Iškilmingas posėdis. Kosta Rika 
Pirmininkas
Bienvenido al Parlamento Europeo, Presidente Arias! Kosta Rikos Respublikos Prezidente, ponios ir ponai, Europos Parlamento vardu norėčiau ypač šiltai pasveikinti jus, Prezidente Arias.
Jūsų vizitas - ypač svarbus įvykis, susijęs su ryšiais tarp Europos Parlamento, Europos Sąjungos, Kosta Rikos ir Lotynų Amerikos.
Daktare Óscar Arias, jūs jau buvote Kosta Rikos prezidentas 1986-1990 m., o 2006 m. buvote perrinktas ketverių metų kadencijai. Jus geriausiai žinomas kaip Nobelio taikos premijos laimėtojas, kuri jums buvo įteikta 1987 m. už didžiules pastangas, kurias jūs įdėjote ieškodamas kelių į taiką Vidurio Amerikoje.
Prezidento Arias, kaip tarptautinio derybininko, pastangos buvo vaisingai užbaigtos Esquipulas Taikos sutartimi, kurią 1987 m. rugpjūčio 7 d. pasirašvisų Vidurio Amerikos šalių prezidentai. Europos Sąjunga širdingai palaikšias pastangas.
Dėl to Kosta Rikos prezidentas - sektinas pavyzdys viso pasaulio žmonėms. Kartą jis pasakė, kad buvo labai svarbu turėti vertybes, principus ir idealus ir kovoti už juos. Prezidente Arias, jūs darėte tai daugelį metų ir Kosta Rikos gyventojai įvertino šio darbo rezultatus, prieš dvejus metus išrinkdami jus dar kartą.
Mano kalboje 5-jame ES ir Lotynų Amerikos bei Karibų jūros baseino šalių (LAK) aukščiausiojo lygio susitikime Limoje (Peru), kuris įvyko šiais metais gegužės mėn., aš pabrėžiau ypatingą regioninės integracijos reikšmę 21-ojo amžiaus įvykių raidai. Kaip Jean Monnet, vienas iš Europos Sąjungos įsteigimo tėvų, yra glaustai pasakęs, tai "sąjungos tarp žmonių kūrimas, o ne bendradarbiavimo tarp valstybių plėtra". Prezidente Arias, jūs taip pat vadovavotės šiuo idealu ir aktyviai dirbote, kad jį įgyvendintumėte.
Europos Parlamento požiūriu, artimoje ateityje reikėtų sudaryti asociacijos sutartį tarp Vidurio Amerikos ir Europos Sąjungos (aš apie tai taip pat kalbėjau Limoje), be to, norėčiau pridurti tai, ką mes detaliai aptarėme mūsų ką tik vykusiame susitikime: kai tik kur nors prasideda karas, skiriami dideli pinigai doleriais arba eurais, arba kokia nors kita valiuta, vis dėlto kai reikalinga parama nustatyti taikiems ryšiams, šalys ginčijasi dėl daug mažesnio pinigų kiekio. Mes turime suteikti taikai šansą!
(Plojimai)
Tai yra mūsų šiandienos signalas kitoms Europos institucijoms.
Prezidente Aria, leiskite man užbaigiant pasakyti, kad mes tvirtai įsitikinę, kad jūs ir jūsų šalis toliau atliks lemiamą vaidmenį šiose derybose ir jos bus sėkmingai užbaigtos.
Visų Europos Parlamento narių vardu norėčiau jus dar kartą pasveikinti. Tikiuosi, kad jūsų vizitas suteiks mums galimybę sustiprinti draugystės ryšius tarp Europos, Kosta Rikos ir Lotynų Amerikos.
Ponios ir ponai, leiskite man pridurti keletą žodžių "ne protokolui": nuostabu, kad Kosta Rikos prezidentas yra čia; be to, dar yra įvykęs labai malonus sutapimas (šiandien man išimties tvarka leista paskelbti vienos ponios amžių), kadangi Europos Komisijos narB. Ferrero-Waldner, atsakinga už užsienio politiką, šiandien švenčia savo šešiasdešimtiajį gimtadienį. Tai dar viena maloni priežastis ir rimtas pagrindas palinkėti jai ateityje dar daugybės laimingų dienų.
