att många av dem, t.ex. utrikesministern, arbetat så mycket att det tveklöst skulle gett dem utmärkelsen "matchens bäste spelare", under ett antal 90-minutersmatcher som spelats under de senaste veckorna.
Europeiska rådets sammanträde den 19 och 20 juni var ett mycket värdefullt sammanträde när det gäller att få till stånd en viktig konsolidering. Dagordningen var mycket bred och jag vill helt enkelt bara koncentrera mig på vad kommissionen ansåg vara de viktigaste höjdpunkterna. För det första bekräftade stats- och regeringscheferna att Grekland uppfyller de nödvändiga villkoren för att delta i Ekonomiska och monetära unionens tredje etapp. Grekland kommer att tillhöra euroområdet fr.o.m. den 1 januari nästa år, vilket jag hoppas kommer att sända ett budskap till ett eller två andra länder, inklusive det jag känner till bäst.
(Applåder)
Jag noterar att Helmer inte är här för att stämma in i applåderna.

För det andra bedömde Europeiska rådet de framsteg som gjorts vid genomförandet av den ekonomiska och sociala dagordning som godkändes i Lissabon. Rådet gav, som premiärministern sade, på nytt uppmuntran till det arbete som redan inletts, särskilt i samband med handlingsplanen för e-Europa, forsknings- och företagspolitiken och det oerhört viktiga ämnet socialt deltagande.
I september kommer kommissionen att lägga fram sina förslag till indikatorer som kommer att göra det möjligt för oss att mäta hur bra vi är på att uppfylla de mål som fastställdes i Lissabon. Dessa indikatorer kan sedan användas som grund till den sammanfattande rapport som överlämnas till Europeiska rådet under våren nästa år.
För det tredje nåddes en viss framgång rörande slutförandet av den inre marknaden. Det skall särskilt ske en avreglering på Europeiska unionens energimarknader och lufttransporterna skall bli mer effektiva genom att skapa vad som börjat benämnas ett gemensamt europeiskt luftrum.
För det fjärde välkomnade rådet de breda ekonomiska riktlinjerna för år 2000 och rekommenderade att rådet skulle anta dessa. Riktlinjerna återspeglar behovet av att hålla uppe tillväxten och att fortsätta att genomföra en makroekonomisk politik som främjar stabilitet. Genom riktlinjerna betonar man särskilt de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet och behovet av att fortsätta att reformera Europeiska unionens varu-, kapital- och arbetsmarknader. Rådet upprepade sin vilja att genomföra reformer som är nödvändiga för att göra det möjligt för Europeiska unionen att bli en verkligt kunskapsbaserad ekonomi.
Under sammanträdet i Feira chockades vi, som ni sade, fru talman, av nyheterna om 58 gömda illegala invandrares tragiska död i en lastbil i Dover. Europeiska rådet fördömde i starka ordalag denna människohandel och rådet upprepade sin vilja att vidta EU-omspännande åtgärder mot de brottslingar som sysslar med denna typ av verksamhet.
Tragedin i Dover understryker det starka behov som finns i Europeiska unionen av en gemensam invandrings- och flyktingpolitik; en synpunkt som jag noterar många delar av media - inklusive media i det land jag känner till bäst - har framfört. Kommissionen skall lägga fram förslag om dessa frågor före årets slut.
Människohandel är ett allvarligt internationellt brott som ingen regering kan ta itu med på egen hand. Det måste finnas en gemensam europeisk definition av brottet och ett intensivt gränsöverskridande samarbete för att se till att de som begår det arresteras och straffas. Våra medborgare förväntar sig inget annat, och vi måste leva upp till deras förväntningar.
Våra medborgare förväntar sig också snabba och bestämda åtgärder i samband med livsmedelssäkerheten, särskilt i efterdyningarna av förra årets livsmedelsskandaler. Kommissionen har arbetat intensivt inom detta område. Europeiska rådet uttryckte ett starkt stöd för vår verksamhet. Rådet åtog sig att se till att det sker framsteg när det rör inrättandet av en oberoende myndighet för livsmedelssäkerhet, så snart som Europaparlamentet har lagt fram sitt yttrande. Jag är övertygad om att detta yttrande senast läggs fram vid den första sammanträdesperioden i oktober.
Vid toppmötet i Feira blev det ett genombrott i sista stund om skattepaketet - mycket nattarbete och ganska mycket frukost bidrog till det framgångsrika resultatet. Denna komplicerade överenskommelse omfattar direktivet om beskattning av sparmedel. Innan direktivet antas kommer det att ske diskussioner med Förenta staterna och viktiga tredje länder, som t.ex. Schweiz, under vilka vi hoppas kunna främja antagandet av liknande åtgärder på det internationella planet.
Under tiden kommer man fortsätta att tillämpa samlevnadsmodellen, med länder i Europeiska unionen som antingen utbyter information eller själva tar ut källskatt. Direktivet skall antas enhälligt och inte senare än den 31 december 2002. Att nå en överenskommelse i denna fråga var inte lätt, som ledamöterna förstår; detta gällde särskilt för de medlemsstater som har en stark tradition när det rör banksekretess. Vi välkomnar det positiva resultatet.
Inom de områden som jag har ett visst ansvar skedde det också, som premiärministern har nämnt, en viss viktig utveckling vid toppmötet i Feira. Vi utvärderade Europeiska unionens förbindelser med Ryssland och situationen där, även i Tjetjenien, mot bakgrund av det nyligen hållna toppmötet mellan EU och Ryssland, som jag tror betraktades som ganska framgångsrikt. Det är för tidigt att bedöma president Putins ekonomiska program; vårt grundläggande budskap är emellertid att ett väl genomtänkt program är avgörande för att öka förtroendet hos investerarna.
När det gäller Tjetjenien har det visserligen nyligen skett en viss måttligt positiv utveckling som en reaktion på internationella och Europeiska unionens påtryckningar: Delegationen från ECHO nyligen kunde t.ex. besöka området och organisationer inom det humanitära området från Väst får numera lättare tillträde till området. Konflikten fortsätter emellertid och det finns fortfarande mycket vi är bekymrade över. Vi vill särskilt se att biståndsorganisationer lättare får tillträde till området. Vi vill se genuint oberoende undersökningar av brott mot de mänskliga rättigheterna, och vi vill se att det sker faktiska samtal mellan den ryska regeringen och tjetjenerna.
Jag välkomnar antagandet av den gemensamma Medelhavsstrategin. Ordförandeskapet bör anstränga sig särskilt för att driva igenom denna. Det kommer att bidra till våra ansträngningar att stärka Barcelonaprocessen. Kommissionen kommer att lägga fram förslag för att stärka processen senare under denna månad. Medelhavsstrategin är global och omfattar alla länder i regionen och inkluderar stärkandet av freden i Mellanöstern. Efter år av konflikter och oroligheter i Mellanöstern, är nu tiden mogen för fred. Vi välkomnar det israeliska tillbakadragandet från Libanon. Vår delegation av sakkunniga har återvänt från södra Libanon och vi håller på att utvärdera vad vi kan göra för att hjälpa till med rehabiliteringen i området.
Vid toppmötet i Feira lade Javier Solana och jag fram en uppföljningsrapport som tog upp vad som hade åstadkommits i västra Balkanområdet sedan toppmötet i Lissabon. Premiärministern hänvisade återigen till betydelsen av detta.
De viktigaste utmaningarna för den kommande månaden kommer att bli det fortsatta stödet till Montenegro, stärkandet av det serbiska civila samhället och serbisk media, stöd till valen i Kosovo och till UNMIK och stöd till regional integration. Jag var i Kosovo igen för fjärde gången förra veckan och jag besökte också den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien på fredagen. Jag noterade återigen de utmaningar vi står inför, men även det resultat vi kan uppnå när vi arbetar tillsammans.
Låt mig bara lägga till ett par punkter. Vi var för det första oerhört tacksamma för den delegation från parlamentet som nyligen besökte Kosovo och som kunde bekräfta att vår grupp där utför ett bra arbete, och att det inte finns något absorptionskapacitetsproblem vad gäller stödet.
Jag hoppas att rådet och parlamentet kommer att stödja de förslag vi har lagt fram till en ny förordning som skall reglera vårt ekonomiska stöd till Balkanområdet. Om vi vill påskynda saker och ting, så är det viktigt att påskynda bedömningen av saker som vår nya förordning. Jag hoppas också att vi kan förvänta oss ett starkt stöd för de förslag som vi har lagt fram för asymmetriska autonoma handelsåtgärder i regionen.
Om vi vill att dessa länder skall handla mer med varandra, är det mycket viktigt att vi ger dem större tillträde till vår egen marknad. Det skulle vara det bästa stödet för dem under de kommande månaderna och åren.
Innan jag slutar vill jag helt kort säga något om toppmötet mellan EU och Indien. Detta toppmöte var helt och hållet en konsekvens av initiativet som togs av det portugisiska ordförandeskapet förra hösten, även om jag vet att det finns många ledamöter av parlamentet, t.ex. Dupuis, som varit aktiva förespråkare av närmare förbindelser med Indien i många år. Vi har i bland i unionen underskattat Indiens betydelse och vikten av att utveckla våra ekonomiska och politiska förbindelser med landet. Indien är den största demokratin i världen. Vid varje val röstar fler än i Europeiska unionen, Förenta staterna och Kanada tillsammans. Det är en demokrati som delar många av våra värderingar och som haft en tradition av politisk tolerans, när vi fortfarande trodde på våra kungars gudomliga rätt.
Vad vi lyckades åstadkomma vid sammanträdet i Lissabon i förra veckan, var ett viktigt steg framåt. Jag hoppas att vi efter nyår skall kunna inleda rundabordssamtalen med företrädare för det civila Indien. Jag hoppas att vi skall kunna öppna hjärntrustnätverket tillsammans med Indien och att det sker ytterligare utveckling och stärkande av våra förbindelser med detta mycket speciella och viktiga land.
Sammanfattningsvis så var toppmötet i Feira höjdpunkten på ett oerhört framgångsrikt portugisiskt ordförandeskap. Framför allt lade det grunden till en rad viktiga beslut som måste fattas senare i år. Premiärministern nämnde en del av de konstitutionella diskussioner som vi börjat ha i Europeiska unionen. Jag känner mig frestad att följa hans spår på vissa av dessa vägar och stigar. Men jag kanske just nu skulle överlämna saken till de som vet bättre, även om jag lovar att inte avge ett tysthetslöfte i sammanhanget. Det är tydligt att vi behöver en viss viktig politisk debatt. Den tyske utrikesministern, även om han uttalade sig som privatperson, höll ett tal som gjorde hål i dammen och alla typer av kommentarer och argument rinner nu igenom. Jag har alltid tyckt att det inom politiken varit bättre att tala om viktiga frågor, i stället för att sopa dem under mattan. Jag är säker på att vi kommer att göra det under de kommande månaderna, även om det är viktigt för oss att koncentrera oss på regeringskonferensens verkliga prioriteringar före toppmötet i Nice.
Vi önskar det franska ordförandeskapet lycka till med att föra processen framåt. Jag hoppas verkligen att det kommer att nå lika stora framgångar som det portugisiska ordförandeskapet. Jag är övertygad om att det kommer att vara lika sympatiskt att samarbeta med.
(Applåder)

Pacheco Pereira
Ärade premiärminister! Ni måste förstå, som den parlamentariker ni själv har varit, att det i ett parlament är de politiska frågorna vi måste koncentrera oss på. I ert anförande finns det åtminstone två frågor jag skulle vilja kommentera. Först och främst förvånar det mig att ni kritiserade det som ni kallade den "mellanstatliga förskjutningen", för om det är något som det portugisiska ordförandeskapet verkligen har åstadkommit så är det en förstärkning av rådet till förfång för kommissionen och parlamentet. Detta framgick också av er beskrivning av toppmötet medlemsstat sysselsättning där ni definierade det som "ett bevis på en stark politisk vilja att leda unionen", varvid ni faktiskt medgav att ni såg det som en ledning från rådets sida på bekostnad av de två övriga institutionerna. Därför måste vi ställa orden och avsikterna i relation till verkligheten.
Om vi tar den mest obekväma frågan dessa sex månader, vilken jag inser att ni inte gärna diskuterar här, det vill säga frågan om Österrike, kan vi faktiskt se hur långt den mellanstatliga förskjutningen har gått de senaste månaderna. I den österrikiska frågan finns det nämligen något mycket farligt för unionens framtid. Den återvändsgränd som frågan hamnade i under rådsmötet i Feira visar just varför den är så farlig. Först och främst för att det bilaterala mellan regeringar ersatte unionens gemensamma beslut. Om det var någon som inte borde ha agerat språkrör för de fjorton medlemsstaterna så var det premiärministern i egenskap av ordförande för Europeiska unionen. Under inga omständigheter borde premiärministern ha tillåtits agera som språkrör, även om man ansåg att Portugal bör ansluta sig till sanktionerna. När man gjorde detta lyftes frågan ofrånkomligen till Europeiska unionens nivå. Om frågan inte löstes snabbt var det uppenbart att det ur en institutionell synvinkel skulle sabotera de interna förbindelserna inom Europeiska unionen. Jag bör också säga att vi nu vet att en principlösning har förhandlats fram, så att vi slipper förlora ansiktet. Men jag måste också säga att denna principlösning är ett svaghetstecken. Det är främst ett svaghetstecken för de fjorton länder som tog ett politiskt initiativ de inte riktigt vet hur de skall klara sig ur. Tendensen i den nutida politiken att låta experter, fackmän och domare fatta politiska beslut visar politikernas svaghet. Sanktionerna inleddes med en politisk åtgärd och de som vidtog dessa åtgärder borde ha haft mod att sätta stopp för desamma, och detta borde ha skett i Feira.
Jag har dessvärre inte mycket tid på mig, men låt mig angående regeringskonferensen säga att det även där finns vissa farliga tendenser. Jag motsätter mig inte ett förstärkt samarbete, men det måste klart framgå att det förstärkta samarbetet skall ligga under den sektoriella politikens område och inte under unionens institutionella och politiska. I annat fall kommer vi på sikt att ha två europeiska unioner, en första och en andra klassens union, och detta kommer att göra slut på det som varit Europeiska unionens och Europeiska gemenskapens motor ända sedan andra världskriget. Det förstärkta samarbetet får därför inte betjäna ett införande av ett Europa med två hastigheter, utan det skall tillåta den som vill gå snabbare fram på det politisk-sektoriella planet att göra det, men inte på det institutionella planet, annars riskerar vi en delning av unionen.

Barón Crespo
Fru talman, herr rådsordförande, herr vice kommissionsordförande, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tala om att jag står bakom vårt ordförandeskaps beklagande av sorgen över parlamentets tidigare talman Pfimlin, som förutom att han var min företrädare och goda vän, även var den som tog emot de spanska och portugisiska ledamöterna när vi kom till parlamentet, just för att vi i våra länder hade upprättat den värdegemenskap som vi nu försöker stärka. Jag ser det som något grundläggande, för Portugals premiärminister har de senaste månaderna visat prov på viljestyrka i sitt försvar av de gemensamma värderingarna.
Premiärminister Guterres har gett parlamentet en komplimang i och med att han det senaste halvåret har talat om våra goda relationer. Jag vill återgälda den komplimangen, för under mina år här i parlamentet har jag aldrig sett en premiärminister komma tre gånger under ordförandeskapets gång, och det har han gjort. Jag anser att det portugisiska ordförandeskapet har tagit ett viktigt steg i fråga om uppträdande.
Det handlar inte bara om att han har kommit, utan även om att han har stött oss i två frågor som är av grundläggande betydelse för parlamentet, och dessutom har han visat prov på politisk lyhördhet. Jag syftar då på ledamotstadgan, där det portugisiska ordförandeskapet har fortsatt det arbete som påbörjades av det finländska ordförandeskapet och även på stadgan för de politiska partierna.
Det portugisiska ordförandeskapets stora ögonblick har utan tvekan varit toppmötet i Lissabon, och det gläder mig att premiärminister Guterres påpekade detta då han talade om kunskapssamhället, för jag tror att det är där nyckeln finns till Europeiska unionens framtida investeringar.
Vad beträffar toppmötet i Lissabon vill jag påpeka att min grupp lägger stor vikt vid den triangel som består av sysselsättning, social sammanhållning och konkurrenskraft, något som är helt avgörande för oss och som redan ingår - inte bara i det portugisiska ordförandeskapets planer - utan även i vår politik, och den triangeln befästes i Feira.
Jag vill poängtera betydelsen av det avtal som har upprättats på skatteområdet, för Europeiska unionen kan inte komma vidare på det sociala området om vi bevarar den växande åtskillnaden mellan inkomst av tjänst och inkomst av kapital. I det fallet kan inte banksekretessen åberopas. För att komma vidare på ett seriöst sätt utifrån en social rättvisa, är det viktigt att vi börjar behandla dessa inkomster tillsammans och jag tror dessutom att det skulle vara bra som ett första led med tanke på globaliseringsprocessen.
En annan viktig punkt är framgångarna med regeringskonferensen. Det portugisiska ordförandeskapet har inlett denna, fört den fram till Feira, gett positiv respons på Europaparlamentets förslag om att utvidga dagordningen, inte bara med tanke på våra krav utan även på rådets löften. Jag vill i första hand, beträffande stadgan om de grundläggande rättigheterna, påpeka att även om den inte är färdig ännu, så har man tagit ett viktigt steg i den riktningen.
Det finns ytterligare en punkt, på vilken jag inte tror att ordförande Guterres kommer att kritisera sin minister: förra veckan var vi, ministern i egenskap av sig själv och jag, överens om båda artiklarna och sade att den metod som används vid upprättandet av konventionen, det vill säga en aktiv medverkan från europeiska och nationella parlamentsledamöter, företrädare för regeringarna och kommissionen, är mycket bättre än regeringskonferenser bakom lyckta dörrar. Jag hoppas att rådets framstående ordförande kommer att ge sitt godkännande av Seixas da Costas personliga ståndpunkt, för det skulle vara mycket positivt, anser jag.
För det andra, angående debatten om federalism och konstitution som lyckligtvis har väckt den europeiska frågan ur sin dvala, vill jag påpeka att det inte rör sig om en akademisk debatt, inte heller ex novo, utan en debatt där den nuvarande institutionella jämvikten måste respekteras och tjäna som utgångspunkt. Jag håller med om den utmaning som ordförande Guterres formulerade när han sade att vi måste tala om federalism på alla områden. Där är vi överens. Problemet är bara att vi har en monetär federalism, men vi har fortfarande inte en ekonomisk federalism när euron skall försvaras och den bör försvaras på allvar.
Fru talman, en sista kommentar angående ett viktigt beslut som det portugisiska ordförandeskapet har fattat tillsammans med tretton olika regeringar på det bilaterala området. Jag anser att det portugisiska ordförandeskapet gick seriöst och varsamt tillväga när det lade fram förslaget från de fjorton medlemsländerna. Jag kan säga att Europaparlamentet och kommissionen har varit inne på samma linje sedan i februari och det portugisiska ordförandeskapet kan inte anklagas för att försvara vår värdegemenskap inför beslutet av ett politiskt parti om att i sin regering ta med ett parti vars ideologi och troslära är raka motsatsen till våra gemensamma värderingar.
(Applåder)

De Clercq
Fru talman! Ärade kolleger! På den liberala gruppens vägnar ansluter jag mig till den rörande hyllningen av talmannen Pflimlin, och jag insisterar på att få komplimentera Portugal för sitt ordförandeskap. Under de gångna sex månaderna har man verkligen uträttat ett förtjänstfullt arbete inom de olika områdena av den europeiska integrationen.
Här tänker jag först och främst på arbetet inom ramen för regeringskonferensen. För liberalerna är det av grundläggande vikt att man genomför flera institutionella reformer före utvidgningen av unionen. Jag vill särskilt framhålla att vi måste utvidga tillämpningen av omröstning med kvalificerad majoritet i rådet samt medbeslutande av Europaparlamentet, om vi vill skapa en effektivare, mer demokratisk, öppnare och större europeisk union.
Liberalerna är samtidigt glada att man har funnit en lösning i form av en överenskommelse om informationsutbyte för beskattningen av inkomst av sparande. Det kan vara början till en bättre fiskal samordning inom unionen.
Det som förtjänar mest beröm är kanske besluten som har fattats angående ett mer omfattande införande av den moderna tekniken, främjandet av den elektroniska handeln och förverkligandet av informationssamhället för att skapa ökad sysselsättning. I detta sammanhang välkomnar vi också rådets beslut om att utveckla ett system för god offentlig förvaltning.
Vad beträffar de yttre förbindelserna, är den liberala gruppen nöjd med idén om ett toppmöte mellan europeiska unionen och de mest demokratiskt utvecklade länderna på västra Balkan. Naturligtvis måste EU:s politik bli mer synbar när det gäller att stödja den pågående stabiliseringsprocessen.
Slutligen vill jag göra två påpekanden. Som belgare gläder jag mig särskilt över framstegen som har gjorts i fråga om livsmedelssäkerhet och det utlovade upprättandet av en central livsmedelsmyndighet före årets slut. Som ledamot av Europaparlamentet fortsätter jag att betona problemet med en enhetlig stadga för ledamöterna. Jag hoppas att man kan nå en överenskommelse om detta under det kommande franska ordförandeskapet.

