

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Thierry Cornillet’n laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A6-0063/2006) AKT:n ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen toiminnasta vuonna 2005 [2005/2104(INI)]. 
Thierry Cornillet (ALDE ),
   . Arvoisa puhemies, mietintö AKT:n ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen toiminnasta vuonna 2005 sisältyy itse asiassa esityslistaan. En käsittele enää mietinnön yksityiskohtia, vaan mainitsen vain kaksi istuntoa, jotka pidettiin Bamakossa huhtikuussa 2005 ja Edinburghissa marraskuussa 2005, unohtamatta seuraavaa istuntoa, joka pidetään Wienissä kesäkuussa 2006. Haluan korostaa täällä parlamentissa, kuinka hyödyllistä on pitää Euroopassa järjestettävät istunnot puheenjohtajavaltiossa, kuten tänäkin vuonna. Tuntuukin erittäin järkevältä säilyttää tämä kaksi vuotta sitten käytäntöön otettu järjestelmä ja noudattaa sitä edelleen.
Haluan myös tuoda esiin AKT-maiden kollegoittemme erittäin voimakkaan panoksen, ja meidän on onniteltava heitä sen johdosta. Toteutimme kuusi yhteistä vierailua samanaikaisesti, ja painotan ensimmäisen – mutta ei viimeisen – kerran sanaa "yhteistä". Onkin olennaisen tärkeää, että pysyvällä edustajakokouksella ja vierailuilla on yhteinen näkökulma asioihin. Ei olisi mitään järkeä, jos asia olisi päinvastoin. Haluan myös korostaa, että on järjestetty yhä suurempi määrä AKT-maiden ja Euroopan unionin edustajien välisiä horisontaalisia äänestyksiä. Mielestäni olisi turvauduttava mahdollisimman harvoin erillisten äänestysten käytäntöön, vaikka ei sitä välttämättä poistettaisikaan työjärjestyksestämme. Tästä huolimatta on totta, että pitkän aikavälin tavoitteena on järjestää yhä enemmän äänestyksiä, joiden avulla on mahdollista varmistaa AKT–EU-enemmistö.
Näyttää lisäksi siltä, että AKT-maiden kollegamme eivät ota yhtä paljon vastuuta sanoisinko "älyllisesti". Tällä tarkoitan, että olemme heidän kanssaan samaa mieltä siitä, että se, mistä meille on aiheutunut kuluja – siis tosiasiallisesti AKT:sta Euroopan unionille aiheutuvat menot – on tuottanut heille tuloa. Lisäksi parlamentaarisen valvonnan tarve kummallakin tasolla on heille yhä selvempää. Tämän vuoksi olemme omasta puolestamme pyytäneet Euroopan kehitysrahaston sisällyttämistä talousarvioon, jotta voitaisiin taata näiden yhteisön menojen käyttöä koskeva parlamentaarinen valvonta. Samalla AKT-maiden parlamenttien on kuitenkin alistettava parlamentaariseen valvontaan se, mitä ne pitävät tulona. Tämä taistelu meidän on käytävä yhdessä, jos parlamentaarisen valvonnan ehdoton välttämättömyys aiotaan tunnustaa.
AKT:n tulevaisuuden kannalta suhtaudun myönteisesti Cotonoun sopimukseen tehtyyn muutokseen. Kymmenennen EKR:n talousarvion loppusumma nousee nyt 22 682 miljoonaan euroon. Olemme jo parlamentissa valittaneet tästä summasta, joka ei vastaa odotustamme eli 24 miljardia euroa. Puheenjohtajavaltio Itävalta on jo vastannut meille. Epäilemättä jäsenkollegani puhuvat kohta tästä aiheesta ja vaativat summan tarkistamista. Tarkoitus ei ole toistaa loputtomasti samoja kysymyksiä, mutta odotamme vakuuttavampia vastauksia kuin ne, joita olemme saaneet.
Myös EKR:n ylijäämä on ongelmallinen. Nyt se on lähes 11 miljardia euroa, mikä luonnollisesti aiheuttaa epäilyksiä hankkeiden käsittelymenetelmistä ja tavoitteista. Onhan kuitenkin anteeksiantamatonta, että 11 miljardia euroa on jätetty käyttämättä maissa, joissa avun tarve on niin räikeästi näkyvissä.
Mitä EKR:lle tulevaisuudessa tapahtuu? Jos täytämme poliittiset sitoumuksemme vuonna 2010 ja onnistumme osoittamaan 0,56 prosenttia bruttokansantuotteestamme kehitysapuun, Euroopan unioni myöntää kehitysapuvaroihin vuosittain lisää 50 miljardia euroa, vaikka se on sitoutunut poliittisesti osoittamaan vain puolet tuosta summasta eli 25 miljardia euroa Afrikalle. On aivan selvää, että jos tätä politiikkaa noudatetaan, käytettävissä oleva lisäapu vastaa todellisuudessa EKR:n yhden vuoden budjettia. Jos kuitenkin tarkastelee tapaa, jolla käytämme noita varoja, tämä herättää vain ihmetystä.
Ihmettelen myös Euroopan unionin hallinnoimaa osuutta kehitysmaille annettavasta tuesta, joka on noin 20 prosenttia. Sananvalintani on ehkä hieman liian voimakas, mutta tällä tavoin heikennetään EKR:n statusta niin, että siitä tulee toisarvoinen tukiväline. Yhä kiireellisemmäksi tulee tällöin ongelma, joka koskee EKR:n sisällyttämistä talousarvioon, mikä on ehdottomasti ratkaisevan tärkeää ja tehtävä mahdollisimman nopeasti. Sama koskee EKR:n "fungibiliteettia" eli mahdollisuutta myöntää hyvin kunnianhimoisille alueellisille hankkeille, kuten rautateiden infrastruktuurihankkeille, asema Euroopan unionin yleisessä toimintajärjestelmässä. Näin voitaisiin varmistaa jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin välinen koordinointi. EKR:stä voi toimia koordinoivana tahona ja yhteinen parlamentaarinen edustajakokous erityistä valvontaa harjoittavana elimenä, kun tiedetään, että kaikki maailman vähiten kehittyneet maat ovat yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen jäseniä.
Lopuksi sanoisin, että suurimpana ongelmana on Euroopan unionin politiikan ymmärtäminen. Äsken kehitysapuun osoitetuiksi yhteisön menoiksi luokittelemani menojen kustantajia ovat meidän veronmaksajamme. Toiminnan sinänsä on oltava ymmärrettävää, etteivät populistit pääse tarttumaan ilmoittamiini lukuihin ja huutamaan: "Mitä ihmettä te oikein teette kaikella tuolla rahalla?". Tämän vuoksi asiasta on saatava poliittinen näkemys ja ymmärrys. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, esittelijä on saanut aikaan loistavan mietinnön AKT:n ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen toiminnasta. Hän on koonnut erittäin hyvin yhteen edustajakokouksen viimeaikaisen kehityksen. Siitä on todella tulossa yhä voimakkaampi parlamentaarinen pilari AKT:n ja EU:n yhteistyössä. Pysyvien valiokuntien perustaminen sekä AKT:n ja EU:n yhteisten raporttien laatiminen ovat lisänneet ja tehostaneet parlamentin jäsenten välisiä kontakteja.
Edustajakokouksesta on kehittynyt valmis foorumi, jossa AKT:n ja EU:n parlamenttiedustajille huolta aiheuttavia kysymyksiä käsitellään avoimessa keskustelussa, jonka puitteissa on syntymässä laaja konsensus monista kehitysapua koskevista kysymyksistä ja erillisistä äänestyksistä on tullut harvinaisia poikkeuksia. Näin edustajakokoukselle on tarjottu mahdollisuus keskustella ja sopia hyvin erilaisista asioista, kuten rahoituksen hallinnosta tai kauppaan liittyvistä kysymyksistä.
Päätöslauselmassa edustajakokousta kehotetaan järjestämään EU:n ja AKT:n parlamenttien jäsenten välisiä kokouksia alueiden ja sitä pienempien yksiköiden tasolla alueellisen yhdentymisen lujittamiseksi ja kansallisten parlamenttien yhteistyön edistämiseksi. Komissio on valmis tekemään oman osansa kokousjärjestelyjen onnistumiseksi.
Haluan lopuksi korostaa, että komissio on kanssanne samaa mieltä edustajakokouksen toimimisesta yhteistyön mallina. Kollegani Michel on osallistunut kaikkiin edustajakokouksiin, joita on pidetty hänen virkaanastumisensa jälkeen. Komission jäsen Michel odottaa voivansa osallistua myös tämän vuoden kesäkuussa Wienissä pidettävään seuraavaan edustajakokoukseen. 
Michael Gahler,
   . – Arvoisa puhemies, aloitan esittämällä lämpimät kiitokset jäsen Cornillet'lle viime vuoden toimintaamme käsittelevästä kattavasta mietinnöstä. Olen tietenkin osallistunut monenlaiseen toimintaan edustajakokouksen ensimmäisenä eurooppalaisena varapuheenjohtajana. Haluan myös heti alussa kiittää yhtä lämpimästi kahta yhteispuheenjohtajaamme, tänään läsnä olevaa Euroopan yhteispuheenjohtajaa Kinnockia ja poissa olevaa Sharon Hay-Websteriä, omistautumisesta tälle työlle viime vuoden aikana tavalla, joka on ollut esimerkillistä. Toivomme, että he jatkavat tätä työtä. Parlamentaarisen edustajakokouksen ensisijainen tavoite on lujittaa Cotonoun sopimuksen parlamentaarista ulottuvuutta. Monien yhdessä tekemiemme asioiden tarkoituksena on auttaa kollegoitamme saamaan vaikutusvaltaa omassa maassaan ja saavuttamaan saman itseluottamuksen, jonka me olemme saavuttaneet vuosien kuluessa käsitellessämme asioita hallitustemme ja täytäntöönpanoviranomaisen kanssa.
Jaetut kokemukset ja yhteiset matkat moniin paikkoihin ovat saaneet meidät ajattelemaan samalla tavoin muun muassa sokerin markkinajärjestelyn uudistuksesta. On hyvä, että maataloudesta vastaava komission jäsen on kanssamme tänään, sillä hän tuntee numerot läpikotaisin ja tietää, mitä Euroopan unioni tekee vähentääkseen markkinajärjestelyjen uudistuksen vaikutusta ja kuinka vähän siihen verrattuna on tarjolla maille, joita asia koskee. Tämän perusteella on selvää, että uudistuksemme vaikuttaa suoraan näihin maihin, joista kahdessa, Guyanassa ja Jamaikassa, olen itse käynyt. Guyanassa voimme – vaikka ei olisi tarkoituskaan – osaltamme horjuttaa koko maata, jos emme vähennä uudistuksemme vaikutusta tarjoamalla maalle riittäviä korvauksia.
On toinenkin tärkeä näkökohta, johon haluan kiinnittää huomiota. Kehotamme komissiota varaamaan sopivan osuuden Euroopan kehitysrahoituksesta parlamentin jäsenten ja muiden johtoasemissa olevien henkilöiden poliittiseen koulutukseen, jonka avulla näissä maissa voidaan kehittää sellaista poliittista kulttuuria, joka lujittaa vastuullista hallintotapaa pitkällä aikavälillä.
Lopuksi haluan mainita virallisen yhteydenpidon, jonka aloitimme yleisafrikkalaisen parlamentin kanssa viime vuoden lopulla. Sain puhua siellä Sharon Hay-Websterin kanssa AKT:n ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen puolesta. Sittemmin minusta tuli tämän -valtuuskunnan puheenjohtaja. On tärkeää, että edistämme Afrikassa tietoisuutta siitä, että mantereen kohtalo on yhteinen ja että parlamentilla voi tässä asiassa olla tärkeä tehtävä. 
Marie-Arlette Carlotti,
   . Arvoisa puhemies, kollegani, jäsen Cornillet'n mietinnössä kuvaillaan yhteisessä parlamentaarisessa edustajakokouksessa vuonna 2005 tehdyn työn laatua.
Yhteinen parlamentaarinen edustajakokous on poliittisen vuoropuhelun pysyvä foorumi, joka pyrkii olemaan ennalta ehkäisevän työn, konfliktien ratkaisun ja demokraattisen prosessin tukemisen väline. Sillä onkin tärkeä tehtävä Cotonoun sopimusta ajatellen. Se on ainutlaatuinen työväline pohjoisen ja etelän välisessä vuoropuhelussa. Vastedes sen pitäisi toimia tehokkaammin erityisesti vakavien kriisitilanteiden, kuten Darfurin kriisin, ratkaisemisessa. Tämä edellyttää kuitenkin, että sille annetaan riittävästi resursseja. Tästä on vastuussa ennen kaikkea Euroopan unioni, jonka on asetettava AKT-maiden kanssa toteutettava kumppanuus poliittisesti tärkeälle sijalle, noudatettava sitoumuksiaan parhaillaan käytävissä kymmenennen EKR:n loppusummaa koskevissa neuvotteluissa ja lopetettava vihdoin sokeriuudistuksen yhteydessä nähdyn kaltainen tapa antaa toisella kädellä ja ottaa toisella.
Antakaamme lopultakin yhteiselle parlamentaariselle edustajakokoukselle sen ansaitsema poliittinen kunnioitus ja toteuttakaamme vihdoin Cotonoun sopimuksen määräys eli se, että Euroopassa edustajakokous on pidettävä Euroopan unionin puheenjohtajavaltiossa. Älkäämme kohdelko AKT-kumppaneitamme välinpitämättömästi, koska siten antaisimme todella huonon poliittisen signaalin. Vastuuta on kuitenkin myös itse edustajakokouksella. Sen uudistuksen on edistyttävä ja työmenetelmien kehityttävä, ja seuraava edistysaskel voisi olla alueellisten konferenssien pitäminen. Tavoitteeksi voitaisiin asettaa vuoden 2007 alku.
Lopuksi haluan sanoa, että meillä edustajakokouksen jäsenillä on myös poliittinen vastuu. Meidän on esimerkiksi pidättäydyttävä erillisistä äänestyksistä, koska se on yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen yhteisen luonteen kieltämistä ja lisäksi keino, jota käytetään nykyään aivan liian usein tarkoituksena tehdä tyhjäksi äänestyksen tulos. Minusta kaikki tuo on sanottu jäsen Cornillet'n mietinnössä ja katsonkin, että se on meille menettelyohjeena vuodelle 2006. 
Gerard Batten,
   . Arvoisa puhemies, vauraamman ja samalla vakaamman maailman turvaamisessa tärkeintä on tietää, miten Afrikan ja muun maailman kehitysmaita voitaisiin auttaa.
Afrikassa on erityisesti edistettävä oikeusvaltion kunnioittamista, sopimusoikeuden noudattamista ja yksityisen omaisuuden suojelua. Jos tässä onnistutaan, syntyy taloudellista kehitystä ja vaurautta. Tätä on hyvin vaikea saavuttaa, kun monet hallitukset ovat sosialistisia tai näennäis-sosialistisia tai yksinkertaisesti kleptokraattisia. Näille maille myönnettyyn kansainväliseen apuun liittyy valitettavasti tuhlausta, kavalluksia ja korruptiota.
Jos Euroopan unioni todella haluaa auttaa näitä maita, sen ei pitäisi auttaa vahvistamaan korruptiojärjestelmiä antamalla lisää apua. Sen sijaan sen olisi tuettava vapaata kauppaa ja alennettava kaupan esteitä ja tariffeja – tai itse asiassa poistettava kaupan esteitä ja tariffeja, jotka hidastavat näiden maiden taloudellista kehitystä. 
Koenraad Dillen (NI ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vuoden 2000 Cotonoun sopimuksen hyvänä tarkoituksena oli auttaa AKT-maita Euroopan unionin avulla ylös katuojasta. Vaikka sopimuksen jatkaminen on tätä nykyä luultavasti selviö, siinä on vielä paljon vikoja, ja aion esitellä lyhyesti joitakin niistä.
AKT-maiden joukossa on yhä kuusi diktatuuria, Zimbabwe, Päiväntasaajan Guinea, Sudan, Swazimaa, Kuuba ja Eritrea. Tosiasia on, että näiden maiden diktaattorit ovat este maiden talouskehitykselle. Yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen ja erityisesti sen poliittisten asioiden valiokunnan on asetettava etusijalle todellisen demokratian tuominen näihin maihin. Toisaalta AKT-maihin kuuluu useita maita, joissa uskonnolliset tavat yhä voittavat oikeusvaltion periaatteen. Muun muassa Darfurin humanitaarinen tragedia on tästä suoraa seurausta. Joissakin maissa naisten oikeuksilla ei ole mitään arvoa ja naisten silpomista tapahtuu vieläkin päivittäin huolimatta siitä, mitä sen ehkäisemiseksi on jo tehty.
Cotonoun sopimus oli ensimmäinen, jossa tunnustettiin, että korruptio on este kehitykselle. Korruptiosta ei ole tehty loppua, vaan se jatkuu ja on vakavana esteenä näiden maiden vähäosaisimpien ihmisten puutteen lieventämiselle. Haluan lopettaa lainaamalla intialaista talouden Nobel-palkinnon saajaa Amartya Senia: "Nälänhätää ei ole vielä koskaan sattunut demokraattisessa maassa". Tästä on seurauksena, että kauppaa tukevan avun (aid for trade) lisäksi meidän on harkittava demokratiaa tukevan avun (aid for democracy) antamista. 
Maria Martens (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, mielestäni voimme tarkastella tyytyväisinä mennyttä vuotta ja AKT:n ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen tekemiä Bamakon ja Edinburghin sopimuksia. Hyviä raportteja on hyväksytty ja vahvistettu edelleen kykyä suoriutua raskaista tehtävistä poliittista vuoropuhelua parantamalla. Tämä on tärkeää, jos haluamme edistää poliittista vakautta, ja sen me voimme saada aikaan parlamentteja lujittamalla.
Loppujen lopuksi kuitenkin tärkeintä AKT-maiden kehitysyhteistyössä on omavastuullisuuden käsite, ja sen otamme työmme lähtökohdaksi. Maat ovat kuitenkin itse päävastuussa omasta kehityksestään. AKT:n ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen vuoropuhelun avulla toivomme voivamme edistää hyvää hallintotapaa, demokratiaa ja ihmisoikeuksien suojelua. Voin lisätä olevani tyytyväinen siihen, että Euroopan parlamentin -valtuuskunta vierailee, kuten jo mainittiin, tällä viikolla yleisafrikkalaisessa parlamentissa, joka voi olla täydentävä väline.
Haluan tänään pyytää, että erityistä huomiota kiinnitetään kahteen hankkeeseen, jotka ovat olleet käynnissä viime vuonna ja jatkuvat ensi vuonna, nimittäin talouskumppanuussopimuksiin ja sokerimarkkinoiden uudistamiseen, joilla kummallakin on suuri vaikutus sekä Euroopassa että AKT-maissa. Meidän on pidettävä huolta, että kummankin avulla vahvistetaan edelleen AKT-maiden taloudellista asemaa. Sen vuoksi näiden maiden riittävä kuuleminen on ratkaisevan tärkeää, ja maiden parlamenttien on osallistuttava kuulemisiin.
Euroopan parlamentissa pidetään AKT-maiden ja EU:n yhteistyötä erityisen tärkeänä, koska siinä on mukana 77:stä Euroopan parlamentin jäsenestä ja 77:stä AKT-maiden parlamenttien jäsenestä koostuva yhteinen parlamentaarinen edustajakokous. Tämä järjestely antaa meille ainutlaatuisen ja arvokkaan mahdollisuuden keskustella ja hyväksyä päätöslauselmia yhdessä. Näiden maiden rauhan sekä poliittisen ja taloudellisen vakauden saavuttaminen ei vaadi vain meidän rahallista investointiamme vaan myös investointia keskustelua ja vuoropuhelua sisältävään yhteydenpitoon, jotta tutustuisimme toisiimme paremmin ja ymmärtäisimme toisiamme paremmin. Siihen emme voi investoida liikaa.
Odotan Wienissä tämän vuoden kesäkuussa pidettävää 11. kokousta innolla ja toivon, että siitä tulee onnistunut. Kiitän esittelijää loistavasta mietinnöstä ja miellyttävästä työskentelystä yhdessä. 
Glenys Kinnock (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, kiitän Cornillet'ta erinomaisesta ja laaja-alaisesta mietinnöstä, jossa käsiteltiin kaikkia tämänaamuisessa keskustelussa esiin tulleita kohtia.
Ne, jotka ovat seuranneet yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen toimintaa usean vuoden ajan, kuten itse olen todellakin tehnyt noin 12 vuotta, ovat huomanneet hyvin rohkaisevaa luottamuksen ja kypsyyden lisääntymistä ja kehitystä varsinkin siinä, miten edustajakokous ottaa asiakseen kysymykset, jotka liittyvät kauppaan ja poliittiseen vuoropuheluun, mitä pidämme erittäin tärkeänä.
Joku on sanonut, että kaikki Afrikassa on kauhistuttavaa ja että mikään ei muutu paremmaksi. Minusta emme voi ajatella noin. Asioilla on rajansa, mutta me työskentelemme kuitenkin siellä parlamentin jäsenten kanssa Cotonoun kumppanuussopimuksen mukaisesti ainutlaatuisella tavalla. Ei ole toista pohjoisen ja etelän välistä parlamentaarista edustajakokousta, joka voi meidän laillamme tehokkaasti vaikuttaa hallintoon, demokratiaan ja ihmisoikeuksiin, ja sitä me juuri teemme.
EKR:stä olemme lyhyesti sanottuna huolissamme, ja keskustelimme siitä Brysselin istuntojaksolla muutama viikko sitten. Monet meistä ovat huolestuneita merentakaisten maiden ja alueiden tilanteesta suhteessa EKR:ään. Meitä huolestuttaa, että Itä-Timoria ei ole päästetty mukaan -yhteistyöhön, ja meillä on myös lukuisia muita huolenaiheita. Emme vieläkään ymmärrä 3 tai 4 prosentin hallintokuluja. En tiedä, miksi komission on käytettävä rahaa maksaakseen itselleen tekemästään työstä. Minusta se on melko omituista.
Palaan vielä lyhyesti sokerikysymykseen, jossa komission jäsen on ollut suoranaisesti osallisena. Lähden viikonloppuna Afrikkaan – Swazimaahan – ja Mauritiukselle tarkastelemaan jälleen sokeriin liittyviä kysymyksiä siellä. Komission jäsen varmaankin tietää, että budjettikohdassa nyt olevat luvut, 130 miljoonasta 170 miljoonaan euroon vuoteen 2013 mennessä, eivät lainkaan vastaa sitä, mitä komission jäsen ja muut olivat luvanneet, joka oli 190 miljoonaa euroa. Oman maani hallitus puhui 230 miljoonasta eurosta. He saavat 1,1 miljardia euroa vuoden 2013 lopulla, ja rahoitus on takapainotteista. Voiko se olla järkevää? Kehotamme hartaasti, että komission jäsen tutkii asian ja yrittää tehdä asiasta toteuttamiskelpoisemman. Lopettakaa tämä takapainotteisuus ja lisätkää varoja budjettikohtaan näille maille.
Kysymys ei ole vain sokerialan työllisyydestä, kuten komission jäsen varmaan tietää – mehän pidimme siitä paljon meteliä Euroopassa – vaan myös muusta kehityksestä, joka riippuu tuosta työllistävästä lähteestä ja kasvaa sen ympärillä. Kyseessä on tuhansien ja taas tuhansien toimeentulo sokeria koskevan pöytäkirjan allekirjoittaneissa 18:ssa maassa. Voitte luottaa siihen, että me yhteisessä parlamentaarisessa edustajakokouksessa pidämme asiaa esillä.
