

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om Vitryssland – den politiska situationen efter valet. 
Hans Winkler,
   . – Fru talman, mina damer och herrar! Jag ville närvara här i dag vid denna viktiga debatt för att parlamentet i synnerhet måste sända ut en mycket stark signal när det gäller den djupa oro som EU känner inför situationen och utvecklingen inom Vitryssland.
Rådet har naturligtvis inte bara uppmärksammat Vitryssland sedan i söndags, då valet hölls, utan under en lång tidsperiod. Rådet har under en tid med oro följt situationen i Vitryssland i fråga om mänskliga rättigheter och brotten mot dessa, mot oppositionen och mot det civila samhället. Det är faktiskt orsaken till att rådet vidtog ett stort antal åtgärder under upptakten till valet, vilka särskilt inkluderade en mycket tydlig reaktion på den vitryska regeringens och presidentens meddelande om sin intention att vidta skarpa åtgärder mot alla demonstranter. Man använde till och med ordet ”terrorister”, vid sidan av tal om dödsstraff, och rådet uttalade sig mycket tydligt om detta.
Hanteringen av själva valet bekräftade olyckligtvis de negativa förväntningar som vi hade haft som resultat av tidigare händelser, nämligen förhindrandet av opposition och undertryckandet av yttrandefriheten, och innebar att detta inte var ett fritt val: detta bekräftades i synnerhet av OSSE/ODIHR:s valobservatörsuppdrag, som visade att valet varken var rättvist eller fritt och att det inte uppfyllde OSSE:s normer. Ordförandeskapet intog genast en hållning gentemot händelserna i Vitryssland och avgav ett uttalande i frågan så tidigt som måndagen den 20 mars, i rådet (allmänna frågor). Rådet diskuterade ämnet och uttryckte sin ståndpunkt mycket tydligt i linje med OSSE/ODIHR:s uttalande som avgavs samma eftermiddag.
Vad som är viktigt nu är naturligtvis konsekvenserna av dessa händelser – hur EU bör reagera. Rådet ansåg att det först och främst var viktigt att reagera snabbt och sända ut en signal. Jag vill återigen säga att det gläder mig mycket att även parlamentet har inlett arbetet med den här situationen så snabbt, för att sända ut en politisk signal. Rådet kommer under de närmaste dagarna och veckorna att noggrant överväga vilka specifika åtgärder som vi kan och bör vidta för att uttrycka vårt missnöje med denna situation, och också för att påverka den framtida utvecklingen i landet.
Enligt min uppfattning är det faktum att vi inte vill vidta några åtgärder som påverkar folket, eller det civila samhället, negativt som gör situationen så svår och som gör att vi måste överväga vårt agerande noggrant. Vi vill tvärtom försöka stärka det fria samhället, eller det fria civila samhället. Vi måste försöka finna samarbetssätt, sätt att uppmuntra de modiga människor som samlas, som håller ut, och vi måste överväga vårt vidare agerande. Det är anledningen till att rådet i måndags beslutade att förena sig med kommissionen i detaljerade överläggningar om hur dessa åtgärder bör se ut.
Det är mycket viktigt att de nuvarande och framtida åtgärder som EU vidtar också har stöd från EU:s partner. Totalt 40 länder stödde det uttalande som ordförandeskapet gjorde i går eftermiddag: det sänder ut en stark signal. Detta uttalande stöddes av kandidatländerna, och även av de länder som deltar i stabilitets- och associeringsprocessen – Albanien, Bosnien och Hercegovina, Serbien och Montenegro – länderna Island, Liechtenstein och Norge i EFTA och av Ukraina och Moldavien. Det är viktigt att nå en bred enighet så att vi kan sända ut en tydlig signal i den här frågan.
Vi måste naturligtvis också skapa en dialog med Ryssland – det är en annan viktig del av vårt agerande. Vi måste klargöra att även Ryssland måste stödja Europeiska unionens gemensamma värden, att de fyra områden vi alltid talar om i samband med partnerskapet med Ryssland gör att vi förutsätter att även Ryssland följer demokratins regler. Detta ska vi naturligtvis också ge uttryck för i vår dialog med Ryssland.
Avslutningsvis vill jag försäkra er om att rådet tar den här situationen på största allvar, att vi är bekymrade över läget i Vitryssland, som är det sista landet i Europa att inte respektera de mänskliga rättigheterna, och där det inte finns någon mötesfrihet eller yttrandefrihet. Vi ska fortsätta vår aktiva strävan efter att förbättra den här situationen. Som den österrikiske utrikesministern sa efter valet: ”Det kommer inte alltid att förbli vinter i Minsk”. 
Ole Krarup (GUE/NGL ).
   – Fru talman! Ni får förlåta att jag bryter mot de grundläggande reglerna. Jag vill bara ta friheten att protestera mot att vi för den här debatten. Den kan i bästa fall beskrivas som ett fullkomligt slöseri med tid. Att plötsligt, med några få timmars eller minuters varsel, godkänna en debatt om en mycket viktig fråga är ett tydligt brott mot arbetsordningen. Det är en viktig fråga, men det vi nu ser är en sällsynt självbelåtenhet i en demokratisk kontext, som speglas i reaktioner mot valet i Vitryssland och mot det förtryck som har ägt rum. Det här är inte ett ämne som kan debatteras med kort varsel. Att göra det är ett brott mot arbetsordningen, och jag insisterar på att vi avslutar debatten om detta ämne och går vidare till den riktiga föredragningslistan. 
Talmannen.
   – Stort tack, herr Krarup. Begäran om att ändra föredragningslistan tillkännagavs i går. Jag förutsätter att detta diskuterades i grupperna. Jag tillkännagav ändringen i föredragningslistan i morse, tillsammans med detaljer om vem som hade föreslagit ändringen, vilka grupper som var engagerade och antalet underskrifter som mottagits. Det framfördes inga protester från kammaren. Jag är säker på att den ärade ledamoten kommer att ta upp frågan i sin grupp. 
László Kovács,
   . – Fru talman! Valet i Vitryssland nyligen och händelserna i huvudstaden Minsk i söndags har tydligt bekräftat att president Alexander Lukasjenko är fast besluten att behålla makten, vilka medel som än krävs. Detta är ingen överraskning, då det är en repressiv regim som inte visar någon tolerans för politisk konkurrens. Den dåliga nyheten är att presidenten och regimen fortfarande har ett visst stöd från en betydande del av befolkningen. De fredliga demonstrationerna har dock gett bevis på att det finns pluralistiska krafter i landet som är på väg att bli starkare. Detta är en positiv utveckling.
I den ursprungliga rapporten från OSSE och Byrån för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter dras slutsatsen att man i valet den 19 mars uppenbart misslyckats med att uppfylla OSSE:s kriterier för demokratiska val till följd av likgiltigheten för grundläggande rättigheter som mötesfrihet, föreningsfrihet och yttrandefrihet, och på grund av statsmaktens godtyckliga utövande av befogenheter, de omfattande fängslandena och problemen med den tidiga sammanräkningen av röster och beräkningsförfarandena.
I ljuset av dessa allvarliga problem anser kommissionen att presidentvalet i Vitryssland genomförts på ett i grunden felaktigt sätt. Detta väcker starka tvivel på om valresultatet verkligen speglar det vitryska folkets vilja. Kommissionen beklagar även att anmälda och registrerade observatörer från OSSE och EU, däribland ledamöter av Europaparlamentet, vägrats tillträde. Vi beklagar att brottmålsprocesser har inletts mot medlemmar av oppositionen och att oppositionsaktivister och fredliga demonstranter har arresterats. Vi uppmanar de vitryska myndigheterna att frige dem omedelbart.
Kommissionen överväger nu frågan om sanktioner. Det är viktigt att vi riktar in sanktionsåtgärderna just mot dem som bär ansvar för oegentligheterna i samband med valet. Vi måste undvika att låta det drabba befolkningen, och vi bör klargöra detta tydligt. Kommissionen kommer att vara fullt delaktig i förberedandet av dessa åtgärder.
Vi måste inför framtiden fortsätta ansträngningarna för att stödja demokratiseringen och det civila samhället. Vi håller på att slutföra ett förslag till biståndsstrategi för 2007 och framåt. Vi kommer i linje med rådets slutsats att fortsätta stödja demokratiseringen med olika metoder. Vi kommer också att stödja befolkningens behov genom att rikta in oss på social och ekonomisk utveckling i det vitryska samhället. Detta kan göras med hjälp av de framtida instrumenten för EU:s grannskapspolitik. Den här sortens stöd kommer att göra det möjligt för oss att kombinera kontakter med tjänstemän på mellannivå för att minska Vitrysslands självisolering, samarbete med icke-statliga organisationer och stöd som direkt gynnar befolkningen, exempelvis inom hälsosektorn, miljön eller i det område som drabbades av Tjernobylolyckan.
De tv- och radioprogram som för närvarande sänds i Vitryssland och som stöds av Europeiska gemenskapen är ett viktigt bidrag till demokratiseringen och till att göra Europeiska unionen synlig i Vitryssland. Det är viktigt att den vitryska befolkningen får kännedom om det väsentliga ekonomiska stödet från EU och de potentiella fördelarna med EU:s grannskapspolitik. Vi kommer genom vårt stöd att vara angelägna om att främja mellanmänskliga kontakter, och vi kommer att sträva efter största möjliga flexibilitet inom gränserna för våra ekonomiska regler.
Bogdan Klich,
   . – Fru talman! Dagens debatt är viktig. Beslutet att detta ämne skulle tas med på föredragningslistan ger ett mycket bra intryck av Europaparlamentet. Det tal som kommissionsledamoten höll i dag ger också ett bra intryck av Europeiska kommissionen. Det verkar som att parlamentet och kommissionen talar samma språk för första gången på länge. Detta är ett mycket bra tecken.
Vitryssarna förväntar sig att vi ska uttrycka politisk solidaritet med dem. Detta är något som Alexander Milinkevitj vädjade om då han talade inför parlamentet för några månader sedan. Han träffade kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner och Javier Solana, och erkändes som en demokratisk partner av Europeiska unionens ledare. Politisk solidaritet handlar inte bara om att göra politiska tillkännagivanden, utan innefattar också att se över gemenskapens politik. I detta långtgående översynsförfarande bör man ha som mål att isolera de myndigheter som har makten utan att isolera det vitryska samhället. Man bör ha som mål att stödja det vitryska samhället utan att stödja dess makthavare.
Parlamentet har länge krävt att unionens agerande ska vara intelligent och att bara sådana sanktioner som kommer att drabba regimens tjänstemän ska presenteras, de som är ansvariga för kränkningarna av de civila rättigheterna och demokratiska friheterna. Vi kräver att listan över dem som inte får beviljas tillträde till EU ska utökas påtagligt. I egenskap av Europaparlamentets delegation till Vitryssland har vi lämnat det relevanta dokumentet till kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner och Javier Solana. Det är också mycket viktigt att öppna Europeiska unionens portar för de vitryssar som inte har någon plats i sitt eget land, och det är av avgörande betydelse att inkludera de ungdomar i Vitryssland som för närvarande är avstängda från universitetet efter att ha deltagit i fredsdemonstrationer i ett särskilt program för bidrag. Det är vi skyldiga våra vitryska partner. 
Jan Marinus Wiersma,
   . – Fru talman! Om vi tittar tillbaka på söndagen så tror jag att det är ganska tydligt att den enda passande reaktionen på valet den dagen i Vitryssland är ett eftertryckligt fördömande.
Detta val var inte fritt, det var inte rättvist och situationen var, om något, värre än den var under presidentvalet för fyra år sedan. Jag anser att det bara är rätt och riktigt att Europeiska unionen påpekar detta tydligt och visar allmänheten att vi inte accepterar att en diktatur fortsätter att hålla greppet om detta land genom den här sortens val.
Detta är förstås bara att kringgå frågan om vad vi ska göra nu. Jag delar Bogdan Klichs åsikt att vi måste titta på hur vi skulle kunna utöka vad vi kallar för intelligenta sanktioner.
Vi anser att det är meningslöst att utarbeta sanktioner som drabbar landets invånare. Det bästa vi kan göra för dem är att försöka öka medvetenheten eller ge större utrymme åt pluralism i landet.
Jag anser att rådet och kommissionen måste klargöra hur regimen, efter detta val, ska karaktäriseras, och att vi bör använda samma hårda ord när vi beskriver den som Förenta staterna gör. Då skulle det åtminstone inte vara någon tvekan om vad vi tycker.
Jag anser också att vi bör överväga alternativet att utvidga den höga representantens roll. Varför inte utse en särskild EU-företrädare för Vitryssland?
En huvudfråga är, liksom Hans Winkler nyss sa, naturligtvis vår förbindelse med Ryssland. Det är ju bra att ha 40 underskrifter under en EU-förklaring – verkligen mycket bra – men det saknas en underskrift. Den underskriften står längst ned i ett telegram som Vladimir Putin skickade till Alexander Lukasjenko så sent som i söndags tror jag, för att återigen gratulera honom till det fantastiska resultatet, och i vilket Putin uttrycker förhoppningen att han, tillsammans med Lukasjenko, ska kunna arbeta på de båda ländernas vidare demokratiska utveckling.
Detta är den situation vi befinner oss i. Jag hoppas att dessa frågor kommer att tas upp vid G8-mötet, men också kanske, och framför allt, inom ramen för det regelbundna samrådet mellan Europeiska unionen och Ryssland. Jag anser att det är mycket viktigt att EU går samman med grannländer såsom Ukraina, men också med Förenta staterna, för att vidare utveckla politik i syfte att driva fram en förbättring i landet i fråga.
Jag tror också att det skulle löna sig med en synligare politik från vår sida i nuläget. Det här valet har fått en så omfattande uppmärksamhet i medierna i alla våra länder att vi bör utnyttja den drivkraft det har skapat.
Slutligen kommer vi att föra en mer utförlig debatt om den här frågan i Strasbourg om två veckor, då vi har möjlighet att diskutera de åtgärder som Europeiska unionen skulle kunna vidta i närmare detalj, och jag vill be rådet om en sak, nämligen att lägga fram ett dugligt program och dugliga förslag till stöd för oppositionen och det civila samhället i Vitryssland. Jag anser att det är mycket viktigt att söka efter fler sätt att ge oppositionen det stöd som den behöver och förtjänar, och det är förmodligen det enda sättet att garantera en förändring i det landet. Jag säger som Winkler: det kan inte för alltid förbli vinter i Minsk. 
Jeanine Hennis-Plasschaert,
   . – Fru talman! Rådet och kommissionen har uttryckt sin avsikt att inleda samråd om dessa sanktioner och åtgärder, och det med rätta. Jag är uppriktigt sagt förvånad över att man inte har förberett en anfallsplan i förväg. Den svåra situation som Vitryssland befinner sig i nu kommer trots allt inte som någon överraskning för någon.
Det har redan kommit många förslag till möjliga sanktioner och åtgärder, och jag stöder helhjärtat sådana ageranden som att förlänga viseringsförbudet för regeringsföreträdare, flexibel politik med lågkostnadsvisum för vanliga vitryska medborgare, att frysa utländska tillgångar, en bättre harmonisering av EU:s finansieringsprogram så att det passar Vitrysslands specifika situation, och listan fortsätter.
Något som jag anser inte har betonats tillräckligt är Rysslands roll i hela den här affären, som Jan Marinus Wiersma nyss hänvisade kort till. Vad som är ännu viktigare är den roll som EU skulle kunna, och verkligen borde, spela i detta sammanhang. Jag vill påminna er om att Vladimir Putin gratulerade Alexander Lukasjenko till segern utan att så mycket som blinka. Med detta agerande visade han helt enkelt sin ringaktning för OSSE:s slutsatser, och det är han som fortsätter att smörja maskineriet i fråga om Vitrysslands ekonomi genom billiga leveranser av råvaror.
Är det inte på tiden att rådet och kommissionen inleder en konstruktiv dialog med Putin? Rådets ordförande sa för en stund sedan att han tar för givet att ett antal frågor kommer att diskuteras med Ryssland. Detta är kanske en nobel tanke, men det är inte tillräckligt bra. Det kan väl inte anses acceptabelt att Putin fortsätter sin politik utan att röra en min och gratulerar Lukasjenko, medan man uppenbarligen fortfarande bryter mot de mänskliga rättigheterna.
Eller riskerar vi att skapa en konflikt mellan olika prioriteringar, såsom att säkra den europeiska energiförsörjningen, om vi antar en ståndpunkt som är klar och tydlig? Jag skulle sätta högt värde på om våra egna intressen inte undergräver de ideal som EU grundas på. 
Elisabeth Schroedter,
   . – Fru talman! Det som enligt min uppfattning bör prioriteras är att budskapet är tydligt, dvs. budskapet från alla EU-institutioner om att detta val var en fars. Det finns inget trovärdigt bevis för Alexander Lukasjenkos anspråk på att ha vunnit valet. Han har hållit fast vid makten genom bedrägeri. Det är sanningen i det hela.
Folket låter sig luras i allt mindre grad av detta bedrägeri. Annars skulle inte tiotusentals av dem ha samlats på Oktobertorget på söndagskvällen för valet trots hot från president Lukasjenko och underrättelsetjänsten. Dessa människor på Oktobertorget är vårt stora hopp i Vitryssland, och därför vill jag sända en mycket speciell hälsning till dem från parlamentet, då de är våra framtida partner.
Av den anledningen är vår främsta prioritering att erkänna dessa människor som våra partner, stödja deras demokratiska aktiviteter och att, om de arresteras, säkerställa att viseringsförbud åläggs dem som arresterar dem. Dessa människor gör trots allt ingenting annat än utövar sin demokratiska rätt till yttrandefrihet och uttrycker sin önskan att leva i en demokrati.
Jag vill också ta upp ämnet Ryssland ännu en gång. Det är absolut nödvändigt att sätta frågan om hur det fortsatta agerandet bör se ut i fråga om Vitryssland som ett särskilt ämne på dagordningen för det kommande G8-mötet. Den som fortsätter att blint stödja Vitryssland och president Lukasjenko kan inte få fortsätta vara en seriös partner till EU. Vitryssland står i vägen för en god förbindelse mellan Ryssland och EU, vilket innebär att detta måste diskuteras. Jag förväntar mig att ordförandeskapet rapporterar om hur dessa samtal har förflutit. Detta är det enda sättet att ta ett steg framåt och stödja dem som håller ut på Oktobertorget. 
Michał Tomasz Kamiński,
   . – Fru talman! Det ligger någonting häpnadsväckande optimistiskt i att företrädare för olika politiska grupper uppträder enat här i kammaren i dag. Det är ett bra exempel på vad EU:s solidaritet handlar om, och det visar att alla vi som är närvarande här, eller åtminstone en övervägande majoritet, tillmäter de grundläggande normerna när det gäller mänskliga rättigheter och civila rättigheter som för närvarande överträds på ett så brutalt sätt i Vitryssland samma betydelse.
Jag vill ansluta mig till dem här i dag som starkt har betonat att president Alexander Lukasjenkos regim och alla de händelser som utspelar sig i Vitryssland för närvarande inte skulle ha varit möjliga om diktatorn själv inte hade känt att han fick stöd av inflytelserika beskyddare och mäktiga vänner i Kreml. Vi måste inse att nyckeln till att lösa situationen i Vitryssland inte bara står att finna i Vitryssland självt, utan också ligger i att övertyga de ryska myndigheterna att vi, som Europeiska unionens medborgare, bedömer situationen precis på andra sidan om unionens östra gräns som under alla omständigheter oacceptabel.
Mina damer och herrar! Jag vill ta upp en fråga som ännu inte har kommit på tal i denna debatt, eftersom vi naturligtvis har diskuterat de brott som relaterar till det val som ägde rum för några dagar sedan i Vitryssland. Vi måste dock komma ihåg att det finns en kontinuitetsaspekt i problemet med brott mot mänskliga rättigheter i Vitryssland, och att problemet inte bara är relaterat till valprocessen. Jag vill uppmana till fler åtgärder från Europeiska unionens sida, inte bara på området för mänskliga rättigheter i betydelsen rätt att rösta, utan också för främjandet av informationsfrihet och pressfrihet i Vitryssland. Anledningen till detta är att president Lukasjenkos regim också finns kvar vid makten på grund av att man helt enkelt vilseleder medborgarna. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   Fru talman! Vitryssland vaknade oväntat upp med status som självständig stat 1991. Landet har en hemsk historia, då det drabbats särskilt hårt av nedfallet från Tjernobyl. Jag var faktiskt en av författarna till ett ändringsförslag under den förra mandatperioden om att öka finansieringen för att hjälpa de barn som ännu i dag lider av radioaktivitetens följder.
