En ny strategi för Afghanistan (debatt)
Talmannen
(FR) - Nästa punkt är Pino Arlacchis betänkande, för utskottet för utrikesfrågor, om en ny strategi för Afghanistan.
Pino Arlacchi
föredragande. - (EN) Fru talman! Det betänkande som vi övervägde i dag har antagits praktiskt taget enhälligt av parlamentets utskott för utrikesfrågor. Det är resultatet av ett års arbete av en grupp som jag ledde och är grundat på vittgående samråd i Kabul och i Bryssel.
Detta betänkande är ett försök att förklara en paradox: varför har så lite uträttats i Afghanistan trots nio års internationellt engagemang? Sedan 2001 har militära operationer inom det landet kostat mer än 300 miljarder euro och flera tusen människoliv, och minst 40 miljarder euro ytterligare har lagts ut på den civila sidan: totalt mer än 30 gånger den nuvarande afghanska bruttonationalprodukten.
Trots denna enorma insats är Afghanistan fortfarande den största producenten av narkotika i världen. Det är fortfarande ett av de fattigaste länderna i världen, där livet är kort, brutalt och svårt, som det var på vår kontinent för 500 år sedan, för merparten av den afghanska befolkningen. Det finns fler offer för mödradödlighet enbart i Afghanistan än för kriget: över 20 000 om året jämfört med 2 300. Svaret på denna paradox är inte enkelt. Man måste ta hänsyn till opiumproblemet och upprorets styrka tillsammans med tron på illusionen om en snabb militär seger, vilken dominerade de första åren av den internationella närvaron. Dessutom har den centrala regeringens legitimitet överskattats vilket också gäller effektiviteten i det internationella biståndet till landets rekonstruktion.
Detta betänkande försöker inte förenkla allt detta. Det antar utmaningen i sin fulla dimension och detta dokument är ett försök att föreslå nya inriktningar för vår politik. Betänkandet närmar sig ämnet från en europeisk synvinkel. Detta innebär att den afghanska krisen ses från ett håll som inte bara speglar det amerikanska perspektivet på den. Europeiska värderingar och principer väger tungt. De påverkar hur det afghanska problemet betraktas av europeiska medborgare och de tror inte på en militär lösning i princip, eftersom vi för mer än 65 år sedan övergav tanken på att krig och besättande av utländska landområden är en bra lösning.
Dagens EU bygger på en motvilja mot krig och detta betänkande speglar denna känsla. Beträffande den specifika frågan om Afghanistan finns det hos EU:s medborgare ett starkt stöd för en civil strategi som ett alternativ till användning av våld. Vår strategi är inte naiv; det rör sig inte om Venus mjukhet mot Mars styrka, som man har påstått. Det är i stället genom att tillämpa förnuftets styrka och kraften i den mänskliga solidariteten som man kan ta itu med en kris som den i Afghanistan, inte med en förenklad lösning och mentalitet.
Detta betänkande föreslår en strategi som inte utesluter en begränsad användning av tvångsmedel. Skyddet för Afghanistans folk från terrorister och brottsliga angrepp är en förutsättning för utveckling, och parlamentet anser att kombinationen av fredsbevarande ingripanden, multilateral diplomati, nationella fredsförhandlingar, effektiva åtgärder för att minska fattigdomen, inrättandet av demokratiska institutioner och skydd för kvinnors rättigheter är grundpelarna för en ny framgångsrik strategi i Afghanistan liksom på andra platser.
Jag hoppas att den strategi som här skildras i stora drag kommer att genomföras noggrant av det nya systemet, och jag tar detta tillfälle i akt att inbjuda Catherine Ashton att tillsammans med parlamentet delta i detta försök.
Catherine Ashton
kommissionens vice ordförande/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. - (EN) Fru talman! Jag vill börja med att hedra minnet av Richard Holbrooke, en engagerad diplomat, en förkämpe för fred och en man som jag var stolt över att få kalla min vän. Jag vill ge erkännande åt parlamentsledamoten Pino Arlacchi för det omfattande betänkandet och för det arbete som jag vet att han utfört vilket har framkallat en livlig debatt i parlamentet under de senaste månaderna. För min del ser jag fram emot att arbeta intensivt med honom och andra kolleger i parlamentet under kommande månader när vi går in i vad jag skulle beskriva som en avgörande fas i vårt engagemang för Afghanistan.
Som Pino Arlacchi sade, de problem som Afghanistan står inför är på sätt och vis ett problem för oss alla. Våldsam extremism sträcker sig utanför regionen. Droger som odlas och produceras i Afghanistan letar sig fram till Europas gator. Vårt engagemang får ytterligare näring av behovet av att förhindra att Afghanistan blir en fristad för terrorism och brottslig verksamhet. Men det är lika viktigt att vi stöder en bättre, säkrare och mer lyckosam framtid för Afghanistans folk. Utan detta blir det ingen lösning.
Som svar på dessa utmaningar vill jag börja med att säga som jag sagt så många gånger förr på andra platser, att EU är i Afghanistan för lång tid framöver. Vi har ett biståndsprogram fram till 2013 - och längre än så, är jag säker på - och vi har nu ökat basnivån för vårt bistånd till 200 miljoner euro per år, vilket är en höjning av 150 miljoner euro per år tidigare.
Med den finansieringen kan vi fortsätta stödja både hälsovård och social välfärd samt samhällsstyrning och rättsstatsprincipen och även om säkerhetsproblemen står i förgrunden i alla våra sinnen tror jag att vi har gjort några påfallande framsteg i viktiga sociala sektorer.
Jag har redan här nämnt hälsovården där t.ex. 80 procent av landets befolkning nu har någon form av tillgång till primär hälsovård, jämfört med mindre än 10 procent 2001. Det är visserligen sant att hälsoindikatorerna i Afghanistan fortfarande är bland de sämsta i världen, så det är en lång väg kvar. Men å andra sidan vet vi genom FN-siffrorna att jämfört med 2001 dör 40 000 färre barn varje år i Afghanistan, och det beror på en avsevärt förbättrad prenatal vård.
Vi fortsätter också att kanalisera så mycket av vårt bistånd som möjligt genom afghanska regeringsstrukturer för att försäkra oss om att vi får ett afghanskt ledarskap för reformprocessen. Omkring 40 procent av vårt bistånd går antingen genom nationella program eller genom förvaltningsfonder som direkt stöder den afghanska regeringen. Detta är bra för givarsamordningen, bra för att bygga upp en lokal kapacitet och bra för att förstärka afghanskt ägarskap. Det blir ett bra föredöme för många andra givare också.
Men det finns alltid utrymme för att förbättra internationell samordning. Vi måste göra mer och vi måste göra det bättre. Men när man ser på vad EU gör, tycker jag att vi har gjort verkliga framsteg, som avsevärt förbättrats genom ankomsten av EU:s nye särskilde representant och ordförande för delegationen Vygaudas Ušackas, som anlände till Afghanistan i april.
Vårt politiska meddelandesystem är mer sammanhängande och vi ökar samordningen för våra utvecklingsinsatser inom EU genom handlingsplanen för Afghanistan och Pakistan, vilken godkändes i oktober förra året av ministerrådet.
Handlingsplanen tar fram de instrument som sätts in kollektivt och av enskilda medlemsstater enligt våra politiska prioriteringar - särskilt dem från Kabulkonferensen, vilken jag bevistade i juli.
Att justera våra insatser och vår strategi är en viktig aspekt av handlingsplanen. Den fastställer områden där vi som EU tror att vår verksamhet blir mest effektiv. Faktiskt diskuterade EU:s utvecklingsministrar under mitt ordförandeskap precis dessa frågor förra veckan i Bryssel.
Detta leder i viss mening till det viktigaste budskapet som jag har till er i dag, nämligen att vi måste prioritera genomförandet av våra aktuella strategier. Den strategiska ramen finns på plats både på det militära och på det civila området.
Tillsammans med båda ordförandena deltog jag i Isafmötet i Lissabon förra månaden, där man kom överens om överföringen av säkerhetsansvaret enligt Natos övergångsplan. Jag har sammanträffat med general David Petraeus tre gånger de senaste månaderna och även om mycket återstår att göra är jag säker på att den nuvarande strategin börjar få verklig effekt.
