Sociala paketet (första delen) (debatt)
Talmannen
. - Nästa punkt är kommissionens och rådets uttalanden om det sociala paketet (första delen).
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Herr vice talman, mina damer och herrar! För två månader sedan antog kommissionen en förnyad social agenda. Den har utformats som hjälp för EU att lösa de sociala problem som Europa står inför under 2000-talet. Den innehåller ett antal långtgående och sammanhängande socialpolitiska åtgärder och skapar bättre möjligheter för européer att dra nytta av tillfällen som blir tillgängliga för dem.
Som redan nämnts diskuterades den förnyade sociala agendan av sysselsättnings- och socialministrarna vid det informella möte som rådet för sysselsättning och socialpolitik höll i början av juli i Chantilly.
Det gladde mig att höra att den förnyade sociala agendan togs emot mycket positivt av medlemsstaterna och jag ser med intresse fram emot de slutsatser som rådet får vid årsslutet. Jag har redan kunnat presentera paketet för talmanskonferensen och utskottet för sysselsättning och sociala frågor. Vi har också kunnat enas om en lämplig tidpunkt för en ingående diskussion här i Europaparlamentet. Jag är övertygad om att dagens diskussion kommer att bidra till att vi uppnår samförstånd om vilket slags socialt Europa vi vill skapa för europeiska medborgare.
Låt mig få påminna er om var vi står just nu. Detta komplexa paket är resultatet av två års gemensamma ansträngningar. Kommissionen har samarbetat med alla berörda parter, däribland företrädare för arbetstagare och arbetsgivare, det civila samhället, medlemsstater och regionala och lokala organ. Paketet bildar en sammanhängande helhet och framhäver kopplingen till andra områden som utbildning, hälsa, miljö, informationssamhället och ekonomin. Det framgår dessutom klart att ekonomiska och sociala målsättningar är två sidor av samma mynt och att det måste finnas ett tätt samband mellan dem för människors bästa. Det är ett långgående paket som försöker uppfylla människors behov i praktiken och förbättra deras levnadsvillkor. Det är också ett mycket omfattande paket - det största som kommissionen någonsin har antagit på samma gång - med 18 initiativ som presenteras tillsammans med betänkandet. Dessutom finns det ytterligare 20 som rör ett vitt antal ämnen som också är under diskussion.
I dag granskar vi två åtgärder, dels det föreslagna direktivet om bekämpning av diskriminering, dels det uppdaterade direktivet om inrättande av europeiska företagsråd. Jag vill börja med några inledande ord om de grundläggande principerna för paketet.
Den förnyade sociala agendan baseras på de tre huvudprinciperna möjligheter, tillgång och solidaritet. Vi européer värnar om individens värde och vill att alla ges lika möjligheter att förverkliga sin potential. Det innebär att vi vill avlägsna hinder som människor måste övervinna och skapa villkor som gör att alla kan dra nytta av tillfällen som yppar sig samtidigt som vi respekterar europeisk mångfald och undviker oenighet.
Vi européer tror på jämlikhet, vilket ger upphov till en gemensam övertygelse om social solidaritet, exempelvis solidaritet mellan generationerna, mellan människorna på toppen och människorna på botten, mellan de rika och mindre rika medlemsstaterna och även med våra grannländer och vänner i andra delar av världen, eftersom solidaritet är en integrerad del i en fungerande europeisk gemenskap och i våra relationer med andra länder i världen.
Som ni vet, mina damer och herrar, skiljer det sig åt inom EU hur långt det lagstadgade skyddet mot diskriminering för närvarande sträcker sig, beroende på grunden för diskrimineringen. Men diskriminering inskränker sig inte bara till ett område. Det är skälet till att paketet innehåller ett föreslag om ett övergripande direktiv som förbjuder diskriminering utanför arbetslivet på grund av ålder, sexuell läggning, religion eller övertygelse och funktionshinder. Genom ett övergripande direktiv får medlemsstaterna, de ekonomiska aktörerna och medborgarna största möjliga klarhet och rättssäkerhet.
Utkastet är ett svar på upprepade uppmaningar från parlamentet och uppfyller kommissionens politiska åtaganden i början av mandatperioden. Det är ett flexibelt instrument som bygger på principer som medlemsstaterna redan har antagit och som omfattas av nuvarande lagstiftning.
Jag vill understryka att en likvärdig behandling av alla grunder för diskriminering inte betyder att likalydande regler måste tillämpas inom alla områden. Inom exempelvis försäkringar och banktjänster blir det möjligt att tillämpa olika förfaranden med utgångspunkt från ålder och funktionshinder. Men sådana skillnader måste baseras på övertygande resonemang och tillförlitliga statistiska uppgifter. Det kommer fortfarande att bli möjligt att erbjuda förmånliga avgifter för äldre inom kollektivtrafiken och vid kulturevenemang och det kommer fortfarande att bli möjligt att begränsa tillgången till vissa varor för att värna om människors hälsa, exempelvis försäljning av alkohol till minderåriga.
Direktivet omfattar tillhandahållandet av alla varor och tjänster och gäller både företag och privatpersoner, men endast i den mån tillhandahållandet av varor och tjänster sker på affärsmässig grund.
Direktivet kommer även att vara proportionerligt mot den börda som det medför i enlighet med proportionalitetsprincipen, som återfinns både i de nuvarande antidiskrimineringsdirektiven och i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionshinder, vilka har undertecknats av medlemsstaterna och EU.
Utkastet till direktivet förbjuder diskriminering, men respekterar samtidigt andra grundläggande fri- och rättigheter, bland annat skyddet för privat- och familjeliv och handlingar som utförs där samt religionsfrihet och föreningsfrihet.
Ett annat problem som jag vill uppmärksamma är diskriminering av romer, vilket kommissionen vid upprepade tillfällen fördömt som oförenligt med EU:s principer. Paketet innehåller en deklaration om vårt förnyade åtagande att säkerställa lika möjligheter och bekämpa diskriminering, samt även kommissionens arbetsdokument om gemenskapsinstrument och åtgärder för att integrera romerna.
Detta är ett svar på Europeiska rådets uppmaning till kommissionen i december 2007 att göra en översyn av EU:s nuvarande strategier och instrument samt förelägga rådet en rapport om uppnådda framsteg.
Enligt kommissionens arbetsdokument är nödvändiga rättsliga, finansiella och samordnande instrument på plats och i bruk, men ännu inte i tillräcklig utsträckning. Den förnyade sociala agendan innehåller flera initiativ till att förbättra EU:s förmåga att reagera effektivare på förändringar. Vi är övertygade om att den europeiska sociala dialogen och de europeiska företagsråden kommer att ha särskild betydelse i det sammanhanget. Direktivet om europeiska företagsråd har länge varit i stort behov av uppdatering.
För närvarande är 820 europeiska företagsråd verksamma inom EU och de företräder 15 miljoner arbetstagare. Men nyligen inträffade fall visar att de inte fungerar tillfredsställande och att anställda ofta får otillräcklig information eller inte kallas till samråd vid företagens omstruktureringar. Syftet med initiativet är därför att stärka den sociala dialogens roll inom företagen på en överstatlig nivå.
Eftersom det är ett nyanserat utkast borde det kunna garantera att arbetstagarrepresentanterna får tillräcklig information och engageras innan beslut fattas om förhållanden som kommer att påverka dem, och även tillåta företag att anpassa sig till globaliseringen.
Kommissionen skulle naturligtvis hellre prioritera en lösning som först hade diskuterats med företrädarna för arbetstagarna och arbetsgivarna, men eftersom vi inte lyckades övertala dem att delta i diskussionerna i juni tvingades kommissionen att lägga fram ett utkast på eget initiativ.
Vi sätter likväl värde på det gemensamma brev som arbetsgivar- och arbetstagarföreträdarna skickade till rådet och parlamentet i augusti. Vi uppskattar ansträngningarna från båda parterna att enas i detta komplexa ämne och det gläder mig också att de beslöt att godkänna kommissionens utkast som grund för vidare överläggningar. Jag hoppas verkligen att parlamentet beaktar de praktiska förslagen från företrädarna för arbetstagarna och arbetsgivarna vid första behandlingen. Jag tror att vi ska kunna nå fram till en snabb lösning. Kommissionen kommer i möjligaste mån att försöka bana väg för det.
Jag måste nu säga några få ord om globaliseringseffekterna. Ibland är det oundvikligt att företag omstruktureras och effekterna på de anställda och deras familjer kan bli mycket kännbara. Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter är till för att ge stöd i sådana situationer. Hittills har fonden hjälpt 7 250 arbetstagare att hitta nytt arbete. Vi kan glädjas över det men måste se till att fonden blir tillgänglig för alla som skulle kunna ha nytta av den.
Av rapporten som ingår i det sociala paketet framgår att av de 500 miljoner euro som årligen finns tillgängliga användes endast 4 procent under 2007. Vi måste därför fundera på åtgärder för att fondens aktiviteter ska ge bättre resultat.
När det gäller rörlig arbetskraft vill jag säga att direktivet från 1996 om utstationering av arbetstagare stödjer fri rörlighet för tjänster. Det ger också skydd mot utnyttjande av arbetstagare och är en garanti för att utstationerade arbetstagares grundläggande rättigheter respekteras i alla medlemsstater. Nyligen avkunnade domar från EG-domstolen inom detta område har föranlett en mängd frågor. Det finns absolut fog för reaktionerna och vi måste gemensamt försöka besvara dem. Jag har sammankallat ett forum den 9 oktober där detta komplexa problem kommer att diskuteras mellan politiska organ, företrädare för arbetstagare och arbetsgivare, representanter från europeiska institutioner samt specialister inom juridik och ekonomi.
Kommissionen kommer självfallet att fortsätta att vara lyhörd för alla kommentarer, men hittills ser vi inget behov av att ändra direktivet. Vi kommer i alla fall att se till att det inte blir någon konflikt mellan de grundläggande friheterna i fördraget och medborgarnas grundläggande rättigheter.
Den nya sociala agendan bekräftar EU:s åtagande att främja en stark och verklig social dimension för Europa, ett socialt Europa, som kommer att uppfylla alla våra medborgares förväntningar. Naturligtvis är detta omöjligt utan att ta med ett utbildningsperspektiv, vilket är mycket viktigt. I det sammanhanget vill jag också nämna följande tre dokument:
1. Rådets rekommendation om unga volontärers rörlighet i Europa.
2. Kommissionens meddelande ”Förbättrad kompetens för framtiden: En agenda för europeiskt samarbete om skolor”.
3. Grönbok - Migration & rörlighet: utmaningar och möjligheter för EU:s utbildningssystem.
Vi vill alla stärka och fördjupa den sociala dimensionen i Europa. De 18 åtgärder som paketet innehåller är ett första steg i den riktningen. Jag vet att jag kan lita på att ni som folkets valda representanter ingående och omsorgsfullt kommer att beakta förslagen och de politiska dokumenten. Det är av stor vikt för deras framtid.
Xavier Bertrand
rådets ordförande. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi är här för att diskutera det sociala Europa. Vi ska diskutera det sociala Europa och det gläder mig att i dag kunna göra det inför Europaparlamentet, som är en av huvudaktörerna i EU:s institutionella struktur och en viktig partner som det franska ordförandeskapet gärna vill ha ett så nära samarbete med som möjligt.
Som jag tidigare har sagt och nu upprepar kommer 2008 att bli det år då det sociala Europa kommer att få luft under vingarna igen. Jag är övertygad om det är något som alla i Europa ser fram emot. Toppmötet i juni i Luxemburg och mötet i Chantilly i juli är milstolpar på vägen. Vi ville gärna att det franska ordförandeskapet skulle göra en översyn av den europeiska sociala agendan, vilket kommissionsledamot Vladimir Špidla precis nämnde. Det är en av de viktigaste frågorna och det kräver av oss att vi kan fastställa en social vision för EU och omvandla visionen till konkreta insatser. Diskussionerna i Chantilly, där parlamentet representerades av utskottsordföranden Jan Andersson, gjorde det möjligt för oss att på nytt bekräfta ett antal gemensamma värderingar som vi alla delar, och det är just dessa som anger ramen för EU:s ambitioner för socialpolitik. Dessa värderingar är social dialog, solidaritet mellan generationerna, åtgärder mot fattigdom och diskriminering, jämlikhet mellan könen, socialt skydd, yrkesmässig rörlighet och betydelsen av tjänster i allmänhetens intresse för att garantera den sociala sammanhållningen och det sociala ansvaret inom företag och industrin. Betraktat från Peking, Washington, Godahoppsudden, New Delhi eller till och med Brisbane ger dessa värderingar den europeiska sociala modellen en viss särställning.
Chantilly utgjorde en chans för oss att påminna världen om att värderingarna fyller en central funktion i EU:s utvecklingsstrategi och i Lissabonfördraget. Med andra ord blev Chantilly en väckarklocka om att den sociala modellen och de gemensamma värderingarna utgör en styrka inom EU i en globaliserad värld.
Varför? Därför att en kunskapsbaserad ekonomi, innovationsekonomin, bara kan skapas genom att hela tiden fokusera på att utveckla de mänskliga resurserna och på ett livslångt lärande. Därför att ekonomin i stort förlorar på att vissa kategorier av befolkningen som utestängs från arbetslivet i långa perioder inte kan bidra till att skapa välfärd och inte får tillgång till varor och tjänster. Därför att även arbetstagarna blir produktivare när de har bra anställningsvillkor och socialt skydd som dämpar livets hårda törnar.
Ekonomiska framsteg måste inte alls ske på bekostnad av sociala framsteg. Jag är inte ensam om att anse att det finns ett starkt samband mellan dem. Utan sociala framsteg kommer den ekonomiska tillväxten förr eller senare att tappa fart. Därför måste Europa göra framsteg på båda fronter, både ekonomiskt och socialt.
Jämte den övertygelsen som vi gemensamt på nytt bekräftade accepterade vi också ytterligare ett faktum, nämligen att det krävs en översyn av den europeiska sociala modellen för att den ska kunna anpassas till globaliseringen, klimatförändringarna, befolkningsförändringarna och de europeiska samhällenas ökade mångfald. Vi måste alltså anpassa våra arbetsmarknader och införa flexicurity, det vill säga nya trygghetssystem och flexibilitet, för både arbetstagare och arbetsgivare.
Och ingenting är statiskt. I början blev folk skrämda av termen ”flexicurity”. Men nu står det för ett europeiskt ideal som alla strävar efter, även arbetsmarknadens parter. Flexicurity har blivit ett vardagligt begrepp i var mans mun, vilket är ett bevis på att saker och ting förändras och att vi tar till oss nya tankesätt.
Ett annat problem som måste lösas för att den sociala modellen ska kunna utvecklas är att säkra den sociala sammanhållningen med hjälp av åtgärder som bekämpar nya former av fattigdom, särskilt när det gäller barn. Det är hög tid att vi förenar våra krafter för att göra våra samhällen bättre förberedda på befolkningsutvecklingen, stärka solidariteten mellan generationerna och se till att människor får tillgång till högkvalitativa sociala tjänster av allmänt intresse.
Denna anpassningsprocess har redan pågått i några år. Tack vare initiativen från kommissionen, ministerrådet, Europaparlamentet och arbetsmarknadens parter gör vi framsteg inom särskilda initiativ som utgör svar på allmänhetens förväntningar i Europa. Hur kan vi tillåta fri rörlighet för arbetstagare inom Europa och samtidigt garantera anställningsrättigheter för alla rörliga arbetstagare? Hur ser vi till att omstruktureringarna hanteras på ett bättre sätt genom att arbetskraften i hela Europa engageras? Hur garanterar vi att människor kan arbeta och på så vis bli delaktiga i samhället och vad kan vi göra för att bekämpa diskriminering på ett effektivare sätt?
Dessa ansträngningar kommer att pågå under hela det franska ordförandeskapet, inte minst eftersom, och det sticker jag inte under stol med, de kommande valen innebär att den senare hälften av 2008 kommer att bli vår sista chans att åstadkomma resultat under den nuvarande mandatperioden i ett antal frågor. Inom kort kommer våra europeiska vänner vid valurnorna att avkunna sin dom.
Människorna i EU förväntar sig resultat. Reaktionerna mot nyligen avkunnade domar av EG-domstolen är bevis på det. Det är ett av de områden där Europaparlamentet kan hjälpa oss, men det finns även många andra områden som jag kort vill nämna.
För det första, en översyn av direktivet om europeiska företagsråd som Vladimír Špidla nyss nämnde. Det är ett stort åtagande som kommer att stärka den sociala dialogen i Europa. Det nuvarande direktivet berör mer än 14 miljoner arbetstagare och 820 arbetsgivare. En översyn av direktivet kommer att öka antalet ytterligare.
I Chantilly sammanförde vi representanter från Europeiska fackliga samorganisationen och Business Europe för att ta del av deras synpunkter på den ändrade text som kommissionen hade framlagt. De tyckte att förslaget var en bra utgångspunkt och sa att de kunde förhandla om de punkter som det rådde oenighet om. De utarbetar för närvarande ett antal gemensamma förslag som kommer att tillkännages i sinom tid.
Om arbetsmarknadens parter lyckas utarbeta gemensamma förslag om översyn av direktivet kommer det att vara till hjälp i vårt, parlamentets och rådets arbete. Så varför inte sikta på att komma fram till en överenskommelse vid första behandlingen så snart som möjligt? Om möjligt i slutet av året?
När det gäller vårt andra prioriterade arbetsområde måste jag naturligtvis nämna kommissionens förslag till direktiv om skydd mot diskriminering utanför arbetslivet, som antogs den 2 juli. Detta diskuterades mycket i Chantilly och ordförandeskapet påbörjade samtal om texten i början av juli. Parlamentet kommer att höras i frågan men jag vill understryka att kommissionens förslag, som omfattar fyra grunder för diskriminering, tog hänsyn till resolutionen om betänkandet av Elizabeth Lynne som antogs av parlamentet förra våren.