Teemme työtä koko ajan. Valiokuntamme toimivat hyvin, ja mielestäni voimme oikeutetusti sanoa, että yhteinen parlamentaarinen edustajakokous voi vain voimistua tulevina vuosina. Jatkamme kamppailua EKR:n, kaupan sekä muiden huolenaiheiden ja prioriteettien puolesta, jotka ovat yhteisiä meille ja muille yhteisessä parlamentaarisessa edustajakokouksessa toimiville parlamentin jäsenille. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, AKT-valtuuskunnan toimintakertomuksessa on monia asioita, joihin jäsenen ominaisuudessa on syytä kiinnittää myönteistä huomiota. En nyt siis puhu niinkään AKT-maiden tilanteesta, vaan valtuuskunnan toiminnasta.
Ensinnäkin haluan kiittää parlamentin puhemiehistön tekemää päätöstä antaa lupa AKT:n ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen järjestämiseen Edinburghissa. Kokous oli onnistunut ja silloinen puheenjohtajavaltio Britannia ja Edinburghin kaupunki ansaitsevat kiitokset hyvistä järjestelyistä. Toivon, että edustajakokouksen järjestäminen puheenjohtajavaltiossa olisi mahdollista myös jatkossa, sillä kokousten paikallisuus tuo todellista lisäarvoa, kuten myös se, että kokoukset vuorottelevat EU- ja AKT-maiden välillä.
Oli myös erinomainen seikka, että AKT:n ja EU:n edustajat saattoivat osallistua puheenjohtajavaltio Britannian järjestämään kehitysyhteistyöministerineuvoston epäviralliseen kokoukseen lokakuussa. Toivottavasti käytäntö jatkuu myös silloin, kun oma maani Suomi ottaa heinäkuussa puheenjohtajuuden.
AKT:n ja EU:n yhteisellä parlamentaarisella edustajakokouksella on tärkeä asema Cotonoun sopimuksen 8 artiklassa tarkoitetun poliittisen vuoropuhelun toteuttamisessa. Tavoitteena on vahvistaa demokratiaa, hyvää hallintoa ja ihmisoikeuksia. On vain vähän harmillista, että kokouksemme osuvat joka kerta valiokuntaviikon kanssa päällekkäin. Omalla kohdallani se on merkinnyt, etten milloinkaan ole voinut osallistua yhtäjaksoisesti kokoukseen. En tiedä, onko muiden jäsenien mielipide sama, mutta itse luulisin, että helpompaa olisi irrottautua ryhmäkokousviikolla. Tätä vaihtoehtoa kannattaisi ehkä testata.
Olen myös tyytyväinen pysyvien valiokuntien perustamiseen. Ne ovat antaneet mahdollisuuden parempaan yhteistyöhön Euroopan parlamentin ja AKT-maiden jäsenten välillä riittävän ajoissa. Olen huomannut järjestelmän toimivuuden, kun olen itse tehnyt mietintöä. 
Ana Gomes (PSE ).
   – Haluan ensin kiittää jäsen Cornillet'ta mietinnöstä ja AKT:n ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen yhteistä puheenjohtajaa kovasta työstä ja sitoutumisesta edustajakokouksen työhön.
Haluan myös kiinnittää huomiota Edinburghin loppuistunnon aikana marraskuussa edustajakokouksen varjossa pidetyn naisfoorumin päätelmiin. Keskustelussa käsiteltiin naisten ja tyttöjen laitonta kauppaamista kehitysmaista ja Euroopan köyhimmistä osista läntisen Euroopan varakkaimmille alueille. Joka vuosi 600 000–800 000 naista kuljetetaan laittomasti maiden rajojen yli, mikä on enemmän kuin joidenkin AKT-maiden, esimerkiksi Kap Verden, Djiboutin ja Komorien saarten, koko väkiluku.
Naisfoorumi muodosti sillan lähtö- ja kohdemaiden välille. Keskustelu oli vilkasta ja AKT-maiden edustajisto osallistui siihen voimakkaasti. Loppupäätelmissä osanottajat kehottivat yhteistä parlamentaarista edustajakokousta laatimaan raportin, jossa yksilöidään tämän vitsauksen torjuntaan tarvittavat toimet kaikissa AKT-maissa, mukaan lukien Euroopan, Afrikan ja Karibian maat.
On huomattava, että foorumi järjestettiin yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen varjossa ja että sitä varten ei ole käytettävissä resursseja. Kehotankin parlamentin yksiköitä ja puheenjohtajakokousta harkitsemaan rahoituksen varaamista näin myönteiselle ja tuloksiin pyrkivälle organisaatiolle. Yleisemmällä tasolla yhteinen parlamentaarinen edustajakokous keskusteli viime vuonna Darfurin ja Länsi-Afrikan tilanteesta, mutta ei käsitellyt oikeusvaltion ja vaalien epäonnistumista eikä vakavia ihmisoikeuksien loukkauksia maissa, joiden symbolinen merkitys on suuri, kuten Etiopiassa, missä on Afrikan unionin päämaja.
Afrikassa on kuitenkin tapahtunut suurta kehitystä kamppailussa rankaisemattomuutta vastaan. Esimerkiksi diktaattori Charles Taylor on pidätetty ja tuotu oikeuteen. Muita diktaattoreita, kuten Hissène Habré ja Etiopian entinen diktaattori Mengistu, jolla nyt on suojapaikka joissakin AKT-maissa, kuten Zimbabwessa ja Senegalissa, on myös tuotava oikeuteen. Myös nämä ovat tapauksia, joissa edustajakokous voi olla avainasemassa ja lopettaa rankaisemattomuuden Afrikassa.
Minun on sanottava asiaa koskien, että olisi erittäin hyödyllistä, jos keskustelut olisivat aidompia. Joskus jotkut AKT-maat käyttäytyvät enemmänkin hallitustensa puolestapuhujina eivätkä niinkään maansa tilanteen kritisoijina. Mielestäni meidän velvollisuutemme Euroopan parlamentin edustajina on löytää keinot tukea AKT-maista tulevia kollegoitamme, jotka haluavat määrätietoisesti puhua totta, ja rohkaista heitä toimimaan siten, että heidän omissa maissaan saadaan aikaan muutoksia ja parannetaan hallintotapaa. 
John Bowis (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, mielestäni suhteemme AKT:hen on kauniisti kypsynyt, mikä saattaa kuulostaa pitkäaikaisen rakastajattaren kuvaukselta, mutta totta on, että me tunnemme toisemme, ymmärrämme toisiamme, joskus innostamme toisiamme, joskus näemme toisissamme virheitä, mutta opimme arvostamaan toistemme ominaisuuksia.
Viestini AKT:lle on, että me periaatteessa yhä toivomme, että AKT-valtuuskunnat muodostettaisiin vain parlamentin jäsenistä eikä suurlähettiläistä, ja mieluiten hallitus- ja oppositiopuolueista, koska se vastaisi paremmin Euroopan parlamentin valtuuskunnan tasapainoa. En ole varma, näemmekö jonakin päivänä EP:n tapaavan AP:n eli Afrikan parlamentin, johon sisältyy tietysti Karibian ja Tyynenmeren alue, mutta epäilemättä meidän on tehtävä oma osuutemme Afrikan parlamentin konseptin tukemisessa ja kehittämisessä.
Viestini Euroopan parlamentille on, että REACH on osoittanut meille, kuinka läheisesti kummankin työ vaikuttaa toisen työhön. Kävimme arvokkaita keskusteluja Bamakossa ja Edinburghissa, ja olen varma, että tämä parlamentti ottaa AKT:n mielipiteet huomioon. Usein kuitenkin säädämme Euroopan parlamentissa lakeja hyvin perustein, emmekä kuitenkaan ole kuulleet AKT:n huolenaiheita, koska emme ole kuunnelleet. Juuri siksi sanon komission jäsenelle, että AKT ei ole vain hyvää ystäväämme Micheliä varten. Se on kaikkia kollegiossa olevia komission jäseniä varten.
Olen hyvin iloinen, että Euroopan parlamentti hylkäsi parlamentin puheenjohtajiston mielipiteen siitä, missä Euroopan unionin jäsenvaltiossa viimekertainen yhteinen parlamentaarinen edustajakokous järjestettäisiin. Oli mielestämme oikein sijoittaa kokous puheenjohtajana toimivaan valtioon, aivan kuten kierrätämme yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen istuntoja AKT-maissa. Näin AKT:n jäsenet saavat mahdollisuuden tarkastella eri puolia Euroopassa toteutettavista politiikoista, esimerkiksi malariarokotustutkimuksia Edinburghissa. Samalla tavoin me opimme paljon nähdessämme Nigerin aavikoitumisen tai rokotusohjelman rahoituksen toteutumisen kentällä Malissa, missä saimme nähdä eniten kärsineiden ihmisten todella hyötyvän toteutettavista toimista. Influenssapandemian uhka ja toteutunut lintuinfluenssapandemia osoittavat, kuinka tärkeää on, että me – Eurooppa ja AKT-maat – jatkamme tiivisti yhteistä työskentelyä molemminpuoliseksi hyödyksi.
Karin Scheele (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin haluan yhtyä esittelijä Cornillet'n onnittelijoihin. Hän antaa mietinnössään erittäin hyvän yleiskuvan yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen tekemästä hyvästä työstä.
Monet puhujat ovat maininneet naisfoorumin, joka järjestetään aina yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen kokoontuessa, ja haluan tehdä samoin, sillä perusteellinen keskustelu naisille ominaisista poliittisista ja taloudellisista ongelmista AKT-maissa on hyvin hyödyllistä ei vain naisfoorumille vaan myös edustajakokousta seuraaville täysistuntokeskusteluille. Minun tarvitsee vain muistuttaa parlamentin jäseniä mielenkiintoisesta sukuelinten silpomista koskevasta keskustelusta Bamakossa Malissa – maassa, jossa tätä käytäntöä ei myöskään ole kielletty lailla. Keskustelu jatkui tunteja ja onnistuimme saamaan sen jopa radioon.
Haluan kertoa teille joitakin ajatuksia valiokuntien tekemästä työstä, jonka seurauksena AKT:n ja EU:n yhteisen parlamentaarisen edustajakokouksen työskentely on selvästi parantunut. Täysistunnossa jätetään vähemmän tarkistuksia, ja Euroopan parlamentin edustajien ja AKT-maiden edustajien välille syntynyt parempi luottamus on johtanut siihen, että kompromisseja on tehty useammin. Haluan kuitenkin muistuttaa asiasta, joka jo mainittiin, nimittäin siitä, että on tärkeää kiinnittää huomio valiokuntien Brysselissä pidettävien Euroopan kokousten aikatauluun. On joskus suuri vääryys, että meidän on osallistuttava asiantuntijavaliokuntiemme äänestyksiin, jotka voivat kestää tunteja, emmekä pysty osallistumaan kiinnostaviin ja tärkeisiin keskusteluihin AKT–EU-valiokunnissa, mitä joskus aivan väärin perustein pidetään osoituksena kiinnostuksen puutteesta. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, olen puhujien kanssa samaa mieltä siitä, että yhteisestä parlamentaarisesta edustajakokouksesta on tullut hyväksytty ja kunnioitettu foorumi vuoropuhelulle. Edustajakokouksessa hyväksytyt päätöslauselmat käynnistävät joskus keskusteluja, jotka leviävät foorumin ulkopuolelle. Jäsen Bowis mainitsi REACH-päätöslauselman, joka hyväksyttiin parlamentissa viime marraskuussa. Siitä on ollut seurauksena paljon tavoitteellisempi keskustelu, jonka aiheena on ollut REACHin vaikutus kehitysmaihin.
Myös seuraava yhteinen parlamentaarinen edustajakokous tuntuu etukäteen kiinnostavalta. Siinä käsitellään niinkin tärkeitä kysymyksiä kuin alueellisen yhdentymisen asemaa rauhan ja turvallisuuden edistämisessä, AKT-maiden ongelmallista energiakysymystä sekä kalastusta ja siihen liittyviä sosiaali- ja ympäristönäkökohtia kehitysmaissa. Kollegani Michel on kertonut, että hän odottaa erittäin innostuneesti noita kokouksia.
Sokerikysymyksestä puheen ollen tunnen todellakin ongelmat, jotka koskevat sokeria koskevan pöytäkirjan allekirjoittajamaiden rahoitusta. Olemme keskustelleet tästä ennenkin. Muistutan vielä kerran, että vuonna 2006 varoja on käytettävissä 40 miljoonaa euroa. Vielä tärkeämpää on muistaa, että hinnanalennuksen vaikutus Euroopan unionissa vaikuttaa AKT-maihin vasta vuonna 2008. Niillä on toiset kaksi vuotta aikaa yrittää sopeuttaa tuotantonsa Euroopan unionista saataviin varoihin. Tiedätte, että vuodesta 2007 vuoteen 2013 on käytettävissä huomattavia varoja.
Olemme Euroopan unionissa osoittaneet, että meillä on myös velvollisuuksia niitä maita kohtaan, jotka joutuvat kärsimään yhteisön sisäisestä lainsäädännöstä, jota annamme mukauttaaksemme maatalouspolitiikkaamme globaalimpaan kauppaan – olen melko varma, että jokainen on samaa mieltä tästä. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
Alyn Smith (Verts/ALE ). –
   AKT:n ja EU:n yhteinen parlamentaarinen edustajakokous on saanut aikaan joitakin hienoja tuloksia lujittaessaan yhteyksiämme AKT-maihin. Se tarjoaa AKT-maille ratkaisevan tärkeän linkin keskusteluihimme erityisesti nyt, kun alamme lopultakin keskustella kauppapoliittisista toimistamme, jotka aivan liian usein pikemminkin estävät kuin edistävät kehitystä. Skotlanti on ollut muutosvaatimusten eturintamassa vuonna 2005; Edinburghissa järjestettiin Make Poverty History -marssi, Gleneaglesissa kesällä G8-huippukokous ja tietysti olimme tyytyväisiä voidessamme isännöidä kokousta Edinburghissa. Nyt vaadimme, että jäsenvaltioittemme hallitukset toteuttavat hienot puheemme käytännössä ja varmistavat, että kehitysyhteistyöpolitiikka ei ole vain avun jakamista vaan työskentelyä kehitysmaiden kanssa käyden reilua kauppaa meidän kaikkien parhaaksi. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Margrietus van den Bergin kehitysyhteistyövaliokunnan puolesta laatima mietintö (A6-0048/2006) kehitysavun tehokkuudesta ja korruptiosta kehitysmaissa (2005/2141(INI)). 
Margrietus van den Berg (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen iloinen siitä, että keskustelemme tänään täällä parlamentissa vakavasti aiheesta, jota ei ole aina helppo käsitellä kehitysyhteistyöneuvottelujen yhteydessä. Rahamääräisesti tarkasteltaessa Euroopan unioni on maailman suurin rahoittaja. Viime vuosina on alettu tiedostaa maailmanlaajuisesti aikaisempaa selkeämmin, että kehitysavun kohdentamisessa keinot ovat vähintään yhtä tärkeitä kuin avun määrä.
Viime vuonna avun tehokkuudesta annettu Pariisin julistus muodostaa tärkeän vertailukohteen tämän alan toimille, ja komissio on vastannut julistukseen äskettäin ehdottamalla avun tehokkuutta koskevaa toimenpidepakettia, josta keskustellaan pian kehitysyhteistyövaliokunnassa.
Valiokunta-aloitteisessa mietinnössäni, josta äänestämme tänään, esitetään joitakin vakavia suosituksia avun tehokkuuden parantamiseksi. Kehitysavun tehokkuus on paljolti riippuvainen hyvästä hallinnosta, johon ei sisälly korruptiota, sillä sen lisäksi, että kehitysapuvaroja kahmitaan, korruptio on este kehitykselle ja vaikuttaa kohtuuttomasti yhteiskunnan köyhimpiin jäseniin. Se vaikeuttaa peruskoulutuksen ja terveydenhuollon kaltaisten peruspalvelujen saatavuutta ja estää toisinaan kokonaan niiden saatavuuden.
Korruptio on valtava maailmanlaajuinen ongelma. Maailmanpankin arvioiden mukaan lahjuksia maksetaan maailmassa vuosittain yli biljoona Yhdysvaltain dollaria – toisin sanoen 1 000 miljardia. Arvioiden mukaan Afrikassa, joka on maailman köyhin maanosa, menetetään vuosittain 148 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tämä määrä vastaa noin 25:tä prosenttia maanosan bruttokansantuotteesta, ja korruptiota esiintyy yhteiskunnan kaikilla tasoilla. Sen vaikutuspiiriin joutuvat lähes kaikki: poliitikot, virkamiehet, tiedotusvälineet, monikansalliset yritykset ja kansainväliset rahoittajat. Vastuu hyvästä hallinnosta ja tehokkaasta avusta kuuluu sekä rahoittajille että kehitysmaille. Onnistuminen edellyttää vastavuoroisuutta. Ehdotukseni koskevat tämän vuoksi sitä, mitä me – Euroopan unioni, komissio ja jäsenvaltiot – voimme tehdä käytännössä, mielellään yhdessä koko kansainvälisen yhteisön kanssa.
Ensisijainen ehdotukseni koskee mustan listan laatimista korruptoituneista hallintojärjestelmistä, joille pankkien tai muiden rahoituslaitosten ei pidä enää myöntää lainoja. Tällaisella listalla oleville hallituksille rahaa lainaavat asettuvat itse alttiiksi luottoriskille eivätkä voi vaatia kansainvälistä yhteisöä auttamaan itseään ahdingosta. Tämä suojelisi ihmisiä Marcosin, Kabilan, Abachan tai heidän seuraajiensa kaltaisilta henkilöiltä.
Lisäksi ehdotan sen vaatimista, että pieni osuus – 0,5 prosenttia – maan hallitukselle suoraan maksettavasta määrästä maksetaan budjettitukena järjestäytyneen kansalaisyhteiskunnan valvontaryhmille, jotka harjoittavat valtion tulojen ja menojen julkista valvontaa kehitystavoitteiden yhteydessä. Myös kansallisia parlamentteja on tuettava – samasta määrästä – jotta ne voivat suorittaa seurantatehtävänsä paremmin yhdessä kansalaisyhteiskunnan valvontaryhmien kanssa.
Ehdotan myös, että yritykset, joiden on todettu osallistuneen korruptioon kehitysmaahankkeiden yhteydessä, on suljettava pois EU:n tarjouskilpailuista. Ehdotan mustan listan laatimista myös tällaisista yrityksistä. Ne, jotka voivat osoittaa, että parannusta on tapahtunut esimerkiksi hallinnon muutosten ansiosta, saisivat uuden tilaisuuden ja voitaisiin poistaa listalta.
Lopuksi totean, että Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät saa enää viivyttää vuonna 2003 tehdyn korruption vastaisen YK:n yleissopimuksen ratifiointia. Tähän mennessä ainoastaan kaksi jäsenvaltiota – Ranska ja Unkari – on ratifioinut sen. Tähän asiaintilaan on tultava muutos. Kyseessä on ensimmäinen kansainvälinen sopimus, jossa kansainvälistä lainsäädäntöä käytetään keinona torjua korruptiota muun muassa ennaltaehkäisemällä rahanpesua ja rankaisemalla siitä, jäädyttämällä välittömästi ulkomaisissa pankeissa olevat rahoitusvarat ja takavarikoimalla varat, joiden käyttöön voidaan todeta liittyneen korruptiota.
Olen esittänyt nämä ehdotukset mietinnössäni. Ne ovat tietenkin vain esimerkkejä toimista, joita Euroopan unioni voi toteuttaa käsitellessään korruptiosta yhteiskunnalle aiheutuvaa valtavaa ongelmaa. On kuitenkin tärkeää, että komissio, parlamentti ja jäsenvaltiot pitävät niitä ensisijaisina, jotta emme enää ainoastaan osoittaisi sormella kehitysmaita, vaan myös myöntäisimme tekemämme vääryydet. Olen kiinnostunut kuulemaan, kuinka komissio vastaa näihin käytännön ehdotuksiin, sillä – muistutettakoon – onnistuminen edellyttää vastavuoroisuutta. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, aivan ensiksi kiitän esittelijää erinomaisesta mietinnöstä. Komissio takaa hyvin mielellään, että sen hallinnoima kehitysapu edistää köyhyyden torjunnan ja poistamisen tavoitteita, ja tässä yhteydessä rahoitusvarojen tehokas hallinta on ratkaisevaa. Tämän vuoksi hallinnasta yleensä päätettiin tehdä horisontaalinen ja keskeinen aihepiiri kymmenennen EKR:n ohjelmasuunnittelussa, koska korruption torjunnassa voidaan onnistua ainoastaan yhdistämällä se osaksi laajempaa valmiuksien kehittämisohjelmaa.
Olemme samaa mieltä esittelijä van den Bergin kanssa ongelman tärkeydestä ja laajuudesta. Korruptio on todellakin merkittävä este kehitykselle. Se iskee ankarimmin kehitysmaiden köyhimpiin. Sen yhteydessä esiintyy poliittista epävakautta ja ihmisoikeusrikkomuksia, ja se vähentää kehitysapuun käytettävissä olevien rahoitusvarojen määrää.
Toiseksi olemme samaa mieltä siitä, että korruptio on hyvin monisäikeinen ilmiö, jota on käsiteltävä kattavalla joukolla erilaisia toimenpiteitä. Kansainväliset sopimukset ovat tärkeitä, ja mietinnössä todetaan, että useat jäsenvaltiomme eivät ole vielä ratifioineet korruption vastaista YK:n yleissopimusta. Meidän on tehtävä yhteistyötä yksityisen sektorin järjestöjen kanssa. Tarvitsemme myös kansalaisyhteiskunnan valvontaryhmiä.
Hyvää hallintoa tuetaan kehitysapuohjelmistamme toteuttamalla erilaisia toimia, kuten oikeusjärjestelmän uudistuksia, ja myöntämällä tukea ylimmille tarkastuselimille, kansalaisyhteiskunnalle ja kansallisille parlamenteille; aiheesta keskusteltiin äskettäisessä EU:n ja AKT-maiden yhteisessä parlamentaarisessa edustajakokouksessa. Tuemme jo kansalaisyhteiskunnan valvontaryhmiä, esimerkiksi Transparency International -järjestön kokouksia, joissakin maissa.
Kolmanneksi pidämme esittelijä van den Bergin tavoin perusteltuna erityisen huomion kiinnittämistä budjettitukeen – emme sen vuoksi, että se olisi erityisen altis korruptiolle, vaan koska se on osa ratkaisua. Sen merkittävänä etuna on, että sen avulla voidaan suoraan vaikuttaa julkistalouden huonoon hallinnointiin, joka on merkittävä korruption lähde monissa maissa.
Budjettitukeamme saavat vain maat, jotka ovat selkeästi sitoutuneet uudistamaan julkisen talouden järjestelmäänsä, ja sen avulla voidaan edistää merkittävästi korruption torjuntaa lujittamalla julkisten hankintojen kaltaisia herkkiä aloja. Toisaalta hanketyypeille myönnettävä tuki perustuu suurelta osin julkisiin hankintoihin. Sen avulla ei voida kuitenkaan vaikuttaa järjestelmän heikkouksiin.
Olette tietoisia tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksesta, joka koskee julkistalouden hallinnointia AKT-maille myönnettävän talousarviotuen yhteydessä. Kertomuksessa tuetaan komission lähestymistapaa. Korostan myös tämän vuoden maaliskuussa pidetyn kehitysavun tehokkuutta käsittelevän Pariisin foorumin painopisteenä olleen yhtenäistämisohjelman tärkeyttä. Ohjelmassa korostetaan avunsaajamaiden varainhoitoa ja sen valvontaa koskevien maakohtaisten järjestelmien lujittamisen tärkeyttä, mihin juuri pyrimme. Varovaisuuden vuoksi muistutettakoon kuitenkin, että budjettitukea ei ole kohdennettu jollekin tietylle alalle, vaan edellytykset tuille, jotka maksetaan tietenkin yleiseen talousarvioon, voidaan vahvistaa alakohtaisia uudistuksia koskevien erityisten toimenpiteiden ja tavoitteiden avulla.