Voggenhuber
Fru talman! Även min grupp uppskattar samarbetet mellan det portugisiska ordförandeskapet och Europaparlamentet och tackar för detta. Vad gäller resultaten från toppmötet i Feira är vi dock betydligt mer skeptiska. Under de senaste veckorna har medlemsstaternas regeringar börjat diskutera Europas framtid, och rent av talat om en författningsprocess. I bjärt motsatsställning till dessa konkurrerande visioner utformar man dock förberedelserna för regeringskonferensen. Det tycks rent av som om de avlägsna perspektiv som frambesvärjs av så många ministrar i själva verket skall dölja Europeiska rådets inkompetens när det gäller att lösa de uppgifter man ställt upp för sig. Alltsedan Maastricht skjuter detta europeiska råd problemen, de olösta uppgifterna och de nödvändiga reformerna framför sig. Mycket av detta förblevs olöst redan i Amsterdam.
Människornas förtroende för EU har nu i alla medlemsländer nått ett lågvattenmärke. I Östeuropa växer irritationen över EU:s avvaktande hållning. De verkliga initiativen - parlamentet har i alla sina resolutioner i många år visat på dem - diskuteras till en del inte ens under förberedelserna inför regeringskonferensen. Det viktigaste initiativet är väl att upprätta och utveckla en europeisk demokrati och att undanröja bristerna i demokratin. Det togs inget beslut i Feira om att ta upp stadgan om de grundläggande rättigheterna i fördraget - vilket är något som människorna i Europa mest förväntar sig. Någon ny metod för regeringskonferensen, vilket detta parlament alltid har begärt, talades det inte ens om. Jag tror att det finns all anledning för Europeiska rådet att i stället för en framtida författning vilja utöva de regler som gäller och tänka över den synnerligen otillfredsställande metoden med den nuvarande regeringskonferensen. Någon författningsprocess har inte skisserats eller inletts, och det finns knappast konkreta idéer om någon sådan. Frågan om den parlamentariska kontrollen, den rättsliga kontrollen av den andra och tredje pelaren, förblir också obesvarad, liksom frågan om en stadga för europeiska partier osv.
Inte heller för den andra utmaningen, att skapa en social dimension för den europeiska integrationen, finns det hittills några konkreta perspektiv. Jag tror att allt detta får svåra följder för den inre acceptansen inom EU och också för de förväntningar som de östeuropeiska länderna ställer på oss. Vi har ännu några månader på oss, men både takten och allvaret liksom arbetet på djupet måste öka avsevärt jämfört med vad som hittills varit fallet!

Miranda
Fru talman, ärade premiärminister! Rådsmötet i Feira innebar inte några större nyheter, vissa grundläggande politiska frågor upprepades på nytt och de mera grundläggande förändrades inte. Just därför var det en besvikelse. Som man kunde förutse så kommer huvudfrågorna i regeringskonferensen om utvidgningen, inklusive stadgan för de grundläggande rättigheterna, i stor utsträckning att överföras till toppmötet i Nice. Detta var helt klart anledningen till att man i sista stund var tvungen att knåpa ihop ett tidsavtal för skattepaketet som slutligen och i det väsentliga innebär att besluten flyttas fram till ett avtal om några år, och vilket underordnas det tvivelaktiga godkännandet från tredje land, just de nuvarande skatteparadisen.
Det är inte förvånande att detta skenavtal särskilt har applåderats av dem som aldrig velat ha någon större jämvikt mellan kapital- och arbetslagstiftning och som alltid motsatt sig samordnade åtgärder mot skattebrotts- och skatteflyktsparadisen. I stället kom nya påtryckningar för att, på grund av den inre marknadens fullbordan och fortsättningen av det extra toppmötet i Lissabon, forcera en liberalisering och avreglering av arbetsmarknaden. Genom att den ekonomiska politikens riktlinjer för år 2000 godkändes accepterade man en förstärkning och ett föregripande av stabilitetspaktens tvång, vilket gör att vi i synnerhet på det sociala området kan ana nya och större problem. Därför är fackföreningsrörelsens betydelsefulla demonstration under rådsmötet i Feira fullt förståelig ­ vilken genom de tiotusentals deltagarna blev en av toppmötets mest framträdande händelser.
Även på andra områden finns anledning till oro: Jag ­syftar här på revideringen av fördragen. Det är klart att mycket överflyttades till det franska ordförandeskapet, liksom att det viktigaste på det här området har lagts utanför den institutionella ramen, på bilaterala toppmöten, konferenser och genom diverse deklarationer. Men det kan inte ha passerat obemärkt att rådet i Feira inte bara skrev in det i dagordningen utan också började tala om ett "förstärkt samarbete" i singular. Om vi redan tidigare hyste en stark misstro mot det som hittills hade benämnts "förstärkta samarbeten", med tanke på den djupa och illa dolda konnotationen av skapandet av en hård kärna, av en förtrupp eller pionjärgrupp, av ett Europa med olika hastigheter ledd av en politisk styrelse, så skulle ett godkännande av den nya formuleringen, eftersom den utan tvekan är betydligt tydligare i detta hänseende, förstärka ovissheten och öka våra farhågor vad gäller det europeiska bygge som så många så gärna vill se. Det värsta är dock att andra tycks lockas av det.
En sista kritisk kommentar gäller den tydliga tendensen att militarisera Europeiska unionen, mycket tydligt genom inrättandet av egna militära styrkor med klar anknytning till Nato. Vi tycker fortfarande att det är inom OSSE som Europeiska unionens säkerhetssystem borde utvecklas. Vi menar också att den förebyggande och civila krishanteringen bör ha företräde framför alla interventionistiska mål.

Ribeiro e Castro
Fru talman, herr rådsordförande, kära kolleger! Det roterande ordförandeskapet är ett speciellt kännetecken för vår union. Det är en gemensam väg av solidaritet, inte ett övertagandet av en imperialism där den ena sätter sig över den andra. Till på köpet fungerar det alltjämt bra, vilket det portugisiska ordförandeskapet har visat. Det faktum att allt har gått bra och att kommentarerna i allmänhet är positiva bekräftar och förstärker denna verklighet och övertygelse. Som icke-federalistisk portugis och europé har jag trots politiska skillnader all anledning att glädja mig över det. De som vill ändra på unionens roterande ordförandeskap har fel. Det är inte sant att Europeiska unionen bara kan företrädas av stora och mäktiga länder. Ordförandeskapet kan och måste fortsätta att delas mellan medlemsstaterna, ett kännetecken för en gemensam väg.
Som ett negativt inslag under den här perioden har vi emellertid frågan om Österrike. Misstaget, måste jag säga, kan inte enbart tillskrivas det portugisiska ordförandeskapet. Felet begicks av alla dem som fick de så kallade "fjorton" - vad är det? - att gå till överdrift och hamna i en återvändsgränd. Bara här i Europaparlamentet stöddes detta virrvarr av 406 ledamöter. Minnet får inte vara kort när samvetet pockar. Österrike gick till val och kommer att gå till val. Fria val. Det finns inget som motiverar en kränkning av fördragen och den säkerhet de borgar för. Det handlar om en kränkning mot de grundläggande principerna i ett medlemsland, ett farligt tecken på arrogans och maktmissbruk. Man förstod aldrig heller varför unionens ordförandeskap drogs in i ett agerande som sades vara begränsat till de bilaterala förbindelserna.
I dag ökar förlägenheten. Alla letar efter en snygg väg ut. Det måste finnas en väg ut, men en snygg sådan tvivlar jag dock på. Det kommer an på det franska ordförandeskapet. Det sades alltid att det var de franska myndigheterna som i huvudsak var ansvariga för det sidospår som valdes. Det är bra att de nu får lösa problemet.
Vi tycker att det portugisiska ordförandeskapet försökte se realistiskt på vissa grundläggande frågor. När det gäller stadgan om de grundläggande rättigheterna tycktes den under toppmötet i Feira vara tydlig genom att endast hänvisa till mandatet från Europeiska rådet i Köln. När man nu hör alla idéer så förstår man hur långt utöver förslagen i Köln man vill gå. Vi får se!
När det gäller regeringskonferensen så är däremot de tecken som givits av det franska ordförandeskapet oroväckande. Vi känner alla till de befintliga motsättningarna och svårigheterna. Hur skall vi med tanke på detta tolka den franske presidentens initiativ att åka till Berlin och tillkännage en helt ny dagordning för unionens framtid? Jacques Chiracs tal i Bundestag är olyckligt och olägligt. Det visar inte på någon vision utan snarare på bristande respekt för vad vi nu har. Det ökar bara på misstänksamheten i en redan känslig atmosfär. Den här typen av tal främjar inte, utan går klart emot Europa. I ett nyligen framlagt europeiskt konstitutionsförslag är författarna från franska UDF mycket tydliga: en medlemsstat som inte ansluter sig till författningen skall uteslutas ur unionen och enbart ingå i ett partnerskap. Vad är nu detta? Vad är det för mening med en sådan motsägelse?
En sista kommentar: Det faller på det franska ordförandeskapet att inte förstöra det som det portugisiska ordförandeskapet försökte skapa med en grundläggande realism. Inga idéer om en pionjärgrupp hör till tanken om ett solidariskt Europa som förenar oss. Denna fixa idé om hårda kärnor eller pionjärgrupper kan bara skapa en snedvriden logik, en ökad spänning och splittring mellan de länder som försöker styra och de som varken vill eller accepterar att bli styrda. Detta är inte det Europa vi tillhör.

Dupuis
Fru talman, herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Jag skulle vilja börja med en punkt som Patten betonade på ett mycket bra sätt tycker jag, nämligen frågan om Indien. Jag skulle av hela mitt hjärta vilja lyckönska det portugisiska ordförandeskapet till att ha fullföljt detta initiativ som jag tycker är mycket viktigt, även om pressen tyvärr, återigen, inte noterat det. Det är viktigt, för precis som Patten sade är Indien en demokrati, det är världens största demokrati, det är ett land mitt i Asien, mitt i ett Asien som så här i början av ett nytt sekel representerar nästa sekels stora risk, mycket mer än de frågor som behandlats i dag, och jag tänker då på Österrike.
Vi måste också ta oss an frågan om Kina. Kina ligger lika nära oss som de totalitära regimerna gjorde före andra världskriget. Vi låtsas emellertid som om ingenting hänt, vi fortsätter att förhandla med Kina på ett prioriterat sätt. Vi måste använda all vår makt för att stödja Indien och för att få Kina att förstå att kineserna är fullständigt värdiga demokratin.
Så till frågan om det mellanstatliga avsteget, herr Guterres: jag anser att det är påtagligt och att det inte bara är beroende av kommissionsordförande Prodis personlighet. Jag anser att också vårt parlament har ett stort ansvar när det gäller försvagandet av detta organ som är av central betydelse för den europeiska integrationen, men jag anser också att rådet fortsätter att betona detta avsteg och att man snarast måste ändra kurs och på nytt sätta kommissionen i centrum för gemenskapens integration.
Jag tror att när det gäller utrikespolitik - ni talade också om försvarspolitik - gör vi inte några framsteg i riktning mot en integration av gemenskapen. Allt, absolut allt, är mellanstatligt. Vi lyckas inte förstå vilken möjlighet vi har att agera när det gäller den höga representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Vi kan inte ställa frågor till Solana. Vi vet inte vilka ärenden han tar hand om. Vi har ingen som helst möjlighet att ingripa i egenskap av Europaparlament. Vi vet inte vad ni i rådet bett honom att fullgöra.
Jag tror att om saker och ting inte är värre än vad de är, eller om en viss artighet eller harmoni utåt återstår, beror det endast på de två personer som innehar de centrala ämbetena när det gäller utrikespolitik, nämligen kommissionär Patten och herr Solana. Jag tror att i vilken annan konfiguration som helst skulle balansen mellan de två institutionerna redan ha brutits. Jag tror inte att vi under denna regeringskonferens kan undvika att börja utforma en dagordning om reformen av Europeiska unionen, som innebär att den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken successivt överförs till gemenskapsnivå. Det är omöjligt att fortsätta att betona avsteget i den andra riktningen.
Vi kan inte tänka oss en utrikespolitik som inte på medellång sikt direkt förvaltas av kommissionen, av en vice ordförande för kommissionen, på samma sätt som jag tror att det skulle vara farligt att bortse från frågan om respektive lands representation i kommissionen, även om ett antal av mina kolleger i kammaren lider av viss minnesförlust beträffande frågan. Jag tror att det skulle vara för tidigt, och jag tror att Portugal inte kan vara okänsligt för denna fråga, att det alltså i dag skulle vara för tidigt att minska antalet kommissionärer till färre än antalet medlemsstater. Jag tror att den enda möjligheten för oss att göra detta hopp och avnationalisera kommissionen består i att genomföra val av kommissionens ordförande med allmän rösträtt.
Jag tror att de små länderna, för att inte kalla dem för något annat, borde väga in detta förslag. Jag hoppas att Portugal tar hand om det - men jag vet att andra medlemsstater, Belgien, Luxemburg, och även andra, talar om det - eftersom jag anser att det är en brådskande fråga och att det är mycket viktigare att börja ta sig an frågan om check and balance mellan våra institutioner än att göra avsteg som riskerar att blockera alla senare framsteg när det gäller konstitution eller stadga om de mänskliga rättigheterna, utan att ens ha någon rättslig grund för denna stadga.

Bonde
Herr talman! I EU är vissa frågor så ofta på dagordningen att det är svårt att säga när utvecklingen av de skilda frågorna startar. EU-rättens företräde kan dateras till domarna från 1962 och 1964. Luxemburgförlikningens vetorätt härskade från 1966 till 1986. Övergången till majoritetsbeslut kan dateras till ministerrådets nya arbetsordning från juli 1987 och Enhetsaktens majoritetsbestämmelser för den inre marknaden. Möjligheten till förstärkt samarbete infördes i och med Amsterdamfördraget, men det krävs enhällighet och denna möjlighet har aldrig använts, förutom på områden där man i förväg var överens om det, t.ex. i samband med EMU och Schengensamarbetet. I och med toppmötet i Feira erkände EU:s medlemsstater för första gången att ett förstärkt samarbete skall kunna genomföras utan att alla länder är överens. Feira satte frågan på regeringskonferensens dagordning. Om det slutar med en allmän klausul eller om det blir en öronmärkning, är det för tidigt att säga något om, men det första genombrottet har skett och därmed överges principen om likhet mellan länderna. I framtiden kan Tyskland och Frankrike bestämma farten, även om Förenade kungariket och andra euroskeptiska länder vill se en annan inriktning för samarbetet. Formellt kommer fördragsändringar även framöver att kräva enhällighet, men rent faktiskt kan man snart utvidga samarbetet utan att vänta på de sista. För de som vill se mer integration, finns det god anledning att gratulera det portugisiska ordförandeskapet, men för oss som vill se mer demokrati och likhet mellan länderna, finns det inget att fira från toppmötet i Feira. För övrigt anser jag att sanktionerna mot Österrike bör upphävas - så snart som möjligt.

Hager
Herr talman! Jag är fortfarande bestört över det ihållande fördömandet av Österrike från 14 medlemsstater i Europeiska unionen. Jag anser att den totala effekten av toppmötet i Feira ännu inte kan bedömas slutgiltigt. Av det utan tvekan flitiga och ambitiösa arbetet kommer säkert fortfarande något att ge resultat. Det var ju ett mellantoppmöte av förberedelser, utan tillfredsställande resultat i väsentliga frågor, och det blev därigenom en besvikelse, men det var framför allt inte heller spektakulärt, bortsett från enstaka punkter som inte stod på föredragningslistan, nämligen Österrike, och därigenom också något otacksamt för ordförandeskapet.
Men det som verkligen etsade sig in i medvetandet var att man försummade chansen att återupprätta normala förbindelser inom gemenskapen. Varken i Feira eller under de följande dagarna lyckades ordförandeskapet att, mot majoritetens önskemål i parlamentet, jämna vägen tillbaka till normala förhållanden. Man accepterade åtminstone ett fortsatt förödmjukande av Österrike. Denna skamfläck kommer att häfta vid Feira.

Nassauer
Herr talman, mina damer och herrar! Rådets ordförande klappade sig själv lite grand på axeln när han förklarade att det portugisiska ordförandeskapet har gjort sin plikt, varken mer eller mindre. Detta, premiärminister Guterres, kan gälla för rutinuppgifterna. Men bilden av det portugisiska ordförandeskapet i rådet bestäms inte av hur man utfört rutinuppgifterna, utan av två händelser: För det första av att ni som rådets ordförande lånat er hand till sanktionerna mot Österrike, och för det andra av den fullständiga bristen på framsteg vid regeringskonferensen. Varför är detta av vikt? Eftervärldens bedömning av oss som en generation europeiska politiker kommer inte att bero av vad ni har räknat upp som en lista på framgångar, utan av om vi lyckas utföra den historiska uppgiften i vår tid i unionen, nämligen utvidgningen mot öst, Europas återförening efter ett århundrade av europeiska inbördeskrig.
För att skapa förutsättningar för detta måste vi reformera oss själva i regeringskonferensen, och här har det hittills inte gjorts några framsteg. Det måste påpekas. Att denna fråga är svår, råder det inget tvivel om. Kandidatländerna måste själva bidra till det, och vi måste naturligtvis vara i stånd att utvidga; vi kan inte heller ställa utvidgningen i ett villkorssammanhang med regeringskonferensen. Det vore när allt kommer omkring ödesdigert om vår bristande förmåga till reformer skulle bli en måttstock för utvidgningen. Därför måste vi ägna mer kraft åt att uppnå framsteg här. Att den franske ordföranden till exempel har föreslagit att man skall utarbeta en europeisk författning och förankra en delning av ansvaret är ett stort framsteg, ty om man delar ansvaret skulle det skapa förtroende för fler majoritetsbeslut i rådet, en av de stora förutsättningarna för handlingsförmågan.
Exemplet med Österrike är sorgligt därför att ni här ger en bild av en europeisk union som ingriper i ett lands inre angelägenheter. En sådan Europeisk union vill de europeiska medborgarna inte ha, och det vill inte heller kandidatländerna. Det har beklagligtvis skett under ert ordförandeskap.