Vitryssland tyngs nu ned av en paranoid, självisolerande diktator, Alexander Lukasjenko. Jag har beskrivit landet som ”Europas Kuba”. Lukasjenko har inte tid med rättvisa och fria val. Han spelar bara med i farsen. Han instämmer i det stalinistiska talesättet att det som har betydelse inte är hur röstningen utförs utan vem som sköter rösträkningen. Lukasjenko kan bisarrt nog till och med ha ett tillräckligt allmänt stöd – 55–60 procent – som skulle ha kunnat räcka för att vinna ett fritt val. Men detta var inte nog för en man som han: han ville ha en mycket större majoritetsmarginal som diktator, eftersom han fruktade att det vid nästa val inte skulle finnas någon trygghet på 55 eller 60 procent att falla tillbaka på om han skulle bli mer impopulär.
Beklagligt nog levererar Ryssland, under Vladimir Putin, gas till Vitryssland för 50 US-dollar per tusen kubikmeter, och Vitrysslands ekonomi är tillräckligt rosenröd för att Lukasjenko ska kunna köpa pensionärernas, militärens, polisens och hela statsapparatens röster. Lyckligtvis är de unga mer cyniska, och jag välkomnar modet hos alla de som har gett sig ut på gatorna för att protestera och trotsat den brutalitet och vrede som militären och KGB visar under Lukasjenko.
När allt kommer omkring borde Lukasjenko betraktas som en paria i väst, och när det gäller reseförbuden och de finansiella tillgångarna för alla regimens medlemmar krävs en skärpning: de måste frysas. Vi måste stödja deras civila samhälle och icke-statliga organisationer, och vi är i behov av ett mycket speciellt och generöst finansierat besöksprogram i Europeiska unionen för att studenter, journalister och medlemmar av det civila samhället – drivkraften bakom upproret och opinionsbildarna – ska kunna komma hit till parlamentet och se hur demokratin fungerar i verkligheten.
Joseph Muscat (PSE ).
   – Tack, fru talman! De modiga människorna på Oktobertorget skriver sitt lands historia. De gör detta för att de bryter ned den mur av rädsla och apati som fanns i Vitryssland. Det är ett hårt slag i ansiktet på dem som inte tror på demokratin. Och de riskerar allt: sina arbeten, sina studier, sina familjer, sina liv. Trots hoten har de modiga unga människorna på Oktobertorget sedan i söndags lyckats hålla en daglig vaka i modets tecken, en vaka som kommer att fortsätta åtminstone till på lördag. Vi insisterar på att inget våld ska användas mot dessa människor. Det skulle vara oacceptabelt för oss. Ett antal av dessa unga människor har relegerats från universitetet för att de demonstrerar. Nu måste vi visa den solidaritet i praktiken som vi har talat så länge om. Om saker och ting inte förbättras måste vi ge dessa ungdomar en plats att studera vid europeiska universitet, här hos oss. De ord som vi yttrat under så lång tid måste bli verklighet. Budskapet har framförts, och det står skrivet på väggen för dem som vill läsa det. Ingen vilseleder sig själv i fråga om någonting. Men från och med nu är frågan vem som ska kunna bjuda motstånd. Vi kan inte komma med ursäkter. Vi kan inte gömma oss bakom byråkratiska eller diplomatiska hinder om vi ska undsätta dessa demokratiska styrkor. Initiativet med radio- och tv-sändningar till detta land är ett steg i rätt riktning, men jag vet uppriktigt sagt inte vad det blev av detta. Bortsett från det får vi inte smita från vårt ansvar bara för att vi tagit detta initiativ. Vad som sker i Vitryssland rör oss, för det sker på hemmaplan. Tack så mycket. 
Janusz Onyszkiewicz (ALDE ).
   – Även jag vill tala om behovet av faktiskt agerande. Vi har redan nämnt utökandet av listan över människor som inte får beviljas tillträde till Europeiska unionens territorium, men jag skulle vilja tillägga att denna lista måste utökas drastiskt och inte bara med sju eller åtta namn. Det måste vara en lista som omfattar hundratals personer, och den bör offentliggöras i Vitryssland också. Listan bör inte bara undertecknas av Europeiska unionens medlemsstater utan också av länder som strävar efter att bli medlemmar i EU. Syftet är att säkerställa att de som för närvarande förföljer demonstranterna inte kommer att kunna åka på semester till Turkiet, Rumänien eller Bulgarien. Vidare finns möjligheten att frysa konton som hör till dessa personer, så att de åtminstone inte kan köpa någonting av oss. Jag ber om ursäkt för att jag banaliserar den här frågan lite, men jag vill vara mycket tydlig. Det finns också en tredje fråga som ofta diskuteras i Europaparlamentet och som också har förekommit i parlamentets resolutioner, nämligen att förändra parlamentets agerande när det gäller åtgärder som vidtas för att stödja det civila samhället i Vitryssland och i andra länder och för att stödja åtgärder i demokratins namn.
Det är lite genant att det har använts så lite resurser för åtgärder av det här slaget. Jag talar inte om de resurser som öronmärkts för detta syfte, som har varit generösa, utan om de som faktiskt har använts. De har varit små på grund av olika långdragna förfaranden.
Det är anledningen till att jag skulle vilja föra till protokollet en ytterligare uppmaning om skapandet av någon sorts fond som endera liknar stiftelsen Westminster Foundation, någon av Tysklands stiftelser eller de i Nederländerna, så att processen för överförande av medel kan förbättras avsevärt.
Det sista jag vill ta upp är att det skulle vara värdefullt att överväga att visa vitryssarna att Europeiska unionen skulle kunna besluta om kostnadsfri visering för dem som beviljas tillträde till unionen, eftersom Alexander Lukasjenko har stängt Vitryssland, eftersom han inte tillåter resor i utbildningssyfte eller ens i hälsovårdssyfte och belastar alla dem som reser utomlands med särskilda gränstullar. Jag anser att detta skulle vara en utmärkt åtgärd och en utmärkt gest. 
Konrad Szymański (UEN ).
   – Vi har vetat i åratal vad denna diktator har sysslat med på andra sidan av vår östra gräns. Men vad som har varit svårt är att svara på frågan vad vi bör göra åt det.
Perioden av politisk hjälplöshet var förbi då parlamentet tog initiativet, i synnerhet under de nuvarande villkoren. Jag är övertygad om att parlamentet har utfört en historisk tjänst i detta avseende. I dag måste vi dock bekämpa den hjälplöshet som Europa och den fria världen visar när det gäller praktiska åtgärder. Vi måste på kort sikt märkbart utöka listan över människor som inte är välkomna på EU:s mark. På medellång sikt måste vi finna effektiva metoder att stödja medborgerliga styrkor, först och främst medier. Att bryta informationsblockaden är av stor betydelse när det gäller att återuppbygga tron på en alternativ väg för utveckling i Vitryssland. Vi måste stärka åtgärderna på det här området. De första stegen har redan tagits, men de får inte betraktas som någonting annat än inledande steg. Och vad som är viktigast: vitryssarna måste också känna att dessa steg kommer att leda någonstans på lång sikt.
Vi måste bereda väg för dem till väst och erbjuda dem verkliga, europeiska möjligheter. Om detta inte sker kommer de vitryska invånarna aldrig att tro att de kan bryta sig ur det grepp som den ena eller andra diktatorn håller dem i. Utan den här möjligheten kommer Alexander Lukasjenkos regim att försvinna men hans plats tas av någon annan, som kommer att upprätthålla Rysslands politik som innebär att återuppbygga dess inflytelsesfär i regionen. Det finns ingen tredje utväg för den här delen av Europa. Som polack är jag bara alltför väl medveten om detta. 
Árpád Duka-Zólyomi (PPE-DE ).
   Resultatet av presidentvalet i Vitryssland var väntat. Utfallet speglar användandet av våld, bedrägeri och massarrestering, med andra ord grova brott mot de grundläggande bestämmelser som styr fria och demokratiska val. Hur kommer situationen att utvecklas nu, efter valet? Det ser ut som att ett kapitel i kampen för demokrati i Vitryssland är avslutat, men vi får inte sitta overksamma. Människor har protesterat på Minsks gator i fem dagar nu.
Vad kan vi i Europaparlamentet och Europeiska unionen göra i den här situationen? För det första får vi inte acceptera valresultatet. Detta innebär att vi måste förkasta, ignorera och isolera den vitryska presidenten från resten av världen.
För det andra måste Europeiska unionen och Europaparlamentet hädanefter entydigt stödja enbart de demokratiska oppositionsgrupperna och medborgarsammanslutningarna, eller det civila samhället, vilket redan har föreslagits här. Detta stöd bör inte bara uttryckas i moralisk mening, utan det bör vara specifikt och innefatta ekonomiskt stöd. Att integrera de vitryska oppositionspartierna i europeiska partistrukturer skulle också kunna vara ett effektivt steg framåt. Ungerska koalitionspartiet (SMK) i Slovakien föregick med gott exempel då de undertecknade ett avtal med Vitrysslands nationella front och det förenade medborgarpartiet förra året, och SMK främjar samtidigt den här frågan inom PPE-DE. Som ett resultat av detta kommer de båda partierna att ha ett observatörsavtal med PPE-DE vid den kongress som hålls i Rom nästa vecka.
För det tredje bör Europeiska unionen, i synnerhet kommissionen, utarbeta en ny strategi som är tydlig, mer effektiv och mer konsekvent. Vi får inte tillåta att EU:s ekonomiska stöd kanaliseras genom Lukasjenkoadministrationen, där vi inte har någon kontroll över hur det används. Republiken Slovakien är för strängare och hårdare förfaranden.
Mina damer och herrar! Europeiska unionen får inte lämna Lukasjenko i fred och återgå till en politik som innebär att fortsätta som vanligt – EU har faktiskt, som Vitrysslands viktigaste handelspartner, bidragit i inte så liten utsträckning till att denna regim har kunnat upprätthållas. 
Rolandas Pavilionis (UEN ).
   – De senaste händelserna i Vitryssland har klargjort två saker: först och främst att det är nödvändigt att grundläggande granska och konkretisera Europeiska unionens strategi gentemot Vitryssland så snart som möjligt, och det positiva spirandet av ett uppvaknande civilt samhälle borde varken lugna Europeiska unionens ledare eller parlamenten och regeringarna i dess medlemsstater. Vågen av förtryck kommer inte att minska utan öka. Därför är det främsta målet att skydda de krafter som ställer sig emot regimen och dess ledare mot förtryck. En sådan konkret, bindande strategi borde upprätthållas av parlamenten och regeringarna i EU:s medlemsstater, inte bara av dem som gränsar till Vitryssland. För det andra måste vi, efter att ha isolerat regimens ledare, använda alla medel som är möjliga för att stärka det informativa stödet till det vitryska folket, utveckla befintliga kontakter och upprätta nya på alla det civila samhällets nivåer: inom näringslivet, bland akademiker, människor som är engagerade i konst och kultur och journalister. Jag anser att ett lyckat, konkret exempel redan har getts av Litauen, som har gett skydd åt vad som tidigare var det enda fria universitetet i Vitryssland, men som sedan drevs i landsflykt. Att erbjuda vitryska ungdomar sådana studiemöjligheter vid institutioner för högre utbildning och universitet i Europeiska unionen är utan tvekan något som måste prioriteras i en sådan här gemensam EU-strategi. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   – Fru talman! Jag ingick i Europaparlamentets delegation som aldrig åkte till Vitryssland. Jag antog utmaningen. Jag stoppades vid gränsen och bevittnade hela den skrattretande scenen: det absurda i att tåget stod stilla i en timme vid gränsen mellan Polen och Vitryssland, de människor som såg på med skräck och sedan livrädda korsade gränsen. När jag såg tjänstemännen granska passen påmindes jag om kommunisttiden. Det var som om jag tittade på en film från den tiden. Jag såg obetydliga smugglare.
Gränsen vid floden Bug är en skrattretande Berlinmur, och vi gör helt rätt i att säga att myndigheterna bör isoleras. Jag vill dock, så att vi kan bygga broar, uppmana till att inte isolera det vitryska samhället, ungdomarna, studenterna, journalisterna, akademikerna och människor som arbetar för icke-statliga företag, som redan diskrimineras i Vitryssland. Vi behöver broar som får vitryssar att känna att de är européer och att förstå att de kan och bör ta del i att upprätthålla värderingar såsom demokrati och frihet. 
Hans Winkler
   , . – Fru talman! Jag är verkligen mycket tacksam mot parlamentet för dess enhälliga, starka och imponerande stöd för våra och kommissionens bemödanden.
Vi tänker alla enligt samma linje, och vi måste nu finna effektiva sätt för att både hålla regimen ansvarig för situationen, för valets genomförande, och för att stödja dem som vill genomdriva förändringar. Vi är alla ense om detta. Vi avser naturligtvis att följa många av de rekommendationer som har framförts här.
Eftersom jag inte kan gå in i detalj på alla de frågor som tagits upp skulle jag vilja diskutera dem som jag finner särskilt intressanta i detta sammanhang. Bogdan Klich påminde kammaren om att Alexander Milinkevitj besökte parlamentet. Jag skulle vilja påpeka att Milinkevitj också har besökt rådet – i alla händelser närvarade 14 utrikesministrar vid den diskussionen, som hölls inom ramen för ett möte med rådet, och även där uttryckte vi mycket klart hur djupt vi beundrar oppositionens mod och hur starkt vårt stöd är.
Flera talare här har nämnt restriktiva åtgärder, eller sanktioner. Det är precis vad de behöver just nu. Viseringsrestriktioner har redan införts, och dessa restriktiva åtgärder måste nu utvidgas. Elisabeth Schroedter sa att ett viseringsförbud borde införas för alla ansvariga, och det är precis vad vi behöver. Det är också av denna anledning som vi först nu – även om sådana scenarier naturligtvis redan har beaktats tidigare – kan vidta särskilda åtgärder: för nu vet vi exakt vem som är ansvarig för situationen i Vitryssland och vilka namn som borde föras upp på förteckningen över viseringsrestriktioner – även om det fortfarande krävs en noggrann analys.
Som många talare har sagt måste vi samtidigt finna sätt för att erbjuda hjälp till människor som vill resa utomlands för att besöka våra länder, för att vidga sina vyer, för att se hur demokrati fungerar. Jag är också mycket tacksam mot kommissionsledamot László Kovács för att ha intagit en bestämd ståndpunkt när det gäller de åtgärder som kommissionen planerar, eftersom det också är viktigt att kommissionen, med vårt fulla stöd, utvecklar trovärdiga, sammanhängande program.
Intelligenta sanktioner har nämnts. Det är faktiskt precis vad som krävs, även om jag måste vara helt ärlig och säga att det oftare är lättare sagt än gjort att finna just den typ av åtgärd som inte slår mot fel personer.
Det har också riktats uppmärksamhet mot de av EU:s observatörer som nekades tillträde. Detta är en mycket beklaglig situation. Jag skulle vilja påpeka att i ordförandeskapets förklaring om situationen i Vitryssland, som utfärdades i går, beklagade vi uttryckligen att EU-observatörerna, däribland ledamöter av Europaparlamentet, hade nekats tillträde. Detta bevisar bara hur stor rädslan är för att tillåta fria parlamentariker att komma in i landet.
Det är sannerligen vår plikt att stödja ungdomar, civilsamhället, de människor som fortfarande står ut trots temperaturer under noll grader, och tillsammans med kommissionen ska vi finna metoder för att göra det.
Michał Tomasz Kamiński nämnde fria medier, som spelar en mycket betydande roll. Detta är verkligen viktigt. Utifrån tidigare erfarenheter känner vi alla till – och som österrikare är jag synnerligen i stånd att bedöma detta – vilken betydande roll som radio och tv spelade en gång i tiden i våra grannländer Ungern och Tjeckoslovakien. Även i dagens läge måste vi se till att de som är intresserade har möjlighet att få nyheter som är fria från censur och kontroll. Vi ska sträva för att göra detta. 
László Kovács,
   . – Fru talman! Europeiska unionen är verkligen en gemenskap som delar värderingar, en gemenskap som består av demokratiska länder. Vi måste därför tydligt klargöra att vi inte accepterar president Alexander Lukasjenkos repressiva regim, som kränker de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, bryter mot de registrerade oppositionskandidaternas rättigheter till valkampanj och arresterar medlemmar av oppositionen och fredliga demonstranter.
Politiska förklaringar är viktiga, men de räcker verkligen inte. Därför måste vi införa och upprätthålla sanktioner som tydligt speglar vår ståndpunkt. Vi bör i stort undvika ekonomiska sanktioner som skulle drabba befolkningen. Våra sanktioner bör riktas mot dem som är ansvariga för det falska valet och för den repressiva regeringens fortlevnad i Vitryssland. Sådana sanktioner skulle exempelvis kunna innefatta en förlängning av viseringsförbudet eller frysning av egendom i medlemsstaterna.
Parallellt med sanktionerna och det ökade stödet till det civila samhället och de demokratiska styrkorna i landet måste vi uppmuntra och underlätta kontakter människor emellan, exempelvis genom att avstå ifrån visumavgiften på en tillfällig basis.
Vi måste också stödja icke-statliga organisationer. Vi är medvetna om problemet att stöd, enligt våra bestämmelser, bara kan beviljas officiellt registrerade icke-statliga organisationer, men kommissionen har funnit en lösning på detta. Vi tillåter nu stöd till icke-statliga organisationer som är registrerade utanför Vitryssland, men som arbetar för landets och folkets bästa.
Debatten här har varit uppmuntrande. Den har visat att ledamöterna av parlamentet, ordförandeskapet – dvs. medlemsstaterna – och kommissionen följer samma linje. Genom att följa samma linje och samarbeta nära kommer vi till slut att gynna demokratiska förändringar i Vitryssland. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   – Fru talman, mina damer och herrar! Jag skulle på det nya italienska socialistpartiets vägnar vilja uttrycka mitt stöd för protesterna mot röstfusket i det vitryska valet, där president Alexander Lukasjenko omvaldes under diskutabla omständigheter.
Jag bekräftar mitt fulla stöd för demonstranterna i Minsk: tusentals ungdomar som har demonstrerat fredligt på torgen i dagar, och trots numerärt underläge fortsätter de att demokratiskt strida för att bygga en annorlunda och bättre framtid för sitt land. De nya vitryssarnas önskan står långt ifrån de mål som Europas sista kvarsittande tyrann, Alexander Lukasjenko, vill nå. Lukasjenko, som har fuskat i opinionsundersökningarna, hotat oppositionen och utnyttjat fängelser precis som Stalin på sin tid.
Vi stöder de vitryska oliktänkande, som är isolerade, frusna, misshandlade och förödmjukade, i deras kamp för att återkräva en framtid som kännetecknas av frihet och rättvisa också i detta hörn av Sovjetunionen. Tiden måste ha sin gång i Minsk, liksom den har haft på andra platser. 
Marcin Libicki (UEN ).
   – Det är lovvärt av rådet, kommissionen och Europaparlamentet att uppträda enat i frågan om Vitryssland, och att de för första gången gör det så kraftfullt.
Situationen i Vitryssland är allvarlig nog för att rådet och kommissionen, liksom ledamöterna av Europaparlamentet, ska fördöma det ryska godtagandet av och stödet för Alexander Lukasjenkos odemokratiska regim. Vi kan inte till varje pris överse med detta på grund av Rysslands ställning.
Vi måste vara ärliga och erkänna att Europeiska unionens institutioner väntade för länge och reagerade för långsamt på händelserna i Vitryssland. De åtgärder som vi vidtog var långsamma och ineffektiva, inte bara för att vi inte ville reta president Vladimir Putin eller för att åtgärderna hade begränsad räckvidd och begränsade anslag, utan också på grund av det som Janusz Onyszkiewicz nämnde, nämligen de långdragna förfarandena och olämplig kanalisering av de använda medlen. Det är kommissionens arbete att använda medlen som öronmärkts för stöd till Vitryssland på lämpligt sätt, och kommissionen måste utföra sitt arbete på ett mer effektivt och ändamålsenligt sätt.
Som ledamöter av Europaparlamentet måste vi regelbundet begära av kommissionen att den uppdaterar oss på hur den utför sitt arbete och huruvida förfarandet för att överföra och använda stödet har förbättrats.
