Primeri ranljivosti
Predsednica
Naslednja točka je izjava Komisije o "Koraku k odzivu EU na primere ranljivosti: zavzemanje za trajnostni razvoj, stabilnost in mir v težkih razmerah".
Vladimír Špidla
komisar. - (FR) Gospa predsednica, gospe in gospodje, Komisija in portugalsko predsedstvo Evropske unije od julija 2007 tesno sodelujeta z namenom začeti proces priprave bolj strateškega in učinkovitejšega odziva EU na primere ranljivosti v partnerskih državah.
Proces morajo nadaljevati prihodnja predsedstva. Cilj ni označevanje ali razvrščanje držav, ampak prilagajanje njihovih instrumentov in odzivov posebnim primerom. Ti primeri ranljivosti so velike ovire za zmanjšanje revščine. Institucionalne zmogljivosti so v takšnih primerih zelo omejene zaradi držav, ki ne morejo prevzeti nalog upravljanja, ter zaradi posledic naravnih katastrof, nasilnih sporov ali pomanjkanja politične volje vlade v zvezi z razvojnimi cilji. V izjemnih primerih lahko omenjeni primeri vplivajo zunaj meja države, kar vpliva na regionalno stabilnost ali celo svetovno varnost.
Pojem ranljivosti ni nov, čeprav je mednarodna razprava sorazmerno nova. Donatorji, partnerske države in civilna družba se že dolgo zavedajo, da morajo biti v posebno neugodnih primerih učinkovitejši, če želijo izpolniti cilje trajnostnega razvoja.
Vsak primer je zapleten in drugačen ter zahteva prilagojen odgovor, v katerem imajo vlogo diplomatski ukrepi, humanitarna pomoč, razvojno sodelovanje ter posredovanje v zvezi z varnostnim in kriznim upravljanjem.
Za učinkovit odziv Evropske unije je potrebna dolgoročna obveznost, vendar tudi določitev jasnih ciljev pri ukrepanju v ranljivi državi. S stališča trajnostnega razvoja in zmanjšanja revščine mora biti vodilno načelo še naprej razvoj zmogljivosti in človekova varnost.
Vendar se je treba podpiranju primerov ranljivosti izogniti, če je škodljivo za uspešne države. Zato je zavzemanje za krepitev pomoči ponovno najpomembnejše. Evropska komisija je predstavila sporočilo, ki Evropski uniji predlaga pragmatičen pristop k učinkovitejšemu zavzemanju za trajnostni razvoj, stabilnost in mir v težkih razmerah.
Omenjeno sporočilo je bilo poslano vsem institucijam Evropske unije. Svet za splošne zadeve bo 19. in 20. novembra sprejel sklepe v zvezi s to temo. Komisijo bo pozval, naj pripravi poseben delovni načrt za izvajanje priporočil in prednostnih ukrepov iz sporočila, katerega cilj je učinkoviteje obravnavati primere ranljivosti s podporo prizadevanju partnerskih držav za ustvarjanje ali obnovitev razmer, ki so potrebne za njihov trajnostni razvoj.
Leto 2008 bo namenjeno pripravam strateškega pristopa Evropske unije k primerom ranljivosti. Ta proces zahteva dejavno sodelovanje vseh institucij Evropske unije ter vseh, ki si prizadevajo za razvoj v EU in partnerskih državah.
Za prispevek Evropskega parlamenta k tej dejavnosti se zelo zanima Komisija, ki ga vabi k dejavnemu sodelovanju v tej razpravi, pri čemer mora ta omogočiti podporo splošni odzivni strategiji v zvezi s primeri ranljivosti ter na ta način prispevati k ustvarjanju ustreznih razmer za trajnostni razvoj, stabilnost, mir in demokratično upravljanje.
Nirj Deva
v imenu skupine PPE-DE. - Gospa predsednica, vedno je zelo koristno, da lahko razprava o tako pomembnem vprašanju poteka pred polno dvorano kolegov, ki nestrpno čakajo na mnenje Parlamenta o tej zelo pomembni zadevi. Poleg tega sem zelo hvaležen komisarju, ker je postavil osnovna pravila in predstavil svoje mnenje o tem, kako obravnavamo to vprašanje.
Razlogov za ranljivost je veliko. Prvi razlog je proces dekolonizacije, s katerim so kolonialne sile poljubno začrtale meje, ki so potekale skozi različne notranje stabilne funkcije civilne družbe ter razdelile države na dva, tri ali štiri dele, ne glede na njihova plemena, verske skupine itn. To je povzročilo delno nestabilnost.