Seguro
Herr talman, herr kommissionär Christopher Patten, herr premiärminister i Portugal! Ingen förvånas över att jag ansluter mig till den majoritet som här har tackat den portugisiske premiärministern för ett utmärkt arbete under de sex månader han har lett Europeiska unionens råd. Jag gör det av olika skäl som jag har haft tillfälle att beröra under de här månaderna, men framför allt för att detta ordförandeskap, enligt vår mening, har gett tre viktiga resultat. För det första en ny politisk hållning, för det andra bygget av ett Europa med ett socialt samvete som konkret svarar mot européernas problem och för det tredje skapandet av en annorlunda dialog baserad på de universella europeiska värderingar som har slagits fast och bearbetats under dessa sex månader.
För det första en ny politisk hållning i förbindelserna med parlamentet. Min kollega Barón Crespo har redan kommenterat det här. Jag skulle dock vilja bidra med ännu ett exempel, det behövs alltid: det antal ärenden som har behandlats med medbeslutande och som har avslutats under det portugisiska ordförandeskapets sex månader. Men framför allt den respekt det portugisiska ordförandeskapet har visat parlamentet, vilket med all säkerhet kommer att bidra till att även andra ordförandeskap ändrar sin hållning till denna institution.
För det andra i betoningen av de civila värdena och i respekten för människans värdighet. Och jag återkommer till den österrikiska frågan, ärade premiärminister, för att fråga er och mig själv: vilken inställning hade många av dem haft som i dag kritiserar det portugisiska ordförandeskapet för modet och beslutsamheten att kritisera den främlingsfientliga och fundamentalistiska inställningen, om de fjorton medlemsstaterna och det portugisiska ordförandeskapet i stället hade varit tysta? Vi föredrar att berömma det portugisiska ordförandeskapet för det mod det har visat prov på, för beslutsamheten och djärvheten. Andra hade kanske föredragit att berömma det för tystnaden, kanske för fegheten. Vi menar att uttalandet var viktigt för Europeiska unionen, inte bara internt utan också externt. Det fanns de som förstod, för när den österrikiska regeringen presenterade sitt program underströks de stora frågorna om skyddet för de grundläggande rättigheterna och framför allt slog man fast att man stod bakom Europeiska unionens projekt.
Men jag skulle vilja ta upp några andra politiska frågor som handlar om punkt två, det vill säga det socialt medvetna Europa, som jag har haft tillfälle att ta upp och som så många har lovordat, i synnerhet generalsekreteraren för Europeiska fackliga samorganisationen, vilken också deltog i demonstrationerna i Porto, där han ganska bra lyckades peka på det som detta ordförandeskap lyckats åstadkomma, ett återupptagande av sysselsättningsdebatten, den sociala agendan, ett samhälle troget den europeiska sociala modellens värderingar baserad på ett kunskaps- och informationssamhälle, centrala frågor i Europeiska unionens politiska agenda, frågor som inte längre kommer att förpassas till ett andra eller tredje plan, eller bara hänvisas till att de är Europeiska unionens medlemsstaters behörighet. En sådan debatt ger också upphov till frågor: av vilka skäl kritiseras ordförandeskapet i dag av de som för tre månader sedan riktade kritik mot rådet för att inte ha tagit fram tillräckligt handfasta slutsatser, för ett överdrivet regeringsingripande som grundar sig på just framgången med dessa slutsatser?
En tredje och sista punkt: befästandet av Europas nya roll i världen. Premiärministern har redan nämnt det när det gäller Mexiko, Sydafrika och toppmötet med Indien. Även toppmötet mellan Europeiska unionen och Afrika: detta var enligt vår mening en viktig händelse och en vändpunkt när det gäller de nya förbindelserna mellan Europeiska unionen och Afrika. Europeiska unionen kan inte fortsätta att hycklande betrakta Afrika. Toppmötet var ett viktigt steg i rätt riktning.
Herr premiärminister! Dessa tre punkter leder mig till en slutsats och samtidigt en önskan. Slutsatsen är att de europeiska ambitionerna inte bara är de stora ländernas, att önskan och viljan att bygga och vara lojala med det projekt som grundarna en gång formulerade hör till dem i perifera områdena likväl som till de mindre länderna, och de har ambitioner och känner sig stolta över att vara både portugiser och européer. Jag hoppas, herr premiärminister, att de skäl som i dag gör att vi kan känna oss stolta inte försvinner, inte släcks med det portugisiska ordförandeskapet, att vi som medlemsstat kan fortsätta byggandet av detta projekt, fortsätta befästa de värderingar och den kultur som tillhör oss, som vi respekterar och framför allt arbetar med.

Kaufmann
Herr talman, herr premiärminister! Det portugisiska ordförandeskapet har ansträngt sig och genomfört ett engagerat ordförandeskap i rådet, det har sökt nära kontakt med parlamentet, och för detta vill jag också tacka den portugisiska regeringen. Men medaljens baksida är bokslutet från toppmötet i Feira, och det är enligt min åsikt mer än en besvikelse, som ett bokslut för alla femton staterna.
Jag vill i all korthet ta upp tre punkter. För det första: I ordförandeskapets slutsatser talas det med syfte på regeringskonferensen om avsevärda framsteg. Jag måste säga att jag har svårt att förstå det, ty alla vet ju att regeringskonferensen i själva verket gjort på stället marsch. Nu har ytterligare ministermöten utlysts, och i de tyska medierna kunde man i dag läsa att franska regeringskretsar inte ens utesluter ett misslyckande i Nice.
För det andra: Många medborgarinitiativ, icke-statliga organisationer och även Europaparlamentet samt de nationella parlamenten kräver med stor majoritet att man skall ta upp stadgan om de grundläggande rättigheterna i fördragen. Men detta diskuterades inte i Feira. Inget klart "ja" till den rättsligt bindande kraften för stadgan om de grundläggande rättigheterna, och jag vill ge min kollega Voggenhuber från Gruppen De gröna rätt: Så kan man inte bemöta den skepsis man i våra länder hyser inför Europa. Medborgarna vill inte ha ytterligare ett välformulerat dokument.
Till sist, för det tredje: Först i punkt 52 uttalade stats- och regeringscheferna sin bestörtning över den tragiska döden för de 58 flyktingarna i Dover. Herr rådsordförande, jag är bestört över att rådet inte har kommit på någon bättre idé än att skärpa kampen mot den så kallade flyktingsmugglingen. Man har inte ägnat någon tanke åt att överhuvud taget överväga EU:s isolationspolitik och dess delvis dödliga följder för människor i nöd. Just detta anser jag dock vara absolut nödvändigt, så att sådana tragedier som i Dover inte upprepas.
Det vi behöver är framför allt att gå tillbaka till internationella normer för flyktingrättigheter och till en oinskränkt giltighet för Genèvekonventionen. Här krävs det drastiska ändringar i politiken, så att man inte gynnar personer som tjänar pengar på människohandel.

Belder
Herr talman! Med två på varandra följande toppmöten, i Lissabon och Feira, har Portugal försökt göra ordförandeskapet till en framgång. När jag ser tillbaka på vad som åstadkommits måste jag säga att det har tänkts mycket under de gångna månaderna. Allt detta tänkande har dock givit föga konkreta resultat.
Allra först vill jag nämna uppskjutandet av beslutet om stadgan om de grundläggande rättigheterna. Från början var det meningen att stadgans status skulle klargöras under det portugisiska ordförandeskapet. Det blev dock inget av med den saken. Antagligen kommer detta att resultera i ett förhastat beslut under det franska ordförandeskapet. Därmed kommer en välfungerande demokratisk kontroll att omöjliggöras.
Även beslutsfattandet inom området för den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken visar hur svag enigheten mellan medlemsstaterna är. Man har visserligen inrättat ett antal interimskommittéer, och man har bestämt en frekvens för överläggningarna med tredje land. Men målsättningen med hela denna operation är ännu i dag höljd i dunkel. Denna kommer inte att fastställas förrän under höstens capabilities conference då medlemsstaterna gör allmänt känt vad de verkligen önskar bidra med till detta riskfyllda europeiska projekt. Detta är en märklig turordning. I normala fall funderar man över målsättningar och nödvändighet innan man påbörjar sökandet efter medel.
Den europeiska viljans tvetydighet framgår än tydligare i bilaga 2 till ordförandeskapets slutsatser förhållandet mellan Europeiska unionen och Nato. Å ena sidan står där att man måste beakta den autonoma ställning som gemenskapens beslutsfattande åtnjuter, å andra sidan lovordar man samtidigt starkt andan av partnerskap mellan EU och Nato.
Kort sagt, efter alla dessa år vet Europa fortfarande inte vad det vill. Enligt min uppfattning är det därför meningslöst att fortsätta att bygga ut unionen med allsköns intressanta institutioner. Det portugisiska ordförandeskapet har gjort det ännu klarare att det är hög tid att tydligt definiera de uppgifter och befogenheter som tillkommer Europa och de nationella medlemsstaterna.

Sichrovsky
Herr talman! Jag är också bestört över de 14 medlemsstaternas fördömande av Österrike, och jag anser att trots de många berömmande orden om det portugisiska ordförandeskapet så kommer absurditeten av de gemensamt beslutade ehuru bilaterala sanktionerna mot Österrike, som en tysk tidning en gång skrev, att gå till EU:s annaler som en historisk paradox och därmed också till det portugisiska ordförandeskapets annaler. En så kallad värdegemenskap kan inte upphöra vid Bodensjön. Ordförandeskapets arbete blir trovärdigt först när de värden som skall försvaras är förpliktande för alla medlemsländer i EU och inte kan användas godtyckligt i enlighet med enskilda politikers behov av politisk propaganda mot en demokratiskt vald regering i ett medlemsland inom EU.

Beazley
Herr talman! För det första vill jag instämma med de som tidigare betygade sin aktning för talman Pflimlins minne. En av de bestående saker han åstadkom är förståelsen för det fortsatta behovet av styrkan hos EU:s tre politiska institutioner och en ömsesidig respekt dem emellan.
Det är kanske oundvikligt när vi diskuterar slutet på det portugisiska ordförandeskapet, i och med de nyligen hållna talen i Berlin, att minnet mer kommer att koncentreras på andra hälften av regeringskonferensen än den första, men jag vill här uttrycka mina tack till det portugisiska ordförandeskapet för dess nitiskhet när det gäller att samråda med parlamentet, både här i plenum och i utskottet för konstitutionella frågor.
Talen i Berlin av utrikesminister Fischer, en visionär och kontroversiell person, av president Chirac, en kontroversiell men inte visionär person och av premiärminister Blair, varken en visionär eller kontroversiell person, som hotar att överskugga minnet av det portugisiska ordförandeskapet, lämnar kvar vissa frågor som det portugisiska ordförandeskapet fortfarande kan hjälpa oss med.
För det första har jag förstått att premiärminister Jospin har sagt att han hellre ser att det inte blir något avtal i december i Nice, än en otillfredsställande institutionell reform. Kan det portugisiska ordförandeskapet bekräfta att tillräckligt mycket arbete har utförts för att se till att ett avtal kan slutas i december?
För det andra, när det rör utvidgningen, kan han bekräfta att den politiska viljan fortfarande finns i rådet, så att ansökarländerna, denna kammare och Europas medborgare kan förvänta sig att få höra måldatum meddelas för den första anslutningsvågen? Detta är något som kommissionen och många i denna kammare vill höra.
Min sista fråga om nära samarbete omfattar kommissionär Patten, om han kan visa att han inte avlagt ett tysthetslöfte. Är det så att rådet fortfarande tillmäter betydelse till det demokratiska samspelet mellan de tre institutionerna och att ett närmare samarbete inte oundvikligen kommer att innebära mer långtgående beslutsfattande av en institution, av rådet, till skada för parlamentet och kommissionen och indirekt för Europas medborgare?

Tsatsos
Herr talman! Som en av Europaparlamentets två företrädare vid regeringskonferensen är jag det avgående portugisiska ordförandeskapet tack skyldig för det enastående hedrande mottagandet och de enastående samarbetsförhållanden som det har erbjudit oss. Jag hoppas att det franska ordförandeskapet kommer att fortsätta längs samma linje.
Europeiska unionen befinner sig vid det viktigaste vägskälet i sin historia. Beslutet i Helsingfors om den stora utvidgningen lyfter fram den existentiella frågan om vilken institutionell struktur Europeiska unionen behöver då den har omkring 27 stater. Det är hur som helst inte den nuvarande.
Jag instämmer fullständigt med Seguras välriktade kommentarer om det portugisiska ordförandeskapets många framgångar. Men i Feira berikades inte regeringskonferensens dagordning, med undantag för frågan om det förstärkta samarbetet, utan den lämnades i huvudsak med "resterna" från Amsterdam. Jag anser att de europeiska ledarnas inställning när det gäller detta är problematisk av följande skäl: Det antas att regeringskonferensen genomförs i syfte att utforma de institutionella förutsättningarna för utvidgningen. Hör då inte ett bekräftande av Europeiska unionens trovärdighet till dessa institutionella förutsättningar? Och hur skulle denna trovärdighet kunna bekräftas utan en stadga om grundläggande rättigheter, utan ett grundläggande rättsligt angreppssätt vid icke-demokratiskt uppträdande från staternas sida, utan en gemensam utrikes- och försvarspolitik, utan en konstitutionalisering av fördragen?
Detta faktum skapar, om vi inte gör framsteg före mötet i Nice, ett enormt problem för Europaparlamentet, vad beträffar godkännandet av utvidgningen. Om detta har jag två kommentarer. För det första uppfattar vi den befogenhet som fördragen ger oss att godkänna eller förkasta utvidgningen som ett historiskt ansvar och inte som en möjlighet att driva igenom åsikter. För det andra bör vårt beslut att godkänna eller förkasta utvidgningen, för att vara ett historiskt ansvar, vara beroende av frågan om vi bedömer att de institutionella förändringarna är tillräckliga för att Europeiska unionen skall kunna välkomna tio eller elva nya medlemsstater.
Kort före Feira, och detta är naturligtvis ingen tillfällighet, inleddes en utominstitutionell dialog, med Tysklands och Frankrikes utrikesministrar som huvudrollsinnehavare. Det måste sägas att det är en mycket intressant dialog, med nya idéer och i sin helhet stödjande den europeiska visionen, oavsett i vilken grad man instämmer eller inte instämmer. Det rör sig dock om en dialog som omkullkastar den logik som ligger till grund för regeringskonferensens arbete i dag och som hittills huvudsakligen har varit en dialog mellan Frankrike och Tyskland. Har denna utominstitutionella dialog möjligen påverkat texten med slutsatserna från Feira? Är det anledningen till att slutsatserna beträffande de institutionella frågorna var så kortfattade? Betyder Feira, med avseende på den fransk-tyska dialogen, möjligen att den regeringskonferens som pågår har blivit förlegad redan innan den avslutas? Jag hoppas att så inte är fallet.
Det är kännetecknande att rådet i Feira begränsade sig till att till dagordningen lägga det förstärkta samarbetet. Det förs upp som en brådskande och avgörande fråga. Om detta vill jag säga följande: för Europeiska unionens framtid anser jag att det är nödvändigt att diskutera och att det är rätt att undanröja risken för blockeringar med det nuvarande vetot, men också att det är nödvändigt att skydda Europeiska unionens institutionella enhet. Det har Brok och jag betonat ganska många gånger under regeringskonferensen.
Jag har emellertid en fråga: Har vi gjort klart för medlemsstaterna, undrar jag, att diskussionen om det förstärkta samarbetet för närvarande huvudsakligen avser dem och att det är av den anledningen som vi skyndar oss att avsluta bestämmelserna, innan de nya medlemmarna ansluts till Europeiska unionen? Den fransk-tyska dialogen är tydlig vad dess centrala innebörd beträffar, som är att konstatera behovet av de två europeiska hastigheterna. Feira är, sammanfattningsvis, historiskt, inte så mycket för de institutionella frågor som togs upp, utan först och främst, tror jag, för de institutionella frågor som inte togs upp.

Cossutta
Herr talman! Jag är skeptisk inför förslaget. Europas framtid är beroende av två viktiga frågor: demokratin och sysselsättningen.
Demokratin: regeringskonferensen kommer enligt mitt förmenande inte att kunna lösa frågan om det demokratiska underskottet och enbart det så kallade utökade samarbetet kommer inte att räcka till. Mer demokrati innebär att man garanterar de folkvalda fullständig makt över lagstiftningen och rätt att ta egna initiativ inom det området. Mer demokrati innebär också att Europa står fritt gentemot USA, och därmed att vi står utanför Nato. Mer demokrati innebär en politisk kontroll över ekonomin och dess institutioner, med början i Centralbanken, och inte tvärtom.
Sysselsättningen: handlingsplanen e-Europa kan tjäna till att förbereda medborgarna på att bli Internetkonsumenter, men verkligen inte till att skapa fler arbetsplatser. Ansträngningarna att öka sysselsättningen har på ett närsynt vis vältrats över på marknaden.
Det pågår en rent absurd ideologisk process för att ersätta staten med marknaden, och för oss kommunister står det alldeles klart att unionen måste göra en radikal kursändring.

Giannakou-Koutsikou
Herr talman! Jag gratulerar det portugisiska ordförandeskapet till dess ämbetsperiod. Under denna har olika frågor drivits, men på det politiska planet har diskussionen om unionens framtid och förberedelserna för denna inletts, trots det faktum att regeringskonferensen i det nuvarande skedet tycks hålla fast vid den ursprungliga dagordningen. Besluten om den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, men även fastställandet av regler för samarbetet mellan unionen och Nato, är utan tvekan positiva, trots att vissa punkter om den framtida utvecklingen förblir otydliga. Det portugisiska ordförandeskapet har tagit upp federalismen och framtidsfrågor i allmänhet, dock utan att beröra exempelvis frågan om de egna medlen; utan en spektakulär höjning av dessa kommer utvidgningen att bli praktiskt ogenomförbar och politiskt smärtsam.
Att det förstärkta samarbetet omnämns som det främsta verktyget för att driva unionen framåt ger intrycket av att vi förbereder oss för ett Europa i två hastigheter även formellt. Endast om detta samarbete begränsas till bestämda sektorer, kommer det att utgöra den drivande kraften för unionen. Bekräftandet av Greklands deltagande i euroområdet gläder oss. Och om det innebär startskottet för deltagande av alla de länder som fortfarande är utanför, är det naturligtvis ännu positivare. Rådet i Lissabon om sysselsättning och konkurrens, liksom miljö- och folkhälsopolitiken, innebär i själva verket en liten vändning mot medborgarna, dock inte tillräckligt stor för deras verkliga behov.
Herr talman! Rådet i Feira blev varken en överraskning eller en besvikelse. Vi måste emellertid erkänna att unionen under sin institutionella "överrock" håller fast vid stereotyper, medan vissa personer med ansvar för den europeiska politiken genom pressen för fram olika idéer som de europeiska medborgarna följer, dock utan att ha någon möjlighet att delta i en dialog. Detta Europa kommer att fullbordas med deltagande av oss alla, även av dem som inte vill ha det. Och det bör i alla händelser vara ett Europa som ger hopp till alla medborgare, vars grundläggande rättigheter vi för övrigt hoppas kommer att införlivas i det nya fördraget.

Ribeiro e Castro
Herr talman! Mitt inlägg kommer kanske lite olägligt, men jag är tvungen att få klarhet i något som jag känner mig osäker på, jag vet inte om det kan bero på simultantolkningen: Nassauer från PPE-gruppen riktade nyss hård kritik mot det portugisiska ordförandeskapet, och enbart det portugisiska ordförandeskapet, för sanktionerna mot Österrike. Den 13 februari röstade vi fram en resolution i Europaparlamentet genom namnomröstning och där finns ledamot Nassauer registrerad som en av dem som röstade för nämnda resolution. Det måste därför ha uppstått ett missförstånd, antingen av simultantolkningen eller i röstregistret. Jag är tacksam om presidiet kan klargöra detta.

Talmannen
Ledamot Ribeiro e Castro, frågan kommer att klargöras. Som ni vet kan jag bara tillåta inlägg i enlighet med arbetsordningen och min tolkning av densamma. Jag kan därför inte låta er fortsätta. Det ni har sagt, har ni sagt och det kommer att vara till nytta.