Vi måste också insistera på att rådet och kommissionen intar en starkare ståndpunkt i framtiden när det gäller att fördöma det stöd som Ryssland har givit den sista odemokratiska tyrannen i Europa. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0041/2006) av Philip Bushill-Matthews för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om demografiska utmaningar och solidaritet mellan generationerna (2005/2147(INI)). 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE )
   , . – Fru talman! Jag välkomnar den prioritering som kommissionsledamoten ger den här frågan. Denna prioritering erkänns och stöds av alla politiska grupper i parlamentet. Att det fanns över 200 ändringsförslag på utskottsnivå till vad som var och är ett initiativbetänkande kan förhoppningsvis betraktas som ett tecken på hur angelägna de är och inte enbart som bristfälligheter från föredragandens sida i första hand.
Jag vill börja med att tacka kollegerna i utskottet för sysselsättning och sociala frågor, i synnerhet skuggföredragandena, för deras betydelsefulla insatser. Jag vill tacka utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och i synnerhet utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män – som vi haft ett förstärkt samarbete med, såväl officiellt som i praktiken – för deras värdefulla åsikter och för de många idéer som de också har bidragit med till detta betänkande.
En direkt konsekvens av allt detta är dock att betänkandet är för långt: kanske en hyllning till vår kollektiva entusiasm. Jag hoppas att vi, med stöd från kolleger i omröstningen i dag, kan göra det lite kortare.
Betänkandets inriktning bör dock fortsatt vara tydlig: de utmaningar som befolkningens åldrande utgör, med allt fler människor som lever allt längre, med fler äldre som är overksamma och i behov av stöd från andra, och fler äldre som är aktiva och måste klara sig själva, är inte bara ett problem för de äldre utan för hela samhället. De utmaningar som de sjunkande födelsetalen utgör, med färre personer i arbetsför ålder, som rent matematiskt omöjligt kan finansiera det högre antalet pensionärer, med många föräldrar som vill ha fler barn och som brottas med den press som det utgör att kombinera arbete och familjeliv och som omöjligt kan få allt detta att gå ihop. Detta är inte bara ett problem för unga människor; det är ett problem för samhället som helhet. Det är en utmaning för regeringar; det är en utmaning för företag. Det finns ingen lösning som passar alla, men, som de säger i Arkiv X: sanningen finns där ute!
Det finns många olika idéer och olika erfarenheter att arbeta efter, inte bara inom Europeiska unionen. Detta betänkande innehåller ett antal idéer och förslag. Nu måste vi vara mottagliga för förslag, men vi måste framför allt handla, så att dessa idéer fullföljs.
Jag hoppas att kommissionsledamoten känner att detta betänkande inte bara speglar hans egen prioritering utan även hans personliga känsla av att detta är brådskande, och att alla kommer att hålla med om att det verkliga arbetet börjar nu. 
Vladimír Špidla
   , . – Fru talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka Philip Bushill-Matthews, utskottet för sysselsättning och sociala frågor och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män för deras betänkande, som är oerhört inspirerande. Jag gläder mig åt det stöd som parlamentet har uttryckt för vår grönbok. Parlamentets betänkande lades fram vid rätt tidpunkt för att kunna utgöra ett tillskott till kommissionens arbete när det gäller det nya meddelandet om demografiska förhållanden, eftersom vi kommer att fullborda meddelandet under de närmaste veckorna, och detta ger oss därför tillfälle att använda ert betänkande på ett mycket praktiskt sätt. Betänkandet omfattar ett antal mycket viktiga punkter som förtjänar en plats i det nya meddelandet, i vilket man drar slutsatser från de svar som vi mottagit till vår grönbok och från konsekvensbedömningar som finansierats genom den pilotåtgärd som Europaparlamentet organiserat. I meddelandet fastställs möjligheterna till ett fortsatt samarbete på EU-nivå med demografiska frågor.
Mina damer och herrar! EU har upplevt några utomordentliga framgångar under den senaste tiden. Jag skulle tydligt vilja framhålla detta, så att vi kommer ihåg det. Det demografiska åldrandet i vårt samhälle är ett resultat av denna framgång när det gäller två av befolkningspyramidens hörn och två platser i pyramiden. Den förväntade medellivslängden har ökat tack vare enorma medicinska framsteg, som till exempel har medfört att hjärt-kärlsjukdomar i hög grad har besegrats, och därmed utgjort ett betydande bidrag till den förväntade medellivslängden för personer i medelåldern. Tack vare stora medicinska framsteg på områdena barnomsorg och perinatal omsorg har siffrorna för barnadödlighet och spädbarnsdödlighet sjunkit till nivåer som man aldrig förr har skådat i historien och som förmodligen ingen hade kunnat förutsäga ens fram till för några decennier sedan. Detta är en obestridlig framgång. Man skulle kunna säga att vi nu åtnjuter dubbelt så mycket liv som våra förfäder. Det gladde mig att upptäcka, när jag diskuterade med försäkringsbolag, att de nu arbetar med mortalitetstabeller som inte går upp till 80, utan till 120 år.
Denna framgång har naturligtvis sina baksidor, eftersom demografiskt åldrande förändrar hela vårt samhälle på alla plan. Det är viktigt att inse att ett holistiskt svar krävs, ett integrerat och heltäckande svar. Företeelsen med demografiskt åldrande sträcker sig mycket längre än till pensionssystem, hälsovård, utbildning, stadsplanering och så vidare. Jag tvivlar faktiskt på att vi skulle kunna hitta något mänskligt verksamhetsområde som inte påverkas av demografiskt åldrande, inbegripet väpnade styrkor. Vi måste därför eftersträva att aktivt åldrande blir en verklighet. Vi måste utveckla våra tjänster inom vård för barn och äldre. Vi måste utveckla nya produkter och tjänster för att bättre uppfylla åldrande individers behov, och naturligtvis behoven för ett samhälle som kommer att åldras i sin helhet, eftersom dess åldersprofil ändras. Vi måste slutligen investera mer i utveckling och slå vakt om vårt humankapital på ett sådant sätt att vi kan nå höga sysselsättningsnivåer och förmå de äldre att förbli en aktiv arbetsstyrka under längre tid. I svaren på överläggningarna om grönboken, särskilt i medlemsstaternas svar, lade man stor vikt på behovet av en bättre harmonisering av våra privatliv, familjeliv och yrkesliv.
I vissa medlemsstater har invandrare redan ändrat mönstret för befolkningsminskning. För att skapa en verkligt gynnsam effekt måste invandring gå hand i hand med större ansträngningar när det gäller integrering och för att övervinna olikheter. Mina damer och herrar! Trots allt detta står det klart att de invandrare som vi räknar som permanenta företeelser i våra samhällen inte kommer att erbjuda svaret på problemet med demografiskt åldrande i framtiden. De utgör en del av det, men borde aldrig ses som en lösning.
Jag skulle vilja nämna några av de frågor som borde införas i vårt arbetsprogram under de kommande åren. Vi skulle vilja förnya vår fokus på att harmonisera familjeliv med yrkesliv, eftersom det står klart att EU:s medborgare vill ha fler barn än de för närvarande har. Och för att deras naturliga längtan och önskningar ska uppfyllas måste vi ingående se över vårt samhälle som helhet, våra vanor, hur vi gör saker och våra sedvanor, enligt min mening. Vi skulle vilja inrätta ett europeiskt forum för befolkning och demografiska förhållanden, som skulle hjälpa oss att bättre förstå de olika aspekter som är involverade för att införliva en demografisk dimension i individuell politik, och som stöds av både erkänd expertis på området och frivilligorganisationer. Under 2007 kommer kommissionen att lägga fram en rapport om de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit för att införliva bestämmelserna i direktiv 2007/78/EG om åldersdiskriminering i sin nationella lagstiftning. Vartannat år kommer kommissionen, i samband med forumets plenarsammanträden, att offentliggöra en rapport om befolkning och demografiska förhållanden inom EU, i vilken demografiska tendenser inom EU kommer att beskrivas mot bakgrund av utvecklingen i världen.
Mina damer och herrar! EU:s mervärde består till stor del av att organisera informationsutbytet, genom att jämföra bevisade strategier samt lägga fram och sprida de uppgifter som framkommer. Vi gör redan detta på många områden, särskilt de områden som hör samman med Lissabonstrategin. Mina damer och herrar! Den demografiska utvecklingen förändrar vårt samhälle. Den har förändrat samhället genom historien och kommer att fortsätta att förändra det i framtiden. Vårt samhälle blir tekniskt äldre i demografiska termer, men vi kan också med säkerhet säga att det blir klokare, eftersom klokhet hör samman med erfarenhet och är ett kännetecken för ett samhälle som har haft turen att leva tillräckligt länge för att kunna utnyttja sina erfarenheter. I våra debatter anser jag att vi bör finna vägar för att möta de utmaningar som uppstår på grund av vårt samhälles enorma framgångar med att förlänga livet och höja livskvaliteten, och vi bör göra detta så att framtida generationer kommer att följa vår upptrampade väg, en väg som kommer att innebära en djupare känsla för livskvalitet, den mänskliga dimensionen och de sociala värderingar som vi alla uppskattar. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ),
   . – Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag skulle vilja inleda med att uppriktigt tacka Philip Bushill-Matthews för hans utmärkta betänkande. Till kommissionsledamot Vladimír Špidla skulle jag vilja säga att personligen skulle jag gärna leva i 120 år. Jag måste nå 116 för att jämna ut mitt pensionssystem.
Det förvånar mig att man i grönboken om befolkningsförändringar inte tar större hänsyn till hälsoaspekter. Problemet med ett åldrande samhälle begränsas inte till ekonomiska aspekter. Nya sjukdomsbilder framträder, som vi redan har sett: demens – det kan vara Alzheimers sjukdom eller subkortikal demens – kärlsjukdomar, från koronarinsufficiens till njurinsufficiens, ämnesomsättningssjukdomar – diabetes först och främst – artrit i ryggraden och de stora lederna, och benskörhet, för att bara nämna några. Detta gör det snarare till en förebyggande fråga; det handlar om att skapa goda levnadsvillkor för alla före behandling och, om behandling skulle behövas, se till att den är så bra som möjligt för alla européer. Det handlar om att upprätthålla både livskvalitet och rörlighet.
Vi behöver en social nyorientering för att ta itu med dessa utmaningar. När man går i pension nu för tiden har man en tredjedel av sin mänskliga livslängd kvar. Vi behöver meningsfull sysselsättning, sociala uppgifter, utföra uppgifter för äldre, ett liv utan gränser, nya boendeformer och, om det krävs, utmärkt omvårdnad och sjukvård.
Jag skulle emellertid vilja diskutera det implicita och ogenomtänkta antagandet i grönboken att en befolkningsminskning skulle ha uteslutande negativa följder för den sociala ordningen. Jag skulle därför vilja att följande frågor togs upp: i vilken utsträckning man kan komma till rätta med de negativa följderna av en befolkningsminskning genom innovation, högre förvärvsfrekvens och en modernisering av socialförsäkringen; huruvida det kan finnas positiva aspekter av en befolkningsminskning, till exempel för miljön, vägtrafiken, markanvändningen osv.; och huruvida man kan utveckla ett slags ”pareto optimum” för Europas optimala invånarantal på lång sikt. 
Edite Estrela (PSE ),
   . – Jag skulle vilja gratulera Philip Bushill-Matthews till hans utmärkta betänkande och för det samarbete som vi upprättade när vi utarbetade våra respektive betänkanden.
Under 2003 var den naturliga tillväxten hos EU:s befolkning 0,04 procent. Mellan 2005 och 2030 kommer ungefär 20 miljoner människor att avlida enligt beräkningarna. Fram till 2025 förväntas EU:s befolkning att växa något, på grund av invandring, men sedan sjunka igen. Invandring är bara en dellösning. Européer skaffar inte så många barn som de vill ha. Studier visar att de skulle vilja ha 2,3 barn i genomsnitt, men de har bara 1,5. Dessa siffror är för låga för att befolkningsantalet ska återställas.
Bland skälen till de låga födelsetalen hittar vi följande: senkommen eller instabil tillgång till arbetstillfällen, svårigheter att finna bostad, den sena ålder då föräldrar skaffar sitt första barn, en brist på skattemässiga stimulansåtgärder och familjeförmåner, otillräcklig föräldraledighet, brist på daghem för barn och andra beroende personer, lönegapet mellan män och kvinnor samt svårigheten att förena familje- och yrkesliv.
Enligt demografiexperten Phillip Longman skaffar konservativa kristna och muslimer flest barn, och detta kommer att leda till en förändring av samhällets sammansättning. Vad kan göras för att rätta till situationen? Phillip Longman kommer med några förslag: Sverige har lyckats öka sina födelsetal genom att öka de sociala förmånerna och genom att bygga förskolor och daghem. I Italien skulle det hjälpa om det blev enklare att skaffa ett bostadslån för att köpa en egen bostad, eftersom det för närvarande är mycket svårt att göra det. En sak är säker: i de flesta medlemsstater finns det ett starkt samband mellan höga siffror inom kvinnlig sysselsättning och höga födelsetal, och vice versa. 

Struan Stevenson,
   . – Herr talman! Med kommissionsledamot Vladimír Špidlas ord är befolkningsförändringar inte bara en aktuell fråga utan också en av de största utmaningarna som Europa står inför i dag. Det är anledningen till att Philip Bushill-Matthews betänkande är både lägligt och högst relevant.
Problemet med politiker i dag är att vi bara tänker i femåriga tidsramar. Det betraktas inte som politiskt ändamålsenligt att behandla frågor som kommer att få en dramatisk inverkan på våra liv om tio eller tjugo år. Jag har faktiskt varit ordförande för en arbetsgrupp inom PPE-DE under de senaste månaderna som behandlar särskilda aspekter av befolkningsförändringar. Vi har kommit fram till några ganska brukbara slutsatser i den här frågan.
Först och främst borde Europa inte resignera inför en befolkningsminskning på området för demografi och familj. En förbättring av den övergripande situationen för barn och ungdomar och möjligheten att förena arbete och familj för män och kvinnor skulle tillsammans med skattemässiga stimulansåtgärder kunna få ett betydande inflytande på födelsetalen.
För det andra är det tydligt att det behövs en större valmöjlighet och flexibilitet på arbetsmarknaden i Europa. I detta avseende borde vi öka kvinnors, ungdomars och äldre människors deltagande på arbetsmarknaden genom att tillhandahålla nya möjligheter genom exempelvis flexibel arbetstid och främjande av deltidsarbete och självständighet i arbetet. Utbildningssystemen måste reformeras för att effektiviteten och takten inom den högre utbildningen ska kunna öka och människor följaktligen ska kunna komma ut i arbetslivet tidigare.
För det tredje borde kvalificerade arbetare från tredjeländer lockas, men enligt vår arbetsgrupp borde vi inte överväga invandring som en enskild lösning på Europas framtida demografiska problem och arbetsmarknadsproblem. Invandrare måste ha talang och kunnande som Europa lider brist på och måste vara beredda att integreras i våra samhällen och acceptera våra gemensamma värderingar.
För att kunna möta den utmaning som befolkningsförändringarna kommer att utgöra och bära upp ett samhälle i ständig förändring måste vi säkerställa ett ambitiöst genomförande av Lissabonmålen. Det rådande läget är inget alternativ. Europa är i behov av [flexibilitet och trygghet i kombination] – för att använda ett av José Manuel Barrosos favoritord – och nyskapande för att kunna utvecklas och växa. Trygghet och flexibilitet på arbetsmarknaden kommer att göra det möjligt för oss att svara på de utmaningar som globaliseringen utgör. För att uppnå detta måste vi omforma våra pensionssystem och koncentrera oss på tillväxt och sysselsättning genom att genomföra nyskapande åtgärder till stöd för födelsetalen och genom att använda oss av invandring på ett klokt sätt.
Bara med hjälp av nyskapande, av nytänkande, kan vi försäkra oss om att den utmaning som befolkningsförändringarna utgör blir morgondagens tillväxtmöjlighet. 
Joel Hasse Ferreira,
   . – Det råder inga tvivel om hur viktigt ärendet framför oss är. En stor andel av EU blir äldre. Med få undantag är födelsetalen låga. Olika mekanismer för socialt skydd, solidaritet och social trygghet är hotade när det gäller hållbarheten. Invandring från länder utanför EU har uppenbarligen gjort det möjligt att balansera sysselsättningssiffror i vissa medlemsstater, men det skapar sociala konsekvenser när det gäller social integrering och familjestöd, som man måste ta hänsyn till.
Debatten om demografiska utmaningar har på nytt blivit brådskande nu när Skandinavien nyligen genomfört den europeiska sociala modellen. Det är oerhört viktigt att kombinera ökad produktivitet och konkurrensfördelar med starkt kvinnligt deltagande på arbetsmarknaden. Samtidigt har födelsetalen stigit, och det finns nu mer förståelse för pappaledighet och större stöd för moderskap.
Från ett europeiskt perspektiv måste följaktligen alla ansträngningar kanaliseras till att förena yrkes- och familjeliv i varje medlemsstat, genom att förhandla fram mer flexibla arbetstider och genom en mer anpassad och mer utbredd infrastruktur för barnomsorg. Dessutom måste den ömsesidiga kunskapen om olika sociala trygghetssystem öka, och människor måste ges möjlighet att röra sig fritt från ett nationellt system till ett annat, låt det vara offentligt, privat eller av annat slag, till exempel ett ömsesidigt bidragssystem. Detta är mycket viktigt för arbetstagare som betalar för social trygghet i en viss medlemsstat. Deras liv kommer att förbättras när de återvänder till sitt ursprungsland eller när de flyttar till en annan medlemsstat för att arbeta.
Det måste också finnas en drivkraft för att modernisera de sociala skyddssystemen. Utöver detta borde aktivt åldrande uppmuntras. Allt detta diskuteras i betänkandena av Philip Bushill-Matthews, Edite Estrela och alla de ledamöter från utskott som arbetar med en sådan hängivenhet på detta område. Jag skulle vilja avsluta genom att säga att de demografiska utmaningar som EU för närvarande står inför är allvarliga, men att det finns sätt för att ta itu med dem. Låt oss därför anta utmaningen och bidra till att garantera större solidaritet mellan generationerna. 
Marian Harkin,
   . – Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till ett mycket omfattande betänkande om den här mycket viktiga frågan inom EU-25, nämligen den utmaning som befolkningsförändringarna utgör och betydelsen av solidaritet mellan generationerna. Vad som föreslås i betänkandet är sammanfattningsvis en förbättrad livskvalitet för alla, i alla skeden av livet, och ett erkännande av att politiska beslut och lagstiftning som antagits ska bidra till detta huvudsakliga mål. Jag ska på grund av tidsbrist bara kort ta upp två punkter.
Det gläder mig att betänkandet innehåller en rekommendation till medlemsstaterna att förbättra utbudet av tjänster i allmänhetens intresse i landsbygdsområden, och därigenom främja en skälig balans mellan boende på landsbygd och i tätbebyggelse, i synnerhet för äldre människor.
Jag vill också be om stöd för ändringsförslag 20, i vilket möjligheterna med servicebostäder framhålls. Som mall för detta använder jag projektet St Brendan’s Village i grevskapet Mayo i västra Irland, och systemet SLE Habitat Extra Care i Lille i Frankrike.
I en rapport från Europeiska kommittén för samordning av den sociala bostadsmiljön för att uppmärksamma FN:s äldreår är en av de huvudsakliga rekommendationerna att regeringar och tjänsteleverantörer bör hjälpa människor att få stanna på sin hemort när de blir äldre. I rapporten anges att de två projekt som jag nämnde är goda exempel på projekt som upprättats för att fylla lokala behov. Genom dessa projekt kan äldre människor stanna i det område där de har levt merparten av sina liv, med stöd från familj, vänner och äldrevård och i ett välbekant område. Detta är verklig solidaritet mellan generationerna.
Alla här i parlamentet kommer att bli gamla – om vi har turen att få leva tillräckligt länge. För vissa av oss ligger den tiden närmare än för andra. Personligen skulle jag i varje fall föredra att leva oberoende i min hemort och få den sociala och medicinska omvårdnad som jag är i behov av. De två projekt som jag hänvisade till är europeiska modeller för god praxis på det här området och skulle kunna tas efter i hela EU-25.
Sepp Kusstatscher,
   . – Herr talman! Tillsammans med klimatförändringen är den demografiska förändringen förmodligen den största utmaningen i dagsläget. Det finns oerhört många skäl till varför våra födelsetal sjunker, med efterföljande minskade framtidsutsikter för vårt samhälle.
Jag skulle bara vilja ta upp en aspekt av denna oerhört komplexa fråga: pensionssystem för mödrar. Det arbete som mödrar utför, särskilt de med många barn, får alldeles för lite erkännande. Ett av de centrala problemen, som daterar sig från de dagar då mödrar inte kunde få eller inte ville ha en karriär på grund av att de uppfostrade och tog hand om sina barn, är att de flesta mödrar har en klar nackdel, för det första när det gäller deras karriär och därefter när de blir gamla.