På den civila sidan har vi haft den framgångsrika Kabulkonferensen. Man måste berömma den afghanska regeringen för organisationen och inriktningen av evenemanget i juli. Det var inte den vanliga omröstningen med namnupprop av önskemål och givarutfästelser. I stället inriktades dagordningen på hur man bäst skulle prioritera våra befintliga resurser och åtaganden och kanalisera våra insatser till överenskomna nationella program som utvecklats av afghanerna själva.
Dessa nationella prioriteringsprogram banade väg för övergången över en rad olika sektorer och vi måste nu stödja dem, vilket är precis det som vår handlingsplan gör. Vi vet alla att det inte kan bli något hållbart militärt utträde ur Afghanistan utan en civil stabilitetsram som kan hålla ihop landet. Effektivare statliga institutioner, bättre styrning, tillgång till grundläggande sociala tjänster, rättvisa och rättsstatsprincipen är precis lika viktiga som hård säkerhet.
Vi kommer därför att öka våra ansträngningar att stärka den afghanska egna förmågan och ska arbeta med den afghanska regeringen för att utveckla effektiva och ansvariga statliga institutioner, särskilt på regional nivå. Vi kommer i själva verket att arbeta på att bygga upp lokala afghanska institutioner på alla de områden som vi är involverade i - landsbygdsutveckling, brottsbekämpning, gränsförvaltning och ingripanden mot narkotikahandeln - och framför allt stödja rättsstatsprincipen och styret och bekämpningen av korruptionen.
Beträffande de afghanska institutionerna vill jag avsluta med några ord om afghanska företag. Våra utvecklingsinsatser kommer bara att få effekt om den afghanska regeringen blir mer ansvarig och inkluderande. Vi måste uppmuntra dem att satsa på lång sikt. För närvarande är hälften av den mänskliga kapaciteten i landet marginaliserad och ändå har vi sett av andra exempel i världen att kvinnors engagemang i lednings- och utvecklingsprocesser är oerhört viktigt. Jag slogs av denna outnyttjade potential när jag träffade kvinnogrupper i Kabul i juli förra året. Detta kommer att vara en viktig synpunkt för vårt engagemang i Afghanistan, antingen det nu gäller politiskt stöd för kvinnliga parlamentsledamöter i det nya afghanska parlamentet eller vårt stöd för kvinnors deltagande i lokala utvecklingsprojekt som det allmänt kända Nationella solidaritetsprogrammet, vilket vi har finansierat genom Världsbanken sedan 2002.
När jag nu avslutar är jag mycket tacksam för att ledamoten Pino Arlacchi har lyft fram så många viktiga frågor i detta betänkande. Jag tror att betänkandet kommer vid ett verkligt lägligt tillfälle när så mycket står på spel för både våra militära och civila åtaganden.
Charles Goerens
Fru talman! Afghanistan har inte längre mycket att välja på.
För det första är status quo inte längre ett realistiskt alternativ eftersom Natostyrkorna en efter en tillkännager sitt tillbakadragande från Afghanistan och ändå vet vi inte ännu om landet kan garantera sin egen säkerhet.
För det andra skulle ett återvändande till situationen före 2000 vara ett alternativ? Om vi dessutom skapar en ficka för terroristnätverk skulle vi återigen utsätta landet för ett styrketest med de utländska väpnade styrkorna.
För det tredje, bör man anförtro makt åt de moderata talibanerna? Jag kan inte säga vad jag tycker om detta alternativ, eftersom ingen kan säga vad en moderat taliban är. Vi kan ju fråga de afghanska kvinnorna som har kommit ifrån helvetet och just upptäckt lite frihet på nytt.
För det fjärde, vad som återstår är att fullfölja ansträngningarna för att konsolidera vad som åstadkommits och att fortsätta att kämpa för mer demokrati och bättre utveckling. Karzai som försöker personifiera det alternativet har stött på ett stort hinder, nämligen sin egen person. Tills det finns ett trovärdigt alternativ är detta den enda möjlighet som återstår för oss.
Ioannis Kasoulides
för PPE-gruppen. - (EN) Fru talman! Vår främsta ståndpunkt i detta betänkande är gerillabekämpningsstrategin i EU:s handlingsplan och jag är tacksam för att Pino Arlacchi förstått det.
Denna strategi måste få tid att verka enligt den tidsplan som president Barack Obama fastlagt, med 2014 som slutdatum för en fullständig afghanisering av militära och polisiära operationer. Slutstadiet kommer säkert att bli politiskt med ett avtal som man kommit fram till genom förhandling med alla afghanska parter i konflikten.
Kontakt med talibanerna är en afghansk angelägenhet, men detta bör starta när rebellernas styrkeposition avtagit. Biståndsfördelning och användningen av privata entreprenörer måste omprövas så att de gynnar den lokala befolkningen - och självklart utan att betala skyddspengar till lokala rebeller för försörjningsvägar.
Narkotika är av lika stor vikt - vid sidan av säkerhet - av hänsyn till europeiska ungdomars liv. Vi är starkt emot punkt 71, vilken fördömer användning av drönare - en integrerad del av gerillabekämpningsstrategin. Vad ska de europeiska soldaterna på fältet tänka om parlamentet fördömer ett sådant effektivt vapen i deras kamp mot upproret? Jag uppmanar kolleger att rösta mot den tredje delen av punkt 71.
Norbert Neuser
Fru talman, fru Ashton! EU är involverat i flera uppdrag i Afghanistan på grundval av FN-resolutioner. Alltför många unga soldater från Europa har förlorat livet i Afghanistan. Ett stort antal har blivit allvarligt skadade eller lider av den mentala stress som följer av militärtjänst. Tusentals civila biståndsarbetare från Europa riskerar sina liv varje dag för att bidra till att åstadkomma en bättre framtid i Afghanistan. Alla de och alla vi har rätt att veta hur Europas engagemang i Afghanistan ska få ett framgångsrikt och varaktigt resultat och hur länge vi kommer att fortsätta att ha en militär närvaro i landet.
Vad behöver förändras eller förbättras och vilka är målen för den nya EU-strategin för Afghanistan? Vi behöver göra större ansträngningar i den civila återuppbyggnaden. Vi måste äntligen få framgång med att skola om den afghanska polisen och rättsväsendet. Vi vet att det inte kommer att bli någon militär lösning och därför måste vi öka våra ansträngningar för att åstadkomma en politisk lösning av konflikten genom EU och en gemensam utrikespolitik.
Vi måste visa beslutsamhet och driva på den nationella försoningsprocessen i Afghanistan och inbegripa moderata talibaner. Vi måste ta specifika initiativ, särskilt på regional nivå, för att stabilisera situationen. Det innebär särskilt effektiva medel för att bekämpa narkotikaodling och olaglig handel med narkotika. Vår strategi omfattar bra förslag. Vi uppmanar den afghanska regeringen att visa att den är villig att införa ett bättre ledningssystem vilket är fritt från korruption.
Men den nya EU-strategin kan bara ha framgång om den inte längre spelar en passiv roll utan aktivt involverar grannländerna. Fru Ashton! Vi sätter vårt hopp till dig, vi litar på dig och du har vårt fulla stöd.
Ivo Vajgl
för ALDE-gruppen. - (SL) Fru talman! Tack för att du hedrade ambassadör Richard Holbrooke. Det är rätt att vi kommer ihåg honom i dag när vi talar om Afghanistan i tacksamhet för vad han gjorde för att gynna freden.
För världen, för EU och för oss alla är Afghanistan ett problem som vi skulle kunna hantera relativt snabbt och effektivt om tiderna och metoderna var annorlunda. Medan vi utforskar andra vägar står det i dag klart att detta problem inte kan lösas genom militära medel. Detta betänkande vilket har utarbetats av professor Pino Arlacchi, en lyhörd kännare av Afghanistan och av den mörka sidan av den globala politiken, bidrar till att göra dessa andra vägar möjliga. Ändå ser vi offer, både stridande civila och i uniform, dö varje dag.