Goebbels
Herr talman! Det är omöjligt att på 240 sekunder redogöra för de välgörande åtgärder som ordförande Guterres och alla hans enheter genomfört för unionen. Jag måste därför begränsa mig till några kommentarer som blir lika korta som ofullständiga.
Portugal har med rätta placerat tillväxt och sysselsättning i centrum för den europeiska debatten. För att fullständig kunna dra nytta av den inre marknaden måste man enligt min uppfattning förstärka unionens ekonomiska pol. Jag talar inte om en ekonomisk regering, en sådan term kan missförstås. Vem skulle för övrigt vilja styras enbart av finansministrar? Men Europa behöver en effektivare samordning av den nationella ekonomiska politiken, även inför en penningpolitik som blivit enhetlig och oberoende.
Socialisterna vill inte ha en politik för ekonomisk samordning mot centralbanken, men vi skulle vilja ha en konstruktiv dialog mellan beslutsfattarna beträffande penningpolitik och beslutsfattarna beträffande nationell ekonomisk politik, där var och en självfallet skall behålla sitt oberoende när det gäller åtgärder och beslut. Denna nödvändiga samordning syftar till att maximera de kollektiva fördelarna av en gemensam ekonomisk politik. Det handlar om att inom Ekofin-rådet, men framför allt inom eurorådet, upprätta några enkla regler som exempelvis innebär att varje finansminister skall uttala sig inför sina kolleger om de stora linjerna i sitt förslag till budget, eller ett förslag till skattereform, eller varje annan nationell åtgärd som kan påverka hela unionen. En sådan samordning, som jag kallar oinskränkt, skulle göra det möjligt att successivt inrikta de nationella åtgärderna mot målsättningar som beslutas gemensamt.
Utvecklingen av den inre marknaden kräver också nya regler för att garantera arbetstagarnas rättigheter vid eventuell sammanslagning eller företagsuppköp, för att undvika utlokalisering på grund av skattemässig eller social dumpning samt för att garantera grundläggande offentlig service för alla befolkningslager, och särskilt de svagaste.
En annan stor prioritering, och det har Portugal förstått, är att stärka européernas sociala rättigheter. En mer öppen och flexibel ekonomi kräver nya former av säkerhet för löntagarna, exempelvis rätt till livslångt lärande. Varje krav på större rörlighet och större anpassningsförmåga måste absolut åtföljas av ett socialt skyddsnät utan brister på hela unionens territorium, exempelvis när det gäller möjligheten att överföra pensionsrättigheter.
Socialisterna förväntar sig av det kommande franska ordförandeskapet att det snabbt skall göra framsteg med förslaget till social agenda och att innehållet skall bli betydande.
Portugal har bidragit till framstegen med e-Europe. Informations- och kommunikationstekniken glorifieras för närvarande och förses med alla möjliga dygder. Allt förefaller möjligt: kommunikation utan gränser, demokratisk tillgång till information och utbyte liksom till kommunikation. Men drömmen krockar snart med den sociologiska och ekonomiska verkligheten. Internets fantastiska utveckling i våra samhällen får inte leda till att vi glömmer att det finns en digital klyfta och att skillnaderna mellan informationsrika och informationsfattiga ökar i de utvecklade länderna, men framför allt i tredje världen.
Herr talman! Jag skulle vilja säga mycket mer. Tyvärr är min talartid slut. 240 sekunder är verkligen inte mycket. Jag vill betona att Portugal och ordförande Guterres alla enheter verkligen har tjänat unionen och att Frankrike nu kan visa att även ett stort land kan lyckas genomföra ett bra ordförandeskap.

Peijs
Herr talman! Sedan 1989 har jag försökt att med parlamentet som utgångspunkt erbjuda de små och medelstora företagen ett mer gynnsamt klimat. Under de första åren uppvaktade jag med olika organisationer varje nytt ordförandeskap för att uttryckligen framställa en förfrågan om ett program för de små och medelstora företagen. Skörden blev alltid vackra uttalanden och sällan handling. Nu har rådet under det portugisiska ordförandeskapet kommit med ett manifest. Jag gläder mig åt detta, men jag vill att ni, ärade rådsordförande, lovar mig det följande i ert sista andetag som ordförande.
För det första vill jag att ni lovar att verkställandet av manifestet är och förblir rådets egen angelägenhet. När det gäller skola och utbildning, skall subsidiaritetsprincipen tillämpas, vilket ert råd aldrig tröttnar på att påpeka för oss i parlamentet. I mina ögon har ansvaret för startande av företag därför aldrig hört hemma på Europanivå. Däremot är det Europas uppgift att värna om det allmänna klimatet och även att se till att lagstiftningen är så okomplicerad som möjligt. Ni har ansvar för samordningen mellan europeisk och nationell lagstiftning, inklusive den juridiska julgran som brukar uppstå i det sammanhanget.
Benchmarking är utmärkt, men en europeisk union som grundar hela sin politik på ett sådant modefenomen som benchmarking lider av politisk fattigdom. Ta exempel av Förenta staterna.
Ett livslångt lärande - det är medlemsstaternas ansvar. Och Gud nåde er om ni inte snabbt lyckas få fart på detta med den nuvarande demografiska utvecklingen. Det måste finnas uppkopplingsmöjligheter för företagen. Medlemsstaterna måste själva se till att företagen digitaliserar sin verksamhet, och detta gäller även den del av den privata sektorn där man inte förfogar över några datorer.
Den inre marknaden och tillgången till denna utgör en sant europeisk angelägenhet. Men medlemsstaterna måste se till att det i respektive stat existerar tillräckligt lättillgängliga besvärsförfaranden. Herr rådsordförande! Ofta är det medlemsstaterna själva som vidtar marknadshämmande åtgärder, vilket är skandalöst.
Ett exempel är de svårigheter som de entreprenörer erfar som vill arbeta över gränserna. Parlamentet kommer kritiskt att följa rådets genomförande av detta manifest. Vi kommer att kräva att ni står fast vid ert ord, och vi vill se orden omsatta i handling. För övrigt skulle jag vilja be er förmedla mina varmaste lyckönskningar till vår före detta kollega Cravinho som jag har hört är allvarligt sjuk.

Mann, Thomas
Herr talman! Den 28 juni ägde EU:s första toppmöte rum med världens största demokrati och Asiens näst största handelsmakt. Indien, som alltför ofta underskattas - kommissionär Patten påpekade detta - har äntligen fått den uppmärksamhet som tillkommer landet med tanke på dess ekonomiska och politiska dynamik. Äntligen förslösades inte tiden bort på utbyte av artigheter. Konkreta avtal kunde undertecknas. Det är inte bara för oss, EU som Indiens viktigaste handelspartner, som det är viktigt att man fortsätter att undanröja protektionismen, och att vi kan fortsätta med avregleringen. Svaret på reformprocessen är markanta fortsatta europeiska investeringar. I mitten av april kunde vår SAARC-delegation, där jag är vice ordförande, i Delhi övertyga sig om vilka framsteg som redan gjorts genom de ekonomiska omstruktureringarna. I den nya ekonomin - exempelvis informationstekniken - är vi återigen den viktigaste partnern. Men vi kommer bara att dra nytta av de välutbildade teknikerna och specialisterna när den outvecklade idén med Green Card äntligen avförs ur sammanhanget. Ett tidsbegränsat Green Card kommer överhuvud taget inte att fungera. Vi behöver ha ett samarbete mellan europeiska och indiska företag. Medarbetarna kan då utnyttjas med klara avtal som gäller över hela världen.
Vid toppmötet handlade det om Think Tank, om kontakter med icke-statliga organisationer och om nya nätverk. Vi har gemensamma värderingar. Desto viktigare är det att beakta de mänskliga rättigheterna, respekten för etniska minoriteter och oliktänkande samt att avskaffa barnarbetet. Detta är på intet sätt något typiskt västligt tänkande, utan vi måste alla vara demokratiskt medvetna om detta. Kampen mot arbetslöshet och utslagning kräver samma intensitet som kampen mot terrorism och brottslighet, och det kom man gemensamt överens om.
Nu hoppas jag att mötet mellan de politiskt och ekonomiskt ansvariga är början på en ny berättelse, där också ungdomarna från universitet, skolor och företag kan återfinnas. Låt oss alltså, herr talman, stödja utbytesprogram, så att människorna får träffas, utbyta åsikter och i framtiden arbeta tillsammans!

Thyssen
Herr talman! Under mitt korta inlägg vill jag först och främst ansluta mig till det som sades tidigare av vår kollega Peijs, vars engagemang för en effektiv politik inom området för små och medelstora företag jag fullkomligt delar sedan många år tillbaka. Vidare vill jag koncentrera mig på det så kallade beslutet om skattepaketet. Jag läser i slutsatserna att Europeiska rådet godkänner en Ekofin-rapport, förklaringen i rådets protokoll samt överenskommelsen och principerna beträffande själva det fiskala paketet. Det är en lång harang, men ändå saknar jag något egentligt innehåll, och jag är övertygad om att man kommer att överlämna ett tomt paket åt oss. Mitt intryck är att varje relevant fråga förblir obesvarad och att detta tyvärr inte gör Europa mer trovärdigt. Människor kommer ju inte heller efter detta europeiska råd att veta om det nu verkligen blir någon reglering av inkomster av sparande, eller om man kommer att lägga den på is för att bli av med detta besvärliga ärende. Man har visserligen kommit överens om en tidsplan, men den är otroligt villkorad i alla faser. Inte heller vet människor om bankhemligheten kommer att hävas eller inte, samt huruvida genomförandet av andra delar av skattepaketet kommer att krönas med framgång.
Herr talman! Särskilt som jag vet att rådets ordförandeskap har gjort enorma ansträngningar för att göra något bra av detta skattepaket, skulle jag gärna vilja be rådets ordförande att besvara två frågor. För det första; handlar tidsplanen för beskattningen av de rörliga inkomsterna endast om uppskjutande, eller kan det även bli aktuellt med inställande? För det andra; är ni, herr rådsordförande, inte ense med mig om att så länge regeln om enhällighet gäller för beslutsfattandet i fiskala frågor, så kommer det är vara omöjligt att förverkliga den inre marknaden på skatteplanet?

Stenzel
Herr talman, herr rådsordförande, herr vice ordförande i kommissionen! Jag skulle verkligen av hela mitt hjärta och av politisk övertygelse önskat det portugisiska ordförandeskapet ett enklare ordförandeskap, ett ordförandeskap utan de belastningar som utlösts genom de bilaterala sanktionerna mot den österrikiska förbundsregeringen och därigenom mot mitt land. Jag skulle framför allt ha önskat att ni inte måste äta upp den soppa som möjligen andra har kokat ihop. Ju längre denna soppa fortsätter att sjuda, desto mindre lättsmält blir den, inte bara för mitt land, utan för hela Europeiska unionen.
Man kan ju inte undvika att se en viss motsägelse i att dessa åtgärder var absolut politiskt menade och även beslutades på politisk nivå, men att man nu måste söka ett rättsligt instrument som utväg för att komma ut ur denna återvändsgränd, vilket ju i allas intresse är absolut önskvärt. Inte minst därför att dessa åtgärder ju saknade varje rättslig grund påpekade parlamentets talman, Nicole Fontaine, vid upptakten till toppmötet i Feira, att Europaparlamentet den 15 juni tillställt rådet en resolution och ett krav om att utvärdera förbindelserna mellan de 14 medlemsländerna och Österrike, och tillsammans med alla berörda parter utarbeta ett förfarande som medger en lösning som är godtagbar för alla.
Detta förfarande tycks man ha kommit fram till genom att ge ordföranden för Europadomstolen i uppdrag att i sin tur nominera tre s.k. vise män, som skall rapportera om Österrike. Jag måste i detta sammanhang säga att det är beklagligt att det här inte ställts upp någon tidsram. Det skulle ha underlättat saken. Det är mycket beklagligt att den kommande ordföranden går händelserna i förväg och belastar arbetet i denna instans redan innan den påbörjat sitt arbete, genom att bete sig som om det vore politiskt irrelevant.
Jag kan bara hoppas att man accepterar den politiska relevansen i rapporten från denna rättsliga institution och att man här uppnår ett golden goal under det franska ordförandeskapet, nämligen ett snabbt slut på sanktionerna mot mitt land!

Ferber
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Mötena mellan Europeiska unionens stats- och regeringschefer, som äger rum allt oftare, kan allt mindre försvara sig mot anklagelsen att man tar upp saker som egentligen inte hör hemma på europeisk nivå, och skjuter åt sidan de saker som verkligen hör dit. I Feira talades det inte om någon klar avgränsning av ansvaret mellan europeisk nivå och medlemsstaternas nivå, det talades inte om att upphäva de idiotiska sanktionerna mot Österrike, och det talades inte heller om någon verkligt fungerande kompromiss för att beskatta räntorna. Det man uppnådde skjuter upp problemet i 10 år.
Däremot diskuterades frågor som för närvarande inte hör hemma i den europeiska dagordningen. Med hur många länder bör vi egentligen ta upp förhandlingar? Vi måste äntligen utveckla graderade förfaranden för ett samarbete mellan Europeiska unionen och länderna i Central-, Öst- och Sydeuropa, som tar hänsyn till båda sidors behov också före ett fullständigt medlemskap. Hur ligger det till med iakttagandet av konvergenskriterierna när ytterligare stater tas med i eurosamarbetet? Alla länder som vill gå med i eurosamarbetet måste uppvisa en hållbar stabilitet, men det gäller också dem som redan deltar. Bara på så vis kan svagheten hos euron övervinnas.
Vi behöver inget stärkt samarbete inom ramen för den sociala dialogen - det spränger Europeiska unionens befogenheter! Vi behöver inte mer centralistiska bestämmelser på detta område, utan mer konkurrens mellan de nationella sociala systemen, om vi verkligen vill frigöra krafter för tillväxt i EU. Enbart när det gäller säkerhets- och försvarspolitiken kan dessa välkomnas. Här har Europa ett handlingsbehov, här behöver vi mer Europa. Det förväntar sig EU:s medborgare med all rätt av oss.
Jag vill med omedelbar verkan uppmana er att äntligen sluta med sanktionerna mot Österrike. Till detta behöver vi inte heller någon rapport från Europadomstolen - kontrollen görs ju dagligen via medierna - ni bör koncentrera ert arbete på de verkligt europeiska frågeställningarna!

Cederschiöld
Herr talman, herr rådsordförande, kommissionär och kolleger! Man talar vackert i slutsatserna från toppmötet i Feira. Man talar vackert om framsteg i den pågående regeringskonferensen, men några lösningar är egentligen inte i sikte. Toppmötet visade återigen på vikten av en snabb utvidgning. Ändå efterlyser kandidatländerna förhandlingsklara EU-positioner.
Vi måste visa mer kraft i den europeiska integrationsprocessen och får inte börja tveka. Kandidatländerna får inte sättas i orimliga väntrum. Det krävs en ny politisk vilja som ger mer konkreta resultat än vad som framkom i Feira. Samtidigt gäller det att visa klarhet i hur de institutionella frågorna skall lösas. Det gäller östutvidgningen, den kvalificerade majoriteten, antalet kommissionärer och parlamentsledamöter. EU måste kunna fungera effektivt även efter utvidgningen. Samtidigt får EU:s interna frågor inte försena utvidgningsprocessen. Processerna måste därför löpa parallellt.
Med utvidgningen följer också kravet på en EU-stadga för grundläggande rättigheter. Det går inte att komma ifrån att rättsstatliga villkor skall gälla, det är ingen kontroversiell fråga. EU-stadgan sätter emellertid EU:s utveckling i ett nytt perspektiv. Vi måste visa vilket EU vi vill ha; ett med nya möjligheter och ökande konkurrenskraft, innovationer och entreprenörsskap samt fler små och medelstora företag? Eller föredrar vi ökande offentligfinansierad välfärd och svag valuta?
Stadgekonventet borde kanske få ett utökat mandat att utarbeta förslag till konstitutionalisering av fördragen, eftersom frågorna berör varandra så djupt. Det finns onekligen ett direkt samband mellan inledningen till ett nytt fördrag och själva innehållet i fördraget.
En parallell utveckling skulle kunna skapa nya politiska öppningar och gå framåt, eftersom de olika intressena skulle bli direkt beroende av varandra. För att åstadkomma en parallell utvidgning och fördjupningsprocess, kunde ett principbeslut fattas om bindande stadga för den rättsstatliga delen, inte för den icke-principiella delen. Konventet skulle då säkert veta vilken status stadgan skulle få, och kunde se den som inledningen till den nya fördragskonstruktionen. Både de som prioriterar utvidgningen och de som prioriterar fördjupningen skulle då röna framgång. En sådan utveckling skulle ge möjlighet till ett tidigt intagande av nya medlemmar, och samtidigt ge unionen goda förutsättningar att fungera bättre för en lång tid framöver.
Vi har ett historiskt ansvar att överbrygga gränserna - inte trappa upp konflikter på det sätt som skedde med Österrike. Vi behöver ersätta korta utspel med långsiktigt, djupgående samarbete. Då tror jag att våra grundläggande värderingar, stadgans okontroversiella del, skulle kunna användas som en hävstång för utvidgningen.

Smet
Herr talman! Ärade kommissionär! Ärade ministrar! Lissabon väckte enormt höga förväntningar inom det sociala området. Ni skulle ha hört diskussionerna som fördes här i parlamentet, i utskottet för sysselsättning och socialfrågor med tanke på de relationer vi har här med de olika fackförbunden inom det internationella fackliga arbetet. Varje paragraf dissekerades och Lissabon skulle bli början på ett nytt kapitel i den sociala historien. När jag nu analyserar mötet i Feira, så ser jag att av de tjugofem och en halv sidor som ordförandeskapets slutsatser omfattar ägnas endast en halv sida åt socialt skydd och social integration. Detta skulle inte vara särskilt konstigt, om det inte var för att inte ens denna halva sida innehåller något egentligt nytt. Samma iakttagelse gäller för sysselsättningspolitiken och den europeiska sociala agendan.
Å ena sidan upprepar man två prioritetsfrågor som fastställdes redan i Lissabon: pensioner och fattigdom. Å andra sidan tar man åter upp fyra målsättningar som fastslogs i Lissabon: gruppen för socialt skydd, den öppna samordningsmetoden, programmet för socialt omhändertagande, arbetsmarknadsparternas engagemang och den privata sektorns ansvar. Egentligen utgör de punkter som ägnas åt detta helt enkelt ett omtryck av punkterna från Lissabon. Det har inte tillkommit någon nytt.
På lång sikt kommer Feira endast att kunna få betydelse, inklusive från social synpunkt, för en sak: en kompromiss om beskattningen av inkomst av sparande, såvida detta slutligen leder fram till ett direktiv. Först då kommer grundsatsen från Helsingfors att inte bara framstå som självklar, utan verkligen bli tillämpbar, det vill säga att alla medborgare som vistas i en av Europeiska unionens medlemsstater måste betala skatt för alla inkomster av sitt sparande. På så sätt frigörs också pengar för att betala för socialpolitiken och då behöver man inte jaga efter pengar för den sociala säkerheten när inkomsterna inte räcker till på grund av bedrägeri.

Talmannen
Jag har i enlighet med artikel 37.2 mottagit sju resolutionsförslag.

Malmström
Ordförandelandet Portugals arbete har inte varit lätt. Det har varit många svåra frågor under våren, men Portugal har visat att det är ett land som tar Europafrågorna på stort allvar. Mötet i Feira var på många sätt ett mellanmöte inför det franska ordförandeskapet. Tyvärr överskuggades en del av mötets resultat av tragedin i Dover, som verkligen är en fråga som det brådskar att ta upp på EU-nivå.
ELDR-gruppen gläds över framgångarna vad gäller till exempel skattepaketet och den civila krishanteringen. Vi gläds också åt bekräftelsen att Grekland snart blir medlem i valutaunionen. Vi känner stor glädje över skrivningarna om utvidgningen. För oss liberaler är ingen uppgift viktigare än att Europa blir helt. När det gäller reformerna och regeringskonferensen är vi emellertid besvikna. Vi hade gärna sett mer konkreta resultat. Fortfarande bevakar länderna sina positioner, och debatten om EU:s framtid har precis kommit igång. Det är en välkommen och helt nödvändig debatt. Den måste föras i alla länder, öppet och förutsättningslöst, och involvera medborgarna i alla medlemsländer.
Det räcker inte med minimalistiska reformer i Nice. Medborgarna förväntar sig något mer. De förväntar sig att EU tar ordentliga steg framåt, mot ett öppet, demokratiskt Europa som kan fungera effektivt med kanske upp till 40 medlemsländer. Vi måste diskutera frågorna om en författning. EU behöver en konstitution som på ett enkelt och begripligt sätt tydliggör vad EU sysslar med och var ansvaret ligger.
Stafettpinnen är nu överlämnad till Frankrike. Jag känner viss oro inför de olika signaler som kommer från det franska ordförandeskapet. Även om EU kanske behöver ett visst inslag av olika hastigheter, så behöver vi knappast ett ordförandeskap som går i olika hastigheter.

Maes
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionär. ärade kolleger! Det portugisiska ordförandeskapet var ett aktivt ordförandeskap. Som parlament hade vi en särdeles uppmärksam och lyhörd motspelare. Det gläder oss. Men för oss är och förblir rådet en motspelare. Vi har inte fått det vi ville ha i vår egenskap av parlamentsledamöter. Av de europeiska institutionerna är rådet den institution som minst verkar vilja lystra till kraven på demokrati och öppenhet. Rådet fortsätter entydigt att lita blint på medlemsstaterna, som är så svåra att få att samarbeta. Patten och vissa kolleger har redan talat om det människoovärdiga öde som de 58 kinesiska invandrarna gick till mötes.
Det kommer att dröja hopplöst länge innan det som beslutades i Tammerfors angående vad som måste göras i frågor rörande asylsökande, hemlösa och invandrare blir verklighet. Och när åtgärderna väl genomförs är de kanske långt ifrån tillräckliga.
Överenskommelserna angående en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik vittnar om en total utestängning av parlamentet. Utvecklingen mot ett mer mellanstatligt och mindre federalt Europa måste skyndsamt vändas. Samarbete mellan medlemsstater kan inte lösa problem när dessa stater och deras gränser just är en del av själva problemet. Vid en utvidgning kommer detta att bli än mer uppenbart för oss. Då finns det endast en lösning: en demokratisk federalism, som även rymmer ett erkännande av folk, regioner och minoriteter.
Jag skulle gärna vilja tala med Portugal om de verkliga erfarenheterna bakom kulisserna, för jag kan inte föreställa mig att ni i egenskap av ett litet land är särskilt glada över allt detta.