I vårt rika samhälle borde uppfostrande och omsorg av barn åtminstone ges samma erkännande som verksamhet inom tillverknings- och tjänstesektorerna, och det borde således anses ge fulla pensionsrättigheter. Den enklaste, mest heltäckande lösningen borde vara en villkorslös grundlön för alla. 
Ilda Figueiredo,
   . – De demografiska förändringar som äger rum inom EU gynnar i stort hela samhället snarare än att skada det. På grund av förbättrad levnadsstandard och hälsovård har medellivslängden ökat. Detta skapar naturligtvis nya utmaningar, som vi måste ta itu med.
Bland dessa utmaningar finns betydelsen av sexuell och reproduktiv hälsa, integrering av ett jämställdhetsperspektiv i alla studier och all politik, förbättring av människors levnadsstandard samt större ekonomisk och social integrering och sammanhållning, något som kommissionen inte riktigt tog upp i grönboken.
Till följd av detta har vi, i det förslag som vår grupp har lagt fram, betonat behovet av arbetsstabilitet, trygghet på arbetsplatsen och förkortad arbetstid, för att se till att yngre och äldre arbetstagare kan få tillgång till rimligt betalda arbeten på lika villkor. Detta kommer att ge arbetstagare mer tid för familjen, för att stödja sina barn och för att ägna sig åt sitt eget livslånga lärande.
Huvudprioriteringarna när det gäller att styra demografisk förändring är arbetstillfällen med rättigheter, rättvisare inkomstfördelning, stark offentlig social trygghet som baseras på solidaritet mellan generationer och högkvalitativa offentliga tjänster, särskilt på områden som hälsovård, utbildning, bostadsförhållanden och socialt skydd. Med andra ord, det som vi föreslår är att vända den rådande trend där konkurrens och liberalism prioriteras, vilket ökar andelen otrygga och dåligt betalda arbeten, arbetslöshet, privatisering av offentliga tjänster och undertryckande av arbetsrätten. Vi betonar därför behovet av en fullständig förvandling av denna politik. 
Kathy Sinnott,
   . – Herr talman! År 1981 var jag på en föreläsning i Irland som hölls av dr Herbert Ratner, professor i folkhälsa och medicinsk etik. Han beskrev det kontinentala Västeuropas demografi. Han förutspådde korrekt det mönster som vi nu ser, med ett fritt fall vad gäller födelsetal före 2000 och ett befolkningstal som skulle befinna sig i en slutgiltig tillbakagång före 2020, vilket nu är ofrånkomligt.
Under den här föreläsningen uppmanade dr Ratner sina irländska lyssnare att fortsätta att välja livet och att, bland de många fördelar som detta medför, undvika våra europeiska grannars demografiska självmord. Två år senare valde vi livet i en folkomröstning för att skydda människans liv från befruktningen och fram till hennes naturliga död. Nu sjunker Irlands födelsetal, men vi fördröjde trenden med 20 år, och även om vi ligger strax under reproduktionsnivån i dag så har vi fortfarande det mest hälsosamma födelsetalet, den yngsta arbetsstyrkan och den starkaste ekonomin i EU. Det förekommer ingen ekonomisk tillväxt utan befolkningstillväxt, vilket fastslås i kommissionens grönbok om befolkningsförändringar.
Jag kan komma på många goda skäl för EU att välja en kultur som bejakar livet, den mänskliga värdigheten och Gud. Men vi borde om inte för något annat skäl än den ekonomiska tillväxten och en livskraftig framtid för Europa omvärdera vår inställning till livets okränkbarhet, till familjens ställning och till stödet för mödrar och andra vårdare. 
Amalia Sartori (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja tacka föredraganden för hans utmärkta arbete. De frågor som jag för min del skulle vilja belysa är de två största utmaningarna som vi står inför: för det första en åldrande befolkning som vi vill garantera en bästa möjliga, värdig ålderdom, och för det andra ett lågt födelsetal. Vi vill att rätt balans ska bevaras på vår kontinent mellan våra kvinnors och våra länders förväntningar.
För att ta itu med den första utmaningen måste två principer efterlevas. Den första principen är att göra sig av med allt som avskräcker en person från att utvidga sitt yrkesliv, och därmed stödja all politik som har utarbetats för att låta äldre människor förbli direkt engagerade på arbetsmarknaden så länge som möjligt. Den andra principen är att ge äldre möjligheten att stanna kvar i sin gemenskap så länge som möjligt. All socialpolitik borde inriktas på detta mål: att förbli i familjeomgivningen och i sin egen hemmiljö, och att institutionell vård bara används som en sista utväg.
När det gäller politiken för födelsetal anser jag, som alltid i livet, att det hjälper att ha konkreta bevis. Det måste påpekas att under de senaste åren har de länder som antog den intelligenta strategin att utarbeta en ny skattepolitik varit de som har fortsatt att nå goda resultat; ett intressant exempel är Frankrike. Det behövs därför en ny skattepolitik, omfattade sysselsättningsmöjligheter för kvinnor, möjlighet att komma in på arbetsmarknaden samt en ny och annorlunda kvalitet på tjänster. 
Karin Jöns (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det råder inget tvivel om att demografisk förändring är en av de största utmaningarna för EU:s alla medlemsstater i dagsläget.
Demografisk förändring borde dock också ses som en möjlighet till att uppnå en ny solidaritet över generationerna, som garanterar ungdomar en bra utbildning, skapar arbetstillfällen för alla och låter människor åldras med värdighet. Ett oerhört viktigt steg mot detta skulle vara att integrera påverkan på demografisk förändring inom alla politiska områden på både nationell nivå och EU-nivå. Detta borde också gälla för kommissionens arbete.
Dessutom är detta ytterligare ett område där vi borde lära mer av varandra, och intensifiera utbytet av erfarenhet, inte bara mellan regeringar, utan också mellan arbetsmarknadsparterna. Detta utgör ett nödvändigt bidrag till det utmärkande draget för den europeiska sociala modellen, nämligen social solidaritet. Det är därför som jag välkomnar uppmaningen att medlemsstaterna ska inleda nya partnerskap med arbetsmarknadsparterna, och också uppmaningen att arbetsmarknadsparterna ska rådfrågas utan dröjsmål när det gäller balansen mellan familje- och yrkesliv. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Vi kan inte föra en seriös debatt om demografisk förändring om människor betraktas som ekonomiska faktorer snarare än individer; ändå görs exakt detta misstag i både kommissionens grönbok och det aktuella betänkandet av Philip Bushill-Matthews, enligt min mening.
Jag anser också att man i debatten borde betrakta demografisk förändring som ett globalt problem. Det är uppenbart att varken millennieutvecklingsmålen eller kampen mot världsfattigdomen inte ens tillnärmelsevis märks i vår debatt om demografisk förändring. Grundproblemet är inte, när allt kommer omkring, att den europeiska befolkningen minskar, utan att detta för det första är oproportionerligt från region till region, för det andra ställer samexistensen i samhället på spel, och för det tredje betraktar vi inte befolkningsförändringen inom EU i relation till den exploderande världsbefolkningen.
Vi ser nästan uteslutande på åldrandet i det europeiska samhället från den krympande arbetsstyrkans synpunkt, och samtidigt förbiser vi fullkomligt produktivitetens utveckling. På samma gång utnyttjar vi produktivitet som ett medel för att skära ned sociala, sjukdomsrelaterade, hälsorelaterade och pensionsmässiga fördelar samt överväger att förlänga arbetslivet i hög grad. Jag hänvisar nu bara till den studie som har utarbetats och offentliggjorts av kommissionen, där man beräknat 71 år.
Jag uppmanar till en förändring av prioriteringarna. Vi behöver ett barnvänligt samhälle, som faktiskt välkomnar ett liv med barn. Vi behöver en annan typ av debatt, eftersom vi inte bara kan betrakta barn som en investering för att skydda arbets- och pensionssystemet. Dessutom kan vi inte fortsätta att bara söka efter en bättre förening av yrkes- och familjeliv, av arbetstid och fritid. Vi måste intressera oss för något mer: för barnen, för det är de som är viktiga här. Barnen måste stå mitt i centrum, och de måste betraktas som individer.
Samhället måste naturligtvis också möta åldrandets utmaningar, genom att till exempel utvidga sociala tjänster eller givetvis genom urban utveckling: som exempelvis äldreboende och transport som är utformad med barn och gamla i åtanke. Denna fråga är mycket mer mångfasetterad än vi tror. 
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Herr talman! Man behöver inte vara ekonom eller statsvetare för att förstå att trenden att vilja tjäna pengar och försvinnandet av grönska i vårt samhälle för med sig stora konsekvenser.
Politiker i vår sits vet – men det vet inte majoriteten av allmänheten – att globalisering och befolkningsförändring orsakar stora problem. Philip Bushill-Matthews försöker i sitt betänkande inge hopp, och det vill jag varmt tacka honom för. Det vi bör göra är dock inte att endast lyssna till vad kommissionen säger. Samtidigt som vi måste säkerställa att födelsetalet stiger är det inte upp till oss politiker, utan upp till föräldrar att säkerställa att det föds barn.
Det politiker måste göra är att skapa ett barnvänligt samhälle, ett samhälle där barn inte utgör en börda utan ytterligare en fördel. Det innebär också att vi måste se till att människor kan ge barnen ordentlig omvårdnad. Det påverkar flexibiliteten på arbetsmarknaden, flexibiliteten genom hela livet och flexibiliteten när det gäller arbetstiderna. Det är där vi politiker åter spelar en roll.
Om vi vill skapa ett rättvist samhälle där både unga och äldre människor kan verka, vilket är det vi behöver, måste vi också säkerställa att lagstiftning är barnvänlig på EU-nivå, men naturligtvis också på nationell nivå. 
Marianne Mikko (PSE ).
   – Mina damer och herrar, herr föredragande! Philip Bushill-Matthews har utarbetat ett mycket behövligt betänkande. Om vi fortsätter att endast uppehålla oss vid vardagspolitik kommer EU att drabbas av en demografisk och social katastrof av samma omfattning som tsunamin i Asien.
Hållbarheten i det europeiska levnadssättet hotas. Den yngre generationen arbetar långa dagar för en spottstyver, vilket orsakar fysisk och psykisk trötthet. Det som framställs som deras fria val påtvingas dem i själva verket av ett samhälle där endast vinnare duger. Slavlön eller arbetslöshet, komma upp sig eller få nobben – det är dessa val våra unga högkvalificerade människor möter.
När en person trots lagen arbetar 12 timmar om dagen eller mer kan varken flexibla arbetstimmar eller längre öppettider inom försäljnings- och tjänstesektorn vara till hjälp. Det finns helt enkelt inte tid för privatliv eller att ha barn.
Från makroekonomisk synvinkel har detta sin grund i behovet av att finansiera den äldre generationens väntade pensioner och läkarvård, vars kostnader blir allt högre. Detta betänkande bör endast vara startskottet. Att upprätthålla de höga levnadsstandarderna i EU kräver att politikerna utför mycket extraarbete, och agerar snabbt.
Tack för er uppmärksamhet. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   –Herr talman! Föredraganden Philip Bushill-Matthews, som är känd för sin uppmärksamhet kring detaljer och för sin stora känslighet, och som med tålamod har utarbetat detta betänkande, har med rätta understrukit möjliga lösningar på det demografiska problemet och inleder med metoder som på ett beslutsamt sätt tar upp låg ekonomisk tillväxt och höga arbetslöshetssiffror.
Beroende på omständigheterna måste en varierad strategi förespråkas, varvid – och som med rätta betonas – valfrihet respekteras och med en förenkling när det gäller utövandet av de grundläggande mänskliga rättigheterna för europeiska familjer att skaffa så många barn de önskar, utan de hinder som uppstår när det gäller att förena yrkesliv och familjeliv. Det är medlemsstaternas ansvar att identifiera dessa hinder och de som existerar både på och utanför arbetsplatsen (såsom beskattning, boende, utbildningskostnad, hälsovård och försäkring), med tanke på att det är medlemsstaterna själva som både utformar utveckling och familjepolitik.
Historiskt sett har naturligtvis invandringen ofta löst problemet med att förnya befolkningen och fyller i dag den lucka som har skapats genom vårt val att inte skaffa barn eller enbart skaffa ett barn i ett sent skede. Vad är det som har lett oss till dessa livsval i tider av fred och välstånd? Att försöka hitta orsakerna till befolkningsförändring är varken Europeiska kommissionens eller regeringarnas angelägenhet. Det ingår inte i Europeiska unionens behörighetsområde; det ligger inom varje EU-medborgares behörighetsområde som vill gå bortom sin mänskliga förmåga, både när det gäller att planera livets början och att ta ansvar för dess slut.
Utbildning, fortbildning och att hitta arbete i en miljö med hållbar utveckling är bestämt nödvändiga förutsättningar för hög levnadsstandard. Om det emellertid inte ska finnas några demografiska problem, om nya européer ska kunna födas och åldras under värdiga förhållanden, måste framtida föräldrar självmant kräva tillförlitlighet i sina egna privata förhållanden och rent övergripande ha en livsvision för nutiden och framtiden. 
Aloyzas Sakalas (PSE ).
   – Som parlamentsledamot vald i Litauen anser jag att det demografiska problemet är särskilt relevant, främst på grund av att invånarantalet i Litauen hela tiden minskar. Det beror inte så mycket på emigration, utan är snarare ett resultat av en snabb födelsetalsminskning, som redan har lett till att flera skolor har tvingats stänga. De åtgärder som den litauiska regeringen har vidtagit för att lösa det här problemet är uppenbarligen otillräckliga, och därför är dokument på EU-nivå välkomna. Födelsetalsminskningen är dock inte bara ett problem i Litauen, utan i hela Europa, och medan vi statistiskt sett har mindre än 1,5 barn per familj föds barn som svampar ur jorden i asiatiska länder, inklusive EU-kandidaten Turkiet. Vad detta innebär inom en inte alltför avlägsen framtid är en fråga som tål att övervägas. Vi kan och måste lösa denna demografiska kris genom verkliga handlingar och program. Dessa borde göra det lönande för varje familj att skaffa sig åtminstone tre barn. Detta är exakt den anda som dokumentet förespråkar, och så fort det är antaget bör praktiska lösningar följa. 
Roselyne Bachelot-Narquin (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar Philip Bushill-Matthews för hans utomordentliga betänkande.
För att ta itu med effekterna av demografisk chock är det vanligt att använda sig av tre påtryckningsmedel: en noggrant utvald och reglerad invandrarpolitik, mobilisering av arbetskraft och politik riktad mot familjer och till att öka födelsetalet.
Den senare strategin är vanligtvis medlemsstaternas ansvar. Det vore trots det fel av Europeiska unionen att förneka sig själv dessa resurser. Deras effekter är välkända, och det bevisar det franska exemplet med skattemässiga stimulansåtgärder för familjer, föräldraledighet, ekonomiskt stöd och, framför allt, tillhandahållande av barnomsorg – barnomsorg utanför skolan, en rad resurser för vård av barn och vård av barn med funktionshinder. Dessutom är det viktigt att komma ihåg att det inte är möjligt att i stor omfattning rekrytera kvinnor på arbetsmarknaden utan att på ett lämpligt sätt tillhandahålla vård av deras barn.
EU saknar inte instrumenten, förutsatt att det har politisk vilja och ekonomiska resurser. Det är därför nödvändigt att behovet av medel till barnomsorgsresurser betonas starkare i de politiska bestämmelserna för territoriell sammanhållning. Vid en tidpunkt då debatten är intensiv om principerna för den europeiska sociala modellen måste barn och familjer med sin mångfald vara grundläggande för den här modellen. 
Vladimír Špidla,
   – Mina damer och herrar! Jag vill tacka er för debatten som har visat att demografi är en av de viktigaste frågorna som Europa står inför i dag, och som har kastat ljus på frågan på många sätt. Jag känner att vi har fått en tydlig bekräftelse på den principiella synpunkten att detta handlar om grundläggande förändring, och som det har sagts krävs en strategi med en helhetssyn eller en strategi som är integrerad. Samtidigt har man övervägt flera aspekter av det större problemet. Det sades till exempel att grönboken inte ger lika mycket uppmärksamhet till två olika problem, nämligen problemen avseende hälsosektorn och problemen i ett internationellt sammanhang. I min rapport kanske ni har sett att det internationella sammanhanget ska täckas i de regelbundna rapporterna, eftersom det redan existerar en särskild preliminär åtgärd utifrån denna ståndpunkt. Hälsofrågan är en av de mest grundläggande av alla, och jag känner att debatten har inspirerat oss att ytterligare utveckla vårt tänkande på detta område i framtiden.
Det här problemet väcker inte bara tekniska och organisatoriska frågor, utan också många etiska frågor, eftersom en åldrande befolkning allt mer kommer att skapa situationer där människor lever i extrema förhållanden genom en kombination av deras öden och personliga hälsotillstånd. Detta innebär att det kommer att vara mycket svårt att hitta en lämplig lösning, vilket kräver en hel del grundlig eftertanke.
Enligt min uppfattning var det också uppenbart att det fokuserades på en fråga, nämligen frågan om barn och det mycket låga födelsetalet och hur vi kan förändra eller åtminstone påverka det, vilket jag också anser rättfärdigat. Det framgick också tydligt av debatten att detta var en allmän europeisk fråga, eftersom det trots att till exempel Irland för närvarande har det högsta antalet födslar av levande barn per kvinna i barnafödande ålder också har registrerat en nedgång de senaste 20 åren som är mer påfallande än i något annat land, och den nuvarande nivån är inte tillräcklig för att bibehålla demografisk stabilitet. Det finns naturligtvis andra stater som befinner sig i ett mycket värre läge och där situationen kan bli mycket svår inom några generationer.
Det är också tydligt att vi allvarligt måste beakta att inte alla samhällen är människovänliga. Det finns ett latinskt citat som lyder [”Bland vapnen tiger konsten”]. Med andra ord blir kreativiteten lidande när samhället befinner sig i någon slags stress eller i en extrem situation. Att skaffa barn är enligt min uppfattning ett djupgående behov och en djupgående önskan. Att uppfostra barn och vårda dem är också på sitt sätt en aktivitet som kräver en mycket hög grad av kreativitet, och om EU-medborgare ska vara positivt inställda till att skaffa barn är det uppenbart att EU-medborgare behöver större säkerhet i en värld som genomgår enorm förändring.
Debatten snuddade också vid frågor om jämställdhetsbalans, som jag anser vara rättfärdigat. Låt mig nämna en informationsuppgift som är hämtad ur en spansk undersökning: ”I Spanien ägnar män 52 miljoner timmar per år åt att ta hand om vårdbehövande personer, dvs. barn eller äldre familjemedlemmar. Kvinnor ägnar 200 miljoner timmar per år åt den här typen av vård.” Denna börda som är en gemensam sak faller alltså mycket orättvist, med kvinnor som tar på sig en fyrfaldig del. Jag anser att detta också är frågor vi måste undersöka. Mina damer och herrar! Jag vill tacka er för diskussionen och för ett mycket kortfattat betänkande, som visar att det finns en slående tendens mot konvergens i våra strategier inom ramen för socialt och politiskt tänkande om EU. Enligt min uppfattning inger detta hopp om en samordnad ståndpunkt som kan överbrygga de ofta svåra förändringar som åtföljer val, eftersom fem år är en mycket kort tid för många frågor. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.
Zita Gurmai (PSE ).
   – Demografiska utmaningar och solidaritet mellan generationerna är komplexa frågor, eftersom de innebär en betydande påverkan på våra europeiska samhällen. De utgör omfattande utmaningar som medlemsstaterna bär ansvar för att hantera på ett långsiktigt och framtidsorienterat sätt.
Lösningen bör vara en heltäckande, global, konsekvent och rättvis strategi som innebär en uppmuntran av förståelse och varaktig solidaritet mellan det växande antalet generationer som lever sida vid sida.
Politiska lösningar på den demografiska utmaningen, som utgörs av bl.a. åldrande, könsfrågor, arbetsmarknad, pensioner och migration, bör skapa en ny och sammanhängande vision av ett europeiskt samhälle.
Även om det föreligger stora skillnader i lokala omständigheter i medlemsstaterna är utmaningarna och målen desamma – att hantera den allt större utmaning som utgörs av Europas åldrande samhälle, med Lissabonmålen i åtanke, vilka är att göra Europa till den mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen, med en större social sammanhållning och en hållbar tillväxtkapacitet, och med fler och bättre arbeten.