Betänkandet ger en insikt i uppgifter om missade tillfällen för investering, oegentligheter i samband med och missbruk av humanitärt bistånd, vinster som gjorts av internationella nätverk för olaglig narkotikahandel och de illusioner som militära ledare har haft. I dag står det klart att al Qaidas närvaro i Afghanistan inte längre är det centrala problemet. Det är emellertid ett problem vilket kommer att exportera kampen mot internationell terrorism till de omgivande länderna och regionerna så länge som kampen i Afghanistan fortsätter.
Betänkandet varnar för att verkliga och långsiktiga lösningar i Afghanistan, sådana som kommer att öka de mänskliga rättigheterna, stärka kvinnornas ställning och höja framtidsutsikterna för barn så att de närmar sig de normer som vi är vana vid, bara kommer att bli möjliga om de afghanska myndigheterna, religiösa ledarna och det civila samhället är aktivt och starkt involverade. Vi måste vara säkrare än tidigare på att de kan bygga ett samhälle och en stat på grunder som ligger nära deras definition av frihet och deras traditioner och värderingar.
Detta betänkande är ett seriöst försök att definiera de huvudsakliga problemen och möjliga lösningarna för Afghanistan. Betänkandet är ett incitament till en ansvarsfull och kreativ EU-politik i Afghanistan.
Nicole Kiil-Nielsen
Fru talman, fru Ashton! Får jag ta detta tillfälle i akt och tacka Pino Arlacchi för den konstruktiva atmosfär som vi har arbetat i.
Detta betänkande erbjuder en mycket ärlig, mycket rättvis analys av bristerna i den internationella interventionen av Afghanistan sedan 2001. Vi godtar dess viktigaste budskap: det blir ingen militär lösning. Kriget medför för närvarande enorma kostnader. Kriget kostar människoliv både bland soldaterna och befolkningen och det tjänar bara till att stärka talibanerna.
Den enda lösningen är politisk. Vad afghanerna väntar på är en verklig investering i deras lands utveckling, i stöd för gott styre, för skapandet av ett rättsväsen. Problemet med grundläggande rättigheter, i första hand kvinnors rättigheter, förblir intakt.
Den allra senaste rapporten om FN:s uppdrag i Afghanistan visar på den afghanska regeringens oförmåga att fullständigt garantera kvinnors och flickors rättigheter. Jag citerar: ”Så länge som kvinnor och flickor utsätts för sedvänjor som skadar dem, förnedrar dem och berövar dem deras rättigheter, kan föga betydande eller varaktiga framsteg göras i Afghanistan.”.
För att garantera de afghanska kvinnornas rättigheter behöver vi inte bara skriftliga rättsliga och konstitutionella garantier, utan ännu viktigare är den snabba och korrekta tillämpningen av dem.
Nationalförsamlingen har föga inflytande i landet, den mesta makten är koncentrerad till president Karzai. Om det inte är för sent måste aldrig sviktande stöd för att stärka demokratin och rättsstaten komma från EU till de olika institutionerna och särskilt till parlamentet som just har valts.
Struan Stevenson
för ECR-gruppen. - (EN) Fru talman! Under sista året har jag tjänstgjort som personlig representant för ordföranden för OSSE i Kazakstan och utarbetat en detaljerad rapport om de viktigaste miljöfrågorna som påverkar Centralasien. Jag har skickat dig ett exemplar av min rapport, fru Ashton.
En av de viktiga frågor som påverkar hela Centralasien är naturligtvis frågan om gränsöverskridande vattenanvändning. Som ni vet råder en stor och ständig spänning mellan nationerna uppströms och nedströms i Centralasien i fråga om vattenanvändning.
Men en aspekt av detta problem kom fram under min undersökning som jag tror har missats av många beslutsfattare i väst. Stöttepelaren i den afghanska ekonomin är jordbruk och all återuppbyggnad av ekonomin i ett Afghanistan efter konflikten kommer att innebära mycket stora investeringar i jordbruk och att till exempel uppmuntra jordbrukare att byta från att odla heroinvallmo till att odla granatäpplen. Detta kommer i sin tur att innebära en enorm extra användning av redan knappa vattenresurser. Med andra ord genom att bidra till att lösa den nuvarande konflikten i Afghanistan skulle vi av misstag kunna skapa en serie av små Afghanistan-konflikter nedströms allteftersom den akuta vattenbristen förvärras.
Vi måste vara noga med att se till att alla nya bevattningssystem är utformade ordentligt med betongklädda kanaler och reservoarer och droppbevattningssystem liknande dem som jordbrukare i Spanien använder. Dessutom måste alla större energiprojekt som involverar hydroelektriska kraftverk vara noggrant utformade och konstruerade för att garantera att de inte skapar några nackdelar för vattenanvändarna nedströms i angränsande länder.
Joe Higgins
för GUE/NGL-gruppen. - (EN) Fru talman! Kriget i Afghanistan som leds av Förenta staterna och Nato är en renodlad katastrof för det afghanska folket, av vilket uppskattningsvis 30 000 dödades enbart under förra året. Det är också en katastrof för de unga män och kvinnor som tvingas gå med och kämpa i Natos och Förenta staternas arméer. Redan i år har omkring 500 dödats.
Det framgår mycket tydligt i Arlacchibetänkandet att den ekonomiska och sociala situationen efter nio år i Afghanistan är extremt svår. Antalet människor som lever i fattigdom har ökat dramatiskt. Vilken skandal detta är med tanke på att 300 miljarder US-dollar på ett vidrigt sätt har slösats bort på massförstörelsevapen och krig samt har förlorats på korruption under den här tiden. Förenta staternas invasion av Afghanistan utfördes inte för att tillvarata det afghanska folkets intressen utan Förenta staternas geostrategiska intressen i Centralasien som naturligtvis är rikt på energi, olja och gas.
Utländska arméer måste dras tillbaka och den rikedom som finns i Afghanistan måste flyttas från Karzairegeringen, korrupta godsägare och krigsherrar, och läggas demokratiskt i händerna på organisationer för bönder, arbetare och fattiga, så att dessa resurser verkligen utnyttjas och utvecklas till förmån för folket.
Bastiaan Belder
för EFD-gruppen. - (NL) Fru talman! Som föredragande med ansvar för att utarbeta EU:s ståndpunkt om Iran har jag i resolutionen om Afghanistan koncentrerat mig på den islamiska republikens roll i det afghanska krigsskådespelet.
Men resolutionen hanterar endast Irans intressanta inflytande mycket flyktigt och tar enligt min mening också föga hänsyn till verkligheten. Samtidigt kvarstår den avgörande frågan: hur bedömer EU Irans faktiska inflytande i Afghanistan och vilka politiska följder räknar man med av detta? Jag vill därför ställa tre frågor till EU:s utrikesrepresentant och jag tror, fru Ashton, att du kommer att besvara dem skriftligt. Jag skulle också föredra att få specifika svar.
1. I vilken utsträckning har massförvisning av afghanska flyktingar från Irans sida en destabiliserande inverkan på den västra delen av Afghanistan? Jag tänker här på Nimruz och Herat.
2. Delar du den officiella afghanska ståndpunkten om att Iran försöker infiltrera utländska terrorister till landet genom att använda dessa förvisningar som täckmantel?
3. Vilken typ av stöd ger EU de afghanska myndigheterna när det gäller att ta emot ett stort antal flyktingar från Iran för att förhindra Teheran från att politiskt missbruka denna känsliga humanitära fråga och från att använda den för att göra Kabul oberoende och sätta det under politiskt tryck?
Nick Griffin
(EN) Fru talman! Detta betänkande kullkastar den brittiska politiska klassens lögner om kriget i Afghanistan. Jag kan inte namnen på några oskyldiga afghanska offer i detta orättfärdiga krig, men jag vet att det inte har något att göra med brittiska intressen. Och jag kan namnen på de arton tappra unga män från min valkrets som bara under förra året betalade med sina liv för detta vansinne.
Korpral Simon Hornby, Liverpool; förvaltare David Markland, Lancashire; menig Sean Dawson, Stalybridge; korpral Harvey Holmes, Hyde; korpral Terry Webster, Chester; korpral Andrew Breeze, Manchester; marinsoldat Steven Birdsall, Warrington; marinsoldat Paul Warren, Preston; sergeant Steven Darbyshire, Wigan; menig Alex Isaac, Wirral; menig Douglas Halliday, Wallasey; andre fanförare Martyn Horton, Runcorn; menig Thomas Sephton, Warrington; sergeant David Monkhouse, Cumbria; ingenjörssoldat Darren Foster, Carlisle; korpral Jordan Bancroft, Burnley; menig Darren Deady, Bolton; gardesofficer Christopher Davies, St Helens.