Den tredje frågan, som även den fick mycket uppmärksamhet, var sociala tjänster av allmänt intresse. Det pågår diskussioner i alla medlemsstater om detta. Alla pratar om samma sak även om onekligen alla inte säger precis samma sak. Men om protokollet till Lissabonfördraget och utvärderingen av Altmarkpaketet antas blir det möjligt för oss att fundera över hur dessa tjänster bidrar till den sociala sammanhållningen i Europa och över behovet av att se till att de håller god kvalitet samt över vikten av att skydda dem med lämplig lagstiftning. Förhoppningsvis kommer vi tillsammans med kommissionen att utarbeta en färdplan, med bistånd från övriga intresserade, och kartlägga ett antal etappmål så att vi inte tappar fart i dessa mycket viktiga frågor.
Sedan har vi förstås direktiven om tillfälligt arbete och arbetstid. Här ligger bollen hos EG-domstolen för en andra behandling. Vi måste försöka undvika förlikning. Miljontals tillfälligt anställda i Europa väntar otåligt på att direktivet om tillfälligt arbete ska träda i kraft och vissa medlemsstater har tryck på sig att reglera frågan om jourtid. Jag kan därför endast uppmuntra parlamentet att hålla oss informerade om vad som sker, även här med hänsyn till de motverkande faktorerna som jag är väl medveten om. Även i denna fråga har människor förväntningar på oss och vi har ögonen på oss.
Jag är också medveten om frågan om rörlighet, om behovet av att komma fram till en överenskommelse om förordningen om samordning av de sociala trygghetssystemen.
Det franska ordförandeskapet behöver Europaparlamentets stöd i de olika frågorna för att kunna uppnå konkreta resultat. Som ni vet, men jag upprepar det, väntar människor i EU ivrigt på dessa resultat och de förväntar sig av oss att vi ska förverkliga vår europeiska sociala vision i positiv riktning för deras vardag samt att vi ska se till att EU blir en del av deras liv. Vi är i dag medvetna om att vi inte behöver mindre EU utan mer EU. Vi är i dag väl medvetna om att vi inte behöver ett mindre socialt EU utan ett mer socialt EU. Vi är väl medvetna om de utmaningar som väntar oss.
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater lägger stor vikt vid social rättvisa. Att upprätthålla den europeiska sociala modellen är en av våra prioriteter i en alltmer globaliserad värld. Som ordförande för PPE-DE-gruppen välkomnar jag därför kommissionens förslag till det nya sociala paketet. Det ger vissa svar på frågor av stor vikt för våra samhällen, såsom befolkningsförändringarna, globaliseringen och minskning av fattigdomen.
Min grupp tycker att kommissionen bör gå ett steg längre och vidta mer specifika åtgärder. Att minska fattigdomen, se till att befolkningsgrupper som är utestängda från arbetsmarknaden får arbete, främja rörlighet för arbetstagarna och förbättra arbetstagarnas utbildning - allt detta kräver ett särskilt program, konkreta åtgärder och starkt engagemang från EU och dess medlemsstater.
Befolkningsförändringarna är en stor utmaning för våra ekonomier. Arbetstagare som uppnått pensionsåldern, kvinnor, ungdomar och framför allt personer med funktionshinder, det vill säga alla som har varit borta från arbetsmarknaden under en längre period, måste få en ny chans. Vi måste hjälpa dessa människor att hitta ett arbete eller att återgå till sitt arbete. Därför vill vi se konkreta åtgärder för att främja livslångt lärande.
Människor som har arbete fortsätter att utsättas för bristande jämställdhet. Vi är mycket oroade över den bestående löneklyftan mellan män och kvinnor. Det borde inte förekomma i Europa år 2008. Likaså måste det finnas en adekvat barnomsorg för att göra det lättare för människor att kombinera arbete och familjeliv. Vi uppmanar därför kommissionen och rådet att vidta särskilda åtgärder i dessa frågor. Min grupp motsätter sig alla former av diskriminering. Därför är vi positiva till kommissionens avsikt att täppa till kryphålen i den nuvarande lagstiftningen. Det krävs ökade insatser för att bekämpa diskrimineringen, särskilt när det gäller människor med funktionshinder.
Vi anser att ekonomisk tillväxt är det effektivaste instrumentet för att upprätthålla sociala modeller i vår globaliserade värld. Men för att Lissabonstrategins målsättningar ska kunna förverkligas är vi övertygade om att vi måste stödja näringslivet eftersom det i grund och botten är företagen som skapar sysselsättning. Vi måste nyansera bilden av entreprenören i Europa och uppmuntra ungdomar att starta egna företag. Vi måste även främja konkurrenskraftiga näringslivsvillkor och ge särskilt stöd till små- och medelstora företag, som är de som främst skapar sysselsättning.
Med tanke på detta uppmanar vi alla kolleger att arbeta för mer flexicurity i Europa. Begreppet har visat sig vara värdefullt i de länder som har antagit det. Det ger företag den flexibilitet som de behöver för att bli internationellt konkurrenskraftiga samtidigt som det skyddar arbetstagarna. Jag välkomnar kommissionens avsikt att främja en social dialog. Vi anser att partnerskap som bygger på ömsesidig tillit mellan företag är nyckeln till framgång på marknaden.
I de nuvarande fördragen är de sociala frågorna fortfarande medlemsstaternas angelägenhet. Det kan, och måste, ändras men tills dess måste vi följa subsidiaritetsprincipen. Vi har inget val. Det hindrar inte kommissionen från att genomföra konsekvensstudier, fördöma bristande jämställdhet och försöka utvärdera de sociala konsekvenserna av nya förslag till lagstiftning. Jag uppmanar verkligen kommissionen till detta. Vi står inför stora sociala problem och samhällsproblem. Vi måste se till att våra ekonomier blir mer konkurrenskraftiga så att färre människor riskerar att bli arbetslösa. Sociala framsteg kan inte åstadkommas utan ekonomisk tillväxt och ekonomin kan inte bli konkurrenskraftig utan sociala framsteg. PPE-DE-gruppen är mer besluten än någonsin att åstadkomma resultat i dessa frågor.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! När man lyssnar på tidigare talare, bland annat kommissionsledamot Vladimir Špidla, rådsordförande Xavier Bertrand och er, Joseph Daul, får man intrycket att det inte finns några problem. Framstegen fortskrider och vi kommer att komma ihåg år 2008 som det år då den europeiska sociala modellen återlanserades.
Allt detta verkar ju bra men verkligheten är hårdare. Ja, verkligheten är helt annorlunda. Verkligheten är att det förekommer stora sociala orättvisor inom EU. Vinsterna ökar rekordartat samtidigt som lönenivåerna stagnerar. Inkomstklyftan har blivit en allt djupare avgrund. Den minskade köpkraft som vanliga människor har drabbats av inom EU förvärras av de drastiskt höjda energipriserna och är en verklig källa till fattigdom. Det är ett av problemen vi måste klara av inom den europeiska sociala modellen och enbart vackra ord förslår inte långt. Vad ni, herr kommissionsledamot Vladimir Špidla, tar initiativ till är bra och vi välkomnar det.
Vi kommer i detalj att diskutera våra synpunkter på de olika förslagen. Därför vill jag fälla några grundläggande kommentarer om vad vi kan förvänta oss av en europeisk social modell. För femton år sedan vände sig EU-medborgarna, oavsett land, till EU om de kände att någonting inte stod rätt till eller om någon väl etablerad nationell standard var i farozonen. De kände ett behov av att frågorna skulle avhjälpas inom den europeiska referensramen eftersom människor på den tiden trodde att EU-reglerna inom en europeisk referensram kunde ge skydd över de nationella gränserna.
I dag, femton år senare, är det lönlöst att försöka säga till någon att vi ska ställa saker och ting till rätta inom EU. Det skulle sprida oro bland arbetstagarna eftersom de tror att EU, som det ser ut i dag, inte längre kan garantera dem socialt skydd.
Om man tar sig tid att analysera den irländska folkomröstningen och ungdomars valbeteende finner man att de tycker att EU är en utmärkt idé. Men de är inte särskilt imponerade av den nuvarande organisationen och konstitutionen. Inför den kommande valkampanjen bör vi begrunda varför det för femton år sedan rådde en sådan optimism inför hur EU:s socialpolitik skulle lyckas och varför pessimismen är så utbredd i dag. Som socialdemokrater måste vårt svar bli att EU är högerstyrt. Herr minister! Ni höll ett bra socialistiskt tal och sa fantastiska saker. Men vilken ståndpunkt intog er regering i rådet när det gäller arbetstidsdirektivet?
(Applåder)
Ert regeringsparti är medlem i Europeiska folkpartiet, vars medlemspartier omfattar majoriteten av regeringsöverhuvudena inom EU. I kommissionen står de för den absoluta majoriteten av kommissionsledamöterna liksom kommissionens ordförande. Europeiska folkpartiet är den största politiska gruppen i kammaren, men när man hör er tala skulle man kunna tro att ni inte alls är delaktiga i att den sociala utvecklingen inom EU har avstannat. EU är högerstyrt och är på väg åt fel håll och det måste rättas till i EU-valen.
(Applåder)
Ni kommer att få ett utmärkt tillfälle att få oss på rätt spår igen när det blir dags att genomföra de åtgärder som ni har presenterat. Ni sa att den europeiska sociala modellen är en av era prioriteringar. För vår grupp stämmer det verkligen! Vad är det som människor känner sig allvarligt hotade av inom EU? Jo, oreglerade finansmarknader. Oreglerade hedgefond- och riskkapitalbolag som köper upp ett företag, väljer ut dess främsta tillgångar, och avpolletterar de anställda - bara för att maximera investerarnas vinster.
Min kollega, Paul Nyrup Rasmussen, har lagt fram ett utmärkt betänkande. Vi behöver omröstning med kvalificerad majoritet i denna fråga så att kommissionen kan lansera ett initiativ till reglering av hedgefond- och riskkapitalbolag. Vilka är det som vägrar att stödja detta initiativ? Jo, Europeiska folkpartiet, vars företrädare i utskottet för ekonomi och valutafrågor tar avstånd från det.
Det är därför vi måste klargöra att kampen för den europeiska sociala modellen också gäller kampen för en grundläggande filosofi. Xavier Bertrand sa med rätta att EU:s framgång kunde tillskrivas samspelet mellan ekonomiska och sociala framsteg. Det brukade vara den bakomliggande filosofin inom EU - och det gällde förresten även för kristdemokraterna. I årtionden var detta två sidor av samma mynt tills den nyliberala huvudfåran under tidigt nittiotal började tala om för oss att lägre löner, längre arbetstider och mindre inflytande i företagsledningarna var det grundläggande receptet för ekonomisk tillväxt. I årtionden har det naturligtvis funnits personer som lägger större vikt vid hästkapplöpningar än vid den europeiska sociala modellen - och de förekommer än i dag i stort antal också inom kommissionen. Här ansvarar de dock för den inre marknaden och de har hävdat, och hävdar fortfarande, att lönerna inom EU är för höga, något som exempelvis Jean-Claude Trichet uttalar sig om vid varje presskonferens. Det kanske är sant för styrelsemedlemmarna i Europeiska centralbanken, men inte för vanliga arbetstagare i EU.
Vi måste därför se till att åstadkomma en allmän politisk kursändring så att den europeiska sociala modellen faktiskt åter hamnar där ni vill ha den, Xavier Bertrand, och så att alla ekonomiska framsteg inom EU får en positiv inverkan på alla EU-medborgares liv.
Ni har förstås rätt när ni säger att EU endast kan konkurrera på den globala marknaden, vare sig det sker i Peking eller i Brisbane, om vi utvecklar den inre marknaden. Vi vill arbeta för det. Vi vill ha en inre marknad som ger resultat. Vi vill ha en effektiv och konkurrenskraftig europeisk kontinent. Men vårt syfte är att skapa välstånd som alla får del av, inte bara investerare i större koncerner, aktiebolag och banker.
Vi har en filosofi inom EU att dela ut EU-utmärkelser till personer som vid presskonferenser skryter över att företagets resultat beror på att de har tjänat miljarder i hela Europa utan att ha behövt betala någon skatt i Europa, eftersom vinsterna redovisas i den europeiska verksamheten och inte i den nationella och därför blir undantagna från nationell beskattning. Dessutom fortsätter vi att friställa tiotusentals arbetstagare för att vidmakthålla dessa förhållanden och bibehålla våra aktieägares vinster. Så länge det är så den europeiska sociala modellens verklighet ser ut kan vi diskutera i all oändlighet utan att människor någonsin kommer att identifiera sig med detta EU.
Vi vill emellertid konsolidera det europeiska idealet och främja integrationsfrågan. Därför vill jag påminna parlamentet om att en europeisk social modell bedöms efter vilken nytta den gör. Samma sak gäller för er, Xavier Bertrand, i rådet och för er, Joseph Daul, här i parlamentet.
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Det sociala paketet är ett välkommet steg på vägen mot att skapa en europeisk gemenskap som bryr sig om sina medborgare.
De som röstade emot den europeiska konstitutionen och Lissabonfördraget skickade en klar signal. Signalen är att de inte vill ge EU nya befogenheter bara för att vi vill att de ska göra det. Våra medborgare vill veta vilkets slags EU vi håller på att skapa.
Det är ett omfattande och kontroversiellt paket och vi måste se till att människor blir medvetna om de fördelar det kommer att innebära för dem.
Som kommissionsledamot Vladimir Špidla sa finns det mycket lovvärt i direktivet om europeiska företagsråd och naturligtvis även i förslaget om patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård, som min grupp har kämpat så hårt för.
Men i dag vill jag fokusera på två särskilda åtgärder i paketet. Den första är översynen av Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, en fond som hjälper människor som förlorat sitt arbete att hitta ett nytt. För närvarande måste tusen arbetstagare hotas av uppsägning innan ett företag kan ansöka om hjälp. Liberalerna och demokraterna välkomnar ändringsförslaget att sänka detta tröskelvärde och att förenkla ansökningsförfarandet, inte på grund av att EU bör planera arbetet inom Europa - den rollen sköts bäst av den inre marknaden - och inte heller på grund av övertygelsen att EU bör betala arbetslöshetsunderstöd - det är medlemsstaternas sak. Nej, vi välkomnar förslaget eftersom det bygger på en gedigen liberal princip, nämligen att arbete är den främsta källan till välstånd.
Med tanke på minskad tillväxt och att vissa medlemsstater redan märker av lågkonjunkturen kommer denna politik att bidra till att hejda en spiral med hastigt sjunkande sysselsättning som skapar bidragsberoende.
För det andra har vi antidiskrimineringsdirektivet, som min grupp har kämpat för från första början av den nuvarande kommissionens mandatperiod.
Definitionen av diskriminering kommer nu att täcka de flesta minoriteter - äldre, homosexuella, funktionshindrade, människor av alla trosinriktningar och ateister - och kommer att kunna tillämpas på såväl kunder och konsumenter som arbetstagare.
Även detta är en liberal åtgärd som innebär praktiska fördelar i form av vetskapen att man kan arbeta och leva sitt liv utan förtryck på grund av fördomar.
Utkastet till direktiv borde gå ännu längre. Det finns fortfarande kryphål, fortfarande kan diskrimineringen sticka fram sitt fula tryne. Varför, herr kommissionsledamot, är det exempelvis rätt att förbjuda diskriminering på arbetsplatsen men tillåta medlemsstaterna att använda diskriminerande läroböcker i klassrummet?
Men det är ändå så att EU steg för steg bryter ner de barriärer som bidrar till diskriminering. Min grupp välkomnar kommissionens och rådets engagemang för att driva den processen vidare, precis som vi insisterar på att vi i kammaren helt och fullt är delaktiga i utformningen av de slutgiltiga åtgärderna.
I februari lade José Manuel Barroso fram ett stort åtgärdspaket för att bekämpa klimatförändringarna. I dag bevisar kommissionen med sitt socialpolitiska förslag för motståndarna att EU bryr sig om sammanhållningen inom gemenskapen och att liberal ekonomisk politik inte behöver vara något hot mot progressiva strategier för en sund miljö och ett samhälle som genomsyras av solidaritet.
Martin Schultz beklagar sig över att EU domineras av mitten-högerregeringar, men vi lever i en demokrati och människorna röstar fram sina regeringar. Uppenbarligen har de inte tagit till sig socialdemokraternas budskap.
Jan Tadeusz Masiel
för UEN -gruppen. - (PL) Herr talman! Gruppen Unionen för nationernas Europa välkomnar varmt EU:s nya sociala paket. Den sociala dimensionen är det som främst skiljer EU från andra världsmakter som USA eller Kina. Det västra Europa byggde på 1900-talet i stor utsträckning på sociala värderingar. Det var en värdefull social modell för de nya medlemsstaterna vid anslutningen till EU under 2004 och 2007 eftersom kapitalismen i många av dessa länder, efter återgången till politiskt och ekonomiskt självstyre i slutet av 1980-talet, visade sig från sin sämsta sida och kränkte arbetstagarnas rättigheter och inte visade någon respekt för mänsklig värdighet.
Under 2000-talet måste vi alla brottas med globaliseringen som både kan vara en möjlighet för och ett hot mot mänskligheten. Bryssel måste därför ge tydliga signaler till medlemsstaterna och uppmuntra dem att bevara och vidareutveckla sociala fördelar som gagnar alla EU:s medborgare.
Jean Lambert
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag välkomnar varmt ministerns yttrande i morse och hoppas att en stor del kommer att upprepas i rådet trots att bevisen hittills inte ger stor anledning till att tro att det kommer att bli så.
Många av oss har fortfarande frågetecken om vårt skydd av den sociala aspekten i förhållande till marknadsdominansen. Vi inbjuds med detta paket att begrunda effekterna av EG-domstolens nyligen avkunnade domar. Många av oss har faktiskt insett effekterna och finner det utomordentligt oroande att vi ständigt ombeds motivera åtgärder, inte på grundval av att de stör marknaderna utan snarare på grundval av att de ger kvalitativa tjänster och kvalitativa rättigheter för arbetstagarna etc. Det framgår av det sociala paketet, där vi nu nödgas inse att även människor som har arbete drabbas av fattigdom och att vi fortfarande kan räkna med ökande klyftor mellan rika och fattiga. Vi välkomnar åsikterna om fattigdomsbekämpning i kommissionens paket, men vad vi verkligen vill ha är konkreta åtgärder.
Vi välkomnar självklart det övergripande direktivet om jämlikhet. Det är något som vi genomgående har efterlyst i parlamentet. Det är viktigt av många olika skäl, inte minst därför att det faktiskt ger möjlighet att fullt ut kunna vara delaktig i samhället.