Att hantera befolkningsförändringar måste innebära en långsiktig lösning som till och med når långt bortom tidsfristen för Lissabonmålen. För att uppfylla dessa mål behöver vi komplexa politiska, ekonomiska och sociala strategier.
Nils Lundgren (IND/DEM ).
   – Medlemsländerna står inför betydande demografiska utmaningar. Förutsättningarna och problematiken skiljer sig dock åt mellan medlemsländerna. Både av detta skäl och av demokratiska skäl krävs nationellt förankrade lösningar. Det är orimligt att EU-parlamentet ska lägga fram detaljerade politiska rekommendationer som förväntas passa samtliga medlemsländer.
Det aktuella betänkandet innehåller en lång rad uppmaningar om vilken typ av åtgärder medlemsländerna borde vidta inom angelägna områden som socialförsäkringar, skatter, arbetstider och invandring. Vilka vägar respektive medlemsland ska välja inom betydelsefulla politiska sakområden, måste få avgöras genom nationella demokratiska processer och inte pådyvlas uppifrån.
Politiska och sociala framsteg sker genom att länder experimenterar och prövar olika lösningar som kan jämföras. Sedan lär man sig av varandra. Det är genom sådana processer som den europeiska kulturen har vuxit fram och i praktiken erövrat världen. Europeiska lösningar och sätt att tänka har blivit framgångsrika just därför att de har kommit fram genom institutionell konkurrens mellan olika länder i stället för att beslutas om centralt.
Det betänkande som är föremål för vår debatt utgör ytterligare ett exempel på hur EU-parlamentet sakta men säkert försöker få alltmer inflytande över nationella politiska frågor. Jag beklagar denna process och kritiserar det näst intill obefintliga motståndet i EU-parlamentet mot denna odemokratiska utveckling. 
David Martin (PSE ).
   – Det är tydligt att Europa måste ta itu med balansen mellan arbete och familjeliv på ett mer effektivt sätt i framtiden än man gör i dag om man ska kunna hantera befolkningsförändringarna. Om vi ska kunna locka småbarnsföräldrar, äldre personer och andra grupper som inte har möjlighet att arbeta mellan nio och fem måste vi göra arbetstiderna mer anpassningsbara, tillhandahålla bättre och mer tillgänglig barnomsorg, en mer familjevänlig skattepolitik och ökad jämställdhet på arbetsplatsen. Även om vi lockar in fler av de personer som är bosatta i Europa på arbetsmarknaden, är det dock tydligt att vi ändå kommer att lida brist på kunnande. Det är anledningen till att vi också behöver en balanserad invandringspolitik. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0040/2006) av Neil Parish för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om främjande av grödor för icke-livsmedelsändamål (2004/2259(INI)). 
Neil Parish (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Det gläder mig att kunna lägga fram mitt betänkande om biobränslen. Det är ett initiativbetänkande från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Det är fantastiskt att se kommissionsledamoten här, och jag skulle vilja tacka henne och hennes personal för den hjälp som de har givit mig under sammanställningen av detta betänkande.
Det som är spännande med biobränslen, biomassa och biogas är att de har en storslagen framtid framför sig. När man under den amerikanska presidentens tal till nationen hör honom säga att Förenta staternas ekonomin inte längre kan fortsätta som en mineralekonomi baserad på olja, så visar detta att saker håller på att förändras, och här inom EU har vi fantastiska möjligheter. Historiskt sett, på hästens tid, har jordbrukare alltid tillhandahållit transportbränsle, så vad är problemet i dag när det gäller att tillhandahålla drivmedel?
Med den nya ersättningen för jordbruk, de nya reformerna i den gemensamma jordbrukspolitiken, det frikopplade stödet och det samlade gårdsstödet som bryter länken mellan tillverkning och bidrag måste vi också hitta nya marknader för våra produkter, och det är där som spannmål och oljeraps för framställning av biodiesel samt vete för framställning av bioetanol spelar in, som jag sa. Vi kan också vara säkra på att vi kan skapa mer biomassa. I många EU-länder kan man faktiskt se att det finns skogar som utnyttjas effektivt. Där det inte finns skog kan vi odla pilträd och miskantus för att se till att vi lyckas skapa energiförsörjning.
En del av dessa kan vara stora projekt som används för kraftverk, andra småskaliga projekt för lokala värmeanläggningar samt för skolor och sjukhus. Det kan vara mycket flexibelt. När det inte bara gäller bränsle utan energi som helhet, kan biobränsle och bioenergi inte utgöra den fullständiga lösningen, men de är ett av svaren. Eftersom exempelvis Ryssland möjligen skulle kunna stänga av vår gasförsörjning när som helst, anser jag att vi måste se till att ha alternativ. Det som alltid måste framhållas när det gäller allt detta är att dessa typer av bränslen och biomassor är mycket miljövänliga. Detta är det fantastiska: det är inte bara bra för jordbrukare, utan också för miljön.
Den befintliga generationen bränslen och biomassor finns tillgängliga, men vi ser också nya generationer som är i antågande, och vi kommer att få uppleva när bioplasten införs. Jag tror att det finns en storslagen framtid för detta. Vi har upplevt en ny tillverkningsprocess för papper framställt av halm, återigen genom att använda mer miljövänliga kemikalier. Från ett ton halm kan man utvinna en halvt ton pappersmassa och en fjärdedels ton bioetanol. Det märks med andra ord att vi är på väg framåt med alla dessa projekt, som jag sa.
För att nämna den gemensamma jordbrukspolitiken har vi tagit ut mark där vi inte odlar någonting. En del av den uttagna marken är mycket duglig för miljömässig förbättring, men jag anser att vi borde se mycket positivt på användningen av uttagen mark för produktion av bränsle.
När det gäller biobränsle har Volkswagen i Tyskland varit mycket deltagande och blandat drivmedel. De har på så sätt skapat motorer som kommer att stödja biobränslen, men vi måste utöva påtryckningar på bilföretag så att de blir mycket mer välvilligt inställda till detta. Jag anser också att vi måste blanda drivmedel i mycket högre grad för att få en bränslekvalitet som duger för motorer.
En annan förtjänst med att ta ut mark för tillverkning av biobränslen och biomassa är att detta håller marken i produktion, så om vi i framtiden skulle behöva marken för livsmedelsförsörjning är den i produktion, och vi skulle kunna byta tillbaka till livsmedel. Detta är en mycket stor bonus.
Avslutningsvis skulle jag vilja tacka parlamentet samt alla ledamöterna i utskottet för jordbruk för deras stöd. Jag har besökt många länder för att se vad som pågår. Vi har en spännande tid framför oss. Fru kommissionsledamot! Jag anser att det nu är dags för parlamentet och kommissionen tillsammans med medlemsstaterna att verkligen hjälpas åt för att upprätta skattemässiga stimulansåtgärder och genomföra allt, så att vi kan tillhandahålla EU en mycket bra politik för biobränsle och biomassa.
Mariann Fischer Boel,
   . – Herr talman! Under det senaste halvåret har energi blivit samtalsämnet för dagen i mycket hög grad. Detta bekräftades av statscheferna vid Hampton Court och är ett gyllene tillfälle som vi helt enkelt måste gripa, och det är vad kommissionen gör.
Det har varit en mycket uppmuntrande att inse att Europaparlamentet har samma positiva tillvägagångssätt och gör exakt samma sak. För mig som kommissionsledamot för jordbruk och landsbygdens utveckling är användningen av grödor för icke-livsmedelsändamål av särskilt intresse. Jag ser här en mycket intressant marknad för vår jordbrukssektor och en intressant inkomstkälla, inte bara för jordbrukare utan för landsbygdens ekonomi som en helhet. Jag välkomnar därför hjärtligt det betänkande som kommer att diskuteras i dag. Valet av tidpunkt var utmärkt, och betänkandet utgör ett värdefullt bidrag till debatten om användningen av grödor för icke-livsmedelsändamål. Jag skulle i synnerhet vilja tacka föredraganden, Neil Parish, och ledamöterna från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för allt deras arbete.
Kommissionen lade nyligen fram två meddelanden i syfte att uppmuntra till användning av biomassa: handlingsplanen för biomassa och den europeiska strategin för biobränslen. Genom kommissionens ramprogram för forskning har ett banbrytande arbete med förnybara bioresurser, inbegripet plast, jordbrukskemikalier och läkemedel, under många år givits stöd. I det sjunde ramprogrammet för forskning kommer i synnerhet utveckling av hållbara tillämpningar utanför livsmedelsområdet att betonas. Samtidigt som jordbrukare erbjuds nya möjligheter ligger utvecklingen av tillämpningar utanför livsmedelsområdet för råvaror från jordbruket helt i linje med hela Lissabonstrategin. Tillvägagångssättet är nyskapande och alstrar ett högt europeiskt mervärde.
När det gäller användning av biomassa till energi uppskattar Eurostat och Gemensamma forskningscentret att det finns möjligheter för att produktionen av biomassa kommer att uppnå våra mål för 2010. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken uppmuntrar jordbrukare att bemöta den växande efterfrågan. Liksom vårt särskilda bidrag till energigrödor på 45 euro per hektar, kan jordbrukare använda uttagen mark till att odla grödor för icke-livsmedelsändamål. Förra året användes omkring 900 000 hektar uttagen mark för att odla biomassa i energisyfte. Genom sockerreformen har nu sockerbetor blivit stödberättigade i alla stödsystem för bioenergi.
På förädlingssidan krävs det dock fortfarande mycket utveckling och stora investeringar. Inom ramen för vår nya programperiod för landsbygdsutveckling har vi möjlighet att stödja investeringar och övriga åtgärder till förmån för biomassa i energisyfte och andra icke-livsmedelsändamål. Sammanhållningspolitiken kan också spela en viktig roll.
När det gäller miljön instämmer jag i att vi måste hålla ett vakande öga på all oönskad inverkan från utvecklingen av icke-livsmedelssektorn. Detta måste noga övervakas.
Användningen av biomassa ökar i alla världens regioner, i synnerhet användning av biobränslen. Detta kan naturligtvis ha ekonomiska, sociala och miljömässiga fördelar, men vi måste också se till att upprätthålla en verklig balans mellan tillverkning av livsmedel och icke-livsmedel. Vi vill inte utveckla sektorn för icke-livsmedel på ett sätt som inverkar negativt på vår jordbruksindustri eller på livsmedelspriserna för konsumenterna, varken inom Europeiska unionen eller i utvecklingsländerna. Även det är något som vi måste övervaka noga.
Jag ser fram emot att här i kammaren diskutera hur vi ska använda förnybara energikällor mer aktivt. 
Agnes Schierhuber,
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill inleda med att uttrycka mitt uppriktiga tack till föredraganden för hans initiativbetänkande, som visar ett stort engagemang, och också för att han gjort sig besväret att resa till flera medlemsstater för att själv se de möjligheter som redan existerar inom sektorn för förnybara råmaterial.
Som kommissionsledamoten nämnde har energi blivit den viktigaste frågan på dagordningen under de senaste sex månaderna. En miljövänlig, ekonomisk mix av alla energikällor är absolut nödvändig för EU. Förnybara råmaterial och förnybara energikällor skulle också kunna utgöra stöttepelarna i denna mix. Tillsammans med vind, vatten, solceller och biogas tillgodoser just denna sektor av förnybar energi de grundläggande behoven på områdena för byggnation och isoleringsmaterial, och råmaterial till läkemedelsindustrin.
Produktion av livsmedel och grödor för energialstring var gemensam praxis under århundraden. Användningen av fossila bränslen i stor omfattning tog över från energin till våra dragdjur, vilken kom från växter. Produktionen av förnybara råmaterial för energiändamål har en grundläggande betydelse för EU:s jordbruk och skogsindustri, och för landsbygdsområden. Den har öppnat nya inkomstkällor och även bidragit på ett påtagligt sätt till att inte enbart upprätthålla befintlig sysselsättning, utan också till att skapa nya arbetstillfällen i landsbygdsområden.
Det vore bra om man i EU betraktade förnybara energikällor som en viktig faktor i energianvändning, för att minska det egna beroendet av internationella energiproducenter och i synnerhet i politiskt instabila regioner. Många tack och uppriktiga gratulationer till betänkandet. 
Stéphane Le Foll,
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! För det första vill jag tillsammans med de alla andra som precis har talat gratulera Neil Parish för det arbete han har utfört och säga till er att jag instämmer fullständigt med de mål som har utstakats i detta betänkande.
För det första innehåller det en helhetssyn på miljöfrågan: bioenergi, biomassa och biologiskt nedbrytbarhet. För det andra handlar det om diversifiering av energikällor, med tanke på att vi vet att vi måste räkna med att fossila bränslen kommer att ta slut om 40 eller 50 år och att vi måste göra allt som står i vår makt för att bekämpa växthuseffekten. För det tredje, och detta framför allt eftersom det berör jordbruk, gäller det att erbjuda nya avsättningsmarknader för EU:s jordbruk.
Herr kommissionsledamot! Samtidigt skulle jag vilja tillägga att detta endast kan utföras på två villkor. För det första utgör inte enbart biodrivmedlen hela jordbrukspolitiken, och inom ramen för denna jordbrukspolitik måste vi upprätthålla två stöttepelare, en som är kopplad till produktion och en som är kopplad till territoriell och social sammanhållning. För det andra får inte den nya politiken avseende bioenergi någon särskild betydelse såvida den inte helt och hållet ingår i en politisk process och vilja att forma jordbruksmodellen till en modell för hållbar utveckling. Därför anser jag att vi måste åta oss att överväga de nya modeller som tillåter diversifiering av jordbruksproduktion, samtidigt som de garanterar en sund ekologisk balans för alla våra territorier. 
Willem Schuth,
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot, herr föredragande, mina damer och herrar! Jag vill inleda med att framföra mina uppriktigaste gratulationer till Neil Parish för hans väl avvägda betänkande som min grupp stöder uttryckligen. Utvecklingen av grödor för icke-livsmedelsändamål ger jordbrukare i EU möjligheten att skapa nya marknader, och därför är stöd och forskning avgörande inom detta område. Både användningen av förnybara råmaterial och förnybar energiproduktion utgör en enorm möjlighet för EU:s landsbygdsområden. Jag kommer från landsbygden i den tyska delstaten Niedersachsen. För oss i Niedersachsen är särskilt bioenergi viktigt som en alternativ inkomstkälla för jord- och skogsbrukare. Inom vissa områden, och särskilt biogas, som vi har omkring 430 anläggningar för, är vi redan först på området i Europa.
I detta läge vill jag också säga att jag uttryckligen välkomnar kommissionens senaste initiativ på det här området, nämligen handlingsplanen för biomassa och kommissionens meddelande om biodrivmedel. Parlamentet kommer att förnya sina åtaganden när det gäller EU:s strategi för biobränslen inom ramen för ett initiativbetänkande. Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling kommer också att utarbeta ett yttrande om detta. Som föredragande för detta yttrande kommer det att bli mig ett nöje att kunna bygga på det goda arbete som har utförts av min kollega Neil Parish. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf,
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot! Det är anmärkningsvärt att vi alla, när vi talar om en försörjningskris, föreställer oss president Vladimir Putin stänga av vår gaskran. Ingen nämner att Europa som region är en av världens största livsmedelsimportörer och att, om vi upprätthåller denna levnadsstandard, vi nätt och jämt kan livnära oss.
När vi diskuterar alternativa inkomstkällor är det också intressant att höra att odling av socker för konsumtion, vilket är en livsmedelsvara, genererar liten eller ingen inkomst. Varför genererar då odling av socker för bioetanol inkomst? Det råder vissa motsägelser här. Nu skulle jag vilja diskutera den ekologiska frågan: hur ser situationen ut när det gäller användningen av genteknik i samband med odling av förnybara råmaterial? Finns det inga problem med förorening, dvs. problem med samexistens när det gäller detta? Jo, det finns det. Odlingen av förnybara råmaterial innefattar också metoder som inte är ekologiskt sunda; den är inte nödvändigtvis miljövänlig.
När det gäller växthusgaser måste man påpeka att dessa också styrs av livsmedelsproduktion. Det vore därför bra om föredraganden kunde visa lite mer återhållsamhet och lite mindre entusiasm, och dessutom koncentrera sig lite mer på förnybara råmaterial som utvinns ur avfallsprodukter. Det är också intressant att höra att gräs kan utnyttjas bättre när det återvinns som biogas än som mjölk.
Om vi vill använda oss av återvinning är det därför viktigt att återvinna halm, trä och häckar, men att binda upp land för förnybara råmaterial som vi behöver för livsmedel är ett större problem som kräver mindre entusiasm och mer precision. 
Bairbre de Brún,
Jag skulle vilja välkomna uppmaningen i betänkandet till befrielse från skyldigheten att betala drivmedelsskatt för att främja produktionen av biobränslen. En sådan politik skulle föra oss närmare EU:s mål att konsumtionen av biobränslen bör vara 5,75 procent.
Den aktiva utvecklingen av förnybara energikällor kommer att föra oss en bit mot att ta itu med krisen när det gäller fossila bränslen. Det kan leda till miljömässiga förbättringar, även om jag här denna morgon instämmer med både föredraganden och kommissionsledamoten i att vi måste övervaka denna miljöpåverkan. Det kan, och kommer att, skapa ekonomiska fördelar genom utveckling av nya tekniker, skapande av arbetstillfällen och ny verkstadsutrustning inom jordbrukssektorn, i synnerhet på de platser där sockerfabriker har öronmärkts för nedläggning.
Jeffrey Titford,
   . – Herr talman! Jag stöder utvecklingen av biobränslen som ett av många svar på den överhängande energikris som de nationella regeringarna står inför. Eftersom Europeiska unionen har misslyckats så kapitalt med att skydda mitt land från priskarteller mellan europeiska energiföretag är behovet än större.
Jag tror dock inte på alleuropeiska åtgärder när det gäller dessa ärenden, och i synnerhet inte i samband med att fastställa obligatoriska mål. EU:s besatthet av att fatta beslut efter principen ”en storlek passar alla” leder till att de nationella regeringarna uppmuntras till snabblösningar. I Storbritannien håller samma sak på att ske med vindkrafttekniken. Vår landsbygd håller på att förvandlas till ett monstruöst Meccano, anpassat för att möta de mål om förnybar energi som Europeiska kommissionen har fantiserat ihop.
Det andra problemet är EU:s benägenhet att föra in rättsliga system långt innan de nationella regeringarna är kapabla att skapa den nödvändiga infrastrukturen för att stödja dem. Återigen har mitt land fått lida, inte minst på grund av det växande berg av kylskåp som väntar på forslas bort.
Intressegrupper som stöder utvecklingen av biodiesel borde utöva sin lobbyverksamhet i de nationella regeringarna, inte i Bryssel. När det kommer till att lägga fram lämpliga förslag som uppmuntrar en förståndig utveckling av biobränslen i Storbritannien är vår egen regering mycket bättre lämpad än EU, som troligen kommer att införa ett system som inte alls passar oss. Behoven för varje nation skiftar, och det är på tiden att EU accepterar detta. 
Bruno Gollnisch (NI ).
   – Herr talman! I det utmärkta betänkandet av Neil Parish om främjande av grödor för icke-livsmedelsändamål framställs problemet på ett bra sätt: i en tid då priset på olja ständigt ökar och då gas- och oljereserverna minskar på grund av utvecklingsländernas växande behov är det bra att vidta åtgärder för alternativa energikällor.
Vi har länge stött utvecklingen av biobränslen som, om än bara till en viss del, motsvarar jordbruksekonomins behov: en miljöförbättring genom minskade växthusgaser, sägs det, produktion av förnybara energikällor som skapar oberoende på energiområdet, skapande av arbetstillfällen i landsbygdsområden, balansering av territorier för att förhindra avfolkning på landsbygden och förberedelse av markuttag för grödor för icke-livsmedelsändamål.
Trots detta kvarstår en del frågor. Hur ska vi lyckas nå det ambitiösa målet på 5,75 procent av marknaden till 2010 för biobränslen när Frankrike hittills endast har uppnått 1 procent? Och om priset per fat fortsätter att öka kommer biobränslen att bli konkurrenskraftiga, och problemet med skattelättnader kommer att försvinna. Men kommer medlemsstaterna att acceptera flera hundra miljoner euro i förlorade inkomster om så inte blir fallet? Och slutligen, med avskaffandet av exportbidrag 2013, som beslutades vid WTO:s möte, och det minskade interna stödet, kommer spannmålsodlarna att övergå mer till produktion av icke-livsmedelsgrödor som inte är deras huvudsakliga verksamhet. 