Neljänneksi avun tehokkuutta koskevassa Pariisin julistuksessa korostetaan myös julkisten hankintamenettelyjen avoimuuden lisäämisen tärkeyttä kumppanimaissamme. Kyseiset menettelyt ovat usein korruption lähde.
Viimeinen näkökohtani koskee alalla toimivia kollegojamme. Toiminnan hajautuksen päätavoitteisiin kuuluu taata, että kehitysapua valvotaan tiiviimmin kentällä ja että maassa olevan henkilöstömme yksityiskohtaisia paikallistietoja hyödynnetään mahdollisimman tarkkaan. Edustustot voivat tarkistaa, että kehitysapua käytetään asianmukaisesti. Lisäksi vaadimme nykyään ulkoisia tarkastuksia tietynlaisilta sopimuksilta ennen loppumaksun suorittamista, ja vuonna 2003 otettiin käyttöön laaja järjestelmä ulkoisten tarkastusten suunnittelua varten. Järjestelmä kattaa sekä päätoimipaikkojen että edustustojen käynnistämät tarkastukset.
Lyhyesti sanottuna olemme monelta osin samaa mieltä esittelijä van den Bergin erittelystä. Mielestämme julkisia hankintoja koskeviin kysymyksiin voitaisiin kiinnittää enemmän huomiota, ja joitakin ehdotetuista yksityiskohtaisista toimenpiteistä olisi tarkasteltava uudelleen. Lisäksi niistä olisi keskusteltava edelleen. 
Nirj Deva,
   . Arvoisa puhemies, onnittelen ensin kollegaani esittelijä van den Bergiä erinomaisen ja arvokkaan mietinnön johdosta. Ei ole epäilystäkään siitä, että kehitysavun jakamisen yhteydessä esiintyvä korruptio kuuluu vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamisen suurimpiin esteisiin.
Vaikka huoli vuosituhannen kehitystavoitteille myönnettävän rahoituksen riittävyydestä kasvaa, meidän on taattava, että kehitysmaille tarjotaan kehitysapua ja että se jaetaan tehokkaasti. Tukimäärien noustessa kasvaa huoli siitä, että poliitikot ja virkamiehet käyttävät väärin maailman köyhille tarkoitettuja rahoja. Kuten esittelijä van den Berg totesi, korruptio on levinnyt laajalle ja vaikuttaa kaikkiin aloihin ja virkavaltaan.
Meidän on kuitenkin muistettava, etteivät ongelman vaikutukset rajoitu missään tapauksessa pelkästään kehitysmaihin. On yleisesti perusteltavissa, ettei kehitysapua pitäisi kanavoida hallituksen kautta. Lisäämme kuitenkin budjettituen määrää, ja olin tyytyväinen kuullessani komission jäsenen esittämät näkemykset toimielinten vahvistamisesta korruption poistamiseksi budjettituen ja julkisen sektorin uudistuksen avulla.
Virkamieskunnan ja julkisen varainhoidon laaja-alainen rakenneuudistus on välttämätön. Nämä uudistukset ovat usein harvojen ja valittujen virkamiesten vastuulla. Usein julkisen sektorin pienten palkkojen varassa elävät kehitysmaiden virkamiehet pyrkivät suojelemaan perhettään köyhyydeltä. He ovat alttiita lahjonnalle, ja lisäansioiden toivossa he päätyvät usein harjoittamaan ns. kuutamourakointia. Kuinka voimme odottaa, että ihmiset toteuttavat tarvittavat uudistukset, jos heille ei makseta ponnistelujensa mukaan?
Ehdotan komission jäsenelle, että sisällytämme budjettitukeen kussakin kehitysmaassa päätöksentekoprosessin avaintoimijoihin kuuluvat noin 200 virkamiestä. Miksi emme seuraa Singaporen esimerkkiä ja anna näille virkamiehille normiemme mukaisia ylimääräisiä lisätuloja, jotta he eivät joutuisi kiusaukseen ottaa vastaan lahjuksia perheensä totutun elintason säilyttämiseksi?
Meidän on myös purettava sääntelyä. Sääntely on korruption äiti. Paperin valta pakottaa ihmiset hankkimaan lupia, ja lupia haetaan ja ostetaan turvautumalla korruptioon. Jos mahdollisuuksien mukaan puramme sääntelyä kehitysmaissa, voimme käsitellä tätä ongelmaa. Sääntelyä käytettiin kolonialistisena välineenä: paperin valtaa, vastakohtana kylässä olevalle sotilaalle, käytettiin palvelemaan siirtomaaherran tarkoitusperiä. Kyseiset maat säilyttivät valvontajärjestelmän itsenäistyessään. Ne eivät poistaneet siirtomaavallan aikaista valvontaa, ja tämän vuoksi korruptio on yleistynyt, koska sääntelyä on lisätty jatkuvasti. On huolehdittava siitä, että kehitysmaiden kansallisilla parlamenteilla on täydet tutkintaresurssit, jotta ne voivat selvittää korruptiota kyseisissä hallituksissa.
Olemme oikeilla jäljillä. Onnittelen esittelijä van den Bergiä erinomaisen mietinnön johdosta. Olen tyytyväinen siihen, mitä komission jäsen esitti. 
Ana Gomes,
   . – Arvoisa puhemies, kiitän ensin esittelijä van den Bergiä hänen erinomaisen, ajankohtaisen ja merkittävän mietintönsä johdosta. EU:n ja sen jäsenvaltioiden osuus kaikesta julkisesta kehitysavusta on yli puolet. Kevään 2005 Eurooppa-neuvoston ja G8-maiden Gleneaglesin huippukokouksen tekemien päätösten jälkeen kansainvälistä kehitysapua on tarkoitus lisätä tuntuvasti kymmenen seuraavan vuoden kuluessa.
Mikäli haluamme tässä yhteydessä saavuttaa vuosituhannen tavoitteet kaikilta osin, on otettava käyttöön asianmukaiset avoimuuteen tähtäävät mekanismit sen takaamiseksi, että kehitysapu todellakin tavoittaa kentällä ne ihmiset, joiden auttamiseen se on tarkoitettu. Kuten van den Bergin mietinnössä todetaan, kehitysavun asianmukainen hallinnointi on tärkeää vastaanottajamaiden hyvän hallinnon kannalta. Vaikka Etiopia – esimerkin antaakseni – on suurin ulkopuolisen avun vastaanottaja (avun osuus on lähes 25 prosenttia maan talousarviosta), oikeusvaltioperiaatetta, demokratiaa ja ihmisoikeuksia on loukattu vakavasti.
Tarkistetun Cotonoun sopimuksen 96 ja 97 artiklan mukaan vakavissa korruptiotapauksissa voidaan käynnistää poliittiset neuvottelut. EU:n olisi käytettävä tätä välinettä tarvittaessa. Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä on luonnollisesti keskeisen tärkeää edistää voimakasta kansalaisyhteiskuntaa, jossa on vapaa ja vakaa lehdistö. Tämä on ainoa keino, jonka avulla kehitysmaiden kansalaiset voivat paljastaa korruptoituneet hallitukset ja vapautua niistä. Käytännössä EU:n on painostettava kehitysmaiden parlamentteja ja hallituksia, jotta ne tehostavat sotilasmenoja koskevaa valvontaa.
Varjo- ja rinnakkaisbudjetit ovat itsessään korruption muoto, joka vaikuttaa suoraan sisäiseen, alueelliseen ja jopa maailmanlaajuiseen turvallisuuteen. Tämän alan avoimuuden puute on selkeä esimerkki korruption, vararikkoon ajautuvien maiden ja turvallisuuden välisestä yhteydestä. Toisin sanoen puhuessamme korruptiosta puhumme myös sodasta ja rauhasta, eikä ongelma sen vuoksi rajoitu kehitysmaihin, kun otetaan huomioon, että EU:n ja länsimaiden hallituksilla on useimmiten osuutta siihen. Esimerkiksi G8-maiden osuus maailman aseviennistä on yli 80 prosenttia.
Suhtaudun myönteisesti EU:n jäsenvaltioiden toimiin sen takaamiseksi, että Euroopan unionista tapahtuva asevienti on yhteensopivaa vastaanottajamaiden teknisen ja taloudellisen kapasiteetin kanssa puolustustarvikkeiden vientiä koskevien Euroopan unionin käytännesääntöjen mukaisesti. On tärkeää taata, ettei kehitysapuvaroja käytetä aseisiin. Valitettavasti odotamme jäsenvaltioilta edelleen yksityiskohtaisia selontekoja kyseisten käytännesääntöjen täytäntöönpanosta.
Tällä aseiden, korruption ja väkivallan synkällä alalla Euroopan unionin tehtävänä on taata, että eurooppalaisten yritysten ja eurooppalaisten hallitusten myymät aseet päätyvät laillisille vastaanottajilleen ja ainoastaan heille, eivätkä rikollisten, miliisien ja sortohallitusten käsiin. Se, että jäsenvaltiot, myös kotimaani, panivat vuonna 2003 annetun aseiden välitystä koskevan neuvoston yhteisen kannan täytäntöön vain osittain, on osoitus siitä, että Euroopassa on edelleen lainsäädännön porsaanreikiä tällä alalla. Jollemme tiukenna asevalvontaa omien rajojemme sisällä, tämän alan korruptiota on vaikea torjua kehitysmaissa. 
Marios Matsakis,
   . Arvoisa puhemies, onnittelen esittelijä van den Bergiä erinomaisen mietinnön johdosta. Korruptio ei ole mikään uusi eikä harvinainen vitsaus. Ihmiset ovat harjoittaneet sitä muinaisista ajoista lähtien, ja se on levinnyt laajalle sekä kehitysmaissa että kehittyneissä maissa – ainoa ero on, että kehittyneissä maissa sitä harjoitetaan ammattimaisemmin ja tyylikkäämmin, ja sitä on siten vaikeampi tunnistaa.
Kun otetaan huomioon, että korruptio on hyvin yleistä ja laaja-alaista, kuinka tehokkaita kansainvälisen tason yritykset hillitä sitä ovat itse asiassa olleet? Pelkään, etteivät ne ole olleet kovin tehokkaita. Tämänhetkinen arvioitu lahjusten määrä – biljoona Yhdysvaltain dollaria – ei ole pienempi kuin aikaisempina vuosina, vaan itse asiassa enemmän. Syy on yksinkertainen: korruptiota ei voida hallita pelkästään allekirjoittamalla sopimuksia ja julistuksia, vaan ainoastaan siten, että asianosaiset huolehtivat tällaisten sopimusten ja julistusten kurinalaisesta täytäntöönpanosta. Meidän kehittyneissä maissa elävien on näytettävä hyvää esimerkkiä.
Kääntäkäämme katseemme itseemme arvostellessamme kehitysmaita korruptiosta. Tarkastelkaamme kriittisesti omaa tilannettamme ja eritelkäämme itseämme esittämällä muutamia yksinkertaisia kysymyksiä. Kuinka vapaa korruptiosta on järjestelmä, jossa Yhdysvaltojen hallituksen korkeimman tason virkamiesten – mieleeni tulevat nimet Cheney ja Rumsfeld – väitetään olevan osallisina yrityksissä, joille on myönnetty miljoonasopimuksia Irakissa ja Afganistanissa ja jotka ovat heille henkilökohtaisesti merkityksellisiä? Kuinka vapaa korruptiosta on tilanne, jossa Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin Blairin puoliso on suuren asianajotoimiston palveluksessa ja käsittelee poliittisesti hyvin arkaluonteisia tapauksia, jotka liittyvät suoraan hänen aviomiehensä tekemiin poliittisiin päätöksiin ja joihin nämä päätökset vaikuttavat? Eikö myös tässä tapauksessa päde roomalainen sanonta, jonka mukaan ei riitä, että Caesarin vaimo on kunniallinen, vaan hänen täytyy myös näyttää sellaiselta? Kuinka vapaa korruptiosta on järjestelmä, jossa YK:n virkamiehiä ja muita etuyhteydessä olevia henkilöitä, myös YK:n pääsihteerin poikaa, syytetään osallisuudesta apua öljyä vastaan -skandaaleihin?
Entä kuinka vapaana korruptiosta voidaan pitää – meitä lähempänä olevaa – järjestelmää, jossa lainsäädännön valmisteluun osallistuvat Euroopan parlamentin ja muiden EU:n toimielinten jäsenet tai heidän läheiset sukulaisensa ovat samanaikaisesti yritysten johtokuntien jäseniä tai kuuluvat sellaisten yritysten sidosryhmiin, jotka pystyvät saamaan valtavia voittoja kyseisen lainsäädännön ansiosta? Onko pelkkä etunäkökohtia koskeva ilmoitus todella riittävä?
Lopuksi kohdistan huomionne kahteen jäsen Kristovskisin esittämään tarkistukseen, jotka koskevat johdanto-osan N kappaletta ja 22 kohtaa. Näillä tarkistuksilla korjataan virhe alkuperäisen mietinnön johdanto-osan N kappaleessa, jossa Kypros poistettiin niitä EU:n jäsenvaltioita, jotka eivät ole vielä ratifioineet vuonna 1997 tehtyä OECD:n yleissopimusta, koskevasta luettelosta. Itse asiassa Kypros on yrittänyt toistuvasti liittyä jäseneksi OECD:hen, mutta aiheeseen liittymättömistä poliittisista syistä Turkki esti osallistumisen. Äänestämällä näiden kahden tarkistuksen puolesta mahdollistamme sen, että Malta, Liettua, Latvia ja Kypros voivat ratifioida OECD:n yleissopimuksen. 
Marie-Hélène Aubert,
   . Arvoisa puhemies, minäkin kiitän esittelijä van den Bergiä erinomaisesta mietinnöstä. Hän saa sen johdosta paljon kehuja, mikä sinänsä on merkille pantavaa. On selvää, että korruption torjunta on ehdottomasti keskeistä sekä EU:n antaman avun tehokkuuden että sen luotettavuuden kannalta. Kuinka voimme todella vakuuttaa kansalaisemme tai jäsenvaltiot antamaan enemmän, jos korruptio on edelleen laajalle levinnyttä? Tämä on myös oikeusvaltion ja talouden elinkelpoisuuden edellytys. Meidän on tämän vuoksi toteutettava ja saatettava päätökseen nämä ratkaisevat ponnistelut, joista on tullut talouden globalisoitumisen myötä jonkin verran monisäikeisempiä pääoman siirtämisen helppouden ja EU:n tason uuden budjettitukiprosessin johdosta.
Esittelijä kuvailee kattavasti korruption torjuntaan liittyviä kysymyksiä, joita tämä uusi budjettitukijärjestelmä herättää, sekä raaka-aineisiin ja erityisesti niukkoihin öljyesiintymiin kohdistuvien paineiden lisääntymisestä aiheutuvaa ongelmaa, joka on tässä tapauksessa kärjistynyt. Tämän vuoksi on pelättävissä, että korruptiopyrkimykset, joiden tavoitteena on päästä käyttämään viimeisiä jäljellä olevia fossiilisia polttoainevaroja, samoin kuin asekauppaan ja laittomaan asekauppaan liittyvät konfliktit lisääntyvät. Aseet ja öljy ovat itse asiassa kaksi makrotalouden suurta alaa, joilla laajamittainen korruptio on kehittymässä.
Esittelijä korostaa tämän vuoksi perustellusti kahta kysymystä: avoimuutta ja vastuuta. Avoimuus on itse asiassa keskeinen tekijä, mikäli on muodostettava täsmällinen ja selkeä näkemys käytettävistä budjettivaroista. Meidän on tuettava paljon määrätietoisemmin tämän alan tiettyjä aloitteita, kuten "publish what you pay" -aloitetta tai kaivannaisteollisuusaloitetta, joiden puutteena on kuitenkin se, että ne perustuvat yksinomaan vapaaehtoiseen osallistumiseen. Meidän on edistyttävä tällä lainsäädännön alalla sen sijaan, että yksinomaan luotamme taloudellisten tai poliittisten toimijoiden hyvään tahtoon julkaista halutessaan määrärahat tai lainat, joita ne myöntävät asianomaisille hallituksille.
Öljy- ja kaivosteollisuudesta saatavien tulojen sisällyttäminen talousarvioon on myös talousarvion avoimuuden kannalta keskeinen näkökohta. Euroopan unionin tukien yhteydessä tätä on itse asiassa vaadittava, jotta budjettitukea ei voitaisi myöntää hallitukselle, joka ei selvästi julkaise öljy-, kaivos- tai metsäteollisuudesta saamiaan voittoja. Julkinen mielipide ei voi ymmärtää, miksi Euroopan unioni auttaa edelleen maita, joilla pitäisi itse asiassa olla valtion talouden jouhevan toiminnan takaava mittava budjetti.
Mietinnön mukaan myös hallitusten sotilasmenot on julkistettava. Kansallisten parlamenttien ja kansalaisyhteiskunnan asemaa on yksinkertaisesti vahvistettava myös rahoituksellisesti lisäämällä tukea, jonka ansiosta sekä parlamentit että kansalaisyhteiskunta voivat hoitaa tehtävänsä tällä alalla.
Viimeinen huomautukseni koskee avoimuutta eri rahoittajien yhteydessä. Näiden maiden hallituksia auttavat myös kaupungit, alueet tai valtiot kaikilla tasoilla, eikä meillä ole tietokantaa, joka osoittaisi, paljonko tietty maa todella maksaa tietylle valtiolle, alueelle tai kaupungille. Kyseiset tiedot eivät ole käytettävissämme tällä hetkellä, mikä myös ruokkii korruptiota.
Näistä syistä katson, että meidän on saatava aikaan järjestys, kuten on todettu, ja että korruptiotapaukset muodostavat osan Euroopan unionin ajankohtaisista haasteista. Vallankäyttöä ja poliittisen elämän rahoitusta koskeva kysymys on yhtä merkityksellinen pohjoisessa kuin etelässä. 

Luisa Morgantini,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, esittelijä van den Berg piti mielestäni erinomaisen puheen. Ei ole epäilystäkään siitä, että korruption poistaminen on avaintavoite kehitysavun tehokkuuden takaamisessa, ja esittelijä van den Berg on kuvaillut tätä varten tarvittavia välineitä, joita ovat avoimuus, osallistuminen ja vastuu.
Parlamenttien ja kansalaisyhteiskunnan rooli on keskeinen, ja avoimemmat menettelyt ja tietojen välittäminen ovat tärkeässä asemassa. Lisäksi on välttämätöntä, että kaikki yhteiskunnan toimijat osallistuvat nykyistä aktiivisemmin köyhyyden torjunnan strategioiden määrittämiseen, johon osallistuminen on edelleen vähäistä, myös kansallisella tasolla. Lopuksi todettakoon, että erityisrahoitusta tarvitaan yhteistyötoimien seurantaan.
Mielestäni emme voi puhua korruptiosta kehitysmaissa tarkastelematta kolikon toista puolta – sitä, missä määrin me kehittyneet maat olemme vastuussa niiden korruptiosta ja miten me hyödymme siitä. Jäsen Matsakis antoi joitakin hyvin täsmällisiä esimerkkejä; tämä ei missään tapauksessa tarkoita monien kehitysmaiden johtajien ja hallitusten ja toisinaan myös kansalaisjärjestöjen tämänhetkiseen korruptioon kohdistuvan painostuksen helpottamista.
Korruption torjunta vastaanottajamaissa on ulotettava koskemaan myös teollisuusmaiden korruptiota harjoittavia yrityksiä, ja korruptoituneet tahot olisi voitava pysäyttää osana tehokasta ja avointa kumppanuutta. Rahoittajamaiden vastaanottajamaissa sijaitsevien toimielinten on sitouduttava torjumaan ilmiötä kentällä ilmoittamalla korruptiota harjoittavista yrityksistä ja karkottamalla ne sinne mihin ne kuuluvat, kuten myös esittelijä van den Berg totesi, ja niiden on uskallettava toimia myös, jos korruptiota esiintyy omissa toimielimissämme kohdemaassa. Sen lisäksi, että korruption kustannukset ovat moraalinen kysymys, ne koituvat kaikkien – myös eurooppalaisten veronmaksajien – maksettaviksi.
Avun sidonnaisuuksien purkaminen on korruption ja kehitysavun tehokkuuden väliseen suhteeseen liittyvä toinen keskeinen näkökohta. Sitomaton apu – joka on välttämätön eettisistä syistä – takaa suuremman avoimuuden menettelyjen yhteydessä ja tehtäessä ja hallinnoitaessa hankintasopimuksia, ja se nostaisi myös avun arvoa. Luvut ovat täysin selkeitä: sidottu apu nostaa tavaroiden ja palvelujen kustannuksia keskimäärin 15–30 prosenttia ja elintarvikeavun ollessa kyseessä peräti 40 prosenttia.
Olisi hyödyllistä, jos pystyisimme määrittämään asianmukaisesti julkisen kehitysavun. Mielestäni julkista kehitysapua, jota lisäävät usein velkahuojennuksiin, rauhanturvaamiseen, rauhaan pakottamiseen ja konfliktintorjuntatoimiin, maahanmuuttajien palauttamiseen kotimaahansa ja rajavalvontaan myönnettävät valtavat määrät, ei saa muuttaa.
Tällaisessa vaihtoehdossa budjettituesta voi tulla tärkeä tukikanava köyhimmille, raskaimmin velkaantuneille maille köyhyyden torjumiseksi ja vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamiseksi. Pidän kuitenkin ratkaisevan tärkeänä, että – kuten myös neuvoston, parlamentin ja komission antamassa asiakirjassa kehityspolitiikkaa koskevasta eurooppalaisesta konsensuksesta todetaan – jäsenvaltioiden hallitukset ja EU:n toimielimet pyrkivät koordinoimaan keskenään ja yhdenmukaistamaan politiikkansa myös kansainvälisissä rahoituslaitoksissa tullakseen maailman suurimmiksi, mutta myös vastuullisimmiksi ja tehokkaimmin toimiviksi rahoittajiksi laatimalla sellaisia politiikkoja, joiden avulla etelän maiden jatkuva velkaantuminen ulkomaille saadaan loppumaan. Tämä auttaa poistamaan köyhyyttä, ja parhaassa tapauksessa se auttaa poistamaan myös hieman epäoikeudenmukaisuutta ja ehkä jopa sotia. 
Hélène Goudin,
   Arvoisa puhemies, kansainvälinen yhteisvastuu ja mahdollisuus auttaa kehitysmaiden ihmisiä sen ansiosta ovat hyvin lähellä sydäntäni. Pidän kehitysapua tärkeänä välineenä näissä pyrkimyksissä luoda parempi maailma. EU:n kehitysapupolitiikka on sinänsä hyvin heikkoa. Lisäksi muut politiikanalat heikentävät sitä. Ensiksikin EU harjoittaa maatalouspolitiikkaa, jossa älyttömiä tukia myönnetään suhteellisen varakkaille maanviljelijöille. Tämä yhdessä EU:n köyhien maiden maataloustuotteille määräämien tullien kanssa johtaa tilanteeseen, jossa maatalouspolitiikka on haitaksi avulle.
Toiseksi EU:n kauppapolitiikasta seuraa, etteivät köyhät maat voi tulla markkinoillemme kilpailukykyisillä tuotteillaan. Ajankohtainen ja valaiseva esimerkki tällaisesta haitallisesta protektionismista ovat EU:n äskettäin esimerkiksi Vietnamista tuotaville jalkineille asettamat tullit. Kolmanneksi – ja tämä on viimeinen esittämäni näkökohta – katson, että kehitysyhteistyö pitäisi toteuttaa jäsenvaltiotasolla. Jotta kehitysapu olisi mahdollisimman tehokasta, toimien koordinointi on tietenkin aina ratkaisevan tärkeää.