Vi välkomnar även många av förslagen om romerna. Vi välkomnar kommissionens åtaganden och vill se ett positivt gensvar från alla medlemsstater i stället för att fördomar och trångsynthet befästs. Att ge utbildning om lika möjligheter är en viktig del av kompetensutvecklingen, särskilt för personer som förbereder åtgärder inom de berörda områdena.
Vi välkomnar förslagen om europeiska företagsråd, även om vi ställer oss kritiska till åtskilligt i innehållet. När det gäller paketets ståndpunkt om rörlighet måste vi även undersöka vilken inverkan rörligheten får i sociala termer. Vad händer med människor, i synnerhet icke yrkesverksamma, som flyttar och upptäcker att de är utestängda från medlemsstaternas sjukvårdssystem? Vad händer med människor när de blir äldre om de har flyttat till andra medlemsstater och hur kommer deras framtid att se ut?
Vi välkomnar även förslaget om ”Ny kompetens för nya arbetstillfällen” och är övertygade om att det kommer att kunna samordnas med klimatförändringsagendan, där det också behövs ny kompetens på gamla jobb eftersom majoriteten av arbetskraften nu har den formella utbildningen bakom sig vilket ökar vikten av livslångt lärande. Vi måste begrunda hur vi ska kunna leverera den kompetens som i praktiken behövs för att vi ska kunna uppfylla klimatförändringsmålen.
Gabriele Zimmer
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Det finns tre saker i dagens diskussion som jag vill ta upp. Den första är inrikesministern Xavier Bertrands önskan att göra 2008 till det år då den sociala europeiska modellen ska återlanseras. Sedan är det också kommissionsledamot Vladimir Špidlas yttrande att det sociala paketet uppfyller allmänhetens förväntningar inom EU, och till sist ert yttrande, Martin Schultz, att EU är högerstyrt.
Jag anser att vi måste granska dessa tre uttalanden med kritiska ögon. För det första, hur kan företrädaren för det franska ordförandeskapet säga att det är ett mål att 2008 ska bli året då den sociala modellen gör sitt återinträde samtidigt som den franska regeringen inte ens ville göra socialpolitik till en av ordförandeskapets prioriteringar? Det sociala paketet uppfyller enligt min mening inte alls människors förväntningar eftersom det helt enkelt inte tillför något för att överbrygga de sociala klyftorna inom EU och inte ens omfattar åtgärder för att hindra klyftorna från öka och bevara den nuvarande nivån. Den processen kommer att fortsätta trots det sociala paketet.
Till sist, Martin Schultz, gläder det mig att kunna ge er ett smakprov på er egen medicin. Det var under 1990-talet då vi hade socialistiskt styre som denna utveckling fick fäste. Med tanke på Lissabonfördragets följder hade vi förväntat oss att ni skulle avisera en ny utformning år 2010, en ny strategi med tydlig inriktning på att bevara den europeiska sociala modellen och än en gång ändra våra prioriteringar.
När det gäller det sociala paketet i sig motsvarar det inte förväntningarna. Det vore på tiden att vi löste dagens situation då de ordentliga jobben blir allt färre samtidigt som det blir allt vanligare att människor inte kan försörja sig trots att de arbetar. Vi måste sluta att enbart använda antal jobb som kriterium inom EU och i stället fokusera på jobb som ger skäliga löner.
Det föreslagna sociala paketet innehåller ingenting om införandet av en klausul om sociala framsteg i befintliga EU-fördrag där så behövs. Inte heller ger det svar på frågan om huruvida viktiga aktörer som försvarar de sociala rättigheterna inom EU kommer att få fler instrument och mer makt i de europeiska företagsråden. Förslaget begränsas till att upprätthålla status quo och bibehåller den nuvarande linjen utan tillägg.
Vi tar avstånd från paketet och anser att dess perspektiv är överdrivet abstrakt och vilseledande. Ledamöterna i min grupp kommer så småningom att kommentera enskilda delar av förslaget i sina inlägg.
Derek Roland Clark
för IND/DEM -gruppen. - (EN) Herr talman! Lissabonfördraget förkastades av en legitim irländsk folkomröstning, så naturligtvis behöver ni ett stort program för att avleda uppmärksamheten. Härav det nya paketet. Fast det är ju inte precis nytt. Det är ett uppkok av tidigare förslag. Men det är stort. Det innehåller EU-lagstiftning, social dialog, samarbete, finansiering, partnerskap, dialog, kommunikation ... och det enbart på en sida.
Jag tänkte fokusera på finansiering. En blomstrande ekonomi kommer att ge de medel som behövs, men ni har valt att digna under eurons ok, där ECB försöker anpassa räntesatsen efter många olika ekonomier. Vissa menar att en lösning fungerar för alla. I verkligheten är detta en lösning som inte fungerar för någon.
I Storbritannien kan Bank of England inte ens få det att fungera för alla våra regioner. Under veckoslutet kommenterade tidningarna att den ekonomiska klyftan mellan nord och syd i Storbritannien är större än någonsin.
EU är protektionistiskt. Ni är rädda för globaliseringen. Sluta bekämpa den. Ta inte strid om den. Var positiv till den. Delta i världsmarknaden med dess ständigt växande befolkning. Uppmuntra företagande genom att skära ned på byråkratin. Sätt stopp för den oändliga mängden direktiv och lagstiftning som enbart hindrar affärsverksamheten. När vi accepterar den övriga världen på lika villkor kommer den europeiska ekonomin att växa, vilket medför det bästa sociala paket man kan tänka sig, nämligen fler och bättre jobb.
Sammanfattningsvis kan jag bara konstatera att det faller på det franska ordförandeskapet att sätta fart på denna satsning, men kommer det att ske? Enligt EurActiv den 3 juli har både kommissionen och det franska ordförandeskapet förkunnat att socialpolitiken är prioriterat under 2008. Däremot står det i tidningen Deutsche Welle den 2 juli att Frankrikes president Nicolas Sarkozy har gjort klart att socialpolitiken inte kommer att vara högt prioriterad. I stället kommer invandring, klimatförändringar och energi att vara de centrala frågorna.
Så vilket uttalande tror vi på? För egen del tror jag att fransmännen gör som de brukar och ser om sitt eget hus. Det är bara att gratulera dem. Jag önskar att min regering gjorde likadant.
Carl Lang
(FR) Herr talman, herr minister, mina damer och herrar! Vi brukar ju älta socialpolitiken i denna kammare. Tyvärr är den europeiska sociala modellen nu inte mer än en myt, eftersom den sociala verkligheten i vårt land Frankrike, och i synnerhet i min egen region Nord-Pas-de-Calais, är att vi har en situation med social tillbakagång, hopplöshet, social ovisshet och ovissa arbetsvillkor, massarbetslöshet - och dessutom något som är mycket oroväckande och allvarligt - sjunkande födelsetal.
Vi är fortfarande präglade av den sociala modellen från 1960-talet, det vill säga en modell som förutsätter full sysselsättning och många anställda. Men de senaste trettio åren har vi haft massarbetslöshet och ett kraftigt sjunkande födelsetal, vilket har gjort att vi i stället för en babyboom nu har en äldreboom som har orsakat kris när det gäller finansieringen av våra pensioner.
Vi måste ändra inställningen att vi till varje pris måste försvara den europeiska sociala modellen och i stället bereda oss på att rekonstruera den. Vår ekonomiska och historiska analys pekar på två sätt. För det första behöver vi en familjepolitik som kan få födelsetalen att öka igen eftersom vi annars inte kommer att kunna finansiera våra pensionsförsäkringar på flera årtionden. För det andra behöver vi en politik som kan ge ny stimulans till den inre marknaden och få tillbaka människor i arbete.
För att kunna ge ny stimulans till EU:s inre marknad måste vi reindustrialisera, och då är det tyvärr så att om vi håller fast vid vår nästan religiösa tro på frihandel och liberalism utan gränser så kommer vi inte att kunna göra det som krävs för att våra företag ska bli konkurrenskraftiga på vår egen hemmamarknad.
På grund av detta måste våra framtida ansträngningar och våra mål att förbättra de sociala villkoren bygga på principen om nationellt företräde och gemenskapsföreträde samt nationellt och gemensamt skydd.
Thomas Mann
(DE) Herr talman! Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning har bidragit till att skapa fler och bättre jobb - en framgång som ifrågasätts av personer som har svårt att förlika sig med ett Europa med förändringar, outsourcing, rationaliseringar och uppköp. Ingen som ständigt utsätts för känslan av att personligen inte vara behövd kan intressera sig för exportuppgången i den europeiska ekonomin. Som en motåtgärd till denna känsla av otrygghet behöver vi en sammanhängande ny social strategi. Men det föreslagna paketet är så omfattande att det inte finns någon möjlighet att genomföra det under 2009. Det minskar trovärdigheten hos ett synsätt som i allt väsentligt är lovvärt.
Herr Špidla! Vårt mål kan inte vara att skapa åtgärder för sakens skull. Allt handlar om uthållighet. Inte heller kan vår målsättning vara en ren och skär valkampanj, som Martin Schultz precis ohämmat hängett sig åt, men jag ser att han redan har lämnat kammaren. Vi har del i ansvaret för att se till att människor inte blir marginaliserade och att de inte drar sig undan i parallellsamhällen eller till en fantasivärld. Våra insatser måste börja i skolan där det oroväckande höga antalet elever som hoppar av måste minskas om inte klyftan mellan människor med och utan skolutbildning ska öka. För detta ändamål måste undervisning kännas motiverande. Barns begåvning och färdigheter måste stimuleras i tidig ålder - det är alltid en lönsam investering. Vår strategi med livslångt lärande kommer därför att ge ett europeiskt mervärde, ett välståndsskapande som enligt Martin Schultz saknas. Detsamma gäller för våra utbildningsprogram - Sokrates, Leonardo och Erasmus - som skyndsamt måste anpassas till arbetslivet. För detta ändamål måste vi samarbeta med små och medelstora företag. Små och medelstora företag skapar flest arbetstillfällen och kan erbjuda praktikplatser. Men de måste också anstränga sig för att fortsätta att investera i fortbildning eftersom innovationerna annars kan utebli.
Det finns en resurs som på ett nästan brottsligt sätt fortsätter att negligeras, nämligen äldre arbetstagare. Det är hög tid att deras stora erfarenhet, kreativitet och anpassningsförmåga tas till vara i vår ekonomi. De ligger fortfarande i botten i den demografiska anställningsligan.
Slutligen måste vi få en starkare sammanhållning i samhället. I exempelvis direktivet om europeiska företagsråd behövs en hållbar kompromiss mellan arbetsgivare och arbetstagare. Vi kommer att dra vårt strå till stacken i utskottet för sysselsättning och sociala frågor för att kunna uppnå detta mål. Vi behöver också en balans mellan regionerna och det är därför vi har skapat den europeiska socialfonden, regionalfonden och globaliseringsfonden. Det finns emellertid en fråga som enligt vår mening fortfarande är oerhört kritisk, nämligen icke-diskriminering. Inom PPE-DE-gruppen tar vi avstånd från det övergripande direktivet. Det skulle förvärra den rättsliga osäkerhet som redan råder och ytterligare minska utrymmet för kreativa åtgärder nationellt. Om den sociala agendan ska lyckas i sin helhet måste det främsta ansvaret även fortsatt ligga på medlemsstaterna. Samordning och kommunikation sker effektivare nationellt, regionalt och lokalt och det är på tiden att bästa praxis börjar tillämpas i stället för att enbart uppmärksammas eller analyseras. På så vis skulle det finnas goda möjligheter att åstadkomma de önskvärda och nödvändiga sociala och ekonomiska förändringarna och genomföra den europeiska sociala modellen i verkligheten.
Harlem Désir
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Den nya sociala agendan kommer sent och är ett halvhjärtat svar på den bekymmersamma situationen, den bristande jämställdheten och lågkonjunkturens följder, som arbetskraften och våra medborgare just nu drabbas av.
Med över 70 miljoner fattiga, till och med där arbetslöshetsnivån sjunker, och bekymmersamma levnads- och arbetsvillkor samt ett ökat antal avvikande anställningsformer, behöver vi verkligen en gedigen social grund att stå på, ett Europa som skyddar oss. Detta är en av de frågor som det franska EU-ordförandeskapet fokuserar på. Och precis som ni sa, herr minister, skulle 2008 bli året när det sociala Europa skulle få luft under vingarna. Beklagligt nog utsåg inte er regering den sociala dimensionen till ett av de fyra prioriterade områdena under ordförandeskapet. Nu när vi närmar oss slutet av den europeiska kommissionens mandatperiod har vi några förslag, varav vissa faktiskt återspeglar frågor som Europaparlamentet, och vår grupp i synnerhet, har efterlyst. Det gäller bland annat direktivet om bekämpning av diskriminering inom alla områden, inte enbart av funktionshindrade, de förslag som äntligen tagits fram för att stärka och uppdatera direktivet om europeiska företagsråd samt åtgärderna för att garantera att våra nuvarande principer och lagstiftning om lika lön för män och kvinnor tillämpas i medlemsstaterna.
Man kan bara konstatera att det finns brister och luckor i den nya sociala agendan. Jag vill nämna i synnerhet två av dem. För det första har vi reaktionen på de nyligen avkunnade domarna av EG-domstolen i Laval-, Rüffert- och Viking-målen, vilka försvagar vår motståndskraft mot social dumpning inom EU. Vi anser att det inte är tillräckligt med kommissionens försäkran i sitt meddelande att skänka klarhet åt rättsläget och utarbeta tolkningsriktlinjer för direktivet. Vederbörlig hänsyn måste tas - och vi har haft parlamentsutfrågningar som har arrangerats av utskottet för sysselsättning och sociala frågor - till att direktivet är bristfälligt i sig och att EU-lagstiftningen, genom uppdatering av direktivet om utstationering av arbetstagare, måste klargöra att EU:s ekonomiska friheter, etableringsfriheten, inte kan stå i vägen för arbetstagarnas fundamentala rättigheter, den kollektiva förhandlingsrätten, rätten till lön och rätten att strejka för att tillvarata sina intressen om så krävs.
Så vi vill att uppdateringen av detta direktiv ska finnas med på agendan och vi vill ha en social skyddsklausul som garanterar att inga direktiv och ingen EU-politik eller fördragsprincip i framtiden kan tillämpas till nackdel för arbetstagarnas rättigheter. Exempelvis ska standarder för arbetstagarrättigheter, som är bättre i ett land än i ett annat, aldrig kunna försämras genom att åberopa principen om ursprungsland, så som vi kunde se i den första versionen av tjänstedirektivet - Bolkesteindirektivet.
För det andra talar Xavier Bertrand om för oss att sociala tjänster av allmänt intresse, verksamhet av allmänt intresse, bör uppmuntras för att bära upp den sociala modellen. Men vi har inte sett något förslag till ett tjänstedirektiv av allmänt ekonomiskt intresse. Vi kan inte på ett lämpligt sätt skydda de sociala tjänsterna av allmänt intresse och genomföra artikel 14 i Lissabonfördraget, som utgör den rättsliga grunden för att kunna bemyndiga och finansiera sådana tjänster, såvida inte rådet lägger fram en begäran till kommissionen och såvida inte kommissionen använder sin initiativrätt. Då kan vi äntligen diskutera en lämplig lagstiftning som skyddar offentliga tjänster och garanterar lokala myndigheters oberoende när det gäller att tillhandahålla lokala tjänster. Vi kan på så sätt även få en försäkran om att framtida domar av EG-domstolen inte kommer att hota detta grundläggande inslag i den europeiska sociala modellen, så att människor, i motsats till vad Martin Schultz sa, känner att EU inte är motståndare till den sociala modellen, utan att kommissionen och de andra EU-institutionerna strävar efter att skydda den.
Bernard Lehideux
(FR) Herr talman! Kommissionen må ha genomfört ett smart propagandatrick när de presenterade sitt paket, vars innehåll är av mycket olika art och kvalitet, men till syvende och sist har den använt sin initiativrätt till mycket viktiga frågor. Den är på väg i rätt riktning och vi borde applådera det.
Så bollen är på vår planhalva igen och framför allt kanske på rådets planhalva. Alla vet att det kommer att bli långdragna diskussioner i Europaparlamentet, som kommer att försöka utforma nyskapande texter som återspeglar EU-medborgarnas behov. Kommer det att bli likadant i rådet? Det är osäkert, som vi vet. Jag hoppas att man kommer att lyssna på, er herr minister.
Svulstiga ord med endast tvetydigt och icke bindande innehåll urholkar allvarligt trovärdigheten hos vårt arbete. Låt oss titta på tre exempel.
Jag har länge tillhört dem som efterlyser ett övergripande direktiv mot alla former av diskriminering. Det borde baseras på betänkandet av Elizabeth Lynne från maj 2008, eftersom det är mycket mer långtgående än kommissionens förslag.
Det andra exemplet är företagsråden. Vi måste försäkra oss om att textens innehåll klargör företagsrådens internationella befogenheter och ansvar. Samråden med arbetsmarknadens parter blir allt viktigare vid omstruktureringen av koncerner med verksamhet inom mer än ett EU-land. Vi måste garantera att arbetskraften får vara med i överläggningar innan omstruktureringar sker och att företagsråden får möjlighet att ge sina synpunkter på frågor som ofta är av mycket teknisk karaktär.
Det tredje exemplet gäller sociala tjänster av allmänt intresse. Vi har redan slösat bort tillräckligt med tid på detta. Människor som är verksamma inom detta område är förvirrade. Det råder stor rättslig osäkerhet, vilket är förödande för kvaliteten på de tjänster som krävs för att upprätthålla sammanhållningen i våra samhällen. Och nu tänker vi slösa bort ännu ett år. Det är oansvarigt.
Enligt min mening är det ett bevis på att kommissionens arbete, som uppenbarligen täcker ett stort antal aktivitetsområden, är bristfälligt eftersom man medvetet bortser från vissa huvudpunkter.
Jag avslutar med att insistera på att det sociala paketet bara bör vara ett steg på vägen. Jag är övertygad om att den öppna samordningsmetoden har drivits så långt det är möjligt inom vissa områden. Vi måste ta ställning för mer samordning, men också om möjligt för mer harmonisering.