Vilket kriminellt slöseri med tappra unga liv!
Det angår förstås inte EU vilka krig Storbritannien bör eller inte bör utkämpa. Det ska det brittiska folket och våra valda företrädare i parlamentet i Westminster avgöra, på samma sätt som vi en vacker dag ska välja att dra herrarna Blair, Brown och Cameron inför rätta för krigsförbrytelser. För Afghanistan är, liksom Irak, nämligen ett brottsligt krig.
Mario Mauro
(IT) Fru talman, mina damer och herrar. Jag delar föredragandens tanke om att de enorma problem som fortfarande finns i Afghanistan i dag bör hanteras på ett nytt sätt, med andra ord genom att man prioriterar på ett annorlunda sätt än vad man har gjort hittills.
Liksom föredraganden är jag nöjd med Afghanistans president Hamid Karzais målsättning om att de afghaniska säkerhetsstyrkorna före slutet av 2014 ska leda och genomföra militära operationer i samtliga provinser, liksom med den afghanska regeringens åtagande om att gradvis ta full kontroll över den egna säkerheten.
Allt detta bör dock inte innebära att världssamfundet överger den afghanska frågan. Partnerskapet med Afghanistan bör istället stärkas på alla sätt. För det första måste vi främja ekonomiska investeringar, eftersom detta verkligen skulle innebära en investering i landets stabilitet. Detta måste göras på rätt sätt, med andra ord genom att skapa en samarbetsmodell som bygger på en inkluderande dialog mellan sociala organisationer och lokala institutioner.
Men precis som man med rätta konstaterar i betänkandet är den viktigaste frågan att det inte kan finnas stabilitet eller fred i Afghanistan om inte staten först och främst kan garantera säkerheten för sina medborgare på sitt eget ansvar.
I den här frågan uppmanar jag föredraganden, Pino Arlacchi, att om möjligt genom ett muntligt ändringsförslag ändra stycket om användningen av spaningsrobotar på marken och göra det mer funktionsdugligt. Det är med andra ord en sak att säga ”det är förbjudet att använda spaningsrobotar”. Men det är en annan sak att säga ”vi begränsar användningen av detta tekniska instrument i största möjliga utsträckning”, och sedan kanske lägga till ”för att inte påverka civilbefolkningen”. Jag är säker på att vi kan nå en kompromiss. Jag tror att Pino Arlacchi har de insikter och de resurser som krävs. Vi kommer med glädje att stödja honom i detta arbete.
Kristian Vigenin
(BG) Fru talman! Det vi diskuterar i dag är troligen ett av de viktigaste betänkandena om utrikespolitiken och säkerheten 2010. Jag vill gratulera Pino Arlacchi till hans insatser och till det resultat han har uppnått. Vi kan bedöma resultaten från vår nuvarande Afghanistanpolitik genom de chockerande siffror om ökande spädbarnsdödlighet, sjunkande livslängd samt växande analfabetism och fattigdom. Jämförelsevis kostar fem dagars krig lika mycket som det skulle kosta att utrota fattigdomen, och en veckas krig kostar lika mycket som 6 000 skolor. Jag är medveten om att jämförelser av det här slaget inte är okomplicerade, men de ger oss en uppfattning av det dilemma vi befinner oss i just nu. Samtidigt har flera rapporter visat allvarliga brister, förskingring och korruption i distributionen av det internationella biståndet. Sedan 2002 har EU och dess medlemsstater även vräkt in över åtta miljarder euro utan något påtagligt resultat.
Lika oroväckande är det att urvalet och utbildningen av rekryter till den afghanska polisstyrkan inte ens uppfyller miniminormerna. 90 procent av polisstyrkan består av analfabeter och en femtedel är missbrukare. Jag nämner detta, eftersom vi inte kan tala om en ny strategi för Afghanistan om vi blundar för verkliga fakta. Det finns inga enkla lösningar eller recept, men vi uppmanar alla att vara medvetna om att den enda lösningen är en politisk lösning som understryker att afghanska institutioner och medborgare måste ha ett starkt engagemang i sitt lands utveckling. Detta kommer att få långsiktig verkan, genom att det skapar stabila förutsättningar för att sätta stopp för opiumproduktionen och utrota fattigdomen.
Carl Haglund
Fru talman! Först vill jag tacka Pino Arlacchi som har gjort ett gott arbete med denna strategi. Jag tycker att den på ett förtjänstfullt sätt visar vilka utmaningar vi står inför, men också vilka misstag vi har begått hittills. Jag hoppas att vi kan ta lärdom av detta dokument för att på det sättet utveckla våra insatser i Afghanistan.
Några saker är värda en närmare eftertanke. För det första den på sitt sätt ganska radikala, men viktiga tanken om att faktiskt ha seriösa förhandlingar med så kallade moderata talibaner. Det här är säkert den enda utvägen, samtidigt som jag tror att många av oss har svårt att definiera vad en moderat taliban egentligen är och vem det är. Jag tror alltså att vi har skäl att föra en diskussion om detta, och jag anser att händelser på senare tid har visat att det här inte är riktigt klart för var och en av oss.
En annan fråga jag gärna berör är frågan om biståndspengar och hur de riktas. Jag tycker att det är bra att man i framtiden vågar kanalisera dem via den afghanska statsbudgeten. Det är trots allt antagligen den enda vägen, även om jag tror att det måste göras med eftertanke. Vi har också skäl att visa för väljarna i våra egna länder att vi följer upp det här och att missbruket av biståndspengar inte blir för stort.
Sist men inte minst tycker jag att det är bra att Pakistans roll nämns, för den är också avgörande. Det tror jag att vi alla är överens om. Här är det också viktigt att det internationella samfundet utövar påtryckningar på Pakistan, så att de agerar som de bör göra.
Slutligen vill jag säga att jag kommer från ett land där diskussionen om Afghanistan i dagens läge endast handlar om huruvida de finländska trupperna ska vara kvar eller inte, och det är inte särskilt konstruktivt. Man diskuterar inte innehåll, utan bara truppernas vara och inte vara. Det samma gäller t.ex. vårt grannland Sverige och därför är sådana här initiativ som den här seriösa strategin ett bra inlägg i diskussionen för framtiden.
Ryszard Czarnecki
(PL) Fru talman! För fyra år sedan var jag observatör vid valen till den palestinska myndigheten, och jag menar verkligen den palestinska myndigheten. Jag minns det bedrägliga uttalandet från en av Europaparlamentets viktigaste personer. Den personen sade till mig: ”Personerna från Hamas är i grunden trevliga, bildade och vänliga människor. Vi borde kanske förhandla med dem.” I dag hör jag samma sak. Jag hör i dag att vi kanske borde förhandla med måttfulla talibaner. Frågan är bara vem som är måttfull taliban. Är det inte ett allt för flexibelt begrepp? Jag skulle varna för att ha en sådan uppfattning.
Det är uppenbart att väldigt många soldater dödas i Afghanistan - även soldater från mitt hemland Polen. Alldeles för många av dessa soldater dödas. Vår strategi kostar för mycket pengar, och Natos strategi är också tvivelaktig. Men jag skulle inte kasta ut barnet med badvattnet, och jag varnar för en dialog med människor som i själva verket har mål som ser helt annorlunda ut än våra.
Philippe Juvin
(FR) Fru talman! Jag är medveten om att Pino Arlacchi känner till Afghanistan väl. Av alla ledamöter i den här församlingen är han troligen den som bäst känner till det här landet och den komplicerade regionen.
Men vi måste vara tydliga om att den här texten i sin nuvarande form utgör ett allvarligt problem. Jag håller inte med alla ledamöter som är förtjusta och klappar sig själva på axeln över den här texten. Låt mig berätta varför.
Jag anser för det första att den här texten har den stora bristen att till varje pris göra oss västerlänningar ansvariga för de missförhållanden Afghanistan upplever. Här är tre exempel: För det första skriver Pino Arlacchi att hälsoförhållandena har försämrats nästan av en slump sedan vi kom dit. Det är förvånande. Catherine Ashton hävdade raka motsatsen. Det var det ingen som lade märke till.
