Kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram 2007 (debatt) 
Talmannen
Nästa punkt är debatten om kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram för 2007.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. (EN) Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! När ljuset försvann runt omkring i Europa i förra veckan blottlades vårt ömsesidiga beroende som européer för alla. I ett slag upphörde en större integration att vara ett abstrakt ideal. För miljontals av våra medborgare blev den en nödvändighet. Denna händelse var - om jag törs säga det - upplysande. Argumenten för mer Europa har inte så mycket blivit de starkaste utan har i stället blivit överflödiga. Det står nu klart för alla att vi står inför fler gemensamma utmaningar än någonsin tidigare - delvis till följd av de krafter som släppts lösa av globaliseringen. Och gemensamma utmaningar kräver gemensamma lösningar, vare sig det rör sig om tillväxt och sysselsättning i en alltmer konkurrenskraftig värld, klimatförändringar, energisäkerhet eller, faktiskt, internationell terrorism.
Vi kan känna oss stolta över vårt gensvar hittills på detta snabbt föränderliga klimat. Först förnyade vi Lissabonmålen och lade betoningen helt och hållet på tillväxt och sysselsättning. Som ett resultat av detta var det möjligt att återställa förtroendet i stabilitets- och tillväxtpakten och göra den mer realistisk och lätthanterlig.
Europas ledare gick med på att placera globaliseringen i centrum av sin politiska dagordning, och kommissionen har försett Europeiska unionen med de verktyg som behövs. Dessa verktyg används för en rad angelägenheter som ligger i alla europeiska medborgares intresse. För att ge stimulans till tillväxten och sysselsättningen har EU:s institutioner fortsatt arbetet med att släppa lös den inre marknadens fulla potential. Samtidigt har vi förnyat vårt engagemang för social solidaritet, vilket innefattar inrättandet av fonden för justering för globaliseringseffekter, en användbar stötdämpare för globaliseringens mäktiga motor.
För att garantera att Europa blomstrar i morgondagens kunskapsekonomi har nyskapandet blivit en central del av våra ekonomiska och sociala strategier, och i dag utgör nyskapandet kärnan i de europeiska ledarnas intressen. Inrättandet av Europeiska tekniska institutet kommer att hjälpa till att motverka den uppsplittring av ansträngningarna på områdena för forskning, utbildning och nyskapande som hittills har hämmat utvecklingen.
I dokumentet ”Europa i världen” tar man itu med behovet av att utveckla en global röst som motsvarar vår ekonomiska betydelse i världen. Detta kommer också att innebära en förstärkning av våra ansträngningar på områden där vi redan har strävat efter en ledande roll, i synnerhet i debatten om en framtida internationell klimatförändringspolitik.
Vi har också framgångsrikt lotsat Rumänien och Bulgarien till medlemskap i Europeiska unionen. Vi har utsett de två nya kommissionsledamöterna och tilldelat portföljerna. Den ena kommer att ansvara för konsumentfrågor och den andra för flerspråkighet, att skydda och förstärka Europas kulturella pluralism och mångfald. Interkulturella aspekter blir allt viktigare i dagens Europa. Jag är mycket stolt över att detta steg framåt - Rumäniens och Bulgariens anslutning till unionen - har ägt rum och över att kommissionen har bidragit på ett betydelsefullt sätt till det. Jag tycker att vi alla bör känna oss mycket stolta över vad vi har uppnått genom dessa successiva utvidgningar. Låt det inte råda några tvivel om detta: under århundraden framöver kommer historiker att säga att utvidgningen var det viktigaste verktyget för vår generations fred, välstånd och stabilitet.
(Applåder)
På detta område vill jag också säga att det är hög tid att vi slutade tala om ”gamla” och ”nya” medlemsstater. Vi är ett enda Europa, nu mer än någonsin, enade i vår mångfald, och det är något som vi borde prisa.
Vi har också utfört det grundläggande arbetet på många andra områden som ligger i allas vårt intresse - hållbar utveckling, sjöfartspolitik och energieffektivitet, för att bara nämna några.
Vi har fortfarande mycket att göra före årets slut. Jag hoppas att Europeiska rådet kommer att godkänna det utvidgningspaket som vi antog förra veckan. Vi måste göra framsteg inom invandrings- och innovationspolitiken, och vi har fortfarande viktiga förslag att anta på områden som arbetsrätt, upphovsrättsavgifter, grannskapspolitik, koldioxidutsläpp från bilar och handel med utsläppsrätter.
Den här kommissionens första år av arbete i en anda av kompanjonskap med parlamentet har därmed inneburit förnyelse, omorientering och en ny uppsättning verktyg för ett Europa av resultat, ett Europa som är redo att ta itu med 2000-talets gemensamma utmaningar. Dessa ansträngningar har redan gett resultat: tillväxten har justerats uppåt till den högsta nivån på sex år, arbetslösheten har sjunkit till den lägsta nivån sedan vi inledde insamlandet av uppgifter om EU-25 1998.
Nu kommer 2007 - det år då vi firar 50-årsjubileet av den europeiska konstruktionen - att utgöra en vändpunkt. Detta år kommer att utgöra den tidpunkt då ett Europa med 27 medlemsstater med unionens omarbetade mekanismer gör sitt inflytande gällande efter noggranna förberedelser för att lösa de bekymmer som våra medborgare delar. Det kommer att utgöra den tidpunkt då en ny budgetram blir nyckeln till moderniserade finansieringsprogram som rör sig mot Europas nya dagordning.
Detta är alltså innehållet i vårt arbetsprogram för 2007. Det är en ny sorts program som har tjänat mycket på insatser från parlamentet, rådet och de andra institutionerna: värdefulla insatser som kommer att fortsätta med denna debatt och den resolution ni antar.
I detta arbetsprogram tas många av parlamentets angelägna frågor upp, som har förmedlats till mig och till kommissionen. Detta nya arbetsprogram är mer politiskt. Det fokuseras på en kortare lista på 21 strategiska initiativ. Kommissionen har åtagit sig att leverera alla dessa under nästa år, och de kommer inte att bli föremål för halvtidsöversyn. En andra lista på prioriteringsinitiativ kompletterar vårt arbete på andra betydelsefulla områden.
Vi har dessutom svarat på uppmaningar från parlamentet om att inkludera en lista över förenklande åtgärder och tillbakadragande av lagstiftningsförslag i arbetsprogrammet. Detta understryker budskapet att ”Bättre lagstiftning” nu är en integrerad del av kommissionens vardagliga uppgifter. Vid kollegiets möte i dag antog vi vår reviderade strategi för ”Bättre lagstiftning”, vilken innebär granskning av de framsteg som gjorts hittills och utarbetande av ett ambitiöst program för nya initiativ. Detta omfattar nya åtgärder inom följande områden: konsekvensbedömning, där vi kommer att inrätta ett konsekvensbedömningsråd, förenkling, där vi kommer att lägga till nya initiativ till vårt rullande program, och administrativa bördor, där vi kommer att föreslå ett mål vid Europeiska rådets vårmöte nästa år att ha skurit ned på sådana bördor på EU- och medlemsstatsnivå med 25 procent 2012. Samtidigt ska vi om två månader lägga fram en handlingsplan där vi definierar prioriterade åtgärdsområden.
Vi fortsätter också att granska, och i en del fall dra tillbaka, förslag. Vi rekommenderar framtida kommissioner att göra detsamma i inledningen av sin mandatperiod som ett uttryck för den förändrade politiska sammansättningen hos en ny kommission, och på det sättet visa på vikten av politisk legitimitet och politiskt ledarskap. Denna strategiomläggning bemöter i mycket stor utsträckning Europaparlamentets prioriteringar enligt ett flertal betänkanden från tidigare i år. Jag hoppas att ni kommer att ge detta paket, inklusive det praktiska genomförandet av det, ert fulla stöd.
Vad innehåller då vårt arbetsprogram för 2007? Jag skulle vilja belysa några centrala områden som jag anser vara politiskt mycket känsliga.
För det första energi. Utifrån grönboken och åtgärder för ökad energieffektivitet tidigare i år kommer vi att lägga fram den första europeiska strategiska energiöversynen någonsin. Den kommer att omfatta komponenterna i en integrerad energipolitik för Europeiska unionen, t.ex. åtgärder för att fullborda den inre el- och gasmarknaden, att påskynda utnyttjandet av nya tekniker som innehåller mindre kol, och att sprida och säkra försörjningen såväl inom som utanför Europa. Målet är en gemensam europeisk energipolitik som garanterar försörjningstrygghet samtidigt som Europas konkurrenskraft upprätthålls och vi säkrar våra miljömässiga mål.
I nära förbindelse med detta står åtgärder när det gäller klimatförändringar - man kan faktiskt säga att de utgör två delar av samma dagordning. Vi kommer att lägga fram alternativ för en europeisk klimatförändringspolitik och perspektiv för ett internationellt samarbete efter Kyoto. En översyn av gemenskapens system för utsläppshandel kommer att ge ökad stabilitet för investeringar och påskynda den drivande kraften för att minska utsläppen av växthusgaser.
Europas demografiska sammanpressning kräver större ansträngningar när det gäller att locka ekonomiska invandrare, i synnerhet de som är yrkesutbildade. En gemenskapsbestämmelse för arbetskraftsinvandring kommer att ge dessa invandrare en trygg rättslig ställning och klargöra deras skyldigheter och rättigheter. För att minska olaglig invandring och utnyttjande av arbetstagare kommer denna att kombineras med hårdare tag mot samvetslösa arbetsgivare åt tredjelandsmedborgare som har kommit till Europa på olagligt sätt.
Den europeiska offentliga politiken kan få en grundläggande påverkan på det sätt människor lever sina liv. För att vara effektiv måste den anpassas ordentligt till det moderna samhällets behov. Kommissionen kommer att göra en grundläggande sammanställning av det europeiska samhället som kommer att fungera som grund för de politiska områdena inom gemenskapen in i nästa decennium. Europa är, liksom jag har sagt ett flertal gånger, mer än en marknad. Europa utan solidaritetskonceptet är egentligen ingen europeisk union.
(Applåder)
Vi kommer inte heller att glömma bort vår kärnverksamhet när det gäller våra behörighetsområden inom ramen för fördragen. Kommissionen kommer att försvara, utvidga och modernisera den inre marknaden. Ett centralt mål för 2007 kommer att vara försvarsindustrin och försvarsmarknaderna, som har varit uppdelade under alltför lång tid. Under de kommande veckorna kommer vi också att fastställa hur utvecklingen bör se ut på området för tjänster i allmänhetens intresse.
Slutligen är säkerhet ett orosområde för alla våra medborgare. Kommissionen kommer att föreslå ytterligare åtgärder för bekämpning av terrorism, med särskild fokus på bekämpning av terroristpropaganda och spridning av sakkunskap - t.ex. om sprängämnen - för terrorsyften.
År 2007 kommer också att utgöra en vändpunkt i vårt sökande efter en institutionell överenskommelse. Med Berlinförklaringen, som markerar 50-årsjubileet av Romfördraget, kommer Europas ledare att få möjlighet att förnya sina åtaganden för ett utvidgat, globalt och konkurrenskraftigt Europa där solidaritet är en central princip. Jag anser att det bör vara en kort, skarp politisk förklaring som bekräftar det som förenar oss och - framför allt - klargör våra mål och hur vi vill att Europa ska se ut under de närmaste 50 åren. Det gläder mig att se att vi till följd av mitt ursprungliga förslag nu rör oss i riktning mot ett gemensamt uttalande, ett uttalande av medlemsstaterna, Europeiska kommissionen och Europaparlamentet, och på så sätt visar att engagemanget för Europeiska unionen i dag är ett gemensamt engagemang för unionens huvudsakliga, politiska institutioner.
Det gläder mig att också det tyska ordförandeskapet prioriterar strävan efter en institutionell överenskommelse. Jag är därför övertygad om att vi har de element som behövs för ett viktigt genombrott. Detta är betydelsefullt, eftersom Europa behöver en institutionell överenskommelse. Avsaknaden av ett konstitutionsfördrag innebär verkligen betydande kostnader. Vi behöver ett konstitutionsfördrag eftersom vi, som europeisk union, måste ha ett effektivare beslutsfattande, mer följdriktiga externa åtgärder och ett öppnare och mer demokratiskt arbetssätt. Missförstå mig inte: kommissionen kommer att spela en aktiv roll i sökandet efter lösningar.
När denna kommission tillträdde fanns olösta frågor att ta itu med och förbättra. Med hjälp av parlamentet och rådet har vi hanterat dessa frågor, lagt dem bakom oss eller förändrat dem: nu återstår budgetramen. Nu återstår den reviderade stabilitets- och tillväxtpakten. Faktum är att jag hoppas att i morgon kunna säga att det reviderade tjänstedirektivet återstår, som ska godkännas genom omröstning i parlamentet. Det visar att vi har löst vissa av de problem och förslag som avser planering.
Det har inneburit hårt arbete, men det har redan gett resultat. Arbetsprogrammet för 2007 bygger på dessa nya grunder.
Vi kan alltså slutföra arbetet med beslut som redan lagts fram, men även genomföra nya, mycket viktiga projekt för unionens arbete, såsom energipolitik. För första gången finns en möjlighet till en verklig, gemensam strategi för energi, till att bli mer ambitiösa i kampen mot klimatförändringar, till att titta på hela området för rättsväsendet och på kampen mot olaglig invandring. Detta är nytt område för Europa, och vi måste använda en europeisk strategi. Europa håller alltså på att utvecklas. Det finns problem. Vi känner till dessa problem, men det finns stora möjligheter och ett större behov än någonsin av ett starkt Europa.
Så när vi firar Europas 50-årsjubileum nästa år kan vi göra det med mycket större tillförsikt. Jag upprepar att jag tror att Europa kommer att kunna visa sin betydelse genom att återuppfinna sig självt för 2000-talet.
Att visa vårt engagemang för praktiska resultat och att arbeta hårt för en starkare europeisk union kan bli en passande 50-årspresent till Europas 50-årsjubileum, en present till Europa och alla dess invånare.
(Applåder)
- Allmänna politiska riktlinjer
Françoise Grossetête
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, ärade kommissionsledamöter! Först och främst vill jag gratulera Europeiska kommissionen som idag lägger fram ett betydligt mer politiskt program och för första gången helt igenom är inriktad på förenkling genom att ett minskat antal prioriterade sektorer har presenterats i lagstiftnings- och arbetsprogrammet för 2007. Det kommer att vara värdefullt för oss under ett år som helt säkert kommer att vara avgörande för Europeiska unionen då den firar 50-årsjubileet av Romfördraget. Det kommer verkligen att bli nödvändigt att blåsa nytt liv i den europeiska integrationen genom att förnya bandet med våra medborgare.
Ni lägger fram 21 strategiska initiativ för oss - kanske för många för en del människor - vilka kommer att stå i centrum för kommissionens verksamhet 2007 samt en rad prioriterade initiativ som kommer att antas under de närmaste 12 till 18 månaderna.
Den legitima begäran om flexibilitet tycks åtminstone enligt gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater medföra två möjliga nackdelar. För det första skapar upprättandet av två parallella prioritetslistor oundvikligen förvirring beträffande den betydelse som ska ges vart och ett av målen och sambanden mellan de två kategorierna. För det andra innebär det faktum att programmet sprids ut över 18 månader att det finns risk för att kommissionens arbete går långsammare. Vår grupp anser därför att det skulle vara lämpligare att behålla en års- eller 12-månadersstruktur och framför allt att det krävs av oss att hålla tidsfristerna, något som inte alltid är fallet för närvarande.
Vi måste också uppmärksamma att många ambitiösa mål som kommissionen har tillkännagivit måste beaktas i de gällande budgetbestämmelserna. Meningslösa strukturer måste inte heller alltid upprättas. Jag tänker exempelvis på inrättandet av nya organ för att lösa det ena eller det andra problemet. Man får till slut intryck av att beslut fattas om att inrätta ett organ när det inte finns någon lösning på ett problem. Men det finns ett antal byråer som fortsätter att helt klart vara effektiva enligt Europeiska läkemedelsmyndighetens modell.
Innan vi fortsätter att inrätta ytterligare strukturer, låt oss först granska dem som finns. Det finns annars risk för att ni en dag föreslår oss att inrätta ett nytt organ som ska dela upp och övervaka organen i varje medlemsstat. Måste vi verkligen ha 27 organ på grund av att vi blir 27 medlemsstater? Kostnaderna måste vara rimliga och producera det som våra anglosaxiska vänner kallar verklig nytta för pengarna, dvs. det måste vara ett sunt förhållande mellan kostnad och nytta.
I kommissionens arbetsprogram betonas också vikten av konsekvensundersökningar, och man nämner på nytt kommissionens avsikt att inrätta ett organ med ansvar för stöd till sådana undersökningar och övervakning av deras kvalitet. Parlamentet kommer att hålla ett vakande öga på dessa konsekvensundersökningar och betonar behovet av objektivitet så att de kan utföras med största möjliga insyn.
För att förbättra Europas konkurrenskraft måste vi garantera att all form av byråkrati minskar och att överflödig lagstiftning tas bort. På detta område är det viktigt att göra Europaparlamentet mer delaktigt och att förbättra efterhandsbedömningen av de åtgärder som antas.
Vår grupp anser därför att antalet strategiska initiativ måste minska för att undvika fällan att ha för många. Det finns verkligen risk för att vi kommer bort från det praktiska arbetsprogrammet - en utveckling som kan skada Europeiska unionen.
Vår grupp är ändå mycket nöjd med de sex prioriteringsområden som kommissionen har definierat för 2007. Jag ska inte gå tillbaka och räkna upp dessa prioriteringsområden, utan jag vill betona ett antal punkter, bl.a. energifrågan. Europeiska unionens växande beroende av energi är en faktor som måste beaktas från och med nu, och det är ännu viktigare efter förra veckans energimisslyckande. EU måste söka andra sätt att minska de skadliga effekterna av energiberoendet. Vår grupp anser att energieffektivitet, ökad användning av förnybara energikällor och en strukturerad dialog med producentländerna och konsumenterna kommer att göra det möjligt att nå detta mål.
I några undersökningar föreslås att Europeiska unionen skulle kunna skapa en miljon direkta och indirekta arbetstillfällen inom sektorn för energieffektivitet. På så sätt skulle strävan efter högre effektivitet göra det möjligt att spara avsevärda belopp i Europeiska unionens ekonomi. Det skulle också innebära stora bidrag till konkurrenskraft och sysselsättning som är huvudmålen i Lissabonagendan.
Vi vill också be kommissionen att fortsätta spela en central roll i kampen mot den globala uppvärmningen som har ekonomiska och sociala såväl som strikt miljömässiga konsekvenser. Europeiska unionen måste med hela sin kraft kräva att vissa ekologiskt mer effektiva produkter används.
År 2007 kommer dessutom att bli det år då ett viktigt nytt steg tas i Europeiska unionens historiska utvidgningsprocess, eftersom våra bulgariska och rumänska vänner då kommer att ansluta sig till oss. Ni sa dessutom själv, herr talman, att utvidgningen av EU har varit det viktigaste redskapet för fred under de senaste femtio åren.