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! Rådets företrädare efterlyste ett mer socialt Europa. Jag vill svara ministern med att efterlysa mer sunt förnuft. Det skulle vara bättre. EU kan naturligtvis utarbeta en massa förslag, men jag vill understryka att medlemsstaterna har suverän beslutanderätt i fråga om socialpolitik. Kort sagt, vad vi behöver är mindre retorik och mer konkreta åtgärder.
EU föreslår ända upp till 19 intressanta initiativ och endast tre av dem är lagstiftningsförslag. Det kanske viktigaste förslaget om gränsöverskridande hälso- och sjukvård kommer inte att diskuteras i dag. Det är mycket beklagligt och det är synd att diskussionen måste anstå tills Frankrikes hälsominister är närvarande vid vårt sammanträde. Sammanfattningsvis bör det påpekas att EU:s medlemsstater avsätter totalt 27 procent av sin BNP till socialpolitik, jämfört med USA:s 15 procent. Frågan är om medlen används på rätt sätt.
Elisabeth Schroedter
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr minister, mina damer och herrar! Det verkar som om kommissionen behövde irländarnas ”nej” - segern för motståndarna till ett gemensamt Europa - för att väckas ur sin dvala. Kommissionen har länge tagit avstånd från EU-medborgarnas intressen genom att driva en nyliberal politik. Kraven på ett EU som tar större socialt ansvar har länge funnits på agendan.
Det är rent ut sagt pinsamt att se att alla de senaste årens försummelser nu förs fram vid slutet av mandatperioden. Jag anser också att det är oförskämt att allt marknadsförs under en så fantastisk rubrik som en ny social agenda. Frågorna som vi nu diskuterar i juli borde ha varit avklarade för länge sedan. När vi granskar deras innebörd verkar det som om kommissionen fortfarande inte har lärt sig läxan. Med två undantag nämns i dagens förslag ingenting om solidaritet, lika möjligheter, social balans eller allmänhetens deltagande. Tvärtom är förslagen i stort sett ytterligare en produkt av en i grunden nyliberal inställning.
Kommissionen efterlyser större arbetskraftsrörlighet. Samtidigt efterlyser den domstolsdomar som kan minska skyddet för utstationerade arbetstagare. Som ett eftermäle säger den att vi måste ta ställning till problemet i ett forum. Men arbetstagarna behöver skydd, inte ett forum. Tror ni verkligen att människor som blir berövade sin lön blir hjälpta av att ni säger att de måste vänta tills ni har diskuterat deras problem i ett eller annat forum? Dessutom, herr kommissionsledamot, lever översynen av direktivet om företagsråd, som borde ha skett för nio år sedan, inte upp till era löften. Parlamentet kommer att behöva göra åtskilliga förbättringar av utkastet. Bland annat innehåller det överhuvudtaget inga sanktionsmekanismer.
Men låt oss nu gå vidare till frågan om solidaritet. I hälsodirektivet viftas kritiken bort genom att öppna upp för mer marknadsstyrd hälso- och sjukvård, vilket urholkar solidaritetsprincipen i medlemsstaternas välfärdssystem. Därmed äventyras solidariteten i stället för att stärkas. Det är inte många delar i paketet som verkligen uppfyller människors önskan om en mer progressiv europeisk socialpolitik. Bland annat vill jag belysa det nya direktivet om bekämpning av diskriminering utanför arbetslivet. Detta instrument presenterades redan 2004 och det är enbart på grund av påtryckningar från parlamentet som kommissionen nu äntligen har lagt fram det. Det är tydligt att en majoritet av parlamentets ledamöter kommer att stödja direktivet också. Men även det direktivet behöver förbättras i många avseenden, i synnerhet när det gäller rättigheter för personer med funktionshinder.
Överhuvudtaget är det felaktigt att kalla det för det ”sociala paketet”. Enligt min mening är kommissionens meriter när det gäller socialpolitik ett sorgligt kapitel.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Herr talman, herr rådsordförande! De senaste åren har er politik, marknadsfundamentalismen, på ett farligt sätt ökat ojämlikheterna och urholkat välfärdsstaten.
Paketet som ni vältaligt har lagt fram för oss är bara ett tomt skal. Av de 19 förslagen är endast 3 lagstiftande och genom förslaget om gränsöverskridande sjukvård införs Bolkesteindirektivet i smyg eftersom förslaget avspeglar en nyliberal inställning.
Medan ni presenterar detta tomma skal med många vackra ord spelar Nicolas Sarkozys regering en viktig roll i rådet genom att godkänna ett undermåligt direktiv om arbetstid. Detta utgör en betydande social tillbakagång.
I stället för att försöka skapa ett gott intryck med era vackra ord inför EU-valen, som ser ut att bli besvärliga på grund av irländarnas ”nej”, borde ni föreslå specifika åtgärder och fördela medlen ur EU:s budget.
Ett ord till Martin Schulz också, om han nu lyssnar på mig. Det är sant att högerstyrda regeringar i stor utsträckning har bidragit till att den europeiska sociala modellen har raserats. I flera länder, Martin Schultz, exempelvis i ert land Tyskland, eller i Nederländerna eller Österrike, har de gått samman med socialdemokraterna för att förstöra den europeiska sociala modellen.
Hanne Dahl
(DA) Herr talman! Jag vill använda min talartid i dag till att fokusera på EU:s hälsopolitik. Det nuvarande förslaget till direktiv om patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård har genomgått betydande förbättringar i förhållande till det ursprungliga förslaget. Men tyvärr har inga förändringar skett när det gäller de huvudsakliga skälen till alla frågor som rör den inre marknaden. Hänsyn till den fria marknaden vinner alltid över hänsyn till människorna.
Det är självklart att vi alla vill ha bästa möjliga vård så snabbt som möjligt om vi skulle bli allvarligt sjuka. Tyvärr ger direktivet inte på något sätt några garantier för detta. Den garanterar att de rikaste patienterna från de rikaste länderna i EU kommer att få den bästa möjliga vården. Det innebär att det finns stor risk att patienterna kommer att delas upp i A- och B-lag. De mest välbesuttna patienterna kommer till skillnad från patienter utan pengar och makt att kunna söka den bästa vården i andra länder.
Direktivet säkerställer rätten till vård i ett annat land på bekostnad av samma vård i patientens hemland. Det innebär också en risk att det skapas A- och B-länder. Kostnaden för samma vård kommer naturligtvis att variera från land till land. Det nuvarande direktivet tillåter att marknadsvillkoren bestämmer utfallet, men det är mycket riskabelt. När marknaden styr kommer förlorarna alltid att vara de som inte klarar sig under de rådande marknadsvillkoren.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Enligt min mening borde EU för länge sedan ha reagerat på den ständiga vågen av prisökningar och den tilltagande fattigdomen, och det är mycket glädjande att det nya utkastet till ett socialt paket, som spänner över hela EU, är ett steg i rätt riktning. Bland annat är avsikten att underlätta tillgången till vård i andra europeiska länder välkommen. I verkligheten utnyttjas exempelvis semesterfirare på ett hutlöst sätt i dag och får betala läkarräkningar som de bara delvis ersätts för när de kommer hem. Omvänt är enskilda medlemsstater skyldiga varandra miljontals euro - enbart en avsiktsförklaring räcker inte i sådana fall.
Inte heller räcker det att slå på trumman för frågor som bättre balans mellan familj och arbetsliv. För att fler människa ska få råd att skaffa barn är det viktigt att vidta åtgärder mot lönedumpning och social dumpning - något som beklagligt nog är allvarligt försummat. Det är en parodi att EU å ena sidan påbjuder att offentliga kontrakt måste tilldelas genom offentligt anbudsförfarande och att klausulen som fordrar att anbudsgivare, vars anbud godtas, ska betala minst den lagstadgade minimilönen därefter återkallas av EG-domstolen på grund av den inte är förenlig med direktiven om tjänster på den inre marknaden och om utstationering om arbetstagare. Här har EU visat sitt rätta ansikte som en rent ekonomisk gemenskap som låter socialt svaga grupper hålla till godo med smulor och tomma ord.
Tomma klyschor förmår inte längre lugna EU-medborgarna och inte heller kan de dämpa effekterna av sjunkande födelsetal och ökad fattigdom. Kanske går det sätta vad som helst på papper men människor är utan tvivel trötta på tomma löften.
Philip Bushill-Matthews
(EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Martin Schultz för att han påminde oss alla om att mitten-högern är den största grupperingen i parlamentet och att mitten-högern har störst antal ledamöter i kommissionen. Faktiskt är det även så att de allra flesta av EU:s medlemsstater har mitten-högerregeringar. Jag vill kvittera med att påminna honom att det finns ett skäl till detta, nämligen att det är vad medborgarna har beslutat. Medborgarna har beslutat så därför att de har sett det stora gapet mellan vänsterns retorik och verkligheten och har tagit avstånd från detta. Jag vill också påminna honom om att han som god demokrat måste komma ihåg att väljarna naturligtvis alltid har rätt.
När det gäller det sociala paketet generellt välkomnar vi de tänkvärda kommentarerna från kommissionsledamoten och hans initiativ till en översyn av den social agendan, i synnerhet den grundtanke som påminner oss alla om att EU handlar om människor, om att ge människor fler och bättre möjligheter och i synnerhet att ge dem verktyg, möjligheter och inflytande för att klara av förändringens utmaning.
Jag tänker bara mycket kort kommentera tre punkter från min kollega Joseph Dauls utmärkt inlägg. Den första punkten gäller medlemsstaternas viktiga roll i sammanhanget, det vill säga subsidiaritetsprincipen. Många medlemsstater tillämpar olika förfaranden men alla kan känna sig mer hoppfulla tack vare de grundtankar och den inriktning som har presenterats.
Den andra punkten gäller vikten av arbete. Harlem Désir talade mycket träffande om arbetstagarnas rättigheter. Vi respekterar vikten av arbetstagarnas rättigheter, men min politiska grupp vill även uppmärksamma rättigheterna för människor som inte arbetar - de som för tillfället inte har något arbete, som av olika anledningar är utestängda från arbetsmarknaden och som vill ha ett arbete. De blir allt viktigare, i synnerhet i dessa bekymmersamma tider med en global kreditkris där arbetslösheten sannolikt kommer att öka innan den sjunker igen. Så vi måste försäkra oss om att allt vi gör bidrar till att skapa sysselsättning och hjälper fler individer att hitta fram till dessa jobb.
Den tredje punkten gäller små och medelstora företag (SME), som också nämndes. Jag läste i gårdagens Financial Times om avtalet i Storbritannien om tillfälligt anställda och att de små och medelstora företagen sa att de inte givits tillfälle att ge sina synpunkter på detta. Min kommentar gäller inte Storbritannien, men det är ett stort problem - och jag säger det till kommissionsledamoten - att verkligen engagera små och medelstora företag i ett samrådsförfarande, eftersom små och medelstora företag inte enbart utgör majoriteten av arbetsgivarna utan även sysselsätter flest personer. Vi vet från problemet med folkomröstningar - bland annat när det gäller Lissabonfördraget - att det inte fungerar att försöka införa någonting uppifrån, utan man måste låta människor delta, och det finns flest människor inom små och medelstora företag.
Slutligen, när det gäller europeiska företagsråd, som både kommissionsledamoten och rådsordföranden har hänvisat till och som jag är föredragande för, inser förvisso min politiska grupp att arbetsmarknadens parter i realiteten har välkomnat avtalet. Personligen är jag inte särskilt förtjust i avtalet, men jag välkomnar absolut att det existerar ett avtal och jag tror att vi i parlamentet bör försöka bygga på det, precis som vi också bör bygga på avtalet om arbetstid och tillfälligt arbete. Vi vill gå snabbt fram eftersom vi hellre vill leverera verkliga sociala framsteg än bara vackra politiska ord inför det annalkande valet.
Magda Kósáné Kovács
(HU) Tack, herr talman! Kommissionens preliminära tillkännagivande av det sociala paketet ingöt hopp hos de socialdemokratiska partier och medborgare som känner ett ansvar för att lösa de sociala problemen. De växande skulderna och de många frågor som precis har framförts ger en bild av hur förvånansvärt få framsteg vi har gjort trots våra ansträngningar och hur många olösta problem som kvarstår. Det är ett faktum att den ekonomiska tillväxten under de senaste femton åren inte har minskat klyftan mellan rika och fattiga utan i verkligheten har vidgat den. Men fattigdomsjämförelser har fått en ny dimension. Varje land har fattiga människor och hur stor fattigdomen är och av vilket slag varierar i enskilda medlemsstater, men vi vet att människor utsätts för samma lidande. Oavsett vad som står i utkasten till många av de cirka arton dokument som ingår i den sociala färdplanen kan EU-medborgarnas identifikation med EU kan bara stärkas genom specifika och tydliga åtgärder som gör det möjligt att uppnå gemensamma framsteg i stället för att skapa konflikter mellan olika slags fattiga.
Det gläder mig att kommissionen efter åtskilliga uppmaningar från rådet och Europaparlamentet har genomfört en analys av romernas situation och deras sedvänjor. Men tyvärr anges inget ramverk för en långsiktig integrering av romerna. Ytterligare en fråga är om detta dokument räcker till för att uppmana till konkreta åtgärder, om det erbjuder utsikter till en adekvat analys eller om det leder till att medlemsstaterna underlåter att vidta åtgärder och frångår den önskade integrationen. Jag tycker att det saknas en bra resolution.
Vi är också glada över antidiskrimineringsdirektivet. Parlamentet och kommissionen hade olika åsikter om behovet av att reglera förbudet mot diskriminering i ett omfattande direktiv, och utifrån ett socialliberalt perspektiv avstod vi till sist från att klassificera de grupper som är utsatta för diskriminering. Vi kan förvänta oss att direktivet möjliggör ett omfattande skydd för människor och grupper som hotas på olika sätt. Det finns ett mycket stort behov av detta eftersom hatpropagandister, rasister och sådana som endast vill ge till dem som förtjänar det kanske finner anhängare bland de rivaliserande fattiga. Väljarna har alltid rätt, men de kan bli vilseledda av populistiska åsikter. Tack.
Gérard Deprez
(FR) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! I egenskap av såväl ledamot av som ordförande för Europaparlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter begränsar jag mig till förslaget om ett antidiskrimineringsdirektiv.
Först och främst vill jag gratulera er, herr kommissionsledamot, till att äntligen ha förmått kommissionen att anta ett förslag till direktiv som strävar efter att bekämpa diskriminering på grund av religion, övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Tills helt nyligen var vi oroliga för - som ni vet var vi bekymrade och talade också om det - att ni skulle begränsa er till ett minimidirektiv som bara skulle ta itu med diskriminering på grund av ålder och funktionshinder.
Det kommer ju inte som någon överraskning för er att jag anser att det är olyckligt att Europaparlamentet enbart kommer att ”höras” i en så grundläggande fråga som denna, men jag har ett bestämt intryck av att ordförandeskapet är öppet för eventuella förslag från Europaparlamentets sida. Så vi ska genast skrida till verket, herr kommissionsledamot, och personligen ser jag framför mig att vi ska försöka förbättra tre punkter i innehållet.
För det första måste vi vara tydligare när det gäller ett antal begrepp, eller avgränsningen mellan vissa av dem. Jag tänker särskilt på området med ”objektivt befogad” skillnad i vård. Jag har inget problem med detta, men denna objektivt befogade skillnad i vård får inte tillåtas att direkt eller indirekt övergå i diskriminering. Det kan ske mycket snabbt.
För det andra får inte direktivet berövas sin innebörd genom att förhastat införa begrepp som allmän säkerhet eller allmän ordning, vilket jag tror håller på att ske i ett stort land i södra EU som vi inte behöver namnge.
För det tredje måste vi öka våra ansträngningar när det gäller sanktioner. Herr kommissionsledamot! När det står i artikel 14 att medlemsstaterna ska fastställa påföljder för överträdelse av nationella bestämmelser som antagits i enlighet med direktivet så leder det ingen vart.
Jag litar sammanfattningsvis på att direktivet, som har så stora förväntningar på sig, inte i verkligheten visar sig vara ett stort minimidirektiv, stort när det gäller principer, litet när det gäller detaljer.
Wojciech Roszkowski
(PL) Herr talman! Syftet med ekonomisk tillväxt bör vara att förbättra situationen i våra samhällen materiellt sett. Men om vi sätter bekvämlighet och trygghet i första rummet kan det leda till att vi glömmer bort att den sociala modellen i ekonomin i praktiken innebär ökad byråkrati. Om vi också glömmer att ekonomisk tillväxt är den säkraste grunden för socialpolitiken kan vi gå vilse i fyndiga slogans utan anknytning till verkligheten och även, precis som med bestämmelserna om icke-diskriminering, överträda principerna om subsidiaritet och sunt förnuft.
Hur kan vi bryta den onda cirkeln? Den nya sociala agendan ger endast en del svar på denna utmaning. Den handlar alltför mycket om rättigheter och privilegier och alltför lite om det faktum att dessa inte kan garanteras utan strukturerade ansträngningar och ansvar för de ekonomiska följderna i varje led. Från var och en efter förmåga, åt var och en efter behov. Det är en utopi som säkert kommer att resultera i brist på varor och tjänster av lämplig kvalitet.
Tatjana Ždanoka
(EN) Herr talman! Som tillägg till mina kollegors yttranden vill jag tala om kampen mot diskriminering. För det första vill jag tacka kommissionen för dess mod att tillämpa ett horisontellt perspektiv i utkastet till direktiv om likabehandling utanför arbetslivet. Vi måste ta med i beräkningen att vissa medlemsstater fortsatt kommer att försöka förhindra att detta nödvändiga dokument antas.
Likväl finns det utrymme för Europarlamentet att införa förbättringar. Jag förstår inte varför direktivet innehåller en undantagsklausul för privatpersoner när det gäller tillhandahållande av varor och tjänster. Det nuvarande rasdirektivet innehåller ingen motsvarande undantagsklausul. Tyvärr tas inte diskriminering på flera grunder upp på lämpligt sätt i utkastet, så jag hoppas att vi alla får tillfälle att arbeta vidare med direktivet.