Tämä koordinointi olisi kuitenkin toteutettava YK:n tasolla, jossa rahoittajat kaikkialta maailmasta, eivätkä ainoastaan EU:sta, työskentelevät yhdessä tarjotakseen tehokasta apua, joka todella johtaa köyhyyden vähentymiseen. Tämä prosessi johtaisi siihen, että maailman köyhien maiden asema paranee todella, minkä pitäisi olla avun päätavoite. 
Eoin Ryan,
   . Arvoisa puhemies, suhtaudun hyvin myönteisesti esittelijä van den Bergin mietintöön kehitysavun tehokkuudesta ja korruptiosta kehitysmaissa ja onnittelen häntä sen johdosta.
Korruptio on suurin yksittäinen este kehitysavun toimittamiselle köyhille. Meidän on kysyttävä, minkä vuoksi EU edelleen kanavoi kehitysapua korruptoituneille hallintojärjestelmille. Kuinka voimme katsella ja seurata sivusta nälänhätää monissa Afrikan maissa, vaikka niiden johtajat kaikesta päätellen voivat paksusti? EU:n on ryhdyttävä määrätietoisesti vastustamaan sellaisia hallituksia, jotka peittelemättä harjoittavat korruptoituneita hallintotapoja.
Avoimuutta on lisättävä. EU on maailman suurin kehitysavun antaja. EU:n on seurattava kyseisen avun täytäntöönpanoa ja hyväksyttävä se. Enemmän kehitysapua on kanavoitava suoraan erityishankkeisiin sen sijaan, että sillä kartutetaan vastaanottajamaiden julkisia varoja, jotta voidaan varmistaa kiistattomasti rahojen käyttötarkoitustaan vastaava käyttö. Kansalaisyhteiskunnan valvontaryhmien perustamista kehitysmaissa on tarkasteltava vakavasti, ja kehotan komissiota myöntämään riittävän osuuden budjettituesta tällaisille valvontaryhmille.
Yleissivistävää ja ammatillista koulutusta on parannettava, ja naisten osallistumista korkeakoulutukseen on lisättävä, jotta he saavat tilaisuuden osallistua politiikkaan laajemmin. Kuka tahansa Afrikassa vieraillut tietää, kuinka tärkeässä asemassa naiset ovat. Heidän panoksensa voisi olla vielä paljon merkittävämpi, jos heille annettaisiin tilaisuus, minkä vuoksi tätä mahdollisuutta on tarkasteltava ja kannustettava.
Kehitysmaiden merkittävänä ongelmana on, että hallituksen virkamiehet hankkivat laittomasti julkisia varoja, jotka he sijoittavat ulkomaisille tileille. Kehotan näitä varastettuja varoja säilyttäviä rahoituslaitoksia jäädyttämään tai takavarikoimaan ne. Ne tietävät, mistä nämä rahat ovat peräisin. Jos talletan 10 000 euroa pankkitililleni Irlannissa, pankinjohtajan on tiedusteltava minulta, mistä raha on peräisin. Näissä maissa talletetaan miljoonia, eikä kukaan kysy tallettajilta mitään.
Kehotan laatimaan mustan listan korruptoituneista hallintojärjestelmistä tai yksityishenkilöistä, jotta asianomaisia tahoja voidaan estää lainaamasta suuria rahamääriä rikkailta mailta. Ne olisi poistettava listalta vasta kun ne ovat edenneet merkittävästi kohti demokratiaa.
Meidän on tarkasteltava myös itseämme. Tarkastelkaamme Kenian tapausta ja Anglo Leasing -skandaalia. Entisen korruption torjunnan johtajan John Githongon oli lähdettävä maasta tekemiensä havaintojen vuoksi, ja hän on pyytänyt tutkimaan Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia kyseiseen skandaaliin liittyvissä kysymyksissä.
Euroopan unionin kansalaisia on osallisina huijauksissa ja valeyrityksissä, jotka lainaavat ja antavat rahaa Afrikkaan. Heidät on pysäytettävä. Useita vuosia sitten kaikissa Euroopan maissa oli kampanja. Olemme ottaneet Irlannissa käyttöön lainsäädännön, jonka mukaan seksuaalirikoksiin kolmannessa maassa osallistuneita henkilöitä vastaan voidaan nostaa syyte kotimaassaan. Samanlainen lainsäädäntö voidaan ottaa käyttöön Euroopan unionissa korruption yhteydessä, jotta Afrikassa tai jossakin kolmannessa maassa korruptioon syyllistyneitä tai siellä virkamiehiä lahjovia Euroopan unionin kansalaisia vastaan voidaan ja lain mukaan pitää nostaa syyte heidän kotimaassaan.
Meidän on tarkasteltava tällaisia asioita, jotta voimme päästä eroon korruptiosta. Emme voi ainoastaan syyttää afrikkalaisia. Meidän on käännettävä katseemme itseemme ja tarkasteltava omaa osuuttamme tällaisissa järjestelmissä. 
Koenraad Dillen (NI ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, lähes kaikki AKT-maat ovat pohjalukemissa Transparency International -järjestön laatiman ja paljon käytetyn CPI-korruptioluokituksen (Corruption Perception Index) viimeisimmässä painoksessa, eikä sen pitäisi hämmästyttää meitä. Todella ikävää on se, että AKT-maiden luokitus kyseisellä mittarilla ei ole juuri lainkaan parantunut viiden viime vuoden kuluessa.
Tämä on erinomainen mietintö, ja siinä osoitetaan selvästi, että korruption poistaminen voisi nostaa merkittävästi Afrikan bruttokansantuotetta. Kun otetaan huomioon, että korruptio vaikuttaa ensisijaisesti köyhimpiin, siinä on monien afrikkalaisten kohdalla kysymys elämästä ja kuolemasta. Riittävin resurssein toteutettavassa korruption torjunnassa on siten kyse elämästä ja kuolemasta; ei riitä, että siihen osallistuu ainoastaan muutama huomattava henkilö ja että korruption torjuntaa pidetään siten toisarvoisena.
Yhtä tärkeää on käsitellä suoraa budjettitukea huolellisesti, sillä vaarana on, että EU tekee avoimia valtakirjoja ulkomaisille toimielimille, joita se ei voi valvoa mitenkään. Asettakaamme etusijalle kehitysavun myöntäminen sellaisille kansalaisjärjestöjen hankkeille, joiden avulla voidaan saada aikaan konkreettisia tuloksia, mutta joilta voidaan myös vaatia sellaisten tulosten takaamista ja lisäksi laatunormien soveltamista. 
Michael Gahler (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, edellisten puhujien tavoin ilmaisen arvostukseni esittelijä van den Bergiä ja hänen merkittävää mietintöään kohtaan, jossa osoitetaan, kuinka monin ja erilaisin tavoin olosuhteet saattavat heikentää kehitysapuamme samalla kun korruptoituneet rakenteet kukoistavat.
Rikollista toimintaa näissä maissa harjoittavat ovat tietenkin pääasiassa niitä, jotka istuvat lihapatojen äärellä, mutta on nopeasti pääteltävissä, että kavalletut rahat on talletettava jonnekin, ja tällöin Euroopan unioni astuu kuvaan. Juuri meidän pankkimme tarjoavat diktaattoreille tilejä, joille he voivat piilottaa rahansa, ja usein juuri eurooppalaiset yritykset harjoittavat yhteispeliä kyseisten maiden järjestelmien kanssa, mikä kostautuu viime kädessä niiden kansalaisille.
Huolehtikaamme siitä, että tarkistamme huolellisesti, mihin budjettituki päätyy; epäilen, voiko EU todella antaa budjettitukea 28 maalle ja ovatko niiden rakenteet sellaisia, että voimme tehdä sen luottavaisesti. Käyttäkäämme saatavillamme olevia oikeudellisia keinoja tutkia pankit, jotta saamme selville, mihin likainen raha on päätynyt, ja varmistakaamme näissä maissa elävien ihmisten hyväksi, että raha palaa niihin. Muuttakaamme lainsäädäntöämme siten, etteivät yritykset voi ilmoittaa lahjuksia verotuksessa vähennettäviksi toimintakustannuksiksi. Tuomitkaamme julkisesti ne Euroopan unionin yritykset, jotka tekevät niin, sillä julkinen tuomitseminen on hyvä keino kuivata suo, josta korruptio syntyy. Toteuttakaamme myös Cotonoun sopimuksen 96 artiklan nojalla toimia korruptiosta tunnettuja hallintojärjestelmiä vastaan. Korostan jäsen Gomesin tästä aiheesta esiin ottamia näkökohtia. Haluaisin, että kaikilta näiltä ihmisiltä – ja myös heidän puolisoiltaan – evätään pysyvästi viisumit, jotta he eivät voisi tulla Euroopan unioniin ostosmatkoille kuluttamaan rahoja, jotka he ovat varastaneet omilta kansalaisiltaan. 
Karin Scheele (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, kehitysavun tehokkuus ja korruption torjunta ovat punaisena lankana monissa, erityisesti niissä keskusteluissa, joita olemme käyneet eilisillasta lähtien. Tämän päivän käsittelyjärjestyksessä on tärkeässä osassa esittelijä van den Bergin mietintö kehitysavun tehokkuudesta ja korruption torjunnasta kehitysmaissa. Yhdyn hänelle esitettyihin onnitteluihin ja kiitoksiin; hänen mietintönsä ja se, mitä hän totesi johdantopuheenvuorossaan, osoittavat erittäin hyvin korruption torjunnan tarpeen, jotta korruptio ei olisi enää kehityksen esteenä.
Ajankohtana, jona meidän on sisäistettävä se, että kehitysyhteistyöhön käytettäviä varoja on lisättävä merkittävästi, on keskusteltava vakavasti korruption torjunnasta, jotta korruptiota ei voida enää käyttää helppona tekosyynä.
Korruptio on sekä maailmanlaajuinen että monisäikeinen ilmiö, ja kehitysmaissa esiintyvän korruption syitä on etsittävä myös niiden ulkopuolelta. Ulkomaisiin virkamiehiin kohdistuvan lahjonnan torjuntaa koskeva OECD:n yleissopimus on tärkeä keino käsitellä meillä esiintyvän korruption ja kehitysmaissa esiintyvän korruption välisiä yhteyksiä. Mielestäni meidän – toisin sanoen Euroopan unionin – on tehtävä kaikkemme, jotta EU:n jäsenvaltioihin lukeutuvat Latvia, Liettua ja Malta ratifioivat tämän sopimuksen mahdollisimman pian.
Minulla on vielä jotakin sanottavaa suorasta budjettituesta. Euroopan unionissa valitaan yhä useammin suora budjettituki hankkeiden sijaan, ja vaikka se on periaatteessa ymmärrettävää, tähän liittyy hyvin paljon epäilyjä, joita on todella tuotu esiin tänään. Epäilyjä on sen suhteen, onko käytettävissämme riittävästi valmiuksia ja riittävästi henkilöstöä takaamaan tarvittava seuranta. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin onnittelen esittelijä van den Bergiä hänen mietintönsä johdosta, jossa hän ottaa esiin erään kehitysyhteistyöalan tulenarimmista aiheista. Afrikan unionin arviot, joiden mukaan korruptio ryöstää Afrikan kansallisilta talouksilta noin 150 miljardia Yhdysvaltain dollaria vuodessa, toisin sanoen neljäsosan Afrikan bruttokansantuotteesta, osoittavat, kuinka tärkeitä tämän alan toimet ovat.
Aloitan käsittelemällä samaa näkökohtaa, johon jäsen Gahler viittasi – sitä, että meidän on toimittava, vaikka se loukkaisi eniten meitä. Lahjuksia maksetaan vuosittain kokonaiset biljoona dollaria. Ketkä niitä maksavat? Kuka pitää tällaisten rahamäärien maksamista investointina ja tallettaa ne tarkkaan vartioiduille tileille vielä suurempien voittojen toivossa? Vaikka on tärkeää, että kannustamme kumppaneitamme torjumaan korruptiota ja tuemme heitä siinä, ensisijaisena tehtävänämme olisi oltava pysäyttää omissa maissamme ne tahot, jotka pystyvät maksamaan sellaisia valtavia määriä lahjuksina ja käyttämään niitä Afrikan ja muiden maanosien tuhoamiseen.
Korostan nimenomaisesti korruption vastaisen YK:n yleissopimuksen 15 artiklaa, jonka mukaan Euroopan unionin jäsenvaltioiden on tehtävä lahjonta rangaistavaksi. Kotimaassani Saksassa lahjuksia on voitu viime aikoihin asti vähentää verotuksessa, eikä ihmisiä voida vieläkään rangaista niiden maksamisesta.
Meidän täällä parlamentissa pitäisi ensin poistaa nämä mädännäisyydet omista nurkistamme. Teidän ja kaikkien kehitysyhteistyövaliokunnan jäsenten tavoin tuen "publish what you pay" -kampanjaa ja olisin jopa valmis vaatimaan, että monikansalliset yhtiöt pakotetaan julkistamaan tiedot hallituksille suorittamistaan maksuista.
Lahjonnasta hyötyvät myös pankit, jotka tarjoavat palvelujaan toteuttaessaan sellaisia tilisiirtoja ja voivat iloita lahjuksia pursuvista tileistä; meidän on tehtävä loppu tällaisesta toiminnasta. Tällaista ei voida sallia EU:ssa, minkä vuoksi meidän olisi kehotettava EU:ta ja sen jäsenvaltioita katkaisemaan voitelurahojen kanavat myös sen rajojen ulkopuolella. Meidän on tehtävä lahjonnasta rangaistavaa täällä kotona. Meidän on huolehdittava siitä, ettei omaa elintasoamme enää rahoiteta edes osittain korruptiosta saaduilla voitoilla ja ettemme enää kiittele pankkiiriliikkeitämme siitä, että ne saavat voittoa korruptiotoiminnasta. Meidän on annettava tutkintavirastoillemme mahdollisuudet jäljittää lahjusten maksajat. Vasta huolehdittuamme tästä kaikesta voimme seistä suorina kumppaniemme edessä ja käskeä niitä tekemään samoin korruption torjumiseksi. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, annan varauksettoman tukeni esittelijä van den Bergin mietinnölle. Korruption vuoksi kehitysapu ei ole niin tehokasta kuin se voisi olla, minkä vuoksi on suotavaa, että sen torjuntaa jatketaan, ja tämä mietintö tarjoaa konkreettisia ja järkeviä välineitä valvontakoneiston lujittamiseksi, minkä ansiosta korruption torjunnan oikeudellista kehystä voidaan parantaa. Oikeudellinen kehys ei ole kuitenkaan ainoa tekijä. Korruption torjuminen yhteiskunnallisena ilmiönä on aivan yhtä voimakkaasti sidoksissa yhteiskunnassa vallalla oleviin arvoihin. Tämän vuoksi kansalaisyhteiskunnan järjestöt ja erityisesti uskonnolliset johtajat on haastettava huolehtimaan omalta osaltaan hyvän hallinnon edistämiseen ja korruption torjuntaan liittyvästä tehtävästään.
Tämän keskustelun olisi noustava teorioiden yläpuolelle. Joka tapauksessa sekä kehitysapua myöntävien maiden että kehitysapujärjestöjen on voitava luottaa siihen, että niiden raha käytetään tehokkaasti ja suunniteltuun tarkoitukseen. Asiantuntija, jolta pyysin mielipidettä van den Bergin mietinnöstä, kertoi minulle toissapäivänä, että mietintö on merkittävä ja että hän toivoo Alankomaiden hallituksen hyväksyvän sen ilman tarkistuksia. Tämän parempaa kohteliaisuutta tuskin voisin esittää esittelijä van den Bergille. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ). –
   Arvoisa puhemies, Maailmanpankki arvioi, että lahjuksiin käytetään maailmassa vuosittain biljoona Yhdysvaltain dollaria. Afrikan unioni arvioi, että korruptio maksaa Afrikan taloudelle yli 25 prosenttia sen vuotuisesta bruttokansantuotteesta.
Keskustellessamme kehitysmaissa esiintyvästä korruptiosta emme saa kuitenkaan unohtaa sitä, että muun muassa Yhdysvalloissa, Tanskassa ja Saksassa yritysten annettiin viime aikoihin asti käyttää lahjuksia ja merkitä nämä määrät tämän jälkeen verotuksessa vähennettäviksi kuluiksi. Tätä häpeällistä käytäntöä noudatettiin myös Keski- ja Itä-Euroopan maissa, muun muassa Puolassa.
Korruptio on vakava uhka kehitykselle. Ongelman ymmärtäminen ja tehokkaan ratkaisun löytäminen edellyttää määrätietoisia toimia, kuten sellaisen mustan listan laatimista, jonka avulla estettäisiin pankkeja tarjoamasta rahoitusta lainojen muodossa ja lahjomaan hallituksia tai niiden edustajia. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, sana "korruptio" mainittiin eilisiltana useita kertoja keskustellessamme vuoden 2006 maailman terveyspäivästä. Keskustelemme tänä aamuna sen laajuudesta. Onnittelen esittelijää erinomaisen mietinnön johdosta.
Eräät jäsenet ovat maininneet maailmanlaajuisen korruptio-ongelman. Mielestäni petämme itseämme, jos sanomme, että se on ainoastaan kehitysmaiden ongelma. Sanoisin, että ne ovat ottaneet oppia kehittyneistä maista: paljolti häpeäksemme olemme opettaneet niille joitakin temppuja. Tämän vuoksi olemme niille ja itsellemme velkaa sen, että siivoamme omat jälkemme. Tuen kollegaani jäsen Ryania, joka totesi, että pankkeja ja rahoituslaitoksia on tarkasteltava tässä koko prosessissa, koska jos rahoja ei voisi sijoittaa minnekään, korruptio olisi ehkä vähäisempää.
Puhuin tänä aamuna joidenkin avustustoimistojen kanssa, joilla on pitkä kokemus tältä alalta. Niiden pääasiallinen viesti meille on, että meidän on luotava tarvittavat valmiudet kehitysmaiden järjestelmiin ja virkamieskuntaan ja sen jälkeen kaikkiin kehitysapuohjelmiimme. Ne sanoivat myös, että tämä on pitkäaikainen prosessi emmekä saa tuloksia yhdessä yössä. Suuri osa korruptioon kohdistettavasta tehoiskustamme pitäisi mielestäni toteuttaa ensin kehittyneissä maissa ja mahdollisesti tämän jälkeen auttaa hävittämään korruptio kehitysmaista.
Missään tapauksessa emme saa rangaista niitä, jotka eniten tarvitsevat meiltä apua, rahaa ja avustusta. Korruption torjunnasta puhuessamme minusta tuntuu aina siltä, että juuri kyseiset tahot joutuvat jälleen kärsimään. Viesti on tämä. Luokaamme valmiudet ohjelmiimme, mutta huolehtikaamme siitä, että jatkamme avustustyötämme, että apu päätyy oikeille ihmisille ja etteivät he joudu kärsimään. 
Robert Evans (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, johdantopuheenvuorossaan esittelijä van den Berg – muiden tavoin – otti esiin ne valtavat rahamäärät, joista tässä on kyse. Meidän Euroopan parlamentin jäsenten on oltava realistisia sen suhteen, mitä voimme tehdä. Mietinnössä tarkastellaan joitakin näkökohtia, joihin voimme vaikuttaa. Keskityn parlamenttien asemaan.
Euroopan parlamentilla on vakiintuneet suhteet monien sellaisten maiden parlamentteihin eri puolilla maailmaa, joista olemme huolissamme. Toisinaan ongelmana ovat parlamentit. Hyväksyn sen. Kuten edellinen puhuja mainitsi, joissakin maissa kansalliset parlamentit voidaan kuitenkin poissulkea; ne voidaan sivuuttaa, ja korruptoituneet virkamiehet voivat päästä käsiksi kehitysapuun ilman hallituksen osallistumista. Tämän vuoksi meidän olisi mielestäni tuettava voimakkaammin demokraattisesti valittuja hallituksia ja autettava niitä lujittamaan maidensa mekanismeja kehitysavun jakamiseksi ja sen varmistamiseksi, että avustusrahoja käytetään laajasti.
Jäsen Ryan viittasi hyvin kiinnostavaan näkökohtaan mietinnössä: on todisteita siitä, että korruptio vähenee, kun naisten määrä parlamentissa kasvaa. Voimme kannustaa tätä. Voimme tehdä enemmän demokratioissa sen varmistamiseksi, että yhä enemmän naisia valitaan. Olin hyvin ylpeä saadessani osallistua Euroopan parlamentin edustustoon Afganistanissa maan ensimmäisten parlamentaaristen vaalien tukemiseksi. Näimme siellä naisten äänestävän naisia. Mitä enemmän voimme tehdä auttaaksemme naisia ja parlamentteja kehittymään, sen parempi. 
Tunne Kelam (PPE-DE ). –
   Korruptio on heikon hallintojärjestelmän sivutuote, mutta sitä esiintyy myös selkeiden arvojen puutteen vuoksi. Tämän vuoksi on käytännössä hyvin tärkeää, että yhteiskunnalla on eettinen säännöstö ja hyvät käytännöt tämän ongelman ratkaisemiseksi.
Heikot moraaliperiaatteet edistävät sekä omaa etua tavoittelevia toimia että kyseisten toimien salaamista. Kehitysavun tarjoajat ovat taipuvaisia uskomaan, että heidän rahansa käytetään oikeaan tarkoitukseen. Kehitysavun vastaanottajien onnistuu usein saada meidät uskomaan, että näin on. Kehitysavun myöntämisen yhteydessä esiintyvä korruptio vaikuttaa erittäin voimakkaasti, koska tosiasiallisesti ahdingossa olevat ihmiset kärsivät kaksinkertaisesti. Sen lisäksi, että he menettävät sen materiaalisen avun, joka heidän olisi pitänyt saada, heiltä viedään toivo parantaa elämäänsä ja toivo yhteisvastuusta.
Tämän vuoksi tehtävämme on jatkuvasti paljastaa ja, mikä vieläkin tärkeämpää, ehkäistä korruptiota ja siihen liittyvää herkkäuskoisuutta. Tilintarkastustuomioistuin katsoo, että Euroopan komission kehitysapuohjelmissa korruption vaaroja ei oteta riittävästi huomioon.
Annan kaksi esimerkkiä, joista ensimmäinen on Euroopan unionin kehitysapu Palestiinan itsehallinnolle. Meidän on tänään myönnettävä, että edellisen hallinnon syvälle juurtunut korruptio on yksi ääriliike Hamasin valtaantulon pääasiallisista syistä. Toiseksi komissio lähettää humanitaarista apua Tshetsheniaan. Mitä on tehty sen määrittämiseksi, päätyväkö kyseiset varat todella julkishallinnossa esiintyvästä korruptiosta kärsiville paikallisille asukkaille?
Lopuksi korostan muutamaa tärkeää näkökohtaa tässä erinomaisessa mietinnössä. Jäsenvaltioiden on ratifioitava korruption vastainen YK:n yleissopimus. Toiseksi budjettitukea olisi myönnettävä ainoastaan sellaisille hallituksille, jotka selkeästi pyrkivät nostamaan julkisen talouden hallintostandardeja. Olen iloinen siitä, että edustaja tukee kyseistä menettelytapaa. Tietty osuus myönnettävästä kehitysavusta pitäisi kohdentaa kansalaisyhteiskuntaa seuraavien järjestöjen tukemiseen.