Det andra jag vill ta upp står i skäl B. Där kan ni, mina damer och herrar, läsa att västliga styrkor är ockupationsmakter. De medlemsstater i den här församlingen som har genomlevt ockupationer vet vad ett sådant ord innebär.
Det tredje jag vill ta upp är punkt 71 rör frågan om spaningsrobotar. Jag var officer som militärläkare i Afghanistan för två år sedan. Jag behandlade tyska, brittiska, polska, italienska, franska och allierade afghanska soldater. Jag behandlade till och med talibaner. Jag kan berätta för er att om vi i morgon skulle säga till våra soldater att de inte kan använda spaningsrobotar skulle det vara liktydigt med att be dem om att ta kontakt med fienden och att ta risker. Jag vet inte om det är vårt ansvar som politiker att säga det till våra män.
Jag underskattar inte det invecklade i situationen. Jag vet att krig är grymt, men jag tror att vi måste sätta stopp för denna antimilitarism, denna förenklade antiamerikanism, detta självplågeri av de västliga styrkorna som gör dem till upphovet för alla afghanska missförhållanden.
Jag tror att allt är mycket enklare än så. Fienden är talibanerna, inte amerikanerna och inte de västliga styrkorna. Allt detta är mycket komplicerat, men vi måste vara försiktiga med hur vi lägger fram frågorna.
Thijs Berman
(EN) Fru talman! Jag ansluter mig till Catherine Ashton när hon ger sitt erkännande åt Richard Holbrooke. Jag beundrar honom för Daytonavtalet, träffade honom en gång under en fascinerande middag i Bryssel och blev mycket imponerad av honom.
(NL) Fru talman! Det finns ingen strategi som huvudsakligen är av militär natur som har någon som helst chans att lyckas i Afghanistan. Våra truppers antal har ökat från 20 000 år 2001 till 150 000 i dag, och ändå har osäkerheten bara ökat.
Vi ser fler civila offer, fler döda soldater och en koalitionsarmé som ett växande antal afghaner nu i själva verket betraktar som en ockupationsmakt - Philippe Juvin får förlåta mig för att jag uttrycker det så.
Strategin bör fokusera på att återuppbygga landet, den lokala regeringen, domstolsväsendet, utbildningsväsendet, sjukvårdsväsendet. Det bör även omfatta kvinnor och landsbygdens utveckling, dock utan opium. Koalitionen måste ta sina egna principer på allvar. Vi har hört fina ord om att bekämpa korruption, men ingenting har gjorts mot korruptionen i och runt presidentpalatset. Detta gör afghanerna desillusionerade, och det måste ändras.
Den afghanska polisens insatser mot korruption måste stödjas av EU, och arbetet måste initieras genom att man utser allmänna åklagare. Afghanistan klarar sig inte utan en pålitlig förvaltning.
Zbigniew Ziobro
(PL) Fru talman! Det kommer inte att vara möjligt att etablera ett effektivt stödprogram för Afghanistan utan att stabilisera landets interna situation. Den främsta pelaren för dessa åtgärder måste vara att garantera säkerheten och segern i kampen mot rebellstyrkorna. I detta syfte är det nödvändigt att öka de europeiska staternas åtagande som en del av Natouppdraget och att stärka Europolstyrkorna som - såvitt vi vet - ännu inte har uppnått det antal som tillkännagavs. Det är också helt nödvändigt att avskära de talibanska styrkorna från deras baser i Pakistan och Peshawar.
I sina rapporter har Förenta staternas utrikesdepartement visat att en betydelsefull finansieringskälla för gerillatruppernas verksamhet är handeln med narkotika. Detta är ett ytterligare ett åtgärdsområde för EU som borde öka de medel som finns tillgängliga för att uppmana lantbrukarna att sluta odla vallmo. Jag tror inte att tanken i betänkandet om att stödja general David Petraeus program är berättigad. Medel ska utvecklas regionalt, men behörigheten måste vara central. Att ytterligare dela upp Afghanistan kan leda till en ”somalisering” av landet och en uppdelning av landet mellan stridande folkstammar.
Marietta Giannakou
(EL) Fru talman! Tillståndet i Afghanistan är en extremt viktig fråga för världssamfundet, inte bara för att det finns militära styrkor där, utan även för att styrkorna har grupperats och kommer att grupperas i framtiden, vilket kommer att ge upphov till terroristattacker och skapa problem för världssamfundet. Sanningen - som vi borde acceptera - är att det har funnits styrkor som dessa, fundamentalister och terrorister, i Afghanistan sedan 1300-talet.
Fru Ashton! För 24 år sedan röstade det här parlamentet igenom ett betänkande av undersökningsutskottet om narkotika som innehåller ett särskilt avsnitt om Afghanistan och förutsägelser om den nuvarande situationen som tyvärr har visat sig vara sanna. Narkotikaproblemet kan inte stävjas med grödor. FN:s program med grödor har misslyckats i praktiken. Opium från Afghanistan, som (enligt experter) anses vara den bästa, finansierar alla aktiviteter i Afghanistan, Pakistan och på andra håll.
Det måste därför undanröjas men vad som är viktigare - som du sade - är att det krävs utvecklingsinsatser, insatser på hälsoområdet för att minska spädbarnsdödligheten. Med andra ord måste vi visa dessa människor en modell som de kommer att tycka om, som de kommer att älska och som de vill ha för att skapa livskvalitet i framtiden och som de kan integrera i sin uppfattning av livet. En modell som denna kommer förstås att hjälpa kvinnor, eftersom den situation som talibanerna har försatt kvinnorna i är en monumental fråga. Kvinnor befinner sig redan i en förfärlig situation och är utsatta för fruktansvärda påtryckningar i muslimska länder. Här är förhållandena ännu värre. Fru Ashton! EU måste stanna kvar. Dina ingripanden måste vara kontinuerliga och de måste bevara sitt europeiska ansikte, precis som du själv påpekade.
Ana Gomes
(PT) Fru talman! Richard Holbrooke, som jag också vill ge mitt uppriktiga erkännande åt, sade innan han dog att vi måste avsluta kriget i Afghanistan. Det här landet är helt avgörande för den europeiska och globala säkerheten. Av den anledningen måste vi - precis som Pino Arlacchi detaljerat tar upp i betänkandet - rätta till de enorma misstag vi har begått genom att investera i en ”afghanisering” och genom att sätta den mänskliga säkerheten för det afghanska folket i främsta rummet, något som omfattar de utländska styrkornas skyldighet att tillhandahålla skydd.
Vi får inte föra oss själva bakom ljuset. Rättsordningen och demokratiska institutioner kan inte uppföras av korrupta krigsherrar som misstros av folket. Att avsluta kriget i Afghanistan beror också på den kontroll som den demokratiskt valda regeringen har över militärmakten i grannlandet Pakistan, en kärnvapenmakt i icke-spridningsfördragets (NPT) utkant. Under förutsättning att de upphör med sin sticka-huvudet-i-sanden-politik när det gäller dessa grundläggande politiska frågor kan européer inom EU och Nato kanske bidra till att få ett slut på kriget i Afghanistan, och även på nedstigningen till helvetet i Pakistan.
Carlo Fidanza
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag sällar mig till dem som minns Richard Holbrooke.
Om min egen politiska grupp hade varit ansvarig för att utarbeta det här betänkandet skulle vårt förhållningssätt utan tvekan ha skiljt sig mycket från Pino Arlacchis, även om jag är tacksam för den glöd han så länge har visat i arbetet med Afghanistanfrågan.
Delvis på grund av de talrika och avgörande ändringsförslag som vår politiska grupp har lagt fram är detta betänkande nu mindre ideologiskt och helt säkert i stånd att erkänna de kritiska frågor som har uppstått under denna nioåriga period liksom att erkänna de positiva frågor och de mest effektiva utvecklingsformer som måste följas för att bidra till att återställa full suveränitet för de afghanska myndigheterna.