(Plojimai)
Óscar Rafael Arias Sánchez
Gerb. pirmininke, aš sveikinu jus vardu mažos Amerikos respublikos, kurioje gyvena ir svajoja tik kiek daugiau nei 4,5 mln. žmonių, kurioje buvo įmanoma įgyvendinti visuomenės be kariuomenės idealas ir kurioje mes netrukus švęsime 110 demokratijos metų jubiliejų. Aš sveikinu jus vardu mažos Amerikos respublikos, kuri antroje 20-ojo amžiaus pusėje buvo apsupta baisiausių diktatūrų, tačiau pati niekada nepatyrpriespaudos, kuri atsisakbūti pėstininke Šaltajame kare ir susilaiknuo ginklų naudojimo, kad pasiektų taiką. Aš sveikinu jus Kosta Rikos Respublikos vardu.
Gerb. pirmininke, ponios ir ponai:
Šiandien, atskirti šimtmečių ir dešimtmečių, įvyko du įvykiai, bet jie yra taip glaudžiai susiję su dabartimi kaip šio ryto aušra. Kaip tik šią dieną prieš 225 metus pasirašyta Paryžiaus sutartimi pasibaigAmerikos nepriklausomybės karas, sukėlęs pirmą nepriklausomybės judėjimų bangą beveik per visą Amerikos žemyną. O šią dieną prieš 69 metus Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės karo Vokietijai paskelbimu prasidėjo Antrasis pasaulinis karas, kurio metu buvo sudaryta Sąjungininkų koalicija, apėmusi ir didelę Amerikos dalį.
Aš miniu šiuos įvykius, kadangi, kalbėdamas iš šios pakylos, skirtingų tautų artumo simbolio, visiškai atsižvelgiu į istorinį bagažą, kurį aš nešu ant savo pečių ir kuris susijęs su kiekvienos iš tautų, kurioms jūs atstovaujate, praeitimi. Mes neatvykome čia nustatyti ryšiams tarp mūsų dviejų žemynų. Siekiame, kad būtų pripažinta, jog šie ryšiai jau egzistuoja ilgą laiką, ir kad bet kokios pastangos jiems pagerinti turi prasidėti nuo pastangų jiems visapusiškai suprasti.
Su atvirumu, kuris būdingas draugams, mes turime pripažinti, kad mūsų bendra istorija paremta vienos civilizacijos dominavimu kitos atžvilgiu. Pirmiausia Amerika patyrEuropos jėgą, o ne jos idėjas. Užkariavimą lydėjo baimė, o kolonizaciją - pasipiktinimas. Vis dėlto mes negalime nesižavėti šia labai sena kultūra. Nepaisant mūšių, kuriuose mes kovėmės, neįmanoma paneigti, kad Europa įžiebviltį mūsų šalyje ir įdiegmumyse pačius geriausius humanizmo pradus, kuriuos mes puoselėjame ir iškovoję nepriklausomybę.
Dėl šių priežasčių prieš 21 metus, mano pirmos kadencijos Kosta Rikos prezidento poste metu, aš atvykau į Europą. Tuo laiku aš atvykau paprašyti šio žemyno paramos užtikrinti taiką Vidurio Amerikoje, kur penkios nacijos kovojo dėl išlikimo įsiplieskusiame pilietiniame kare. Kraujo praliejimas išskyrmūsų tautas ir sukiršino brolį prieš brolį. Lyg žiauriame eksperimente to meto galingieji panaudojo mus kaip bandomuosius triušius, kad parodytų savo galią: jie tiekginklus ir taip sėjo mirtį. Žuvusiųjų skaičius augo. Kai kuriais apytikriais apskaičiavimais, žuvo 350000 žmonių. Santykiniu būdu tai būtų tas pats, jei Irako kare žūtų beveik 4 mln. Amerikos piliečių. Tik taika galėjo garantuoti ateitį mūsų regionui.