Viimeiseksi mainitsen tärkeimmän ongelman: sellaisia maita, joissa on rahoituskeskuksia, on painostettava jäädyttämään ja kotiuttamaan korruptoituneiden hallitsijoiden sinne tallettamat laittomat varat. Tämä on hyvin hankala vaatimus, mutta sen täytäntöönpano on testi, joka osoittaa, olemmeko vakavissamme korruption torjunnassa. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, korruption torjunta tarkoittaa todellakin ponnisteluja rauhan ja demokratian puolesta, köyhyyden torjuntaa ja pyrkimyksiä lujittaa kansalaisyhteiskuntaa kehitysmaissa; demokratian ja taloudellisen kehityksen väliset suhteet kehitysmaissa ovat osoittaneet tämän, ja Amartya Sen, merkittävä intellektuelli ja taloustieteen Nobelin palkinnon saaja, on osoittanut sen työllään paremmin kuin kukaan muu.
On todella hämmästyttävää, että sekä kansainvälisessä yhteisössä että Euroopan unionissa korruption torjunta on usein ollut tabu. Tämä johtuu siitä, että poliittiset hyötyperiaatteet, jäsenvaltioiden halu käyttää valtaa ja kansainväliset asiakassuhteet ovat olleet tärkeämpiä.
Vuosituhannen kehitystavoitteiden täytäntöönpanon on arvioitu epäonnistuneen. Kukaan ei kuitenkaan ole puhunut siitä, mikä osuus korruptiolla on kyseisessä epäonnistumisessa. Mielestäni kansainvälisen yhteisön olisi asetettava uusi kehityspäämäärä: demokraattinen hallinto ja korruption torjunta.
Lopuksi huomautan vielä, että Euroopan unionin ja erityisesti Euroopan komission on otettava käyttöön tukikelpoisuuden määrittämistä koskevat ankarat mekanismit Afrikkaa varten laaditussa uudessa kehitysstrategiassa. Euroopan unionin on tehtävä yhteistyötä YK:n, kansainvälisten rahoitusjärjestöjen ja kansalaisjärjestöjen kanssa, jotta voimme yhdessä torjua tätä ilmiötä korostamalla kansalaisyhteiskunnan lujittamista ja riippumattomia tiedotusvälineitä. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, Maailmanpankin arvioiden mukaan lahjuksiin käytetään vuosittain biljoona Yhdysvaltain dollaria. Kuvitelkaa, kuinka monia erinomaisia aloitteita tällä rahamäärällä voitaisiin rahoittaa. Vuosittain voitaisiin kohdentaa biljoona Yhdysvaltain dollaria todellisille avuntarvitsijoille.
Korruptio rajoittaa köyhien mahdollisuutta hankkia tavaroita. Se heikentää julkisten palvelujen tehoa ja ennen kaikkea se saa kansalaiset menettämään luottamuksensa valtakeskuksiin. Euroopan unionin, joka on suurin kehitysmaille myönnettävän avun antaja, pitäisi olla hyvin aktiivinen yhteisön talousarviosta rahoitettavien kehitysapuohjelmien avoimuuden takaamisessa.
Tämän vuoksi ei riitä, että otetaan käyttöön kansainvälinen "musta lista" korruptoituneista hallituksista. Poliitikkojen, virkamiesten, kansalaisjärjestöjen, kansainvälisten yritysten ja tiedotusvälineiden olisi kaikkien osallistuttava korruption torjuntaan. Kehitysavun käyttöä voidaan tehostaa ainoastaan koordinoimalla kansainvälisten rahoittajien toimia ja estämällä korruptoituneita virkamiehiä käyttämästä kehitysapuvaroja väärin tai anastamasta niitä.
Tämän vuoksi esittelijä van den Bergin laatima mietintö on hyvin tärkeä ja hyvin ajankohtainen. Onnittelen häntä hänen erinomaisen asiakirjansa johdosta. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, pidän myönteisenä täällä tänään käymäämme keskustelua. Mielestäni on tärkeää korostaa, että petosongelmaa ei voida koskaan pitää ratkaistuna. Jatkuva valppaus kaikilla tasoilla ja kaikissa olosuhteissa on tarpeen ulkoisten toimien alalla, johon liittyy suuria riskejä. Nämä toimet toteutetaan huonosti hallituissa valtioissa, joissa kansalaisyhteiskunnan tason vastavoimia ja valmiuksia ei ole.
Koska korruptiota ei voida eristää hallinnon uudistamistoimista, komission lähestymistapa sen estämiseksi ja torjumiseksi on kaksiosainen. Se koostuu toisaalta hyvien hallintokäytäntöjen valtavirtaistamisesta kaikissa EU-rahoitteisissa ohjelmissa ja hankkeissa ja toisaalta erityisten ohjelmainterventioiden toteuttamisesta.
Euroopan unionin ja avunsaajamaiden väliset maakohtaiset strategia-asiakirjat ja kansalliset maaohjelmat sisältävät yleensä oikeusvaltioperiaatteen, demokratiakehityksen, julkishallinnon uudistamisen, julkistalouden hallinnoinnin ja kansalaisyhteiskunnan lujittamisen alojen erityistoimenpiteitä.
Esitän nyt muutaman huomautuksen joistakin tänään esiin otetuista kysymyksissä. Keskustellessamme yrityksistä meidän on parhaamme mukaan varmistettava, etteivät yritykset hyödy korruptiosta. Voimme estää yrityksiä, joiden on todettu syyllistyneen petokseen tai korruptioon, osallistumista tarjouskilpailuihin. Voimme myös keskeyttää rahoitusta saavan hankkeen, jos havaitsemme petoksen tai korruptiota jossakin vaiheessa. Toimimme kerran näin erään hankkeen yhteydessä Zimbabwessa.
Kansallisille parlamenteille myönnettävän tuen yhteydessä todettakoon, että komissio pitää kansallisten parlamenttien valvontatehtävän lujittamista tärkeänä keinona pyrkiä parantamaan kehitystoimintamme kokonaistehokkuutta ja vaikutuksia näissä maissa. Esimerkiksi EKR:stä ja Etelä-Afrikkaa koskevasta budjettikohdasta noin 11 AKT-maan kansallisten parlamenttien valmiuksia on lujitettu yhteensä 35 miljoonalla eurolla vuodesta 2000 lähtien.
Pitää paikkansa, että kansalaisyhteiskunnan valvontaryhmät, joiden kanssa työskentelemme, ovat yksityisen sektorin järjestöjä. Asiat olisivat huonommin, jos meillä ei olisi näitä valvontaryhmiä.
Useat jäsenet ottivat esiin avoimuuskysymyksen, joka onkin avainasemassa. Tämän vuoksi tuemme useita määrärahojen käytön valvontaan liittyviä ohjelmia. Tehokkaan ja avoimen budjetoinnin ja julkisten varojen käytön edistäminen on keskeisessä asemassa budjettitukiohjelmissamme.
Lopuksi todettakoon, että komissio kannustaa toimielinten mahdollisimman laajamittaista osallistumista eri tasoilla, erityisesti parlamentaarisella tasolla, kumppanihallitusten ja eri alueiden kanssa käymänsä jatkuvan vuoropuhelun avulla. Olen pannut merkille näkemyksen naisten osallistumisen myönteisestä vaikutuksesta. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan pian – klo 12.00.
Marios Matsakis (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, huomaan, että lopetimme tänään 20 minuuttia etuajassa. Ehdotan, että puhemiehelle annetaan tulevaisuudessa mahdollisuus jatkaa keskustelua siltä osin kuin se tuntuu tarpeelliselta, mikäli lopetamme niin aikaisin, jotta voimme käyttää parlamentin ajan tehokkaammin. 
Puhemies. –
   Toimitan mielelläni esittämänne ehdotuksen eteenpäin. Se saattaisi todellakin tehostaa työajan käyttöämme.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana äänestykset.

Avril Doyle (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, komissio esitti tiistain täysistunnossa yksipuolisen julkilausuman eräitä fluorattuja kaasuja koskevasta asetuksesta. Sen sisältöä ei ollut tuotu julki sovitteluprosessin aikana, ja se on ristiriidassa sovittelusopimuksen hengen kanssa. Lisäksi se osoittaa suurta kunnioituksen puutetta ja välinpitämättömyyttä parlamentin ja neuvoston selvää tahtoa kohtaan. Siksi pyysin eilen, että äänestystä kahdesta fluorattuja kaasuja koskevasta mietinnöstä lykättäisiin vähintään täksi päiväksi. Näin meillä olisi aikaa tutkia yhdessä kaikkien poliittisten ryhmien kanssa vakavia vaikutuksia, jotka meille lainsäätäjinä aiheutuvat tästä parlamentin väärästä kohtelusta, joka mielestämme johtuu kahden komission pääosaston välisestä reviiririidasta.
Parlamentti kunnioittaa täysin komission asemaa perustamissopimuksen valvojana ja lainsäädännön alullepanijana, eikä sitä tarvitse jatkuvasti korostaa. Myös me vaadimme, että komission kaikki osastot ja yksiköt kunnioittavat täysin asemaamme lainsäätäjinä.
Tuntien keskustelut paremmasta lainsäädännöstä ja paremmista suhteista komission ja parlamentin välillä menevät hukkaan, jos komissio ja sen edustajat eivät piittaa niistä parlamentissa.
Haluan pöytäkirjaan merkittäväksi kirjeen, jonka sovittelukomitean puheenjohtaja Trakatellis ja minä esittelijänä kirjoitimme puheenjohtaja Barrosolle eilen:
"Kirjoitamme teille ilmaistaksemme pettymyksemme komission yksipuolisesti Euroopan parlamentin täysistunnossa 4. huhtikuuta antamaan julkilausumaan fluorattuja kaasuja koskevan asetuksen lopullisesta tekstistä.
Kuten tiedätte, kyseinen asetus on merkittävä askel kohti Kioton pöytäkirjassa sovittujen päämäärien saavuttamista, ja siinä noudatetaan eurooppalaisen ilmastonmuutosohjelman linjaa. Pelkonamme on, että komission julkilausuman tarkoituksena oli horjuttaa vaikeasti saavutettua, komissionkin tukemaa poliittista sopimusta Euroopan parlamentin ja neuvoston välillä.
Sekä Euroopan parlamentti että neuvosto osoittivat 31. tammikuuta selvästi tahtonsa löytää poliittinen ratkaisu ongelmaan, joka liittyy joidenkin jäsenvaltioiden jo käyttöön ottamiin toimiin fluorattujen kasvihuonekaasujen päästöjen vähentämiseksi. Komissio antoi julkilausumansa viime hetkellä, eikä sitä voida pitää myönteisenä toimena yhteisön lainsäädännön hyväksymisprosessissa. Toivomme vilpittömästi, että komissio harkitsee tarkasti seuraavia toimiaan, ei ainoastaan puhtaasti lain näkökulmasta vaan myös siten, että ne sopisivat yhteen sovitteluprosessissa saavutetun sopimuksen hengen kanssa."
Kirjeen ovat allekirjoittaneet kollegani Trakatellis ja minä.
Komission jäsen Verheugen, joka vastaa yritys- ja teollisuustoiminnasta ja on komission varapuheenjohtaja, vakuutti minulle eilen henkilökohtaisesti, että – lainaan häntä hänen luvallaan – "jos uusi asetus astuu voimaan, ehdotan komissiolle, että rikkomismenettelyt Itävaltaa ja Tanskaa vastaan lopetetaan".
Pyydän hyvässä uskossa komission jäsentä Kyprianouta, joka on tänään parlamentissa komission edustajana, vastaamaan komission puolesta vakaviin huoliin, joita tiistai-illan julkilausuman sisältö on aiheuttanut.
Puhemies.
   – Hyvät parlamentin jäsenet, kuten huomaatte, kyse on tärkeästä asiasta. Odotamme nyt komission – eli komission jäsenen Kyprianoun – vastausta, ja sen kuultuamme voimme päättää jatkosta. 
Markos Kyprianou,
   . Arvoisa puhemies, otan huomioon jäsen Doylen esiin tuomat asiat. Haluan vakuuttaa parlamentille komission puolesta, että komissio sitoutuu arvioimaan uudelleen Itävaltaa ja Tanskaa vastaan vireillä olevia fluorattujen kasvihuonekaasujen käyttöön liittyviä rikkomismenettelyjä ja ottamaan huomioon sovitteluprosessissa saavutetun lopullisen sopimuksen hengen. Äänestys tästä asiasta voidaan siis toimittaa tänään. 
Puhemies.
   Koska esittelijä on nähtävästi tyytyväinen komission jäsenten Verheugenin ja Kyprianoun lausumiin, voimme nyt toimittaa äänestyksen. 

Puhemies.
   Seuraavaksi käsittelemme Valko-Venäjän vaaleja. Parlamentin luvalla haluan toivottaa lämpimästi tervetulleeksi noihin vaaleihin osallistuneen ehdokkaan Aleksandr Milinkevitšin, joka on puolustanut demokratiaa Valko-Venäjällä ja on nyt täällä, istuntosalin lehterillä. Lämpimästi tervetuloa.
Arvoisa Milinkevitš, kuten huomaatte, toivomme kaikki puoluekannasta riippumatta demokratiaa naapurillemme Valko-Venäjälle. Toivotamme teille parhainta menestystä kotimaassanne. 

Charles Tannock (PPE-DE ). –
   Kaikki poliittiset ryhmät sopivat tiistai-iltana, että 8 kohdassa vaihdettaisiin yksi sana, "yhdentyminen", "tulevaisuudennäkymiksi". Tämä on yhdenmukaista Euroopan naapuruuspolitiikkaa koskevan mietinnön, jonka esittelijä olin, ja jäsen Brokin laajentumista koskevan mietinnön kanssa. Jostain käsittämättömästä syystä istuntopalveluissa, joissa ei ehkä ymmärretty asian arkaluonteisuutta, tilalle oli oma-aloitteisesti, neuvottelematta poliittisten ryhmien kanssa, vaihdettu sana "pyrkimykset". Voimmeko muuttaa yhteisen päätöslauselmaesityksen tekstiin sovitun sanan "tulevaisuudennäkymät"?

Bruno Gollnisch (NI ). –
   Arvoisa puhemies, puhun hyvin lyhyesti. Olemme juuri hyväksyneet Valko-Venäjän ja Ukrainan vaaleja koskevat päätöslauselmat. Mielestäni parlamentin olisi laadittava päätöslauselma myös Ranskan presidentinvaaleista, sillä viime vaalien yhteydessä vuonna 2002 esiintyi yleiseen mielipiteeseen kohdistuvaa painostusta ja väkivaltaisia mielenosoituksia.
Puhemies.
   Äänestykset ovat päättyneet. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   . Nykyisten sääntöjen mukaan Sveitsin ja Liechtensteinin myöntämiä oleskelulupia ei voida hyväksyä kauttakulkuun tai lyhytaikaiseen oleskeluun Schengenin alueella.
Tämä merkitsee, että niiden yhteisön ulkopuolisten maiden kansalaisten, joilta vaaditaan viisumi Schengenin alueelle saapumiseen, on anottava viisumia, vaikka heillä olisi Sveitsin tai Liechtensteinin myöntämä oleskelulupa.
Siirtotyöläisten ja heidän perheidensä kausittaisen, erityisesti loma-aikoihin ajoittuvan liikkumisen vuoksi – Sveitsin osalta tämä koskee noin puolta miljoonaa ihmistä – joidenkin jäsenvaltioiden konsulaatit ovat suuresti ylikuormitettuja, ja kyseiset henkilöt itse joutuvat kestämään pitkiä odotusaikoja ja rasittavaa byrokratiaa.
Kannatankin yksinkertaistetun järjestelmän luomista näiden ihmisten kauttakulkua varten, ensinnäkin koska he eivät aiheuta minkäänlaista laittoman maahanmuuton riskiä tai turvallisuusriskiä, sillä Sveitsin ja Liechtensteinin viranomaiset ovat tarkastaneet heidän taustansa oleskelulupaa myöntäessään. Lisäksi kannatan ehdotusta vastavuoroisuuden nimissä, sillä näissä maissa on vuodesta 2000 lähtien ollut voimassa vastaava viisumivapaus henkilöille, joilla on jonkin EU:n jäsenvaltion myöntämä oleskelulupa. 
Jörg Leichtfried (PSE ),
   . Haluan äänestysselitykselläni tukea tätä ehdotusta, jonka ansiosta voidaan mielestäni parantaa kyseistä prosessia huomattavasti. Nykyisen tilanteen vuoksi jäsenvaltioiden Sveitsissä ja Liechtensteinissa sijaitseville konsulaateille koituu erittäin paljon töitä, ja kustannukset ovat kolmansien maiden kansalaisten aiheuttamia. Tämä tilanne ei ole tyydyttävä, ja sen on muututtava.
Sekä Sveitsi että Liechtenstein tekevät hyvin tarkat tutkimukset ja kiinnittävät suurta huomiota turvallisuuteen, kun ne myöntävät oleskelulupia. Haluan myös huomauttaa, että Sveitsi ja Liechtenstein noudattavat kumpikin kaikissa tapauksissa yhtä tiukkoja turvallisuusnormeja kuin EU:n jäsenvaltiot.
Minulle on tärkeää tukea äänestysselityksessäni Sveitsiä ja niitä sveitsiläisiä, jotka ajavat maan liittymistä Euroopan unioniin. Sveitsin liittyminen EU:hun olisi mielestäni erittäin myönteistä, sillä Sveitsi tunnetaan tiukoista normeistaan ja se on ansioitunut muun muassa liikennepolitiikassaan, josta monen jäsenvaltion kannattaisi ottaa mallia. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström ja Åsa Westlund (PSE ),
   . Olemme huomanneet, ettei kananlihan myynti ole kärsinyt niissä maissa, joissa on tiukka eläintensuojelulainsäädäntö, jolla taataan hyvät elinolosuhteet eläimille, pienennetään tartuntatautien leviämisriskiä ja siten myös vähennetään ihmisten terveyteen kohdistuvaa vaaraa.
Haluammekin nykytilanteessa korostaa tarvetta parantaa eläinsuojelua ja elintarvikkeiden turvallisuutta, niin että ruoantuottajat voivat todella ansaita kuluttajien luottamuksen. EU:n olisi siksi ryhdyttävä toimiin tämän muutoksen aikaansaamiseksi.
Nykyisessä hätätilanteessa emme kuitenkaan halua, että syntyy tilanne, jossa tuottajat salailevat tartuntaa tai muuten lisäävät tartunnan leviämisen riskiä taloudellisten menetysten pelossa. Nykyisissä olosuhteissa kannatamme siis mahdollisuutta korvata tuottajien taloudelliset menetykset. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Olemme pettyneitä siihen, ettei ehdotuksiamme hyväksytty – niiden mukaan yhteisön osuuden poikkeuksellisista markkinatukitoimenpiteistä olisi oltava 100 prosenttia, kuten oli sikaruton ja hullun lehmän taudin tapauksissa, koska joissakin maissa sosioekonominen tilanne on hyvin vakava ja yhteisrahoituksen löytäminen vaikeaa.
Äänestimme kuitenkin tarkistusten puolesta, sillä ne tarjoavat tukea tuottajille. Lisäksi vaikka niissä ehdotetaan 50 prosentin yhteisön yhteisrahoitusta siinä tapauksessa, että eläintautien leviämisen estotoimista koituu rajoituksia vapaalle liikkuvuudelle, niissä ehdotetaan kuitenkin 100 prosentin yhteisön rahoitusta, kun on kyse vakavista markkinahäiriöistä, jotka aiheutuvat suoraan kuluttajien luottamuksen menetyksestä ihmisten tai eläinten terveyteen liittyvien riskien vuoksi.
Oleellinen osa vaatimuksistamme on siis turvattu, ja siksi toivomme, että komissio ja neuvosto tukevat parlamentin päätöstä. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   . Äänestämme Euroopan parlamentin tarkistuksia vastaan. Mielestämme on liian aikaista hyväksyä kantaa siihen, kuinka merkittävästi siipikarjanliha-ala kärsisi lintuinfluenssapandemiasta. Tälle parlamentille on tyypillistä, että heti kun tapahtuu jotain odottamatonta, vaaditaan taloudellista apua tuotteiden varastointiin, taloudellisia korvauksia elintarvikkeiden pilaantumisen vuoksi ja rahoitusta tiedotuskampanjoihin, joilla pyritään palauttamaan kuluttajien luottamus. Mielestämme tässä vaiheessa ei ole syytä vastata näihin vaatimuksiin.
Kuinka pitkään suunnitelmatalouden annetaan jatkua elintarviketeollisuudessa? Kuluttajien on joka tapauksessa pakko syödä, ja jos he eivät voi syödä siipikarjanlihaa, tuon alan sijasta hyötyvät muut elintarvikealan sektorit. Uskomme, että markkinat pystyvät varsin hyvin sopeutumaan nykyiseen tilanteeseen. Siipikarjanliha-alan motivaatio ennaltaehkäisevien toimien toteuttamiseen vähenee, jos niille luvataan korvauksia jo etukäteen. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan antaa lausunnon Doylen mietinnöstä Itävallan kansanpuolueen ÖVP:n edustajien puolesta. Itävaltalaisten jäsenten kannatus mietinnölle riippui nimenomaan ehdosta, jonka jäsen Doyle mainitsi komission jäsenen Kyprianoun lausuman johdosta. Tuomitsemme mitä ankarimmin julkilausuman, jonka komissio antoi yksipuolisesti, kun kompromissi parlamentin ja neuvoston välillä oli saavutettu, ja tänään sanotun vuoksi oletamme, että uuden lainsäädännön seurauksena rikkomismenettelyt Tanskaa ja Itävaltaa vastaan lopetetaan. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan todeta Doylen mietinnöstä, että Kioton pöytäkirjan päämäärien saavuttaminen on meille kaikille hyvin tärkeää. 
Edite Estrela (PSE ),
   . Kannatin äänestyksessä Doylen mietintöä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi tietyistä fluoratuista kasvihuonekaasuista, koska siinä luodaan lainsäädäntöä runsaspäästöisiä kasvihuonekaasuja varten. Jotkut noista kaasuista ovat haitallisempia kuin hiilidioksidi ja voivat säilyä ilmakehässä jopa 50 000 vuotta.
Jotta voitaisiin saavuttaa Kioton tavoitteet ja suojella ympäristöä, tällä asetuksella taataan fluorattuja kaasuja käyttävän laitteiston kierrätys, regenerointi tai tuhoaminen ja se, että EU:n kansalaisille tarjotaan lisää tietoa näiden kaasujen ilmastoa lämmittävästä vaikutuksesta. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   . Sovittelukomiteassa saavutettu sopimus on hyvin tyydyttävä, ja se merkitsee huomattavaa vähennystä ilmakehään pääseviin kaasupäästöihin.
Valitut kaksi oikeusperustaa soveltuvat tämänkaltaiselle asetukselle, koska niiden ansiosta eräät jäsenvaltiot voivat säilyttää muita tiukemman ympäristölainsäädäntönsä, ilman että EU:n sisämarkkinoiden tasapaino järkkyy. Sekä päästöjen että vuotojen ottaminen huomioon vaikuttaa minusta oikealta tavalta saavuttaa fluorattujen kaasujen päästöjen vähentämistä koskeva tavoite.
Velvoite ilmoittaa vuosittain komissiolle vastuussa olevan henkilöstön sertifioinnista ja talteenottopolitiikka eli laitteiston kierrätys tai regenerointi ovat toimenpiteitä, joita pidän hyvin myönteisinä.
Näistä syistä tuen sovittelukomitean päätöstä. 
Karin Scheele (PSE ),
   . Itävallan sosialidemokraattisen puolueen SPÖ:n valtuuskunnan puolesta ja sen edustajana ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa haluan todeta, että Itävalta ja Tanska ovat kieltäneet fluorattujen kasvihuonekaasujen käytön kokonaan. Tässä asetuksessa on annettava mahdollisuus muita tiukemman kansallisen lainsäädännön säilyttämiseen.