Jacky Hénin
(FR) Herr talman! EU-institutionerna har funnits i 51 år, men det är först nu som man upptäcker den sociala dimensionen. Denna upptäckt är dock av mindre betydelse, eftersom sociala aspekter lyser med sin frånvaro i det franska ordförandeskapets prioriteringar. Detta är oroväckande för institutioner som står så nära näringslivet och som förväxlar EU-medborgarnas intressen med de privata intressena på penningmarknaderna. Det är en upptäckt som oundvikligen utlösts av nej-resultatet i folkomröstningarna i Irland, Nederländerna och Frankrike och de olika sociala rörelser som stöder lönekraven inom EU.
Kommissionen och en majoritet i parlamentet är tvungna att inse att EU inte bara består av aktieägare och konsumenter, utan också av den arbetskraft, vars arbete skapar Europas välstånd.
Därför känner sig kommissionen tvingad att gräva fram och damma av direktivet om europeiska företagsråd: det är ett lovvärt initiativ, men innehållet är svagt. De europeiska företagsråden måste göras till ett verkligt forum för social demokrati, som ger arbetstagarna det inflytande de behöver för att kunna påverka arbetsgivarnas strategival.
Europa behöver verkligen social demokrati för att förhindra felaktiga åtgärder som en höjning av arbetstiden till 70 timmar i veckan.
Låt oss, för arbetstagarnas skull, gå snabbare fram, mycket snabbare.
Nils Lundgren
Herr talman! Under denna session ska vi debattera förnyad social agenda, millenniummål och mycket annat. Om ett par timmar ska vi rösta om kulturprogram, märkning av ekologiska produkter, krav på skatteharmonisering. Över lag allt frågor som unionen bör hålla sig borta från.
Denna politiska maktkoncentration innebär att avståndet mellan styrande och styrda växer. Indignationen stiger bland medborgarna. Etablissemanget tvingas ta till allt hårdare medel för att köra över folkviljan. Det vore långt bättre att ta fram en rapport om vad vi ska mena med begreppet subsidiaritet och ha en grundlig debatt om detta. Det bör vi göra innan vi försöker reglera centralt hur parterna på arbetsmarknaden ska bete sig i 27 mycket olika länder.
I mitt eget land är ilskan stor över att EU och dess domare kan ta sig friheten att kommendera fram en annan ordning på arbetsmarknaden än den som har vuxit fram under betydande nationell endräkt under de senaste 70 åren.
Jana Bobošíková
(CS) Mina damer och herrar! Förslaget till direktiv om införandet av principen om likabehandling, som förbjuder alla typer av diskriminering utanför arbetsplatsen, är en överflödig reglering som vi inte borde diskutera över huvud taget. Jag vill påpeka att diskriminering redan är förbjudet enligt tre EU-direktiv, FN:s deklaration om mänskliga rättigheter, EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna och FN-konventionen om rättigheter för personer med funktionshinder. Likabehandling regleras också i Amsterdamfördraget och Lissabonstrategin.
Jag vill också påpeka att direktivet utgår från två mycket vanskliga punkter. Det utgår från positiv diskriminering och det utgår från principen om att bevisbördan flyttas över från åklagaren till den åtalade. Detta står i strid med den juridiska traditionen i Europa och kan leda till orättvisor och nya missförhållanden.
Jag är övertygad om att EU fortfarande är en demokratisk och civiliserad region, där personer med verkliga förmågor uppskattas, och en region där man erbjuder de svaga en hjälpande hand. Människors förmågor - oavsett om de är medfödda eller utvecklade genom utbildning - är individuella och varierar mellan olika personer. Det är därför logiskt att de inte är jämnt fördelade. Om vi försöker ta bort alla ojämlikheter med hjälp av den här typen av regleringar bortser vi på ett arrogant sätt från den kulturella mångfalden och ingriper i samhällets naturliga utveckling. Värst av allt är att vi sätter jämlikhet före valfrihet. Direktivet om likabehandling ska därför inte förverkligas över huvud taget.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Detta sociala paket kan enbart bära frukt och bli effektivt om vi kan komma överens om innehållet i de främsta initiativen. Det är självklart att arbetslöshet är det största av de sociala problem som vi måste bekämpa. Arbetslöshet är det som gör ett samhälle mest instabilt och lägger grunden för andra, mindre problem. Därför är den bästa socialpolitiken den som bidrar till att skapa jobb.
Vi måste direkt överge det falska dilemmat mellan solidaritet och konkurrens, eftersom de inte utgör någon motsättning. För att kunna bygga upp en sund, effektiv socialpolitik och utradera fattigdomen behöver vi tillväxt och stabilitet. Därför måste vår sociala modell utgå från den nya verkligheten. Globaliseringen medför också möjligheter: De som anpassar sig blir vinnare och de som inte gör det blir förlorare.
Europa har varken en klassisk tillväxtkris eller cykliska problem, utan står inför stora förändringar. Kommande generationers välstånd är beroende av vår förmåga att fatta kloka beslut i dag. Den åldrande befolkningen och den demografiska nedgången har redan nått Europa. Det är inte ett hot, utan en realitet: Det hjälper inte att blunda.
Vilka svar kan vi i dag ge på de många konsekvenserna av den här trenden? Mycket få. Vi har exempelvis inte verktygen eller incitamenten för att möjliggöra en flexibel, planerad pensionsålder som skulle innebära att våra medborgare kan arbeta längre än till den genomsnittsålder då man i dag lämnar arbetsmarknaden. Det är avgörande att vi kan få till stånd en enhetlig skyddsnivå mot diskriminering och utestängning, men den europeiska lagstiftningen garanterar inte att diskrimineringen har utplånats. Därför måste arbetet med att utplåna dessa företeelser börja i skolorna.
Problem i skolan och studier som avslutas i förtid är ett stort problem i dag och kan mycket väl vara det också i framtiden. Det här området är viktigt på många sätt - det är här vi måste fokusera vårt tänkande, fokusera det mervärde som EU kan ge, för att få ett stopp på den här situationen.
Kort sagt, vi behöver inte överge vår sociala modell. Däremot måste vi förnya den, ge den ökad flexibilitet, ökad rörlighet och ökad säkerhet så att de mest utsatta inte lämnas därhän.
Stephen Hughes
(EN) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Vladimír Špidla för att vi över huvud taget har ett socialt paket, eftersom - vilket jag påpekat många gånger - hans uppgift i Barroso-kommissionen inte kan vara lätt.
Själva paketet är en illustration av spänningarna inom Barroso-kommissionen, mellan å ena sidan dem som vill hålla fast vid den nyliberala agendan oavsett vad som händer och å andra sidan dem som ser ett akut behov av att EU ska vara viktigt för medborgarna.
Våra medborgare måste vara säkra på att EU är en del av lösningen och inte en del av problemet när det handlar om att ta itu med de problem som beror på globaliseringen, de demografiska förändringarna, klimatförändringen och andra globala utmaningar.
Om detta är vår uppgift beklagar jag att det här paketet helt enkelt inte räcker till. Det är ett motvilligt paket, som innehåller för lite och kommer för sent. Till och med de bra delarna förstörs av vetskapen om hur motvilligt de inkluderades. Det övergripande direktivet för att bekämpa diskriminering är ett bra exempel. Det ingår i paketet, men vi vet alla hur hårdnackat kommissionens ordförande José Manuel Barroso motsatte sig detta, ända in i elfte timmen.
Förslaget till direktiv om europeiska företagsråd är ett annat exempel. Innehållet är oerhört svagt jämfört med det tidigare meddelandet från kommissionen till arbetsmarknadens parter. Jag menar att de nyliberala krafterna i kommissionen och deras bundsförvanter här måste öppna ögonen och titta på den verklighet vi står inför. Många miljoner av våra medborgare lever i rädsla, fattigdom och utanförskap och de har blivit allt fler under åren med Barroso.
På det hela taget betraktar jag detta som ett senkommet försök från ordförande Barroso att övertyga vänstern här om att han har ett socialt samvete och att han har förtjänat stöd för en andra mandatperiod som kommissionens ordförande.
Jag låter mig i alla fall inte luras och många av mina kolleger gör det inte heller. Som jag sa är det för lite och för sent - alldeles för sent för att kunna garantera att de få, bra delarna kan godkännas före valet nästa år.
Ordförande Barroso underskattar intelligensen, inte bara hos vänstern här i parlamentet, utan också hos de miljontals medborgare i Europa som förtjänar något bättre.
Ona Juknevičien
(EN) Herr talman! I kommissionens första årsrapport om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter anges att drygt 13 000 arbetslösa i åtta medlemsstater har fått hjälp. 3,7 procent av de tillgängliga medlen har fördelats. Det är uppenbart att det går mycket långsamt.
Kommissionens förslag är att förenkla procedurerna, främja programmet på bred front, sprida bästa praxis och förlänga biståndets varaktighet, och jag välkomnar de här åtgärderna. Fonden inrättades för att visa solidaritet med övertaliga medarbetare på företag som gått i konkurs på grund av globaliseringen. Därför är det mycket viktigt att de här medlen når fram till verkliga personer som behöver hjälp. De ska inte fördelas mellan mellanhänder, utbildare eller broschyrtryckare. Om ett år kommer vi att se vad det faktiska resultatet blir. Det handlar inte om hur mycket pengar som har fördelats, utan om hur många arbetslösa som har hittat nya jobb.
Jag uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att fastställa lämpliga kriterier och referensnivåer för att kunna utvärdera det resultat som uppnåtts. Vi måste se till att EU-budgeten används på ett effektivt sätt.
Ewa Tomaszewska
(PL) Herr talman! Jag är glad att se att den nya sociala agendan inkluderar en översyn av direktivet om europeiska företagsråd i paketet med framtida aktiviteter.
Vi debatterade nyligen de problem som uppstått på grund av bristen på precision i direktivets bestämmelser. Syftet med direktivet var att garantera arbetstagarnas rätt till information och samråd. Direktivet om deltidsarbete och bekämpande av fattigdomen bland heltidsanställda är också oerhört viktigt. Jag är positiv till att man betonar ungdomarnas situation, deras tillgång till utbildning och sjukvård och förebyggande av att de utestängs. Att framtidens arbetstagare är rörliga är en möjlighet för dem i tillvaron och det är också en möjlighet för ekonomin. Att man lyfter fram patienternas rättigheter är ett grundläggande krav när det gäller skyddet för folkhälsan. Grönboken om anställda inom sjukvårdssektorn, som vi väntar på, kommer att vara viktig när de här åtgärderna ska genomföras.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Detta så kallade sociala paket skapar bara illusioner om hur allvarliga de sociala orättvisor är som påverkar de omkring 80 miljoner människor som lever i fattigdom, vilket även inbegriper de miljontals dåligt betalda arbetstagarna med osäkra jobb och de många miljonerna arbetslösa, samtidigt som storkoncernerna fortsätter att göra sanslösa vinster och företagsutflyttningarna fortsätter.
Man har bortsett från situationens verkliga orsaker - fasthållandet vid en nyliberal politik som förslaget till hälso- och sjukvårdsdirektiv skulle förstärka, den jobbflexibilitet som arbetstidsförslagen skulle förvärra och attacken på offentliga tjänste- och produktionssektorer som är strategiska för utvecklingen.
Vi vill därför se ett riktigt socialt paket som tar avstånd från det nya förslaget till arbetstidsdirektiv, där man förespråkar en förkortad arbetsdag utan inkomstbortfall, upphäver stabilitetspakten och den liberala Lissabonstrategin, ändrar Europeiska centralbankens kriterier och falska oberoende, skapar en pakt kring sysselsättning och sociala framsteg som ett alternativ, främjar investeringar och stöd till mikroföretag, småföretag och offentliga tjänster, och respekterar arbetstagarnas värdighet.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande! ”Det är människor som bestämmer vad saker är värda”: Det brukade de gamla grekerna säga. Om människor tar ansvar för att genomföra detta paket som lagts fram för oss i dag, om de kan harmonisera de gamla åtgärderna och förslagen med de nya, då kommer de här människorna inte att användas som resurser, utan de kommer att vara aktörer i egenskap av arbetsgivare, arbetstagare, arbetslösa, personer engagerade i små och stora företag, män och kvinnor, ungdomar och äldre. Det kommer inte att finnas någon diskriminering inom EU med hänvisning till demokrati eller subsidiaritet, ingen chauvinistisk svada om vem som har makten eller om höger- eller vänsterallianser, av det slag vi har hört här. Bredvid mig sitter min kollega Csaba Őry och han berättar att i hans land motsätter sig socialistregeringen socialbidrag.
Vi kan därför inte skylla på den globala krisen, utan måste ha en positiv syn. Vi måste hantera vår egen demografiska kris på bästa möjliga sätt. Vi måste komma ihåg de gamla åtagandena, Barcelona-besluten om harmoniseringen av familje- och yrkesliv, den europeiska alliansen för familjen, de europeiska ungdomspakten, den gemensamma invandringspolitiken och den ökade rörligheten inom utbildning som leder till ökad rörlighet på arbetsmarknaden. Det måste finnas respekt för mångfalden, traditionerna och språken hos den invandrade arbetskraften. Den sociala diskrimineringen måste motarbetas och de svagas och utsattas samt barnens rättigheter måste upprätthållas på det sätt som vi inom EU har kämpat för. Fattigdomen måste bekämpas och vi ska därför ägna 2010 åt denna kamp. Vi måste stärka den sociala och territoriella samhörigheten mellan våra regioner genom dialog, samförstånd och transparens när finansiella mekanismer används.
Alejandro Cercas
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr minister! Jag vill ansluta mig till de av mina kolleger i parlamentet som ser den här agendan som ett steg framåt, om än ett mycket måttligt steg som är långt ifrån de behov som vi har i Europa i dag. Därför, herr kommissionsledamot, beklagar jag att jag måste säga att ni hade fel när ni tidigare sa att den här agendan skingrar allmänhetens oro. Allmänheten är oroad, och på mycket goda grunder, eftersom den möter ett EU som inte löser de grundläggande problem som den oroar sig för varje dag.
Agendan har ett mycket storstilat namn, agendan för 2000-talet. Tyvärr har den en egenskap som redan har fördömts: den är ett internt åtagande om motsättningarna inom Europa, mellan oss som vill ha mer EU och de som vill ha mindre EU. Agendan är därför en snårskog av tom retorik och en öken när det gäller specifikt innehåll. Endast tre direktiv sammanfattas av den europeiska vänstern, och i ganska kritiska ordalag.
Är detta Europas ambitioner för 2000-talet? Nej, herr kommissionsledamot. Att debattera sociala problem är inte vår enda ambition. EU, och inte bara Europa, behöver svar och det är mycket svårt att hitta de svaren om de måste sökas på nationell nivå, vilket anges i agendan. Det finns vissa svar på nationell nivå och det kan finnas andra svar på EU-nivå. Konstruktionen av den inre marknaden bör gå hand i hand med regler som ger den ett mänskligt ansikte, som förhindrar social dumpning och som använder all den makt som finns i fördragen.
Det är nog bra att debattera problemen, men det skulle vara bättre att lösa dem och inte skapa nya problem genom åtgärder som arbetstidsdirektivet.
Herr kommissionsledamot! Europa behöver starkare initiativ. Europa behöver en mer handlingskraftig agenda för att den ska kunna vara en angelägenhet för allmänheten och jag hoppas att de européer som vill ha en annan politik i nästa val - och detta är inte enbart en retorisk fråga - ger Europas politiker ett nytt, mer socialt ansikte.
Sophia in 't Veld
(EN) Herr talman! Jag välkomnar det länge emotsedda förslaget om slutförande av antidiskrimineringspaketet, vilket innebär att vi slutligen kan avsluta denna hierarki av rättigheter. Ett EU där vissa européer är mer jämlika än andra har misslyckats med sitt uppdrag.
Jag instämmer helt i Gérard Deprez kloka ord: direktivet måste förbättras avsevärt. Det innehåller för många kryphål, vilket riskerar att kodifiera befintliga diskrimineringsförfaranden i stället för att sätta stopp för dem. Familjerätt och den allmänna ordningen är och förblir nationella ansvarsområden, men i praktiken används de - eller missbrukas - som en förevändning för diskriminering, främst mot homosexuella. Det är skamligt att kommissionen verkar ha överseende med detta.
Religionsfrihet är en grundläggande rättighet och en rättighet jag kommer att försvara kraftfullt, men det är en individuell rättighet. Det är inte en kollektiv rättighet som ger vissa grupper rätt att diskriminera och att låta bli att tillämpa lagen.
Slutligen skulle jag vilja tillägga att det är ironiskt att det här paketet tycks ge en högre skyddsnivå mot diskriminering på alla grunder utom könsdiskriminering. Klyftan mellan direktivet om könsdiskriminering och det här direktivet måste överbryggas.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Herr talman! I debatten om det sociala paketet måste vi vara kritiska, eftersom vi i grunden inte är överens om innehållet. En annan fråga är valet av tidpunkt, som väcker misstankar om en dold agenda.
Paketet presenteras i en tid då protesterna ökar och det finns ett allmänt missnöje med EU:s sociala ansikte. Det är inte vi som påstår detta. EU-statistik ger en dyster bild av framtiden: Så ser den rådande stämningen ut bland EU:s medborgare, framför allt bland ungdomar, och det blir hela tiden värre. Kanske är syftet med paketet att återställa medborgarnas förtroende inför EU-valet.
Vi inom vänstern kan inte acceptera innehållet i paketet eftersom lagstiftningsdelarna stärker marknadsliberaliseringen, precis som i det föreslagna direktivet om gränsöverskridande hälso- och sjukvård, som bygger på de tidigare Bolkestein-förslagen.
Samtidigt leder kommissionens förslag om gränsöverskridande hälso- och sjukvård till en hälsosegregation som bygger på klass, där de rika och välutbildade får möjlighet att välja sjukvård när det ligger i deras intresse.
Ett mer socialt Europa måste ha en bredare filosofi, inte bara presentera åtgärder som skrapar på ytan av de aktuella problemen och håller sig inom de snäva ramar som finns i dagens EU.
Anja Weisgerber
(DE) Herr talman! Europa är mer än en gemensam marknad. Europa är en ekonomisk enhet, men också ett samhälle som bygger på gemensamma värden. Jag ser EU som ett svar på globaliseringen. I en globaliserad värld ger ett visst socialt ramverk på europeisk nivå ett grundläggande skydd. Det är idén bakom den europeiska sociala modellen och det är den idé som jag ställer mig bakom.