Det är därför väsentligt att dessa prioriterade områden ses som utmaningar som måste antas. Det är dock också en fråga om att kommunicera mer med alla européer. Vår grupp välkomnar dessutom kommissionens initiativ om att göra kommunikation till ett av dess strategiska mål.
Slutligen vill jag påpeka för er att vi nu när halva mandattiden har gått nästan vill säga: låt oss sluta att tala om program, eftersom våra medborgare hatar listor med löften. Parollerna är åtgärder, fler åtgärder och ännu fler åtgärder. Herr talman! Vi är redo att stödja er när vi följer den vägen.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Om ni som jag har läst kommissionens program för 2007 noggrant kommer ni med viss tillfredsställelse faktiskt att säga att detta är ett bra program. Om allt detta blir verklighet kommer vi att vara nöjda, stolta och lyckliga.
När man läser programmet får man dock känslan av att ha varit här förut, att redan ha läst det. Men var, har jag frågat mig, och så har jag tittat i mitt arkiv och grävt fram lagstiftnings- och arbetsprogrammet för 2006. Jaha, jag visste det: Jag har redan läst allt detta förut!
Jag drog då slutsatsen att detta inte är ett argument mot programmet för 2007. Tvärtom är det faktiskt ett bevis på kontinuitet i de idéer som kommissionen lägger fram för oss idag, och det är inget fel med det. Det är inte något dåligt, för de mål som fastställs i arbetsprogrammet är bra mål. Ja, klimatförändringarna är verkligen den främsta utmaningen. Det råder ingen tvekan om att energipolitiken måste vara central under det kommande året.
Herr kommissionsordförande! Eftersom alla de som har makten under er är närvarande här, låt mig få säga till er och till dem, som en far, att säkerheten hos barnens leksaker verkligen är viktig, ja mycket viktig. Att göra sig av med vandrande anklagelser kommer att bli fantastiskt. Som en av dem som använder telefonen mycket ställer jag mig helt bakom er på den punkten. Att minska byråkratin är mycket viktigt om vi ska göra EU mer effektivt. Allt detta är viktigt, och jag kan vända mig till er och var och en av kommissionsledamöterna och säga följande till dem: ”Er portfölj är den viktigaste av alla!”
När vi gör alla dessa bra, rätta och viktiga saker ställer jag mig dock frågan varför vi inte når ut till folk. Varför är folk inte entusiastiska över det europeiska projektet trots allt detta? Jag tror att jag har hittat förklaringen till det. Under så många år har de radikala anhängarna av den fria marknaden, inte minst inom kommissionen, sagt till oss att allt som behövs är avreglering, att göra sig av med lagar och bestämmelser och låta marknaden lösa allt. De har sagt till oss att den inre marknaden ska skapa den ekonomiska dynamik som behövs för att skapa arbetstillfällen, garantera löner som människor tryggt kan leva på, men verkligheten ser annorlunda ut! Ja, fortsätt, applådera!
Det är ni, radikala anhängare av den fria marknaden, som genom avregleringen av Europas inre marknad har gjort det möjligt för oss att nå de högsta arbetslöshetssiffror som man någonsin upplevt i Europa. Det är vad den inre marknadens verklighet har visat sig vara.
(Applåder)
Det, herr kommissionsordförande, är varför något ni har sagt för första gången på länge mycket väl kan vara viktigare än arbetsprogrammet som helhet, och det viktiga uttalande ni gjorde var att utan solidaritet, utan socialt ansvar, kommer det inte att bli något av den inre marknaden. Om det är kommissionens inställning, om det är andan i ert arbetsprogram, då kommer ni att få vårt stöd.
Hans-Gert Poetterings spontana applåder visar att han är både kristen och social, och jag tror att ert uttalande är ett av de viktigaste ni har gjort för parlamentet på länge, och av det skälet är det en bra strategi som ni har fastställt idag.
(Avbrott: ”CDU, inte CSU!”)
Medan vi talar om det strategiska arbetsprogrammet får jag kanske säga något annat till kommissionsordföranden om hans nya kommission, för den kommission som sitter här är en gammal kommission, som ska få två nya kommissionsledamöter. Herr kommissionsledamot! Jag har läst att ni vill ge den rumänske kandidaten arbetet som kommissionsledamot för flerspråkighet. Jag är säker på att jag under utfrågningarna kommer att få veta mer om vad det innebär, men jag måste säga att jag anser att det är ganska grundlöst. Portföljen flerspråkighet är inte värdig Leonard Orban. Detta område ställer inte tillräckliga krav på en kommissionsledamot, och jag förstår inte heller varför han tilldelas en så smal portfölj.
Jag förmodar att det återspeglar åsikten att vi måste se upp för Europas mångfald, att vi måste skydda och stödja Europeiska unionens flerspråkiga karaktär och att vi anser att det är helt rätt att göra det, så varför inte inrätta en riktig portfölj för detta?
Något som parlamentet har varit tvunget att diskutera om och om igen under de senaste sammanträdesperioderna är de hot som minoriteterna i Europeiska unionen möter, bl.a. en växande potentiell extremism, inte minst högerextremism, ökande främlingsfientlighet och antisemitism, för minoriteter, också i Europeiska unionen, hotas och attackeras i allt högre grad och behöver skydd. Minoriteter, och exempelvis deras språk, är ett tecken på mångfald som gör Europa så starkt.
Av det skälet rekommenderar jag er att ni funderar lite på att utvidga denna portfölj och att inte bara låta flerspråkighet ingå i den, utan också skydd av minoriteter i allmänhet. Det skulle då bli mycket tydligare vilka avsikter ni har med portföljen och då - kan jag mycket väl föreställa mig - skulle ni få ett ännu större stöd för detta förslag i parlamentet.
I allmänna ordalag skulle jag ha varit glad om rådets ordförandeskap hade varit närvarande för att notera kommissionens strategiska arbetsprogram, för många, många saker som ordföranden för kommissionen har kommit hit tillsammans med sina kommissionsledamöter för att lägga fram för oss kan endast förverkligas av männen och kvinnorna i de enskilda EU-ländernas regeringar som rådet företräder, och verkställa de saker som kommissionen föreslår och vi godkänner. Att de är frånvarande från denna debatt visar på deras attityd gentemot Europeiska unionen.
(Applåder)
Silvana Koch-Mehrin
Herr talman, ärade kommissionsledamöter! Tidsforskare kom i förra veckan fram till att den andra halvan av livet går mycket fortare än den första halvan, och det som är sant för livet är naturligtvis också sant för lagstiftningarnas livstid. Eftersom er kommission inte har så lång tid kvar bör den vara mer ambitiös i sitt sätt att sköta sitt arbete. Vad detta innebär ifråga om arbetsprogrammet är att det borde ha varit inledningen till slutspurten; man borde sikta högt och lova snabba åtgärder. Liberalerna och demokraterna anser att programmet inte gör det, för ingenting av detta visas i det.
Låt mig dock börja med att tala om de goda saker vi har hittat i ert arbetsprogram såsom inriktningen på att minska byråkratin, bedömningen av de kostnader som lagstiftningen innebär, förenkling, med andra ord betoningen på bättre lagstiftning - och säkert mindre lagstiftning, det är ett mycket gott syfte, och i detta hänseende står vi helhjärtat bakom er. Det jag vill säga till förmån för dem som fruktar att EU har gått in på ett spår mot en helt avreglerad marknadsekonomi - och genom att säga detta vill jag också uppmärksamma Hans-Gert Poetterings spontana applåder för något som Martin Schulz nämnde som ett exempel på vad den stora koalitionen handlar om - att de som anser att EU är en nyliberal ekonomi anser troligen också att Kuba är en demokrati.
Nu till min andra punkt. Ni prioriterade kommunikation med allmänheten, och det är också något som vi tror är bra. Vi är glada över att ni gör detta, för om EU förlorar hela sin grund och misslyckas med att bygga medborgarnas Europa kommer EU inte att uppnå något nämnvärt heller. EU behöver allmänheten som ständig partner i dialogen. Det är på dem som Europas inre marknad kommer att grundas.
Om jag får gå vidare till dokumentets struktur - och Martin Schulz bör också läsa det mer noggrant - skiljer det sig avsevärt från förra årets struktur på så sätt att det är tydligt att texten och bilagorna passar ihop. Bristen i detta avseende var något vi var kritiska mot förra året. Vi uppmanade er att göra sambandet mellan dem tydligt, och ni har lyckats med det, så tack så mycket. I dokumentet specificeras till och med den rättsliga grunden för varje lagstiftningsinitiativ, och det gör också ganska stor skillnad - och ni förklarar dem, vilket gör allt betydligt mer hanterbart. Men varför finns inte de nuvarande rättsakterna, de som ska fortsätta 2007, uppräknade tillsammans med dem? Och varför tydliggör inte strukturen mer vad som är lagstiftning och vad som inte är det? Varför ändrar ni då bilden - i grund och botten?
Låt mig lägga till något om ämnet flerspråkighet. Herr Barroso! Jag har hört spekulationer här i parlamentet om att det var ert subtila sätt att belysa att det eventuellt kommer att finnas för många kommissionsledamöter och att avsikten med denna portfölj var att visa detta på ett symboliskt sätt. Låt mig lägga till något om ämnet flerspråkighet.
Under denna debatt kommer mina kolleger att diskutera de olika politikområdena: energi, klimatförändringar och rättsliga frågor bl.a., men jag skulle vilja ta detta tillfälle i akt att ge er en idé om det övergripande inflytande som ert program har haft på vår grupp. Vi anser definitivt att vi har rollen att följa er i ert arbete i en anda av konstruktiv kritik, och det innebär naturligtvis att vi samarbetar med er, men med tyngdpunkt på konstruktiv kritik.
Vi ser detta program som ett pussel med många enskilda delar, ett pussel som inte riktigt kan läggas på ett sådant sätt att en stor bild skapas. Vi kan inte se några tydliga politiska riktlinjer i det, inte heller några svar, inte ens försök till svar på de stora frågorna som EU står inför i form av utvidgningen och konstitutionsfördraget. Vi kan inte heller förstå varför det inte står ett enda ord i hela dokumentet om humanitärt bistånd och stöd till utveckling, områden där EU är den största aktören i världen. Varför nämns de då inte? Trots att kommissionen inte har uppnått mycket - för att säga det artigt - när det gäller fullbordandet av den inre marknaden så fortsätter ni på samma väg, och vi kan inte se att det finns någon helhetssyn eller övergripande strategi.
Också innovation - som är helt avgörande för Europa och står i centrum för Lissabonstrategin - nämns så att säga endast i förbigående i samband med Europeiska tekniska institutet och sjunde ramprogrammet för forskning. Vi anser att vad innovation mest av allt behöver är frihet och de rätta villkoren snarare än institutioner och mer stödåtgärder, vilket tenderar att leda in oss på fel väg.
Programmet för detta år har faktiskt inte någon titel. Varför? Det ger intryck av att pusselbitarna inte bara är svåra att lägga samman, utan också att några av dem fattas.
Pierre Jonckheer
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsordförande, ärade kommissionsledamöter! Genom att skriva dessa rader om ert arbetsprogram ville jag den korta tid som jag tilldelats få er att uppmärksamma mottot i förslaget till konstitutionsfördrag, ”Förenade i mångfalden”, eftersom jag anser att vi i det nuvarande internationella och europeiska politiska sammanhanget har större behov av enhet än mångfald i Europeiska unionen. Vi behöver enhet, och det gäller särskilt för kommissionen att vara den huvudsakliga bäraren av denna enhet. Med tanke på den nuvarande svagheten i ett delat råd - jag tänker till exempel på misslyckandet med arbetstidsdirektivet - förväntar vi oss inte att kommissionen ska föregripa oenigheten i rådet, utan att den ska vara envis i de förslag den lägger fram för oss.
När mål inte uppnås och när självpåtagna skyldigheter som ska ge resultat inte uppfylls får det inte vara frågan om att sikta lägre eller sänka målsättningarna. Tvärtom måste mer resurser begäras, och under dessa omständigheter tror jag att ni kommer att få parlamentets stöd. Bland de områden som gäller de strategiska prioriteringar som vi delar vill jag särskilt nämna exemplet på det ämne som min grupp troligen har arbetat mest med under de senaste två och ett halvt åren, nämligen frågan rörande klimat, energi och transporter. Vi har till er avdelning och era kollegers avdelningar översänt detaljerna för en energipolitisk strategi som skulle göra det möjligt för oss att nå 30 procent av utsläppen av koldioxid och växthusgaser från och med nu och fram till 2020.
Herr Barroso! Europeiska unionen måste uppfylla sina åtaganden enligt Kyotoprotokollet, men för närvarande gör den inte det. Vi anser därför att det är nödvändigt att införa restriktiva åtgärder liknande dem som vi känner till i samband med budgetdisciplinen. Därigenom menar jag att Europeiska unionen inte endast bör ta på sig skyldigheter beträffande resultat, utan också ge sig själv tillräckliga resurser. Av det skälet anser vi att systemet för handel med utsläppsrätter måste förbättras och samordnas av kommissionen, och att det måste vara möjligt enligt detta system att införa sanktioner mot medlemsstater som inte följer sina egna mål.
När det gäller förnybara energikällor anser vi att kommissionen måste föreslå sektorsvisa mål och inte endast allmänna mål. Beträffande energieffektivitet väntar vi på att kommissionen ska föreslå en översyn av direktivet om byggnaders energiprestanda, så att alla byggnader omfattas. Som Françoise Grossetête har sagt skapar byggnadsindustrin också ekonomisk verksamhet, som ni så väl känner till.
På området för klimat, energi och transporter måste vi med andra ord minska gasutsläppen, beroendet av importerad energi och riskerna. Det är på grund av oro för det sistnämnda som vi fortfarande är emot kärnkraft. I Nairobi måste vi slutligen förbereda oss på allvar för ”Kyoto 2”.
Jag skulle vilja nämna ännu ett exempel på när europeisk enhet borde synas: det nödvändiga behovet av att införa gemensamma sociala minimistandarder på EU-nivå. Vi kan inte ge upp detta åtagande. Av det skälet vill vi att kommissionen ska föreslå ett ramdirektiv om tjänster i allmänhetens intresse.
Gabriele Zimmer
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Även om jag inte tvivlar på att kommissionens personal vid utarbetandet av arbetsprogrammet för 2007 genomförde sitt arbete med stor exakthet och noggrannhet måste jag säga att jag inte tror att någon av prioriteringarna för det arbete som skulle göras eller de tendenser som det belyser verkligen motsvarar nutidens krav.
De måste ta itu med problemområden som EU verkligen har ansvar för, men som går långt utanför EU:s gränser. Jag tänker här på sådana prioriterade områden som fattigdom, social utslagning, växande orättvisor och motsättningar i samhället, eller kommersialiseringen av det sociala livet, förstörelse av naturen och kulturen och om sådana frågor som demokratiförlust, förtryck, krig, militarisering, eller mer allmänt det sätt på vilket globala problem åtgärdas - något som vi borde bry oss särskilt om med tanke på att FN återigen har funnit att antalet människor som går omkring hungriga ökar ytterligare.
Faktum är att dessa problem och konflikter inte är centrala i arbetsprogrammet, och det är inte på dem som kommissionen koncentrerar sina insatser. Trots att det finns bra saker i arbetsprogrammet, vilka vi med säkerhet skriver under på, anser jag att arbetsprogrammets ikraftträdande kommer att leda till att dessa problem blir större, för det som fortfarande är centralt i kommissionens strävan är genomförandet av Lissabonstrategin, som är konkurrenskraftig i sitt mål, och jag tror att det kommer att leda till globala sociala och ekonomiska problem som blir mer akuta.
Det finns inte utrymme för allt detta i frågan om sociala modeller som vi i parlamentet har debatterat så länge. Detta utmynnar slutligen i större flexibilitet i kommissionens arbete, och jag måste tala om för José Manuel Barroso att jag inte tror att ett sådant inskränkt synsätt kommer att möjliggöra en social dimension i Europeiska unionen som han har sagt ska bli verklighet.
Det finns ett andra prioriterat område som jag skulle vilja ta upp. I programmet står att det som behövs för det ekonomiska livet är mer av den inre marknaden istället för mer lagstiftning, och i programmet prioriteras inrättande och utveckling av en inre marknad i Europa för försvarsmateriel. Jag kanske får vara fräck nog att be någon berätta för mig om det finns en enda brist i Europeiska unionen som denna europeiska marknad för vapenhandel, som alltså har skapats och införts via bakvägen, verkligen kan råda bot på. Och kan denna person också informera mig om vem som egentligen tillät kommissionen att utveckla en sådan marknad.
Det var faktiskt inte minst på grund av något i denna stil som gjorde att utkastet till konstitution misslyckades och förkastades. Jag anser att detta är oansvarigt, och jag tror att omedelbara anpassningar behövs här om politik verkligen ska utvecklas i Europeiska unionen istället för att folk bara kastar slagord omkring sig. Dessa anpassningar måste leda till att människor återigen kan identifiera sig starkt med Europeiska unionen.
Allmänna uttalanden om människors rädsla för att den sociala tryggheten nedrustas är inte till någon nytta för oss. Vi måste göra något aktivt för att förhindra det. Vad människor behöver är verkliga projekt och initiativ. Detta är skälet till varför vi måste ta itu med de verkliga frågorna. Det finns dock alternativ, och jag anser att de kan sammanfattas i tre projekt: att göra EU demokratiskt, att göra det socialt och miljömässigt hållbart och att göra det till en fredskraft, en kraft som strävar efter att lösa globala problem demokratiskt och i en anda av solidaritet.
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill välkomna ordförande José Manuel Barroso och kommissionsledamöterna till kammaren.
Det var två saker som slog mig omedelbart under talen och efter ett par kommentarer jag hört tidigare. För det första, när blev det en synd att vara radikal? När bestämdes det att vi inte skulle försöka skapa något nytt och annorlunda och inte försöka rätta till misstag när vi upptäcker sådana? Särskilt det faktum att vi lever i en sådan snabbt föränderlig värld genom nyskapande och teknologi kräver en snabbare reaktion av Europeiska unionen för att vi säkert ska kunna försvara alla EU-medborgares intressen så bra som möjligt.
För det andra kommer det uppenbarligen att finnas frågor som kvarstår från ett år till ett annat och för vilka det fortfarande återstår att nå en överenskommelse. Detta har vi redan upplevt vid hanteringen av tjänstedirektivet under de senaste sex åren, där vi inte har hunnit längre än till andra behandlingen. Vi kommer att bli tvungna att hantera många fler sådana frågor.
Jag skulle dock vilja anföra tre punkter. Först och främst finns det, när det gäller Lissabonmålen, fortfarande så många brister i den nödvändiga ramlagstiftning som måste fastställas för att Lissabonmålen ska kunna förverkligas. Det totala området för nyskapande, forskning och utveckling är något vi talar mycket om, men inom vilket konkreta lagstiftningsåtgärder fortfarande saknas för att skydda utformning, patent och upphovsrätt och för att lämna utrymme för tillräcklig investering i forskning och utveckling i ekonomisk bemärkelse.