Sovittelukomitean luonnoksen mukaan jäsenvaltiot voivat säilyttää tiukemmat kansalliset vaatimuksensa vuoden 2012 loppuun saakka. Tämä on mahdollista perustamissopimuksen 95 artiklan 10 kohdan nojalla ja se takaa, että Itävalta ja Tanska saavat säilyttää tiukemmat säädöksensä tilapäisesti. Se merkitsee myös, ettei 94 artiklan 4 kohdan mukaista tieteellistä näyttöä tarvitse esittää. Suojalausekkeen rajoittava tulkinta on hylättävä, koska jäsenvaltioiden omaa päätösvaltaa ei pidä millään lailla heikentää. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
   . Corkissa avattiin tammikuussa uusi kierrätyslaitos. Kuljin sen ohi lauantai-iltana ja huomasin, että sinne oli jo alle kymmenessä viikossa kerääntynyt vaikuttava määrä jääkaappeja. Tällaisia vuoria, jotka koostuvat ruostuvista jääkaapeista ja lämpimämmässä ilmastossa ilmastointilaitteista, on kaikissa EU:n asutuskeskuksissa.
Fluorattuja kaasuja koskevaa vahvaa lainsäädäntöä on odotettu jo pitkään korjaamaan menneisyyden virheet ja suojelemaan ilmastoamme tulevaisuudessa. Onnittelen kaikkia tämän prosessin osapuolia. Prosessin myötä saavutettiin sopimus muita tiukempien kansallisten lakien, kuten Tanskan lain, suojelemisesta ja merkintöjä koskevasta asiasta. Vaikka komissio on ilmeisesti tullut katumapäälle, meidän on huolehdittava siitä, että se pitää lupauksensa. Odotan päivää, jona EU noudattaa fluorattujen kaasujen osalta Kioton pöytäkirjan mukaisia velvoitteitaan. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   . Sovittelukomiteassa saavutettu sopimus on hyvin tyydyttävä, ja se merkitsee huomattavaa vähennystä ilmakehään pääseviin kaasupäästöihin.
HFC-134a:n ja muiden voimakkaiden kasvihuonekaasujen käytön rajoittaminen vuodesta 2011 lähtien markkinoille tuotavissa uusissa ajoneuvoissa ja rajoituksen laajentaminen koskemaan kaikkia ajoneuvoja vuodesta 2007 lähtien ovat toimenpiteitä, jotka vähentävät päästöjä merkittävästi.
Koska vaihtoehdot HFC-152a:lle ovat vasta kehitteillä, lupa tämän kaasun käyttämiseen on perusteltu, kuitenkin sillä ehdolla, että HFC-152a:sta pyritään eroon vähitellen.
Näistä syistä tuen sovittelukomitean päätöstä. 
Andreas Mölzer (NI ).
   – Arvoisa puhemies, olemme yhä uudelleen ja uudelleen järkyttyneet pakolaisten tragedioita koskevista tiedoista ja häikäilemättömien ihmissalakuljetusliigojen uhreiksi joutuneiden kertomuksista. Monilla ei ole enää muuta menetettävää kuin henkensä, ja senkin he usein menettävät matkallaan kohti luvattuna maana pitämäänsä Eurooppaa. Vaikka he pääsisivätkin määränpäähänsä, heidän on pakko työskennellä loputtomiin sietämättömissä oloissa, muun muassa prostituoituina, maksaakseen velkansa ihmissalakuljettajille. Voimme katkaista tämän noidankehän vain luomalla tiukan yhteisen maahanmuuttopolitiikan.
Silloinkin tarvitsemme tietenkin vielä EU:n ulkopuolisia pakolaisleirejä, koska EU:ssa sijaitsevat leirimme ovat ääriään myöten täynnä ja niissä esiintyy vakavia väkivaltaisuuksia eri kulttuureja edustavien ihmisten välillä. Olen äänestänyt tätä päätöslauselmaa vastaan muun muassa tuosta syystä, ja lisäksi jotteivät pakolaiset luulisi voivansa tulla EU:hun laittomasti. 
Romano Maria La Russa (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, on todella myönteistä, että parlamentti on ottanut kantaa Maltan pakolaiskeskuksiin ja että se teki niin vain muutama päivä kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan vierailun jälkeen. Minulla oli tilaisuus osallistua tähän vierailuun valtuuskunnan jäsenenä.
Nyt hyväksytyssä päätöslauselmassa – joka on kaikkien poliittisten ryhmien arvokkaan työn ansiota – osoitetaan, kuinka vakava epäinhimillisissä oloissa elävien pakolaisten tilanne on: heillä ei käytännössä ole mahdollisuutta perushygieniaan eikä terveydenhuoltoon. Päätöslauselmasta ilmenee kuitenkin hyvin selvästi, että EU on hyvin suuressa määrin vastuussa siitä, mitä Maltalla tapahtuu. On selvää, ettei valtuuskunnan eri puolilla Eurooppaa sijaitseviin vastaanottokeskuksiin tekemien vierailujen tarkoituksena ole arvioida, ovatko keskukset hyviä vai huonoja. Totean silti, että vaikka Maltan tilanne onkin kaukana Lampedusan pakolaisten elinoloista, se tuo kuitenkin kokonsa ja vastaanottokapasiteettinsa perusteella mieleen tuon Italialle kuuluvan saaren.
Siksi kehotan neuvostoa hyväksymään vahvan ja selvän kannan, jotta saisimme mahdollisimman pian aikaan, tietenkin solidaarisuusperiaatetta noudattaen, oikeudenmukaisen yhteisen maahanmuuttopolitiikan. Sen tarkoituksena olisi estää se, että laittomien maahanmuuttajien aaltojen kustannukset rasittavat ainoastaan muutamien eteläeurooppalaisten valtioiden taloutta, valtioiden, jotka eivät pysty tulemaan toimeen ilman taloudellista tukea. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   . Kesäkuun lista vastustaa yhtä yhteistä EU:n maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa. Siksi asia ei mielestämme kuulu Euroopan parlamentille. Mielestämme jäsenvaltioiden olisi oltava vapaita päättämään itse oman maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkansa muodoista, kunhan ne noudattavat voimassa olevaa kansainvälistä oikeutta. Ihmisoikeuksia ei saa loukata.
Puolustamme inhimillistä pakolaispolitiikkaa ja vastustamme turvapaikanhakijoiden sijoittamista suljettuihin vastaanottokeskuksiin.
Äänestämme koko päätöslauselmaa vastaan. 
Zita Pleštinská (PPE-DE )
   Täysistunnossa Aleksandr Milinkevitšin läsnä ollessa käyty keskustelu osoitti Euroopan parlamentin solidaarisuuden Valko-Venäjän kansaa kohtaa sen kamppaillessa totalitarismia vastaan ja vapauden sekä uuden huomisen puolesta. Euroopan parlamentti ilmaisee päätöslauselmassaan hyvin selvästi, että presidentinvaalit olivat vilpilliset. Parlamentti tuo esiin valkovenäläisten rauhanomaisen mielenosoituksen, jonka diktaattori tukahdutti aseellisesti. Nuo ihmiset eivät enää pelkää, vaikka he eivät tiedä, mitä heillä on edessään.
Euroopan parlamentti kiinnittää huomiota pidätettyihin oppositiojohtajiin, ja me vaadimme heidän välitöntä vapauttamistaan. Päätöslauselmassa annetaan tunnustusta niiden nuorten innolle, jotka on nyt erotettu yliopistoista. Juuri nämä nuoret tarvitsevat apua, sillä he muovaavat maan tulevaisuutta. Slovakia on niiden maiden joukossa, jotka ovat jo luvanneet auttaa kyseisiä opiskelijoita. He voivat nyt saattaa opintonsa päätökseen Slovakiassa. Kun äänestin tämän päätöslauselman puolesta, halusin myös kiinnittää huomiota tarpeeseen järjestää uudet vaalit Valko-Venäjällä mahdollisimman pian. Vaikka Lukašenko voitti vaalit väärentämällä tuloksen, hän ei ole nujertanut vastustajiaan. Lukašenkon eristyminen henkilönä johtaa vielä hänen tappioonsa.
Lopuksi totean olevani varma, että Euroopan parlamentin täysistunnossa esittämäni pyyntö – että sytyttäisimme kynttilän joka kuun 16. päivä klo 16.00 osoittaaksemme solidaarisuutta Valko-Venäjän kansaa kohtaan – otetaan huomioon ja että kaikki toimivat mielellään näin. Uskon, ettei solidaarisuuden liekki sammu koskaan Euroopan parlamentissa. 
Esko Seppänen (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, päätöslauselman 2 kohdasta toimitettiin kohta kohdalta -äänestys. Minulla ei ollut minkäänlaista ongelmaa hyväksyä ja tukea ensimmäistä osaa, mutta toinen osa oli ongelmallinen, ja äänestin siinä kohdin tyhjää.
Minun mielestäni Valko-Venäjän vaalit eivät olleet vapaat, mutta tulosta ei väärennetty. Sen sijaan tätä edeltäneet USA:n presidentinvaalit, siis eivät viimeisimmät, vaan niitä edeltäneet USA:n presidentinvaalit olivat vapaat, mutta siellä tulos väärennettiin. Siihen parlamentti ei ottanut minkäänlaista kantaa. Toivon, että parlamentti ottaa kantaa myös öljymaiden – Kazakstanin, Uzbekistanin, Turkmenistanin, Azerbaidžanin – ja muiden maiden presidentinvaaleihin, jotka eivät ole vapaita ja joissa tulos on väärennetty. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   . Ukrainassa oli oranssi vallankumous, mutta elämä maassa on edelleen harmaata. Moskovassa oli valkoinen vallankumous, ja sen seuraukset ovat selvät: eliniänodotteen laskeminen kymmenellä vuodella, väestön vähentyminen, rikollisuus, terveydenhuoltojärjestelmien rappio, valtion omaisuuden ryöstäminen suurliikemiesten taskuihin. Paljon ei puutu siitä, että liberalismin rikokset vetäisivät vertoja kommunismin rikoksille.
Valko-Venäjältä ei saa riistää markkinoiden suomia iloja. Valkovenäläisilläkin on oikeus median, armeijan ja poliitikkojen muodostaman valtaeliitin tarjoamaan vapauteen, johon kuuluvat työttömyys, vanhusten passiivinen eutanasia, kulttuurin rappio, talouden pysähtyneisyys, raaka individualismi ja sosiaalinen eristyminen.
On aivan ymmärrettävää, että Euroopan parlamentti iloitsee Berlusconin, Bouyguesin, Lagardèren ja Murdochin kaltaisten pohattojen mediapoliittisesta demokratiasta. Valko-Venäjälläkin on oikeus kansalliseen liberaaliin kurjuuteen ja rappeutuneeseen median johtamaan demokratiaan. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . Edustin poliittista ryhmääni neuvotteluissa Valko-Venäjää koskevasta kompromissipäätöslauselmasta. Suosittelin ryhmälleni päätöslauselman allekirjoittamista, mutta siihen ei lopulta suostuttu, eikä joidenkin osien sanamuoto minunkaan mielestäni ollut paras mahdollinen.
Oleellisinta on kuitenkin, ettei muun maailman pitäisi tunnustaa presidentti Lukašenkon pelottelun ja petoksen avulla ansaitsemaa uudelleenvalintaa, että oppositioliikkeet ja -julkaisut ansaitsevat ulkopuolista tukea ja että maasta pakeneville opiskelijoille on annettava mahdollisuus opiskella äidinkielellään. Olen puolustanut tätä kantaa aikaisemminkin sekä parlamentissa että parlamentin ulkopuolella mielenosoituksissa. Valitettavasti poliittinen ryhmäni ei näköjään pysty tukemaan yksimielisesti tätä päätöslauselmaa, jolla pyritään noihin tavoitteisiin. Ne, jotka vastustavat päätöslauselmaa, ovat varmasti toistaiseksi oikeassa sanoessaan, että työntekijöillä ja eläkeläisillä on Valko-Venäjällä parempi sosiaaliturva kuin missään muussa entisessä neuvostotasavallassa. Niin on kuitenkin vain niin kauan kuin Venäjä luulee voivansa sulattaa maan itseensä toimittamalla sille halpaa öljyä. Sosiaaliturva ei oikeuta diktatuuriin eikä vaalivilppiin. Puolueeni, sosialistinen puolue, inhoaa diktatuuria. Sosialismilla on tulevaisuus ainoastaan poliittisena liikkeenä, joka kilpailee avoimesti muiden mielipiteiden kanssa, ei todellakaan diktatuurina. Pysyn päätöslauselmaa tukevassa kannassani. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Kreikan kommunistisen puolueen KKE:n edustajat äänestävät Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän, Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän ja Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän yhteistä päätöslauselmaesitystä vastaan ja ilmaisevat solidaarisuutensa Valko-Venäjän kansaa kohtaan.
Päätöslauselma on häpeämätöntä itsenäisen valtion sisäisiin asioihin puuttumista, se loukkaa kaikkia kansainvälisen oikeuden periaatteita ja se vastaa sodanjulistusta kansalle, joka vastustaa imperialistista julmuutta.
Euroopan parlamentti, jonka valitsijoina on toiminut 30 prosenttia EU:n kansalaisista, yrittää opettaa demokratiaa kansalle, josta 93 prosenttia äänesti vaaleissa, 80 prosenttia presidentin puolesta. Euroopan unionin neuvosto ei salli vaaleilla valitun presidentin Lukašenkon tulla EU:n alueelle. Euroopan parlamentti puolestaan on ottanut suojiinsa Milinkevitšin ja rahoittaa avokätisesti tämän toimintaa. Milinkevitš väittää edustavansa kansaa, muttei saamistaan suurista rahasummista huolimatta saanut vaaleissa kokoon kuin "yllättävät" 6 prosenttia äänistä ja 2 000 palkattua "mielenosoittajaa", jotka tukivat häntä "vaikuttavissa mielenosoituksissa".
Imperialismin poliittisten edustajien kiivas reaktio on ymmärrettävä, sillä heidän runsas rahoituksensa ja asioihin sekaantumisensa ei riittänyt synnyttämään "oranssia", "vaaleanpunaista" eikä "keltavihreää" vallankumousta. Valko-Venäjän kansan ylpeän vastauksen jälkeen he pyrkivät terrorismin, mustamaalauksen ja fasististen pakotteiden avulla eristämään maan ja sen kansan.
Työläisten ja ruohonjuuritason liikkeiden on tuomittava imperialistiset suunnitelmat ja tuettava toisiaan kamppailussaan sekä käytettävä oikeuttaan päättää itse tulevaisuudestaan ja valita oman kohtalonsa. 
Jonas Sjöstedt ja Eva-Britt Svensson (GUE/NGL ),
   . Ruotsin vasemmistopuolueen edustajat Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmässä / Pohjoismaiden vihreässä vasemmistossa suhtautuvat tiukan kielteisesti Lukašenkon hallintoon ja sen rikoksiin demokraattisia oikeuksia ja ihmisoikeuksia vastaan.
Mielestämme Valko-Venäjän presidentinvaaleissa rikottiin useita demokraattisten ja oikeudenmukaisten vaalien perusperiaatteita. Siksi äänestämme päätöslauselman puolesta.
Tämä ei tarkoita, että kannatamme päätöslauselman kaikkia sanamuotoja. Meille on kuitenkin tärkeintä esittää vastalause demokraattisten oikeuksien ja ihmisoikeuksien loukkauksille Valko-Venäjällä. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, Valko-Venäjän tilanne muuttuu koko ajan vakavammaksi, ja meidän on jatkossakin seurattava maan tilanteen kehitystä tarkasti. Vaikka itsenäisellä valtiolla on oikeus hoitaa asiansa niin kuin se parhaaksi katsoo, ehtona on kuitenkin, että yhteiskunta on oikeudenmukainen ja vapaa, mitä Valko-Venäjä ei selvästikään ole. On hyvä, että ilmaisemme tänään huolemme ja jatkuvan tukemme demokratialle ja vuoropuhelulle Valko-Venäjällä, ja jos sorto jatkuu, meidän on tulevaisuudessa harkittava vahvempiakin toimia. 
Zita Pleštinská (PPE-DE )
   Ukrainan parlamenttivaaleista on tullut merkittävä virstanpylväs oranssin vallankumouksen ja sitä seuranneen vakautumisen jälkeisenä aikana. Vaaleissa ukrainalaiset ovat osoittaneet arvostavansa sitä vapautta, jonka he saivat lähtemällä kaduille. He vahvistivat selvästi toiveensa Euroopan unioniin liittymisestä: he haluavat noudattaa samoja perusperiaatteita ja kriteereitä kuin EU. On hyvä, ettei Euroopan parlamentti ole tyytynyt vain tukemaan oranssia vallankumousta vaan että se myös valvoo maan tilanteen kehitystä jatkuvasti tarkkailijoidensa avulla.
Parlamentaarista demokratiaa ei saa pitää itsestäänselvyytenä. Sen asema on vakiinnutettava vähitellen ja siitä on pidettävä huolta. Slovakiaa kiinnostaa erityisen paljon rajanaapurinsa Ukrainan menestyminen. Slovakia auttaa Ukrainaa pääsemään sinne, minne se kuuluu, nimittäin EU:n jäsenvaltioiden joukkoon. Tämä ei tietenkään voi tapahtua hetkessä, ja Euroopan unionin on siksi tarjottava Ukrainalle kumppanuutta, jolla parannetaan maan liittymismahdollisuuksia. Yhteinen päätöslauselmaesitys osoittaa Euroopan parlamentin olevan poliittisesti kypsä sekä pystyvän saavuttamaan laajaan yhteisymmärrykseen perustuvan poliittisen ratkaisun ja antamaan selvän merkin ukrainalaisille. Tämän vuoksi äänestin päätöslauselman puolesta. 
Glyn Ford (PSE ),
   . Äänestän tämän päätöslauselman puolesta. Olin tapaninpäivänä 2004 Kiovassa parlamentin tarkkailijana uusintapresidentinvaaleissa, joissa oranssi vallankumous pyyhkäisi kaiken tieltään. Sen lupaukset eivät kuitenkaan ole täyttyneet kunnolla, kun entiset liittolaiset ovat hylänneet liikkeen ja korruptiota on ilmennyt niiden keskuudessa, jotka lupasivat poistaa sen. Toivon, että nämä uudet vaalit opettavat kaikille Ukrainan poliitikoille sen, mikä heidän on opittava, jos Ukrainan halutaan jatkavan etenemistä kumppanuudessa Euroopan demokraattisten maiden kanssa. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Valko-Venäjän vaalitulosta ylenkatsotaan loukkaavasti, eikä sitä tunnusteta, mutta samalla pidetään "demokraattisina" Ukrainan vaaleja, joita varjosti etenkin Ukrainan kommunistiseen puolueeseen kohdistunut väkivalta ja tulosten väärentäminen. "Kansainväliset tarkkailijat" sekä EU:n ja imperialismin edustajat eivät huomanneet kahden kommunistisen puolueen johtohahmon murhia, hyökkäystä puolueen toimistoon, 200 000:n Luhanskin alueella äänestämättä jättäneen kansalaisen jättämistä pois laskuista ja Krimin vaalivilppiä.
Tämä ei tietenkään johtunut siitä, että raportit vaalien "oikeudenmukaisuudesta ja demokraattisuudesta" olisi kirjoitettu ennen vaaleja. EU ja Euroopan parlamentti pitävät demokraattisina imperialismin ja miehittävien hallitusten alaisia valtioita, kuten Irakia ja Afganistania, ja niitä poliittisia voimia, jotka uhraavat työläistensä ja koko maansa edun pääoman vallalle. Sen vuoksi Ukrainan vaalitulos on niiden mielestä myönteinen, vaikkei niiden kannattama ehdokas menestynytkään.
"Operaatio demokratia", jota Yhdysvallat ja EU ajavat monikansallisissa ja kansainvälisissä järjestöissään, on periaatteessa kapitalismin pakkosyöttöä ja valtioiden tuomista imperialismin piiriin.
Ne poliittiset voimat, jotka tukevat, hyväksyvät ja sietävät tätä politiikkaa, ovat rikoskumppaneita ja osaltaan vastuussa kansalle. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, oranssi vallankumous oli hyvin toiveikasta aikaa, mutta on selvää, että siirtyminen toimivaan demokratiaan on Ukrainalle edelleen vaikeaa. Meidän Euroopan parlamentin jäsenten on tehtävä osamme, kuten teimme oranssissa vallankumouksessakin, ja nyt meidän on jatkettava edistyksen ja demokratian voimien tukemista Ukrainassa. EU:lla on parhaat mahdollisuudet toimia puolueettomana välittäjänä, neuvonantajana ja jopa ystävänä Ukrainalle. Meidän onkin sitouduttava tähän prosessiin myös jatkossa. Tuen mielelläni tänään tätä päätöslauselmaa. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   . Tässä päätöslauselmassa nostetaan esiin hyvin vakava ongelma, nimittäin kehitysmaiden koulutetun eliitin ryöstäminen kehittyneisiin maihin erityisesti lääketieteen alalla.
Nykyinen tilanne on todellakin aivan mieletön. Kotimaassani Ranskassa riittämätön varautuminen ikääntyvän väestön terveydenhuoltotarpeisiin, huonot uranäkymät ja 35-tuntisen työviikon soveltaminen julkisen sektorin sairaaloissa ovat aiheuttaneet pahan työvoimapulan. Opiskelijamäärien rajoittaminen vaikeuttaa edelleen näihin ammatteihin pääsyä, ja me rekrytoimme lääkäreitä ja sairaanhoitajia ulkomailta. Samaan aikaan kehitysmaiden ihmisillä ei ole mahdollisuutta terveydenhuoltoon ja me käytämme suuria summia lähettääksemme sinne humanitaarista apua, usein rajoitetuille alueille. Tämä on täysin järjetöntä, erityisesti koska mahdollisuus terveydenhuoltoon on nykyisin eräs syy suuren luokan laittomaan maahanmuuttoon. Ranskan Mayotte-saari, joka on hukkumassa maahanmuuttajien aaltoon, on hyvä esimerkki tästä.
Haluan tässä yhteydessä tuomita ankarasti sisäministeri Sarkozyn maahanmuuttolain, jonka avulla tämä koulutetun eliitin ryöstäminen organisoidaan vielä suuremman luokan toiminnaksi, mikä huonontaa entisestään näiden ihmisten kotimaiden kehitysmahdollisuuksia ja lisää automaattisesti maastamuuttoa. Samalla vakavasta rahapulasta kärsivä koulutusjärjestelmä on luopunut työttömyyteen ja huonoihin työpaikkoihin tuomitun nuoren sukupolven kouluttamisesta. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   . Maailmanlaajuinen sairauksien ja köyhyyden torjunta on hyvin tärkeä kysymys, joka vaatii laaja-alaista kansainvälistä sitoutumista. Kantamme on kuitenkin, ettei asiaa pitäisi käsitellä EU:ssa. Mielestämme sairauksien torjunnan olisi oltava yksittäisten EU:n jäsenvaltioiden ja Maailman terveysjärjestön WHO:n asia.
Kesäkuun lista pyrkii EU:ssa tapahtuvan yhteistyön rajoittamiseen tällä alalla, ja sen mielestä olisi parempi, että kehitysapupolitiikka palautettaisiin jäsenvaltioiden vastuulle. Vastustamme myös sitä, että EU:lla on vaikutusvaltaa ja että se lisää vaikutusvaltaansa kysymyksissä, joista huolehtivat jo muut kansainväliset järjestöt. Sen vuoksi äänestämme tätä päätöslauselmaa vastaan. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   . Tässä mietinnössä käsitellään tärkeää EU:n kehitysapuun liittyvää asiaa – sen tehottomuutta. Kesäkuun lista on sitä mieltä, ettei EU:n pitäisi antaa kehitysapua vaan että jokaisen jäsenvaltion olisi huolehdittava siitä itse.