Tuo laiku Europa tapo atsaku į mūsų maldas. Šio žemyno moralinparama leido įgyvendinti mūsų pastangas surasti diplomatinį konfliktų sprendimą - Vidurio Amerikos sprendimą Vidurio Amerikos problemoms spręsti. Tarptautinpagalba, kurią jūs mums tuo metu teikėte, buvo didelir dosni. Tai buvo tikro Europos noro padėti Vidurio Amerikos nacijų pažangai simbolis.
Dabar, po 21 metų, aš sugrįžtu į Europą ir kaip Fray Luis de León, kai jis po ketverių metų išėjo iš kalėjimo, aš jaučiuosi priverstas pradėti žodžiais "kaip mes vakar sakėme...", kadangi daugeliu atžvilgių mes turime eiti toliau nuo ten, kur sustojome. Taikos metu nutolo tokie artimi karo meto ryšiai tarp Europos ir Vidurio Amerikos. Europos pagalba Vidurio Amerikai, kuri buvo tokia didelpriespaudos metu, tapo saikingesniškovojus laisvę. Mes niekada nemanėme, kad peržengę taikos slenkstį pateksime į užmaršties karalystę. Manyčiau, kad dabar pats laikas parodyti, kad draugai, kurie palaikmus mūsų tamsiausiomis dienomis, taip pat sugebės tai daryti ir giedru metu, kadangi kaip tik dabar mes gyvename giedros laiku.
Šiandien norėčiau pasiūlyti tris veiksmų kryptis, kurios sudarytų sąlygas sustiprinti mūsų ryšiams, kad petys į petį galėtume stoti kovą, kad įgyvendintume utopijas, kurias jūs patys mus mokėte kurti: ES ir Vidurio Amerikos asociacijos sutarties pasirašymas, Kosta Rikos konsensusas ir programa "Taika su gamta".
Aš gerai žinau, kad šiuose Rūmuose yra visų rūšių nuomonių dėl laisvosios prekybos. Vis dėlto aš taip pat žinau, kad šios nuomonės sudarytos iš aukščio perspektyvos tų, kuriems teko laimgyventi išsivysčiusiose šalyse. Šiandien norėčiau parodyti jums perspektyvą iš apačios. Mano šaliai, vienai mažiausių šalių pasaulyje, nėra galimybės pasigaminti viską, ką mes vartojame. Mums lemta būti šiuolaikinių laikų finikiečiais. Dilema, su kuria globalizacijos eroje susiduria besivystančios šalys, yra aštri ir paprasta: jei mes negalime eksportuoti vis daugiau prekių ir paslaugų, mums teks "eksportuoti" vis daugiau žmonių.
Aišku, kad Europa turi ginti Europos žmonių interesus. Vis dėlto taip pat aišku, kad Europos žmonių ir bet kokių kitų pasaulio tautų interesai vis daugiau ir daugiau susiję su visos žmonijos likimu. Jokia tauta negali gyventi nepaisydama tikrovės, kai už jos sienų alkis, nemokšiškumas, smurtas ir ligos - įprasti reiškiniai. Jei skirtumai tarp mūsų tautų išliks tokie dideli, tūkstančiai žmonių iš viso pasaulio per vandenynus, upes ir miestų sienas bandys ir bandys patekti ten, kur galėtų siekti galimybių, kurių jie neturėjo savo šalyse.
Vidurio Amerikos ir Europos Sąjungos Asociacijos sutartis (galbūt pirma tokios rūšies sutartis, kurią Europos Sąjunga sudarys su kitu regionu) - artimiausia, aiškiausia ir greičiausiai įgyvendinama galimybė, kuria pasinaudodama Europa turi atgaivinti ekonominę ir politinę įtaką Lotynų Amerikoje. Nuo tada, kai buvo sukurta Vidurio Amerikos bendroji rinka, tik kelios kitos iniciatyvos buvo susijusios su didesnėmis ekonominės plėtros Vidurio Amerikos sąsmaukoje galimybėmis, įskaitant mūsų įstaigų modernizavimą ir naujas galimybes vis dar skurstančiai Vidurio Amerikos gyventojų daliai. Ši sutartis leistų Europai susigrąžinti prarastą lyderio poziciją ir užimti pagrindinę poziciją mūšyje už mūsų Lotynų Amerikos plėtrą. Vakar mes buvome sąjungininkai mūšyje dėl taikos, o šiandien mes galėtume būti plėtros srities partneriai.