Jag har talat många gånger i kammaren om Europeiska tekniska institutet och de fantastiska framsteg och den kontaktpunkt för experter som det skulle innebära. Men detta är den positiva sidan, och vi verkar uppleva tillbakagång på andra områden.
Kommissionen talar om ett harmoniserat skattesystem, men var harmoniserad beskattning än har skett har den inneburit allt annat än god konkurrens, ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning. Skattekonkurrensen inom Europeiska unionen har varit hälsosam för tillväxten, och den har varit fördelaktig och till hjälp. Det är förstås nödvändigt att ha lika villkor i fråga om statligt stöd och andra liknande områden, och det har vi. Vi kan med rätta granska medlemsstater om de går över eller under det tillåtna vad gäller industristöd och stöd för skapande av arbetstillfällen. Men beskattning är endast en fråga av nationellt intresse. Det är en fråga där det fortfarande behövs full enighet, och jag anser att det anstår oss att ställa oss upp och säga att fördragens rättsliga grund inte tillåter kommissionen att lägga fram ett förslag om skatteharmonisering. Kommissionen tillåts inte tvinga länder att höja skatterna och inte tvinga länder att sänka skatterna enligt fördragen.
Slutligen är GUSP en av Europeiska unionens centrala framgångar. Se på Kosovo, Afrika och annan utveckling runtom i världen, där Europeiska unionen har reagerat positivt när det gäller att placera ut fredsbevarande styrkor och polisstyrkor på fältet och när det gäller att främja annan konstruktiv utveckling på ort och ställe. Vi måste fortsätta att utvidga och utöka den rollen.
Jens-Peter Bonde
för IND/DEM-gruppen. - (DA) Herr talman, herr kommissionsordförande! Det är lika bra att kommissionsledamöterna inte har rösträtt. Annars skulle vi snart röstas ned i kammaren. Det är också bra att kommissionen föreslår mer frivillig samordning genom meddelanden i stället för bindande regler, men jag är rädd att den tvingande dimensionen snarare kommer att komma från EG-domstolen och av kommissionens egen användning av regler om konkurrens och statligt stöd. Det är naturligtvis vad kommissionen till exempel har gjort med sitt meddelande om musikrättigheter. Parlamentet hade intagit en ståndpunkt som kommissionen inte tyckte om. Kommissionen gick då över till frågor om missbruk av monopol och antog ett meddelande i stället för bestämmelser, som det kanske aldrig skulle ha gått att anta. Europaparlamentet och de nationella parlamenten borde begära att alla utkast till meddelanden ska läggas fram för dem. På så vis kan vi tala om huruvida vi vill ha bindande regler eller en blandning av meddelanden och beslut från EG-domstolen.
Jag vill gratulera kommissionen till att den varje vecka sedan den 15 september har sänt förslag till medlemsstaterna som ska prövas enligt närhets- och nödvändighetsprincipen. Såvitt jag vet har parlamenten dock inte svarat en enda gång. Hur lata kan de vara som folkets företrädare? På måndag och tisdag kommer de nationella parlamenten att samlas för COSAC-mötet i Helsingfors, och de borde inte missa tillfället att införa lite ordning i djungelns lagar i Bryssel. Låt alla särskilda utskott och utskott för EU-frågor färgkoda vartenda förslag: svart, om de nationella parlamenten vill ha bindande EU-lagar, grönt om de vill ha minimibestämmelser med ett alternativ till bättre skydd för välfärd, hälsa, miljö, arbetsmiljö, säkerhet, konsumentskydd och djurskydd, gult om de endast vill ha frivillig samordning i stället för bindande lagar och rött om de vill att EU ska hålla sig ifrån frågan helt och hållet. Med en sådan färgkodning vore det mycket lätt för kommissionen att med en enda blick se vad som önskas. På så vis vore det möjligt att få ett europeiskt samarbete nerifrån och upp i stället för den centralism som vi nu har.
Frank Vanhecke
(NL) Herr talman! Jag förstår av arbetsprogrammet att kommissionen, och jag citerar, vill lyssna mer på medborgarna för att involvera dem mer i beslutsfattandet. Som den nederländske kabaréartisten Wim Sonneveld kunde ha sagt: nou breekt m'n klomp, ”det tar priset” - eller något i den stilen. Jag kanske kan få påminna kommissionen om att EU-medborgarna, som kommissionen hänvisar till, redan har framfört sina åsikter mycket tydligt, till exempel i fråga om den så kallade konstitutionen för Europa, och att de genom folkomröstningar har förpassat detta utkast till papperskorgen i Nederländerna och Frankrike, och att kommissionen, trots allt detta, endast för ett par veckor sedan upprepade att andan i denna konstitution, vad medborgarna än tycker, hur som helst inte borde ändras. Lyssna på vad jag har att säga om delaktighet för medborgarna, men vad ni än gör, döm mig inte efter mina handlingar.
Det finns faktiskt som av en händelse ingen hänvisning i dokumentet till framställningen från en miljon EU-medborgare om den resande cirkus som förbrukar miljoner euro som Europaparlamentet är. Jag vet att det egentligen är rådet som borde läxas upp angående detta, men kommissionen, som lägger sig i Gud vet vad i alla fall, och vars egen budget dessutom år efter år sablas ner av revisionsrätten, kunde ha sänt en signal om att EU-medborgarna har fått nog en gång för alla av eurokraternas bortslösande av pengar och åtnjutande av privilegier. Vi får inte längre hålla tyst om detta.
Sedan måste man tänka på den allmänna opinionen. Det är odiskutabelt att EU-medborgarna som helhet förkastar anslutningsförhandlingarna med Turkiet, som inte är ett europeiskt land, och ändå fortsätter dessa förhandlingar helt enkelt, tveklöst även efter december. Detta bevisar faktiskt att det så kallade ”ovissa slutet” för förhandlingarna inte är något annat än totalt nonsens och att EU-byråkratin, däribland kommissionen, för länge sedan beslutade att den turkiska anslutningen vad som än händer måste prackas på dessa EU-medborgare som de har lyssnat så noga till, vilket de i alla fall påstår.
Jag vill avsluta med en sista kommentar om en viktig fråga, nämligen om vad som kallas ekonomisk invandring och idén att vi måste locka till oss nya invandrare som, om kommissionen fick bestämma, inte enbart skulle bestå av en handfull högutbildade individer. Denna syn har just bekräftats av självaste kommissionsordföranden. Det absurda i idén att en omfattande invandring av icke-EU-medborgare vore ekonomiskt gynnsamt för att lindra effekterna av den demografiska situationen i Europa har redan påvisats.
Den invandring som vi själva upplevt är en invandring av människor som inte kan läsa eller skriva, i kombination med religioner eller kulturer som inte kan införlivas. För att säga det rent ut importerar vi ännu mer arbetslöshet, en ännu större rotlöshet, tillsammans med effekterna av allt detta, nämligen brottslighet, nedgångna områden och en faktisk apartheid. Det innebär också enorma ekonomiska kostnader.
Av dessa och många andra skäl drar jag slutsatsen att vi inte kan göra annat än framföra vårt ogillande inför detta arbetsprogram som är så fullt av plattityder och goda avsikter som inte kan genomföras, och i vilket EU-medborgarnas största farhågor helt och hållet ignoreras.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (FR) Herr talman! Jag vill börja med att tacka ledamöterna för deras kommentarer. Ledamöterna bekräftar att detta är ett mer politiskt program, vilket Françoise Grossetête konstaterat, vars allmänna stöd till programmet jag tackar för. Vårt mål är faktiskt att ansluta oss till de andra institutionerna, och särskilt parlamentet, när det gäller att bättre fokusera på prioriteringarna varje år och placera dem i sammanhanget med EU:s allmänna ansträngningar.
Eftersom jag inte kan besvara alla specifika frågor ska jag åtminstone besvara de som jag anser är särskilt viktiga, och jag börjar med principen om årsvis budgetering. Denna princip ifrågasätts inte. Långt därifrån. Vi fastställer mycket tydligt de 21 strategiska initiativen för nästa år och förpliktar oss att inte avskaffa något av dem när de väl inletts. Samtidigt ger vi dock parlamentet och de andra institutionerna möjligheten att under de kommande sex månaderna bekanta sig med innehållet i vårt program och möjligheten att dra sina slutsatser på förhand om arbetet har slutförts.
Detta är ett bra exempel på en kombination av flexibilitet och trygghet. Eftersom ni är trygga och vet vad som kan göras under nästa år får ni en ökad flexibilitet som i sin tur innebär att parlamentet kan göra ett bättre jobb med att fastställa sitt program. Det är vad vi vill uppnå, och jag hoppas att det är i linje med vad ni behöver för ert arbete.
Martin Schulz uppmärksammade ett antal inslag i andra program. Det är sant att det finns en viss kontinuitet. Vi vill bevara ett inslag av konsekvens. Kommissionens och de andra EU-institutionernas arbete kan inte bestå i att återuppfinna hjulet varje år. En av mitt lands stora tänkare sa att när man säger sanningen kan man inte vara originell varje dag. Det stämmer till viss del. Vi håller oss till dessa mål. Vi får inte sluta att anstränga oss, och vi måste visa stor beslutsamhet. Huruvida vi når en stor del av dessa mål beror inte bara på kommissionen och parlamentet. Det beror också på medlemsstaterna. Därför måste vi fortsätta att vara konsekventa över tiden och det för Europas skull, ett Europa som inte endast är mer konkurrenskraftigt, utan som också utmärks av en ökad solidaritet och av större beslutsamhet på den internationella arenan. Mot bakgrund av detta finns det förvisso ett inslag av kontinuitet, som också återfinns i mottot ”Förenade i mångfalden”, som Pierre Jonckheer och andra ledamöter hänvisat till.
För att särskilt besvara Schulz fråga vill jag säga, vilket jag redan sagt till Leonard Orban, att min tanke är att den kommissionsledamot som Rumänien utser ska ansvara inte bara för flerspråkighet utan också för det interkulturella inslaget inom EU, och därigenom komplettera det arbete som utförts under min ledning av Rådgivarbyrån för Europapolitik, som anordnar möten om detta ämne. Det är också vad kommissionsledamot Ján Figeľ gör i fråga om utbildning och kultur.
Så snart som hans nominering har godkänts av institutionerna kommer Leonard Orban därför att få ansvar för flerspråkighet, vilket är en mycket viktig fråga för Europa. Det är inte på något sätt en ”andra klassens” portfölj. När man tänker på hur många språk som används inom EU tycks en politik för inte bara flerspråkighet utan också för interkulturella frågor vara mer och mer nödvändigt om vi verkligen vill respektera EU:s mångfald. En dialog mellan våra olika kulturer måste inrättas, och ansträngningar måste göras för att integrera de olika grupperna, naturligtvis utan att vi ignorerar EU:s minoritetsgrupper.
Jag anser därför att det är en mycket viktig portfölj som kommer att anförtros Leonard Orban så snart som hans nominering har godkänts.
Vad gäller frågan från Silvana Koch-Mehrin godkänner jag framför allt den punkt som vi alla måste vara eniga om, nämligen behovet av att göra allt för att minska byråkratin och öka effektiviteten. Detta är inte bara en avsiktsförklaring. Vid kommissionens möte i dag godkände kommissionen en minskning av skyldigheterna för små och medelstora företag i Europa att lämna in statistik. I stället för att kräva att de alla ska lägga fram uppgifter av statistiska skäl, ska vi begära information på stickprovsbasis och begränsa oss till att endast kräva en del av den information som annars finns tillgänglig. Jag anser att detta är en praktisk åtgärd för att minska den administrativa bördan för våra företag, och särskilt för små och medelstora företag.
Vi kommer naturligtvis att granska de förslag för att bekämpa klimatförändringen som lagts fram av Pierre Jonckheer för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen. Ni kan vara säkra på att vi verkligen vill fortsätta att vara världsledande på detta område, och vi i Europeiska kommissionen har särskilt förpliktat oss att stärka systemet för handel med utsläppsrätter för att fästa större vikt vid förnybara energikällor och för att arbeta mot ökad energieffektivitet. Det kan hända att våra åsikter kommer att gå isär i fråga om ett antal av de praktiska målen, men jag tror att det finns en åsiktsenighet mellan våra institutioner när det gäller vilka åtgärder som ska vidtas och ambitionen bakom dem.
Angående frågan om klimatförändringar vill jag tala om för er att den enligt vår åsikt är nära förenad med energifrågan. På detta område ser vi de fasta grunddragen för en möjlig jämkning av farhågorna hos dem som, liksom ni, är mer ambitiösa i fråga om miljön och de som är mer ambitiösa i fråga om konkurrenskraft. Dessa två frågor utesluter inte varandra. Tvärtom. De innebär utomordentliga ekonomiska möjligheter för morgondagens EU.
På samma sätt tror jag att det finns ett tillfälle som bör tas i akt på området för innovationer, och i det sammanhanget vill jag särskilt tacka Brian Crowley för hans stöd till Europeiska tekniska institutet, som jag tror kommer att bli EU:s workshop i framtiden. Det arbete som måste göras är allt mer arbetet med att bekämpa klimatförändringen och fullfölja en sammanhängande energipolitik och sträva efter ett EU som inte bara är mer konkurrenskraftigt, utan som också får sin styrka från en hållbar ekonomi som präglas av solidaritet, vilket alltihop förutsätter större investeringar i innovationer.
Sammanfattningsvis ska jag försöka att besvara frågan från Silvana Koch-Mehrin, som undrade vilket som var det centrala tema som gör att allt hänger samman. Vid en första anblick är det svårt att se sambandet mellan så olika områden. Det gemensamma temat ligger dock i målet att förbereda EU-medborgarna för att möta globaliseringens tidevarv, inte att underkasta sig det, utan att möta det, och att inte se det som slutet för Europa utan tvärtom ha modet att bekräfta våra värderingar och intressen och samtidigt bidra till att utforma just denna globalisering och framtiden för 2000-talet genom vår tro och våra värderingar med demokrati, frihet och just solidaritet. I detta ligger det gemensamma tema som länkar samman energifrågan och klimatförändringen med inte bara området för rättsliga och inrikes frågor utan också med innovation och utbildning. Detta är vårt program.
- Tillväxt - Sysselsättning - Konkurrenskraft
Ria Oomen-Ruijten
för PPE-DE-gruppen. - (NL) Herr talman! Jag uppskattar också kommissionsordförande José Manuel Barrosos politiska uttalande mycket, och gläder mig över att han nu har grepp om nederländska språket. Han förstår nederländska. Kommissionens ordförande förstår nederländska. Jag vill göra fem kommentarer om detta uttalande.
Kommentaren om att Europa är mer än bara en marknad gläder mig. Men när ni säger det måste ni också fullfölja det. För oss innebär det - och vi kommer att införliva denna begäran i resolutionen - att ni måste redogöra för konsekvenserna av den inre marknaden för EU-medborgarna. När dessa konsekvenser väl kartlagts kan man bemöta dem på lämpligt sätt.
Jag vill göra en andra kommentar som en prioritet. Kombinationen av arbete och familj, fler människor på arbetsmarknaden, är också en av prioriteringarna inom Lissabonprocessen. Vi vill se fler åtgärder på detta område.
För det tredje pågår arbetet med en grönbok om arbetsrätt. Detta har tillkännagivits under lång tid, men exakt när kommer denna grönbok att läggas fram?
För det fjärde nämnde ordförande Barroso att vi bör attrahera invandrare. När jag hör det undrar jag hur jag kan rättfärdiga detta för kollegerna från Polen, Bulgarien och Rumänien som kommer att närma sig oss inom kort, där denna fria rörlighet för arbetstagare inte ens har påbörjats än. Jag skulle uppskatta ett svar på denna fråga.
För det femte skulle jag vilja att kommissionsledamoten för socialpolitik ägnar sig mer åt samtliga de frågor som ännu inte lösts i rådet, det vill säga utstationering av arbetstagare och arbetstidslagstiftningen, men också rörlighet för pensioner, som är en fråga som jag råkar veta leder till stora problem och för vilken ett antal förbättringar nu också görs på kommissionsnivå. Vi som grupp i parlamentet vill gärna diskutera vidare om dessa frågor med er.
Hannes Swoboda
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman! Vi har noterat vad kommissionens ordförande hade att säga om den nya kommissionen, i synnerhet den nye kommissionsledamoten, Leonard Orban, och jag måste tala om för honom att det fortfarande krävs vissa förtydliganden, inte minst i samråd med kommissionsledamot Ján Figeľ, bland annat när det gäller frågan om vem som ska ansvara för dialogen mellan kulturer och religioner, även om det måste sägas att denna typ av utvidgning delvis möter förväntningarna hos socialdemokrater som oss själva.
För det andra, och fortfarande angående samma fråga, kommer vi naturligtvis att fråga de nya kommissionsledamöterna om deras förpliktelser i fråga om programmet för ett socialt Europa och i fråga om solidaritet, vilket ni nämnde. Det är för att kommissionen är ett kollegialt organ som vi kommer att fråga alla de nya kommissionsledamöterna om deras faktiska förpliktelser angående detta sociala Europa.
För det tredje, herr kommissionsordförande, har vi tillväxt och social trygghet. Ni hade rätt i att beskriva detta som ett politiskt program, och viktiga åtgärder har verkligen vidtagits i denna riktning, men låt mig ge er två exempel på var vi anser att framsteg krävs. Energisektorn är till exempel en viktig faktor för tillväxt och skapande av sysselsättningstillfällen, även om kommissionsledamot Andris Piebalgs inte tycks vara här, men när en stats- eller regeringschef frågar hur vi ska kunna driva en gemensam europeisk energipolitik när allt är inriktat på liberalisering och inget annat, då måste kommissionen inrätta en politisk ram för EU:s energipolitik.
Om jag nu får övergå till de transeuropeiska nätverken har det i dag indirekt hänvisats till att ni vid ett tillfälle i stor utsträckning förespråkade att åtgärder som vidtagits av de enskilda länderna skulle användas som ett sätt att fullfölja samordningen, och det är denna samordnande roll som jag skulle vilja att ni utövade. Jag vill också återigen betona att vi ser solidaritet som Europeiska unionens främsta mål.
Lena Ek
för ALDE-gruppen. - Herr talman, kommissionen, ledamöter, åhörare! Jag tänker uppehålla mig vid tre saker i kommissionens arbetsprogram, nämligen global konkurrenskraft, grön tillväxt och energi. Alla tre är avgörande delar i ett konkurrenskraftigt Europa.
För det första: global konkurrenskraft. Europas framtid ligger i att konkurrera i forskningens frontlinjer med kvalitet och med kunskap. Bara så kan den europeiska modellen bevaras. Därför är det sjunde ramprogrammet det viktigaste industripolitiska dokumentet på många år. Jag måste tyvärr säga att ansatsen delvis saknas i detta arbetsprogram. Rymdforskning är bra och viktig, men var finns ambitionerna för den medicinska industrin? Varför nämns IT bara i samband med IT-brottslighet? Om jag ska uttrycka ett önskemål, skulle det vara en mer sammanhållen strategisk plan för att konkurrera på 2000-talet.