Det är sant att det inte räcker med enbart en militär reaktion, utan vi måste än en gång kraftfullt upprepa å ena sidan att det under de senaste månaderna har förekommit stora militära framgångar - tänk bara på operationerna kring Almondo och Kandahar - och å andra sidan att mer genomträngande åtgärder mot upprorsmännen också är en nödvändig förutsättning för att lugna de talibanska styrkor som vi vill föra till förhandlingsbordet.
Vi kan bara vara stolta över detta militära uppdrag, under vilket tusentals unga soldater i den internationella säkerhetsstyrkan har offrat sitt liv, bland dem många européer och många unga människor från mitt hemland, eftersom det inte bara är ett militärt åtagande utan även ett åtagande om återuppbyggnad. Vi kommer med skolor, broar och anläggningsarbeten till dessa olyckdrabbade trakter, och det kommer att bidra till att utveckla ödelagda områden.
Trots de kompromisser vi har nått anser jag att det fortfarande finns kritiska frågor i betänkandet, i synnerhet de som redan har nämnts om användningen av spaningsrobotar. Jag anser att det är ett allvarligt misstag att förbehållslöst beröva oss själva möjligheten att utnyttja detta instrument som har visat sig vara mycket användbart i vissa områden i den nordöstliga delen av landet, där det är svårare att utrota och besegra talibanstyrkorna.
Jag hoppas att föredraganden finner det lämpligt att ompröva den här frågan. I annat fall kommer jag och min grupp att rösta emot betänkandet.
Zoran Thaler
(SL) Fru talman! Jag ber att få gratulera Pino Arlacchi till hans modiga betänkande.
I dag hedrar vi minnet av diplomaten Richard Holbrooke och hans insatser för freden, särskilt i Balkanområdet, och med anledning av detta vill jag citera hans yttrande om de pengar som används för att bekämpa narkotikahandeln i Afghanistan (1,61 miljarder US-dollar). Citat:
(EN) ”Det mest slösaktiga och ineffektiva program jag har sett både inom och utanför regeringen”.
(SL) Slut citat.
Detta är jämförbart med allt det som har hänt under dessa tio olycksaliga år av krig i Afghanistan. Jag har inte tid att gå in på varför vi gick i Bush-administrationens fälla, men faktum kvarstår att våra medborgare förväntar sig att vi äntligen ska sätta stopp för denna galenskap, som hittills har kostat oss över 300 miljarder euro och oräkneliga människoliv. År 2001 var vissa väldigt ivriga att gå i krig, men nu är det dags att ta det svåra beslutet att riskera fred. Våra medborgare förväntar sig att vi ska göra detta. De förväntar sig också en politisk lösning och vill att vi ska förlita oss mindre på en militär lösning.
Elena Băsescu
(RO) Fru talman! Det gläder mig att de politiska grupperna inom utrikesutskottet har kunnat nå en konsensus när det gäller detta betänkande. Den text man nu har enats om är mycket mer övertygande än det ursprungliga förslaget.
Situationen i Afghanistan kräver fortfarande omfattande förbättringar efter nio års internationell intervention. De socioekonomiska och säkerhetsrelaterade indikatorerna har inte förbättrats märkbart, och beslut har ofta fattats utan tillräcklig delaktighet från Afghanistans sida. Därför tror jag inte att det är vare sig ramar eller instrument som saknas. I själva verket behöver vi en strategisk plan som är i linje med de löften vi har gett Afghanistan. Tillsammans med Nato måste EU ta på sig rollen som ledare för en internationell insats som syftar till att behandla Afghanistan som en suverän stat. Jag vill understryka att den enda politiska och diplomatiska lösningen är att öka den afghanska regeringens delaktighet. I det hänseendet anser jag att ett av de viktigaste inslagen i betänkandet är stödet för den nya strategin för gerillabekämpning.
Vid toppmötet i Lissabon gjorde man upp planer för övergångsfasen, som innebär att ansvaret för säkerheten gradvis överlämnas till afghanska styrkor fram till 2014. I enlighet med det löfte som man gav vid inledningen av uppdraget kommer mitt land inte att dra tillbaka sina styrkor förrän det afghanska territoriet är fullkomligt säkert. Här måste jag även nämna Rysslands viktiga bidrag som bestod i att låta våra trupper och deras utrustning passera ryskt territorium på vägen.
Avslutningsvis vill jag framhålla vikten av att de internationella säkerhetsstyrkorna, som ska utföra uppdraget, när övergångsfasen har inletts förflyttas till områden där säkerheten fortfarande är instabil. Denna åtgärd är av avgörande vikt för de rumänska trupper som är stationerade i södra Afghanistan. Regionen kommer att fortsätta att vara instabil, trots de internationella säkerhetsstyrkornas framgångar.
Cristian Dan Preda
(RO) Fru talman! Jag vill börja med att säga att jag stöder den inställning som min kollega Philippe Juvin tidigare redogjorde för, och jag vill också nämna att jag beklagar att betänkandets titel inte innehåller ordet ”EU”. Jag anser inte att det är vår sak att tala för hela världssamfundet, utan bara för EU. Därför har jag försökt att lyfta fram detta även i de ändringar som jag har lämnat in. Detta innebär naturligtvis inte att vi ska ignorera samarbetet med våra allierade, och då särskilt, som min kollega Philippe Juvin nämnde, samarbetet med Förenta staterna.
I nuläget tror jag inte att det finns något större behov för oss att fokusera på en helt ny strategi. Jag tror att det är bättre att tillämpa den strategiska vision som utformades under Nato-toppmötet i Bukarest för två år sedan. Jag tror inte att detta handlar om att tänka ut en ny strategi utan om att vara konsekvent ifråga om den strategiska visionen.
Å andra sidan bör vi definitivt erkänna och lära oss av de misstag som har begåtts av den militära koalitionen i Afghanistan. Däremot bör vi inte begå misstaget att se situationen före interventionen genom ett alltför romantiskt skimmer. Som redan har framhållits är det viktigt för oss att understryka att ett av huvudsyftena med vår strategi i Afghanistan är att få bort talibangrupperna från landet.
Men vi måste också lyfta fram de positiva aspekterna av interventionen, särskilt Petraeus-planen. Numera är Afghanistan ett land där kvinnorna har bättre rättigheter, fler barn går i skolan, fler fabriker är öppna och fler vägar byggs. Detta har kunnat ske tack vare vårt sätt att uppträda i landet. Integrering av samhällsåtgärder som utbildningsprogram och program för utrotande av fattigdom samt för återuppbyggnad och utveckling är avgörande steg på vägen mot att garantera fred i Afghanistan.
Slutligen vill jag framhålla vikten av en pragmatisk vision, enligt förslag från min politiska grupp. Låt oss inte glömma bort att över 400 ändringar har gjorts i Arlacchibetänkandet.
Marielle De Sarnez
(FR) Fru talman! Jag vill kort säga tre saker.
För det första anser jag, tvärtemot vad som sagts, att EU bör ha sin egen strategi. I Afghanistan har vi män, soldater, trupper som är engagerade, vi har resurser, betydande resurser som vi har ställt till förfogande, och vi behöver också ha vår egen syn på saker och ting.
För det andra anser jag att det är absolut nödvändigt att världssamfundets pengar kommer afghanerna till godo. Detta har tyvärr inte varit fallet under de senaste tio åren, och det är någonting som vi kan bevittna varje dag i området. Ansvaret för detta ligger förmodligen till viss del på de utomparlamentariska organisationerna och de humanitära organisationerna. Men jag befarar att det också, även om betänkandet inte uttrycker detta tillräckligt tydligt, beror på en korrupt regering som om sanningen ska fram inte är vare sig särskilt rättvis eller särskilt effektiv.
För det tredje har vi frågan om politisk dialog. Det har faktiskt förekommit försök att starta en dialog med talibanerna under flera år. Det är ingenting nytt. Jag tror personligen att en dialog är nödvändig. Däremot tror jag att det kommer att bli svårt: att föra en dialog vid en tidpunkt när vi befinner oss i en svag position i området och tillbakadragandet av våra trupper befinner sig i ett långt framskridet skede kommer givetvis att bli mycket komplicerat.