Å andra sidan måste vi också nå framgång i den internationella konkurrensen. I Lissabonstrategin betonar vi vårt mål att utveckla EU till att bli världens mest konkurrenskraftiga, kunskapsbaserade ekonomi. För att nå det målet måste vi fokusera vår uppmärksamhet på små och medelstora företag, eftersom dessa är grundpelarna i den ekonomiska utvecklingen.
Vi måste också acceptera att det är legitimt att fråga oss hur våra regler påverkar de här företagen. Antidiskrimineringspolitiken är ett bra exempel. Jag är självklart emot diskriminering, men det är min uppfattning, och en uppfattning som delas av 261 andra ledamöter av Europaparlamentet, att ett omfattande ramdirektiv inte är rätt väg att gå. Det är framför allt inte rätt sätt att skydda dem som drabbas. Vi kommer att åstadkomma precis motsatsen och det är mer sannolikt att vi kommer att marginalisera de här personerna. Man har skapat en stor rättslig osäkerhet för medlemsstaterna och för de europeiska medborgarna. I dag pågår ett antal förhandlingar om fördragsbrott mot 14 medlemsstater för att de inte lyckats införa de fyra befintliga direktiven. Det första vi borde göra är att införa den befintliga lagstiftningen innan vi skapar några nya regler. Ett nytt antidiskrimineringsdirektiv kommer helt enkelt inte att ge oss den tydlighet som kommissionsledamot Vladimir Špidla utlovade.
De nya reglerna ger upphov till många frågor. Vem kan exempelvis åberopa rätten till frihet från diskriminering på grund av religiösa eller ideologiska uppfattningar? Omfattas scientologer eller medlemmar av högerextremistiska grupper av denna rättighet? Måste alla restauranger, oavsett hur små de är, ha en rullstolsramp för att garantera att funktionshindrade kan komma in? Även om det finns utrymme för undantag för oproportionerliga åtgärder i direktivförslaget, hur ska sådana åtgärder definieras - genom nationell lag eller domar i EG-domstolen? Oprecisa, formlösa instrument som ramdirektivet är opraktiska och hjälper framför allt inte de drabbade. Det är inte tanken bakom den europeiska sociala modellen. Det kommer inte att fungera på det sättet.
Anne Van Lancker
(NL) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr minister! Jag var tidigare föredragande för den sociala handlingsplan som Anna Diamantopoulou lade fram för oss och som slutfördes under det förra franska ordförandeskapet under Martine Aubry. Det som oroar mig är hur de sociala ambitionerna i Europa systematiskt har eroderats. Enligt min uppfattning finns det tydliga politiska skäl till detta. Det är värt att notera att kommissionen alltid betonar att socialpolitiken måste förbli en nationell angelägenhet. Det sociala paketet innehåller mycket intressanta arbetsdokument och uttalanden, men bara fyra lagstiftningsinitiativ. Även om dessa är välkomna är det verkligen ett mycket magert resultat! Som om det inte längre vore en europeisk angelägenhet bland EU:s 27 medlemsstater att skydda sociala rättigheter och skapa en jämn social spelplan.
Tillsammans med PPE-DE-gruppen och de sociala organisationerna förväntar vi oss åtminstone, vid sidan av detta sociala paket, en starkare lagstiftning om utstationering, där de sociala rättigheterna skyddas, bättre lagstiftning för att eliminera löneklyftan mellan män och kvinnor, en ramlag för att skydda sociala tjänster samt bindande åtaganden i kampen mot fattigdomen. Det vi behöver är en riktig social pakt, med en sammanhängande vision och ett seriöst åtagande för ett socialt Europa så att vi åtminstone kan visa medborgarna att EU är mer än bara en marknad. Jag hoppas att vi fortsättningsvis kan räkna med att få stöd från det franska ordförandeskapet i den här kampen.
Elizabeth Lynne
(EN) Herr talman! Jag har under många år tillsammans med andra förespråkat en omfattande antidiskrimineringslagstiftning som förbjuder diskriminering när det gäller tillgången till varor och tjänster för funktionshindrade och äldre. Jag vet att arbetslivet redan omfattas av sådan lagstiftning, men i åratal har vi fått löften om handling, men sedan har ingenting hänt.
I dag kan vi säga att vi håller på att införa denna lagstiftning, som inte bara omfattar ålder och funktionshinder, utan också sexuell läggning och religion, vilket jag efterlyste i mitt betänkande. Jag vill tacka kommissionen för att den går vidare med detta och framför allt kommissionsledamot Vladimir Špidla för hans uthållighet. Vi vet att lagförslaget inte är perfekt och vi kommer att vilja se förändringar. Det hade också varit bättre om det hade varit föremål för medbeslutande. Men annars är jag mycket glad att kunna stå här och säga att vi äntligen är på väg mot likabehandling för alla EU-medborgare.
Georgios Toussas
(EL) Herr talman! Det så kallade sociala paketet, som EU-kommissionen har lagt fram, är ett misslyckat försök att dämpa den ilska som kommissionens impopulära politik har väckt bland arbetstagarna. Kommissionen misslyckas med att stoppa det ökande tvivlet kring sig själv och EU:s strukturer, som även kom till uttryck i Irlands rungande nej i folkomröstningen.
Arbetarklassen och de fattiga befinner sig mitt i stridslinjen på grund av en lång, hård, antifolklig attack från EU, som syftar till att öka lönsamheten hos de egna kartellerna.
Arbetarklassen och de fattiga måste stå ut med avreglering och privatisering av offentliga institutioner och tjänster av strategisk betydelse, en helt havererad facklig förhandlingsrätt, undergrävandet av kollektivavtalen, det vittgående införandet av ”flexicurity”, flexibla former för tillfällig anställning och utvidgningen av Bolkestein-direktivet till att omfatta hälso- och sjukvårdssektorn.
Rådet har beslutat att dela in arbetstiden i aktiva och inaktiva segment. Det innebär att arbetstagarna måste arbeta mellan 65 och 77 timmar i veckan. Institutionaliseringen av tungt och ohälsosamt arbete förbrukar hundratusentals grekiska arbetstagare.
Enligt de officiella statistiska siffrorna från Europeiska arbetsmiljöbyrån - herr talman, ha tålamod med mig en stund till, eftersom den information jag kommer att presentera är mycket viktig. Låt mig peka på följande: Enligt de officiella siffrorna drabbas en arbetstagare av en olycka var 4½ sekund och en arbetstagare mister livet var 3½ minut. Det sker 7 miljoner olyckor varje år...
(Talmannen avbröt talaren.)
Manfred Weber
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr minister, mina damer och herrar! Låt mig börja med att ta upp två punkter i debatten. För det första styrs Europa inte av högern, utan av den liberala center-högern. Jag vill påpeka att vi hade en socialdemokratisk regering i mitt eget land och fem miljoner människor var arbetslösa när den lämnade makten. I dag har vi tre miljoner arbetslösa, vilket innebär att två miljoner människor är tillbaka i arbete. Det är socialpolitik på riktigt - det är sociala framsteg.
För det andra blir jag som ledamot av parlamentet arg när vi själva talar så illa om vårt europeiska ideal. Europa är ett socialt projekt i dag. När jag tänker på att den inre marknaden skapar miljontals jobb och ger människor välstånd och en positiv framtid, och att vår sammanhållningspolitik, vår europeiska socialfond, ger oss miljarder att använda solidariskt i hela Europa och vara en förebild för europeisk solidaritet, så måste jag uppmana alla att trots våra många problem sluta nedvärdera vårt eget projekt.
Jag vill ägna särskild uppmärksamhet åt diskrimineringsfrågan, eftersom vi arbetar med den i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Alla tycker illa om diskriminering. Den förgiftar vårt samhälle och EU måste föregå med gott exempel i kampen mot diskriminering. Jag hoppas att alla i parlamentet delar den uppfattningen.
Icke desto mindre måste vi ställa frågor. För det första, utgör direktivet en proportionerlig åtgärd? Frågan om hur det belastar småföretag har redan tagits upp.
För det andra, vad gäller för införandet av de nuvarande rättsliga bestämmelserna? En utvärdering har redan gjorts på papper, men hur ser det ut i praktiken när det gäller tillämpningen av de befintliga direktiven? Den frågan måste ställas innan några nya direktiv skapas.
För det tredje, har vi verkligen luckor i den europeiska lagstiftningen? Bär EU ensamt ansvaret för socialpolitiken? Alla medlemsstater i EU är demokratier och alla har strukturer som bygger på lagstiftning. Vi måste därför ställa oss frågan om det finns ett starkt behov av att EU ska vara trevligare, vänligare och mer övertygande på socialpolitikens område. Kan vi inte bara en gång för alla förlita oss på subsidiariteten och att medlemsstaterna kan hantera sina egna uppgifter på dessa grundläggande verksamhetsområden?
Andrzej Jan Szejna
(PL) Herr talman! Det sociala Europa är ett utmärkt mål och mycket har redan gjorts för att uppnå det. Ändå skapar de befintliga ojämlikheter och de nya utmaningar som världen står inför en risk för permanenta sociala uppdelningar av vårt samhälle på flera nivåer: mellan barn från rika familjer och barn från fattiga familjer, mellan välutbildade och mindre välutbildade, mellan män och kvinnor, mellan invandrare och personer som har varit européer i flera generationer, mellan personer med olika sexuell läggning, olika åldrar eller olika hälsotillstånd. Jag kan komma med många fler exempel. Kampen mot ojämlikhet inom och utanför arbetslivet är en grundläggande uppgift för oss. EU och medlemsstaterna måste bemöta verkliga behov, skapa verkliga möjligheter och ingjuta nytt hopp hos alla medborgare i Europa.
Det nya paketet med kommissionsinitiativ för den europeiska sociala modellen är ett senkommet och ofullständigt tillägg till aktiviteter som genomförts på nationell nivå i kampen för att förbättra levnadsstandarden för Europas medborgare, stärka deras rättigheter och bekämpa diskrimineringen. Jag hyser gott hopp om att det nya direktivet om likabehandling, som vi i socialdemokratiska gruppen länge har krävt, kommer att göra det möjligt för oss att säga att vi verkligen bekämpar alla typer av diskriminering. Översynen av direktivet om europeiska företagsråd, som i dag uppfyller sin roll som ett instrument för social dialog, är en positiv komponent i det sociala paketet. Vi måste fortfarande klara oss med det ofullständiga skyddet för arbetstagare i de drastiska omstruktureringsprocesser som skapas av globaliseringen. Lagstiftning på socialpolitikens område har också en mycket stor betydelse för Europas och européernas politiska medvetande och återställandet av tron på ett gemensamt projekt, framför allt mot bakgrund av den institutionella krisen och det förestående valet till Europaparlamentet.
Jean Marie Beaupuy   -
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr minister! De långa och livliga debatter vi har haft om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter ringer fortfarande i mina öron. Vår kollega Roselyn Bachelot, som jag arbetade tillsammans med när det gäller den här fonden, liksom Jean Louis Cottigny, övertygade oss om att fatta vissa oerhört viktiga beslut. Och hur ser det ut i dag? Knappt 4 procent av det stöd som är budgeterat för denna fond delades ut under 2007.
Ni har redan indikerat, herr kommissionsledamot, muntligen och skriftligen, att ni planerar att revidera kriterierna. Är denna revidering av kriterierna tillräcklig för att lösa problemen? Nej, det är den inte! När 96 procent av det här stödet inte utnyttjas måste vi ställa oss en grundläggande fråga: Är vårt mål med att fatta det här beslutet om den europeiska globaliseringsfonden lämpligt? Vi står inför demografiska utmaningar, som ni påpekade, och vi står inför många ekonomiska utmaningar, med tanke på globaliseringen och ny teknik.
Jag uppmanar er, herr kommissionsledamot, att inte bara revidera kriterierna för den här globaliseringsfonden, utan också titta på själva syftet med vad vi gör här.
Peter Liese
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag kan inte dölja min besvikelse över uttalandena från rådet och kommissionen. Mycket har sagts om den europeiska sociala modellen och det är min uppfattning att en del av kommissionens förslag träffar utanför målet - mina kolleger har lyft fram flera problem med antidiskrimineringsdirektivet. När det gäller detaljerna i den lagstiftning som är utformad för att skydda arbetstagarna är rådet och kommissionen för fega.
Rådsordföranden refererade dock till den kompromiss som antogs i juni om bemanningsföretag och annat tillfälligt arbete, men på ett eller annat sätt - jag tror det berodde på att man skämdes - lyckades rådet och kommissionen anta arbetstidsdirektivet. Det som rådet antog i juni är inte något lysande kapitel i historien om Europas sociala modell, måste jag säga. Innan jag valdes in i parlamentet var jag läkare på ett sjukhus och jag vet att många anställda läkare och många andra medarbetare till en början var nöjda när EG-domstolen fastslog att den tid man har jour är arbetstid. Jag vet dock också att det finns svårigheter med att genomföra den här domen och att jourtiden kan behöva viktas utifrån kostnader och antal utryckningar. Det rådet dock har gjort, genom att i praktiken riva upp EG-domstolens dom och till och med ignorera de förbättringar som kommissionens förslag innebar för vissa aspekter av det tidigare rättsliga läget, är oacceptabelt.
Vi behöver en kompromiss och parlamentet pekade ut riktningen vid den första behandlingen, med förslag som användning av en kvot. Men om en läkare t.ex. har jour på sjukhuset och en patient med ett livshotande tillstånd när som helst kan komma in kan det inte betraktas som en viloperiod, vilket det skulle kunna göra enligt rådets kompromiss. Detta är ännu ett område där det behövs fortsatta förbättringar. I annat fall fyller hela debatten om den europeiska sociala modellen ingen funktion.
Evangelia Tzampazi
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr rådsordförande, mina damer och herrar! Den ekonomiska och sociala situationen i dag kräver ett starkare socialt Europa. Samtidigt som 16 procent av Europas befolkning i dag står i brödköer är diskrimineringen fortfarande tydlig och allmänt utbredd.
En ekonomisk politik som ökar arbetslösheten och otryggheten fördjupar medborgarnas förtroendekris på bekostnad av EU och dess framtid. Mot den här bakgrunden är den förnyade sociala agendan ett steg framåt när det gäller social lagstiftning efter en lång period av handlingsförlamning.
Det är dock bara tre av förslagen som är juridiskt bindande, medan resten är rekommendationer och meddelanden som inte handlar om lagstiftning. Vi har därför kommit fram till slutsatsen att det nya sociala paketet kommer att ha en begränsad effekt på tillvaron för Europas medborgare.
Syftet är gott, vilket framgår av det nya direktivförslaget mot diskriminering. Detta är en viktig framgång för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, eftersom gruppen stödde förslaget till ett övergripande direktiv för att få ett slut på det hierarkiska systemet för diskrimineringsskydd inom EU. Den sociala agendan tycks dock sakna ambitiösa mål och tydlighet och har allvarliga brister.
Därför krävs tydliga politiska åtgärder, ett stopp för de snabbt ökande ojämlikheterna och förbättrade levnads- och arbetsförhållanden.
Viktória Mohácsi
(HU) Herr talman! Kommissionsledamoten sammanfattade sina förväntningar på ett bra sätt i sitt tal, men de tillgängliga dokumenten återspeglar inte detta. Det finns ett litet språkligt problem: diskriminering kan inte kallas breddande av möjligheter. Jag har inte talat om något annat än segregeringen av romska barn i fyra år. Dessutom är hälften av våra barn, flera miljoner romska barn, klassificerade som funktionshindrade. Vad är det, om inte diskriminering? Att utelämna ämnet segregering när man skapade det övergripande direktivet var oförlåtligt. Kommissionsledamot Jacques Barrot borde också vara delaktig i arbetet och parlamentets krav ska inte heller utelämnas! Vi vill ha minst fyra resolutioner, ett integrationspaket för romerna med lagstiftning och en budget samt en grupp som samordnar utskotten för att införa eventuella framtida program på ett effektivt sätt. Kommissionsledamot Vladimir Špidla kan inte lösa den här frågan på egen hand. Tack.
Iva Zanicchi
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det dokument om det sociala paketet som just har lagts fram utgör en stor utmaning för den europeiska utvecklingen mot bakgrund av Lissabonstrategin, som europeiska beslutsfattare antog som en riktlinje för en viktig och oundviklig process som syftar till att integrera, modernisera och utveckla vårt gemensamma hem.
Paketet innehåller åtgärder inom områdena sysselsättning, sociala frågor, utbildning, ungdom, hälsa, informationssamhället och ekonomiska frågor. Samtliga är viktiga frågor som direkt påverkar allas vår vardag som medborgare i Europa och som därmed måste vara föremål för grundliga, samordnade och framför allt transparenta analyser.
Som ledamot av utskottet för sysselsättning och sociala frågor vill jag betona vikten och behovet av det här förslaget som, genom att angripa de områden som just nämndes, utgör ett brett försök att förstå, undersöka och lösa frågor som demografiska förändringar, globalisering och vikten av den mänskliga faktorn.
Jag är glad att kommissionen har för avsikt att granska direktiven 92/85/EEG och 96/34/EG när det gäller föräldraledighet, eftersom det är en åtgärd för att förbättra kvaliteten på familjelivet för alla de kvinnor som, samtidigt som de ska sköta en familj, också måste vara en del av arbetslivet varje dag.
Jag vill att kommissionen besvarar några frågor som rör kampen mot fattigdomen - och jag talar då inte om fattigdomen i tredje världen utan om fattigdomen inom EU:s gränser - ett problem som blir större för varje år och som påverkar alla medlemmar i EU. I samband med detta vill jag fråga: Vilken specifik metodik kommer kommissionen att använda för att lösa ett problem som år efter år, som jag nämnde, systematiskt påverkar de europeiska ekonomierna och som därmed direkt påverkar levnadsstandarden för miljontals europeiska medborgare?
För det andra skulle jag vilja veta - och som kvinna känner jag mig direkt berörd av den här frågan - vilka åtgärder kommissionen tänker vidta mot den diskriminering av kvinnor som fortfarande förekommer i samhället i dag 2008, framför allt inom sysselsättningsområdet och mer specifikt när det gäller löner? Vilka specifika åtgärder kan vidtas för att få bort denna obalans?