För det andra: miljö och tillväxt. Alltför ofta får man känslan när sådana här dokument presenteras att miljö och tillväxt på något sätt står i motsats till varandra. Jag är övertygad om att så inte är fallet, vilket jag tycker bevisas genom arbetet med Reach. De kommande decennierna kommer världen att tvingas göra något åt klimatfrågan. Det handlar om ny teknik för att spara energi, ny teknik för att driva bilar osv. Det kommer att finnas en gigantisk marknad för miljövänlig teknik och för energisnåla produkter. Det är där våra europeiska företag ska vara. Därför skulle jag önska att kommissionen under det kommande året ägnar mer kraft åt att utveckla miljödriven tillväxt.
För det tredje: energi. Europas konkurrenskraft står och faller med en trygg och ekonomiskt rimlig energiförsörjning.
Det är lättare att slåss för sina principer än att leva upp till dem, men jag hoppas att kommission klarar av det när det gäller global konkurrenskraft, grön tillväxt och trygg och hållbar energiförsörjning.
Jean Lambert
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill påpeka för kommissionsledamoten att vi kommer att behöva fortsätta tala om gamla och nya medlemsstater så länge som vi använder oss av de övergångsperioder som min kollega Ria Oomen-Ruijten hänvisade till.
Det gladde mig dock mycket att José Manuel Barroso talade om att ta itu med samvetslösa arbetsgivare. Jag utgår ifrån att han syftar på arbetsgivare som har människor anställda på villkor som påminner om slaveri, betalar dessa människor otroligt dåligt och utnyttjar dem. Detta gäller naturligtvis inte bara de som inte enbart anställer tredjelandsmedborgare utan också EU-medborgare, som vi har hört om på sistone. Jag antar att denna åtgärd kommer att utgöra en del av att höja sysselsättningskvaliteten, som vi har talat så ofta om, genom att göra oss av med lågkvalitativa, dåligt betalda arbeten, och jag ser fram emot att se detta nämnas mer uttryckligt i kommissionens program.
Det gläder oss, liksom andra har sagt tidigare, att se den hållbara utvecklingen prioriteras och kopplingen till klimatförändringar, vilket är något som vi har argumenterat för länge, och jag instämmer helt med vad Lena Ek sa om miljödriven tillväxt. Vi ser därför fram mot handlingsplanen för hållbar konsumtion och produktion nästa år, som vi förutsätter kommer att innebära ett steg framåt när det gäller miljöeffektivitet och redogörande för hur vi ska frikoppla miljöskador från tillväxt.
Vi ser också fram mot det övergripande dokumentet om social verklighet som är av mycket stor betydelse när det gäller riktmärken för välbefinnande. Vi utgår ifrån att det också kommer att omfatta miljömässiga faktorer, med tanke på att vi vet att de fattigaste människorna ofta lever i de sämsta och mest förnedrande miljöerna och boendena, med de följder detta har på den mentala hälsan.
Vi hade hellre sett ett ramdirektiv om sociala tjänster, men vi kommer ändå att se om de förslag som läggs fram också tar hänsyn till följderna av befintlig gemenskapslagstiftning om framtiden för tjänster.
Slutligen skulle vi ha välkomnat något som tog upp strategin för hållbar utveckling när det gäller frågan om fortbildning på yrkesområden i fråga om att hjälpa till att uppfylla krav på området för klimatförändringar. Om man inte kan installera solfångare och inte kan reparera energisystemen kommer man inte att uppnå sina mål på området för klimatförändring.
(Applåder)
Ilda Figueiredo
för GUE/NGL-gruppen. - (PT) Herr talman! När man tar del av lagstiftningsprogrammet och lyssnar till presentationen av kommissionens arbete för 2007 kan vi inget annat än dra slutsatsen att det kommer mer av samma slag; mer av samma nyliberalism, som undergräver de sociala rättigheterna och arbetstagares rättigheter, som gör arbetet mer instabilt, som innebär en återgång till gamla exploateringsmetoder, som främjar liberaliseringen av tjänster, däribland offentliga tjänster, och som inte lämnar någon i tvivel om vilka avsikter som ligger bakom vad som kallas Lissabonstrategin.
I flexibilitetens namn trampas fullbordandet av den inre marknaden och globaliseringen och anställningsavtal ned, och det finns en risk för fler förflyttningar av multinationella företag, som i fallet med GM Opel i Azambuja, Johnson Controls i Nelas och Portalegre, och Lear i Valongo, för att bara nämna ett fåtal av de mest allvarliga fall som för närvarande hotar tusentals arbetstagare i Portugal, där arbetslösheten redan är mycket hög på grund av friställningar inom textil-, beklädnads- och fotbeklädnadsindustrierna.
Det är dessa arbetslösa arbetstagare som nu är utelämnade till bemanningsföretagens och andra samvetslösa chefers barmhärtighet, liksom i de senaste fall som vi hört om i medier med hungriga och utblottade portugisiska arbetstagare i södra Nederländerna. Är detta företagens sociala ansvar i praktiken? Samtidigt, i den gemensamma valutans och prisstabilitetens namn, höjer Europeiska centralbanken regelbundet räntorna, och regeringarna använder stabilitets- och tillväxtpakten för att undergräva tillverkningsindustrin, hindra den sociala utvecklingen, undergräva mikroföretag och små företag och skapa en kultur som leder till en skamlig exploatering av utvandrade och invandrade arbetstagare och deras familjer.
Vi betonar därför behovet av en fullständig förvandling som leder bort från denna nyliberala politik. Tiden är inne att prioritera social utveckling och välfärdspolitik, och jag vill därför kräva solidaritet för hungriga och exploaterade portugisiska arbetstagare som de i södra Nederländerna, vars fall just har uppdagats.
Konrad Szymański
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Den europeiska integrationen är bara en del av lösningen av frågan om ekonomisk tillväxt i Europa. Medlemsstaterna själva, som fattar sina egna beslut om offentliga finanser och ekonomisk reform, har en central roll att spela här.
I detta hänseende har vi många exempel med god praxis. Framgången för de nationella reformerna i vissa länder har gjort det möjligt för dem att snabbt anpassa sig till 2004 års utvidgning och godkänna principerna för den gemensamma marknaden på alla områden. Framgången i länder som Irland, Finland, Nederländerna eller Storbritannien har gjort det möjligt för dessa länder att betrakta världskonkurrensen med ett större lugn.
Å andra sidan är en social modell som bygger på en oflexibel och kort arbetstid, och på att undvika konkurrens inte bara på global nivå utan också på den gemensamma marknaden, en väg som leder till social och ekonomisk kris.
Denna politiska och ekonomiska gruppering av krafter inom Europa gör att jag allvarligt tvivlar på huruvida det ofta nämnda konstitutionsfördraget är en bra lösning på våra ekonomiska problem. Konstitutionen kommer att ge de länder som är mindre skickliga på att lösa sina interna problem ett allt större inflytande över EU-frågorna. Vi kommer att förlora jämvikten mellan olika modeller och begränsa konkurrensen mellan systemen. Denna diagnos med gruppering av krafter är ett resultat av debatten om tjänster, arbetstid och delegation till arbetstagarna. Om jag får uttrycka det symboliskt är jag oroad över ett fördrag som i fråga om lagstiftning kommer att ge oss mindre av Storbritannien och mer av Tyskland och Frankrike.
Av all verksamhet som kommissionen planerar att genomföra under 2007 är den som jag anser vara viktigast den som handlar om bättre lagstiftning. Det är en skam att en organisation som i femtio år har talat för de fyra grundläggande friheterna i sina fördrag i dag kostar företagen 600 miljarder euro per år. Det är en ännu större skam att det, trots de överenskommelser som gjordes förra året, har varit omöjligt att minska byråkratin eller förbättra EU-lagstiftningen.
Jag hoppas att 2007 kommer att vara ett genombrott i detta hänseende. Det kommer dock inte att ske om vi inte ärligt kan besvara frågorna om anledningarna till detta misslyckande under 2006. Hur kommer det sig att förslagen om effektivisering, kodifiering och enande av EU:s lagstiftning stöter på motstånd? Och vem motsätter sig detta? Var finns de gordiska knutar som vi inte lyckats lösa?
Jag vill verkligen få ett svar på dessa frågor i dag.
Nils Lundgren
för IND/DEM-gruppen. - Herr talman! Rättssäkerhet innebär att maktutövning och rättsskipning kan förutsägas med stöd av rättsregler. Det framgår tydligt av kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram för 2007 att kommissionen räknar med att förslaget till konstitution ska genomföras. Detta trots att stora majoriteter i Nederländerna och i Frankrike har sagt nej till detta förslag. Kampen mellan det politiska etablissemanget och de europeiska folken går alltså vidare.
Det europeiska projektet är inne på en farlig väg. EG-domstolen kommer att förlora sin legitimitet på grund av sin arroganta inställning mot medlemsstaternas folkvalda regeringar. EG-domstolen är i själva verket en självutnämnd makthavare i Europa. Den valde redan inför regeringsmötet i Amsterdam 1998 att utnämna sig själv till väktaren av maktdelningsprincipen. Detta skedde utan att någon som helst demokratisk eller politisk förankring förelåg. EG-domstolen har också gjort klart för de nationella domstolarna att de inte kan betrakta sig som självständiga, utan de är den förlängda arm med vars hjälp EG-domstolen bedriver sin juridiska aktivism.
Jag uppmanar därför denna kammares ledamöter att tänka efter innan det är för sent. EU behöver inte ytterligare maktkoncentration utan folklig förankring. EU behöver konkurrens, inte bara mellan företag på marknaden för att skapa bättre produkter, utan mellan länder för att finna goda politiska lösningar på vår tids problem.
Roger Helmer
(EN) Herr talman! Kommissionen kommer att granska den inre marknadens funktion, och det är på tiden. Jag hoppas att kommissionen kommer att läsa rapporten från Conseil d'Analyse Economique, en driftig ekonomisk kommitté som lyder under den franska regeringen under premiärminister Dominique de Villepins ordförandeskap. I den rapporten står det: ”Den ekonomiska integrationen har stagnerat och främjar inte längre tillväxt.” Det står också att frambringandet av euron inte har lett till den kedja av fördelar som man hade väntat. Sedan blir det allvarligt: ”Vi är övertygade om att den situation som vi beskriver är riskabel.” Man menar att en klen ekonomisk prestation fördriver investering och skadar sysselsättningen och den sociala tryggheten, och man talar om ”en påtaglig utsugning, genom gemenskapsförfaranden som hotar att starta en ond cirkel som kommer att riva upp gemenskapens regelverk”.
Jag hoppas att kommissionen kommer att notera den uppskattning som gjorts av dess egen vice ordförande, Günter Verheugen, som tyder på att kostnaderna för ett alltför stort mått av lagstiftning på den inre marknaden uppgår till 600 miljarder euro per år. Det är nästan fyra gånger så mycket som kommissionens egen uppskattning av handelsfördelarna från den inre marknaden.
I en brittisk undersökning nyligen av över 1 000 vd:ar som beställts av tankesmedjan Open Europe ansåg en klar majoritet att EU gjorde mer skada än nytta och att Storbritannien borde omförhandla sitt förhållande till Europa till något som mer liknar ett frihandelsavtal. Inställningen är mycket tydlig: Europas del av världshandeln krymper snabbt. Medlemskapet kostar mycket mer än det smakar. Gemenskapslagstiftningen och EU:s sociala modell orsakar enorm ekonomisk skada. EU gör oss fattigare och mindre demokratiska och mindre fria - och vi har fått nog av detta!
Paul Rübig
(DE) Herr talman! Mina herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Jag är övertygad om att Roger Helmer skulle försvara den brittiska inre marknaden, som han ser som geografiskt begränsad, utan att vilja undergräva principen med marknadsekonomi.
Herr Schulz, jag tror att vi kan ha ett semantiskt problem här. För mig betyder marknaden att man möter kundernas behov och erbjuder en rad tjänster och produkter som allmänheten faktiskt köper. Det är så jag uppfattar marknaden. Jag tror att det var därför som ert anförande fick så stora applåder. Vi får inte utforma en europeisk gemensam marknad och besluta vad vi ska erbjuda på denna marknad i framtiden utan att beakta allmänhetens behov.
Min andra punkt, och det är något som jag ser som mycket viktigt, är energifrågan. Energi kommer, tillsammans med jordbruket, utan tvekan att vara en av de stora frågorna. Det kommer att behövas fler initiativ på området för hållbar energi, och på området för livsmedel kommer det, med tanke på att välfärden ökar i Kina, Indien och i många andra länder i världen, att behövas en hel del energi för nya och relativt högkvalitativa livsmedel. Vi anser att öppnandet av marknaderna på internationell nivå är en absolut prioritet. Vi måste skapa nya möjligheter för våra jordbrukare och livsmedelsproducenter att kunna sälja sina produkter i framtiden.
Om vi går vidare till koldioxiddebatten vill jag fråga vad vi ska göra när ett fat råolja säljs i Ryssland för 8 dollar, och det också till den tunga industrin, när vi här måste punga ut med upp till 80 dollar och handeln med utsläppsrätter också innebär att vi måste betala koldioxidskatten, så att vår energi, och därmed också våra råmaterialindustrier, utsätts för dubbel beskattning? Hur ska vi under dessa omständigheter kunna behålla arbetstillfällena i Europa?
En debatt om frågan om dessa skillnader på marknaden är mycket brådskande, och det gäller även utrikespolitiken. Vi får verkligen se om Ryssland låter sina grannar betala samma priser som man tar ut inom landet - det kan leda till spännande debatter framöver.
Stephen Hughes
(EN) Utifrån en sysselsättningsståndpunkt och en social ståndpunkt anser jag att detta arbetsprogram är en stor besvikelse. Vi utlovas återigen inte mycket mer än en rad grön- och vitböcker och meddelanden där samma gamla material återanvänds. Vi ska få en grönbok om arbetsrätt där frågor listas som ställdes och besvarades för tio år sedan av Allan Larsson, medan han var kommissionens generaldirektör för sysselsättning.
I meddelandet hyllas konceptet flexicurity [flexibel säkerhet] som ett medel för förverkligande av möjligheter som erbjuds av europeiska arbetsmarknader. I verkligheten har det inte visat sig ha någon positiv innebörd för förvärvsarbetande människor. Flexicurity är för miljontals människor ett halt ord, ett kodord för utnyttjande, osäkerhet och ovisshet. Det behövs en europeisk ramlagstiftning för hantering av orättvis sysselsättning, utnyttjande på arbetsmarknaden och förhållanden med skenbar anställning. Alla arbetstagare i alla regioner förtjänar tillgång till ett anständigt arbete som ger dem och deras familjer möjligheten till ett anständigt liv.
Under tiden är det sociala Europa paralyserat. Den senaste gemenskapslagstiftningen på det sociala området antogs för mer än tre år sedan. Kommissionens brist på ambition speglar dess eget obalanserade politiska perspektiv. Bättre lagstiftning innebär ingen lagstiftning på det sociala området, men speglar dessutom de dåliga utsikterna för alla slags förslag inom rådet (sysselsättning). Arbetsmarknadsministrarna måste börja spela en positiv roll, och de kan börja med att uträtta någonting positivt på områdena för arbetstider och personaluthyrningsföretag. I Lissabonmålen utlovades fler och mer kvalificerade arbeten. Vad har gjorts för att detta löfte ska uppfyllas gentemot människor som arbetar? Mycket lite.
Mitt meddelande till såväl kommissionen som rådet är följaktligen detta: låt oss upphöra med retorik och börja leverera.
(Applåder)
Elizabeth Lynne
(EN) Demografisk förändring är en av de största utmaningarna för den europeiska konkurrenskraften. Vi vill att integreringen på arbetsmarknaden av personer som är utestängda därifrån ska bli en prioritering, och det inkluderar äldre och funktionshindrade. Därför bör sysselsättningsdirektivet från 2000 genomföras fullt ut. Men vi måste göra mer, i synnerhet eftersom 2007 kommer att vara Europeiska året för lika möjligheter för alla.
Jag välkomnar dock kommissionens engagemang för att minska onödig lagstiftning. Det är anledningen till att jag ber kommissionen bekräfta sin avsikt att dra tillbaka direktivet om arbetsvillkor för personal som hyrs ut av bemanningsföretag, och dessutom att överväga att skilja på frågan om beräkningen av vad som kan betraktas som arbetstid där någon är i tjänst från frågan om den enskilda undantagsbestämmelsen från direktivet för arbetstid.
Om vi verkligen ska lyckas nå tillväxt och konkurrenskraft bör lagstiftning bara läggas fram på sysselsättningsområdet om den inte kan antas framgångsrikt på lokal eller nationell nivå. På området för hälsa och trygghet bör den bara läggas fram om det finns vetenskapliga och medicinska bevis för behovet av den, vilket är fallet för ett ändringsförslag till direktivet om biologiska agenser från 2000 som syftar till att skydda arbetstagare från skador av sprutstick och från att smittas av hepatit eller hiv. Kan kommissionen tala om när man kommer att lägga fram detta ändringsförslag till direktivet om biologiska agenser, i linje med det initiativbetänkande som antogs av Europaparlamentet?
Adamos Adamou
(EL) Fru talman! Jag vill kommentera tre punkter i Europeiska kommissionens program för sysselsättning. Den första rör kommissionens förslag att främja skapandet av gemensamma principer för att stärka arbetsflexibiliteten och arbetstryggheten. Kommissionen konstaterar till och med att denna kombination har erkänts som en nödvändighet. Vem har erkänt denna kombination som en nödvändighet? Uppenbarligen arbetsgivarna som godkänner ramarna för den rena marknaden. Ingen bör dock åberopa arbetstagarna, eftersom det är de som drabbas av minimiarbetstider, överträdelser av arbetstiderna och marknadens flexibilitet.
Min andra kommentar rör frågan om invandring. Kommissionen säger att vi måste närma oss invandrarna, eftersom marknadens behov har ökat. Det är exakt det budskap som exploatörerna väntar på för att kunna importera billig arbetskraft och använda den för att ”bryta ned” de nationella marknaderna och sänka lönerna. Invandrare ska inte användas som murbräckor, utan behandlas som människor med samma rättigheter som de lokala arbetstagarna.
Slutligen, liksom med direktivet om liberaliseringen av tjänster gäller samma sak kommissionens program: arbetstagarna och medborgarna har inte problem med bristfällig uppfattningsförmåga, vilket somliga sagt, utan de håller helt enkelt inte med, och det får ingen feltolka.
Alessandro Battilocchio
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag talar för det nya italienska socialistpartiet. Kommissionens meddelande om konkurrenskraft är ett nödvändigt steg mot att tillämpa politik avsedd att förbättra unionens ekonomiska prestationer globalt och inom ramen för Lissabonstrategin. Det är, liksom föreslagits, viktigt att skapa ramar som främjar teknisk utveckling, innovation och stöd för det industriområde som, genom forskning och utveckling, kan utvidga EU:s konkurrenskraft inom de mer innovativa sektorerna.