Kuten esittelijä toteaa, EU:n kehitysapu on tehotonta. Samalla kun investoidaan suhteellisen suuria summia EU:n johtamaan kehitysapupolitiikkaan, luodaan uusia kaupan esteitä jo olemassa olevien lisäksi. Sen vuoksi maailman köyhien maiden on mahdotonta tuoda tuotteitaan EU:n markkinoille. Lisäksi EU:n yhteinen kauppa- ja maatalouspolitiikka ovat hyvin vahingollisia, koska kehitysmaiden maataloustuotteet eivät ole kilpailukykyisiä EU:n tullien ja tukien vuoksi.
Jos mietinnössä olisi käsitelty jäsenvaltiotason kehitysapua, olisimme luonnollisesti äänestäneet sen puolesta, koska tehottomuus ja korruptio ovat kaksi merkittävää estettä rakentavalle ja tehokkaalle kehitysyhteistyölle. Tässä on kuitenkin kyse EU:n kehitysavusta, ja sen vuoksi olemme äänestäneet koko mietintöä vastaan. 
David Martin (PSE ),
   . Tämä mietintö, jossa käsitellään kehitysavun tehokkuutta ja korruptiota kehitysmaissa, on mielestäni myönteinen. Korruptio on heikon hallinnon sivutuote. Koska korruptiossa valtion asema on usein merkittävä, sen määritellään joskus olevan julkisen vallan hyväksikäyttöä henkilökohtaisen hyödyn saamiseksi. Heikot hallintoelimet, joiden vastuullisuus on rajallinen, antavat usein poliitikoille ja virkamiehille mahdollisuuden julkisten varojen väärinkäyttöön.
Olen sitä mieltä, että parlamenttien aseman vahvistaminen on ensiarvoisen tärkeää julkisen varainhoidon uudistusten etenemisen kannalta ja että parlamenteissa pitäisi muodostaa entistä vahvempia järjestelmiä, joiden avulla hallituksilta voidaan vaatia rahoitukseen liittyviä selvityksiä. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää esittelijää tästä mietinnöstä. Se käsittelee kehitysapupolitiikan kannalta ensiarvoisen tärkeää asiaa, jota kuitenkin usein kaunistellaan. On usein hyvin järkyttävää, kuinka paljon hyvää tarkoittavassa kehitysavussa ja -rahoituksessa suositaan korruptiota, ja jotta veronmaksajamme ja kohdemaiden asukkaat saisivat rahoille vastinetta, meidän on jatkettava tämän asian tutkimista. Kannatan varauksetta mietinnön suosituksia ja äänestän mielelläni sen puolesta tänään. 
Puhemies.
   Äänestysselitykset ovat päättyneet. 


Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma tilanteesta Turkin kaakkoisosassa. 
Markos Kyprianou,
   . Arvoisa puhemies, komissio on huolissaan Turkin kaakkoisosan tapahtumista sekä väkivaltaisuuksista ja terrori-iskuista, jotka ovat levinneet maan muihin kaupunkeihin. Seuraamme tilannetta tiiviisti.
Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan väkivaltaisuudet alkoivat 28. maaliskuuta Diyarbakirin kaupungissa Kaakkois-Turkissa eräiden PKK:n jäsenten hautajaisten jälkeen. Muistutan parlamentin jäseniä siitä, että Kurdistanin työväenpuolue PKK kuuluu Euroopan unionin terroristijärjestöjen luetteloon.
Ensimmäiset raportit uhreista saatiin 29. maaliskuuta Diyarbakirista, ja seuraavina päivinä tuli tieto muista kuolonuhreista eri puolilla aluetta. Viikonlopun kuluessa mellakat levisivät myös Istanbuliin, jossa täpötäyteen kaupunkibussiin heitettiin polttopullo. Kolme siviiliä kuoli. Sittemmin on kerrottu muista kuolonuhreista, joista osa kuului turvallisuusjoukkoihin.
Haluan sanoa erittäin selvästi, että Euroopan unioni tuomitsee yksiselitteisesti terrorismin. PKK on terroristijärjestö. Olemme erittäin huolissamme sen viimeaikaisista toimista Turkissa. Tunnemme itsemme näiden terroritekojen uhreiksi. Samalla pahoittelemme kuitenkin syvästi kuolonuhreja ja kehotamme Turkin viranomaisia tekemään tapahtumista perusteellisen tutkimuksen ja varmistamaan, että turvallisuusjoukot osoittavat riittävää vahvuutta vastatessaan mielenosoituksiin.
Kaakkois-Turkin väestö ei tarvitse väkivaltaa eikä yhteenottoja; se tarvitsee rauhaa, vakautta ja vaurautta. Kehotamme Turkin hallitusta ratkaisemaan alueen ja sen valtaosaltaan kurdiperäisen väestön ongelmat kokonaisvaltaisesti – ei vain turvallisuusnäkökulmasta.
Turkin hallituksen olisi ryhdyttävä toimiin kaikkien Turkin kansalaisten taloudellisten, sosiaalisten ja kulttuuristen mahdollisuuksien parantamiseksi ja varmistamiseksi. Odotammekin kiinnostuneina, mitä pääministeri Erdoganin elokuussa 2005 pitämästä puheesta seuraa. Komissio muistuttaa ja painottaa, että Kööpenhaminan poliittisten kriteerien täyttämiseksi Turkin on varmistettava kulttuurinen monimuotoisuus ja edistettävä kaikkien kansalaistensa kulttuurillisia oikeuksia, kuten neuvoston tammikuussa 2006 hyväksymässä tarkistetussa liittymiskumppanuudessa todetaan.
On myös tärkeää, että Turkki helpottaa maan sisäisten pakolaisten paluuta alkuperäisille asuinseuduilleen ja takaa oikeudenmukaisen korvauksen niille, joille on aiheutunut menetyksiä ja vahinkoa turvallisuustilanteen vuoksi, sekä lopettaa kylävartiointijärjestelmän.
Seuraamme edelleen Turkin kaakkoisosan tilannetta. Otamme nämä asiat esille Turkin viranomaisten kanssa osana säännöllistä poliittisten kriteerien seurantaa. Keskustelusta tulee varmasti mielenkiintoinen. 
Camiel Eurlings,
   . Arvoisa puhemies, tilanne, josta tänä iltapäivänä täällä keskustelemme, on traaginen, sillä viimeaikaiset tapahtumat ovat olleet hyvin ikäviä Turkille ja Turkin kurdiväestölle. 
Todetkaamme selvästi, että PPK on terroristijärjestö ja ettei terrorismi ole koskaan oikeutettua. Totean parlamentin jäsenenä, että Alankomaiden kansallinen parlamentti teki kovasti töitä PKK:n saamiseksi terroristijärjestöjen luetteloon. Terrorismi ei voi koskaan olla oikeutettua. 
Meidän on kuitenkin samaan aikaan kysyttävä itseltämme, kannattavatko kaikki protestoijat todella väkivaltaa. Monet tarkkailijat ovat tehneet aivan toisenlaisen johtopäätöksen. He sanovat, etteivät useimmat kurdit halua väkivaltaa vaan pelkästään vauraan tulevaisuuden – johon kuuluu taloudellinen, yhteiskunnallinen ja kulttuurinen kehitys – Turkin valtion sisällä. Enemmän kuin koskaan, meidän on nyt investoitava näihin ihmisiin. 
Mietinnössä, jonka parlamentti antoi vuoden 2004 loppupuolella, vaadittiin Turkin kaakkoisosan kehittämistä ja lisää kulttuurisia oikeuksia kurdeille. On sanottava, että pääministeri Erdogan on sittemmin pitänyt vaikuttavia puheita. Näinä vaikeina aikoina pelkät sanat eivät kuitenkaan riitä, vaan tekoja tarvitaan enemmän kuin koskaan. Meidän on investoitava sosiaalisesti ja taloudellisesti siihen, että ihmiset ja heidän perheensä voivat saada vauraan tulevaisuuden, jotta he eivät halua väkivaltaa lapsilleen. Meidän on investoitava laajempaan kulttuuriseen vapauteen. Jos Turkin televisiossa ja radiossa esitettäisiin enemmän kurdiohjelmia, Tanskassa toimiva Roj TV ei enää olisi niin tärkeä.
Kylävartiointijärjestelmä olisi todellakin lopetettava, ja maan sisäisiä pakolaisia olisi autettava palaamaan kotiseudulleen.
Nyt tarvitaan viisautta enemmän kuin suuria sanoja. Turkin hallituksen on aika pyrkiä löytämään keskustelukumppaneita, jotka ovat maltillisia ja haluavat rauhaa. Ehdotan Osman Baydemiria ja kansallisen vasemmistodemokraattisen puolueen DTP:n toista johtajaa, Ahmad Türkia. Näiden henkilöiden on jatkettava väkivallan julkista vastustamista; mutta jos he niin tekevät, ryhtyköön Turkin hallitus yhteistyöhön heidän kanssaan sen sijaan, että sisäministeri uhkaa nostaa syytteen heitä vastaan. Minä uskon yhteistyöhön ja viisauteen. Varmistakaamme, että kurdiväestö tuntee yhtenäisen Turkin valtion kodikseen. Se on ainoa mahdollinen ratkaisu. 
Emine Bozkurt,
   . Arvoisa puhemies, Turkki on lähellä Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän sydäntä, joten on sydäntäsärkevää nähdä maa väkivallan runtelemana. PSE-ryhmä vaatii väkivallan yltymisen loppumista, ja olemme tyytyväisiä pääministeri Erdoganin ilmoitukseen, että hän aikoo kääntää väkivallan laskuun lisäämällä demokraattisia ja taloudellisia uudistuksia.
Näin tehdessään Erdogan ojensi kätensä kurdiyhteisölle, joka ei tosin vielä ole vastannut eleeseen. PSE-ryhmä haluaa myös kiinnittää huomionne Diyarbakirin pormestarin vetoomukseen väkivaltaa käyttäville kurdeille, jotta nämä hylkäisivät tämän strategian, sillä ryhmäni tuomitsee painokkaasti liiallisen väkivallan. Jos väkivalta loppuu, tankit voivat ja niiden täytyykin lähteä Kaakkois-Turkin kaupunkien ja kylien kaduilta. Eurooppalaiset eivät halua nähdä tankkeja kaduilla harkitessaan Turkin mahdollista liittymistä Euroopan unioniin. Haluan korostaa, että kaikki turkkilaiset, myös kurdit, hyötyvät siitä, että Turkin matka kohti Euroopan unionin jäsenyyttä jatkuu keskeytymättä. Kaikkien Turkin kansalaisten ihmisoikeuksien suojelu ja kunnioittaminen ovat todellakin EU:n jäsenyyden ehdoton edellytys.
Emme saa antaa agitaattorien sabotoida neuvotteluja, ennen kuin ne ovat edes kunnolla päässeet käyntiin. On valitettavaa, että väkivalta nyt keskeyttää lähentymisen, sillä edistystä oli jo saavutettu jonkin verran: Turkin hallitus oli esimerkiksi mahdollistanut kurdinkieliset televisiolähetykset. Sopimuksia, joihin oli päästy ennen äskettäisiä väkivaltaisuuksia, on kehitettävä edelleen, ja ennen kaikkea ne on pantava täytäntöön. Se, mihin on paperilla sitouduttu, on muutettava käytännön toimiksi.
Haluan lopuksi lausua muutaman sanan uhreille, sillä on oikein, että heidät muistetaan ja heitä surraan. Heitä ei saa tulla lisää. Kehotan kääntämään tämän vaikean ajan Turkissa tilaisuudeksi osoittaa jälleen solidaarisuutta, jota kipeästi tarvitaan pitkällä ja vaikealla tiellä kohti EU:n jäsenyyttä. 
Sarah Ludford,
   . Arvoisa puhemies, Turkin turvallisuusjoukkojen, PKK:n ja Turkin EU-jäsenyyttä vastustavien eurooppalaisten kesken vallitsee selvästi epäpyhä allianssi – jota tosin ei ole tunnustettu eikä tarkoitettu. Kaikki estävät omalla tavallaan Turkkia pääsemästä etenemään kohti Euroopan unionia.
Turkin poliisi ja armeija eivät toimi Turkin hallituksen edun mukaisesti käyttäessään turhan voimakkaita otteita mielenosoittajia vastaan Diyarbakirissa ja muissa kaupungeissa. Virkakoneisto, armeija ja oikeuslaitos eivät ole maan hallituksen demokraattisessa valvonnassa. Itse asiassa armeija hyötyy väkivallan pitkittymisestä, sillä näin sen valta, merkitys ja resurssit kasvavat.
PKK käyttää terrorismin keinoja, ja se on epäilemättä provosoinut osan viimeaikaisista väkivallanteoista ja yllyttänyt niihin, mutta myös monet kurdit, jotka eivät hyväksy väkivaltaa, kannattavat PKK:n tavoitteita eli kurdien kulttuurisen, kielellisen ja poliittisen identiteetin tunnustamista. Siinä mielessä PKK:laisia pidetään vapaustaistelijoina. Haasteena onkin erottaa sitkeät väkivallan vastustajat ja ne, jotka haluavat pyrkiä demokraattisesti poliittiseen ratkaisuun – ja juuri tässä Turkin viranomaiset epäonnistuvat.
Viime päivinä toiveikkuutta ovat lisänneet Ahmad Türkin ja Diyarbakirin pormestarin Osman Baydemirin kaltaisten henkilöiden hyvin maltilliset kehotukset lopettaa väkivalta ja käynnistää poliittiset keskustelut. Minusta on hieman valitettavaa, ettei komissio maininnut sanaakaan Turkin hallituksen rohkaisemisesta lähtemään tälle tielle, ei vain kohti sosiaalista ja taloudellista edistystä – jota tosin selvästi tarvitaan – ei vain kohti kielellisten ja kulttuuristen oikeuksien tunnustamista vaan kohti sitä, että Turkin valtiota rakennettaessa todella puhutaan poliittisesta vuoropuhelusta ja poliittisesta ratkaisusta Kaakkois-Turkin kurdialueen ongelmaan.
Komissio näyttää kavahtavan Turkin hallituksen rohkaisemista tähän. Meidän on kaikkien tuettava ja rohkaistava pääministeri Erdogania jatkamaan siitä, mistä hän näytti aloittavan viime elokuussa mutta mihin hän näyttää pysähtyneen – epäilemättä armeijan vuoksi. Meidän on kaikkien autettava häntä saamaan käyntiin poliittinen vuoropuhelu ratkaisusta. 
Cem Özdemir,
   . Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä hänen puheestaan. Haluan ilmaista ryhmäni puolesta syvän huolemme Turkin tilanteesta, johon olemme tiedotusvälineiden välityksellä tutustuneet. Viimeksi kuluneen viikon aikana ainakin 15 ihmistä on saanut surmansa mielenosoittajien ja Turkin turvallisuusjoukkojen välisissä yhteenotoissa Kaakkois-Turkissa ja Istanbulin terroristi-iskuissa. Tuomitsemme jyrkästi poliisivoimien suhteettoman voimankäytön Diyarbakirissa ja Kiziltepessä.
Samalla tuomitsemme kuitenkin myös ankarasti PKK:n provokaatiot. Sen johtajat yllyttävät tahallaan väkivaltaan ja mellakoihin. Kun kolme kunnallista bussia oli poltettu Istanbulissa ilman uhreja, kaksi nuorta sisarusta kuoli sunnuntai-iltana bussiin kohdistuneessa hyökkäyksessä. On väärin, että PKK:n sotilaalliseen siipeen yhteydessä olevat kyyniset johtajat, jotka pyrkivät kiihdyttämään selkkausta, pitävät yhdessä joidenkin Turkin virkakoneiston, armeijan ja oikeuslaitoksen jäsenten kanssa panttivankina kurdien enemmistöä, joka haluaa rakentaa kunnollisen elämän kaupungeissa tai palata kyliinsä.
Viimeaikaisten tapahtumien valossa meistä tuntuu, ettei osa kollegoistamme Euroopan parlamentissa kertonut koko totuutta hiljattain jaetuissa sähköpostiviesteissä. Viestit luovat mielikuvan mustavalkoisesta tilanteesta, jossa yksikään turkkilainen ei halua lisätä kurdien oikeuksia ja kaikki kurdit ovat sorrettuja uhreja. Siksi on mielestäni tärkeää, että kiinnitämme huomiota keskusteluun, jota käydään parhaillaan Turkin kansalaisyhteiskunnassa turkkilais- ja kurdiperäisten älymystön jäsenten keskuudessa.
Kerron, mitä he ovat sanoneet: ensinnäkin Turkin valtion on vihdoin virallisesti tunnustettava kurdien identiteetti. Toiseksi kurdien sulauttamiseen tähtäävä politiikka on täysin epäonnistunut. Kolmanneksi Turkin valtion on huolehdittava siitä, että se saa takaisin kurdien ja kaikkien Turkin kansalaisten luottamuksen. Neljänneksi rauhanomaista ratkaisua ei voida saavuttaa, jos PKK on valtion virallinen neuvottelukumppani, sillä se ei ole mahdollista. 
Päätteeksi lainaan Diyarbakirin entistä pormestaria, joka on juuri todennut seuraavaa: "Jos haluamme saavuttaa täällä todellisen rauhan, PKK:n on sopeuduttava uuteen maailmantilanteeseen. Turkin valtiosta on tulossa demokraattisempi. PKK:n on tehtävä samoin. Sen on luovuttava aseellisen taistelun ajatuksesta ja aloitettava kohtelias vuoropuhelu toisinajattelevien kurdien kanssa. Sen on myös uudistettava johtoaan. Nykyinen organisaatio perustuu kylmän sodan mielialaan. Sen on muututtava." 
Feleknas Uca,
   – Arvoisa puhemies, haluan Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän/Pohjoismaiden vihreän vasemmiston ja erityisesti kollegani Agnoletton puolesta ilmaista, kuinka kauhistunut olen väkivaltaisista yhteenotoista Turkin kaakkoisosassa. Olemme yli viikon ajan nähneet kauhistuttavia kuvia ja saaneet kauhistuttavia raportteja maasta, jonka kanssa EU aloitti liittymisneuvottelut lokakuussa 2005. Tuolloin ryhmäni jäsenet ja minä annoimme neuvotteluille suostumuksemme. Vaikka Turkin hallitus on liittymiskeskustelujen alkamisen jälkeen käynnistänyt uudistusprosessin, se ei riitä ratkaisemaan maan sosiaalisia ja poliittisia ongelmia ja konflikteja.
Turkille ja meille kaikille pitäisi olla niiden osalta selvää, että Turkin demokratiavaje oli ja on yhä tiiviisti yhteydessä kurdikysymykseen. Niin kauan kuin Turkki pyrkii ratkaisemaan ongelman sotilaallisin keinoin, sortamalla siviiliväestöä ja tukahduttamalla mielipiteiden ja ajatusten vapaan ilmaisun, maahan ei synny rauhaa eikä siten perustaa demokraattiselle valtiolle. Yhteiskuntaa jakavan kuilun ei saada antaa enää syventyä; se ei saa kasvaa niin syväksi, ettei sen yli saada enää rakennettua siltaa.
Turkin valtionpäämies, pääministeri Erdogan on kuvannut naisten ja lasten murhia välttämättömiksi teoiksi, joilla puututaan terrorismin välineisiin. Tähän mennessä surmansa on saanut 15 ihmistä, myös kolme lasta, joista nuorin oli vain kolmen vuoden ikäinen. Diyarbakirissa pidätetyistä 278 henkilöstä 91 on alle 18-vuotiaita. Jos Turkin turvallisuusjoukot jatkavat siviilien ampumista Diyarbakirissa, Batmanissa, Mardissa ja monissa muissa kurdikaupungeissa ja jos kuolonuhrien määrä yhä nousee, kuilu laajenee ja rauhanomaisen ratkaisun mahdollisuus etääntyy.
Komission ja neuvoston on nyt korkea aika käyttää kaikkia mahdollisia keinoja Turkin painostamiseksi lopettamaan väkivaltaisuudet. On keskusteltava mahdollisuudesta, että liittymisneuvottelut keskeytetään, jos Turkin hallitus ja Turkin armeija eivät edelleenkään piittaa demokraattisista periaatteista ja jatkuvasti loukkaavat ihmisoikeuksia. Mielestäni Turkkiin on lähetettävä valtuuskunta ottamaan selvää, mitä siellä todella tapahtuu. Vetoan kaikkiin selkkauksen osapuoliin, jotta he lopettavat välittömästi väkivaltaisuudet, ja kehotan Turkin hallitusta hyväksymään kurdien laillisesti valitut edustajat neuvottelukumppaneikseen sekä luopumaan heitä vastaan viimeksi nostetuista syytteistä.
Emme voi – emmekä saa – enää sietää sitä, että 20 miljoonalta kurdilta kielletään heidän poliittiset ja kulttuurilliset oikeutensa sekä oikeus vaikuttaa oman yhteiskuntansa muotoutumiseen. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan parlamentin näkökulmasta Turkin viranomaisten suhtautumista Diyarbakirin tapahtumiin tai tapaa, jolla se hoiti Turkin kaakkoisosan kriisin, ei voida hyväksyä. Turkki, joka ei kunnioita alueellaan asuvaa 12-miljoonaista kurdiväestöä, ei myöskään kunnioita Euroopan yhteisön maiden kulttuureja ja uskontoja.
Turkin pääministerin Recep Erdoganin itseluottamus hipoo jo röyhkeyttä.
Älkäämme salliko hänen kuvittelevan, että Euroopan unionilla on mitään velvollisuuksia Turkkia kohtaan. Arvoisa komission jäsen, mielestäni asia on juuri päinvastoin. Olen vakuuttunut siitä, että koska Euroopan unioni päätti aloittaa neuvottelut Turkin kanssa, sillä on nyt oikeus keskeyttää ne. 
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, pahoittelemme Kaakkois-Turkin väkivaltaisuuksia, ja meitä kauhistuttaa sotilaiden ja viattomien sivullisten murhaaminen Turkissa. Emme kuitenkaan saa päätellä, että Turkin ongelmat rajoittuvat tähän: kurdien oikeudet ovat suuri ongelma, jota emme saa lakaista maton alle tämänpäiväisessä keskustelussa.
Turkki on valinnut tulevaisuudelleen suunnan. Se on valinnut suunnan kohti EU:n jäsenyyttä, ja tämän suunnan ansiosta kurdit, joiden olemassaoloa tuskin tunnustettiin muutama vuosi sitten, ovat viime vuosina saaneet kokea jonkin verran edistystä ihmisoikeusasiassaan.
Turkin on kuitenkin jatkettava tällä tiellä. Armeijan hallitsemattomat teot viime päivinä eivät saa viedä kurdeilta oikeuksia, jotka heidän on saatava, jotta Turkista voi tulla Euroopan unionin jäsenvaltio. Tarkoitan tällä EU:n valtioiden kansalaisten oikeuksia.
Pääministeri Erdogan ilmoitti äskettäin, ettei Turkki väisty tieltään kohti demokratiaa ja kehitystä ja että se sallii suurempia vapauksia ja parantaa demokratiaa, sosiaaliapua, oikeuksia ja oikeudenmukaisuutta. Ilmoitus on toki ilahduttava, mutta sen on oltava muutakin kuin ilmoitus: se on pantava täytäntöön.
Toimenpiteitä tarvitaan kolmella tasolla: ensinnäkin tarvitaan oikeuksia ja toiseksi talous- ja sosiaalipolitiikkaa. Kolmanneksi on rajoitettava armeijaa hallitsemattomine oikeuksineen. Jos nämä toimenpiteet toteutetaan, Turkki suhtautuu valitsemaansa suuntaan vakavasti, ja jos Turkki noudattaa sitoumuksiaan tällä ja muilla Euroopan unionin määräämillä aloilla, sekä kurdit että muut Turkin kansalaiset hyötyvät.