Guterres
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill först och främst tacka ledamöterna för deras anföranden samtidigt som jag ber vice talmannen att vidarebefordra detta även till de ledamöter som inte är närvarande.
Jag vill kommentera vissa centrala frågor i den här debatten. För det första faran för en mellanstatlig förskjutning. En fråga som jag känner särskilt starkt för, eftersom jag under en längre tid offentligt har försvarat åsikten att vi successivt måste arbeta för en enda pelare inom unionen. Det portugisiska ordförandeskapet har visat att det inte ville ha en mellanstatlig förskjutning. För det första försökte vi under regeringskonferensen få Europaparlamentet mer delaktigt än vad som förutsågs i Helsingforsbesluten. För det andra tilldelades kommissionen i enlighet med Lissabonstrategin ett antal viktiga frågor där kommissionens centrala roll i allt som har att göra med den öppna samordningen av unionens ekonomiska och sociala politik kom till uttryck.
Före toppmötet i Feira genomförde vi också ett forum där såväl parlamentet, kommissionen och rådet som medlemsländerna, Europeiska centralbanken, Europeiska investeringsbanken, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och arbetsmarknadens parter deltog. Jag håller därför fullt och fast med dem som menar att det som utmärker unionen måste bevaras och att unionen som sådan måste förstärkas och att en mellanstatlig förskjutning absolut inte är önskvärd.
För det andra regeringskonferensen. Det var inte det portugisiska ordförandeskapets uppgift att avsluta regeringskonferensens arbete. Vi skulle göra det vi gjorde. Och det vi gjorde var en rapport där vi med stor precision gick igenom alla ståndpunkter och alla möjliga alternativ för det som kallas Amsterdams left overs, samtidigt som vi försökte uppnå samförstånd, vilket man inte lyckades med i Helsingfors, så att ett inkluderande av det förstärkta samarbetet i konferensens dagordning kunde säkerställas, något som vi menar är intimt förknippat med frågorna kring en möjlig breddning av beslut genom kvalificerad majoritet i rådet och kanske också Europaparlamentets medbeslutandeförfarande. Med uppfattningen om att det förstärkta samarbetet inte kommer att revolutionera unionen måste det likväl genomföras inom unionens ramar och man skall varken ha möjlighet till godtycke eller uteslutning. Det kan bli ett fundamentalt instrument för att inom ramen för unionens regler förstärka integrationen inom ramen för en utvidgad och mera heterogen union. Följdfrågan blir: kommer vi att kunna avsluta regeringskonferensen? För mig är allt betydligt klarare i dag. Jag ser, som vi alla ser, regeringskonferensen som en samling nödvändiga ändringar inför utvidgningen, valmöjligheterna är i dag helt uppenbara för oss alla. Denna rapport identifierar dem på ett mycket precist sätt. Finns politisk vilja avslutas regeringskonferensen inom en månad. Frågan är om den kompromissvilja som behövs verkligen finns, för vi vet alla vilka kompromisser som är möjliga: vare sig vi vill kompromissa i helhet eller inte så är jag övertygad om att den politiska viljan finns, och att det därför kommer att vara absolut möjligt att avsluta arbetet under det franska ordförandeskapet.
När det gäller stadgan om de grundläggande rättigheterna så är det något som jag känner särskilt starkt för, eftersom det portugisiska ordförandeskapet hela tiden har förespråkat ett införande av stadgan för de grundläggande rättigheterna i fördraget. Det är också uppenbart att vi i Feira utan att ens ha i uppgift att göra detta, försökte föra upp den här punkten på föredragningslistan, vi bad konventionsordföranden lämna en rapport om framstegen till Europeiska rådet. Men rådet kunde inte besluta om ett inkluderande i regeringskonferensens föredragningslista eftersom konventionen ännu inte hade bestämt sig för om det rörde sig om något som borde ha ett juridiskt bindande innehåll eller inte. Rådet i Feira beslutade sig dock för att hålla frågan öppen tills konventionen har bestämt sig för om stadgan om de grundläggande rättigheterna kan föras upp på regeringskonferensens föredragningslista eller ej. Jag och den portugisiska regeringen hoppas att den blir ett primärt instrument för unionen.
Beträffande utvidgningen fick vi i ett flertal anföranden höra att utvidgningen inte får försenas. Vad jag kan säga är att den under dessa sex månader inte har försenats. Jag sade nyss att 72 förhandlingsärenden inletts under dessa sex månader. I förhållande till de länder vars förhandlingar inleddes under rådets portugisiska ordförandeskap - det vill säga Lettland, Litauen, Slovakien, Rumänien, Bulgarien och Malta - kan jag säga följande: för Lettland inleddes åtta kapitel och fem avslutades, för Litauen inleddes åtta och fem avslutades, för Slovakien åtta och sex, för Rumänien fem och fem, för Bulgarien fem och fyra, för Malta åtta och sju. Detta innebär att vi arbetade mycket fort, i verkligt gott samarbete med kommissionen - och jag vill här framhålla kommissionär Günter Verheugens roll - för att arbeta i så hög takt som möjligt med utvidgningen.
Vid toppmötet i Lissabon fastställdes en strategi. Vi vet alla att vi kommer att leva i ett informationssamhälle och i en kunskapsekonomi. Den stora frågan är om det kommer att vara ett samhälle med delaktighet, om det kommer att bli ett samhälle för oss alla eller inte. Det grundläggande i den europeiska visionen är att det bör vara ett samhälle med delaktighet, och det europeiska svaret på delaktighet är det som vi kallar ett utbildande samhälle, som i huvudsak går ut på ett livslångt lärande, såsom det framhölls här i dag. Tre månader efter ett stort antal beslut var det omöjligt att klara av allt under toppmötet i Feira. Trots detta antogs en rad viktiga dokument under mötet. Vi talade till exempel om småföretag, stadgan för småföretag är nu antagen. Vi talade om informationssamhället, handlingsplanen för informationssamhället är antagen. Vi talade mycket om kampen mot fattigdom, och vi har redan tre viktiga rapporter färdiga vilka gör det möjligt för kommissionen att inom kort fatta beslut och där högnivågruppen, numera kommittén för socialskydd, kommer att fatta beslut om kampen mot socialt utslagning och pensionsreformens hållbarhet. Jag är med andra ord övertygad om att vi kommer att arbeta snabbt. Och som kommissionär Christopher Patten sade så håller kommissionen på att förbereda en samling indikatorer som kommer att vara klar i september för att kunna ge innehåll och substans åt de olika politiska samordningar som har fastställts.
När det gäller skattepaketet så är det ingen tillfällighet att man väntade i tolv år innan en överenskommelse kunde nås. Och väntar man i tolv år på en överenskommelse är det för att överenskommelsen inte är lätt. Och ett avtal som är svårt att få igenom är ingen perfekt överenskommelse. Det är dock en viktig kompromiss. Jag är övertygad om att den politiska vilja som visades i samband med kompromissen också kommer att finnas vid genomförandet. Med anledning av de frågor som ställdes så tror jag därför att tidtabellen kommer att hållas. När det gäller enhällighet i skattefrågor så är det huvudsakliga problemet att man för att kunna fatta beslut utan enhällighet måste komma överens om att det är så det skall vara. Hittills har vi dock inte kunnat skönja någon möjlig enhällighet inom unionen.
Också några ord om händelsen i Dover, en händelse som chockerade oss alla, men det som ligger bakom incidenten i Dover är att vi måste erkänna att Europa hittills inte har visat prov på att till fullo förstå problemet med en åldrande befolkning, att Europa måste ha en invandringspolitik och att denna politik måste fastställas tillsammans med de länder där de som vill komma och arbeta i Europa lever. Samtidigt måste vi på det sociala planet kunna garantera en rad åtgärder för en harmonisk integration i vårt samhälle. Det är detta det handlar om och det är detta som kommissionen i dag har mandat att arbeta med inom en rad viktiga områden, och som vi menar inom kort kommer att konkretiseras i viktiga beslut för unionen.
Här kommer vi in på en annan viktig samhällsfråga för kommande årtionden: vår kapacitet att leva med olikheter, vår kapacitet att främja tolerans i vårt samhälle, att bekämpa främlingsfientlighet och rasism. För låt oss tala klarspråk, främlingsfientlighet och rasism finns i alla våra samhällen och i alla våra länder. Det är ett socialt fenomen, och det blir dramatiskt om det finns politiska krafter, och framför allt politiska krafter som eftersträvar en regeringsposition, vilka använder sig av främlingsfientlighet och rasism för att vinna röster. Och jag vill här klart och tydligt säga ...
(Applåder)
... jag vill klart och tydligt säga att detta är helt emot de europeiska värderingarna. Måste vi av skäl som har att göra med staters suveränitet acceptera att sådana politiska krafter kan komma i regeringsställning, vill jag helt frankt säga att de politiska krafter som använder sig av främlingsfientlighet och rasism för att vinna röster och komma till makten inte har samma värderingar som jag. Därför har jag inga som helst problem att förlora eller inte förlora ansiktet för något som jag, min regering och de fjorton medlemsstaterna gjorde när ett parti, som enligt vår mening inte respekterar de grundläggande värderingarna, placerade sig i den politiska makten i Österrike. När detta är sagt skulle jag också vilja nämna att vi som unionens portugisiska ordförandeskap verkligen försökte, som ledamöterna känner till, se till att Österrike till hundra procent blev delaktig i allt unionsarbete, vilket inte alltid var så lätt, och inte bara det utan vi försökte också se till att de österrikiska företrädarna garanterades ett värdigt bemötande vid alla rådets myndigheter, inklusive regeringsledamöterna från FPÖ. Ordförandeskapet gjorde det i övertygelsen om att det är en sak att en suverän stat, som mitt land, och dess regering har rätt att ha åsikter om en annan suverän stats regering, och jag frånsäger mig inte den rätten för den suveräna stat jag företräder. En annan sak är unionens verksamhet och när det gäller Europeiska unionen så menar jag att det är vår skyldighet att till fullo se till att dess verksamhet kan fungera.
När det gäller de fjorton medlemsstaternas beslut om förbindelserna mellan respektive regering och den österrikiska regeringen finns ett fastställt förfarande varigenom besluten kan omvärderas om så önskas, strikt bilaterala beslut som inte berör unionens verksamhet, eftersom detta inte tilläts av det portugisiska ordförandeskapet. Det kommer inte heller att beröra Österrikes närvaro, trots vissa påtryckningar i annan riktning, eftersom det portugisiska ordförandeskapet inte har tillåtit det, eller den värdighet de österrikiska företrädarna kommer att bemötas med vid de unionsaktiviteter där vi har ålagts ordförandeskapet.

Patten
. (EN) Herr talman! Jag kan svara mycket kortfattat, eftersom min hedervärde vän Beazley - och jag använder uttrycket både på ett personligt och formellt parlamentariskt vis - ställde en direkt fråga till mig i ett tal som kanske hade fått ett bättre mottagande i Berlin än i Paris eller London.
Den hedervärde ledamoten frågade mig hur jag såg på förbindelserna mellan institutionerna - mellan rådet, kommissionen och parlamentet. Jag kan svara på ett mycket direkt sätt: På mitt eget område är det ett ämne som jag nyligen tagit upp i ett eller två tal. Jag har klargjort att jag inte vill se någon ökning av kommissionens behörighet på området som jag är ansvarig för. Jag vill att vi skall hantera denna behörighet på ett effektivare sätt, och jag vill att vi skall få möjlighet att utöva denna behörighet fullt ut för att stödja utvecklingen av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Jag anser att det inte handlar om att vi försöker tillskansa oss nya maktbefogenheter, utan att vi försöker utöva de maktbefogenheter vi redan fått genom fördraget. Vi skall försöka utöva dessa maktbefogenheter på ett sätt som t.o.m. uppvisar en större demokratisk ansvarighet.
Låt mig förklara vad jag menar för ledamoten. Vi måste ansöka till budgetmyndigheten - till parlamentet och rådet - varje år rörande nivån för våra åtaganden inom området för utrikesfrågor, men vi borde ha en mycket öppnare dialog med budgetmyndigheten om inriktningen för finansieringen av dessa åtaganden. Det borde ske ett mer seriöst meningsutbyte om våra politiska prioriteringar. För att återigen svara på ledamotens fråga, så vill jag alltså att vi skall klara av de uppgifter vi redan har ansvar för på ett mycket bättre sätt. Jag vill att vi skall få denna möjlighet, och jag vill att vi skall vara så ansvariga som möjligt inför detta parlamentet och rådet för de uppgifter vi utför. Så enkla och rättframma är våra strävanden, och de har den stora fördelen att de återspeglar det som står i fördragen.
Jag vill slutligen ge en sista komplimang till det portugisiska ordförandeskapet, när det nu avslutat sitt uppdrag. Det var - jag upprepar - ett stort nöje att arbeta med den portugisiska regeringen, med dess ministrar och oerhört hårt arbetande tjänstemän. Då jag uttalar mig i egenskap av en person som under loppet av ett tämligen långt och inte - hoppas jag - fullständigt bortkastat politiskt liv, har verkat under en rad olika ordföranden, tror jag inte att jag någonsin verkat under en ordförande som varit bättre, mer kompetent, mer beslutsam eller artigare än Portugals premiärminister.

Tvättning av pengar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0175/2000) av Lehne för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar (KOM(1999) 352 - C5-0065/1999 - 1999/0152(COD)).

Lehne
Herr talman, mina damer och herrar kolleger! Jag tror att vi här har ett verkligt bra exempel på samarbete mellan kommissionen och Europaparlamentet. Till att börja med vill jag säga något om historien bakom detta förslag till direktiv. Alltsedan 1991 har det i Europa funnits ett direktiv om bekämpning av penningtvätt. Detta direktiv om bekämpning av penningtvätt ligger huvudsakligen till grund för den nationella lagstiftningen om bekämpning av tvättning av pengar, vilket för övrigt kanske är en ny upplysning för många där hemma i medlemsländerna, eftersom man där alltid utgår från att lagstiftningen har åstadkommits av den egna lagstiftande myndigheten. Den har också medverkat, men ursprunget till bekämpningen av penningtvätt ligger i direktivet från 1991.
Europaparlamentet höll efter en rad framlagda betänkanden - också rapporter från kommissionen - en utfrågning om detta i december 1995. Resultatet av utfrågningen blev att det finns stora brister i samarbetet mellan medlemsstaterna, eftersom standarden när det gäller bekämpning av penningtvätt var högst olika. Det finns stater, exempelvis Storbritannien eller Tyskland, som har gått långt utöver det som står i direktivet. Andra länder, exempelvis Luxemburg, har bara genomfört ett minimum av det, vilket ju har medfört stora problem. Parlamentet uppmanade redan då kommissionen att lägga fram ett nytt förslag till ett andra direktiv om bekämpning av penningtvätt. Detta har nu skett. Vi tackar kommissionen för detta, och jag anser att det är ett bra exempel på hur kommissionen reagerar på initiativ som kommer från parlamentet, och tar över dem.
Å andra sidan måste jag också komma med litet kritik. Jag tror att kommissionen med sitt förslag har skjutit litet grand över målet. Den har så att säga överfört de regler, som gäller för kredit- och finansinstitut och banker, på andra yrkesområden, som inbegrips i det andra direktivet om penningtvätt och som åläggs att bekämpa penningtvätt. Men på advokater, skatterådgivare, auktoriserade revisorer är det nu inte så enkelt att överföra de regler som gäller för bankerna, ty för exempelvis advokater gäller en särskild tystnadsplikt gentemot klienterna och ett särskilt förtroendeförhållande. Vårt problem var alltså att rätta till detta i samrådet i första behandlingen. Jag tror att vi lyckades med det. Vi har i dag skapat en situation, där de rättsstatliga principerna bibehålls, och där advokaterna fortfarande har tystnadsplikt antingen när de företräder sina klienter inför domstol eller ger dem råd i en rättslig fråga.
Uteslutande när advokater gör detsamma som banker, nämligen förvaltar förmögenheter, är det klart att samma regler bör gälla för dem som för kredit- och finansinstituten, och jag tror att detta också har uppnåtts genom ändringsförslagen.
Jag tror att vi har mera verklighetstroget utformat de identifikationsskyldigheter som har fastslagits. Det är ingen mening med att en fastighetsmäklare, när han inleder en affärsförbindelse med en kund, så att säga först måste be kunden styrka sin identitet. Då skulle affären omöjliggöras. Även detta har reglerats så att det närmar sig praxis och medborgarna.
När det gäller förteckningen över förbrott måste vi kritisera att kommissionen inte har definierat begreppet "organiserad brottslighet". Det rättar vi till i ändringsförslagen. När det gäller bedrägerier som drabbar Europeiska unionen har vi begränsat förteckningen över förbrott till de viktigaste brotten, och vi har inte tagit upp några bagatellartade handlingar, vilket var fallet i kommissionens förslag.
Här vill jag tacka så hjärtligt för det goda samarbetet med de finska och portugisiska ordförandeskapen, och jag är säker på att vi i de fortsatta samtalen också kommer att samarbeta bra med det franska ordförandeskapet. Vi försökte att för första gången praktisera det nya förfarandet enligt Amsterdamfördraget, som möjliggör att man avslutar medbeslutandet med en behandling. Det lyckades vi tyvärr inte med. Men detta berodde inte på parlamentet. Det berodde på de enskilda delegationerna i rådets arbetsgrupp, som inte hade fått med sig något definitivt uppdrag hemifrån, så att rådet kunde lägga fram några definitiva förhandlingsbara texter för oss.
Därför har vi också inför sommaruppehållet i utskottet beslutat att vi nu konkret går in i samråden i den första behandlingen, genomför det normala förfarandet med första och andra behandlingen och sedan väntar på rådets gemensamma ståndpunkt. Men det får inte hindra oss från att fortsätta att söka samarbete i denna fråga med rådet, ty toppmötet i Tammerfors gav frågan om bekämpning av penningtvätt allra högsta prioritet, och detta med all rätt. Därför måste vi alla anstränga oss för att så snart som möjligt komma fram till en förbättring av bekämpningen av penningtvätt i Europa. Jag tror att vi även i kväll här i denna plenardebatt bidrar till detta, och jag tror och önskar mig att detta fortsätter snarast, så att vi sedan snart får ett andra direktiv om bekämpning av penningtvätt i Europeiska unionen, som därefter lämpligen också snabbt bör genomföras av medlemsstaterna!

Theato
(PPE-DE), föredragande av yttrandet från budgetkontrollutskottet . (DE) Herr talman! Mina damer och herrar! Kommissionen föreslår en väsentlig ändring i direktivet som skall förebygga penningtvätt. Sedan direktivet godkändes 1991 har saker och ting ändrats på detta område. För det första har man gjort erfarenheter med det nuvarande direktivet, och för det andra måste man beakta ändringarna i fördragen.
Med det ökande medvetandet om att pengar är det huvudsakliga målet och motorn för den organiserade brottsligheten bör också lämpliga åtgärder vidtas beträffande den vinst som den organiserade brottsligheten får ut. Även gemenskapens finanser blir offer för den organiserade brottsligheten, som kan ses av kommissionens rapporter om bedrägeribekämpning. Detta sker på bekostnad av Europeiska gemenskapens budget. Medlemsstaterna skyddar sina finanser med hjälp av sina lagar, men gemenskapen förfogar inte över polis och juridiska myndigheter så att de kan dra bedragare inför domstol för att återfå de förlorade medlen och utdöma straff. Därför måste gemenskapens budget skyddas med hjälp av direktiv, förordningar och andra åtgärder.
Artikel 280 i EG-fördraget säger helt klart att gemenskapen och medlemsstaterna skall bekämpa bedrägerier och andra rättsvidriga handlingar som riktar sig mot gemenskapens ekonomiska intressen med hjälp av åtgärder enligt denna artikel, som är avskräckande och medför ett effektivt skydd. Kommissionens förslag skall betraktas i nära anslutning till denna artikel i fördraget.
Även den brottslighet som skadar gemenskapens budget är oftast organiserad. Där har föredraganden rätt. Men det finns också undantag, och dessutom handlar det inte alltid om internationellt organiserad brottslighet, och där skulle budgetkontrollutskottet hellre ha gått på kommissionens förslag. Vi inser dock problemen med att avgränsa detta och är beredda att följa föredraganden enbart med en hänvisning till artikel 280 i fördraget.
För övrigt anser vi att det i fråga om direktivet om penningtvätt för det första handlar om förebyggande och avskräckande åtgärder och för det andra om att samla in bevis. Medlemsstaterna måste för sin egen och unionens del förfoga över en rättslig grund. Alla bevis skall användas, som är lämpade att användas mot bedrägerier och andra rättsvidriga handlingar på bekostnad av EU:s budget. Det skulle säkerligen vara i enlighet med slutsatserna från ordförandeskapet för Europeiska rådet i oktober 1999 om man förfar på detta viset.
Jag tackar föredraganden, herr Lehne, för det samarbete som vi har haft.