Jag stöder därför förslagen om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, den nya generationen sammanhållningsprogram och riktlinjerna för innovation som föreslagits av kommissionsledamot Danuta Hübner och som uppmuntrar regionerna att fokusera mer på utveckling, och som jag hoppas kommer att ge tillräcklig information och stöd för att göra det möjligt för våra minsta och mest sårbara företag att bemöta de nya utmaningarna inom energi och handel i den internationella miljön. Jag tror faktiskt att det är grundläggande att stödja en central faktor inom EU:s ekonomi: små och medelstora företag, särskilt inom tillverkningsindustrin, som av naturen är mindre benägna att vara innovativa och är mer utsatta för ekonomins globalisering.
Samtidigt som jag välkomnar antagandet av god intern praxis anser jag också att det är grundläggande för små och medelstora företag att ha ett lämpligt skydd, framför allt på området för internationell handel, särskilt när det gäller marknader som använder sig av illojal konkurrens och ofta inte förkastar metoder som skadar arbetstagarnas rättigheter och ibland till och med kränker barns rätt till en barndom.
Amalia Sartori
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill också rikta mig till kommissionen med några tankar och förslag. Eftersom det inom Europa finns en önskan om Europa tror jag att de svar som människor förväntar sig är de som innebär ett starkt Europa som kan leverera, styra och lägga fram förslag. Det är det huvudsakliga skälet till varför jag anser att vi måste göra en tydligare sammanfattning av de verkligt betydelsefulla förslagen i våra program. Vidare anser jag att kommissionen, parlamentet och rådet gör tämligen goda framsteg, eftersom de under de senaste åren lyckats genomföra en rad direktiv och förordningar som möter kraven på miljökvalitet, livskvalitet och ökad integration.
Det finns dock viktiga områden inom EU-politiken och den internationella politiken där vi måste våga mer. Dessa områden har pekats ut för oss i många av anförandena här i dag: miljön, energifrågan, sysselsättning, säkerhet och invandring. En röd tråd går igenom samtliga dessa frågor, och det är lika möjligheter för alla: för unga människor som står inför arbetslivet, som har en utbildningsnivå som skiljer sig alltför mycket medlemsstaterna emellan, och lika möjligheter för kvinnor som i detta gamla Europa ännu inte har lyckats nå den jämställdhet som de har rätt till också i arbetslivet.
Pervenche Berès
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! Ni borde säga till José Manuel Barroso att vi, trots de stora ambitionerna i vad han sa, ser fram emot att få se hans ord omvandlas till handling och att vi därför, om vi vill vinna tillbaka våra medborgares förtroende, behöver både bättre lagstiftning, vilket inte nödvändigtvis innebär mindre lagstiftning, och vad som på engelska kallas förmågan att leverera.
På området för partnerskapet mellan ekologi och energi, vars införande kommissionen är mycket mån om och som parlamentet absolut kommer att stödja, måste vi i förväg fundera över vilka resurser som krävs för dess genomförande. Dessa resurser är inte enbart liktydiga med den kapacitet i fråga om behörighet som det sägs att konstitutionen skulle ha gett oss, utan också med kapacitet i fråga om budget och beskattning. Kommissionen får därför inte dröja med att påbörja arbetet med att se över budgetramen så att detta arbete inte enbart blir en ersättning, utan utmärks av en ambition som motsvarar vad som står på spel för Europeiska unionen under 2000-talet.
Av de 21 strategiska initiativen faller endast ett under behörighetsområdet för utskottet för ekonomi och valutafrågor: idén med ett meddelande - ytterligare ett - om sociala tjänster av allmänt intresse. Inte ett ord sägs om det förslag som ni drog tillbaka från kommissionens arbetsordning, vilket var en åtgärd som parlamentet enhälligt fördömde. Jag talar om tillbakadragandet av förslaget om ömsesidighet. Fråga José Manuel Barroso vad som har skett med initiativet på detta område. Parlamentet väntar på ett förslag.
På området för finansiella marknader pågår nu en dialog mellan institutionerna. Vi har gjort ett antal tydliga och praktiska förfrågningar om mikrokrediter, alternativa medel och kreditvärderingsinstitut. I kommissionens förslag sägs inget om dessa frågor.
Slutligen vill jag be er att vidta relevanta åtgärder på området för redovisning, så att Europeiska unionen motsvarar de ambitioner vi måste eftersträva.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Fru talman, fru vice kommissionsordförande, mina herrar kommissionsledamöter, herr Almunia! Bättre och bättre lagstiftning kräver bättre och bättre budgetering. Det finns inte, och det kommer inte att finnas någon ny lagstiftning eller några nya initiativ för nästa år om inte gemenskapsinstitutionerna, och särskilt kommissionen, genomför en fullständig utvärdering om tillgängligheten till medel och om hur resurserna ska fördelas enligt unionsmedborgarnas önskemål.
Med andra ord behöver unionen och Europeiska kommissionen lagstiftningsmässiga prioriteringar och budgetmässiga prioriteringar som är samstämmiga. För tillfället är kommissionens aktuella arbetsprogram inte förenligt med den resolution som Europaparlamentet antog om den årliga politiska strategin eller med Europaparlamentets första behandling för 2007.
Jag vill påminna er om punkt 47 i vår resolution om den årliga politiska strategin, där vi betonar att EU:s institutioner måste nå en överenskommelse om detta lagstiftningsprogram i december 2006, för att det ska sammanfalla med slutet av budgetförfarandet för 2007.
Jag vill avsluta med att nämna de budgetprinciper som Europaparlamentet fastställt för villkoren för att frigöra de reserverade medlen för Europeiska kommissionens tjänsteposter under 2007. När det gäller dessa villkor är parlamentet Europeiska kommissionens allierade, snarare än rådet. Vi begär särskilt ett åtagande om att förbättra förfarandet för inlämnande till Europaparlamentet av kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram, som i februari 2007 leder till att ett lagstiftnings- och arbetsprogram läggs fram för detta år där man också beaktar vår budgetomröstning i december.
Ni, och i synnerhet kommissionsledamoten med ansvar för budget, är mycket medvetna om situationen, och vi hoppas därför att vi kan nå en överenskommelse vid förlikningen den 21 december.
Enrique Barón Crespo
(ES) Fru talman, mina herrar kommissionsledamöter! Kommissionens ordförande, som ohövligt nog inte har närvarat vid denna debatt, har berättigat korrigeringen av detta program på ett utomordentligt vis genom att citera en anonym filosof från hans land som försvarade sanningen. Eftersom kommissionens ofelbarhet inte fastställs i fördragen tror jag att det vore mer lämpligt att citera det gamla ordspråket rectificar es de sabios [”att korrigera är en sak för visa människor”].
Kommissionen har korrigerat två frågor som är viktiga för nästa år. För det första började kommissionens ordförande att tala, jag vill inte säga passionerat, men åtminstone med viss entusiasm, om konstitutionen för Europa. Det välkomnar jag. För det andra har kommissionen lagt fram invandring som en brådskande fråga.
Jag vill dock mer specifikt ta upp en fråga som är mycket viktig och som genomsyrar allt vi talar om, och som kommissionens ordförande inte nämnt: behovet av att ge utvecklingsförhandlingarna under Doharundan ett nytt fokus. Detta är en absolut avgörande fråga med en mycket direkt påverkan på EU:s globaliseringspolitik och som det inte har sagts ett enda ord om.
Ska vi fortsätta på den linje som kommissionsledamot Peter Mandelson föreslagit? Ska det bilaterala sättet prioriteras framför det multilaterala sättet? Hur ska vi kunna samordna denna fråga med miljöpolitiken och med människorättspolitiken?
Jag tror att detta är en fråga som kommissionen måste beakta och som inte har nämnts i dag.
José Javier Pomés Ruiz
(ES) Fru talman! Jag beklagar också att rådet inte är här. Rådets frånvaro från dessa debatter har blivit alltför vanligt, och jag tror att det vore bra att påminna rådet om att man borde närvara och att man verkligen borde notera det.
Rådet närvarade inte heller vid presentationen av revisionsrättens rapport i morse. Även om revisionsrättens ordförande Hubert Weber har haft ett möte med Ekofinrådet äger den politiska debatten mellan de av oss som företräder medborgarna plats här i kammaren. Jag ogillar därför det finska ordförandeskapets frånvaro.
I morse läste vi rapporten från överhuset, där vi fick en rejäl omgång: i rapporten står det att vi gör saker och ting dåligt och att vi inte har kontroll över våra utgifter. Vidare har revisionsrättens rapport återigen lagts fram för oss, en rapport som alltid har varit negativ ända sedan jag blev ledamot i parlamentet 1994. Under de senaste tolv åren har revisionsrätten sagt att kommissionen och rådet gör en ansträngning, men den har inte gett sitt godkännande.
Liksom Françoise Grossetête sa är kommissionens program ett politiskt program, och jag anser därför att det är rätt att kommissionen siktar högt, men den gör inte mycket när det gäller att kontrollera utgifterna.
Jag vill säga till kommissionen som är här i dag, och jag beklagar att vice ordföranden för vårt budgetkontrollutskott inte är här och tackar Joaquín Almunia för att han lyssnar, att om vi inte spenderar våra medel på ett korrekt sätt kommer rådet att fortsätta att minska vår budget, och det kommer att sluta med att vi inte får någon gemenskapspolitik.
Om ni i ert arbetsprogram inte säger något om att kontrollera EU-medborgarnas pengar, vad kommer då att hända till slut? Vi kommer inte ens att nå enprocentströskeln. Nästa år kommer vi att ha 0,9 procent av budgeten, och då vi får ingen gemenskapspolitik inom Europa.
Var snälla och ta er samman. Säg att vi vill spendera på ett bra sätt, bättre än medlemsstaterna, att vi vill sätta medlemsstaterna i en position där de kan säga att de samtycker till hur utgifterna görs. Medborgarna måste vara medvetna om att ifall pengarna används på fel sätt är det inte bara kommissionens fel, utan också medlemsstaternas och tjänstemännens fel.
Låt oss ta oss samman, låt oss göra något, inte till förmån för insynen utan för att spendera på ett bra sätt.
Evelyne Gebhardt
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att ansluta mig till ordföranden för min grupp, Martin Schulz, och lyfta fram något som José Manuel Barroso sa om att ”utan solidaritet kommer den inre marknaden inte att fullbordas”. Han hade helt rätt i det, och det återkommer i texten i arbetsprogrammet, där kommissionen åtar sig, och jag citerar: att ”bedriva en aktiv politik som ska uppfylla medborgarnas förväntningar och behov”. Det är exakt vad som behövs.
Det räcker dock inte att bara fortsätta att säga detta, utan det måste också genomföras i praktiken. Det är uppenbart för mig, när jag ser på åtgärderna, att de åtgärder som verkligen spelar roll på den inre marknaden inte finns där, särskilt de som behövs för konsumentskyddet. Termen ”konsumentskydd” nämns ingenstans. Nu avser ni att utse en ny kommissionsledamot för att hantera detta. Innebär det att ni vill tänka över saken igen eller titta närmare på frågan och se till att konsumentskyddet verkligen får en central politisk plats? Om ni gör det är det något som verkligen kommer att nå fram till EU-medborgarna.
Jag noterar också avsaknaden av alla framsteg mot en harmonisering av EU-politiken som skulle kunna visa på att medlemsstaterna skulle delta, och som skulle kunna visa på att man öppnar gränserna på tjänstemarknaderna och på andra områden. Dessa frågor måste hanteras med mycket större kraft än hittills, och det finns mycket kvar att göra på dessa områden.
Slutligen är det allra viktigaste att den primära kompetensen ska vara politisk. Ni talar alltid om konsekvensbedömningar, men vilken typ av konsekvensbedömning ska göras? I alla konsekvensbedömningar bör också det sociala livet, jämställdhetspolitiken och andra områden beaktas.
- Sammanhållning- skydd av naturresurser
Konstantinos Hatzidakis
för PPE-DE-gruppen. - (EL) Fru talman! Det finns en tendens hos alla talare att tycka att deras fråga är den viktigaste i debatten. När vi talar om Europeiska kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram vill jag säga, eftersom jag kommer att ta upp den regionala utvecklingen, att vi inte kommer att ha särskilt viktiga frågor att debattera nästa år.
I år antog vi lagstiftningen, och den stora utmaningen för Europeiska kommissionen är att se till att denna lagstiftning genomförs korrekt. Vi måste se till att programmen börjar att tillämpas omgående, så att medlen används och, vad som är ännu viktigare, så att EU-medborgarnas skattepengar används till förmån för den sociala och ekonomiska sammanhållningen. Detta är den viktigaste ansträngningen, och parlamentet vill delta aktivt i denna ansträngning, som vi måste genomföra tillsammans med medlemsstaterna och regionerna. Vi ska därför vara närvarande för att kontrollera vad Europeiska kommissionen gör. I detta sammanhang kommer den fjärde sammanhållningsrapporten som Europeiska kommissionen ska lägga fram och som vi väntar på naturligtvis också att vara viktig.
Inom ramen för det rent lagstiftningsmässiga initiativet har vi frågan med solidaritetsfonden, med andra ord den fond som täcker problem som uppstår på grund av naturkatastrofer och tekniska katastrofer. Här har vi slutfört första behandlingen, men det finns en oberättigad försening i rådet. Den gamla förordningen är föråldrad, och Europeiska unionen måste visa sin solidaritet på de berörda områdena, särskilt när vi talar om stora katastrofer, eftersom det är på detta sätt man närmar sig medborgarna. Kommissionen måste därför stötta parlamentet. Vi måste tillsammans övertyga rådet, som av någon anledning, kanske för att de behöriga finansministrarna inte vill avsätta mer medel, inte förstår vårt behov av att gå vidare. Vi inväntar därför påtagliga bevis från Europeiska kommissionen.
Riitta Myller
för PSE-gruppen. - (FI) Fru talman! Den lagstiftning som gäller för hela Europeiska unionen måste baseras på en analys av var vi befinner oss, vilka åtgärder som redan vidtagits som har varit effektiva och vilka nya åtgärder som krävs för att vi ska kunna nå de mål vi gemensamt ställt upp. Denna typ av tillvägagångssätt är grundläggande för miljöpolitiken för att vi ska kunna fokusera på de frågor som måste uppmärksammas snarare än någon av de andra.
Europeiska kommissionen har lovat att lägga fram ett förslag om en översyn av det sjätte miljöhandlingsprogrammet i år. Vi har inte fått något förslag. Det finns heller inte med i nästa års handlingsplan. Det skulle dock vara ett konkret instrument för att specifikt utvärdera var vi befinner oss och vad som borde göras framöver.
Kommissionen säger att den avser att se över handlingsplanen för miljöteknik nästa år. Det är bra. Vi måste dock också titta på andra områden än utvecklingen inom energitekniken. En utmaning som vi står inför är lagstiftningen om kemikalier. Skadliga kemikalier måste ersättas med nya säkra sådana, och för det behöver vi teknik. Vi behöver tekniken för att finna lösningar för luftkvaliteten. Vi behöver ny teknik för materialeffektivitet, och på så vis kan vi också infria vårt löfte om ökad konkurrenskraft.
(Applåder)
Jean Marie Beaupuy
för ALDE-gruppen. - (FR) Fru talman! Mina herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Det finns en tid för ord, och det finns en tid för handling. Jag anser att en tämligen stor andel av de som har yttrat sig här i eftermiddag om olika ämnen har visat att det är absolut nödvändigt att Europeiska kommissionen agerar.
Vi vill ha fler innovationer, ökad säkerhet, ökad solidaritet och större konkurrens, och jag är besviken över att se att den text som kommissionen lagt fram för oss endast innehåller ett fåtal rader om vad som säkerligen är huvudrubriken i Europeiska unionens budget, med tanke på att man i budgetramen för 2007-2013 avsatt 308 miljarder euro för strukturfonderna. Men om vi vill hitta verkliga svar för oss själva och våra medborgare, tillsammans med medlemsstaterna och de olika aktörerna, måste vi använda de verktyg som erbjuds genom de finansiella åtgärderna i strukturfonderna på ett bra sätt, vilka uppgår till 308 miljarder euro, liksom jag sa.
Vilken är då frågan för 2007? Ska vi använda de miljarder som står till vårt förfogande för att ge EU-medborgarna verkliga svar i fråga om de förordningar som vi antog här i kammaren i juli, eller ska vi, insnärjda i administrativa labyrinter och i många problem av olika slag, nå den 31 december 2007 utan att ha kommit särskilt mycket längre? Jag och mina kolleger i utskottet för regional utveckling tog upp dessa frågor med Danuta Hübner. Vi är besvikna över att kommissionen, i det dokument som lagts fram för oss i dag, knappt alls uppmärksammar hur kommissionen avser att gå till väga för att nå sina mål.
Vi vill att man med dessa mål särskilt ska beakta omständigheterna i de nya medlemsstaterna, som kommer att erhålla medel men som också måste kunna använda dessa medel på ett klokt sätt. Vi har, liksom Hübner vet, lagt fram förslag, och vi väntar nu på praktiska svar för att hjälpa dessa länder att använda dessa medel på rätt sätt.
Det finns en annan fråga som jag, som ordförande för tvärpolitiska gruppen Urban-bostäder, självklart inte får glömma: hur kan städer fungera som en verklig drivkraft i ett Europa som måste vara mer konkurrenskraftigt och mer innovativt? Också i den frågan inväntar vi ytterligare åtgärder från kommissionen.
Slutligen, på min kollega Chris Davies vägnar, som inte kunde närvara eftersom han är på ett annat möte, vill jag säga till kommissionsledamöterna att gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa är delvis nöjd med förslagen om miljön, men att vi, liksom i fallet med den tidigare frågan om strukturfonderna, förväntar oss praktisk tillämpning, vi förväntar oss handling.
Sammanfattningsvis, mina herrar kommissionsledamöter, har vi inga klagomål angående era kommunikationsskickligheter, men vi förväntar oss nu handling i praktiken.
Elisabeth Schroedter
Fru talman, mina herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Det är uppenbart att kommissionen går vidare med den politik som djupt splittrade EU förra året. Var inte upploppen i Paris förorter varning nog? Efter att ha sett dessa upplopp kan vi i Europa väl inte fortsätta med en politik som avskriver vissa medborgare i vårt samhälle. Hur är det möjligt, efter denna erfarenhet, att kommissionen i sitt nya arbetsprogram avser att ta upp sociala frågor helt separat från tillväxtstrategin? Varför överger kommissionen det tidigare samförståndet enligt vilket politiken för socialt införlivande ingick i Lissabonstrategin och därigenom var ett uttryck för social sammanhållning?
Ska vi i framtiden ha en situation där ingen längre, oavsett var de bor eller vilken social status de har, får delta i Europas ekonomiska framgångar och i dess välstånd? Vår grupp accepterar inte det. Vår grupp accepterar inte att människor som de i Paris förorter inte längre tillåts dra nytta av EU:s strategi för välstånd, eftersom en politik med social splittring kommer att kräva ett högt pris av oss alla.