Avslutningsvis vill jag tacka kommissionsledamot Vladimir Špidla för hans arbete med att ta fram det här dokumentet. Jag vill tacka rådets representanter och jag vill än en gång betona hur viktigt detta sociala paket är mot bakgrund av den reviderade sociala agendan.
Jan Cremers
(NL) Herr talman, mina damer och herrar, herr minister, herr kommissionsledamot! Förutom förslag inom området antidiskriminering och gränsöverskridande hälso- och sjukvård innehåller kommissionens sociala agenda det länge emotsedda förslaget om europeiska företagsråd. Kommissionen motsätter sig också översynen av direktivet om utstationering, ett direktiv som blivit omtvistat efter en del mycket kontroversiella domar i EG-domstolen. Jag vill snabbt beröra båda ämnena.
För det första, de europeiska arbetstagarnas rätt till information och samråd. Vi känner alla till vad problemet är där. För låg efterlevnad (endast ett av tre berörda företag har ett europeiskt företagsråd), otillräcklig reglering av informations- och samrådsrättigheterna samt brist på faciliteter. Jag beklagar djupt att kommissionen inte har föreslagit ett sanktionssystem för överträdelser av reglerna. Det är också min uppfattning att bestämmelserna om subsidiaritet är otillräckliga och att de inte överensstämmer med vad som har fastställts i bra modeller, nämligen flera regelbundna möten varje år, vilket enkelt kan ordnas med nödvändig utbildning och stöd. Ett möte per år är inte mycket mer än en symbolisk åtgärd. Samråd mellan parterna är alldeles för viktigt för det.
För det andra, direktivet om utstationering. I den första domen i EG-domstolen när det gäller rådande arbetsförhållanden i en medlemsstat verkade det fortfarande handla om en policyförändring i den europeiska lagstiftningen, uttolkad av domstolen, utan stöd av den europeiska lagstiftaren. Efter Luxemburg-fallet är det tydligt att också kommissionen medvetet har monterat ned de principer som finns i direktivet. Det som en gång var avsett att vara ett direktiv för att skydda arbetstagarna mot exploatering och illojal konkurrens i det gränsöverskridande utbudet av tjänster har därmed, tack vare EG-domstolen och kommissionen, blivit ett hot mot de skyldigheter som är tillämpliga i en medlemsstat när det gäller vilka arbetsförhållanden som ska råda. Kommissionen måste än en gång ta sitt lagstiftande ansvar på det här området och se till att medlemsstaterna i framtiden kan tillämpa sina generellt tillämpliga regler på arbetsrättslagstiftning och kollektivavtal.
Evelyne Gebhardt
(DE) Herr talman! Jag har bara en lista med frågor jag vill ställa. Varför så lite och så sent? Varför utropade vi i september förra året 2008 till det sociala Europas år, när social välfärd inte tillhörde prioriteringarna för ordförandeskapet? Varför förde högern en så utdragen strid mot sociala rättigheter i tjänstedirektivet när de i dag utmålar sig som sanna förespråkare för social rättvisa? Varför röstade utskottet i juli mot Hamon-betänkandet och för Handzlik-betänkandet, precis tvärt emot vad som har sagts här i dag? Varför har detta hänt?
Var ärliga och berätta vad ni egentligen gör i stället för att ge allmänheten det motsatta budskapet. Jag vill be er att göra det eftersom det är mycket viktigt. Varför bedriver ni en sådan politik? Helt enkelt för att ni i högern har tagit till er fel filosofi. Ni utgår från att människor är till för att betjäna ekonomin. Vi socialdemokrater är av motsatt uppfattning, nämligen att ekonomin är till för att betjäna folket och att vi måste utforma vår politik i enlighet därmed.
Gabriela Creţu
(RO) Jag hoppades att de här förslagen skulle stimulera till att minska de sociala klyftorna mellan de europeiska medborgarna. Tyvärr innebär paketet bara att vi ställs inför en annan klyfta, den mellan goda avsikter och de instrument som krävs för att uppnå dessa avsikter.
Detta händer också när det finns europeisk lagstiftning som kräver att medlemsstaterna agerar.
Ett exempel är lönediskrimineringen av kvinnor på arbetsmarknaden. Det finns lagstiftning på det här området, upprepade åtaganden. Ändå har det inte skett någon förbättring under de senaste åtta åren. Även om man antar att arbetsgivarna har förstått de ekonomiska fördelarna med korrekta löner och sina rättsliga skyldigheter är svårigheterna oöverstigliga. Ett system med icke-diskriminerande arbetsanalys för att jämföra olika verksamheter saknas. Utan ett sådant system förblir principen om lika lön för lika arbete en illusion, liksom minskningen av klyftan mellan arbetskraften och arbetsmarknadens behov.
Systemen för jobbklassificering är defekta, om de alls finns. Vi har redan domstolsbeslut som medger att man, genom att använda fysiskt arbete som grund, bortser från de olika förmågor som krävs för arbete och skapar diskriminering.
Metoden med öppen samordning har berömvärda sociala mål, men till och med de indikatorer som mäter vissa av dessa mål saknas på listan över gemensamma indikatorer.
Slutsatsen är sorglig: det bristande intresset för könsfrågor motsvaras bara av bristen på politisk vilja till effektiva, gemensamma regleringar på arbetsmarknaden.
Donata Gottardi
(IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, herr minister, mina damer och herrar! Trots alla analyser och studier, vilket inkluderar studier om införlivande av antidiskrimineringsdirektiv, är de viktigaste komponenterna fortfarande effektivitet och innovation.
Hur är det möjligt att ta fram förslaget till det nya så kallade ”övergripande direktivet”, som för närvarande inte är mer än en utvidgning av skyddet på ett antal områden som sträcker sig utanför arbetsplatserna, när frågan om positiv särbehandling fortfarande betraktas som att den handlar om att skydda icke-förbjudna åtgärder i stället för att ta fram nya åtgärder?
Det finns ett litet - dock alltför litet - tecken på framsteg i kravet på ett förnyat allmänt engagemang på det här området, som avslutas med en uppmaning om att tillämpa de instrument som är avsedda för romerna på ett bättre sätt, som om vi åkallar något vi inte lyckats uppnå. Skriver vi bara retorik? I det här sammanhanget misstänker jag att vi gör det! Det kan exempelvis tyckas poänglöst att i det här skedet ställa frågor till kommissionen och lyfta fram fall av diskriminering eller fall där den nationella lagstiftningen eller lagstiftningen på regional nivå misslyckats.
Alltför ofta - ja, nästan alltid - handlar svaret bara om att det finns en europeisk skyddslagstiftning: Vi går vidare, inga framsteg, tystnad! Vi debatterar ändå kardinalprincipen om likabehandling och här talar jag om arbetstagare som är utstationerade i andra länder.
Den nya sociala dagordningen är kanske en bra övning, men paketet med föreslagna ämnen påminner mer om ett pussel, som består av olika bitar som ännu inte samlats ihop i slutet av en mandatperiod där man har slutfört en rad åtgärder som ingår i ett verkligt innovativt projekt. Tala om diskriminering och stereotyper. Herr minister! Tacka er president för slipsen.
Richard Falbr
(CS) Herr talman! Med tanke på att orden ”för lite för sent” redan har yttrats många gånger när man analyserar det sociala paketet ska jag komma med min analys: Berget har fött en mus. Min fråga är: Vad har ni gjort under de senaste fyra åren? Ni har lagt fram socialt oacceptabla förslag, där kulmen är det arbetstidsdirektiv som rådet och kommissionen stoltserar med. Därför kan man inte betrakta förslaget till det sociala paketet - trots att det har en del positiva aspekter - som någonting annat än propaganda med målet att infoga etiketten ”social” i kommissionens brevhuvud. Merparten av förslagen behöver inte diskuteras alls, så det är inget annat än en kortvarig framgång. Det är rätt enkelt att säga att den gemensamma marknaden är till för folket och att folket inte är till för marknaden, och att det - om det ska finnas bindande regler för hur företagen kan agera på marknaden - är nödvändigt att ha minimiregler om de anställdas position, minimilön som fastställs som en procentandel av genomsnittslönen i alla medlemsstater och lika behandling och lika lön för anställda som arbetar i andra länder än det egna. Det räcker att säga att EU följer ILO-konventionerna om högsta tillåtna arbetstid, fackföreningsfrihet och kollektivavtal.
Konkurrensen mellan medlemsstaterna om vem som har lägst skatter och löner och minsta möjliga insyn för fackföreningarna kommer att fortsätta och den öppna samordningsmetoden är bara ännu ett effektivt sätt att ta itu med något som ingen vill göra. Till dem som kritiserar det franska ordförandeskapet vill jag säga: Vänta tills det är dags för det tjeckiska ordförandeskapet. Det här var ingenting i jämförelse. För några veckor sedan lade presidenten in sitt veto mot ett lagförslag som förbjöd diskriminering, eftersom han menade att det var överflödigt.
Karin Jöns
(DE) Herr talman! Jag måste säga att jag känner mig iskall inför den sociala agendan. Man har inte fått grepp om de halmstrån man griper efter. Det här kan väl ändå inte vara ett seriöst försök att reformera de europeiska företagsråden, eftersom man inte föreskriver fler möten eller sanktionsmekanismer vid överträdelser. Frånvaron av en vilja att reformera direktivet om utstationering av arbetstagare är lika oacceptabel.
Herr kommissionsledamot! Bristen på ett tydligt ställningstagande om arbetstiden i en social agenda är ännu ett belägg för att kommissionen inte motsätter sig tanken på 65-timmars arbetsveckor heller. Detta har inte längre någon koppling till den europeiska sociala modell som min grupp eftersträvar och som vi socialdemokrater vill skapa.
Kan jag också få säga till rådet att det är oacceptabelt hur ni pressar arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna - för att formulera sig artigt - om de europeiska företagsråden.
Min grupp kommer inte att delta i den här charaden. Om arbetskraften i Europa inte helt ska vända EU ryggen måste vi ge den bättre skydd mot effekterna av globaliseringen och snabbt lägga grunden för gränsöverskridande kollektiva löneavtal.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Jag vill ta upp några tankar kring lagstiftningspaketet i den sociala europeiska agendan till diskussion.
Jag uppskattar kommissionens initiativ på det här området mycket och de initiativ som presenterades i kommissionens meddelande ”Förbättrad kompetens för framtiden: En agenda för europeiskt samarbete om skolor”.
Förutom de här initiativen vill jag föreslå att kommissionen lanserar ett pilotprojekt för att skapa ett europeiskt stipendium för barn i ekonomiskt och geografiskt missgynnade regioner.
I Europa lever 19 miljoner barn och ungdomar i fattigdom och 6 miljoner lämnar skolan i förtid varje år. Enligt en Eurobarometer-studie har i exempelvis Rumänien ungdomar på landsbygden och i bergstrakter och isolerade regioner 5 procents chans att gå vidare till högre utbildning. Den andelen ligger långt från EU:s mål om att 85 procent av alla ungdomar ska ha tillgång till högskoleutbildning.
Medlemsstaterna saknar de ekonomiska resurserna att själva göra något åt denna oroväckande situation. Därför borde EU kämpa med alla tänkbara medel, t.ex. lagstiftning, fonder och politik på EU-nivå, för att främja möjligheterna och tillgången till utbildning för alla ungdomar.
Proinsias De Rossa
(EN) Herr talman! Ordföranden för ALDE-gruppen, Graham Watson, säger att ett jobb är den bästa socialpolitiken. Tyvärr finns det miljontals människor i Europa som arbetar för mindre än vad de skulle ha fått om de hade gått på socialbidrag. De fattiga och lågavlönade dör yngre, drabbas i större utsträckning av fysiska och psykiska sjukdomar, vårdas mer på sjukhus och sitter oftare i fängelse, är utestängda från att fullt ut delta i samhället, förvägras en fullständig kulturell, medborgerlig, social och säker tillvaro och deras barn är till stor del förvisade till samma onda cirkel av försakelse - om inte vi som politiker får till stånd en social och ekonomisk politik som är integrerad och ömsesidig. Människor måste behandlas som medborgare, inte som ekonomiska enheter.
Uppnår man det genom denna agenda? Beklagligtvis inte. Därmed får vi inte glömma de positiva delarna - exempelvis det övergripande direktivet om diskriminering. Jag säger inte heller att kommissionsledamot Vladimir Špidla inte har kämpat hårt i en fientlig omgivning för att få det här paketet godkänt. Vi kommer att arbeta tillsammans med honom för göra det bättre. Kommissionen och rådet har nio månader på sig att visa att de menar allvar med det sociala Europa. Sedan avger folket sin dom.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Herr talman, herr kommissionsledamot! I dag diskuterar vi mycket viktiga frågor som rör sysselsättning, sociala rättigheter och hälsoskydd. Allt detta har en dimension i förhållande till familjen, samhällets minsta enhet. Det rör också personer med funktionshinder, pensionärer samt det mycket svåra problemet arbetslöshet. Att etablera ett rimligt förhållande mellan lön och arbete och en värdig social trygghet innebär inte att man gör människor något slags tjänst. Det är en plikt som har sitt ursprung i vår oro för Europas framtid. De medel som medlemsstaterna anslagit till socialpolitik måste styras bättre, liksom den europeiska socialfonden.
Vår kontinent åldras nu mycket snabbt. Men ser vi hur otillräcklig den europeiska politiken är för familjen? Vad kan vi säga om familjernas inkomster? Var är vår solidaritet med de fattiga? Jag använder medvetet ordet solidaritet vid en tidpunkt då vi firar att det är 28 år sedan fackföreningen Solidaritet och solidaritetsrörelsen grundades, vilket bidrog till de stora förändringar som har ägt rum i Europa.
Maria Petre
(RO) Jag är glad att vi i dag diskuterar nylanseringen av det sociala paketet.
Europa behöver sociala framsteg, Europa som helhet, med sina gamla och nya medlemsländer. Det enade Europa står inför samma utmaningar: en åldrande befolkning, jobb som försvunnit på grund av globaliseringen, fattigdom bland barn.
Kommissionsledamot Špidla! Jag välkomnar er hållning när det gäller frågan om solidaritet mellan generationerna. Vi behöver ny stimulans i den här frågan, men jag välkomnar också att man på nytt tar upp tanken om solidaritet mellan olika regioner, eftersom det är här vi på det mest exakta sättet kan mäta den sociala sammanhållningen, eller frånvaron av den.
Jan Andersson
Herr talman! Jag ber om ursäkt för min sena ankomst. Jag hade ett möte i Sverige sent igår kväll och har precis anlänt hit. Jag vet inte vad som har diskuterats tidigare, men låt mig börja med att säga att vi naturligtvis välkomnar det sociala paketet. Vi tycker att det kommer aningen för sent och att det kunde ha kommit tidigare under perioden, men nu är det i alla fall här. Det är klart att ambitionerna i parlamentet är något större än i paketet, men jag vill ändå lyfta fram tre positiva saker som vi kan arbeta med.
Själv jobbar jag mycket med domarna i EG-domstolen och konsekvenserna av dem. Jag välkomnar den mer öppna attityd som nu finns i kommissionen, t.ex. det forum som nu ska hållas. Jag hoppas att det ska bli bra.
En annan positiv sak är ILO-konventionen som också är knuten till domarna i EG-domstolen, alltså att medlemsstaterna uppmanas att underteckna ILO-konventionen.
För det tredje, programmet för social integrering som kommer att presenteras i oktober och kampen mot fattigdom, utanförskap och annat. Jag hoppas att vi kan ha ett gott samarbete kring de här frågorna. De är oerhört viktiga.
Richard Corbett
(EN) Herr talman! Om man har en europeisk marknad - som vi har i den gemensamma europeiska marknaden - måste man självfallet ha gemensamma regler för denna gemensamma marknad så att den fungerar rättvist och effektivt, inte minst på det sociala området. Det är därför vi har fastställt anställningsstandarder och arbetsrättsliga lagar och regler för att skydda arbetstagarnas rättigheter - arbetstidsdirektivet, hälso- och säkerhetslagstiftning, föräldraledighetsdirektivet, arbetstagarnas rätt till information och samråd.
Ändå vill det konservativa partiet i Storbritannien - och jag ser att det inte finns en enda företrädare för det partiet närvarande i kammaren just nu för att diskutera detta - att landet helt ska ställa sig utanför fördragets sociala kapitel, om de får makten igen i Storbritannien. Tror de för ett ögonblick att resten av EU skulle acceptera att en enda medlemsstat ställer sig utanför de åtaganden som vi tillsammans har utvecklat på europeisk nivå för att styra vår marknad? Tror de verkligen att den sortens illojala konkurrens, där man sänker standarderna för hälsa och säkerhet och försvagar arbetstagarnas rättigheter, skulle vara acceptabel? Det skulle den förstås inte! De konservativa i Storbritannien kan skapa en katastrof för Storbritannien och för Europa.
Xavier Bertrand
rådets ordförande. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! En het debatt, men en debatt om det sociala Europa och det faktum att vi har den här debatten är ett bevis på att vi för en dialog. Vår debatt visar också hur svårt det är i dag att skilja på diskussionen om sociala frågor på EU-nivå och den politiska debatten på nationell nivå. Den visar också, på sitt sätt, att vi gör framsteg när det gäller den europeiska integrationen.
En del personer här har riktat anklagelser mot ordförandeskapet. Jag ska inte gå in på de anklagelserna i detalj. Jag är inte här för att komma med invändningar - precis som ni är jag här för att föra det sociala Europa framåt.
Är det sociala Europa en prioritet för det franska ordförandeskapet? Den frågan har ställts. Det tydliga svaret är ja och som ni mycket väl känner till görs den bedömningen inte utifrån våra inledande ambitioner, utan utifrån vad vi har uppnått. Vi vet nu att det är mer sannolikt att vi kan uppnå de resultaten, resultat som är positiva och som är positiva för det sociala Europa. Jag tror benhårt på att vara pragmatisk.