Vis dėlto Vidurio Amerika ir Europa vis dar turi milžiniškų skirtumų, į kuriuos reikėtų atsižvelgti. Pirma, skiriasi mūsų integracijos modeliai, todėl Europa turi pripažinti, kad Vidurio Amerikos integracija įvyko pagal faktinį mūsų išsivystymo lygį. Dabar mes - labiausiai integruotas regionas iš visų besivystančių šalių, todėl manome, kad nėra teisinga derybų sėkmės vardan nustatyti mums sąlygų dėl integracijos, t. y. sąlygų, kurių Vidurio Amerikai sudėtinga laikytis, ir kurios, be to, nėra nustatytos kitiems pasaulio regionams.
Antras skirtumas tarp mūsų regionų (galbūt svarbiausias) - skirtingas mūsų išsivystymo lygis, todėl svarbu, kad sutarties skirsnyje dėl prekybos būtų taikomas asimetrinis principas Vidurio Amerikos naudai ir svarbiausia, kad jame būtų išvengta baisios ligšiolinės tvarkos, susijusios su barjerų nustatymu toms sritims, kuriose kaip Vidurio Amerika yra santykinai pranašesnė. Jei sutartis būtų sudaryta šių prielaidų pagrindu, tai būtų milžinišką Europa šuolis, suteikiantis naudos ne tik Vidurio Amerikos žmonėms, bet ir Europai, kadangi tarptautinės krizės laikais, Europa galėtų gauti naudos iš mūsų ekonomikos, kuri per praėjusius penkerius metus augo maždaug dukart sparčiau už Europos ekonomiką.
Europa gali vėl pradėti vaidinti pagrindinį vaidmenį besivystančiose šalyse, bet iš pradžių ji turi garantuoti, kad šis pagrindinis vaidmuo iš tikrųjų bus naudingas plėtrai. Gėtyra pasakęs, kad "nėra nieko kenksmingesnio naujai tiesai negu sena klaida". Mes negalime pradėti naujos tarptautinio bendradarbiavimo fazės prislėgti praeities naštos, ypač karinių išlaidų naštos, kuri yra lyg įžeidžiamas beveik 200 mln. skurde merdinčių Lotynų Amerikos gyventojų. Dabar pats laikas tarptautinei finansinei bendruomenei išmokti atskirti grūdus nuo pelų ir iš pateiktų įrodymų apibrėžti, kurios išlaidos kuria prielaidas geresniam žmonių gyvenimui, ir kurios ne.
Nedaro garbės tai, kad 2007 m. Lotynų Amerikos, t. y. regiono, kuriame, neįskaitant tik Kolumbijos, šiuo metu nevyksta jokio ginkluoto konflikto, karinės išlaidos pasiek36 mlrd. dolerių. Už pinigus, išleistus vienam Sukhoi Su-30k lėktuvui įsigyti, galėtų būti nupirkta maždaug 200 000 MIT Media Lab XO nešiojamųjų kompiuterių mūsų studentams. Už pinigus, išleistus vienam Black Hawk sraigtasparniui, galėtų būti išmokėti 100 dolerių mėnesio stipendija 5000 Lotynų Amerikos jaunų žmonių. Išsivysčiusios pasaulio šalys neturėtų teikti pagalbos ir išteklių tiems, kurie nori ginkluoti savo kareivius, o ne mokyti savo vaikus. Štai kodėl, ponios ir ponai, mano vyriausybpaskelbKosta Rikos konsensusą, t. y. iniciatyvą, kuria siekiama sukurti atleidimo nuo skolų ir pagalbos finansinių išteklių forma teikimo mechanizmus toms besivystančioms šalims, kurios savo žmonių labui daugiau investuoja į aplinkosaugą, švietimą, sveikatą ir gyvenamųjų namų statybą ir mažiau lėšų skiria ginklams ir kariuomenei. Aš vis dar tikiuosi, kad jums remiant Kosta Rikos konsensusas vieną dieną taps tikrove.