I arbetsprogrammet bevaras tråkigt nog denna allmänna trend. Liksom den ensidiga Lissabonstrategin kommer Göteborgsstrategin också att behandlas avskilt, och den ekonomiska tillväxten behandlas som om den har högre prioritet än den hållbara utvecklingen inom vad som är en fullständigt bakåtsträvande politik som innebär att man säljer ut våra levnadsresurser och som resulterar i att vi avskriver våra landsbygdsområden, och därmed överger sambandet mellan våra ekonomiska, sociala och miljömässiga mål.
Hur berättigar kommissionen att man använder sig av öronmärkningen inom strukturfonderna för att avlägsna pengar från den territoriella sammanhållningen och den hållbara utvecklingen för alla regioner, och för att endast skapa en politik för välmående städer och blomstrande ekonomiska centrum, medan många europeiska regioner och de unga människorna i förorterna och i landsbygdsområdena behandlas som mindre viktiga?
Det duger inte. Den hållbara utvecklingen måste föras tillbaka till hjärtat av EU-politiken.
John Bowis
(EN) Fru talman! Jag vill på miljöutskottets vägnar tacka våra kommissionsledamöter för samarbetet - som ofta är konstruktivt, ofta mycket genomtänkt och ofta med vad jag hoppas är konstruktiv kritik. Jag vill säga till dem att vi ser fram emot vad de kommer att göra under det kommande året, även om jag kanske ska börja med vad de inte kommer att göra, för det skulle vara till hjälp om de återigen kunde ange en lista av steg som de inte kommer att ta. Vi har sett en första sådan som en del av Lissabonmålen. Vi skulle vilja veta lite mer om på vilka områden kommissionen kommer att dra sig tillbaka så att man kan koncentrera sig på det som är viktigt.
I samband med detta ser vi, när det gäller bättre lagstiftning, fram emot en utveckling av miljö- och hälsokonsekvensbedömningar för säkerställandet av ett element av oberoende bedömning. Enligt min uppfattning behöver vi en panel bestående av oberoende experter, inte en ny byggnad eller byrå, utan personer som kan hjälpa oss att se till att konsekvensbedömningarna är effektiva. Jag anser att vi också bör se till att de byråer som vi är ansvariga för är kompetenta och effektiva. Det finns några centrala sådana på områdena för hälsa, läkemedel och livsmedelssäkerhet som behöver bistås. Det rör sig huvudsakligen om nya byråer där man gör ett bra arbete. Jag skulle vilja se prioritering mellan byråer och ett bra stöd för dem som vi är ansvariga för. Vi skulle också vilja ha en ordentlig tillsyn på detta område. Svaret är kanske alltså att göra mindre än vi har gjort tidigare, men att göra det vi gör ännu bättre.
I vårt utskott tittar vi på arbetet inom hälsosektorn. Vi har sett att välstånd inte är ett alternativ till välmående. Friska människor och en hälsosam miljö är förutsättningar för en sund ekonomisk tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Vi anser att det behövs större fokus på att förbättra hälsofrämjandet och samarbetet inom sjukvården, inte bara i fråga om patientrörlighet, patientsäkerhet och mentalvårdens nya områden, utan också på bestående områden som exempelvis influensaberedskap.
Miljö går hand i hand med tillväxt och arbete. Miljöinnovation utgör en betydelsefull komponent i kampen mot den globala uppvärmningen. Jag uppmanar starkt kommissionen att leda initiativ utanför Europeiska unionen i processen efter Kyoto och utveckla konceptet ”grön diplomati”.
Efter att nyligen ha varit i Gaza och sett den förödelse som drabbat människorna på sjukhusen där yrkar vi på att Europeiska unionen, i och med de nya möjligheter som utnämningen av den palestinska myndighetens nya premiärminister innebär, bör ha ett nära samarbete med denna myndighet och israelerna för att sätta stopp för det som sker i Gaza och främja verklig försoning och fred.
Catherine Guy-Quint
(FR) Det lagstiftningsprogram som lagts fram för oss i dag är bara en tyst förnyelse av tidigare års program. Trots det anser jag att det är tämligen anmärkningsvärt att kommissionen inte har sagt ett enda ord om två större reformer som den för närvarande arbetar med, nämligen översynen av budgetramen och halvtidsöversynen av den gemensamma jordbrukspolitiken. De här frågorna är politiskt mycket komplicerade, men vi kan inte bara ignorera dem. Det faktum att debatterna om konstitutionen, budgeten och jordbruket alla äger rum 2007 innebär att institutionerna verkligen måste förbereda sig.
Med tanke på att de administrativa kostnaderna enligt kommissionen ska minskas är den bakomliggande visionen om en EU-politik i allmänhet mycket enkel och ogenerös - det är en korttidsvision som våra politiska prioriteringar kommer att lida av. I stället borde vi överväga om kommissionens resurser, särskilt i fråga om personal, är tillräckliga för att genomföra den politik som vi vill förespråka.
Det är sant att de lösningar som kommissionen föreslår i sin agenda för EU-medborgarna bygger på idén med ett proaktivt politiskt program som är inriktat på EU-medborgarnas behov och förväntningar. Jag kan emellertid tyvärr inte finna några specifika eller nya förslag i detta dokument om hur man ska nå programmets mål. Detsamma gäller för Lissabonstrategin, som man säger redan har återinletts. Jag kan inte dela er optimism. Låt oss slutligen inte glömma att den totala avsatta budgeten varje år faktiskt strider mot det dokument som ni lägger fram för oss i dag och förvanskar den politiska vilja som vårt parlamentet visar upp och röstar om. Består detta dokument i dag slutligen inte av något annat än ord och fromma förhoppningar?
Reino Paasilinna
(FI) Fru talman, herr kommissionsledamot! Vår konkurrenskraft och vårt välstånd beror på vår förmåga att utvecklas hållbart. Forskning och innovation är därför grundläggande. Ny energieffektiv teknik som till exempel väteteknik, fusionsteknik, LED-belysning samt sol- och vindkraft är till exempel viktigt. Energikonsumtionen i Europa ökar, trots att den borde minska. Vi kan inte leva på det sättet. Den höga energikostnaden drabbar de fattigaste. Enligt min åsikt borde kommissionen inrätta ett socialt program för energiförsörjning för våra fattigaste medborgare.
Det sägs att utan solidaritet skulle det inte finnas någon union. Jag föreslår att vi inför en barometer för att mäta solidariteten inom EU. Utöver resultatet av opinionsmätningar och överträdelseförfaranden för den inre marknaden, borde Eurostat och kommissionen offentliggöra en mer omfattande jämförande utvärdering av medlemsstaterna. Vi måste på ett öppet och enkelt sätt och i ett jämförbart format få reda på i vilken utsträckning länderna uppfyller sina löften - med andra ord, hur stor solidaritet det finns mellan oss. Intrigmakare borde straffas. Vore det lämpligt och nödvändigt att publicera en solidaritetsbarometer? Vad tycker kommissionens vice ordförande Margot Wallström? Det skulle kanske i alla fall hjälpa allmänheten att bättre förstå vad som pågår. Det är viktigt att vi får igenom ramprogrammet för forskning och utveckling, liksom vissa andra program.
(Applåder)
Carmen Fraga Estévez
(ES) Fru talman! Jag vill betona hur konstigt det är att det inte finns några konkreta lagstiftningsförslag för en gemensam politik som t.ex. den gemensamma fiskeripolitiken. Det faktum att kommissionen i sitt dokument intar en mycket övergripande inställning till prioriteringarna kan inte användas som en ursäkt för bristen på engagemang när det gäller en politik som dessutom befinner sig i ett kritiskt skede både internt och internationellt.
Fiskeförvaltningen kommer att påverkas, det gör den redan, av en hel rad åtgärder, program och politiska åtgärder som svarar mot unionens mycket mångskiftande åtaganden inom ramen för havsrätt, toppmötet i Johannesburg, den hållbara utvecklingen, miljöstrategierna, klimatförändringen och den biologiska mångfalden, bland annat. I detta sammanhang utmärks kommissionens allmänna inställning till fiskeripolitiken av en förvånande brist på lagstiftningsverksamhet, en brist på politisk drivkraft och bristande ambitioner och förpliktelser i fråga om dessa utmaningar.
Lagstiftningsverksamheten på fiskeområdet inriktas allt mer på rutinfrågor och mindre ändringar från dag till dag, och vid sällsynta tillfällen när man hanterar de stora olösta frågorna hanteras de endast genom meddelanden som saknar lagstiftningsmässig tyngd, som i fallet med fångster som kastas överbord, eller som kommer oerhört sent, som i fallet med ekologisk märkning, eller som riskerar att rinna ut i ingenting, som förslaget om Medelhavet.
Detta ger intrycket att man när det gäller fiskeripolitiken, inför de utmaningar jag nämnt, har valt att stanna kvar på lägsta möjliga nivå och låta sig ledas av prioriteringarna för andra politiska områden, samtidigt som man ignorerar att fisket har mycket att bidra med.
För att särskilt ta itu med vissa frågor som fortfarande är olösta och som är oerhört brådskande, vill vi uppmana kommissionen att lägga fram omedelbara rigorösa och samordnade lagstiftningsförslag för olagligt, orapporterat och oreglerat fiske.
- Interna frågor
Martine Roure
för PSE-gruppen. - (FR) Fru talman! Hittills har Europa hållit sig till att ta fram åtgärder för att bekämpa illegal invandring. EU har försökt att visa upp bilden av en ”fästning Europa”. Kommissionen kommer att lägga fram två avgörande förslag om invandring av kroppsarbetare och högutbildade arbetstagare.
Vi accepterar absolut inte odeklarerade, exploaterade arbetstagare. Vi måste därför också ordna med lagliga invandringsvägar för människor som söker arbete. Planen är att Europaparlamentet helt enkelt ska rådfrågas, men vi vill också att åtaganden ska göras, så att vi kan göras helt delaktiga och så vår röst blir hörd i diskussionerna om dessa två avgörande direktiv.
Vi välkomnar också ert förslag om att införa minimipåföljder för arbetsgivare som exploaterar invandrare genom att tvinga dem till olagligt arbete.
Min grupp besökte nyligen Pugliaregionen i Italien, där hundratals invandrare har tvingats till slavarbete på jordbruksgårdar. Som vi alla vet är detta inte bara ett italienskt problem: förslavningen av tusentals människor är ett problem som finns inom hela Europeiska unionen. Vi kräver därför gemensamma bestämmelser för att skydda invandrares rättigheter i fråga om arbete, enhetliga påföljder för exploatering av illegal arbetskraft och stöd för arbetsgivare som reglerar sina arbetstagares status. Tack.
Sophia in 't Veld
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! För två år sedan gav Europaparlamentet Barrosokommissionen klartecken, men först efter att José Manuel Barroso förpliktigat sig till att högprioritera grundläggande rättigheter. Men det verkar som om Barroso - som olyckligtvis inte är kvar - glömde bort sitt löfte redan nästa dag, för de grundläggande rättigheterna finns inte kvar alls bland de strategiska målen. Arbetsprogrammet för 2007 saknar framsynthet, ambition och mod i detta avseende, vilket är mycket cyniskt under året för lika möjligheter för alla. Bättre lagstiftning är bra, men vi behöver faktiskt fler åtgärder när det gäller grundläggande rättigheter, inte färre.
Parlamentet har upprepade gånger krävt ett horisontellt direktiv i vilket alla former av diskriminering förbjuds. Vi har krävt brådskande åtgärder mot diskriminering av homosexuella och mot hejdlös homofobi. Arbetsprogrammet innehåller inget av detta. Varför är inte mänskliga rättigheter medelpunkten i unionens externa politik?
Säkerhet bör verkligen prioriteras, men inte på bekostnad av demokrati och medborgerliga fri- och rättigheter. Man vidtar åtgärder genom uppgörelser som sker bakom kulisserna och som inte är föremål för granskning i parlamentet eller för rättslig prövning. De är varken proportionerliga eller effektiva, och medborgarna blir alltmer försvarslösa mot missförhållanden och misstag från myndigheternas sida. Var finns förslagen från kommissionen där denna fråga tas upp, och som syftar till att återställa balansen?
Avslutningsvis, vad gäller demokrati och insyn började kommissionen utforma förslag till en europeisk politik för passageraruppgifter och positiv profilering vid ett informellt ministermöte, så hur kommer det sig att dessa förslag inte finns med i detta officiella dokument? Och varför har kommissionen informella sammankomster med rådet om säkerhetspolitik, som exempelvis det den 16 augusti och det med USA i förra veckan?
Jag skulle väldigt gärna vilja få svar på de frågorna.
Kathalijne Maria Buitenweg
Fru talman! Mitt anförande följer i samma spår som Sophia in 't Velds anförande. Ni kanske kommer ihåg de spännande parlamentsdebatter som åtföljde utnämningen av den nuvarande kommissionen. I ordförande José Manuel Barrosos anförande, där han bad om parlamentets förtroende för sitt team, hänvisade han trots allt till den mycket diskuterade utnämningen av Rocco Buttiglione och sa - och jag citerar:
(EN) ”Men det är i alla fall en god sak som kommit ur denna olyckliga händelse: den har belyst den betydelse vi fäster vid avgörande politiska åtgärder från Europeiska unionens sida i kampen mot alla former av diskriminering. För den här kommissionen kommer medborgerliga fri- och rättigheter och åtgärder mot diskriminering att vara högprioriterade.”
(NL) En grupp kommissionsledamöter som skulle vidta gemensamma åtgärder mot diskriminering sades vara under inrättande, och jag skulle vilja veta hur ofta denna grupp möts, vad den diskuterar och vad som faktiskt hittills uppnåtts. Varför har ni ännu inte lagt fram några förslag, vilket föreslogs här för en stund sedan, om att utöka räckvidden för direktivet om likabehandling oavsett sexuell läggning, religionstillhörighet eller övertygelse, ålder eller funktionshinder till nivån för direktivet om likabehandling oavsett ras eller etniskt ursprung, eftersom det senare inte bara omfattar arbetsmarknaden, utan också tillhandahållandet av varor och tjänster?
Skulle ni trots allt kanske kunna förklara för mig varför man enligt EU:s bestämmelser inte får diskriminera en svart heterosexuell man när han ansöker om ett lån från en bank eller när han hyr ett hus, men varför man i allt väsentligt får diskriminera en homosexuell man? Den 16 januari sa kommissionsledamot Franco Frattini att han ville att detta skulle redas ut, men att kommissionen inte skulle föreslå det eftersom det inte skulle få den enhällighet som krävs i ministerrådet.
Det är inte ledarskap. Kommer kommissionen i framtiden endast att lägga fram förslag om rådet redan samtycker? Detta är fel tillvägagångssätt, enligt min åsikt. Dessutom borde vi dra nytta av den ökade öppenhet som ministerrådet visat upp. Medlemsstaterna borde erkänna att de motsätter sig likabehandling. Låt en gränsöverskridande, offentlig debatt äga rum i detta ämne, för jag skulle vara intresserad av att se om kommissionsledamot Margot Wallström håller med mig om att EU inte förrän dess skulle komma närmare medborgarna.
År 2007 är det Europeiska året för lika möjligheter för alla, och därför anser jag att vi inte har någon tid att förlora. Eftersom kommissionen ännu inte gjort särskilt mycket på detta område ville jag underlätta livet lite för Europeiska kommissionen. Jag har redan utarbetat ett förslag till ett nytt direktiv på era vägnar. På så sätt blir det inga fler undanflykter. Det är nu upp till Franco Frattini att omvandla kommissionsordförande Barrosos fina ord från oktober 2004 till handling, och jag lämnar nu över förslaget till direktiv till kommissionen.
Giusto Catania
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag noterar att kommissionen har ändrat sin strategi: tidigare fick vi så förnuftiga förslag, men nu har till och med de försvunnit. Ordförande José Manuel Barrosos anförande gör oss mycket oroade. Vad gäller kommissionens prioriteringar för åtgärder under 2007 anser vi faktiskt att det finns en bristande drivkraft från kommissionens sida när det gäller att se till att en praktisk gemensam invandringspolitik inrättas. Att endast tillkännage att vi måste förena säkerhet och solidaritet slår mig inte som en positiv lagstiftningsprincip för 2007. Det känns som ett något tomt uttalande, utan verklig mening, som inte bidrar till att skapa en verklig politik för laglig invandring som skyddar den ekonomiska invandringen och överger den nuvarande förbudsinriktade inställningen som gör att allt fler människor dör på Medelhavet eller Atlanten, och uppmuntrar fler och fler invandrare att illegalt ta sig in på vårt territorium och stanna här illegalt.
Jag anser att kommissionen borde ge en verklig drivkraft genom att föreslå en politik om lagligt inträde på vårt territorium. Enligt min åsikt är det inte tillräckligt att ange att säkerhet är en prioritet, även om det mycket väl kan vara sant: vi måste också vara överens om vad säkerhet innebär. Jag anser att EU-medborgarna borde försäkras om att CIA inte kommer att genomföra fler olagliga flygningar i Europa, att EU-medborgare och asylsökanden inte längre kommer att kidnappas, och att de systematiska kontrollerna av européer kommer att avskaffas - jag talar om SWIFT-systemet, PNR-uppgifter och lagring av uppgifter.
När vi diskuterar säkerhet anser jag därför först av allt att EU-medborgarna bör försäkras om att deras rättigheter skyddas. Jag anser inte att kommissionens insatser går i den riktningen.
Michael Henry Nattrass
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! När jag läser kommissionens program för 2007 slås jag inte bara av de nya områden där EU försöker ta mer makt från mitt land och från de f.d. EU-slavar och eunucker som styr det, utan också av det korta omnämnandet av begreppet ”konstitutionsfördrag”. Enligt min uppfattning kommer den undangömda dagordningen och det dolda programmet för 2007 att inbegripa ett återupplivande av konstitutionen, denna dräpta vampyr, efter en mindre blodtransfusion. Medborgarna i de länder som förkastade den kommer att uppmanas att rösta igen, eftersom de inte förstod att den var obligatorisk.
Kommissionen hoppas att dölja den huvudsakliga frågan, nämligen dess jakt på juridisk person eller suveränitet för EU. Ändå tar EU mer makt från nationerna varje år.
Jag motsätter mig konceptet att brittiska medborgare förmodas vara positiva till all denna maktstöld, utan att tillåtas rösta i frågan. Jag kan också notera ett förslag från rådet om att förbättra samarbetet mellan polis och säkerhetsstyrkor i EU. Detta innehåller ett förslag om att utbyta information på EU-nivå, inklusive utbyte med Europol. Detta har ifrågasatts och motarbetats tidigare. Det är en överträdelse av de rättigheter som de brittiska medborgarna har, varav några redan finns i EU:s straffregister för flightspotting. Mina landsmän vill ha ett ärligt svar på frågan om vad EU tror sig vara och vad som hände med begreppet handel.