Markus Pieper (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det råder inget tvivel om att biomassa är en del av EU:s framtida energiförsörjning. Men vi får inte upprepa tidigare misstag när vi stöder det, och då menar jag i första hand att vi måste ge marknaden en bättre chans.
Därför ber jag att man inte inför en inre EU-marknad för biomassa eller långsiktiga subventioner omedelbart. Vi får inte gå tillbaka till jordbruksstödet bara för att några år senare upptäcka att vår välmenande politik inte är förenlig med WTO:s krav. Vi måste i stället inse att stigande oljepriser gör det intressant att odla biomassa även utan statligt stöd.
Politiskt stöd bör endast ges när den kritiska massan för marknadsintegration saknas, och då måste stödprogrammen vara för en begränsad period och i avtagande omfattning, och det måste vara tillåtet att nå framsteg. Detta för tanken till genteknik: det kan ge viktiga ekonomiska fördelar i den globala konkurrensen, särskilt när det gäller energigrödor.
Därför finns det goda utsikter för en fri marknad för förnybara råmaterial i EU. Politikerna måste fastställa ramarna för att dessa viktiga grödor ska kunna bli en stark energikälla. 
María Isabel Salinas García (PSE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag vill också börja med att gratulera föredraganden Neil Parish för det arbete han har gjort i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
I den resolution som Europaparlamentet ska lägga fram i dag lovordas kommissionens initiativ om att främja icke-livsmedelsgrödor, och med tanke på hur viktiga de är uppmanas kommissionen att genomföra dem så fort som möjligt.
Initiativ som planen för biomassa eller den nya lagstiftningen om biobränslen välkomnas, i synnerhet i krisdrabbade landsbygdsområden och områden med särskilda problem. I mitt land Spanien, till exempel, betraktas icke-livsmedelsgrödor som en verklig socioekonomisk lösning för de områden som redan har drabbats av minskningen eller upphörandet av inhemska grödor, som i fallet med den nya gemensamma organisationen av marknaderna för bomull och sockerbetor.
Men för att dessa grödor ska kunna bli ett verkligt alternativ måste vi se till att de blir livskraftiga med hjälp av en politik för priser och skatteincitament.
Kommissionsledamoten är väl medveten om att det inte bara handlar om att erbjuda lösningar till jordbrukare som har problem. Genom initiativet kommer vår miljö att förbättras till följd av rena bränslen. Det kommer att bedrivas handel, men samtidigt kommer vi att bekämpa avfolkningen. Vi kommer med andra ord att vinna på det allihop.
Därför skulle jag vilja passa på att fråga kommissionen om den tänker lyssna på parlamentet och, som det står i vår resolution, utarbeta en rekommendation till medlemsstaterna om skatteincitament och minskade skatter och avgifter?
En sådan åtgärd, som inte skulle vara lagstiftande, skulle som vi alla vet vara till stor hjälp för att främja användandet av förnybara energikällor och stimulera odling av de råmaterial som gör detta möjligt.
Jag anser att vi inte får missa den här möjligheten. Den oerhört viktiga energidebatten inleds vid en tidpunkt då vi är mitt uppe i diskussioner här i parlamentet. 
James Hugh Allister (NI ).
   – Herr talman! Impulsbyggandet bakom grön energi, tillsammans med påtryckningarna på traditionellt jordbruk, samverkar till att erbjuda jordbruksproduktion för icke-livsmedelsändamål som ett alternativ för vissa, när de överväger nödvändig mångfald.
Erfarenheter inom hela EU när det gäller användning av biomassa för att tillverka energi, som innehåller både förnybara råmaterial och organiskt jordbruksavfall, borde förenas så att de mest praktiska initiativen kan kopieras över hela EU.
Min regering tillkännagav nyligen avsikten att utveckla Nordirland till ett expertcenter för alternativ energi. EU borde ge ekonomiskt stöd till denna ansträngning. Skattemässiga stimulansåtgärder, ökat stöd till markanvändning för att odla energigrödor och en riktad användning av strukturfonderna: allt detta är viktigt.
På samma sätt måste planeringspolitiken utgöra ett bidrag till framsteg, inte stå i vägen för dem. I min valkrets tvingades nyligen en anaerob smältningsanläggning att lägga ned på grund av stränga och onödiga begränsningar av planeringen. Vi behöver helt uppenbart en gemensam strategi från flera avdelningar. 
Duarte Freitas (PPE-DE ).
   – Jag vill också gratulera Neil Parish till hans betänkande, som jag gläder mig över. Detta oerhört viktiga initiativ belyser ett problem som vi alla måste försöka bekämpa.
För det första anser jag att grödor för icke-livsmedelsändamål kan bidra på ett betydande sätt till EU:s energisektor, som håller på att analyseras. Det blir allt viktigare att trygga energisäkerheten i EU och garantera större oberoende gentemot världen utanför EU. Här anser jag att användningen av biobränslen skulle kunna bidra på ett positivt sätt. Jag tror dessutom att främjandet av grödor för icke-livsmedelsändamål kommer att ge stora fördelar ur jordbruksperspektiv, särskilt när det gäller energigrödor, vilket skulle kunna ge nytt hopp åt det europeiska jordbrukets framtid och åt den så missförstådda gemensamma jordbrukspolitiken.
Jakten på alternativ för att hålla jordbruket vid liv är väldigt brådskande med tanke på de dystra prognoserna för EU:s livsmedelsproduktion, som möter konkurrens från länder med färre sociala och miljömässiga bekymmer och där lågprisproduktion är tillåten. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   – Herr talman! På de nya medlemsstaternas vägar, däribland Ungern, vill jag tacka Neil Parish som uppmärksammade att de nya medlemsstaterna inte kan få ekonomiskt stöd från EU-källor till odling av energigrödor. Därför är uppmaningen i betänkandet om att Europeiska kommissionen ska avskaffa hindren för odling av grödor för energiändamål i nya medlemsstater och underlätta stöd från Europeiska unionen särskilt viktig.
En annan mycket positiv aspekt är att stödet, enligt betänkandet, måste tilldelas utöver systemet för enhetlig arealersättning, oberoende av ”infasningen” av direkta utbetalningar. Europaparlamentets betänkande stöder entydigt de nya medlemsstaternas intressen, och jag ber därför Mariann Fischer Boel och kommissionen att överväga dessa förslag, eftersom stöd till energiändamål är oerhört viktigt även i de nya medlemsstaterna för att trygga arbetstillfällen. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   – Herr talman! Idén om att främja grödor för icke-livsmedelsändamål är utmärkt och kommer mycket lägligt. Den kommer lägligt därför att polska jordbrukare ända sedan Polen gick med i EU i första hand har fått erfara vad det innebär att begränsa mjölkproduktionen eller att avveckla sockerproduktionen, och att subventionsnivåerna inte är desamma i hela unionen.
Produktionen av biomassa och särskilt biobränslen kommer inte bara att förbättra miljön och öka sysselsättningen i landsbygdsområdena; den kommer även att bevara människornas värdighet eftersom inkomsten för hela familjer kommer att öka. I stället för att oroa sig över det fallande priset på gödsvin kommer jordbrukare att kunna glädjas över de stigande bränslepriserna. Hittills har jordbrukarna skyddat oss från hunger. Nu kan de rädda oss från en energikris och blåsa nytt liv i den gemensamma jordbrukspolitiken. 
Elisabeth Jeggle (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill börja med att uppriktigt tacka vår föredragande, Neil Parish, som har gjort ett mycket bra arbete med detta initiativbetänkande.
Med tanke på vad som sker just nu är blandningen av alla energikällor och de förnybara energikällornas andel av den totala efterfrågan på energi de viktigaste frågorna i dagsläget. Vi måste ta detta tillfälle i akt att sprida användningen av icke-livsmedelsgrödor. Efter jordbruksreformerna kan jordbrukare odla energigrödor på uttagen mark, men vid sidan av livsmedelsproduktion, som fortfarande prioriteras högre.
Men detta första steg måste följas upp, vilket innebär att vi måste förbättra forskningen och utvecklingen så att den även omfattar modern ekonomisk bioteknik. Vad som är viktigt är stöd till integration på marknaden och att man koncentrerar sig på konkurrenskraft. Därför är det viktigt att främja att bioenergi från icke-livsmedelsgrödor, som är vettig från miljösynpunkt, får en grund som är ekonomiskt livskraftig på lång sikt. Vi behöver fortfarande fler arbetstillfällen på landsbygden. 
Mariann Fischer Boel,
   . – Herr talman! Jag skulle åter vilja tacka er för det värdefulla bidrag Europaparlamentet har lämnat på detta mycket viktiga område. Jag är oerhört imponerad av det överväldigande stöd som jag har upplevt här i kammaren i dag.
Vi har mycket arbete framför oss. År 2006 kommer att bli särskilt utmanande, med ett antal nyckelfrågor som vi måste ta itu med: för det första målen för biobränslen i samband med översynen av direktivet om biobränsle; för det andra möjligheten att öka blandningen av biobränslen i konventionella bränslen – det pågår redan arbete för att se över direktivet om kvaliteten på bränsle; och för det tredje systemet med energigrödor, som vi också kommer att se över i år. Alla dessa olika åtgärder fastställs i handlingsplanen för biomassa och i strategin för biobränsle, som måste genomföras i år. Det finns mycket att göra, och vi är mycket målmedvetna. Det är därför som vi måste inrätta en ny enhet inom min avdelning med särskilt ansvar för biomassa och biobränslen.
Vi kommer också att fortsätta söka vägar för att uppmuntra den enorma ekonomiska, sociala och miljömässiga potentialen i tillämpningar utanför livsmedelsområdet, särskilt dem som betonas i betänkandet.
Jag är övertygad om att hela ekonomin vinner på det bidrag som förnybara bioresurser kan utgöra när det gäller att garantera en hållbar framtid för EU.
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.00.
Gábor Harangozó (PSE ).
   – Främjandet av produktion av grödor för icke-livsmedelsändamål är en unik möjlighet som potentiellt kan ge betydande sociala, ekonomiska och miljömässiga fördelar till europeiska jordbrukare och landsbygdsekonomier. I betänkandet betonas i själva verket de möjligheter som utvecklingen av och investeringar i sektorn för icke-livsmedelsgrödor erbjuder jordbrukarna. Utveckling av sektorn för icke-livsmedelsgrödor kommer med stor sannolikhet att inverka positivt på jordbrukare som lider av sviterna av reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker. Vi borde därför stödja utvecklingen av denna sektor eftersom det möjliggör alternativ produktion för europeiska jordbrukare som känner av konkurrenstrycket. Dessutom står det klart att stöd till produktion av grödor i icke-livsmedelssyfte ligger i linje med de mål som fastställts i Lissabon- och Göteborgsstrategierna för utveckling och användning av förnybara energikällor, eftersom produktion av grödor i energisyfte utgör en stor möjlighet när det gäller att täcka unionens energibehov. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.

Hélène Goudin (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag skulle uppskatta det om talmannen kunde ta det lite saktare när han pratar eftersom tolkningen kommer en stund efter. 
Talmannen.
   – Faktum är att jag läser titlarna på betänkandena snabbare när de är långa och komplicerade. Jag hoppas att tolkarna, som har samma texter framför sig, kan hänga med. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   – Herr talman! Ni kanske har ett avtalat möte någon annanstans senare, vad vet jag, men vi är här för att utföra ett arbete och för att rösta. Ni rusar på i en sådan ryslig fart att vi inte hinner räcka upp handen i tid för att rösta. Skulle ni kunna sakta farten?
Talmannen.
   – När det gäller mitt schema kan ni vara lugn. Jag kommer inte att lämna parlamentet förrän i morgon bitti, så jag har gott om tid. Jag är inte säker på att det gäller alla ledamöter.
Ingeborg Gräßle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja be om ett förtydligande, ett tillägg. Efter
 ”administrativa utgifter för”
 vill jag lägga till följande: 
 ”varje administrativ instans som inrättats eller utvidgats för att förvalta detta program”
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot detta muntliga ändringsförslag?

Robert Goebbels (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja lägga fram ett muntligt ändringsförslag i syfte att ändra skäl C. Det handlar om att byta ut en benämning, och jag läser det på engelska eftersom det är den enda version jag har: 
… ”miljöskydd” med ”ekologisk hållbarhet” …
– Jag tror att det är den vedertagna benämningen. Då skulle texten lyda: 
… ”Det finns tre huvudsyften med EU:s energipolitik: försörjningstrygghet, konkurrenskraft och ekologisk hållbarhet.” 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot detta muntliga ändringsförslag?

Gerard Batten (IND/DEM ).
   – Herr talman! Jag har en ordningsfråga enligt artikel 151 om ändringsförslags otillåtlighet. Jag skulle vilja att ni fastställer att inget av dessa ändringsförslag är tillåtligt, eftersom det inte fanns någon omröstningslista i det elektroniska systemet när vi sist kontrollerade i förmiddags klockan 10.45. Vi har därför ingen omröstningslista, och vi kommer att rösta om något som vi inte kan se. Jag skulle därför med största respekt vilja be er om att gå vidare till nästa punkt på föredragningslistan och skjuta upp detta tills att vi har en ordentlig omröstningslista. 
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Sekretariatet säger att omröstningslistorna har funnits tillgängliga sedan i går kväll. Därmed inte sagt att de nödvändigtvis fanns där ni letade på parlamentets webbplats eftersom de flyttades på grund av omorganiseringen av webbplatsen. Men med tanke på vad sekretariatet säger ser jag ingen anledning till att agera på er begäran eftersom omröstningslistorna faktiskt fanns tillgängliga på Internet i går kväll. 

Miguel Ángel Martínez Martínez (PSE ).
   – Herr talman! Det här är ett mindre ändringsförslag med avsikt att göra texten mer exakt: att byta ut ordet ”historiskt” till ”ofta”. 
Luisa Morgantini (GUE/NGL ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle väldigt gärna vilja behålla den ursprungliga texten eftersom ordet ”ofta” klart och tydligt ändrar betydelsen. Jag tackar Miguel Ángel Martínez Martínez för ändringsförslaget, och jag accepterar det. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot detta muntliga ändringsförslag?

Jo Leinen (PSE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Parlamentet har på ett betydande sätt bidragit till att sätta fart på utvecklingen av europeiska politiska partier. Nu har vi tio partigrupperingar som visar mångfalden av vår politiska kultur. Betänkandet markerar början av ett nytt skede, nämligen att förenkla de här partiernas arbete.
De europeiska partierna är en nödvändig del av den europeiska demokratin, och vi hoppas, framför allt, att partierna nominerar toppkandidater till posten som kommissionens ordförande före nästa Europaval så att allmänheten har möjlighet att välja mellan personer och program och kan vara med och besluta om vilken typ av EU de vill ha.
Jag vill tacka partiets ordförande och generalsekreterare för deras viktiga förslag. Den här budgetposten är en av de få som parlamentet självt ansvarar för, och därför vill jag även tacka presidiet och parlamentets administration för deras mycket goda sätt att sköta den här viktiga budgetposten för de europeiska partierna. Jag ber kammaren att anta betänkandet.

Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ).
   – Herr talman! Skulle ni kunna tala om för oss huruvida några av parlamentsledamöterna tillkännagav ett ekonomiskt intresse före omröstningen om det föregående betänkandet? 
Talmannen.
   – Vad jag vet har ingen ledamot gjort några tillkännagivanden.
Jag upprepar reglerna: vi har ett särskilt register för att en gång för alla tillkännage ekonomiska intressen för att på så sätt undanröja behovet av att tillkännage eventuella ekonomiska intressen vid varje debatt. Så om ni vill undvika oenigheter bör ni fylla i registret ordentligt. 

Marian Harkin (ALDE ).
   – Herr talman! Detta är ett muntligt ändringsförslag för att ersätta formuleringen ”anpassa skolans tider mer till arbetstiden” med ”anpassa arbetstiden mer till skolans tider”. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ),
   . – Herr talman! I egenskap av föredragande skulle jag vilja säga att jag inledningsvis inte ansåg att detta gjorde någon skillnad i texten. Nu när jag har sett över det menar jag att det faktiskt förbättrar texten, så personligen är jag för det. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar mot detta muntliga ändringsförslag?
Talmannen.
   – Omröstningen är avslutad. 
Hannu Takkula (ALDE ),
   . – Herr talman! Betänkandet av Elmar Brok är till formen tekniskt men ändå mycket viktigt. Jag röstade för att betänkandet skulle antas, och jag anser att vi i Europaparlamentet genom att anta denna överenskommelse visar att vi vill stärka våra förbindelser med den oberoende staten Israel, det enda demokratiska landet i Mellanöstern.
Det är viktigt att vi i Europaparlamentet stöder länder där europeiska värderingar, som demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen tillämpas. Därför behöver Israel vårt odelade stöd.
Jag hoppas att denna omröstning skickar signaler om att vi i Europaparlamentet respekterar grundläggande europeiska värderingar och att vi inte kan tillåta samarbete eller förhandlingar med terroristorganisationen Hamas, som har kommit till makten i de självstyrande palestinska områdena. Innan vi ens kan tala om förhandlingar måste Hamas entydigt 1) erkänna Israels rätt att vara en judisk stat, 2) upphöra med all terroristverksamhet, 3) lämna ifrån sig sina vapen, 4) vägra att stödja andra våldsgrupper och 5) respektera de befintliga internationella överenskommelserna mellan Israel och den palestinska myndigheten (Osloavtalen, färdplanen m.m.).
Jag hoppas att Europeiska unionen står fast vid sina grundläggande värderingar. Det är viktigt att stödja det oberoende, demokratiska Israel och dess rätt att existera. 
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   – Herr talman! Folk håller på att gå härifrån, så jag ska fatta mig kort. Eftersom jag inte kunde tala vid omröstningen förra veckan i Strasbourg skulle jag vilja upprepa att det är viktigt att skilja programmen för konsumentskydd och folkhälsa åt – även om kommissionen inte bedömde det som särskilt positivt – eftersom de två programmen i slutändan har två olika rättsliga grunder, och konsumentskyddet måste således hanteras på ett annorlunda sätt.
För det andra skulle jag vilja använda denna röstförklaring för att upprepa att det generellt sett inte är effektivt att försöka skapa ytterligare EU-byråer och därmed sprida ansvarsfördelningen mellan de olika myndigheterna ännu mer, och således minska insynen. Därför välkomnar jag Thyssenbetänkandet från utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd, där man tar full hänsyn till detta problem. Det var bra att betänkandet antogs med det muntliga ändringsförslaget om finansiering i dag. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Vi röstade för betänkandet eftersom man däri vill att programmet för konsumentskydd ska vara oberoende, i motsats till kommissionens försök att skapa ett enda program som även omfattar folkhälsa.
Helt oberoende av denna viktiga skillnad, som vi stöder, introducerar man förbättringar i betänkandet när det gäller vilka områden som ska behandlas, de totala penningsummorna och ökade utbetalningar till verksamheten för europeiska konsumentskyddsorganisationer som företräder konsumenternas intressen.
Även om vi skulle vilja gå ännu längre på vissa områden hoppas vi nu att kommissionen och rådet accepterar parlamentets ståndpunkt. 
David Martin (PSE ),
   . – Jag välkomnar gemenskapens åtgärdsprogram för att fastställa ett gemensamt program för hälsa och konsumentskydd. Åtgärdsprogrammet syftar till att tillhandahålla ett yttrande om konsumentskyddsaspekten för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd – det ansvariga utskottet.
Detta kommer att ske genom att konsumentskyddet harmoniseras på hela den inre marknaden för att göra det möjligt för medborgare att röra sig fritt inom EU och köpa varor med samma förtroende som i sina ursprungsländer.
Genom att tillhandahålla en bättre förståelse för konsumenter och marknader syftar detta åtgärdsprogram till att skydda medborgare från risker och hot som ligger bortom individens kontroll. Jag är också särskilt för detta åtgärdsprogram eftersom det kommer att sätta hälsa och konsumentfrågor i centrum för beslutsfattandet inom EU. 
Bernadette Vergnaud (PSE ),
   . – Jag vill gratulera Marianne Thyssen som har gjort ett utmärkt arbete. Och jag tackar henne ännu mer därför att hon har velat införliva de ändringsförslag som jag hade lagt fram angående förhållandena mellan konsumenter och hantverksföretag.
Hantverkare spelar en viktig roll varje dag när det gäller att ge information och råd till konsumenter, som de kommer i direkt kontakt med.