Aš taip pat tikiuosi, kad mes sugebėsime priimti planą, kuris būtų glaudžiai susietas su Konsensusu, t. y. susitarimą dėl ginklų perdavimo, kurį Kosta Rika pasiūlJungtinėse Tautose ir kuris uždraustų šalims perduoti ginklus valstybėms, grupėms arba asmenims, jei yra pakankamai priežasčių manyti, kad šie ginklai bus panaudoti žmogaus teisėms arba tarptautinei teisei pažeisti. Nežinau, kiek laiko dar truks, kol suvoksime, kad daugybės žmonių nužudymas pamažu, kiekvieną dieną taip smerktinas kaip ir didelio žmonių skaičiaus nužudymas per vieną dieną. Išaiškėjo, kad naikinamoji 640 mln. vienetų šaulių ginklų ir lengvosios ginkluotės, kurių 74 proc. per visą pasaulį yra civilių rankose, galia pavojingesnnet už branduolinį ginklą ir kad kaip tik šie ginklai - viena svarbiausių viešosios tvarkos destabilizavimo šalies ir tarptautiniu mastu varomųjų jėgų. Mirties baimneturi tapti mūsų žmonių ateities leitmotyvu. Šiandien mes galime padaryti kažką, kad garantuotume, jog taip neįvyktų.
Yra dar vienas dalykas, kurį aš norėčiau paminėti ir kuris taip pat susijęs su smurtu ir naikinimu, tačiau jis nukreiptas ne tik prieš žmones, bet ir prieš visas gyvybės formas. Kiekvienas miškas, kurį mes iškertame, kiekviena tona anglies dvideginio, kurią mes išmetame į orą, kiekviena upė, kurią mes teršiame, žingsnis po žingsnio artina mus prie mūsų rūšies išnykimo ribos, ant kurios slenksčio, kaip prie vartų į Dantės pragarą, mes turėsime palikti visą viltį. Aš nenoriu, kad žmonijai tektų praeiti pro šiuos vartus.
Prieš šešiasdešimt metų José Figueres, ankstesnis Kosta Rikos prezidentas, buvo sukūręs viziją, kad reikėtų panaikinti nacionalinę kariuomenę ir šitaip paskelbti pasauliui taikos siekį. Šiuo metu mes priėmėme sprendimą paskelbti "Taiką su gamta". Mes užsibrėžėme tikslą iki 2021 m., kai švęsime 200 nepriklausomybės metų sukaktį, tapti anglies dvideginio taršos neskleidžiančia šalimi. Pernai mes tapome pirmaujančia pasaulio šalimi, kadangi pasodinome 5 mln. medžių, t. y. daugiausia medžių į kvadratinį kilometrą ir vidutiniškai tenkančių vienam gyventojui. 2008 m. mes pasodinsime dar 7 mln. medžių. Mes pradėjome tarptautinę kampaniją prieš visuotinį atšilimą, o šiandien aš kukliai prašau, kad jūs prisijungtumėte prie mūsų.
Dėl visuotinio atšilimo Anglijos pakrantėse jau gali augti alyvmedžiai (tai iš tikrųjų keliantis nerimą ženklas mokslinei bendruomenei). Šį kartą, skirtingai nei Biblijoje, balandis atneš alyvų šakelę ne kaip taikos, o kaip pavojaus ženklą. Šiandien aš raginu, kad mes nusiųstume šį balandį į tolimiausius pasaulio pakraščius, kad jis grįžtų nešinas visų pasaulio tautų pasiryžimu siekti permainų. Tik kartu mes sugebėsime suformuoti naują sąjungą. Šį kartą ne Dievo ir žmogaus, bet žmogaus ir Dievo sutvėrimų sąjungą.