Bert Doorn
(NL) Fru talman! Jag vill börja med att gratulera kommissionen till dess avsikt att minska den administrativa bördan med 25 procent. Det är ett mycket viktigt mål, och jag vill råda er att vara så praktiska som möjligt när ni eftersträvar det.
I Nederländerna har vi nu lyckats genomföra en minskning med 25 procent, men kommunikationen med företagen och medborgarna har resulterat i fortsatta klagomål om alltför stor byråkrati. Medborgarna och företagen har inte märkt av en stor del av konsekvenserna, eftersom minskningen till stor del har skett på makronivå. På mikronivå består dock byråkratin. Jag kan tänka mig ett mycket enkelt sätt att lösa detta problem, genom att till exempel höja den lägsta tröskeln för öppna anbudsförfaranden.
Jag bor i en stad med 25 000 invånare där en ny simbassäng håller på att byggas för vilken anbud, enligt EU-bestämmelserna, måste begäras in med all byråkrati som det innebär. Är detta verkligen nödvändigt, eller skulle vi kunna höja den lägre gränsen lite så att det endast är verkligt stora projekt, där verklig internationell konkurrens krävs, som omfattas av denna regel?
Om man går över till konsekvensbedömningar har vi i Europaparlamentet upprepade gånger begärt detta, och att de borde vara allsidiga och omfatta ny lagstiftning, kommittéförfaranden som påverkar medborgare och företag och icke-bindande regler. Allt fler frågor regleras trots allt genom icke-bindande regler, vilket kan skapa en administrativ börda i sig.
För det andra har vi flera gånger sagt att vi vill att kvaliteten hos denna konsekvensbedömning ska vara föremål för en oberoende granskning. Hittills har kommissionen gjort en hel del i detta hänseende, men inget av det har varit tillräckligt. Vi vill ha denna oberoende granskning, eftersom det också kan skapa större insyn. Det vore naturligtvis ett steg i rätt riktning om detta skulle införlivas inom kommissionens behörighetsområde under José Manuel Barrosos ordförandeskap, men eftersom det inte finns någon öppenhet inom kommissionen är jag rädd att det skulle leda till ett ställningskrig mellan det kansli som faller under Barrosos behörighetsområde och de kommissionskanslier som måste utarbeta konsekvensbedömningen.
Maria Berger
(DE) Fru talman! Jag har tagit mig friheten att genomföra en kortfattad statistisk analys av kommissionens arbets- och lagstiftningsprogram, och jag har räknat till 57 akter som inte är rättsakter och endast 37 rättsakter, så det verkar som om den stora majoriteten inte är rättsakter, och som jag ser det är detta en bekräftelse på en trend som blivit mycket tydlig på senare tid, nämligen att kommissionen är mer benägen att använda sig av akter som inte är rättsakter, som till exempel grönböcker, vitböcker, meddelanden och så vidare, och därigenom delvis kringgå sin egen lagstiftande makt.
Det är tydligt för mig att icke-bindande instrument, vid första anblicken och hur som helst, tycks passa bättre in i programmet för ”bättre lagstiftning”, men det måste sägas att sådana instrument varken är genomförbara eller bindande och endast kommer att göra allmänheten och företagen ännu mer besvikna.
Jag vill betona ett antal saker utifrån min egen arbetserfarenhet som jag anser saknas i arbets- och lagstiftningsprogrammet, nämligen initiativ som kommissionen har utlovat i andra sammanhang men som inte finns med här, som till exempel standardiseringen av regelverket för konsumentskydd, skyddstiden för upphovsrätt, vidare utveckling av patentlagstiftningen och tillämpligheten för EU-lagstiftningen inom idrott. EG-domstolen har fattat ett nytt beslut som i grunden ändrar ståndpunkten på detta område och leder till större rättslig ovisshet på området.
Tillsammans med den första gruppen initiativ som ska dras tillbaka avskaffades också stadgan för ömsesidiga bolag och stadgan för en EU-lag om föreningar, och under debatten vid den tidpunkten lovade vice ordförande Günter Verheugen oss att detta skulle ses över och att man skulle beakta möjligheten med förbättrade initiativ på detta område, men jag ser inga sådana här - kanske har de inte någon hög prioritet. Jag struntar blankt i om de har hög prioritet eller inte; vad som är viktigt för oss är att vi borde få veta om vi kan vänta oss att sådana initiativ ska tas eller inte.
Alexander Alvaro
(DE) Fru talman! Det finns två saker i arbetsprogrammet som jag vill säga något om. En rör grundläggande friheter och den andra det civila deltagandet inom Europeiska unionen. Det har vid många tillfällen under den här debatten hänvisats till det inneboende problemet med kommissionens brist på preferenser eller prioriteringar på området för de grundläggande friheterna och den tredje pelaren, vilket är ett problem som vi för det första måste betrakta som brådskande, innan man för det andra fastställer orsaken till den bristande politiska viljan.
Det har nämnts att José Manuel Barroso, i början av denna mandatperiod, inrättade en arbetsgrupp bestående av kommissionsledamöter som fick i uppgift att ta itu med frågan om de grundläggande friheterna. Jag kommer på mig själv med att undra vad denna arbetsgrupp har sysslat med under de senaste åren, eftersom ingen rapport lagts fram. Har de alltså inte gjort någonting? Har de druckit kaffe? Nej, allvarligt talat måste vi, om vi ska ta den här frågan på allvar, veta vad som ska diskuteras i det här sammanhanget.
Det som jag anser kan kritiseras med det här arbetsprogrammet är - vid sidan av G6-staternas insatser för att göra något i fråga om den lagliga invandringen och insatserna av de få stater som omger Förbundsrepubliken Tyskland och som har utarbetat Prümkonventionen - att parallella strukturer utvecklas till en tredje pelare utanför den tredje pelaren utan att kommissionen, vars roll som fördragens väktare handlar om mer än att stifta lagar, ingriper eller gör något slags direkt offentlig kommentar. Faktum är att om vi ska agera på området för rättsligt och polisiärt samarbete måste vi göra det inom den ram som fastställs i fördragen.
Eftersom min tid håller på att ta slut ska jag avsluta med en kort punkt, nämligen den att på sidan 10 i programmet om civilt deltagande står följande på engelska, och jag citerar:

(DE) Det har vi gjort. Vi har överlämnat en miljon namnteckningar till kommissionen och rådet om parlamentets säte. Två och en halv månader senare har vi ännu inte fått något svar. Jag anser att när det gäller att ”lyssna och leverera” ligger bollen nu hos kommissionen.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Fru talman! En av de centrala åtgärderna för 2007 är gränskontroller. Detta kommer att uppnås genom den andra generationen av Schengens informationssystem, VIS-systemet, inrättandet av gränsförvaltningsbyrån Frontex, ökad användning av biometriska kännetecken och inrättandet av centrala databaser.
Förevändningen för allt detta är medborgarnas säkerhet och hanteringen av de invandrare som tar sig in i unionen. I praktiken skapas dock en europeisk fästning, och fokus läggs på politik för att stoppa invandrare, trots skydd, och samtidigt skapar man en polisstat. När det gäller samarbete mellan offentliga och privata sektorer på området för säkerhet, vilket föreslagits, infinner sig frågan om vem som kommer att kontrollera om privata individer agerar ärligt och hur dessa kontroller ska göras. Möjligheten att privata individer griper in - ofta med politiskt styrda intressen - i utformningen och förvaltningen av säkerhetspolitiken är oroande.
Vidare hänvisar kommissionen i ett av sina förslag till bekämpningen av terroristpropaganda, och vår fråga är var gränserna för yttrandefriheten går och vem som ska fastställa dem, politiskt och ideologiskt opartiskt, när dagens befrielserörelser är fördömda och de politiska partierna kallas terroristorganisationer.
Malcolm Harbour
(EN) Fru talman! Jag vill börja med att ta upp frågan om den inre marknaden. Jag tror att jag är ur fas, för den inre marknaden diskuterades tidigare av några av mina kolleger. Men jag vill på min grupps vägnar välkomna granskningen av strategin för den inre marknaden. Det gläder mig att vi nu fokuserar på benämningen ”inre marknad”, för den beskriver mycket mer träffsäkert vad vi arbetar för. Vi kommer därför att ge kommissionen stort stöd i detta, och i andra initiativ för förbättring av den inre marknaden.
Det leder mig in på ett större bekymmer för mig i fråga om arbetsprogrammet och prioriteringarna, som de har presenterats för oss. Det är en stor förbättring i jämförelse med det vi hade förra året, som jag var mycket kritisk till och som innehöll en mycket lång lista över oprioriterade förslag. Listan över förslag är fortfarande lång. Jag tror att den omfattar 21 initiativ och, som min kollega Grosch sa, är skillnaden mellan strategiska initiativ och prioriteringar inte helt tydlig. Jag vill återigen påpeka att en lista över prioriteringar som innehåller fler än fem sådana inte är någon lista över prioriteringar.
Jag vill dock göra det grundläggande påpekandet att leveransfrågan, och det gläder mig att se att den är inbegripen, beskrivs pittoreskt som ”leverans är en daglig uppgift”, som om det vore en rutinsak - det finns fortfarande daglig mjölkleverans i England, glädjande nog sker den i flaskor i pint. Det är emellertid inte någon rutinsak, utan någonting grundläggande! Jag skulle verkligen vilja veta vilka resurser som kommissionen lägger på genomförandet av sin politik. Vad gäller den inre marknaden känner vi till att Charlie McCreevy beräknar att 90 procent av lagstiftningen redan är vidtagen. Att leverera är någonting grundläggande. Var står det vilka resurser kommissionen lägger på sina initiativ? Var står det vilka resurser kommissionen lägger på planen för införlivandet av tjänstedirektivet som vi ska godkänna i morgon, vilket är ett grundläggande arbete? Om kommissionen inte lägger resurser på det kommer det inte att levereras.
Jag skulle vilja be kommissionsledamot Margot Wallström, som jag har förstått ansvarar för kommunikation, att gruppera nästa paket samlat. Jag vill inte att åtgärderna för den inre marknaden ska vara utspridda över hela dokumentet: jag vill att prioriteringen av den inre marknaden ska anges med åtgärderna bredvid, resurserna som läggs på att leverera bredvid dessa och kommissionens förenklingsplan i sin tur bredvid dem, och jag vill att allt detta ska slås ihop med den procentandel resurser som kommissionen ska lägga på detta. Det skulle bli ett logiskt och klart dokument och ett tydligt meddelande.
Slutligen, vad gäller tjänstedirektivet gläder det mig att Martin Schulz är närvarande, eftersom jag genom ett pressmeddelande som han publicerade i dag kunde notera att tjänstedirektivet innebär en enorm framgång för den socialdemokratiska gruppen. Nåväl, kolleger som företräder den här sidan av kammaren, det är en enorm framgång för parlamentet och för oss alla som arbetar tillsammans. Jag hoppas att alla kommer att vara ödmjuka nog att erkänna det. Jag kan dock notera att han slutligen har anslutit sig till vår liberala klubb, för det står i pressmeddelandet att han stöder den flexibilitet som är nödvändig för företagen och löftena om nya arbetstillfällen. Välkommen till klubben för avreglering av marknaden, herr Schulz!
Jo Leinen
(DE) Fru talman! År 2007 kommer säkerligen att vara ett viktigt år när det gäller huruvida medborgarna kommer att vinnas över till Europa eller om de kommer att fortsätta att distansera sig själva från Europa.
Jag vill göra tre kommentarer om detta. Den första är att Berlindeklarationen utgör ett bra tillfälle för oss att visa upp tanken med Europa och det europeiska projektet. Jag hoppas att man i denna deklaration inriktar sig på framtiden, snarare än att fokusera alltför mycket på det förflutna. Europa har sitt ursprung på energiområdet, och detta område kan också ge en vision om framtiden, om till exempel ett storskaligt energiprojekt skulle föreslås som skulle uppfylla alla kriterier som vi eftersträvar. Jag tänker nu på solväteekonomin, som skulle vara en verklig utmaning för denna kontinent och till och med för det internationella samfundet.
Den andra kommentaren är att vi måste göra framsteg när det gäller den konstitutionella processen. Det är naturligtvis ordförandeskapens ansvar, men också de andra institutionernas. Jag hoppas att kommissionen verkligen bidrar för att visa medborgarna vad de kan förlora om konstitutionen inte ratificeras, och att den också lägger fram förslag om hur man kan övervinna krisen. Vid Europeiska rådets toppmöte i juni talade man om att ”ytterligare faktorer” måste utvecklas, och jag hoppas att vi under 2007 också får se kommissionen lägga fram några tankar om vad detta innebär i praktiken.
Den tredje kommentaren rör de demokratiska infrastrukturerna. Vi har de europeiska medborgarinitiativen. En miljon namnteckningar får inte gå till spillo. Jag anser att vi behöver ramar för hur institutionen ska hantera massframställningar som denna. Detta är viktiga uppgifter för 2007.
Genowefa Grabowska
(PL) Herr talman! Det var verkligen ett nöje att kunna välkomna punkterna i de två sista delarna i det program som lagts fram, det vill säga delen om de strategiska initiativen och de prioriterade strategierna. Programmet rör särskilt kommunikation, och jag vill tacka kommissionsledamot Margot Wallström för att hon utarbetat detta ovanligt viktiga avsnitt, särskilt under 2006, eftersom 2007 kommer att bli ett mycket viktigt år. Under 2007 måste interna reformer genomföras, och förberedelser måste göras för konstitutionella reformer som främst är inriktade på införandet av konstitutionen för Europa.
Jag är dock rädd att kommissionsledamoten inte fått något stöd i frågan, att kommissionen inte fäster tillräckligt stor vikt vid detta område och inte ger henne tillräckligt stort stöd vid de förberedelser som krävs för reformerna, även om de är hennes egna. Jag vill fråga kommissionen vad den gjort för att göra det möjligt att agera under nya förutsättningar 2009, med ett nytt fördrag, och om antalet kommissionsledamöter kommer att vara större eller inte?
Den slutliga fråga som jag vill ta upp är de inre angelägenheterna inom Europa, som borde vara en bättre och säkrare plats för alla våra medborgare att leva på. Detta är vad alla EU-medborgare förväntar sig, men medborgarna i de nya medlemsstaterna befinner sig i en mindre gynnsam situation. De har färre rättigheter på många områden och diskrimineras på områden som gränsöverskridande resor, när det gäller SIS och Schengen, och jag vill att detta problem ska avskaffas. Om detta problem avskaffades skulle vi inte längre diskutera tvångsarbetsläger i Europa.
Utrikesfrågor
Maria Martens
för PPE-DE-gruppen. - (NL) Herr talman! Samtidigt som jag vill tacka kommissionen varmt för detta meddelande måste jag börja med att göra något oroande iakttagelser. Jag beklagar djupt att jag måste säga att en tydlig utvecklingsståndpunkt är vad som saknas i kommissionens meddelande. Jag vill påminna er om de tre målen för EU:s utvecklingspolitik, enligt beskrivningen i fördraget, nämligen hållbar utveckling, fattigdomsbekämpning och gradvis integration av utvecklingsländerna i den globala ekonomin. Även om dessa förtjänar att särskilt nämnas i meddelandet finns de inte med.
Dessutom vill jag vädja till kommissionen att ta itu med problemet med sambandet mellan andra politiska områden och utvecklingspolitiken mer effektivt. Jag tänker särskilt på sambandet med fiske, handel och invandring. Detta är ett viktigt kriterium för att vi ska kunna nå våra egna utvecklingsmål och också kunna göra ett meningsfullt bidrag när det gäller att nå millennieutvecklingsmålen, som vi alla enats om.
Slutligen vädjar jag om att kommissionen ska införliva meddelanden på följande områden på dess förteckning över prioriteringar: dagsläget när det gäller EU:s bidrag till utvecklingsmålen, för det andra, alla framsteg som skett inom EU:s utvecklingspolitik i fråga om WTO:s förhandlingsrunda, och för det tredje, följderna av kommissionens förslag om mer högutbildade invandrare när det gäller forskarflykten från utvecklingsländer. Slutligen är särskilt avsaknaden av millennieutvecklingsmålen och fattigdomsbekämpningen slående och en besvikelse i den punkt där EU beskrivs som en global partner.
Véronique De Keyser
för PSE-gruppen. - (FR) Herr talman! Jag vill först och främst gratulera kommissionen till att den har högprioriterat kommunikationspolitiken och särskilt till att den redan har genomfört den inom parlamentet. När det gäller utrikesfrågor anser jag att vi numera har en ständig, konstruktiv kontakt med kommissionen.
Detta späder emellertid bara på den häpnad med vilken vi betraktar kommissionens program för utrikespolitik och mänskliga rättigheter. Jag anser att kommunikationen i detta sammanhang har varit elliptisk och nästan subliminal. Det har rått radiotystnad på Medelhavet. Vad har då hänt med Barcelonaandan och idén med en allians mellan civilisationerna? Lite eller inget har sagts om Afrikapolitiken, förutom om utvecklingspolitiken, och ni har varit mycket tystlåtna om Latinamerika, till och med när Europaparlamentet nu deltar i upprättandet av EUROLAT. Sist men inte minst har ni över huvud taget inte tagit upp vår politik för de mänskliga rättigheterna, trots att det är detta engagemang vi är mest kända för i omvärlden och trots att vi precis har lyckats att skapa ett särskilt instrument för den. I detta avseende är det värt att tänka på att ingåendet av handlingsprogrammen med Israel, Moldavien och Ukraina kommer att resultera i hårda förhandlingar som man inte har nämnt något om.
Jag vill till sist säga att utrikespolitiken, som den läggs fram här, verkar vara mer grundad på EU:s bilaterala förbindelser med vissa länder än på en regional politik eller en politik som tar hänsyn till ”de stora grupperna”. Politiken är ganska bristfällig när det gäller strävanden, attraktion och liv, och det är väldigt tråkigt för medborgarna i EU.
Andrew Duff
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! År 2007 kommer att bli ett nyckelår för oss alla när det gäller att finna vårt eget sätt att fly den konstitutionella krisen, och det gläder mig mycket att höra att ordförande José Manuel Barroso planerar att låta kommissionen spela en central roll i denna tillställning.
Kommissionens strategi för en förändring över det politiska spektrat måste utformas inom en konstitutionell kontext. Reformen av politiken kommer att få effekt i praktiken genom dess koppling till frågorna som avser EU:s behörighetsområden, verktygen, befogenheterna och förfarandena. Vad gäller exempelvis yttre förbindelser behöver unionen sin juridiska person. Den allmänna opinionen stöder EU som global aktör. Vi måste slutföra Doharundan för handel och utveckling på ett framgångsrikt sätt. Vi bör vara ståndaktiga i framhärdandet av utvidgningen, trots de problem som vi upplever för närvarande, av vilka åtminstone några har varit klart förutsebara.
Kommissionen och parlamentet måste orubbligt stödja utplaceringen av så många europeiska styrkor som möjligt, inte minst i södra Libanon i nuläget, eftersom denna erfarenhet säkerligen utgör största möjliga prövning av utvecklingen av vår gemensamma internationella säkerhets- och försvarspolitik.