Obstaja tudi naravna oblika nestabilnosti, s katero se ranljivi narodi zdaj soočajo: države, v katerih so pogoste poplave; majhne otoške države, katerih trg je odprt le za en izdelek. Nekatere države se zaradi neprimernih geografskih značilnosti, kot je na primer širjenje puščav, ne morejo preživljati same, posledica česar je množično preseljevanje ljudi.
Na svetu je zdaj 26 tako imenovanih ranljivih držav, v katerih se najbolj ogroženi ljudje na svetu soočajo s katastrofalnimi posledicami, za katere si v nekaterih primerih niso sami krivi, ampak so včasih krivi slabo upravljanje, notranji spori, državljanske vojne ali genocidna diktatura, ki se je izvajala v Sierri Leone in Liberiji, kot smo ugotovili pred nekaj leti.
Seveda je mogoče ranljivo državo spremeniti v trajnostno močnejšo državo, kar se dogaja v Sierri Leone. Vendar sta za to potrebna prizadevanje in dolgoročna obveznost glede gospodarske rasti posamezne države, kot je dejal komisar. Za to je potrebna obveznost glede spodbujanja razvoja naroda, kar je izraz, ki ga namerno uporabljam v tem parlamentu, ker ima moja država, tj. Združeno kraljestvo, s konceptom spodbujanja razvoja naroda veliko izkušenj, tako kot jih imajo Francija, Španija in nekatere druge evropske države. Vendar je ta koncept v celoti in popolnoma neznan nekaterim drugim nastajajočim velesilam, ki ne vedo niti, kako bi začele spodbujati razvoj naroda.
Izkoristiti moramo znanje evropskih narodov o zgodovini, da bi lahko pomagali drugim narodom, ki prevzemajo vodilni položaj na svetu pri procesu spodbujanja razvoja naroda. Če bi to že storili ali če bi to storil že predsednik vlade Blair, bi bile po mojem mnenju razmere na primer v Iraku popolnoma drugačne.
Ali je Irak ranljiva država? Da, ker je nestabilna ter ima težave z upravljanjem in negotovostjo. V Afriki so tudi druge države, ki so zelo ranljive, na primer Sudan, Somalija in majhne otoške države, pri čemer jim moramo pomagati tako, kot sem že prej dejal, da združimo znanje, ki ga že imamo, zato sem zelo vesel, da lahko danes začnem to razpravo.
Predsednica
Najlepša hvala, gospod Deva. Žal ste pozabili na en dejavnik nestabilnosti. S posredovanjem v navedenih državah ponovno sprožite nestabilnost.
Alain Hutchinson
v imenu skupine PSE. - (FR) Gospa predsednica, gospod komisar, gospe in gospodje, najprej izražam zadovoljstvo v zvezi z omenjenim sporočilom, ki ga, kot ste dejali, gospod komisar, dejansko prežema resnični pragmatizem Komisije ter nam omogoča, da danes razpravljamo o težavi, ki predstavlja skrb državljanom partnerskih držav EU na jugu sveta in tudi našim državljanom, ki pogosto zelo upravičeno sprašujejo, kako učinkovita je razvojna pomoč Evropske unije.
V tem posebnem primeru lahko povzamemo ključno sporočilo resolucije v enem stavku, pri čemer moramo dobiti podporo vseh, ne glede na politično prepričanje. To je predlagati vzpostavitev poenostavljenega sistema sodelovanja, ki Komisiji in državam članicam omogoča hitrejše zagotavljanje pomoči, obljubljene partnerskim državam v resni krizi, pri čemer se ne bom zadržal pri omenjenih krizah, saj jih je pravkar obširno razložil gospod Deva. Brez omenjene pomoči vidi prebivalstvo teh držav vsak dan manjše možnosti za preživetje. Po odobritvi pomoči, kar ni preprosto, lahko zdaj zapleteni in dolgi postopki za zagotavljanje evropske pomoči ustvarijo razmere, ki so še bolj dramatične in neposredno škodljive za prebivalstvo, ki je upravičeno do nje.
Poglejmo na primer Burundi, majhno državo, v kateri sem predsedoval parlamentarni misiji za spremljanje zadnjih volitev pred dvema letoma in v katero se bom čez nekaj dni z veseljem vrnil. Evropska unija je tam opravila zelo pomembno in izjemno delo, ker je po več kot desetih letih krvavega spora podpirala proces demokratizacije volitev in institucij. Ko je bila demokracija uvedena, so se institucije in nova demokratično izvoljena oblast hitro soočile z resničnostjo in potrebami prebivalstva v smislu zdravja, izobraževanja in kmetijstva, pri čemer so bile to prednostne naloge.