Jag är också nöjd med att man har hållit isär de två programmen: folkhälsa respektive konsumentskydd. Dessa politiska områden är lika viktiga för människorna, och detta kommer enbart att stärka de båda programmen.
Trots detta är jag fortfarande oerhört bekymrad över rådets förslag till gemenskapens budget för 2007–2013 som om några år skulle leda till en radikal minskning av de nuvarande politiska åtgärderna för konsumentskydd på EU-nivå. Det är otänkbart att budgeten minskas till 5 miljoner euro per år 2009, det vill säga en eurocent per år för varje EU-konsument. Detta är långt ifrån tillräckligt för att finansiera en konsumentskyddspolitik som är värd namnet och som dessutom är av grundläggande vikt för människors dagliga liv.
Jag röstar ändå för betänkandet. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag tar hänsyn till Parishbetänkandet när jag påstår att det finns tre saker som EU behöver för att trygga sin framtid: för det första, en hälsosam miljö, i synnerhet när det gäller luft, vatten och jord, för det andra, hälsosamma livsmedel och tillräckligt med livsmedel, och för det tredje, energi.
På landsbygden kan man få alla dessa tre saker i tillräcklig mängd och oberoende av externa källor som vi bara skulle bli beroende av. Därför var det förödande när Tony Blair för några månader sedan här i kammaren beskyllde jordbrukare i EU, i synnerhet, för att vara bakåtsträvande. Vartenda öre som vi investerar i jordbruk och landsbygdsområden är en investering i EU:s framtid. Det här är tre viktiga områden som är fulla av nyskapande och framtidsutsikter.
Nyckeln till tryggandet av EU:s framtid – och detta är en revolutionerande utveckling som vi fortfarande måste ta tillräcklig hänsyn till – ligger i allt större utsträckning i våra landsbygdsområden och decentraliserade landsbygdsstrukturer. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill redogöra för en beräkning som visar varför jag röstade för kärnkraft. Om utsläppen i EU minskas med cirka 100 miljoner ton koldioxid under utsläppshandelns första fas kommer marknadspriset när det gäller utsläppsrättigheter att bli 2,5 miljarder per år med nuvarande prisnivå. En försiktig beräkning är att elpriset på den europeiska grossistmarknaden för el skulle stiga med i genomsnitt 10 euro per megawattimme till följd av utsläppshandeln.
Eftersom EU:s elförbrukning är ungefär 3 000 terawattimmar per år blir kostnaderna för utsläppshandeln på grossistmarknaden för el cirka 30 miljarder euro per år. Ett alternativ, som strider mot marknadsprincipen, skulle vara att beskatta el. Jag föreslår inte det, däremot ett tankeexperiment. Om utsläppshandeln ersattes med elskatt och intäkterna användes till verkliga investeringar i minskade utsläpp skulle de cirka 30 miljarderna per år kunna användas som investeringsstöd för att bygga upp en enorm kapacitet, som skulle innebära att behovet av fossila bränslen försvinner.
Kärnkraft är ett exempel på utsläppsfri energi som inte stöds av elmarknaden och som faktiskt egentligen inte heller behövs, till skillnad från många andra energislag. Men om ni tänker er att en investering på 3 miljarder skulle minska koldioxidutsläppen med cirka 10 miljoner ton genom att utnyttja kärnkraft så skulle de 30 miljarderna faktiskt generera en sådan årlig minskning av utsläppen genom att bygga kärnkraftverk, med den skillnaden att den producerade elen fortfarande skulle kunna säljas.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   . – Jag röstade för det gemensamma resolutionsförslag om tryggad energiförsörjning i Europeiska unionen som fyra politiska grupper lagt fram. När oljan tar slut kommer energifrågan att bli avgörande för att garantera en miljövänlig ekonomisk utveckling och sociala framsteg. Att kärnkraften inte längre är ett tabubelagt ämne är ett positivt framsteg, och jag är mycket glad över att hållbara energikällor har lyfts fram, tillsammans med det överhängande behovet av forsknings- och utvecklingsprogram för att påskynda utvecklingen inom detta område. Jag beklagar att tanken att införa ett EU-instrument för att kontrollera oljepriserna inte har tagits med. I resolutionsförslaget handlar det inte om att protestera mot oljeprishöjningen, som är oundviklig, utan att i stället mildra de brutala effekterna av en sådan höjning genom att omvandla den till en årlig höjning. Det är slutligen mycket viktigt att Europeiska rådet utformar en tydlig politik inom denna sektor som, och detta måste betonas, inte är EU:s ansvar, och samtidigt undviker att inge falska förhoppningar hos medborgarna som, om de är missnöjda, åter skulle vända sig mot det europeiska idealet. 
Giles Chichester (PPE-DE ),
   . – Vi i PPE-DE-gruppen har beslutat att lägga ned våra röster om punkterna 10, 22, 27 och 29. Vi gör det inte för att vi har invändningar mot innehållet, utan därför att dessa punkter tydligt definierades som om de ursprungligen kom från Verts/ALE-gruppen.
Verts/ALE-gruppen utnyttjar regelbundet förhandlingsprocessen för gemensamma resolutionsförslag. Ända in i det sista lyckades de skickligt föra in flera punkter som kom från deras egen resolution och stryka texter som de ogillade, men i slutändan vägrade de underteckna den gemensamma resolutionen av någon falsk anledning som att ett ord i texten var oacceptabelt för De gröna.
Kompromiss innebär att båda parter ger och tar och i slutändan godtar något som inte är exakt det som man ursprungligen önskade.
PPE-DE-gruppen anser att om Verts/ALE-gruppen vill spela sin roll på ett demokratiskt och rättvist sätt måste den följa spelreglerna. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Som framgår av resolutionen är beroendet av importerad energi i de 25 EU-medlemsstaterna extremt stort – 48 procent 2002, och det kan komma att stiga till 71 procent 2030 om inga ytterligare åtgärder vidtas.
Några av siffrorna ger en mycket tydlig bild:
– EU täcker 76,6 procent av sitt oljebehov, 53 procent av sitt gasbehov, 35,4 procent av sitt kolbehov och nästan 100 procent av sitt behov av uran och uranprodukter med import.
– Bruttoelproduktionen i EU-25 baseras till 31 procent på kärnkraft, 25 procent på fasta bränslen (huvudsakligen kol), 18 procent på gas, 14 procent på förnybara energikällor och 5 procent på olja.
– Den slutliga energianvändningen inom EU fördelade sig enligt följande: 28 procent för industrin, 31 procent för transporter och 41 procent för fastigheter.
Det är därför uppenbart att åtgärder måste vidtas för att förstärka samarbetet, forskningen, den offentliga politiken och lämpliga investeringar om vi ska kunna minska medlemsstaternas beroende och öka energieffektiviteten. Det finns flera förslag i resolutionen som vi motsätter oss, bland annat tonvikten vid avreglering av sektorn, konkurrens och den inre energimarknaden. Det gynnar bara de ekonomiska och finansiella grupperna och kommer inte att innebära någon förbättring för de ekonomiskt svagaste länderna och människorna där. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   . – Vi instämmer delvis i vad som sägs i resolutionen: oron över våra länders energiberoende och de eventuella ekonomiska och sociala konsekvenserna av detta, liksom behovet av att främja mer miljövänliga inhemska förnybara energikällor, investera i energieffektivitet och försöka hitta nya sätt att spara energi. Det läggs dock inte tillräckligt stor vikt vid den väntade uttömningen av världens fossila bränsleresurser.
Å andra sidan tycker vi inte om den roll som kommissionen har tagit på sig inom energisektorn, en roll som saknar stöd i fördragen och som till och med i er europeiska konstitution har reducerats till en bekräftelse av den aktuella situationen. Parlamentet vill dock utveckla denna roll.
Avregleringen av gas- och elmarknaden leder bara till högre energipriser för konsumenterna, störningar i försörjningen och en allmän utveckling mot sammanslagningar av företag. Till och med mitt hemland, där nästan 90 procent av elproduktionen härrör från kärnkraft eller förnybara energikällor och som traditionellt sett har haft en överproduktion, drabbas nu av dessa problem. Tack vare Bryssel!
Marknadsprincipen i sig är inte förenlig med strävan att nå nationella strategiska mål eller värna om ett lands vitala intressen. Medlemsstaterna måste ha hela makten över sin egen energipolitik även i framtiden. 
Claude Moraes (PSE ),
   . – Jag röstade för denna resolution, eftersom jag som parlamentsledamot från London menar att man i de nyligen offentliggjorda undersökningarna om energisektorn funnit att vissa kontinentala företag är skyldiga till priskarteller. Det är denna typ av priskarteller och långsiktiga kontrakt som har lett till skillnader i gaspriset mellan London och kontinenten. Jag vill att Europeiska kommissionen tar itu med detta på ett kraftfullt sätt. Jag är också bekymrad över att nyckelfrågor om energifattigdom i min valkrets inte täcks av denna resolution. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . – Kommissionens grönbok om en europeisk strategi för en hållbar, konkurrenskraftig och trygg energiförsörjning innehåller en riktig analys av de problem med energiförsörjningen som har visat sig på senare tid.
Det vi kan kalla ”energifrågan” är det förväntade resultatet av ekonomisk utveckling tillsammans med begränsad produktions- och bearbetningskapacitet hos traditionella energikällor. Det allvarligaste problemet är att dessa delar av ekvationen är mycket svåra att förändra. Den ekonomiska tillväxten i stora länder som Brasilien, Ryssland, Indien och Kina är ett förutsägbart och tyvärr obestridligt faktum. Även om produktions- och bearbetningskapaciteten skulle öka något, förutsatt att problemet med raffinaderiernas kapacitet kan lösas i tid, är det dessutom ofrånkomligt att dessa resurser är ändliga. Jag vill även påpeka att jag hyser allvarliga tvivel om huruvida minskad förbrukning skulle få någon omedelbar verkan, såvida den inte får genomslag även i varuproduktion, utrustning, transport och byggnader.
Jag anser även att denna debatt blir realistisk endast om kärnenergi diskuteras tillsammans med förnybar energi.
Avslutningsvis stöder jag grönboken och resolutionen, framför allt eftersom den innebär att frågan om försörjningstrygghet förs in i debatten. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Alla som någon gång har flugit över Afrika i dagsljus vet i vilken omfattning Demokratiska republiken Kongo är dess geostrategiska centrum. Vi måste därför försöka säkra demokratin och stabiliteten där.
Den aktuella kritiska diskussionen av denna fråga måste dock ses som en sista varningssignal om att nödvändiga strukturer slutligen måste inrättas, bland annat för att skydda EU:s egna intressen på en närliggande kontinent av så stor strategisk betydelse. Vi har med rätta en politik för andra världsdelar, vi tar ansvar för fred och frihet, men vi klarar inte av att tillhandahålla de instrument som krävs. Vi behöver äntligen få en EU-armé, en professionell armé, som kan komplettera våra reguljära och andra arméer. De nationella arméerna måste även i fortsättningen ansvara för det inhemska försvaret, men vi saknar i stor utsträckning de instrument som krävs för ingripanden i andra delar av världen. Vi riskerar att ta på oss för mycket, och jag välkomnar därför denna utveckling. Vi måste dock se detta som en allvarlig varningssignal om att vi måste se till att vår utrikes- och säkerhetspolitik äntligen också får nödvändiga fredsbevarande instrument till sitt förfogande. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   . – Den rådande situationen i Demokratiska republiken Kongo är mycket oroväckande. Landet har under lång tid plågats av stor instabilitet, som lett till brutalt våld mot civila, svält och en mycket allvarlig situation i hela Stora sjöområdet. Vi ser dock positivt på det faktum att val nu anordnas.
Vi i Junilistan motsätter oss starkt att man använder uppdraget i Demokratiska republiken Kongo för att ytterligare stärka EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.
Situationen i Demokratiska republiken Kongo måste lösas, men inte genom bidrag från en gemensam EU-styrka. Det är upp till varje medlemsstat att, på begäran av FN, avgöra om truppbidrag ska lämnas eller ej.
Vi har således röstat emot resolutionen. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . – Afrika är en mycket aptitretande frukt. De kapitalistiska stormakterna försöker dominera Afrika och exploatera dess enorma resurser. Detta bevisas av den ökande närvaron på kontinenten och antalet amerikanska, franska, brittiska och tyska operationer och militärbaser.
De militära insatserna i Demokratiska republiken Kongo trappas upp som ett led i denna strategi och banar vägen för ytterligare militära operationer i framtiden. Vi får inte glömma att detta är den andra EU-insatsen i landet, efter Artemis med franska trupper 2003.
EU:s stormakter, dvs. Frankrike och Tyskland, har med stöd av Portugals regering misslyckats med att sätta stopp för den olagliga exploateringen av naturresurser, som EU-företag varit delaktiga i, och för den yttre inblandningen i landets affärer. De har inte heller hörsammat FN:s begäran om humanitärt bistånd eller främjat och tillhandahållit ekonomiskt stöd till nedrustning och socioekonomisk utveckling, med syftet att se till att det är lokalbefolkningen som får del i och gynnas av landets naturresurser. I stället har de skickat ännu fler trupper till ett land där över 15 000 man redan har stationerats inom ramen för Förenta nationernas uppdrag i Demokratiska republiken Kongo (MONUC). Vi röstade därför emot. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   – EU:s beslut att skicka EU:s militära styrkor till Demokratiska republiken Kongo har att göra med konkurrensen mellan de imperialistiska styrkorna när det gäller att kontrollera marknaderna och de inkomstbringande resurserna i Kongo och generellt i Afrika, som har betalat för denna politik med miljontals liv.
EU använder skyddet av freden och valprocessen som täckmantel för att dölja de verkliga målen och skapa en situation där man ställs inför fullbordat faktum när det gäller framtida ingripanden.
Detta militära EU-uppdrag är dessutom den första tillämpningen av den reaktionära FN-reformen, vars syfte är att integrera regionala organisationer (Νato, EU:s armé) i FN:s mekanismer för att legalisera imperialistiska insatser.
Det är inte något sammanträffande att det talas i resolutionen om att Demokratiska republiken Kongo måste omstruktureras i enlighet med den standard för Irak som fastställs i FN:s deklaration från dess 60-årsdag.
EU-arméns andra organiserade militära uppdrag efter Bosnien visar också dess aggressiva, interventionistiska karaktär.
Kongos och Afrikas folk behöver inga ”internationella beskyddare”, som hur som helst bär ansvaret för de krig och den desperata situation de befinner sig i. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   . – De brittiska konservativa motsätter sig EU:s inblandning i militär verksamhet, som utgör en del av EU:s politiska integrering, som inte skapar några ytterligare militära resurser och undergräver etablerade militära allianser. Det pågår en tragedi i Kongo, men detta beaktas inte i samband med internationell utplacering av trupper. EU är vare sig utformat eller utrustat för att hantera sådana ärenden från en militär ståndpunkt. Det bör det inte heller vara. EU har inte ens kunnat uppfylla sina torftiga säkerhetsskyldigheter gentemot Sudan, där det insisterade på att spela en roll, när Nato redan hade engagerat sig. EU har genomfört två civila uppdrag i Kongo, och det framgår inte vad mandatet för ett militärt uppdrag från EU:s sida nu skulle bli. Den kongolesiska regeringen har inte bett om det. Detta uppdrag är helt klart ovidkommande, utformat mer för att ge publicitet åt EU:s varumärke än för att få bukt med Kongos problem. EU borde svara på FN:s begäran genom att använda sina politiska och humanitära verktyg, såsom valobservatörer och utvecklingsbistånd. Beroende på bakgrunden borde dessa frågor vara nationernas, Natos eller FN:s ansvar. De brittiska konservativa stöder FN i dess många svåra uppdrag, men inte EU:s militära äventyr. Vi röstar därför emot resolutionen. 
Carlo Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag är mycket glad över att få redogöra för skälen till att jag röstade för Jo Leinens betänkande om regler för och finansiering av europeiska politiska partier. När jag i Italien ropar ”Pensionärer, ta ställning!” så ansluter sig alla pensionärer till mig och yngre personer ansluter sig till dem, eftersom de tror på det pensionärsparti som jag är ledare för.
Jag är säker på att om jag skulle ropa ”Pensionärer, ta ställning!” på EU:s 25 språk så skulle pensionärer från de övriga 24 medlemsstaterna också stödja mig, eftersom det europeiska politiska partiet går rakt in i befolkningens hjärta. Jag är alldeles säker på att vi kommer att skapa Europa när vi har skapat de europeiska partierna, på samma sätt som pensionärspartiet skapar det europeiska pensionärspartiet. Pensionärer, ta ställning! 
Frank Vanhecke (NI ).
   – Herr talman! Som en röd linje i Leinenbetänkandet går övertygelsen att fullfjädrade europeiska politiska partier är nödvändiga, eftersom de verkligen gynnar den europeiska demokratin.
Jag menar att det inte vore någon överdrift att säga att det förhåller på precis motsatt sätt. Den ohämmade tillväxten av beslutsprocessen i ett EU som, märk väl, borde bestå av mycket olika och framför allt självständiga medlemsstater är det säkraste sättet att minska demokratin och inskränka insynen i beslutsfattandet ännu mer genom att införa byråkrati som det är praktiskt taget omöjligt att övervaka, vilket det förresten finns otaliga exempel på i dag. Ta bara parlamentets diktatoriska sätt att hantera avvisandet av den europeiska konstitutionen i demokratiska folkomröstningar i Frankrike och Nederländerna.
Avsikten är alltså att de europeiska politiska partierna ska fylla funktionen att dränera skattebetalarna på ännu mer pengar och ge ännu mer av dessa till de politiska partierna, dock bara till de politiskt korrekta partierna. När EU talar om demokrati gör vi därför klokt i att se upp. 
Richard Corbett (PSE ).
   – Herr talman! Samtidigt som jag är oense med den föregående talaren och skulle vilja säga att vi behöver politiska partier som erbjuder medborgarna en valmöjlighet också på EU-nivå, skulle jag vilja föra till protokollet att jag inte instämmer med ett av de förslag som har dykt upp mot bakgrund av Leinenbetänkadet, nämligen att vi borde ha listor på EU-nivå för val till Europaparlamentet. Ett sådant förslag skulle till att börja med kräva att fördraget ändras nu, medan vi fortfarande befinner oss i en period av eftertanke när det gäller vad som bör göras i fråga om ändringar av fördraget.
Jag anser inte heller att detta är nödvändigt. Det finns en risk att sådana listor skulle placera de ledamöter som väljs genom dem längre från medborgarna än de ledamöter som valts i regionerna, som de flesta av oss. Något som vi skulle kunna undersöka som ett användbart sätt för att länka Europavalet till idén om valmöjlighet för medborgarna, är att ta upp idén som vår föredragande lade fram för bara några minuter sedan, nämligen att varje europeiskt politiskt parti borde utse sin kandidat till posten som kommissionsordförande. Detta skulle skapa en länk mellan valet till ett parlament och den resulterande sammansättningen av det verkställande organet, vilket människor i själva verket är vana vid att göra när de röstar i nationella val i EU-länder. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström och Åsa Westlund (PSE ),
   . – Det är viktigt att vi har politiska partier på europeisk nivå. De spelar en betydelsefull roll när det gäller att sprida politisk information och kunskap om den europeiska politiken samt för att främja de demokratiska värdena och för att skapa ett europeiskt medvetande. Däremot anser vi inte att EU ska besluta om hur medlemskap, listor och nomineringar ska hanteras. Det måste vara upp till varje parti att reglera hur de vill hantera sådana här frågor
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Vi röstade emot i enlighet med vår åsikt om de europeiska politiska partierna. Med tanke på den enorma klyftan mellan medborgarna och EU:s institutioner är det ingen lösning att inrätta ännu fler europeiska partier eller att öka finansieringen till dem som redan finns. Alla nationella partier måste ha kvar möjligheten att organisera sig självständigt, inte minst med tanke på sina förbindelser med EU och parlamentet.
För att uppmuntra medborgarna att bli mer politiskt engagerade på EU-nivå krävs att en helomvändning görs bort från den nyliberala politiken, att stabilitets- och tillväxtpakten slopas, att det s.k. Bolkesteindirektivet dras tillbaka och att Lissabonstrategin ersätts med en strategi präglad av solidaritet, hållbar utveckling och social sammanhållning. Det som behövs är arbetstillfällen av hög kvalitet och med rättigheter, bättre offentliga tjänster, ökade sysselsättningsgenererande investeringar och större social integration tillsammans med rättvisare fördelning av välståndet. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   . – De europeiska politiska partierna är inget annat än extremt lukrativa organisationer. Betänkandet är i grunden bara en begäran om mer pengar till dessa partier och större frihet att använda dessa pengar liksom högre status och ett system för skattebefrielse. Men vad är syftet? För tillfället inget annat än att finnas och att träffas.