Gerb. pirmininke:
didysis argentiniečių rašytojas Jorge Luis Borges sakydavo, kad jis - ištremtas europietis, taip primindamas, kad didelės Amerikos žemyno gyventojų dalies protėviai atvyko iš Europos. Po šimtmečių rasių maišymosi ir susiliejimo čia turbūt jau taip pat yra daug ištremtų amerikiečių. Mus buvo išskyrusios geografinės kliūtys (vandenynas) ir istorinės aplinkybės, kurios kaip švytuoklė, tai suartina mus, tai vėl atitolina. Manau, kad atėjo laikas sustabdyti švytuoklę ir sukurti sąjungą, t. y. dar kartą eiti keliu, kuriuo prieš 180 mln. metų skriejo vėjai tuo laiku, kai Europa ir Amerika dar priklausvienam žemynui ir galbūt būtų buvę galima iš Paryžiaus į Niujorką nueiti pėsčiomis ir kai ant žemės pasirodpirmas įtrūkimas.
Mes visi - atstovai tos pačios rūšies, kuri vis dar geba raškyti geriausius gyvenimo sodo vaisius. Mūsų svajonės - bendras paveldas, o mūsų spendimai (nori nenori) veikia kitų gyvenimus. Manau, kad grėsmdar toli, bet vis dėlto negalime praleisti šios neabejotinai nuostabios galimybės. Didysis Kosta Rikos poetas Jorge Debravo kartą pasakė: "visų pirma nuostabu žinoti, kad mes galime įkvėpti gyvybę labiausiai nuo mūsų nutolusiems daiktams, prie kurių mes prisiliečiame, kad išplėstume mūsų horizontus ir nepamatytume jokių briaunų, kadangi visi daiktai, kuriuos mes matome kaip ir mes tampa begaliniai". Nkiek neabejoju, kad mes sugebėsime panaudoti šią begalinę galią visų, europiečių ir amerikiečių, naudai ir kad greta vienas kito mes eisime į rytojaus žvaigždę, ryškiai švytinčią teisingumui ir laisvei.
(Griausmingi plojimai)
Pirmininkas
Prezidente Arias, Europos Parlamento vardu norėčiau nuoširdžiausiai padėkoti jums už šią puikią įsimintiną kalbą. Jūsų žodžiai rodo, kad jūs ir jūsų šalis atstovaujate demokratijai ir laisvei; jūs kovojate prieš smurtą, prieš terorą, prieš diktatūrą. Kai sakote, kad Kosta Rika - maža šalis, aš norėčiau jus patikinti, kad šalies gyventojų skaičius ar jos geografinio regiono dydis nėra svarbiausi dalykai. Svarbiausia - šalies ir jos Prezidento dvasia. Visi, kurie girdėjo jūsų kalbą, žino, kad Prezidentas Arias ir Kosta Rika yra už laisvę ir demokratiją. Tuo būdu Kosta Rika tampa didele pasaulio šalimi.
(Plojimai)
Jūs esate taikos šauklys, štai kodėl 1987 m. jus apdovanojo Nobelio taikos premija. Vis dėlto po to jūs nenutraukėte savo veiklos. Praėjo 21 metai ir dabar jūs ginate taiką tarp žmonių ir taiką su gamta. Europos Parlamentas tvirtai remia šiuos jūsų principus.
Aš taip pat norėčiau šiltai pasveikinti jūsų vyriausybės ministrus, kurie jus lydi - Tarptautinių ryšių ministrą Stagno Ugarte ir Užsienio prekybos ministrą Ruiz Gutiérrez, kurie taip pat yra šiuose Rūmuose, taip pat ir daugelį Kosta Rikos gyventojų, kurie gyvena Briuselyje ir Belgijoje. Didžiuokitės savo šalimi! Ne nacionalistine prasme, kadangi tuomet šalys, kurias valdo diktatūros, skleidžiančios smurtą, taip pat galėtų savimi didžiuotis. Didžiuokitės savo šalimi, Kosta Rika, kadangi jūs ginate tikras vertybes: demokratiją, laisvę ir taiką.
Labai jums ačiū dar kartą. Muchas gracias, Prezidente Arias!
(Plojimai)