V teh sektorjih ni pomanjkanja projektov, vendar je za njihovo uresničitev zelo odločilna evropska pomoč. Odločilna ni le za izpolnjevanje nujnih potreb prebivalstva, ampak tudi za to, da omogoči javnim organom, ki so še vedno ranljivi, začetek procesa obnove, brez katerega obstaja veliko tveganje, da v državi ponovno nastane nered. Gospod komisar, EU je pred dvema letoma napovedala proračunsko pomoč, ki še vedno ni prispela.
Kar velja za regijo Velikih jezer, velja tudi za ostale regije sveta. Zato, gospa predsednica, bi morali vsem državam na svetu, s katerimi Evropska unija sodeluje in doživljajo resen primer ranljivosti, omogočiti, da se lahko zanesejo na sistem izjem, ki zagotavlja hitro in učinkovito posredovanje, pri čemer so jasno določeni pogoji, ki jih morajo izpolniti, da prejmejo omenjeno pomoč.
Ryszard Czarnecki
v imenu skupine UEN. - (PL) Gospa predsednica, vesel sem, da imam priložnost govoriti po tem, ko smo poslušali izjemne izvedence in strokovnjake, ki so se več let ukvarjali s tem vprašanjem, pri čemer med njih uvrščam tudi vas, gospa predsednica.
Izpostavil bom težavo vedno večjega števila nestabilnih držav. V šestih letih se je njihovo število skoraj podvojilo, in sicer s 14 na 26, zato je to zelo resna težava, ki je vedno večji izziv za Evropsko unijo.
Poudarjam, da je več kot pol nestabilnih držav v podsaharski Afriki, kar izpostavlja potrebo, da namenimo pozornost zlasti navedeni regiji Afrike oziroma sveta.
Menim tudi, da je treba izreči odločne besede v zvezi s potrebo po vzpostavitvi pristojnosti vlad v omenjenih državah. Afriška unija pravilno poudarja, da je vprašanje obnove tudi politično vprašanje, morda bolj kot tehnično. Glede na to so mehanizmi demokracije in preglednosti temeljno vprašanje.
V celoti se strinjam z gospodom Hutchinsonom, ki je govoril pred mano, glede potrebe po poenostavitvi postopkov, tako da bo naša pomoč morda hitrejša in učinkovitejša.
Raül Romeva i Rueda
v imenu skupine Verts/ALE. - (ES) Gospa predsednica, tudi sam se resnično strinjam s tem, da se omenjeno vprašanje obravnava v tem parlamentu, ker veliko primerov empirično spada v kategorijo ranljive države, čeprav je res, da nimamo izčrpne zakonodajne opredelitve tega pojma. Danes popoldne na primer med drugim obravnavamo primer Somalije.
Omenjena resolucija nam zato omogoča, da obravnavamo nekaj resnejših težav, s katerimi se je treba soočiti v tem okviru, na primer dejstvo, da ranljivost pogosto temelji na primeru skrajne revščine, ki teži k temu, da s sabo prinese institucionalni zlom in negotovost na vseh ravneh.
Poleg tega je ključno tudi začeti pri načelu, da predstavljajo omenjene države izziv v smislu razvoja, kar pomeni, da moramo nujno določiti skladen načrt, ki temelji na humanitarnem načelu neškodovanja. To je prvo načelo in pomembna lekcija, ki se je moramo naučiti iz nedavnih dogodkov v zvezi s pristopom organizacije Zojina barka v Čadu.
Ob upoštevanju zunanjega ukrepanja, zlasti evropskega, v tem okviru mora to temeljiti na izvajanju programov na terenu, pri čemer morajo biti ti prožni in prilagodljivi zaradi spreminjajočih se potreb ter temeljiti na kratkoročno, srednjeročno in dolgoročno načrtovani strategiji. Prepogosto se ustavimo ob ukrepih, ki so morda kratkoročno nujni, vendar pozabimo na srednjeročne in dolgoročne posledice.
Na koncu moram omeniti, kako pomembno je uvesti dvojni mehanizem odgovornosti, ki vključuje zlasti obveznost držav prejemnic, da so odgovorne seveda do tistih, ki so zagotovili vire, sredstva in donacije, ter tudi do svojega prebivalstva, ki ga morajo ščititi in mu zagotoviti preživetje. Tudi donatorji morajo zagotoviti, da bodo odgovorni do omenjenega prebivalstva.