Papayannakis
Herr talman! Tvättningen av svarta pengar belönar den organiserade brottslighetens och korruptionspolitikens verksamheter. Ur ekonomisk synvinkel ökar den, på ett sätt som inte är det minsta sunt, likviditeten i den internationella ekonomin, liksom den bidrar till att fördärva hjälp- och återuppbyggnadspolitiken, vilket vi har sett väldigt många exempel på fram till i dag. Vi har lagt fram ett antal ändringsförslag som avser att generalisera bestämmelserna om övervakning och sanktioner och att göra dem strängare. Men, herr talman, i de olagliga verksamheterna finner man ständigt nya områden, till exempel handeln med invandrare, handeln med kroppsorgan m.m., liksom nya legaliseringsmetoder. Det kommer att krävas mycket arbete. Vi tror inte att denna revidering av direktivet är tillräcklig, även om vi självklart stöder den.
Herr talman! Den ohämmade globaliseringen gör det nödvändigt med allt fler politiska bestämmelser, mer samordning och harmonisering och fler gränsöverskridande organ, som måste motsvara de olagliga verksamheternas med avseende på omfattning och kvalitet. Jag skall som exempel anföra, herr ordförande, eftersom jag anser att det är ett mycket viktigt exempel, de så kallade frånlandsverksamheterna, off-shore-verksamheterna, för vilka OECD nyligen redovisade förteckningar över länder, de skrämmande summorna och de sätt på vilka tvättningen genomförs. Vi anser att unionen måste hjälpa de länder, vilka de än må vara, vilken regim de än må ha, som döljer olagliga verksamheter genom off-shore-lagstiftningen. Den måste få dem att harmonisera. Den måste få dem att respektera gemensamma regler, som till exempel de tyvärr otillräckliga regler som finns i unionens medlemsländer. Detta kan utan problem göras utan särskilt olagliga överträdelser, genom användande av de avtal om ekonomiskt eller annat slags samarbete som finns med dessa länder, i vilka klausuler och bestämmelser av en typ som leder till denna harmonisering måste införlivas. Om så inte sker, anser vi att vi förlorar vår tid, herr talman.

Wallis
föredragande av yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. (EN) Herr talman! Jag hade många onda aningar när jag formulerade detta yttrande på utskottets för rättsliga frågor och den inre marknaden vägnar. Den föreslagna förlängningen av direktivet, som innebär ett nytt slag för bl.a. näringslivet, verkar vid en snabb bedömning bli både farlig och betungande: Farlig därför att det kan finnas ett hot mot det konfidentiella förhållandet mellan advokat och klient, som är det väsentligaste när det rör tillgången till en rättvis juridisk behandling i det civila samhället, och betungande p.g.a. att detta direktiv rent teoretiskt nu skulle omfatta din lokala guldsmedsbutik.
Det är alltså en sak att kräva att en multinationell revisionsbyrå skall följa denna typ av förordning, men en helt annan sak att kräva att ett mindre företag eller en enskild firma skall göra det. Jag instämde till en början i mina kollegers ilska när de sade att detta förslag innebar att staten skulle förvandla advokater och andra till poliser - men efterhand, när jag läst och gjort efterforskningar, ändrades min åsikt. Vi måste komma ihåg, vilket föredraganden redan sagt, att det förslag vi nu granskar finns till därför att vi begärt det, dvs. att parlamentet begärt det, därför att vi ville ta itu med penningtvätten, med detta internationella brott som är ett allvarligt hot mot den gemensamma marknaden.
Jag är imponerad av de resultat som uppnåtts i England av Brottsundersökningsenheten som samarbetat med advokater enligt redan nu mycket långtgående regler och bestämmelser, men med respekt för den yrkesmässiga tystnadsplikten. De har varit synnerligen framgångsrika. Vi bör ta lärdom av denna erfarenhet. I Skottland uppmuntras advokaterna att betrakta stränga bestämmelser som ett självförsvar för dem själva, avsedda att skydda dem mot att drabbas av brottsanklagelser. Vi bör som parlament hålla fast vid vår ursprungliga önskan att ta itu med penningtvätten som ett problem som härrör från den organiserade brottsligheten, och jag tycker att det verkar som detta problem kanske kommer att förfölja oss.
Det är tråkigt att vi inte har lyckats hantera problemet i dess rätta miljö, dvs. inom straffrätten, utan i stället varit tvungna att ta itu med det i samband med den inre marknaden, vilket inneburit en begränsning.

Pirker
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! När vi beslutar om detta direktiv i morgon eller i övermorgon så lägger vi därmed en hörnsten i kampen mot den organiserade brottsligheten, ty som Diemut Theato har nämnt är motorn för den organiserade brottsligheten de pengar som fås från droghandeln, människohandeln, och alla former av organiserade brott. Dessa pengar tvättas och förs in i det legala ekonomiska kretsloppet. Det uppstår då stora risker för ekonomin på grund av snedvridning av konkurrensen, risker för en underminering av samhället och hot även i riktning mot destabilisering av en stat.
Därför är det väsentligt att vi här tar upp kampen mot denna penningtvätt och förhindrar den. Ty om vi lyckas förhindra penningtvätten, då förhindrar vi därigenom också den organiserade brottsligheten.
Därför lämnar jag mitt till stöd till att man nu lägger fram ett nytt förslag, som utvidgar det första direktivet. Situationen har förändrats. Den organiserade brottsligheten utnyttjar nya affärsgrenar. Penningtvätten går andra vägar än tidigare. Därför är det ytterst nödvändigt att Europaparlamentet, institutionerna, kommissionen och rådet här fattar beslut så att vi får ett nytt effektivt instrument som vi kan använda i kampen mot penningtvätten. Därför stöder vi från Europeiska folkpartiet att detta direktiv utvidgar förbrotten till alla områden av organiserad brottslighet, från vilka vinsterna tas, utvidgar dem till de yrken och yrkesområden som missbrukas eller som målinriktat kan dras in i sammanhanget.
Jag välkomnar utan tvekan att föredraganden försöker föreslå en väg som faktiskt gör direktivet genomförbart och därmed till ett äkta instrument för att bekämpa den organiserade brottsligheten. Vi kommer eftertryckligt att stödja dessa förslag från föredraganden.

Schmid, Gerhard
Herr talman! När man talar om organiserad brottslighet tänker man bland allmänheten ofta på spektakulära brott, som mordet på domare Falcone eller narkotikahandel. Men i själva verket handlar det om något annat. Organiserad brottslighet är den återkommande, systematiska brottsligheten där yrkesmässiga strukturer utnyttjas, exempelvis systematiska bilstölder, stölder av kreditkort och liknande. Denna slags brottslighet har två följder: För det första är skadorna avsevärda, eftersom de inte beräknas på de enskilda fallen, utan på summan av de enskilda fallen. För det andra är de penningbelopp som utvinns med hjälp av brottsliga handlingar så stora att de inte kan förbrukas privat utan att detta faller i ögonen. Jag brukar i dessa sammanhang alltid säga som så: Den organiserade brottsligheten kan överhuvud taget inte äta, supa eller göra av med pengarna på något annat sätt utan att det märks. Därför försöker man på smygvägar förespegla att de kriminellt förvärvade pengarna har erhållits på legal väg. Det kallar man penningtvätt. Man förvandlar de smutsiga pengarna till rena pengar. Den som förhindrar eller åtminstone avsevärt försvårar detta, sårar den organiserade brottsligheten på djupet, förhindrar att den växer upp, och skadar dess fortplantningsförmåga.
Kollegan Lehne har påpekat att vi redan mycket tidigt hade ett direktiv för detta, som harmoniserade normerna i Europeiska unionen. Trots detta behövs denna ändring, så att man tar hänsyn till den senaste utvecklingen. Vi anser att det är bra att direktivet inte bara utvidgas till bankerna, utan också till andra branscher eller yrken, som man kan missbruka för penningtvätt, varvid de problem som hänger samman med de fria yrkena ur vår synpunkt kunde lösas på ett tillfredsställande sätt. Vi anser också att det är bra att inte bara narkotikahandel gäller som förbrott, utan alla former av organiserad brottslighet.
Vi har fäst stor vikt vid att man tar med dem som handlar med ädelstenar och lyxvaror med ett värde överstigande 50 000 euro, samt auktionsförrättare. Det som förvånat oss något är att kommissionen - trots att problemet är uppenbart - inte från början införlivade elektroniska pengar i direktivet. Den aggressiva ämbetsmannaintelligensen inom kommissionen, som vill framställa allt som har att göra med Internet som något positivt, blundar uppenbarligen för de allra försiktigaste påpekanden om att man också kan missbruka denna teknik för andra ändamål.
Rådet har gjort oss besvikna: Hittills har man överhuvud taget inte beslutat något alls, utan uppträder som en oxe som skall lägga ägg. Därför säger jag med adress till rådet: Kom nu med ett snabbt beslut! Penningtvätten är alltför allvarlig för att man skall överlåta den på inskränkta nationella kanslisekreterare som leker indianer!

Ceyhun
Herr talman! Under de gångna åren har brottsliga organisationer inom och utanför Europa upprättat väldiga internationellt opererande nätverk, som uppnår höga vinster exempelvis genom kvinnohandel eller narkotikahandel. De belopp som omsätts rör sig om miljarder. Kampen mot penningtvätten ligger också i Europas intresse. Kollegan Lehnes lyckade betänkande vill förbättra det nuvarande direktivet för att förhindra penningtvätt. Institutioner som banker, och även enskilda ansvariga som notarius publicus och advokater, bör tas med när man klarlägger brotten med penningtvätt.
Det måste dock förhindras att det uppstår nya kryphål. Målet bör vara att så snabbt som möjligt utveckla ett sameuropeiskt informationssystem mot penningtvätt. Om vi inte skapar något samarbetsnät för övervakning och bekämpning, kommer vi en dag inte längre att kunna överblicka penningtvättsaktiviteterna. Så långt får det inte gå!

Poli Bortone
Herr talman! Efter sju år är det verkligen på tiden att direktivet från 1991 uppdateras. Det verkar emellertid som om det nya direktivet nästan uteslutande ägnar sig åt de fria yrkena och inte tar tillräcklig hänsyn till den framväxande olagliga trafiken, som på ett tråkigt sätt är knuten till massinvandringen, okontrollerad och okontrollerbar, framför allt i länderna på Balkan, som medför konsekvenser, inte bara inom det i strikt mening ekonomiska området, utan även på det i vidare mening sociala fältet i de länder som redan är medlemmar i Europeiska unionen. Det är därför både lämpligt och nödvändigt att snabbt få tillgång till resultaten från det arbete som utförts av arbetsgruppen för penningtvätt.
Kommissionen föreslår i sitt direktiv en skyldighet att informera, men det som oroar är hur informationen skall hanteras, vilket kan innebära att det eventuellt kunde vara lämpligt att inrätta en speciell myndighet eller ett permanent observationscentrum, med tanke på den stora spridningen när det gäller olika typer av penningtvätt. Hänvisningen till banker och personer som handlar med konst eller som säljer på auktioner innebär en begränsning, eftersom vi skulle kunna påminna om inte bara offshore-verksamhet utan också de albanska pyramidspelen och även de små företag som fungerar som en täckmantel för olagliga verksamheter. Det är uppenbart att hittills har de förebyggande åtgärderna inte varit tillräckliga: då måste vi tänka på att vi borde ta till budgeten för att inrätta sanktionsmöjligheter. Vi bör slutligen notera att även penningtvätt är en verksamhet som faller inom ramen för de mänskliga fri- och rättigheterna, för ofta tar den olagliga verksamheten formen av försäljning av vapen och narkotika samt handel med prostituerade kvinnor och barn i pedofila syften. När vi skall bedöma lämpligheten av att acceptera ett visst kandidatland som medlem i unionen måste vi därför ta extra hänsyn till den olagliga penningtvätten!

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Först och främst skulle jag vilja uttrycka min tacksamhet till föredraganden Lehne, samt till de fyra utskott som har varit delaktiga i detta arbete, för det föreliggande betänkandet och för deras värdefulla stöd under behandlingen av denna viktiga fråga.
Kampen mot penningtvättning utgör en politisk fråga av högsta prioritet. Tal om intensivare ansträngningar för att ta itu med vinningen från brottslig verksamhet förekommer regelbundet i slutförklaringar vid toppmöten. Både under toppmötet i Tammerfors och under toppmötet i Feira bad Europeiska rådet Europaparlamentet och ministerrådet att så snart som möjligt godkänna det föreliggande förslaget som föreskriver en anpassning av penningtvättsdirektivet från 1991 samt en utvidgning av dess tillämpningsområde.
Parlamentet och föredraganden befanns vara beredda att arbeta för att förslaget skulle antas under första behandlingen. Med detta mål för ögonen hölls ett antal möten mellan föredraganden, ordföranden för rådets arbetsgrupp och kommissionens tjänstemän. Tyvärr, måste jag säga, har aktiviteterna i rådet inte företagits med samma skyndsamhet som i parlamentet, och diskussionerna i rådet har inte resulterat i ett tillräckligt förtydligande av alla punkter i förslaget. Därför lägger man nu fram ärendet under detta plenarsammanträde för ett yttrande under första behandlingen enligt det normala förfarandet.
Så gott som alla är överens om att direktivet av den 10 juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar, har fungerat. Även om det är långt ifrån enkelt att mäta förebyggande effekter, har det inom medlemsstaterna ovedersägligen blivit lite svårare att föra in pengar som härrör från brottslig verksamhet i det finansiella systemet i allmänhet och i bankväsendet i synnerhet.
Redan från första början stod det dock klart att direktivet från 1991 någon gång skulle behöva anpassas till nya förhållanden. Tvättningsförbudet i direktivet gäller ju endast vinning från narkotikahandel, vilket inte längre står i överensstämmelse med hur man arbetar på internationell nivå. Dessutom gavs det i artikel 12 i texten från 1991 redan från början en möjlighet att utsträcka de fastställda förpliktelserna till att gälla även känsliga icke-finansiella yrken och verksamheter. Om detta skall vi tala i kväll.
Dessutom hade erfarenheterna visat att man även behövde åtgärda eller förtydliga ett antal tekniska frågor. Pressen på Europeiska unionen att intensifiera kampen mot penningtvätten, utmynnade i den handlingsplan för bekämpande av den organiserade brottsligheten som undertecknades vid toppmötet i Amsterdam 1997 samt i det betänkande och den resolution som parlamentet godkände i mars 1999.
Förslagets svåraste och känsligaste del gäller utan tvekan utökningen av de förpliktelser som fastställts i direktivet, såsom rapporteringsplikten vid misstanke om tvättning av pengar, samt utökningen av förpliktelsens omfattning till att täcka även yrken som är av icke-finansiell art och framför allt yrken av juridisk karaktär. Hur känsliga dessa frågor än är, så är kommissionens bestämda uppfattning att dessa yrkesgrupper skall underkastas samma förpliktelser som andra personer som tillhandahåller finansiella tjänster när de uppträder som förmedlare av finansiella eller professionella tjänster.
Kommissionen tackar föredraganden och de fyra utskott som deltagit i arbetet med detta betänkande för deras hjälp med att utsträcka direktivets tillämpningsområde till att omfatta även dessa yrken.
Om ni tillåter skulle jag nu vilja gå över till att diskutera de separata ändringsförslagen. Kommissionen godtar ändringsförslagen 1, 5, 25, 30, 33 och 37 i oförändrad form. I de flesta fall ställer sig kommissionen positiv till den bakomliggande tanken eller avsikten med majoriteten av de föreslagna ändringsförslagen, men föredrar på detta stadium att inte välja en teknisk lösning. Kommissionen strävar snarare efter att nå en kompromiss som tillmötesgår både parlamentets vilja och de önskemål som medlemsstaterna har uttryckt i rådet. Detta gäller ändringsförslagen 4 och 12. Kommissionen delar uppfattningen att det behövs en adekvat definition av begreppet "organiserad brottslighet". Men vi föredrar att utgå ifrån den definition av "brottslig organisation" som gavs inom ramen för den gemensamma åtgärden från den 21 december 1998.
Så kommer vi till ändringsförslagen 6, 15 och 26. Kommissionen värdesätter att kunna räkna med parlamentets stöd när det gäller utsträckandet av direktivets tillämpningsområde till att omfatta ett brett spektrum av yrkesgrupper. Beträffande skatterådgivare och revisorer har kommissionen på detta stadium ännu inte intagit någon definitiv ståndpunkt om huruvida dessa yrkesgrupper skall behandlas på samma sätt som advokater, samt i så fall, om direktivet endast skall tillämpas på vissa arbetsuppgifter eller mer allmänt skall gälla dessa yrken.
Nu skall jag kommentera ändringsförslagen 17, 18 och 19. Kommissionens förslag har väckt en intressant diskussion om huruvida man bör involvera även sådana handlare som handlar med varor av högt värde såsom juvelerare, konsthandlare och så vidare, i kampen mot penningtvätt. Problemet med detta är att sådana slags handlare oftast inte är föremål för några regler, och att det därmed kan visa sig vara svårt, om inte omöjligt, att undersöka om de fullgör sina plikter.
Kommissionen kommer att fortsätta sökandet efter en möjlighet att få sådana handlare att lyda under direktivet på något annat sätt. Men kommissionen vill undvika att denna aspekt av diskussionen föranleder allvarliga fördröjningar vid antagandet av förslaget.
Vad ändringsförslagen 21 och 22 beträffar, så medger kommissionen att det i vissa fall kan vara berättigat med differentierade identifikationskrav. Kommissionen kommer att fortsätta sitt arbete kring denna aspekt av förslaget.
De fyra ändringsförslagen 9, 10, 13 och 14 handlar om definitioner, och kommissionen ansluter sig till förslagen med en hänvisning till elektroniska pengar. Detta blev också nyss föremål för en kommentar. Det gäller ändringsförslag 9. Vi är beredda att undersöka i vilken utsträckning företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper samt förvaltningsföretag bör falla inom direktivets tillämpningsområde. Ändringsförslag 10 hänvisar till detta. Kommissionen ställer sig positiv till ändringsförslagen rörande bedrägeri inom gemenskapen, ändringsförslag 13, samt begreppet "behöriga myndigheter", ändringsförslag 14.
Beträffande ändringsförslag 11 samtycker kommissionen till att tillsammans med medlemsstaterna undersöka vilken roll som kontrollmyndigheten för marknaden skall ha.
När det gäller ändringsförslag 23 och identifieringen av kunder vill jag påpeka att kommissionen kan stödja att man överger bilagan. Vi funderar dock fortfarande på skrivningen till förslaget.
När det gäller ändringsförslag 24 är kommissionen beredd att tillsammans med medlemsstaterna samråda om eventuella anpassningar av beloppen som rör försäkringsavtal.
Beträffande ändringsförslagen 31, 32, 41 och 43 är kommissionen nöjd med det stöd som finns för OLAF:s roll inom ramen för förslaget.
När det gäller ändringsförslag 34 delar kommissionen uppfattningen att begreppet "oberoende jurister" skall definieras av varje medlemsstat. Det finns ingenting i förslaget som hindrar medlemsstaterna att gå längre än de krav som uppställs i direktivet.
Beträffande ändringsförslag 38 är kommissionen öppen för en bredare täckning av spelsektorn, såvida det är praktiskt möjligt att införa samma kontrollföreskrifter.
Nu kommer jag till ändringsförslag som är oacceptabla för kommissionen. Först och främst handlar det om ändringsförslagen 2 och 3 som tycks frånta OLAF alla befogenheter inom ramen för detta direktiv.
Ändringsförslagen 7, 8, 16 och 45 riskerar enligt kommissionens bedömning att verka starkt hämmande på tillämpningen av direktivet på juridiska yrken.
Ändringsförslag 20 är oacceptabelt då förslaget inte kan behandla tjänstemän inom tull- och skattemyndigheter på samma sätt som finansinstitut eller yrkesgrupper som faller under direktivet. Denna fråga måste överlåtas till medlemsstaterna.
Ändringsförslagen 27, 28 och 29 innebär ett ifrågasättande av vissa aspekter av 1991 års direktiv som enligt kommissionens uppfattning inte behöver ändras.
När det gäller ändringsförslag 35 anser kommissionen att åberopandet av ett advokatsamfund eller en likvärdig självreglerande organisation utgör en valmöjlighet som erbjuds medlemsstaterna, och relationen mellan medlemsstaterna och detta advokatsamfund eller andra liknande organ är en inrikespolitisk angelägenhet.
Beträffande ändringsförslag 36 är kommissionen av den uppfattningen att varje medlemsstat själv måste bestämma om man vill använda sig av inteckningsregister i kampen mot penningtvätten.
När det gäller ändringsförslag 39 så kan förpliktelserna i direktivet inte utsträckas till att gälla utanför Europeiska unionens territorium. Frågan om offshore-centrum studeras för närvarande av Financial Action Task Force. Kommissionen kan inte godta strykningen i ändringsförslag 40, eftersom det skulle innebära att advokatsamfundet ålades en samarbetsplikt trots att endast de myndigheter som normalt ansvarar för bekämpning av penningtvätt kan fullgöra en sådan plikt på erforderligt sätt.
Slutligen gäller det ändringsförslag 42. Kommissionen anser det inte vara lämpligt att i detta förslag föreskriva en begränsning av användandet av kontanta medel.
Detta var mitt svar till er församling, herr talman. Jag beklagar att jag talade längre än vad som var avsett från början, men jag ville få kommentera alla ändringsförslagen, med tanke på att ämnet är viktigt och att alla ändringsförslag var värda att kommenteras, ibland helt kort.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Safe Harbor-principer
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0177/2000) av Paciotti för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om utkast till kommissionens beslut om huruvida Förenta staternas safe harbor-principer ger ett adekvat skydd.