När det sedan gäller de olika ämnena, som president Nicolas Sarkozy sa i sitt anförande i parlamentet - företagsråd, tillfälligt arbete - har vi som mål att slutföra det sista, medan det andra för närvarande ligger i parlamentets händer. Och jag upprepar än en gång: vi måste alla snart ta ställning. Jag tänker inte dröja kvar vid frågor om huruvida en konservativ regering skulle vara mer ”social” än en annan. Jag vill bara säga att jag i Frankrike är minister för arbetsmarknadsfrågor och solidaritet. För om man vill fördela välståndet måste man först skapa det. Och hur gör man för att skapa välstånd? Genom arbete. Det är så man skapar välstånd. Jag vill inte heller behöva påpeka att när det berömda arbetstidsdirektivet lades fram 1993 så var det en fransk socialistregering och en socialistminister - Martine Aubry - som försvarade det här direktivet och dess undantagsklausul. Och vad gör vi i dag med detta berömda direktiv? Låt oss se realistiskt på det: Är det eller är det inte en förbättring av den nuvarande situationen, där vi befinner oss i ett veritabelt ingenmansland efter 48 timmar? Alla vet det om man ska var helt ärlig. Det är dock viktigt att säga att även om det här direktivet inte nödvändigtvis förkroppsligar den ursprungliga tanken från 1993, som handlade om att göra sig av med undantagsklausulen, så ger det nu ett ramverk för dagens, inte gårdagens, situation. Kan vi säga att det är så? Det kan vi absolut, eftersom jag menar att den offentliga debatten och den politiska debatten ska vara upplysande. Antingen fortsätter man med undantagsklausulerna och reglerar dem på rätt sätt, eftersom vi nu vet genom rättspraxis att jourtid är en stor fråga. Eller så kan vi vara pragmatiska, ha hållningen att det handlar om framsteg och acceptera en revidering som kommer att lösa vissa problem och förbättra situationen, även om dagens resultat självfallet inte kommer att göra alla nöjda och jag är väl medveten om det.
Sedan är det frågan om domarna i EG-domstolen. Det handlar inte om att sätta sig över en dom, långt därifrån. Men vi måste titta på dagens situation mot bakgrund av domarna i EG-domstolen. Vilken är den nya rättsliga hållningen? Och vi måste få höra synpunkter från de medlemsstater som främst är berörda. Jag har diskuterat detta med mina motparter. Arbetsmarknadens parter måste också komma med sina synpunkter i ämnet och inte nödvändigtvis var för sig. Tillsammans skulle vara mycket bättre, så att vi kan dra våra slutsatser utifrån det. Här kommer ordförandeskapet inte att ta med sig några förutfattade meningar in i debatten. Ska det här direktivet revideras? Jag har hört frågan upprepade gånger, inte bara här i parlamentet. Jag menar att svaret bör komma efter debatten och inte i dess inledning. Annars har man förutfattade meningar och det har inte jag.
När det gäller sociala tjänster av allmänt intresse tycks det mig som att alla medlemsstater är måna om att behålla den organisation av de offentliga tjänsterna som är specifik för varje enskilt land. Men det är bara att inse att det råder oenighet om vad som ska göras på EU-nivå. En del är av den uppfattningen att subsidiaritet är det enda svaret, medan andra menar att det ska finnas ett rättsligt ramverk för hela EU. Det kommer tydligen att dröja innan detta kan avgöras. Vårt förslag till en färdplan tillsammans med kommissionen är ett försök att se till att de här frågorna hanteras på rätt sätt och i enlighet med EU:s tidtabell.
Många andra spännande ämnen har tagits upp. När det gäller åtgärder mot diskriminering har ordförandeskapet lovat att föra det nya direktivet framåt. Att slutföra det kräver, som ni känner till, enhällighet bland medlemsstaterna.
Vid ett flertal tillfällen har jag hört ordet tillgänglighet nämnas. Det är passande eftersom effektivitet förutsätter tillgänglighet. Vi måste vara tydliga med detta nu. Kan det sociala Europa gå vidare eller inte? För mig är svaret ett otvetydigt ja. Vi måste gå vidare med det sociala Europa. Har inte en stor del av 2008 redan gått? Det håller jag med om. Är det för sent? Absolut inte! Det är aldrig för sent. Har vi en önskan om att gå vidare? Det har vi uppenbarligen. Men frågan är: Kommer vi att föra det sociala Europa framåt tillsammans? Det är här, mina damer och herrar, som vi alla måste ta ställning!
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Mina damer och herrar! Jag menar att djupet och engagemanget i debatten tydligt har visat att det sociala Europa är på gång igen. Debatten har berört en hel rad detaljerade problem och jag tror inte att det finns något behov av att besvara dem var för sig, eftersom det kommer att finnas möjligheter i kommande diskussioner att gå vidare med argumenten och hitta en lämplig balans. Jag vill ändå bemöta en del saker rent allmänt.
För det första, den här agendan är så bred eftersom det är en social agenda och en socialpolitik som är ett uttryck för en komplex politisk hållning och som är konsekvensen av en komplex hållning i en hel rad politiska initiativ. Det är tveklöst ett brett koncept, inte på något sätt en socialpolitik som är åsidosatt, med en rad otvivelaktigt intressanta och tekniska aspekter, men ändå tydligt marginaliserad.
Den här agendan har placerat socialpolitiken i centrum för Europapolitiken. Självfallet uppstår frågan om den här agendan inte bara är av tekniskt politiskt intresse, något jag menar måste avfärdas. Det är den inte, eftersom den här strategin formulerades för flera år sedan. Den ingår också i en hel rad dokument från EU-kommissionen som också har diskuterats i parlamentet. Den är inte kopplad till någon särskild händelse, som exempelvis den irländska folkomröstningen var.
Den här agendan visar bland annat att kommissionen har varit beslutsam när det gäller att utforma agendan som en procedur som försöker använda alla instrument som är tillgängliga för EU-kommissionen på EU-nivå, lagstiftning, den öppna samordningsmetoden och alla övriga metoder. Den innehåller därför inte bara lagstiftningsförslag, utan självfallet även förslag till meddelanden och förslag till andra dokument.
Jag vill betona att den här agendan är realistisk inom de ramar som kan påverkas av EU-kommissionen. De olika förslagen kommer tveklöst att debatteras i parlamentet och de kommer förstås att ändras vid flera tillfällen, men de är ändå konkreta förslag som kan diskuteras. Debatten väckte också tanken, om än bara delvis - och jag tror att jag måste bemöta det - att förslagen inom sjukvårdsområdet är ett slags bakdörr till Bolkestein-direktivet på hälso- och sjukvårdsområdet. Så är inte fallet. De här förslagen är inte utformade som ett fritt utbud av tjänster, utan kommer att göra det enklare för européerna att få tillgång till hälso- och sjukvård. De här förslagen inkluderar tveklöst en hel rad mycket känsliga frågor och det är uppenbart att de kommer att diskuteras seriöst och ingående, men den grundläggande trenden och konsekvensen av förslagen kommer att vara en förbättrad hälso- och sjukvård för medborgarna i Europa.
En annan tanke som jag vill lyfta fram är bekämpningen av fattigdomen. Tanken om att bekämpa fattigdomen är tydligt formulerad och debatten har lyft fram den här frågan: Med vilka metoder? Agendan utgår inte från att det finns en enda effektiv metod för att bekämpa fattigdomen, utan har som mål att angripa fattigdomen från olika vinklar. Att försöka se till att färre lämnar skolan i förtid bekämpar fattigdomen. Att försöka öppna tillgången till livslångt lärande bekämpar fattigdomen. Den tydligt formulerade avsikten att pensionssystemen ska vara rättvisa och socialt effektiva bekämpar också fattigdomen. Frågan om diskriminering och de direktiv som rör antidiskriminering är också sätt att bekämpa fattigdomen, eftersom man, om man ökar tillgängligheten för personer med funktionshinder, förhindrar diskriminering mot personer som är äldre och så vidare.
Frågan om lika möjligheter för män och kvinnor togs också upp. Jag vill påpeka att andra direktiv behandlar lika möjligheter för män och kvinnor och mot den bakgrunden var det inte avgörande att uttryckligen inkludera jämlikhet mellan män och kvinnor i det föreslagna direktivet.
Det fördes också en debatt om ILO-konventionerna. Jag vill betona att denna agenda tydligt visar på kommissionens och EU:s starka engagemang för konceptet om drägliga arbetsvillkor på en global nivå. I likhet med det direktiv som inför avtalet mellan arbetstagarna och arbetsgivarna på det maritima området är det en tydlig indikation på hur Europa uppfattar olika ILO-konventioner. I samtliga dokument uppmanas de europeiska länderna att ratificera samtliga konventioner så snabbt som möjligt.
Debatten har gått på djupet och stundtals varit tuff. Jag menar att det här är en debatt som visar vilken betydelse den europeiska socialpolitiken har.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under nästa sammanträdesperiod, någonstans i Europa.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Petru Filip  
skriftlig. - (RO) Herr talman! Enligt de sedvanliga uttalandena, som innebär att 2008 ska vara det år då det sociala Europa ska lanseras på nytt, utgör det så kallade sociala paketet en uppsättning lagstiftningsinitiativ som fortfarande befinner sig i avsiktsfasen. Kanske är det dags för oss att på ett fastare och mer noggrant sätt ta itu med de frågor som direkt påverkar medborgarna mer än någonsin.
Under de här omständigheterna måste vi ta på oss uppgiften att se till att alla EU-medborgare har icke-diskriminerande levnadsförhållanden och arbetsvillkor. Först och främst är det mot den här bakgrunden inte bara opportunt utan också nödvändigt att återuppta diskussionerna om en minimilön inom EU. För det andra gäller samma sak när det handlar om att skapa enhetliga villkor i alla EU-länder på den gemensamma arbetsmarknaden. Det är inte bra att olika regeringar inom EU fortfarande har en syn på europeiska medborgare som ser olika ut beroende på ursprungsland.
I det här sammanhanget verkar kommissionens initiativ för att förbättra insynen och arbetsmetoderna i EU-strategin för social integration och skydd och att konsolidera dess samverkan med andra initiativ ha stor betydelse. Jag noterade med glädje kommissionens förslag till ett övergripande direktiv för att bekämpa diskriminering på andra områden än arbetsmarknaden.
Lívia Járóka  
skriftlig. - (HU) Ett av de viktigaste resultaten av EU-kommissionens förnyade sociala agenda måste vara att ge tillbaka Europas romer deras rättigheter som europeiska medborgare och se till att den sociala utestängningen av dem upphör. Jag är glad att dokumentet ger stöd för detta.
På de områden som nämns i agendan befinner sig romerna i en avsevärt sämre situation än majoriteten i samhället, inom områden som utbildning, sysselsättning, levnadsförhållanden, diskriminering och hälsa.
Program för livslångt lärande som ger romerna kunskaper som leder till anställning och företagande kan vara ett användbart verktyg i kampen mot arbetslösheten.
Antidiskrimineringsverktyg måste överföras till nationella rättigheter så att de som drabbas av diskriminering kan vända sig till domstol och de nationella myndigheterna och institutioner som arbetar med lika möjligheter kan konstatera att en överträdelse skett och införa sanktioner.
Strukturfonderna skulle kunna vara mer effektiva när det gäller att minska den sociala utestängningen av romerna, men för att kunna uppnå detta måste romska organisationer åtminstone ges en diskussionsrätt när det handlar om att välja, planera, genomföra och utvärdera projekt som är finansierade av fonderna. Dessutom måste program som syftar till att förbereda de romska organisationerna för det här arbetet startas.
Vi hoppas att den sociala agendan kan ge lämpliga svar på de här frågorna. Jag anser att det är viktigt att vi kan diskutera dessa ämnen på den stora romska konferens som hålls den 16 september och jag hoppas att frågan om romernas sociala integration kommer att finnas med på Europeiska rådets agenda, både som en separat fråga och som en del av den sociala agendan.
Sirpa Pietikäinen  
skriftlig. - (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionens sociala paket är en länge emotsedd reform som syftar till att bygga upp EU:s sociala dimension. I likhet med många av mina kolleger hade jag dock velat se att kommissionen hade haft en något djärvare och mer ambitiös inställning till sina förslag och reformer. Enligt min uppfattning har paketet framför allt brister när det gäller att skydda grundläggande offentliga tjänster.
Paketet innehåller dock många goda förslag. Jag vill framför allt tacka kommissionen för att den efter långa överläggningar har beslutat att ta fram ett övergripande antidiskrimineringsdirektiv som omfattar alla grunder för diskriminering. Medborgare som stöter på diskriminering i olika former och av olika skäl ska inte behandlas olika. Ett övergripande direktiv är det enda realistiska sättet att garantera likabehandling för alla. Dessutom är förslaget att stärka de europeiska företagsrådens roll mycket välkommet.
Förslaget till direktiv om patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård, som fick förhållandevis liten uppmärksamhet, kommer att ha en konkret inverkan på många européers tillvaro. När de europeiska gränserna öppnas och med ökade möjligheter inom hälso- och sjukvårdssektorn är det särskilt viktigt att klargöra vem som är ansvarig för en patients hälsa och hur långtgående det ansvaret är. Kommissionens förslag till direktiv är ett välkommet förtydligande av de övergripande europeiska reglerna.
Trots paketets brister är det definitivt ett steg i rätt riktning och jag hoppas att kommissionen kommer att fortsätta sitt arbete för att stärka de känslor Europas medborgare har kring social trygghet under de kommande åren. I samband med detta vill jag uppmana kommissionen att fortsätta med sina planer på att ta fram ett direktiv om att förlänga föräldraledigheten från 14 till 18 veckor. Det är bara att hoppas att direktivet omsätts i praktiken så snart som möjligt. Jag skulle dock vilja att kommissionens förslag framför allt inriktas på att förlänga föräldraledigheten för båda föräldrarna och därmed förbättra båda föräldrarnas rättigheter och möjligheter att stanna hemma när barnet är fött.
Katrin Saks  
skriftlig. - (ET) Martin Schultz har utan tvekan rätt att säga att det sociala paketet kunde ha varit starkare. Kommissionen skulle ha tagit fram paketet snabbare så att vi hade kunnat hantera denna viktiga fråga, inte när valet närmar sig utan tidigare, när det fanns tid att bedöma alla nyanser i det här paketet noggrant, och det är mycket viktigt.
Bland annat skulle jag vilja lyfta fram kommissionens meddelande om Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. Även om den har gett stöd till flera tusen människor i exempelvis Tyskland, Frankrike, Portugal och Finland visar undersökningen för 2007 att en förhållandevis stor andel av fonden inte använts.
Textilarbetare i Litauen fick kompensation från fonden i augusti. Det är ett gott tecken på att även de nya medlemsstaterna kan söka stöd för att hjälpa till med de förändringar som globaliseringen kräver.
Kommissionen kommer snart att undersöka de kriterier som besluten om stöd baseras på. Jag vill betona att i små länder som Estland har många företag varit tvungna att säga upp hundratals anställda på grund av globaliseringen. Att förenkla processen för att söka hjälp från fonden skulle innebära att det skulle bli enklare att söka stöd också för de här personerna.
Silvia-Adriana Ţicău  
skriftlig. - (RO) I Lissabonfördraget konstateras att EU ska förlita sig på en social marknadsekonomi som ger medborgarna tillgång till rimliga arbetsförhållanden och livsvillkor, utbildning, sjukvård och sociala skyddstjänster.
EU:s befolkning blir äldre. 2007 utgjorde medborgare som var 65 år och äldre 17 procent av EU:s befolkning. 2030 kommer denna procentandel att nå 24,6 procent.
Den senaste statistiken från Eurostat visar att 2015 kommer antalet dödsfall att överstiga antalet födslar, vilket leder till att antalet EU-medborgare minskar från 521 miljoner 2015 till 506 miljoner 2060.
Under de här omständigheterna verkar invandring vara den viktigaste faktorn för att befolkningen ska öka i EU. Migrationsströmmarna påverkar dock medlemsstaterna på olika sätt. Mellan 1985 och 2007 registrerade Irland en befolkningsökning på 21,8 procent, medan befolkningen i Bulgarien minskade med 14,4 procent under samma period.
Vilka lösningar ger det sociala paketet på de här utmaningarna? EU:s medborgare väntar på kraftfulla åtgärder för att skapa välbetalda jobb, garantier om tillgång till kvalitetsutbildning, sjukvård och socialt skydd.
Det sociala paketet är en försäkring för EU:s framtid och det är avgörande för den långsiktiga utvecklingen.
Bernard Wojciechowski  
skriftlig. - (EN) Det råder ingen tvekan om att den europeiska sociala modellen måste reformeras. Inte minst de omoderna socialbidragssystem som finns i många av de större medlemsstaterna. Alla diskussioner om en europeisk social modell verkar vara ett steg i fel riktning.
Ingen social agenda och inget policydokument som publiceras av kommissionen kommer sannolikt att främja konkret ekonomisk tillväxt eller skapa jobb. När den ekonomiska krisen i USA nu snabbt har nått vår kontinent bör våra regeringar reagera och se till att våra medborgare känner av så lite som möjligt av recessionens negativa effekter. EU-byråkratin kommer inte att låta sig hindras av en ekonomisk kris eller en recession. Medlemsstaterna bör fokusera på att liberalisera sina ekonomier, sänka skatterna och räntorna och minska byråkratin, inte minst för småföretag.
Centraliserade ingripanden i ekonomin har alltid misslyckats. De åtgärder som kommissionen föreslagit hjälper inte bara våra medborgare att slippa arbetslöshet, utan kan också samtidigt vara ett hinder för sysselsättning och ekonomisk tillväxt.
(Sammanträdet avbröts kl.11.40 i avvaktan på omröstningen och återupptogs kl.12.00.)
Dimitar Stoyanov
(BG) Herr talman! Jag vill informera parlamentet om att jag i strid mot protokollet om immunitet och privilegier för Europeiska gemenskaperna den 30 juli arresterades och blev slagen av polisen. Man hotade också att skära halsen av mig.
Det är skamligt att parlamentet fortfarande inte har uttalat sig om detta brott som begåtts mot mig. Och jag vill fråga de kolleger som samlats här i kammaren: Vad väntar ni på, att någon faktiskt ska skära halsen av mig? Att hoten fullföljs och att de dödar mig? En grym orättvisa 'har begåtts mot en ledamot av Europaparlamentet och ni förblir tysta. Tack.
Talmannen
Tack för att ni informerar oss om detta. Vi vidarebefordrar detta till relevant organ inom institutionen.