Giovanni Collino
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Nu när flera ändringar har godkänts instämmer vi med Pino Arlacchis betänkande och med de prioriteringar som har lyfts fram i betänkandet när det gäller den framtida utvecklingen i Afghanistan. Några av de huvudpunkter inom politisk och militär strategi som särskilt har stärkts är ett transparent system för ekonomiskt stöd, utbildning av inhemska polisstyrkor, kampen mot narkotikahandeln och samordningen av internationella hjälpinsatser.
Det är viktigt att återigen framhålla behovet av att säkra kontroll över och stabilisering av området för att försvaga talibanstyrkornas aktioner och återuppliva fredsprocessen. Avslutningsvis vill jag framhålla den insats som gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) har bidragit med för att komma fram till en gemensam text, och jag skulle också vilja hylla de insatser och uppoffringar som soldaterna i den internationella säkerhetsstyrkan gör i och med sin närvaro i området till försvar för friheten och lokalbefolkningen.
Katarína Neveďalová
- (SK) Fru talman! Jag anser att man inte kan åstadkomma fred och välstånd med hjälp av arméer, och det gäller även i Afghanistan.
Medan några av våra medledamöter, främst från PPE, oroar sig för om vi kommer att använda en viss typ av flygplan eller inte - jag är ingen militärexpert och vet inte alls vad denna debatt handlar om - bör vi tänka på att ägna mycket mer uppmärksamhet åt det Pino Arlacchi tar upp i detta betänkande, eftersom det är mycket viktigt. Han talar om situationen för kvinnorna och barnen i landet. Vi bör absolut fokusera mer på att stödja icke-diskriminering av kvinnor och kampen mot diskriminering. Vi bör även fokusera på det faktum att många barn i Afghanistan till exempel inte har möjlighet att gå i skolan, och att många lever under fattigdomsgränsen.
Jag anser att om vi inte lyckas främja utbildnings- och hälsoprojekt och om vi fortsätter att investera i militära lösningar i denna konflikt, kommer vi inte att komma någon vart.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru talman! Pino Arlacchis betänkande är välgrundat och upplysande. Min milda kritik är att han verkar begråta det faktum att Afghanistan inte är en liberal demokrati ledd av en koalition gröna och liberala demokrater i Brighton.
Den hemska historien i Afghanistan har kostat 346 brittiska soldater livet, många fler allierade soldaters liv och tusentals oskyldiga afghaners liv. Under samma period har barnadödligheten och mödradödligheten stigit till skyhöga nivåer och den förväntade livslängden har sjunkit. Han berättar för oss att det inte odlades några vallmoblommor i Afghanistan 2001, medan Afghanistan nu, efter nio års konflikt och inflytande från de allierade, tillhandahåller över 90 procent av det heroin som finns i Europa.
Att påpeka att det finns viss diskriminering mot kvinnor är att se saken utan rimliga proportioner. Svaret är att vi ska stödja våra trupper genom att få ett slut på kriget och ta hem dem så att de kan försvara det egna folket mot hemmaodlade men importerade terrorister.
Norica Nicolai
(RO) Fru Talman! Även om både kvinnor och barn otvivelaktigt är viktiga ämnen, är emellertid tydligheten i Pino Arlacchis betänkande det viktiga här. Med detta menar jag att det tydliggör legitimiteten hos den internationella interventionen i Afghanistan utan att ifrågasätta den. Det är emellertid naturligt och visar på politiskt ansvarstagande att diskutera hur effektiv denna intervention är. Skälet är, om man bortser från den sentimentala sidan, att en insats som varar i 10 år helt kan skymma hur effektivt det politiska beslut var som togs i frågan. Jag anser att var och en av oss är ansvarig inför dem som valde oss att finna ett svar på denna fråga.
Jag välkomnar tydligheten i detta betänkande, också för att det tar upp frågor som vi vanligtvis av olika skäl undviker att diskutera. Jag anser att betänkandet kan användas endast som utgångspunkt. Vi måste ha modet att göra en ordentlig analys och utvärdering av vårt agerande, medge att vi har begått misstag, och när vi gjort det måste vi hitta andra lösningar. Ett ansvarsfullt och demokratiskt agerande handlar om just detta.
Jaroslav Paška
- (SK) Fru talman! Vi vet av erfarenhet att externa interventioner fungerar om en majoritet av befolkningen ställer sig positiv till sådan extern hjälp. Efter en intervention som varat i åratal i Afghanistan ser vi att afghanerna inte förstår oss, inte vill ha vår hjälp och inte förstår vår kultur eller våra kulturella värderingar.
I Slovakien finns ett ordspråk som lyder ”den som inte lyssnar på råd kan inte bli hjälpt”. Jag vill inte säga att afghanerna inte kan bli hjälpta, men jag kan inte rösta för metoder som är uttryckligt intensiva och våldsamma. Vi bör framför allt koncentrera oss på att lägga om vår hjälp och lära oss strukturera den så att den tillfredsställer behoven hos det afghanska folket.
Jag anser att det är mycket nödvändigt för oss att gradvis dra tillbaka våra väpnade trupper och lämna över makten till den lokala förvaltningen och politikerna, och sedan hjälpa det afghanska folket genom sina lokala politiker så att de kan identifiera sig med våra kulturella värderingar och förstå oss, först därefter kanske de kommer att vara villiga och ha förmåga att ta emot vår hjälp.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Fru talman! Vårt åtagande att skapa ett stabilt självstyre i Afghanistan, som kan förhindra att en ny fristad för terrorister etableras där, är kraftfullt och långsiktigt och har förnyats av både EU och Nato. Just för att vårt åtagande är långsiktigt kan jag emellertid förutse minst tre stora utmaningar.
Den första handlar om att den typ av statsbygge vi genomför i Afghanistan inte passar den afghanska traditionen. På samma sätt som afghanerna måste anpassa sig, måste vi anpassa oss, och hjälpa dem skapa en möjlig statsmodell som kombinerar modernitet med afghansk tradition.
Den andra utmaningen handlar om att säkerhetssituationen mycket troligt kommer att kräva internationellt militärt stöd även efter 2014, när afghanerna tar över. Vi bör vara beredda på att allvarligt överväga ett förlängt slutdatum eller ta konsekvenserna.
Slutligen, den tredje utmaningen består i att vår egen allmänhet tappar tålamodet. Detta kan göra att vi blir tvungna att öka vår nuvarande takt för att undvika alternativet att helt enkelt utropa seger och åka hem, vilket skulle göra att vi helt förlorar i trovärdighet.
Catherine Ashton
Vice ordförande för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. - (EN) Fru talman! Jag vill bara göra ett par avslutande anmärkningar.
Först vill jag tacka Europaparlamentet. Det har varit en intressant och varierande debatt och jag lovordar er för det intresse och den energi som ni fortsätter att ägna vårt engagemang i Afghanistan, som har visat sig mycket tydligt i diskussionen här i dag.
Som jag sade i början anser jag att Afghanistan är viktigt för oss alla och för alla våra medborgare, och att EU med rätta måste fortsätta vara en viktig aktör. Jag hoppas att jag gjorde det tydligt i början vilka prioriteringar och planer som finns för kommande period, liksom att vi måste vara uppmärksamma på den balansgång det innebär att å ena sidan kanalisera resurser via den afghanska regeringen och å andra sidan erkänna vikten av att bekämpa korruption på ett bra sätt för att skydda de resurser vi har.
Vi kommer även fortsättningsvis att engagera oss i viktiga sektorer - hälsa (som jag redan beskrivit), polis, rättsväsende, landsbygdsutveckling och de lokala regeringarna - och rättssäkerheten är naturligtvis livsnödvändig. Dessutom innebär vår fortsatta fokus på dessa program att vi ser till att skapa möjligheter inom de lokala afghanska strukturerna, och att vi även i fortsättningen agerar fullt ut när det gäller regeringens prioriteringar i kampen mot narkotikaindustrin och korruptionen.
Jag påpekade också i mitt tal vikten av att engagera och involvera kvinnor på alla nivåer i det afghanska samhället, i synnerhet i de politiska strukturerna. Jag har tagit Struan Stevensons betänkande ad notam och håller med om att vatten och bevattning, liksom i så många andra delar av världen, är en fråga som blir alltmer akut.
Herr Belder! Jag lovar att ge dig ett skriftligt svar eftersom du uttryckligen bad om det.