Paciotti
. (IT) Herr talman! Inom Europeiska unionen är rätten till sekretess när det gäller personuppgifter av grundläggande betydelse, men samtidigt måste vi skydda marknadens intresse av att fritt kunna överföra uppgifter.
För att garantera en balans mellan dessa båda krav anges i direktiv nr 46 från 1995 en serie regler som medlemsstaterna bör införa - och som de faktiskt har infört i form av egna lagar - och nämner också inrättandet av en oberoende myndighet som garanterar respekten för dessa regler i enlighet med principen om förfoganderätt när det gäller information: den som innehar de aktuella uppgifterna skall med andra ord ha rätt att välja om han eller hon vill eller inte vill att uppgifterna databehandlas, vem som skall ha rätt att förfoga över dem och i vilket syfte. Förutom möjligheten att vända sig till den garanterande myndigheten ger man med andra ord den berörda parten även rätten att vidta rättsliga åtgärder om någon kränker de rättigheter som vederbörande tillerkänns enligt lagen.
För att få föra över uppgifter till tredje land, så måste man kontrollera om dessa länder kan garantera en tillräcklig grad av skydd. Om det skyddet inte kan garanteras, så skall det ändå vara möjligt att överföra data enligt speciella kontraktsvillkor: i själva verket arbetar man, bland annat inom Europeiska rådet, på att försöka hitta standardiserade kontraktsvillkor för att underlätta avtal mellan länder som inte garanterar ett rättsligt skydd.
Att skyddet är tillräckligt i tredje land skall konstateras av Europeiska kommissionen som sedan uppmanar medlemsstaterna att enas.
Problem uppkommer alltså inte om tredje land kan garantera skyddet av personuppgifter i sin lagstiftning. Detta gäller för närvarande Schweiz och Ungern, där Europaparlamentet inte har anledning att ingripa eftersom vi inte har någon kritik att komma med.
Annorlunda förhåller det sig med USA, där det inte finns en allmän lag om skydd av personuppgifter. Under de omfattande förhandlingarna mellan kommissionen och det amerikanska handelsdepartementet har man försökt finna en lösning som skulle göra det möjligt att överföra data till de privata företag som frivilligt åtar sig att införa ett system för självreglering, en så kallad "safe harbor".
Nyligen, den 6 juni, fick vi från Europeiska kommissionen de handlingar som gäller de slutsatser man har kommit fram till och som kommissionen anser utgör ett lämpligt skydd.
Den kommitté som består av företrädare för medlemsstaterna har avgivit ett positivt yttrande, men den kommitté som består av medlemsstaternas garantimyndigheter har i stället framfört kritiska synpunkter. En del av den oro som framförts av garantikommittén kan anses stillad av de preciseringar som kommissionen gjort i efterhand, till exempel när det gäller att tillämpa systemet.
Men vissa problem återstår, framför allt en grundläggande fråga, den som gäller verkställigheten, dvs. garantierna för att de åtaganden som görs av företagen som ansluter sig till systemet med safe harbor respekteras. Så länge det varken finns en lag eller ett kontrakt så finns det inga rättigheter för de enskilda som kan hävdas inför en domstol. Det finns kontrollformer inom ramen för systemet safe harbor och sanktionsmöjligheter, men enbart om det rör sig om ohederligt eller bedrägligt beteende som den federala handelskammaren kan välja att undersöka. Det finns också en möjlighet att klaga inför privata organisationer som har till uppgift att lösa tvister och som väljs av det företag som är ansvarigt för hanteringen av de aktuella uppgifterna, men det finns inga möjligheter till överklagande för den person som anser sig ha blivit kränkt när det gäller de egna rättigheterna.
Man kan hävda att systemet med "säkra hamnar" garanterar den lämpliga skyddsnivå som nämns i artikel 25 i direktivet, enbart om man garanterar en möjlighet att faktiskt skydda de europeiska medborgare som ser sina egna rättigheter kränkta, dvs. om det finns en möjlighet att radera de data som hanterats olagligt och att få ersättning för de skador man drabbats av genom hänvändelse till domstol eller skiljeman eller någon annan oberoende tredje part som skulle ha som uppgift att garantera att det eventuella fel som drabbat den enskilde rättas till.
I resolutionen kräver man även att det skall ges tillstånd att överföra data först när systemet verkligen fungerar och att tillämpningen övervakas med ett lämpligt kontrollsystem. Med detta vill vi inte begära att USA ändrar sitt eget system, även om många och auktoritativa röster har höjts i det landet med krav på att man antar en lagstiftning inom detta område, utan vi vill bara att de europeiska medborgarna skall ha ett tillräckligt skydd, något som de europeiska konsumentorganisationerna kräver och som även de amerikanska konsumenterna skulle vilja ha för egen del.
Detta är innebörden i den resolution som vi har att behandla, som jag vill att ni godkänner för att vi inte på detta känsliga område skall införa en internationell modell som ger sämre garantier, en modell som andra länder kan vilja införa, utan framför allt för att Europaparlamentet skall visa att man är en stark försvarare av medborgarnas rättigheter, rättigheter som även tillerkänns dem i gemenskapslagstiftningen.

Palacio Vallelersundi
Herr talman, herr kommissionär! Mot bakgrund av den respekt jag hyser för Paciotti måste jag inleda med att anklaga henne för tvetydighet.
Låt oss nu se, det ni tydligt föreslår är inte ett "yes, but", som ni har försvarat utan ett "no and less"; och det bör parlamentet veta. "No and less", som ni så väl har uttryckt det, om systemet inte är tillämpligt innan det fastslås att det är adekvat, om inte ändringarna genomförs av ersättningen för ideell eller förmögenhetsskada, om inte rätten till upphävande införs och likaså den individuella rätten att inkomma med klagomål.
Nåväl, med tanke på detta förespråkar jag, och jag hoppas att en majoritet av kammaren kommer att rösta på samma sätt i och med de ändringsförslag som min grupp eller någon annan grupp har lagt fram, ett "ja" under strikt kontroll, av realistiska skäl, av respekt för lagstiftningen, av respekt för den interinstitutionella jämvikten, men framför allt, herr talman, av respekt för medborgarna och till förmån för dessa.
Jag beskyller er för den motsatta ståndpunkten med brist på realism. Brist på realism inför förhandlingar som har varit tillfredsställande, med tanke på sammanhanget, motståndaren eller motparten och det rättsliga sammanhanget som jag återkommer till.
Jag talar om ett allvarligt interinstitutionellt problem eftersom parlamentet inte här är med och bestämmer, inte rättar till, vi saknar den befogenheten. Det vi har är en fullmakt som har getts till kommissionen och vissa medlemsstater som enhälligt har backat upp denna ståndpunkt.
Vilka är då våra avsikter? Att rädda vårt ansvar som fastslås i det tvetydiga ändringsförslag 6. För det är vårt direktiv, fru Paciotti, det är vi som röstar om det, vi fastställer ett kriterium inte på ekvivalens, utan ett kriterium på överensstämmelse och vi konstaterar att kommissionen har varit ansvarig för att beakta detta kriterium på överensstämmelse, och en kommitté med medlemsländer tillsattes som enhälligt har antagit denna ståndpunkt.
Fru Paciotti, om vi vill förändra, låt oss då förändra direktivet, men inte med lagstridiga undanflykter i ett försök att uppnå en situation som inte gagnar medborgarna, för om denna kritik vore den enda som framförs skulle jag stödja er, jag skulle stödja er med nyansen om att direktivet skulle ändras till det bättre. Men jag skulle stödja er.
Men detta är inte till gagn för medborgarna. Ni säger att uppgifterna i nuläget kan skickas i samband med kontraktet. Ni är inte realistisk, fru Paciotti, ni vet att ni inte är realistisk. I nuläget cirkulerar uppgifterna utan någon form av garantier.
Låt oss nu tala om safe harbor. Att säga att en safe harbor måste vara tillgänglig innan vi fastslår att den är adekvat är det samma som att tillintetgöra denna. För inget företag kommer att vara redo att åta sig de investeringar och förändringar som krävs, om de inte har garantier om möjligheten att få tillgång till en fri rörlighet för uppgifter.
Jag kan tala om för er att Förenta staterna har minst tjugofem års erfarenhet av denna typ av system som garanterar att det kan fungera och att det kommer att fungera. Och det kommer det att göra.
Angående resurser och skador. Ni som är en skicklig jurist vet att en institution inte kan analyseras skilt från sitt sammanhang; analysera därför denna inom ramen för Förenta staternas rättssystem och rättsordning så får ni en analys som skiljer sig totalt från den ni har gjort. För de flesta, jag säger inte alla, men en stor del av dessa rättigheter kan bli föremål för överklagande av myndighets beslut inför domstol sedan anmälan har gjorts till behörig myndighet.
Det finns inga hinder för att vända sig till domstol. Det gäller i sådant fall ekonomiska skador, för den amerikanska lagstiftningen täcker inte ideella skador och vi kan inte kräva att de ändrar sin lagstiftning.
Slutligen upphävandet. Det strider mot de principer som OECD fastslog år 1980.
Herr talman, det var allt. Jag hoppas att kammaren i morgon stöder denna ståndpunkt som, precis som jag sade, definitivt är den som ligger i de europeiska medborgarnas intresse.

Wallis
Herr talman! Jag vill komplimentera kommissionen för att den varit ståndaktig under förhandlingarna med Förenta staterna under de senaste två åren. Sanningen är den att det flödar uppgifter över Atlanten och vi, och våra medborgare, för närvarande inte har något skydd. Frågan för oss måste alltså vara: Skall vi ge dem det skydd som erbjuds eller skall vi säga att det inte är tillräckligt? Om vi gör det, vad kommer då att hända?
Det har helt riktigt uttryckts en oro när det gäller individers möjlighet att få skadestånd och ersättning. Men detta väcker den grundläggande debatten om den rättsliga kulturkrocken som varit viktig under dessa förhandlingar. Som ett folkvalt parlament har vi naturligtvis en plikt att skydda våra medborgare, men jag är rädd att villkoren i punkt 7 i Paciottis betänkande är en fara för hela avtalet, för de kan knappast vara mer grundläggande för debatten om lämplighet eller likvärdighet. Vi befinner oss i ett globalt sammanhang här och den elektroniska handeln kommer ständigt att skapa krockar mellan rättsliga system och synsätt. De gör saker och ting på sitt sätt och vi på vårt. De får dra egna slutsatser om hur de skall ändra sitt system. Ja, de håller på att granska det; ja, de har lagt fram åtskilliga årsrapporter om skydd av personuppgifter. Jag önskar att vi hade gjort det i vår europeiska union.
Jag uppmanar mina kolleger att i morgon skapa ett skydd för våra medborgare. Att ställa upp villkor innebär att det inte blir något skydd nu. Men om vi uttrycker våra mycket starka reservationer och uppmanar att det skall ske en grundlig översyn, kommer detta att ge våra medborgare ett skydd nu och innebära att vi gör framsteg på detta mycket komplicerade område.

Boumediene-Thiery
Herr talman, kära kolleger! Paciotti har utfört ett utmärkt arbete som är mycket konsekvent och precist i kommentarerna och balanserat i slutsatserna. Hon tar lika stor hänsyn till det nödvändiga skyddet av personer mot varje form av felaktigt utnyttjande av personlig information, som till behovet av att snabbt träffa en överenskommelse med Förenta staterna om att inte bromsa utvecklingen av handeln.
I en tid när vi kan vara säkra på att informationssamhället tack vare den nya tekniken kommer att utvecklas anser vi det grundläggande att redan i dag inrätta nödvändiga verktyg för att skydda både konsumenter och medborgare mot missbruk med hjälp av marknadsföringsteknik och nyskapande teknik, ett område där man är mycket intresserad av exakt information.
Vår föredragande betonade inom ramen för ett avtal med Förenta staterna i vilken grad detta land saknar varje form av juridiskt tvingande norm när det gäller att skydda uppgifter av personlig karaktär. De amerikanska företagen kan alltså utnyttja alla uppgifter de vill utan att den federala staten finner anledning att invända mot det.
Det förefaller oss särskilt farligt att kommissionen är beredd att fastställa ett avtal som endast ger mycket små garantier för medborgaren. Den säkerhetssfär som de amerikanska myndigheterna föreslår ger inget som helst skydd. Det handlar om en frivillig norm som de amerikanska företagen skulle tillämpa på sig själva, och dessutom endast gentemot européer. Dessutom gör texten det inte möjligt för medborgarna att föra talan inför rätta om deras rättigheter skulle kränkas.
När nu rådet efter år av diskussioner förefaller berett att inrätta en verklig europeisk instans för att kontrollera uppgifter av personlig karaktär skulle det vara mycket tråkigt att minska våra krav i frågan gentemot tredje land i allmänhet och Förenta staterna i synnerhet. Det handlar om ett oeftergivligt villkor för att verkligen skydda medborgarnas individuella friheter.
Avslutningsvis vill jag erinra kommissionen om att skyddet av uppgifter av personlig karaktär är en fullständig del av...
(Talmannen avbröt talaren.)

Di Lello Finuoli
Herr talman! Vi delar helt synpunkterna som framförs i Paciottis betänkande och vi stöder dess slutsatser. Med avtalet om "säkra hamnar" skulle vi få en överföring av data till amerikanska företag, organisationer och föreningar utan någon möjlighet för den enskilde att vända sig till en oberoende myndighet vid fall av olämpligt eller olagligt utnyttjande av data, vilket skulle helt rasera det minimum av garantier som vi kan åtnjuta inom unionen.
Under den utfrågning som hölls av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter noterade vi den oro som framfördes av företrädare för de amerikanska konsumenterna vad gäller otillräckligheten för det skyddssystem som finns i deras land och slutligen har vi också noterat kravet, framfört av president Clinton, att USA inför en sammanhängande lagstiftning till skydd för personuppgifter. Genom att godkänna detta betänkande uttrycker vi inte bara den politiska viljan att komma fram till ett avtal som innehåller skyddsklausuler som respekterar den europeiska lagstiftningen, utan vi uppmuntrar dessutom en stor del av den allmänna opinionen i USA och dess kongress att förverkliga ett system av lagar till skydd för persondata.
I frånvaro av ett sådant system och utan de ändringar som krävs i Paciottis betänkande, skulle det vara bättre att kalla avtalet med USA för en "osäker hamn".

Watson
Herr talman! Jag vill gratulera Paciotti för det arbete hon utfört i samband med detta betänkande och tacka kommissionär Bolkestein, som regelbundet skickat sina tjänstemän för att hjälpa till i det utskotts arbete som jag har äran att ha varit ordförande i under arbetet med detta betänkande.
Uppgiftsskydd, vilket är nödvändigt för integriteten, innebär enorma utmaningar i en tid med elektronisk kommunikation. Om vi är uppriktiga erkänner vi att ingen regering ännu har hittat ett sätt att erbjuda ett lämpligt skydd till sina medborgare. I Europeiska unionen har regleringen genom lagstiftning visat sig vara allt annat än fulländad. I Förenta staterna har sättet med självreglering också fört med sig allvarliga problem, vilket rapporten från Federala handelskommissionen till kongressen i förra månaden visat oss.
Liberaldemokraterna anser att förslagen i detta avtalsförslag reser många frågetecken, men att det i det stora hela, och eftersom detta är vad som erbjuds, är bättre att ha en reglering som gör det möjligt för denna värdefulla handel att växa än att det råder kaos. Det har varit många diskussioner i min grupp om konsekvenserna och de rättsliga effekterna av detta betänkande. Jag anser att man genom detta betänkande säger ja, men - helt riktigt - kräver ett bestämt deltagande när det rör safe harbor-principerna för att acceptera att betala skadestånd om enskilda lider skada genom missbruk av personliga uppgifter som används mot dem. Jag anser att detta är nödvändigt för konsumentförtroendet, som är en flyktig sak, men andra, förmodligen majoriteten i min grupp, kommer att stödja ändringsförslag 1 och 2, som de anser rensar bort all rättslig osäkerhet.
Vi kan naturligtvis inte veta hur Förenta staterna kommer att reagera på vår oro. Jag styrs av det avsevärda ekonomiska intresse som Förenta staterna har när det gäller detta avtal, men jag har förstått att andra styrs av en djup oro rörande den nuvarande bristen på skydd och en brinnande längtan att få t.o.m. det begränsade skydd som erbjuds genom detta avtal. I vilket fall som helst kan vi hoppas på att den rättsliga utvecklingen på andra sidan Atlanten kommer att göra safe harbor-principerna obsoleta, och vi gratulerar kommissionen till det arbete den utfört för att åstadkomma vad den tydligen anser vara det bästa möjliga resultatet.