Pedro Guerreiro
v imenu skupine GUE/NGL. - (PT) Gospa predsednica, brez dvoma je nujno zagotoviti več pomoči in boljšo humanitarno pomoč v vse bolj neenakem in nepravičnem svetu, v katerem se bogastvo kopiči v rokah nekaj ljudi na račun izkoriščanja in bede več milijonov. Nedvomno je nujno potrebno večje in boljše sodelovanje za razvoj v svetu, v katerem se ponovno tekmuje v oboroževanju in je prisotna vedno večja militarizacija mednarodnih odnosov, ki jo vodijo Združene države in njene zaveznice. Prav zato smo zelo zaskrbljeni glede poskusov, da postane razvojna pomoč pogojena z varnostnimi strategijami, ki so v praksi namenjene izpolnjevanju bolj ali manj prikritih ciljev vmešavanja, plenjenja virov in neokolonializma.
Analiza mednarodnih razmer ne sme izpustiti ali podcenjevati zunanjih vzrokov, ki spodbujajo in zaostrujejo nasprotja, pri čemer so ta zelo pogosto vzrok težav. Pogledati moramo le zelo subjektiven seznam držav, za katere Svetovna banka meni, da so ranljive. Koliko primerov zunanjega vmešavanja in nasilja to pokaže?
Dejansko potrebujemo načrt za sodelovanje in razvoj, s katerim se bomo odzvali na najosnovnejše potrebe več milijonov ljudi, pri čemer bo načrt temeljil na spoštovanju nacionalne suverenosti in neodvisnosti ter mirnih rešitvah mednarodnih sporov, tj. načrt, ki spodbuja demilitarizacijo mednarodnih odnosov ter nepristranske in pravične gospodarske odnose, odpravo tujega dolga, ki je nastal v preteklosti, in odpravlja politike, ki povzročajo velike krivice in neenakost, zato da se ustvari pravičnejši, mirnejši in bolj človeški svet večje solidarnosti.
Ana Maria Gomes
V ranljivih državah je povezava med upravljanjem, razvojem in varnostjo najpomembnejša. EU mora določiti strateške prednostne naloge za odnose z državami, v katerih je varnost ljudi splošni cilj.
Podpiranje vladnih institucij ni dovolj. Ključno je spodbujati krepitev parlamentarnega nadzora ter podpirati svobodne in pluralistične medije, neodvisno sodstvo in krepitev moči civilne družbe, pri čemer so prednostna naloga ženske, ogrožene skupine in manjšine. To zahteva zavezanost EU.
Somalija danes tragično ponazarja neskrbnost Evrope. Vzroke za ranljivost, ki izzovejo nasilen spor, pri čemer poslabšajo nesposobnost države, na primer slabo upravljanje, skrajno revščino ali kršitve človekovih pravic, je treba obravnavati z dvostranskim dialogom, kar Svetu, Komisiji in državam članicam pogosto ne uspe. Vzroke za ranljivost je treba upoštevati pri oblikovanju strategij in globalizaciji finančnih instrumentov EU. Razvojna pomoč mora biti usmerjena k ljudem, pri čemer je treba preučiti neposredno finančno podporo vladam le, če obstaja dokaz za zavezanost reševanju sporov, vzpostavitvi demokratične pravne države ter boljšemu upravljanju in varnosti ljudi.
Končno mora EU poleg programa za razoroževanje, demobilizacijo in ponovno vključevanje (DDR) ter programa za reformo varnostnega sektorja (SSR) vložiti več v nadzor svetovnega prenosa lahkega orožja, ker ta spodbuja oborožene spopade, ki ohranjajo ranljivost veliko držav, pri čemer je ta vidik v sporočilu Komisije in resoluciji, o kateri bomo glasovali, žal prezrt.
Vladimír Špidla
komisar. - (CS) Gospe in gospodje, hvala za kratko, vendar izčrpno razpravo. Povzel jo bom tako: dejansko izraža podporo Parlamenta stališču, konceptu Komisije in zamisli na splošno. Seveda so se med debato pojavila posamezna vprašanja, ki jih lahko obravnavamo v prihodnjih razpravah. Obstaja na primer vprašanje prenosa lahkega orožja in veliko drugih zamisli, ki po mojem mnenju znatno bogatijo splošni koncept.
Predsednica
Prejela sem predlog resolucije, predložen v skladu s členom 103(2) Poslovnika.
Ta razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo v četrtek ob 12.00.