Jag avslutar med att återigen tacka Pino Arlacchi för betänkandet. Jag ser mycket fram emot den fortsatta diskussionen om de viktigaste frågorna i rapporten och hur det sedan utvecklar sig. Till slut vill jag upprepa det som sades om ambassadör Richard Holbrooke och det faktum att hans sista ord innan han opererades för sista gången handlade om Afghanistan. Det är väldigt kännetecknande för honom. Jag kommer att sakna honom oerhört.
Pino Arlacchi
föredragande. - (EN) Fru talman! Det här har varit en oerhört intressant och livlig debatt. Jag vill bara göra ett par iakttagelser.
Den första är att jag är väldigt glad att det inte framkommit någon kritik mot någon av de fyra huvudpunkterna i betänkandet. Betänkandet efterlyste en reform av den internationella hjälpen, eliminering av opiumvallmoodlingen, bättre samordning av polisutbildningen och stöd för fredsprocessen. Alla iakttagelser har handlat om andra frågor och jag är glad att kollegerna efter ett års diskussioner i utskottet för utrikesfrågor har gett sitt stöd åt strukturen hos betänkandet, som inte är något ”Arlacchibetänkande”. Utskottet för utrikesfrågor har godkänt det, vilket skedde nästan enhälligt med 60 röster för och en röst emot. Det omfattar även flera kompromisser som man enades om i alla politiska grupper, så det är också mycket viktigt att referera till betänkandets verkliga text, alltså slutdokumentet.
Till Philippe Juvin skulle jag säga att betänkandet inte nämner något om ockupationsstyrkor i Afghanistan. Det hörde till originaltexten. Den slutgiltiga formuleringen är ”koalition av internationella styrkor på plats” i Afghanistan. Denna del av betänkandet har ändrats genom ändringsförslagen.
Den viktigaste frågan är den om drönare. Det här är inte ett betänkande om drönare. Det finns en kompromiss mellan de politiska grupperna när det gäller frågan om användning av drönare. Jag anser att en överenskommelse skulle kunna ha träffats tidigare om detta, men jag förlitar mig på mina samtalspartner och de olika ståndpunkterna, och jag litar på den kompromiss som vi kom fram till. Inga krav höjs i betänkandet för ett förbud mot att använda drönare. Det finns en sansad kritik mot det, men jag tror att man kan komma överens över gruppgränserna.
Jag tackar er och jag tackar också Catherine Ashton. Jag hoppas att hon kommer att ta full hänsyn till betänkandet som är mycket konkret och efterlyser en exitstrategi för Afghanistan.
Csanád Szegedi
(HU) Fru talman! Jag ber om ursäkt för att jag talar nu, formellt sett, och min fråga riktar sig inte till Pino Arlacchi, utan jag skulle bara respektfullt vilja framföra en liten påminnelse eller fråga till dig, fru talman. Jag är en oberoende ledamot och vi har mycket få möjligheter att tala. I dag fick jag inte ens tillfälle att tala. Jag kom in en timme tidigare för att delta i den här debatten, gick mycket artigt en trappa ned, och berättade för personalen där att jag skulle vilja tala. Jag accepterar detta, det är begripligt att det inte fanns tid för detta i dag eller i den här debatten, och jag kommer naturligtvis att lämna mitt inlägg till dagens sammanträde skriftligt. Vad jag skulle välkomna och vilja be fru talman om är att ägna större uppmärksamhet och empati åt oberoende ledamöter, som tyvärr endast har så här små möjligheter att tala. Tack så mycket. Jag önskar er ett fruktbart arbete.
Arnaud Danjean
(FR) Fru talman! Jag vill korrigera det som sagts: Pino Arlacchi har helt rätt, den slutliga text som lagts fram för oss innehåller inte längre i skäl B ordet ”ockupationsmakt”. Översättningarna, och särskilt den franska översättningen, var helt enkelt inte korrekt i den senaste versionen och den franska översättningen innehöll ända till i morse uttrycket ”ockupationsmakt”, därav min kollega Philippe Juvins inlägg.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (Artikel 149)
Corina Creţu
Den strategi som lades fram och godkändes i Lissabon innebär att kontrollen över området successivt, och region för region, överförs från den internationella säkerhetsstyrkan (Isaf) till afghanska beväpnade styrkor. Hur framgångsrikt det blir beror på vilka åtgärder Pakistan vidtar, vilket är en del av problemet men kommer också oundvikligen att vara en del av lösningen. Jag tror inte heller att vi kan bortse från Irans alltmer uppenbara inblandning i Afghanistan. De senaste händelserna i anslutning till den inblandningen ger anledning till oro.
Jag anser att den här strategin måste gå hand i hand med stora civila projekt med högre profil, som stöder utvecklingen av dessa regioner där fattigdomen är allmänt utbredd och Isafs och de amerikanska styrkornas närvaro inte har medfört några grundläggande förändringar. När vi drar oss tillbaka kan vi inte lämna bakom oss samma problem som ledde till att talibanerna suttit vid makten under det senaste årtiondet. Jag hoppas att denna nya strategi kommer att fungera och göra det möjligt för Afghanistan att återfå fred och stabilitet.
Krzysztof Lisek
Strategin för Afghanistan har hittills inte lett till förväntade resultat. Det gladde mig att höra att en tidsplan upprättats för Natos inblandning i Afghanistan och att man under Natos toppmöte i Lissabon undertecknat en förklaring om långsiktigt partnerskap med landet. Även EU har ett mer konsekvent och bättre samordnat synsätt på regionen, som tar hänsyn till civila aspekter och betydelsen av regionalt samarbete.
Vi bör fortsätta att stödja reformer för att bekämpa fattigdom, diskriminering av kvinnor och framställning av opium. Vi måste koncentrera våra ansträngningar på att öka respekten för mänskliga rättigheter och lag och ordning, bygga upp en rättsstat och integrera Afghanistan fullständigt i världssamfundet. Satsningarna bör också innefatta uppbyggnad och reformering av administration och samhällsservice genom utbildningsprogram, hjälp med uppbyggnad och användning av befintlig infrastruktur samt råd från EU.
Afghanistan bör vara delaktigt i att upprätta och genomföra prioriteringar som hjälper till att bygga upp det civila samhället och leder till att afghanerna tar ansvar för sitt land. Samtidigt krävs det säkerhet för dem vi skickar till Afghanistan - utbildare och medlemmar i de väpnade styrkorna vars arbete är att se till att dessa planer omsätts i praktiken. Vi kan inte gå med på att sluta använda fjärrstyrda flygplan eftersom det avsevärt skulle minska säkerheten för dessa människor. Vår strategi bör beakta både säkerheten för Afghanistans medborgare och våra representanter, som arbetar för att utveckla landet.
Helmut Scholz
skriftlig. - (DE) Betänkandet om en ny strategi för Afghanistan innehåller den absolut nödvändigt kritiska bilden av situationen i landet. Av betänkandet framgår det tydligt att Natos strategi för att lösa komplicerade politiska och militära problem med militära medel har misslyckats. Det krävs därför uttryckligen en ny strategi från världssamfundet med inriktning på civil återuppbyggnad. Jag välkomnar att Europaparlamentet, i motsats till många medlemsstaters parlament, i och med betänkandet sänder ut en tydlig signal om att konflikten måste få ett slut och att det krävs en förändrad politik för att uppnå en hållbar politisk, ekonomisk och demokratisk utveckling i Afghanistan. Vi måste stödja betänkandets grundläggande budskap. Jag instämmer däremot inte i bedömningen att den strategi för Afghanistan som togs fram vid det senaste Natotoppmötet kan ge ett framgångsrikt resultat. Jag kräver att de utländska trupperna dras tillbaka från Afghanistan. Europeiska unionens polisuppdrag (Eupol) har misslyckats och bör inte utvidgas eller utvecklas. Omröstningen med namnupprop om punkterna rörande vissa av dessa frågor gör att jag kan framföra att jag inte instämmer i betänkandet. Jag beklagar också att man i betänkandet inte intar en mer kritisk ståndpunkt till utvecklingen att prioritera militära strategier högre än civil återuppbyggnad och att man inte tillräckligt uppmärksammar situationen för de mänskliga rättigheterna, särskilt när det gäller kvinnorna.