Målet är nämligen att ge partierna monopol på att sprida europeismens goda budskap. Partiernas tillkomst är dessutom beroende av något slags oacceptabelt intyg om europeiskt rättänkande som parlamentet ska utfärda, baserat på de program som partierna måste lämna in till sina myndigheter. Vi vet också att ni skulle vilja att åtminstone några av platserna i parlamentet var reserverade för personer som valts från listor som upprättats på EU-nivå, listor som endast europeiska partier kan lägga fram. Det ultimata resultatet för er skulle vara om partierna i sig tilläts att delta i nationella och lokala val, vilket skulle möjliggöra en oacceptabel politisk inblandning på alla beslutsnivåer i medlemsstaterna.
Demokrati är att låta länderna styra sig själva eller välja företrädare som tillvaratar deras intressen i beslutsfattande myndigheter, parlament och regeringar. Att inrätta konstgjorda organ som bara företräder sig själva och som styrs av Bryssels ideologi är allt annat än demokrati. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   . – Vi är motståndare till det subventionerade system som nu byggs upp för europeiska politiska partier. Partier måste byggas underifrån av partierna i medlemsstaterna. Om dessa medlemspartier inte finner det motiverat att öka sina anslag till sitt europeiska parti kan man ifrågasätta om det verkligen finns ett behov för europeiska politiska partiers existens. Att starta partier på EU-nivå som är starkt subventionerade av EU:s skattebetalare anser vi vara förkastligt.
Vi röstar därför nej till detta betänkande. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – I dag har nästan 85 procent av parlamentets ledamöter gått med på att öka stödet till sina egna politiska partier och att mjuka upp reglerna för hur dessa medel får användas. Den nuvarande budgeten på 8,4 miljoner euro som förra året användes för stöd till de europeiska partierna kommer dessutom att ökas ytterligare, och partierna kommer att tillåtas att lägga undan dessa stöd om de inte spenderar dem inom ett år.
I många fall utvecklar politikerna en egen logik helt oberoende av sina väljare. Så var det med det förslag till europeisk konstitution som underkändes, och så är det i ännu högre grad med stöd av det här slaget. I början användes medel som parlamentet röstat för olagligt för samarbete på EU-nivå mellan politiska partier. Den 18 juni 2003 röstade jag emot legalisering av detta missbruk, och i dag röstar jag emot en ytterligare utökning. Om de nationella partierna vill gå samman i europeiska partier står det dem fritt, men jag kan inte se någon anledning till att de inte skulle finansiera vissa saker själva. Att de nu begär ökat stöd och flexiblare regler för användningen av detta stöd ger intrycket att politikerna bryr sig mer om sina egna gruppers intressen än väljarnas. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   – Greklands kommunistiska parti är emot EU:s beslut att inrätta europeiska politiska partier som EU vill kontrollera och använda för att försvara eller främja likriktningen i Europa.
Betänkandet syftar till att uppvärdera partiernas roll och införa ett flexiblare finansieringssystem, så att partierna kan användas som en del av mekanismerna för hjärntvätt i förberedelserna inför den europeiska konstitutionen och dess politik, så att motståndet på gräsrotsnivå kan brytas.
Inom ramen för EU:s s.k. kommunikationspolitik, dvs. kapitalets ideologiska angrepp, och med hjälp av ”betänketiden” mobiliseras initiativ, regionala myndigheter, frivilligorganisationer, medier, journalister och politiska partier i betänkandet för att främja likriktningen i EU i propagandasyfte och för att blåsa nytt liv i den europeiska konstitutionen och uppvärdera synen på EU i de europeiska arbetstagarnas ögon.
Särskild vikt fästs vid ungdomar, genom att förstärka de europeiska partierna för att skapa europeiska ungdomsorganisationer.
I betänkandet värnas samtidigt absolut kontroll över och bristen på oberoende hos dessa partier till den grad att deras interna arbetsordning fastställs.
Vi röstar emot betänkandet och vägrar att uttrycka vår lojalitet med den imperialistiska kapitalalliansen EU, och vi manar till motstånd, olydnad och ohörsamhet. 
Carlo Fatuzzo (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Innan jag gick ombord på flygplanet i går för att kunna vara här i Bryssel i dag ropade jag som vanligt ”Pensionärer, ta ställning”. När jag vände mig om såg jag att både äldre och yngre människor följde mig, för i pensionärspartiet samarbetar alla oavsett ålder.
I betänkandet av Philip Bushill-Matthews – som jag tackar för hans som vanligt imponerande arbetsinsats – talas med rätta om solidaritet mellan generationerna. Herr talman! Alla – både yngre människor och pensionärer – har ställt följande fråga till mig, som jag också ställer till mig själv: är det de äldre som bör försörja de yngre, eller är det tvärtom de yngre som bör försörja de äldre? Uppenbarligen är det så att det är de äldre som, efter att ha vigt sina liv åt samhället och människorna där, förväntas överlämna sina pensioner till de yngre också som äldre medborgare. Det tror jag att de 25 EU-medlemsstaternas regeringar skulle vilja, men är vi verkligen säkra på att det är bästa lösningen? Vore det inte bättre om de yngre äntligen ger de äldre det erkännande de förtjänar? Länge leve pensionärerna! 
Frank Vanhecke (NI ).
   – Herr talman! Jag lade ned min röst om Bushill-Matthews-betänkandet, eftersom jag inte håller med om vissa av rekommendationerna där.
Man kommer osökt att tänka på skäl 70 om invandringspolitik, även om jag faktiskt måste erkänna att till och med detta skäl innehåller en mening som är anmärkningsvärt nyanserad för att komma från parlamentet.
Jag måste tillstå att betänkandet faktiskt är relativt opartiskt och åtminstone har den fördelen att det återigen placerar EU:s demografiska problem på dagordningen. I betänkandet saknar jag dock slutsatsen att väldigt många föräldrar i dag fortfarande frivilligt väljer att stanna hemma och fattar sitt beslut utifrån familjens bästa, och att väsentligt många fler sannolikt skulle välja att göra detta om de styrande gjorde det ekonomiskt möjligt.
I detta sammanhang har min grupp länge krävt fullt utbyggda föräldralöner, som ska innefatta social trygghet och vara pensionsgrundande för den förälder som stannar hemma och tar hand om minderåriga barn. Jag är övertygad om att en sådan åtgärd också skulle ha stor betydelse för att lösa det enorma demografiska problem vi står inför i dag. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Herr talman! I medierna hyllas singellivet som alltings ideal. Familjer med många barn betraktas mer eller mindre som socialt missanpassade. Ändå är det så att ju fler barnlösa vi har i dag, desto fler yngre människor kommer i sin tur att vilja förbli barnlösa. Jag menar att morgondagens föräldrar måste få växa upp tillsammans med barn för att kunna uppskatta dem. Vi måste därför snarast vidta åtgärder för att justera dagens syn på familjer.
Om vi vill undvika ett scenario där det bara är hos invandrarna man hittar traditionella familjebildningar i städerna menar jag att vi måste främja familjen i högre grad även bland Europas ursprungsbefolkning.
En annan viktig utgångspunkt är givetvis möjligheterna att förena familjeliv och karriär. Det är inget sammanträffande att de länder som har lyckats med detta har högre födelsetal. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström och Åsa Westlund (PSE ),
   . – Vi röstade för betänkandet om demografiska utmaningar och solidaritet mellan generationerna. Vi röstade däremot nej till skrivningen att högre skatter, för att finansiera social trygghet, är en mindre hållbar lösning på lång sikt. Dessutom tolkar vi en höjning av pensionsåldern som en höjning av den faktiska pensionsåldern, inte den lagstadgade. Eftersom skrivningen inte var tillräckligt tydlig på denna punkt kunde vi inte stödja den. Vi ställer oss inte heller bakom att Europaparlamentet ska uppmana medlemsstaterna och företagen att bryta sambandet mellan hög ålder och högre lönenivå. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner och Gunnar Hökmark (PPE-DE ),
   . – Moderaterna har idag valt att lägga ned sina röster i omröstningen om demografiska utmaningar och solidaritet mellan generationerna.
Även om rapporten framför många relevanta förslag kan vi inte stödja betänkandet. Skälet är att rapporten berör frågor som hör till medlemsstaternas kompetensområden. 
Gérard Deprez (ALDE ),
   . – Jag röstade för Philip Bushill-Matthews betänkande om demografiska utmaningar och solidaritet mellan generationerna.
De fakta som finns är obestridliga: Europa blir äldre. I mitt hemland är ekvationen enkel: eftersom vi har ett system med omfördelning för att kunna betala lagstadgade pensioner, där varje generation arbetstagare betalar för den föregående generationens pensioner, innebär detta rent praktiskt att färre människor måste finansiera pensioner och sjukvård för allt fler pensionärer, som lever allt längre.
Om ingenting görs kommer antingen framtida generationer att behöva bära väsentligt högre kostnader, vilket kommer att påverka deras egen levnadsstandard negativt, eller också, om de vägrar att göra detta, kommer morgondagens pensionärer i allt högre grad att behöva leva på existensminimum och få mindre tillgång till sjukvård.
Vid första anblicken är ingen av dessa möjligheter acceptabla. Ingen av dem kommer hur som helst att accepteras. Vi måste finna andra sätt och det snabbt. Alla länder i Europeiska unionen står inför detta problem. Det är en demokratis plikt att se framåt för att finna en lösning på de problem som den vet är oundvikliga. Det är vi skyldiga framtidens generationer av européer. 
David Martin (PSE ),
   . – Jag välkomnar detta betänkande, som är en reaktion på de tendenser som följer på demografiska förändringar.
Enligt kommissionen borde EU fullfölja tre centrala prioriteringar för att möta demografiska förändringar: att återgå till demografisk tillväxt, att säkerställa en balans mellan generationerna samt att ”finna nya broar mellan livets skeden”.
I vårt samhälle är det viktigare än någonsin att vi möter våra demografiska utmaningar och utnyttjar våra äldre medborgares kunskaper så gott vi kan. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   . – Från Kina till Europa, via Ryssland och för att inte tala om Afrika, tornar ett ofantligt demografiskt problem upp sig. Världen blir äldre. Det värsta är att befolkningen i vissa europeiska länder minskar eller kommer att minska, t.ex. i Tyskland och Ryssland.
De demografiska följderna är väl kända: ökade sjukvårds- och pensionsutgifter, behovet av miljontals arbetstillfällen inom vården och brist på personal med migrationsströmmar som följd, vilket får den psykologiska effekten att samhällena påverkas i riktning mot försiktiga och passiva attityder och malthusiansk politik utan framtidstro, där åtstramningsbudget har varit ordet på tapeten sedan Maastricht.
Med andra ord: Vem är det som ska betala de skatter som ska finansiera allt detta? Olympens gudar eller gamlingar som står på gravens rand?
Familjepolitiken kommer givetvis att utformas för att försöka skapa bidragsgivare och bidrag. Men medan vi väntar på att födelsetalen, därmed antalet arbetstagare, ska stiga under det tomrum som breder ut sig framför oss de närmaste 20 åren visar de belgiska, nederländska och schweiziska lagarna om dödshjälp, som maskerats som rätten att välja sin egen död, den resa mot nattens slut som politiken, framför allt i Europa, har anträtt. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   . – Europa står inför ett aldrig tidigare skådat demografiskt problem.
År 2030 kommer EU att ha 18 miljoner färre ungdomar än i dag, och 2050 kommer EU att ha 60 miljoner färre invånare. Mellan 2005 och 2030 kommer antalet personer över 65 att öka med 52,3 procent (40 miljoner fler), samtidigt som åldersgruppen 15–64 år kommer att minska med 6,8 procent (21 miljoner färre). Andelen icke-sysselsatta personer (barn, äldre och andra personer i beroendeställning) i förhållande till den arbetsföra befolkningen kommer att stiga från 49 procent 2005 till 66 procent 2030.
Denna utveckling kan spaltas upp i två faktorer: för det första lever människor längre och för det andra har födelsetalen sjunkit. Den genomsnittliga förväntade livslängden för 60-åringar har stigit med fem år sedan 1960 för kvinnor och med nästan fyra år för män, vilket innebär att antalet personer över 80 kommer att öka med 180 procent till 2050, samtidigt som födelsetalen sjunker. År 2003 var antalet barn per kvinna 1,48, medan det skulle behöva vara minst 2,1 barn per kvinna för att bibehålla befolkningsnivån.
Eftersom jag är medveten om dessa faktorers konsekvenser för välfärden, levnadsstandarden och förhållandet mellan generationerna röstade jag för betänkandet. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är fullt och fast för största möjliga utveckling av bioenergin, men när vi talar om att främja odling av grödor för icke-livsmedelsändamål i samband med energioberoende måste vi påpeka att flytande biobränslen är långt ifrån kostnadseffektiva. EU kan heller inte ens producera tillräckligt med biobränslen för att nå de mål som fastställts i direktivet om biobränslen.
Jag anser att det är viktigt att kalla saker och ting vid deras rätta namn för att förhindra en situation där generaldirektoratet för jordbruk börjar styra EU:s energipolitik utan att vi ens märker det. Detta kommer därför att handla om jordbrukssubventioner, inte om koldioxideffektivitet eller energioberoende, så länge kostnaderna för flytande biobränslen är väsentligt högre än för de konventionella bränslen som de förväntas ersätta, eller så länge den fossila energi som används för att framställa dem är större än den som utvinns från dem. Så förhåller det sig nu, särskilt med nordisk fältbaserad energi.
Ökad användning av biobränslen skulle därför öka både energikostnader och livsmedelspriser i EU. Detta skulle ofrånkomligen inverka på EU:s konkurrenskraft. Med flytande biobränslen behöver vi en ärlig livscykelanalys som bör genomföras av ett oberoende och objektivt organ.
Liam Aylward (UEN ),
   . – Herr talman! Jag stöder Parishbetänkandet.
Kolleger! Kom ihåg att Brasilien, genom att utnyttja socker som råmaterial, är världens supermakt när det kommer till etanol, med ett intressant ägarskap av sektorn – inte allt är brasilianskt.
Beslutet att lägga ned den sista sockerfabriken i Irland gör mig djupt besviken och ledsen. Hundratals arbetstillfällen kommer att gå förlorade. Detta är ett hårt slag mot alla dem som troget har tjänat industrin generation efter generation. Kommissionens beslut att reformera sockerindustrin och att minska de stöd som den betalade ut till odlare gynnade aldrig den irländska sockerindustrin. Nu måste vi se till att de som lojalt tjänade sockerindustrin under många år får skälig kompensation.
Hela området för odling av alternativa grödor, som bland annat kan användas till produktion av bioetanol, måste nu tas i noggrant beaktande och erbjudas stöd på både EU-nivå och nationell nivå, särskilt inom sektorn för sockerbetor.
Biobränslen erbjuder utmärkta nya möjligheter, och man kan utnyttja den sakkunskap som särskilt finns hos irländska odlare. Biobränslen kommer att bidra till EU:s egenkapacitet på energiområdet, i en tid med stigande oljepriser och mot bakgrund av den nyligen utkämpade striden om gasleveranser från Ryssland. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner och Gunnar Hökmark (PPE-DE ),
   . – Vi har röstat för rapporten Främjande av grödor för icke-livsmedelsändamål eftersom vi tycker att det är positivt när lantbrukare hittar andra grödor än de traditionella när dessa inte längre bär sig. Det är viktigt med teknikutveckling när det gäller alternativa energiformer och vi ser också möjligheterna i samband med omstruktureringen av jordbrukspolitiken.
Vi anser däremot inte att en övergång till energigrödor ska tillåtas bromsa avvecklingen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är viktigt att dessa nya produkter utvecklas och växer på en fri marknad utan subventioner. Tillfälliga stöd bör i den mån de alls ska förekomma sikta på infrastrukturella åtgärder för att starta verksamhet, inte på subventionerad produktion. 
Gérard Deprez (ALDE ),
   . – Med anledning av antagandet av betänkandet, som jag stödde, skulle jag vilja ta upp den senaste utvecklingen på bioenergiområdet i Belgien. Utöver mikroekonomiska projekt i anslutning till användning av biobränslen i jordbruket utvecklas äntligen storskaliga industriprojekt i mitt hemland, något jag välkomnar varmt. När det gäller produktionen pågår för närvarande sex större projekt, varav de två största i Gent (biodieselsektorn) och i Wanze (bioetanolsektorn).
I det program för skattelättnader för biobränslen som Belgien har antagit och som Europeiska kommissionen har godkänt fastställs dessutom inblandningsgraden för biodiesel i traditionell diesel till 3,37 procent för 2006 och till 4,29 procent för 2007. För bioetanol har inblandningsgraden fastställts till 7 procent. Med denna nivå kanske vi till och med kan nå det mål som rekommenderas i direktiv 2003/30/EG, nämligen att 5,75 procent av allt bränsle som säljs ska vara ”grönt” 2010.
I Parishbetänkandet krävs därför att dessa mål ska göras obligatoriska. Användningen av jordbruksprodukter i energisyfte, som är en reell möjlighet i framtiden för våra jordbrukare och dessutom miljövänligt, förtjänar verkligen att restriktiva mål fastställs, särskilt om de är rimliga. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . – Föredraganden menar, och detta instämmer vi i, att produktion av förnybara råmaterial och användning av organiskt avfall kan ”bidra till en bättre miljö, en hållbar energiproduktion, skapande av arbetstillfällen och regional balans och samtidigt bidra till ett mångfunktionellt jordbruk med större mångfald och ökat oberoende”.
Vi anser dock att större vikt bör läggas vid den befintliga kapaciteten när det gäller alternativ energi och det aktuella förhållandet mellan energi, miljö och jordbruk inom ramen för hållbar utveckling. Detta kommer i slutändan att gynna medborgarna och deras livskvalitet samt berörda ekonomiska sektorer.
Vi anser samtidigt att en lämplig balans måste hittas mellan livsmedelsgrödor och energigrödor, så att livsmedelsoberoendet och livsmedelssäkerheten inte äventyras.
Produktion av grödor för icke-livsmedelsändamål skyddas inte i den gemensamma jordbrukspolitiken, eftersom stödet understiger 80 euro per hektar och år, och föredraganden kräver att åtgärder vidtas för att avveckla det offentliga stödet. Detta skulle innebära att sådan produktion underkastas energiindustrin och WTO:s bestämmelser. Därför lade jag ned min röst. 
Glyn Ford (PSE ),
   . – Jag välkomnar i princip detta betänkande av min kollega Neil Parish om främjande av grödor för icke-livsmedelsändamål. Samtidigt som denna teknik inte kommer att lösa våra energiproblem kan den lämna ett litet men betydelsefullt bidrag. Snabbväxande pil och poppel kan utnyttjas för att tillhandahålla småskalig värme- och elförsörjning i avlägsna, isolerade områden, vilket jag såg för några år sedan i Österrike. Oljeraps och vete kan användas vid produktionen av biobränslen antingen det är diesel eller olja och leda till minskade koldioxidutsläpp. Ytterligare en varning: programmen måste vara en del av lösningen, inte en del av problemet. Där dessa är förnuftiga från ekonomisk, miljömässig och energimässig synpunkt kommer jag att stödja dem. När de bara syftar till att bibehålla jordbruksutgifter på bekostnad av sunt förnuft kommer jag inte att göra det. 
Hélène Goudin och Nils Lundgren (IND/DEM ),
   . – Betänkandet är endast ett tyckande från EU-parlamentet utanför lagstiftande procedur. Det bygger på att den existerande gemensamma jordbrukspolitiken ska utvidgas ytterligare inom energigrödor. Mycket finns att tillägga i debatten om energigrödor.
Vi har valt att rösta nej till betänkandet. 
David Martin (PSE ),
   . – Betänkandet om främjande av grödor för icke-livsmedelsändamål kom i precis rättan tid med tanke på den snabba minskningen av fossila bränslereserver. Odling av till exempel biomassa kan på ett verkningsfullt sätt bidra till att minska växthuseffekten, som främst orsakas av koldioxid, genom att fungera som en buffert för koldioxidutsläppen.
Jag är för främjandet av förnybara energikällor genom produktion av grödor. Åtskilliga moderna tekniker, som exempelvis energi som utvinns ur biomassa, är ekonomiskt genomförbara och konkurrenskraftiga och kommer i sin tur att öppna nya marknader för jordbrukare inom Europeiska unionen, och på så sätt stimulera ekonomisk, social och miljömässig tillväxt. 
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