Bolkestein
. (NL)Tack så mycket, herr talman, för att ni låter mig tala om detta viktiga ämne. Med tanke på den tid som står till vårt förfogande och allt arbete som måste hinna uträttas under kvällen, skulle jag vilja begränsa mig till några huvudpunkter.
Jag har svårt att utifrån detta resolutionsförslag dra någon slutsats om huruvida parlamentet har för avsikt att fatta något beslut där man tar ställning till om kommissionen har överskridit sina befogenheter eller inte. Därför skulle jag vilja be parlamentet att vara tydligare i sin resolution. Kommissionens bedömning är naturligtvis att dess utkast till beslut om safe harbor skett inom ramen för kommissionens befogenheter, och jag hoppas att parlamentet är av samma uppfattning. Parlamentet skulle försätta kommissionen i en utomordentligt svår situation genom att anta en resolution med ett otydligt eller negativt budskap. Jag vill tillägga att detta oönskade resultat kan undvikas genom att stödja ändringsförslag 1.
I den resolution som vi nu har framför oss står att läsa i punkt 8 att den fria rörligheten för uppgifter inte kan tillåtas förrän samtliga delar av safe harbor-systemet verkligen är tillämpliga. Jag antar att detta till exempel betyder att Förenta staternas dokument, som för tillfället befinner sig på förslagsstadiet, måste ha blivit officiellt publicerade innan beslutet kan godkännas, och kommissionen delar denna uppfattning. Kommissionen håller dock inte med om att vi måste vänta tills safe harbor-systemet har tillämpats under en tid för att kunna fastställa huruvida det föreligger ett adekvat skydd. Detta är omöjligt av ett skäl. De amerikanska företagen kommer inte att vara beredda att göra de investeringar som krävs för att uppfylla safe harbor-systemets krav, så länge de inte är säkra på att detta betraktas som ett adekvat skydd. Frågan om det var hönan eller ägget som kom först anser jag inte vara så viktig i detta sammanhang. Vårt beslut är ensidigt. Låt mig framhålla detta, även för Paciotti, som jag för övrigt vill tacka så mycket för allt arbete som hon har lagt ned i denna fråga. Frågan om hönan eller ägget är sålunda inte viktig. Beslutet är ensidigt, och om safe harbor-systemet inte överensstämmer med de krav som Förenta staterna har ställt upp kan vi också ensidigt uppskjuta eller upphäva vårt beslut. Jag väntar mig inte att vi skall behöva gå så långt, eftersom själva det faktum att vi kan göra det kommer att leda till ett grundligt genomförande i Förenta staterna.
I punkt 7 i resolutionsförslaget står att vissa ändringar måste införas innan parlamentet kan dela uppfattningen att safe harbor-systemet ger ett adekvat skydd. Oavsett om det ens hör till parlamentets nuvarande uppgifter att uppställa sådana villkor, skulle jag först och främst vilja betona att inte någon av dessa punkter innehåller något nytt för kommissionen. Tvärtom är det fråga om förbättringar som vi under våra överläggningar med Förenta staterna hela tiden har eftersträvat. Men landets regering har konsekvent vägrat att acceptera dem. Denna vägran utgör i sig inget tillräckligt skäl för att ge upp dessa önskemål. Men nyckelfrågan är: utgör dessa ändringar ett nödvändigt villkor för att fastställa om systemet är adekvat? Kommissionens åsikt, vilken delas av alla medlemsstaterna, är att ingen av dessa ändringar, trots samtligas önskvärdhet, är nödvändiga. Och låt mig be ledamöterna av er församling att inte glömma bort att vi har att fastställa huruvida safe harbor-systemet erbjuder ett adekvat skydd, och inte huruvida systemet uppfyller alla krav i direktivet. Den första ändring som man anser måste införas är erkännandet av en individuell rätt att inkomma med klagomål till ett oberoende offentligt organ om safe harbor-principerna åsidosätts. Detta är även en punkt som har förts fram med eftertryck av Paciotti. Safe harbor-systemet garanterar redan nu en oberoende slitning av tvister, och i många fall sker det med hjälp av tvistlösningsorgan från den privata sektorn. Vi har otaliga anledningar att stimulera denna alternativa tvistlösning, som ofta är mer användarvänlig än rättsliga processer, i stället för att motverka den. Enligt safe harbor-systemet skall det även finnas ett regeringsorgan som övervakar upprätthållandet av principerna. Systemet är inte bara självreglerande, utan självreglerande med stöd av lagstiftning. De två övervakningsmyndigheter som erkänns i beslutet är det federala handelsutskottet och transportministeriet i Förenta staterna. Naturligtvis kan en privatperson ha sina skäl att vända sig till en domstol i Förenta staterna. Men alternativ tvistlösning behöver inte utgöra ett hinder för att utkräva skadestånd i domstol. Fler krav skulle innebära att vi riskerar att gå mot ett system som är identiskt med direktivet, trots att vi endast kan kräva ett adekvat skydd.
De tjänstemän som arbetar med uppgiftsskydd i Europeiska unionen har själva i ett yttrande, som citeras utförligt i ert resolutionsförslag, uppgett att självregleringssystemen i princip ger ett adekvat skydd.
Den andra ändringen avser att ålägga de anslutna företagen en skyldighet att ersätta den skada som berörda åsamkas till följd av att principerna åsidosätts. De anslutna företagen skulle tvingas att betala skadestånd under otaliga omständigheter, exempelvis på grund av sina skyldigheter enligt lagstiftningen i Förenta staterna.
Safe harbor-systemet innehåller inte samma allomfattande garanti som direktivet, men än en gång; vi har inte någon rätt att ställa samma krav som de som finns i direktivet. Och jag tror inte att bristen är så hemskt stor. Vi måste se denna fråga i dess rätta proportioner. Till och med i Europeiska unionen är det endast ett fåtal fall som har lett till utbetalning av skadestånd.
Den tredje ändring som parlamentet önskar införa är rätten att få uppgifter utplånade om de har erhållits eller bearbetats på ett orättmätigt sätt.
Inom safe harbor-systemet är utplånandet av uppgifter en sanktion som alla tvistlösningsorgan måste kunna använda sig av, men det ankommer på dessa organ att bestämma under vilka omständigheter denna sanktion skall tillämpas. Förenta staterna hävdar att utplånande inte är något krav enligt OECD:s riktlinjer. Trots att riktlinjerna från OECD kan tolkas på fler än ett sätt, kan man svårligen helt utesluta Förenta staternas tolkning. Den tjänstemannatillsatta arbetsgruppen för uppgiftsskydd betraktade inte utplånandet av uppgifter som oumbärligt för ett adekvat uppgiftsskydd. Följaktligen anser kommissionen inte att det är nödvändigt att invänta dessa ändringar för att kunna fastställa att safe harbor-systemets skyddsnivå är adekvat. Om man väljer att göra dessa ändringar till villkor för att kunna godkänna ett beslut om adekvans, blir troligen resultatet snarare att man sänker safe harbor-systemet än att man uppnår de önskade förbättringarna. Jag skulle bestämt vilja lägga tonvikten på detta. Förenta staterna vill inte återuppta diskussionerna, och även kommissionen betraktar samtalen som avslutade.
Både de berörda vars uppgifter vidarebefordras och de ekonomiska aktörerna behöver safe harbor-systemet. Detta är tydligt för företagen på båda sidor om Atlanten. Safe harbor-systemet kommer att förenkla uppgiftsförmedlingen och skapa större rättssäkerhet. Men safe harbor-systemet skall även leda till avsevärda förbättringar av skyddet av de berörda personerna. I dag strömmar uppgifter till Förenta staterna, och en stor del av dessa vidarebefordras utan något som helst skydd, såsom Palacio nyss framhöll.
Safe harbor-systemet kommer inte att lösa alla problem på en gång. Det kommer att utöka räckvidden av Förenta staternas skyddsnormer mer än någon annan lösning samt genom att förenkla uppgiftsförmedlingen göra kringgåendet av regler mindre attraktivt.
Slutligen skulle jag än en gång vilja rikta en vädjan till parlamentet att anta en tydlig resolution som initierar safe harbor-systemet. Parlamentet kommer i och med detta att befinna sig i gott sällskap. Den tjänstemannatillsatta arbetsgruppen för uppgiftsskydd avgav den 16 maj ett yttrande som ni säkert har tagit del av. Samtliga tjänstemän hade gärna velat se fler förbättringar av safe harbor-systemet, men de förkastade inte idén om ett beslut från kommissionen i nuläget, för detta skulle nämligen möjliggöra att systemet kunde prövas i verkligheten. De underströk naturligtvis vikten av noggrann övervakning och lyhördhet om beslutet verkställs. Såsom har påpekats tidigare i kväll, stödde medlemsstaterna enhälligt kommissionens utkast till beslut då de tillfrågades i slutet av maj. Vissa gav uttryck för samma farhågor som har framförts i kväll samt även i parlamentets resolutionsförslag. Men de var allesammans överens om att det var dags att ge systemet en chans.
Genom att slutligen stödja kommissionens förslag kommer parlamentet inte att stå ensamt. Genom att uttrycka sin oro och genom att få kommissionen att vara lyhörd för denna oro, kommer parlamentet att sälla sig till tjänstemännen som sysslar med uppgiftsskydd. Men om parlamentet i stället skapar hinder, kommer det inte att förbättra safe harbor-systemet, utan endast förlänga den aktuella situationen, vilket inte är bra vare sig för de berörda eller för företagen. Safe harbor-systemet är inte perfekt, men det finns inga bättre alternativ.
Jag skulle gärna vilja sluta här. Tillåt mig att än en gång rikta ett varmt tack till föredraganden, Paciotti, och även till de utskott som har sysslat mest med denna fråga, ordföranden Palacio samt Watson för deras konstruktiva arbete inom detta område. Jag inväntar parlamentets omröstning om dessa frågor med tillförsikt.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Visering
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är Lehnes betänkande (A5-0179/2000) om förslaget till rådets förordning om fastställande av förteckningen över de tredje länder vars medborgare måste ha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav.

Lehne
(PPE-DE), föredragande . (DE) Herr talman! Mina damer och herrar kolleger! Även denna förordning har en förhistoria. En förhistoria, som sträcker sig över hela sista mandatperioden. Ni kan erinra er att man då, efter att Maastrichtföredraget trätt i kraft, för första gången skulle införa enhetliga viseringsbestämmelser i Europeiska unionen. Det betyder att för alla stater i Europeiska unionen skulle principiellt samma viseringsskyldigheter gälla för personer som reser in i Europeiska unionen från tredje land. Då hade kommissionen redan lagt fram ett i stort sett mycket bra förslag, som också stöddes av parlamentet. Tyvärr ändrade rådet fundamentalt detta förslag och förklarade allt som står i denna viseringsförteckning för praktiskt taget icke bindande, genom att säga att alla kan gå utöver detta och även belägga ytterligare stater med viseringsskyldigheter eller låta bli att göra det, man måste bara meddela detta.
Europaparlamentet företrädde då den åsikten att vi inte hade hörts i laga ordning, och att detta resultat för övrigt också stod i motsatsställning till det man egentligen ville med Maastrichtfördraget. Vi inlämnade klagomål mot detta. Vi fick rätt i våra klagomål inför EG-domstolen. Rådets motsvarande förordning förklarades ogiltig. Resultatet blev då att kommissionen lade fram ett nytt förslag för oss, som i mycket liknade det första förslaget, och som parlamentet i stort sett åter betraktade som positivt, och som sedan på grund av det förändrade rättsliga läget - Maastrichtfördraget blev till Amsterdamfördraget - måste utmynna i ett nytt förslag, som nu ligger här på bordet, och som vi på nytt måste diskutera.
Fortfarande anser parlamentet att viseringsförteckningen måste vara definitiv inom ramen för denna viseringsförordning, det vill säga att det här inte längre får finnas några undantag som går utöver denna, alltså inte svarta, gröna, blå, gula och gråa listor, utan bara en lista, och det är den som är bindande och inget annat. Det är en helt avgörande aspekt för att vi äntligen skall få enhetliga viseringsbestämmelser i Europeiska unionen.
Dessutom har kommissionen ändrat sig på en viktig punkt, som parlamentet redan då betraktade som väsentlig. Den gäller nämligen viseringsskyldigheterna för de associerade länderna, som ju nu redan befinner sig mitt i anslutningsförfarandet, nämligen Bulgarien och Rumänien. Parlamentet har alltid ansett att dessa länder inte skall omfattas av någon viseringsskyldighet. Anledningen till detta är att vi har förstått att man i dessa länder har gjort stora framsteg när det gäller den inre säkerheten och många andra aspekter. Nu har också kommissionen accepterat detta, och föreslår att Bulgarien och Rumänien skall tas upp i förteckningen över de stater som är undantagna från viseringstvång. Det anser vi vara ett framsteg. Uppenbarligen har dessa länder nu lyckats att också övertyga kommissionen.
Nu kan vi bara hoppas att rådet, efter att ha konsulterat parlamentet, om möjligt beslutar på samma sätt och att man också här kan urskilja viktiga framsteg. Min bön vore att man också i rådet så snart som möjligt diskuterar detta direktiv. Jag vill än en gång tacka kammaren så hjärtligt, och denna gång även talmanskonferensen, som i strid med den ursprungliga planeringen tog upp detta betänkande i dag på föredragningslistan, så att det därigenom också blir möjligt att snabbt klara av det och visa var vi står.
Från rådet har man under förberedelserna lämnat över en rad önskemål till mig om förslag som vi här bör överta. Exempelvis fanns det ett förslag om att införa så kallad reciprocitet. Vad är det? Det betyder helt enkelt att det delvis, för medborgare från enskilda medlemsstater, finns viseringsskyldigheter i tredje land. Då bör dessa medlemsstater ha möjlighet att så att säga kunna begära visum av medborgare från dessa tredje länder. Detta har jag avvisat. Inte därför att jag inte har någon förståelse för kraven från dessa medlemsländer, utan därför att jag tror att vi därmed återigen luckrar upp principen, och på detta sätt åter bryter mot bestämmelserna i fördraget som just föreskriver en enhetlig viseringsförteckning, en förteckning över de länder som har viseringsskyldighet, och en förteckning över sådana som inte har viseringsskyldigheter. Av den anledningen anser jag att vi inte kan göra något sådant.
Vi har i Europa kommit så långt - jag vill bara nämna genomförandet av Schengen, det vill säga frihet från kontroller vid de flesta gränserna - att det helt enkelt inte går på annat sätt. Vi behöver enhetliga viseringsbestämmelser, och jag tror att kommissionen har lagt fram ett bra förslag. Vi har i parlamentet också diskuterat det i den andan - så som jag hoppas att kommissionen föreställer sig det. Nu är det dags för rådet. Rådet bör snarast komma fram till ett så konstruktivt och snabbt resultat som möjligt.

Evans, Robert
Herr talman! Jag vill först och främst gratulera föredraganden, som lagt fram ett mycket kortfattat och välstrukturerat betänkande som vi är glada att kunna stödja.
Jag vill ta upp en eller ett par punkter i betänkandet. Jag hoppas att de flesta ledamöterna i denna kammare håller med mig om att vi bör utveckla ett viseringsfritt Europa, ett Europa utan hinder, positivt inställt till sig självt och resten av världen. Jag vet att det fortfarande finns några stötestenar och att Europa och världen inte riktigt nått fram till den punkt då man är redo för detta. Men föredraganden har talat om att det inte skall ske några undantag och jag är glad att kunna stödja honom när det gäller att bara ha en enda lista.
Jag vill också rikta uppmärksamheten mot några ändringsförslag. Ändringsförslag 2 är viktigt. I detta står att det är nödvändigt att vi får förfaranden som är så smidiga och så enkla som möjligt, och som inte medför oskäligt höga kostnader för de ansökande. Många av oss i denna kammare känner till lika väl som någon annan, att det kan vara ett tidskrävande och dyrt företag att försöka ansöka om visering. Vi vill se till i Europeiska unionen att man inte arbetar i den motsatta riktningen. I ändringsförslag 6 står det på liknande sätt om ungdomar och att man skall uppmuntra dem att ta del av ungdomsprogrammen, genom att inte lägga på dem den extra viseringsbördan. Detta är viktigt, eftersom ungdomar visar entusiasm över det europeiska idealet och vi vill inte göra något som får dem att tro att Europa inte välkomnar folk och inte utvecklas i rätt riktning.
Min sista punkt handlar om Rumänien och Bulgarien, särskilt Rumänien, som är ett land jag känner till väl. Varje gång jag åker dit måste jag gå igenom viseringsförfarandet, och rumänerna säger att så länge som Europeiska unionen tillämpar viseringsplikt för rumäner, kommer de att kräva samma sak av oss. Vi håller alltså på att ta ett steg i rätt riktning och jag är glad att kunna stödja ändringsförslagen och betänkandet.

Ceyhun
Herr talman! Införandet av en europeisk viseringspolitik är en viktig fråga som vi behandlar, och vi diskuterar här i kammaren nu det nyaste läget i denna viseringspolitik. Kollegan Lehnes betänkande ger viktiga impulser till detta, och vi stöder betänkandet. Det känner ni nu också till, och följaktligen behöver jag inte än en gång tacka för det, eftersom jag redan gjort det privat.
Det som jag här och nu vill tala om, och som jag tre gånger har funderat över, eftersom jag är av turkisk härkomst, är följande: Vi överlade huruvida vi skulle lämna in ändringsförslag, men vi avstod. Alltså kommer vi heller inte att ge några förslag vad gäller behandlingen av betänkandet. Å andra sidan vill jag i dag utnyttja tillfället, eftersom ingen hör mig annars, att ta ställning till det som jag inte riktigt gillar. Jag anser att det inte får vara så att Europeiska unionen erbjuder Turkiet att ansluta sig, men samtidigt håller fast vid inskränkningarna i fråga om inresor. Jag är förvånad över att vi i samband med denna enhetliga förteckning inte lyckas behandla Turkietfrågan på annat sätt. Jag känner till anledningarna till detta, men jag ville trots detta utnyttja vårt parlament som en plattform.
Det bor i Europa cirka 3 miljoner människor av turkiskt ursprung, och just av den anledningen bör vår kommissionär i framtiden kanske tänka över hur vi under de närmaste åren skall reglera denna problematik på ett förnuftigt och humant sätt.

Vitorino
. (EN) Herr talman! Det förslag från kommissionen som nu diskuteras, skall ses mot bakgrund av den nya strukturen som är ett resultat av Amsterdamfördragets ikraftträdande. Denna struktur vilar på två hörnstenar, dvs. skapandet av ett område för frihet, säkerhet och rättvisa i enlighet med avdelning IV som infogats i EG-fördraget, och införlivandet av Schengenregelverket i unionens lagstiftning, till vilket man lagt till dimensionen med variabel geometri, som är ett resultat av de olika protokollen som bilagts Amsterdamfördraget av åtskilliga medlemsstater.
Den rättsliga grunden för kommissionens förslag har hämtats ur Amsterdamfördraget, och dess innehåll och ordalydelse tar hänsyn till de institutionella ramar jag just nämnt. Kommissionen har noga granskat Lehnes betänkande, och jag vill gratulera honom till detta. Redan innan har Lehne, i egenskap av föredragande, haft möjlighet att visa sitt intresse, sin sakkunskap och sitt engagemang när det rör det ämne han just skrivit om. Det gläder kommissionen att betänkandet som antagits av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, i det stora hela stöder kommissionens förslag. Men det är knappast överraskande eftersom, vilket Lehne själv har påpekat, förslaget uppfyller en rad krav som Europaparlamentet formulerat i olika resolutioner.
Vad gäller ändringsförslagen till detta förslag, uppskattar kommissionen verkligen parlamentets konstruktiva bidrag. För att förtydliga vår ståndpunkt: Ändringsförslag 3 och 4 kan godtas, eftersom de ändringar som sker i ordalydelsen gör att man undviker icke-överensstämmelse med andra bestämmelser i förordningen. Vi kan också godta ändringsförslag 1 och 5.
Ändringsförslag 7 och 8 har tillkommit genom en önskan att klargöra skiljelinjen mellan förordningens räckvidd och andra frågor - av vilka en del styrs genom Schengenregelverket - som införlivats i gemenskapslagstiftningen. Kommissionen har förståelse för önskan om ett förtydligande, vilket kommissionen för övrigt tog hänsyn till i sin motivering. Kommissionen anser emellertid att den lämpliga platsen för ett sådant förtydligande inte är i en artikel i förordningen, och kommissionen är beredd att utarbeta en ny ingress som grundas på andemeningen i dessa ändringsförslag.
Vi anser att ändringsförslag 2 inte kan accepteras, eftersom det rör villkoren för utfärdandet av viseringar, vilket inte faller inom denna förordnings räckvidd, utan måste behandlas genom ett annat instrument.
Kommissionen kan, slutligen, inte heller acceptera ändringsförslag 6. Trots all förståelse man kan känna när det rör möjligheten för ungdomar som deltar i EU:s ungdomsprogram att slippa viseringskravet, måste kommissionen hålla fast vid sitt mål att uppnå maximal harmonisering och undvika fall som innebär avvikelse, eller undantag, från viseringskravet.
Kommissionen är övertygad om att initiativ för att se till att behovet av att få ett visum inte utgör ett hinder för ungdomar som vill delta i EU:s program, måste tas i samband med bestämmelserna om visumutfärdandet, som kommer att hanteras genom ett annat instrument och inte omfattas av denna förordning.
För att sammanfatta, vill jag tacka parlamentet, utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och föredragande Lehne, för deras konstruktiva förhållningssätt och också, i synnerhet, för att man så snabbt granskat kommissionens förslag om viseringar. Parlamentets snabbhet uppskattas av kommissionen och den kommer att hjälpa kommissionen, inom viseringsområdet, att respektera de tidsfrister som angetts i handlingsplanen som godkändes i Wien och som återigen formulerades genom den resultattavla som utarbetades efter Europeiska rådets sammanträde i Tammerfors.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum på onsdag kl. 11.30.
(Sammanträdet avslutades kl. 21.45.)