Angelika Beer
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Fru talman, mina damer och herrar! I egenskap av Verts/ALE-gruppens samordnare för utrikes- och säkerhetspolitiken vill jag göra ett antal kritiska anmärkningar.
Några punkter har tagits upp. Véronique De Keyser uttryckte exakt vad jag känner när hon ifrågasatte vår ståndpunkt. Vi kan se krisaxeln över Irak, Iran, Libyen, dvs. Mellanöstern. EU, som är en global aktör, gör bekännelser men lägger ändå fram ett statiskt arbetsprogram som å ena sidan består av ett banalt konstaterande av problemen utan något politiskt innehåll och å andra sidan instrument som - av dem som verkligen är nya - kommissionen inte ens erkänner som särskilt betydelsefulla.
Jag skulle nu vilja uttrycka vår besvikelse över att de fem nya utrikespolitiska instrument som skulle träda i kraft den 1 januari, och som syftar till att stödja kommissionens utrikespolitik, civila konfliktförebyggande åtgärder, krishantering och återuppbyggnadsarbete för första gången, inte får tillräcklig uppmärksamhet utan bara utgör en enda strecksats i arbetsprogrammet.
Sedan har vi kommissionens uppfattning om ”grannskapspolitiken”. Kommissionen måste klargöra i politiska termer vad den menar när den talar om ”grannskapspolitiken light”. Det finns inte längre någon politisk definition på denna. Man använder vilka gamla ord som helst, och jag har fått intrycket att man i princip undviker en politisk definition.
Jag vill avsluta med en positiv kommentar. Jag välkomnar att kommissionen äntligen tar itu med marknaden för försvarsmateriel. Det som nu återfinns i programmet har man försökt att säga i åratal. Parlamentet har gett klartecken och väntar sedan länge på resultaten. Jag är följaktligen rädd att vi inte är nöjda i detta avseende.
Konrad Szymański
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! EU har gjort mycket för att öka sin synlighet på världsarenan under de senaste åren. För att se till att denna frigörelseprocess utvecklas måste vi ta itu med betydande problem. Sedan utvidgningen 2004 är vi grannar med en mycket problematisk del av östra Europa, där vi under de senaste åren har sett Ryssland återvända till en sammanhållningspolitik när det gäller dess grannländer, länder som i dag också gränsar till EU. Ofta inbegrips dessa länder - t.ex. Georgien och Ukraina - i vår grannskapspolitik, som kommissionen med rätta anser ska stärkas.
En framgångsrik reformering av instrumenten för ekonomiskt stöd är emellertid inte allt. Det krävs trovärdighet att spela en viktig roll i världen, särskilt när vi tänker på EU som en ”mjuk makt”. Denna trovärdighet är ett viktigt test, och vi kan inte vara en global eller ens regional aktör om vi inte skyddar Vitryssland från att bli en lydstat till Ryssland, vilket kan bli verklighet om bara några månader.
Vi kommer inte att bli en global aktör om vi överger de mänskliga rättigheterna i Ryssland för gas, eller om vi på ett fegt sätt stänger dörren för Ukrainas och Georgiens EU- och västvänliga demokratiska politik. Detta är viktiga mål för våra utrikespolitiska instrument. Om vi inte lyckas att använda dem på ett framgångsrikt sätt kommer världen att få se en växande klyfta mellan våra ofta moraliserande deklarationer och verkligheten. Världen behöver inte en sådan europeisk union, och världen skulle sannerligen inte ha någon större respekt för en sådan europeisk union.
Georgios Karatzaferis
Herr talman! Hur slutar 2006? Vad är vår utrikespolitik? Vi såg det i Finland häromdagen. Vi förbannar Ryssland och prisar Turkiet. Så ser verkligheten ut. Vi förbannar Ryssland som vi är beroende av för att få energi, och vi prisar Turkiet som provokativt säger: ”Jag är Turkiet, och jag kan pådyvla Europa vad jag vill.” Som ni förstår insisterar landet på att vi samtalar med det samtidigt som det inte godtar EU:s 25:e medlemsstat, dvs. Cypern. Det är vår politik. Vi ser inte det som händer i Gaza. När kommer EU äntligen att se vad som händer i detta område i världen där barn dödas varje dag? 500 000 har dött i Irak. När kommer vi äntligen att ta ett initiativ? När en miljard har dött?
Vad kan vi då säga om EU? EU befinner sig på det amerikanska tåget som kan föra oss varthelst man vill. Vi har alltså gett dem ratten, men låt oss åtminstone ta kontroll över bromsen så vi spelar någon roll. I annat fall är vi bara lakejer som underkastar oss Förenta staternas utrikespolitik, som för oss vart man vill, när man vill.
Hur är våra förbindelser med Kina? Vet vi det? Är landet fientligt eller vänligt sinnat? Hur tar vi itu med denna faktor? En kinesisk-rysk axel håller på att skapas. Vad kommer vi att vara? Skinkan, salamin i den macka som Förenta staterna vill göra? Vi måste bestämma oss för en egen utrikespolitik. Vi måste utarbeta vår egen politik. Vi kan inte se den någonstans. Vi kan inte se EU:s politik någonstans. Vi följer Förenta staternas politik, men jag tror inte att den går i rätt riktning mot en lämplig demokratisk utveckling.
(Applåder)
Robert Sturdy
(EN) Herr talman! I egenskap av samordnare för PPE-DE-gruppen vill jag betona följande punkter.
Vi är medvetna om betydelsen av de yttre aspekterna av konkurrenskraften i Lissabonmålen och samordningen av inre och yttre åtgärder, och vi upprepar vårt engagemang för den multilaterala strategin inom handelspolitiken och stödet för WTO som huvudsakligt forum för förvaltning av globaliseringen. Vi beklagar därför uppskjutandet av WTO-förhandlingarna och uppmanar kommissionen starkt att stiga fram och kämpa för en uppgörelse om Doharundan 2007.
Vi välkomnar EU:s meddelande om ett globalt Europa som konkurrerar på världsmarknaden. Vi betonar dock, som jag har sagt tidigare, att bilaterala regionala avtal bör fortsätta att vara komplement till det multilaterala handelssystemet. Men i detta sammanhang känner jag stor oro, och jag skulle vilja ställa en fråga till kommissionen. Varför har vi inte gjort några framsteg med USA i fråga om rättsliga frågor mellan EU och USA genom att fullborda den transatlantiska inre marknaden? Vi måste engagera oss i detta under det kommande decenniet. Vi kan inte ha ett frihandelsavtal med USA. Det skulle undergräva multilateralismen. Men vi kan ha ett avtal om rättsliga frågor som ligger utanför artikel 34.
Slutligen något som ligger mig särskilt varmt om hjärtat: det finns starka bekymmer för den växande känslan av protektionism och försöken att fastställa mål som inte ingår i Lissabonmålen. Det används allt oftare protektionistiska metoder i medlemsstaterna. Om vi ska nå ett avtal måste vi undvika detta.
Avslutningsvis känner jag stark oro för avtalen om ekonomiskt partnerskap och förhandlingarna om dessa, och jag stöder kommissionens förslag på detta område. Vi måste gå vidare med det och genomdriva det. Det är en verklig chans, förmodligen vår sista, att göra någonting för att hjälpa dessa fattiga länder. Det skulle innebära en stor framgång att nå ett avtal på detta område. Jag ser fram emot detta under det kommande året.
Margrietus van den Berg
(NL) Herr talman! Många medborgare är skeptiska till dagens EU, och dess uppdrag är tvetydigt. Man använder för mycket pengar på de gamla prioriteringarna, t.ex. jordbruket, samtidigt som man försummar framtidens EU, t.ex. utbildningen, migrationspolitiken och den rättvisa handeln. EU måste vara socialt även utåt sett, inte bara inåt sett. Det är just som en mjuk makt som ett sammanhållet, förenat EU kan spela roll i världen.
Vi behöver inte unilaterala handlingar som invasionen av Irak, utan ett aktivt engagemang i Darfur med hjälp från säkerhetsrådet. Ingen återgång till bilaterala handelsavtal, utan ett multilateralt handelsavtal inom Världshandelsorganisationen i vilket man tar hänsyn till nationella offentliga tjänster som t.ex. vatten, utbildning, socialförsäkring eller kommunala bostäder. Inget exportstöd som skapar orättvis konkurrens för Afrika. Det enormt snedvridande jordbruksstödet och dumpningen inom jordbruket måste upphöra före 2013. De medel som frigörs som ett resultat av detta kan användas för att utveckla regionala jordbruksmarknader i Afrika.
Vi måste också öppna våra marknader för produkter med mervärde från dessa fattiga länder. Bistånd och handel, ni argumenterar för sunda alternativ för större sammanhållning och mer samordning. Det finns fortfarande stora inkonsekvenser inom migrations-, jordbruks- och handelsområdena. Dessa inkonsekvenser kan allvarligt försvåra ingåendet av de regionala handelsavtal som man diskuterar för närvarande. När det gäller migration betonade ni minskningen av problemet, men det finns ännu inte någon effektiv lösning för att förhindra begåvningsflykten. Varför inte satsa på ett grönt kort-initiativ?
Ni har, slutligen, godtagit instrumentet för utvecklingssamarbete, men ni har inte gjort några försök att effektivisera Cotonouavtalet på samma sätt. Det finns dessutom ingen energi eller tid för ett faktiskt genomförande under 2007. När det gäller nationella strategidokument inbegriper detta samråd både i Afrika och i EU. Det innebär att man arbetar med offentliga dokument. Det innebär att man skapar ett verkligt ägarskap i utvecklingsländerna med de lokala icke-statliga organisationerna, parlamenten och regeringarna. På samma sätt som i samband med instrumentet för utvecklingssamarbete måste Europaparlamentet få verkligt inflytande och verklig kontroll.
För kommissionen kommer 2007 att bli sanningens år. Kommer det unilaterala marknadstänkandet på EU-nivå att finnas kvar, eller kommer den rättvisa konkurrensen och solidariteten att ta över, och kommer vi européer att bevisa för afrikanerna att det trots allt är möjligt att uppfylla millenniemålen? Det går utför med Afrika. År 2007 bör bli u-svängens år.
- Debatten avslutas
Margot Wallström
Herr talman! Först och främst vill jag på hela kommissionens vägnar tacka er varmt för alla era betydelsefulla och konstruktiva bidrag till debatten om arbetsprogrammet för nästa år, som jag har lyssnat till sedan klockan tre. Min första kommentar kommer att vara av politisk art, och därefter kommer jag att tala lite om processen. Men vad jag har hört är ett enat krav på hållbar utveckling, vilket innebär att en majoritet av er har tagit upp behovet av att skapa arbeten och tillväxt. Detta är början på debatten, men vi måste respektera den viktigaste resursen vi har, människorna, och se till att vi har ett socialt trygghetssystem som når alla medborgare på ett effektivt sätt.
Det måste vara en hållbar tillväxt, vilket innebär att vi måste ta hänsyn till naturresurser, energifrågor och miljömässiga begränsningar. Det är precis detta som hållbar utveckling handlar om: att se till att vi gör det på europeiskt sätt, och säkerställer att alla dessa tre element täcks av en ambitiös politik för sysselsättning och tillväxt i Europa.
Jag har lyssnat till dessa krav på kvalificerade arbeten och investering i utbildning och nyskapande, forskning och utveckling. Detta har, som ni vet, varit en del av den politiska dagordningen ända sedan Barrosokommissionens första dag.
Vi föreslår att vi tar itu med detta, för det ligger helt i linje med kommissionens politiska ambitioner, och vi föreslår reformer i detta arbetsprogram. Vi föreslår en social sammanhållning, och eftersom det också har förekommit en diskussion om regionalpolitik anser jag att det är viktigt att nämna i detta sammanhang att vi nu har allt vi behöver - budgetar, bestämmelser osv. - för en regionalpolitik för 2007-2013, och att vi förhandlar med medlemsstaterna i detta nu om programmen.
Vi hoppas på ett nära samarbete med parlamentet i genomförandet. Kommissionen tar den urbana dimensionen på mycket stort allvar. Vid öronmärkningen beaktas behoven i både mer och mindre utvecklade regioner i Europa, eftersom det har förekommit hänvisningar till orättvis sammanhållningspolitik, och vi anser att alla tre dimensionerna av sammanhållning måste tas på allvar. Detta återspeglas också i de nya förordningarna, där partnerskap i princip är obligatoriskt och 82 procent av strukturfonderna går till fattigare regioner. Investeringen i människor är ett av de tre målen inom sammanhållningspolitiken, och jag anser att den punkten bör komma fram i debatten.
Vi föreslår också säkerhetsåtgärder. Säkerhet innefattar säkerställande av en tillvaro fri från terroristhot och brottslighet och från miljöförstöring. Vi anser att vi måste ta itu med detta med stor optimism och i samarbete med alla berörda parter, men med engagemang från medlemsstaternas sida.
Detta har att göra med frågan om icke-bindande lagstiftning. Många av er har nämnt icke-bindande lagstiftning i jämförelse med andra åtgärder och rättsakter. Det är viktigt att säga att kommissionens arbetsprogram för 2007 innehåller 34 lagstiftningsförslag, vilket representerar 36 procent av det totala antalet, 57 icke-rättsliga förslag och ett förhandlingsmandat. Det är fler än förra årets 24 lagstiftningsförslag, 57 icke-rättsliga förslag och fem förhandlingsmandat. Denna siffra visar att andelen rättsliga initiativ har stigit från 27 till 36 procent. Samtidigt har andelen icke-rättsliga förslag minskat något.
Med ett mer mångfaldigt Europa måste vi också satsa mer på att tillsammans med medlemsstaterna se till att vi förbereder oss för den goda och bättre lagstiftning som kommer att genomföras. Därför behöver vi bättre samråd och bättre förberedda förslag för att få bättre resultat, och det gäller också arbetsmetoder.
Malcolm Harbour frågade om resurserna. I vissa fall borde kommissionen kanske be parlamentet att ge oss de resurser som vi behöver. Som ni vet diskuterar vi för närvarande hur vi ska kunna få tillräckligt med resurser för att göra allt som parlamentet har satt på önskelistan. Jag har hört så många förslag på saker som borde läggas till listan och saker som ni har missat - initiativ och lagstiftningsförslag - som borde stå på listan: energiinitiativ, migrationsinitiativ, en granskning av den inre marknaden, en överblick av den sociala verkligheten, systemet med handel med utsläppsrätter, en europeisk strategi för sociala tjänster, ett gemenskapsregelverk för effektiv hälsovård osv. Dessa 21 strategiska mål täcker precis de tre pelarna för hållbar utveckling. Om vi ska lägga till fler sådana initiativ eller mer arbete behöver vi också resurser till detta, och vi kan inte låtsas något annat. Vi är bekymrade över kommissionens budget. Vi måste redovisa för våra revisorer, Europaparlamentet och de andra institutionerna hur vi använder pengarna. Vi kan diskutera strukturen i det oändliga, men i slutändan måste vi välja, och vi har valt att göra detta till ett mer politiskt dokument och förklara Barrosokommissionens prioriteringar.
Den annorlunda struktur som ni föreslår är vettig, men jag anser att detta är rätt sätt att säkerställa en riktig politisk debatt om prioriteringar. Det har varit vår önskan från första början i fråga om diskussionen med Europaparlamentet om arbetsprogrammet. Detta speglar den sorts dialog som vi har haft med parlamentet under en lång tid, med bidrag från alla de enskilda utskotten. Jag tror att jag talar för alla mina kolleger när jag säger att vi har välkomnat detta och tyckt om den debatten och samverkan med Europaparlamentet.
Jag vill också säga att när många av er frågar efter saker ni anser saknas är det bara toppen på isberget. Det är så mycket som uträttas hela tiden i kommissionen och på våra avdelningar. Här finns de strategiska målen, de strategiska initiativ som vi säger att vi ska prioritera. Samtidigt är det ett antal saker på gång. Ni har rätt på den punkten, herr Harbour: man måste bestämma sig för att prioritera några av dem. Ni har också fått en lista över prioriteringar på området för kommunikation. Det är ett svar på några av de mycket viktiga kommentarerna om mänskliga rättigheter och anti-diskriminering.
Som ni vet är nästa år Europeiska året för lika möjligheter för alla. Det är en av våra prioriteringar på området för kommunikation, och här kommer vi definitivt att samarbeta med de övriga institutionerna. Om det bör bli ett direktiv eller inte på området är något som kommer att diskuteras oavbrutet med Europaparlamentet, men vi kan bara lägga fram direktiv när vi är redo och under lämpliga omständigheter. Det kommer att diskuteras senare med de olika utskotten. Anti-diskriminering och mänskliga rättigheter utgör en del av allt vi gör, och är säkerligen en politisk prioritering i all vår verksamhet.
Vi välkomnar era bidrag. Jag anser att det finns stöd för de höga ambitioner som kommissionen har för 2007 i era kommentarer, och jag välkomnar också ert fasta stöd för samarbete för att uppnå dem. Vi engagerar oss också i mötet med medborgarna och i att infria givna löften, i större ansvar, öppenhet och effektivitet. Vi tackar er för ert stöd i strävan efter och stärkandet av en bättre kommunikation.
Nu ska kommissionen studera innehållet i den resolution som ni kommer att anta i december. Kommissionen kommer att svara på tillbörligt sätt och i tid. Presentationen av den årliga politiska strategin för 2008 skulle kunna ske vid den tidpunkt då kommissionen förklarar hur man avser att beakta resolutionen om arbetsprogrammet.
Jag vill upprepa att kommissionen fäster största betydelse vid vårt ramavtal. Det har visat sig vara en stadig grund för produktiva arbetsförbindelser mellan våra två institutioner. Vi bör ha som gemensamt mål att använda det på bästa sätt.
Herr Duff! Vi möts regelbundet i diskussioner om konstitutionsfördraget, och som ni redan har hört från ordförande José Manuel Barroso hyser vi stora förhoppningar också inför nästa år. Vi kommer nu att börja förberedelserna för att gå vidare med de institutionella frågorna och förhoppningsvis konstitutionsfördraget nästa år. Vi måste samarbeta med medlemsstaterna och föra en dialog med dem om hur vi kan göra detta på ett balanserat och effektivt sätt. Men det är tydligt att de problem som tas upp i konstitutionen inte har försvunnit. De finns kvar, och de har accentuerats av utvidgningen nästa år. Det är anledningen till att vi måste återgå till denna fråga. Vi måste föra en debatt. Men det stämmer att vi också har haft behov av en period av eftertanke och av att lyssna till medborgarna. Det har gett oss mycket. Det har varit nödvändigt, eftersom vi kan se en förändring i debatten och atmosfären i många medlemsstater. Det är viktigt att veta att vi kan mobilisera det stödet i att försöka finna en lösning på konstitutionsfrågan.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under sammanträdesperioden i december.
(Sammanträdet avbröts kl. 18.10 och återupptogs kl. 18.30.)