Näin ollen Turkin ei pidä epäröidä: pääministeri Erdoganin tekojen on tästä lähin oltava hänen sanojensa mittaisia. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olemme erittäin huolissamme väkivallan uudesta noususta ja Turkin armeijan ja PKK:n terroriteoista. Mielestäni tämänpäiväisen keskustelun tuloksena pitäisi olla viesti, jossa tuomitaan viattomiin siviileihin kohdistuneet terroriteot Istanbulissa ja muissa kaupungeissa sekä Turkin sortojoukkojen kurdiväestöön kohdistama sotilaallinen väkivalta.
Voimat, jotka ajavat sotaa ja armeijan vallassa pysymistä hinnalla millä hyvänsä, ovat vastuussa Kaakkois-Turkin tilanteesta. Turkin vallanpitäjät ja armeija pitävät PKK:n toimintaa sopivana verukkeena politiikkaan puuttumiselle ja pyrkimyksilleen määritellä kurdiongelman ratkaisun ehdot. Toisaalta PKK käyttää hyväkseen alikehittyneisyyden ja köyhyyden aiheuttamia vakavia taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia ruokkiakseen toimillaan väkivallan ja verenvuodatuksen kierrettä.
Tekisimme poliittisen virheen, jos aliarvioisimme sitä tosiasiaa, että Turkin toive Euroopan unionin jäsenyydestä tasoitti tietä Erdoganin hallituksen uudistuksille. Uudistukset ovat kuitenkin vasta alkuvaiheessaan ja vaillinaisia, ja niiden taustalla on pelko, jota Turkin kansa on kautta historian tuntenut kurdiväestöä kohtaan.
Meidän on puolustettava johdonmukaisesti ja määrätietoisesti kurdiyhteisön kulttuurisia, kielellisiä ja koulutuksellisia oikeuksia. Meidän on puolustettava poliittisia oikeuksia. Meidän on vaadittava, että vaalilakia, jossa kielletään kurdiyhteisön demokraattinen edustus Turkin poliittisessa elämässä, muutetaan.
Turkin poliittiset johtajat ja Erdoganin hallitus ovat vastuussa siitä, että uudistukset toteutetaan loppuun asti rohkeasti ja päättäväisesti ja että kurdiväestön poliittinen, taloudellinen ja sosiaalinen integraatio sujuu kitkatta. Rauhanomaisen ratkaisun strategia perustuu kahden osapuolen väliseen vuoropuheluun. Se edellyttää, että molemmat osapuolet luopuvat sotilaallisen yhteenoton filosofiasta ja ratkaisusta. Kurdiongelmaa ei ratkaista sorrolla ja väkivallalla vaan demokraattisella vuoropuhelulla, kehityksellä ja kurdiväestön oikeuksien ehdottomalla kunnioittamisella. 
Euroopan unionin poliittisena tehtävänä on Turkin kurdiongelmaa koskevan yhtenäisen strategian muotoileminen: 
- sen on herkeämättä ja johdonmukaisesti kannatettava Turkin EU-jäsenyyttä mutta samalla kuitenkin valvottava myönnytyksiä tekemättä ja omaa etuaan tavoittelematta, että Turkki noudattaa velvoitteitaan
- sen on vahvistettava kannattavansa Turkin valtion alueellista koskemattomuutta ja yhtenäisyyttä ja tuomittava PKK:n umpikujastrategiaan sisältyvät irtautumistavoitteet
- sen on tehtävä aloitteita demokraattisen vuoropuhelun käynnistämiseksi poliittisesta ratkaisusta kurdiongelmaan ja kurdiyhteisön aseman ja oikeuksien turvaamisesta Turkin instituutioissa ja yhteiskunnassa.
Euroopan unionin on lisäksi yhteistyössä turkkilais- ja kurdielimien kanssa autettava suunnittelemaan ja panemaan täytäntöön taloudellisia ja sosiaalisia jälleenrakennusohjelmia köyhyyden ja alikehittyneisyyden torjumiseksi. Unionin on myös tuettava instituutioita ja kansalaisyhteiskuntaa sekä demokraattisia ja maltillisia poliittisia voimia Kaakkois-Turkissa. 
Marios Matsakis (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, tilanne Turkin kaakkoisosassa on todellakin erittäin huolestuttava, mutta sen ei pitäisi olla kenellekään yllätys. Enimmäkseen Turkin valtio on harjoittanut alueella vuosikymmeniä aika ajoin väkivaltaa ja rikkonut törkeästi ihmisoikeuksia, ja näin tapahtuu vielä vuosia, jollei Turkin hallitus tunnusta, ettei kurdiongelma poistu vain antamalla armeijan kenraaleille vapaa kädet hoitaa se ainoalla tuntemallaan tavalla: käyttämällä raakaa voimaa.
Turkin hallituksen on tajuttava, että miljoonien alueella asuvien kurdien ihmisoikeuksia on kunnioitettava tinkimättä. Heillä on oltava oikeus käyttää omaa kurdin kieltään ja vaalia perinteitään ja kulttuuriaan. Turkin hallituksen on lisäksi hyväksyttävä, että kurdiväestöllä on oikeus tiettyyn autonomiaan. Tällaisesta mahdollisuudesta neuvotteleminen ei vahingoittaisi Turkin kansan hyvinvointia: kestävän vakauden saavuttaminen toisi rauhan ja vaurauden koko Turkkiin. Turkin hallituksen on lisäksi otettava rohkea askel ja suostuttava Kurdistanin demokraattisen puolueen johtajan Masud Barzanin hiljattain esittämään pyyntöön, joka koski Irakin liittovaltiorakenteen hyväksymistä ja yleisen armahduksen julistamista PKK:n taistelijoille.
Pääministeri Erdoganin hallitus on osoittanut merkkejä siitä, että se pyrkii saamaan aikaan käänteentekeviä uudistuksia Turkissa. Tiedämme asemiinsa tiukasti kaivautuneen armeijan vastustavan näitä uudistuksia voimakkaasti. Turkin kansan on ymmärrettävä, että Turkin varsinaisia vihollisia ovat muutoksen vastustajat. Pääministeri Erdogan käy vaikeaa ja vaarallista taistelua armeijan kenraaleja vastaan. Meidän on rohkaistava ja tuettava häntä, koska jos kenraalit voittavat, Turkin edistyminen kohti demokratiaa pysähtyy, kuten pysähtyy sen edistyminen kohti EU:n jäsenyyttä, ja maa vajoaa takaisin taantumukselliseen, totalitaarisen sotilashallintoon. 
Alyn Smith (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, Rauha Kurdistaniin -kampanjan suojelijana ja Euroopan unionin ja Turkin kansalaiskomission johtokunnan jäsenenä ilmoitan olevani kiinnostunut tästä keskustelusta. Yhdyn täysin ryhmääni kuuluvan kollegani, jäsen Özdemirin vuoropuhelua koskeviin huomautuksiin ja siihen, ettei prosessi ole mustavalkoinen. Kaikilla osapuolilla on puutteensa, ja meidän Euroopan parlamentin jäsenten on vastaisuudessakin rohkaistava, kun siihen on aihetta, ja arvosteltava, kun siihen on aihetta. Painotan, että meidän on myös pidettävä huoli omasta vilpittömyydestämme ja varmistettava, etteivät ne parlamentin jäsenet ja EU:n kansalaiset, jotka vastustavat enemmän Turkin EU-jäsenyyttä kuin puolustavat demokratiaa, käytä hyväkseen oikeutettua huoltamme rauhanprosessin tuskallisen hitaasta edistymisestä Kurdistanissa ja koko Turkissa.
Kööpenhaminan kriteerit muodostavat etenemissuunnitelman. Kulttuuristen, historiallisten ja poliittisten oikeuksien tunnustamista koskevat Kööpenhaminan kriteerit ovat selvät ja valmiiksi määritellyt. Me parlamentin jäsenet emme saa liata omia käsiämme. Vuoropuhelun ja demokratian puolestapuhujana EU:n on huolehdittava siitä, että muistamme aina omat periaatteemme ja oman asemamme vilpittömänä, puolueettomana välittäjänä, joka kykenee tarvittaessa sekä auttamaan että arvostelemaan. 
Frederika Brepoels (PPE-DE ).
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, siitä lähtien, kun Euroopan unioni käynnisti liittymisneuvottelut Turkin kanssa, olemme saaneet viikoittain raportteja väkivallasta ja vakavista ihmisoikeusrikkomuksista, ja tämä on tosiasia. Annoitte itse meille luettelon, mutta haluan kiinnittää huomionne Brysselissä sijaitsevan kurdi-instituutin puheenjohtajan iäkkäiden vanhempien raakaan murhaan, vaikkei muitakaan uhreja pidä tietenkään unohtaa.
Komission jäsen Rehn reagoi ensimmäiseksi vahvistamalla luottavansa Turkin hallitukseen, mitä pidän hieman outona, sillä yhä uusia todisteita ilmenee siitä, että samaiset viranomaiset olivat sekaantuneet asiaan. En tiedä, oletteko nähneet Turkin ihmisoikeusjärjestön IHD:n raportin Ferhon pariskunnan murhasta tai tutustuneet Şemdinlissä tapahtunutta pommi-iskua koskevaan rikostutkintaan. Molemmat osoittavat Turkin armeijan suuntaan. Kun eräs yleinen syyttäjä halusi muutama viikko sitten tutkia armeijan kakkosmiehen – jonka myös odotetaan saavan nimityksen esikuntapäälliköksi – suoraa sekaantumista asiaan, armeija esti vetollaan aikeen välittömästi. Näihin viranomaisiin Euroopan komissio siis luottaa sokeasti.
Arvoisa komission jäsen, minun on sanottava, että näiden tapahtumien valossa on tuskallisen selvää, ettei Turkki suinkaan pyri ratkaisemaan kurdiselkkausta rauhanomaisesti. Turkki kerta kaikkiaan kieltäytyy tunnustamasta, että Turkin kurdeilla on kulttuuriset ja demokraattiset itsemääräämisoikeudet. Maa, joka kieltää 15 miljoonalta kansalaiseltaan kaikki poliittiset ja kulttuuriset oikeudet, ei mielestäni ole demokratia. Maata, jonka viranomaiset ovat aktiivisesti sekaantuneet vakaviin ihmisoikeuksien ja kansainvälisen oikeuden rikkomuksiin, ei liioin mielestäni voi kutsua perustuslailliseksi valtioksi. Jos sivuutamme tämän tosiasian emmekä lähetä EU:sta voimakasta viestiä, olemme osasyyllisiä.
Haluaisin todella tietää, mitä komissio aikoo tässä asiassa tehdä. Lunastaako komission jäsen Rehn vihdoin lupauksensa ja sisällyttää vähemmistöjen suojelun assosiaatiosopimukseen vai ei? Mielestäni Euroopan unioni voisi ottaa ratkaisevan askelen, jota Turkki ei ota tai kieltäytyy ottamasta: ryhtyä suoraan ja rakenteelliseen tätä asiaa koskevaan vuoropuheluun Turkin kurdiyhteisön edustajien kanssa. Haluaisin kuulla, mitä mieltä olette tästä. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, mielestäni Kaakkois-Turkin asukkaille ei voida tehdä suurempaa palvelusta kuin että kurdien ääriryhmät lopettavat väkivalta- ja terrorikampanjansa. Terrorikampanjoille on ominaista, että uhrit ovat enimmäkseen tavallisia siviilejä, jotka eivät muuta halua kuin kohtuullisen mahdollisuuden kasvattaa lapsensa rauhan, vakauden, vapauden ja lisääntyvän hyvinvoinnin ilmapiirissä. Mikään tällainen ei ole mahdollista niin kauan kuin terroristit ja kapinalliset ajavat omaa itsekästä etuaan, sortavat, pelottelevat ja mobilisoivat kurdiyhteisöjä kotimaassa ja ulkomailla sekä pyrkivät kääntämään kansainvälisen mielipiteen Turkin viranomaisia vastaan. En usko, että PKK:n hallitsemilla alueilla vallitsee kovinkaan suuri mielipiteenvapaus.
PKK, järjestö, jonka juuret juontavat kylmästä sodasta, on aika ajoin julistanut tulitauon – viimeksi elokuussa, jolloin tulitauko kesti alle kuukauden. Sen jälkeen se on jatkanut väkivalta- ja murhakampanjaansa. Kuten komission jäsen ja muut puhujat ovat todenneet, viime viikonlopun jälkeen yli 12 ihmistä on kuollut väkivaltaisen terrorismin seurauksena. Vuosien varrella terrorismin uhrien määrä on noussut kymmeniin tuhansiin.
Turkin EU-jäsenyyttä koskevat neuvottelut ovat nyt käynnissä. Jo se itsessään vaikuttaa PKK:n kampanjaan. PKK ei ole kiinnostunut vakaasta, kukoistavasta ja demokraattisesta Turkista, joka suuntautuu länteen. Se haluaa mieluummin oman pienen, menneisyydessä elävän marxilaisen valtionsa.
Tietenkin haluamme, että Turkissa tapahtuu uudistuksia osana uudenaikaistamisohjelmaa. Tietenkin haluamme, että Turkin kaakkoisosassa tapahtuu suuria taloudellisia parannuksia. Tunnen valtavaa myötätuntoa köyhyydessä ja pelossa eläviä ihmisiä kohtaan. Haluamme, että kurdien kohtuulliset vaatimukset otetaan huomioon oikeudenmukaisella tavalla neuvottelujen kautta. Yhtäkään näistä tavoitteista ei kuitenkaan voida saavuttaa väkivallan tai jatkuvan väkivallan uhan taustaa vasten.
Kurdien ääriainesten on lopetettava terrorismi. Sen jälkeen Turkin viranomaiset voivat vastata hyvän tahdon hengessä. 
Markos Kyprianou,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää parlamentin jäseniä tästä hyvin mielenkiintoisesta keskustelusta. Olen kuunnellut puheenvuorojanne erittäin kiinnostuneena ja pannut ne merkille.
Voinemme kaikki päätellä, että tilanne Turkin kaakkoisosassa on vakava, ja siksi odotamme kaikki, että tilanteeseen puututaan tarmokkaasti käyttäen kattavaa strategiaa, johon kuuluvat paitsi turvallisuusasiat – joilla on oikeutettu paikkansa – myös alueen sosioekonominen kehitys ja kulttuuristen oikeuksien kehittäminen.
Viittaan pääministeri Erdoganin elokuussa 2005 pitämään puheeseen – jonka mainitsin aiemmin – jossa hän korosti tarvetta ratkaista niin sanottu kurdikysymys demokraattisin keinoin. Komissio rohkaisee Turkin hallitusta ja pääministeriä ryhtymään toimenpiteisiin sen sitoumuksen pohjalta, joka annettiin tuossa Diyarbakirissa pidetyssä puheessa.
Alueen vakaus on edellytys sille, että ongelmiin voidaan puuttua kunnolla, ja terrori-iskujen jatkuminen uhkaa tätä vakavasti. On myös hyvin tärkeää, että turvallisuusjoukot ja viranomaiset osoittavat malttia eivätkä käytä siviilien kanssa toimiessaan turhaa voimaa.
Haluaisin kommentoida joitakin asioita, jotka parlamentin jäsenet mainitsivat. Şemdinlin tapahtumia tutkii sekä oikeuslaitos että parlamentti, ja odotamme näiden tutkimusten tuloksia, minkä jälkeen seuraamme tilannetta edelleen.
Olen pannut edistyskysymyksen merkille, ja rohkaisemme jatkuvasti Turkin hallitusta jatkamaan uudistuksia ja laajentamaan kurdien oikeuksia. Viittaan siihen, että kurdinkieliset televisio- ja radiolähetykset on sallittu tiettyinä aikoina – tämä on ainakin askel eteenpäin. Odotamme, että asiassa tehdään enemmänkin.
Voin vakuuttaa parlamentin jäsenille, että jatkamme Turkin kaakkoisosan tilanteen seurantaa. Kaikki nämä asiat otetaan esille Turkin viranomaisten kanssa osana säännöllistä poliittisten kriteerien seurantaamme. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu kuudesta Darfuria koskevasta päätöslauselmaesityksestä(1). 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, olemme toistuvasti keskustelleet Darfurin tilanteesta, tosin emme viime aikoina, vaikka asioissa on valitettavasti tapahtunut järkyttävä käänne pahempaan. Darfurin alueesta vastaavan YK:n apulaispääsihteerin Jan Egelandin mukaan jopa tämän vuoden alusta kuluneiden muutaman kuukauden aikana yli 200 000 ihmistä on ajettu kodeistaan ja yli 96 kylää on poltettu maan tasalle. Kaikki tämä on tapahtunut yli vuosi sen jälkeen, kun kansainväliset toimet aloitettiin tämänkaltaisten tapahtumien lopettamiseksi. Tämä osoittaa, kuinka voimaton kansainvälinen yhteisö on Darfuria koskevissa asioissa. Tämän lisäksi YK:n apulaispääsihteeriä ei edes päästetty matkustamaan kriisialueelle, mikä osoittaa, että Khartumin hallitus uhmaa kansainvälistä yhteisöä ja suhtautuu siihen kylmäkiskoisesti tehden näin siitä naurunalaisen.
Tämän vuoksi meidän on vähintäänkin korkea aika lopettaa toistuva, heikko protestointimme. Sen sijaan Yhdistyneiden Kansakuntien, NATOn, Yhdysvaltain, Euroopan unionin ja Afrikan unionin on asetuttava yhteiseen neuvottelupöytään, jotta voidaan viimeinkin panna täytäntöön yhteinen, Darfuria koskeva toimintatapa, jonka tulos olisi enemmän kuin päätöslauselmat paperilla. Sen jälkeen asioihin Darfurissa on puututtava suuremmalla voimalla kuin tähän mennessä on tehty.
Ennen kaikkea tietenkin Afrikan unionin on ryhdyttävä toimiin, muttemme mekään voi odotella joutilaina, kun kansanmurhaa toteutetaan täysin avoimesti. Yhdysvallat on nimittäin kuvannut asiaa avoimesti tällä sanalla, vaikkei se olekaan tehnyt asiasta tarpeellisia johtopäätöksiä. Asiassa on yksinkertaisesti kyse kansanmurhasta. Järjestämme parhaillaan surullisia muistotapahtumia Ruandan ja Burundin kansanmurhan alkamisen muistolle. Suhtauduimme välinpitämättömästi myös näihin kansanmurhiin. Nykyisin kaikki sanovat, että meidän olisi pitänyt tuolloin puuttua asioihin. Nyt olemme samanlaisessa tilanteessa. Käännämme katseemme emmekä toimi. Emme käytä saatavilla olevia keinoja, vaikka ne ovatkin heikkoja, vaan tyydymme sen sijaan protestoimaan suullisesti.
Tämä tekee Darfurin tilanteesta häpeällisen paitsi Sudanin hallitukselle myös kansainvälisille järjestöille ja Euroopan toimielimille. Tästä syystä olen hyvin iloinen, että palaamme täällä parlamentissa jälleen tähän asiaan. Yksinkertaisesti sanottuna: meille on oltava riittävän selvää, että normaalit tai lähes normaalit suhteet Sudanin kanssa ovat mahdolliset ainoastaan, jos se kerrankin pitää lupauksensa ja sallii kansainvälisten järjestöjen työn paikan päällä. 
Fiona Hall (ALDE ),
   . Arvoisa puhemies, kun kehitysyhteistyövaliokunnan valtuuskunta vieraili Darfurissa syyskuussa 2004, järkytyimme nähdessämme oitis ihmisiä, jotka olivat hakeutuneet oksien alle suojaan, koska heidän kyläänsä oli pommitettu. Tuolloin teimme kovasti työtä, jotta Afrikan unionin arviointitehtävää olisi vahvistettu, ja lokakuussa 2004 Afrikan unionin tehtävää todellakin laajennettiin myös välittömässä uhassa olleiden siviilien suojeluun.
On kauheaa, että puolentoista vuoden kuluttua vierailustamme tapahtuu edelleen pommituksia, hyökkäyksiä ja raiskauksia siitä huolimatta, että Afrikan unioni on tehnyt parhaansa Abujan rauhanneuvotteluissa ja paikan päällä Darfurissa. Afrikan unionin joukkoja ei yksinkertaisesti ole riittävästi hallitsemaan kovia väkivaltaisuuksia, joita tapahtuu erityisesti lähellä Tšadin rajaa sekä Tawilan ja Graidan välisessä käytävässä. Tämän vuoksi YK:n on kiireesti ryhdyttävä toimiin Darfurissa. YK:n on tuettava Afrikan unionia tämän toimikauden loppuun asti ja valmistauduttava ottamaan asiat hallintaansa lokakuussa 2006.
Sudanin hallitus sanoo, että tämä on kolonialismia. Tämä ei pidä paikkaansa. On vain valittaen tunnustettava, että aiemmat aloitteet väkivallan hillitsemiseksi ovat enimmäkseen epäonnistuneet. Jopa humanitaariset toimet Darfurissa ovat nyt uhattuina, koska kulkuyhteydet humanitaarisiin järjestöihin on katkaistu. Koska yli 3,5 miljoonaa ihmistä on riippuvaisia ruoka- ja lääkeavusta, emme voi vain seurata sivusta. Väkivallan on loputtava. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Arvoisa puhemies, olemme keskustelleet Sudanin tilanteesta aina siitä lähtien, kun minut ensi kerran valittiin Euroopan parlamenttiin. Mitä siellä oikein tapahtuu? Kuvitelkaapa, että yksi ystävistänne kuolee. Miettikää, kuinka paljon tuskaa ja kurjuutta tähän kuolemaan liittyy. Kuvitelkaa sitten, että 180 000 ystävää on nyt kuollut konfliktissa. Kuvitelkaa yksi ystävä, jonka talo on palanut ja joka joutuu jättämään kotinsa. Miltä se tuntuu? Kuvitelkaa sitten, että nämä kyyneleet kerrotaan kahdella miljoonalla tämän päivän Darfurissa. Kuvitelkaa yhden sukulaisenne raiskaus ja kuvitelkaa saman tapahtuvan kymmenille tuhansille muille. Näin laaja on Sudania kohdannut humanitaarinen katastrofi.
Mitä Sudanin hallitus siis tekee? Olemme vaatineet päätöslauselmassa toisensa jälkeen, että hallitus riisuisi janjaweed-taistelijat aseista, mutta mitään ei tapahdu. Olemme vaatineet päätöslauselmassa toisensa jälkeen, että hallitus tekisi yhteistyötä kansainvälisen yhteisön kanssa auttaakseen omaa väestöään, mutta juuri mitään ei tapahdu. Asioita ei helpota, että YK:n lähettiläälle Jan Egelandille ei myönnetty lupaa matkustaa Darfuriin aina, kun hän katsoo sen tarpeelliseksi. Komissio antaa jo tällä hetkellä avustusta 160 miljoonaa euroa ja kotimaani 330 miljoonaa Ruotsin kruunua. Jos tämän rahan halutaan olevan hyödyksi, hallituksen on tehtävä yhteistyötä eikä yritettävä vastustaa toimiamme. Mielestäni meidän olisi julistettava asevientikielto riippumatta siitä, mitä mieltä Venäjä ja Kiina ovat. Kaikkien vientikieltoa kannattavien maiden olisi tuettava toisiaan ja pyrittävä estämään vientikiellon rikkominen.
Tämän lisäksi totean, että on järjetöntä vangita naisia, jotka vastustavat raiskauksia. Kyseiset neljä nuorta naista on tietenkin välittömästi vapautettava. 
Margrietus van den Berg (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Darfurissa miljoonat ihmiset pakenevat. Pakolaisleirit ovat täynnä, koska valtavia määriä apua tarvitsevia ihmisiä pakenee kaoottisesti. Kapinalliset ja janjaweed-taistelijat hyökkäävät pakenijoiden kimppuun, ja ihmisillä on usein kerrottavanaan tarinoita ryöstöistä ja raiskauksista. Tilanne on toivoton. Afrikan unioni on liian heikko. Sudanin hallitus puolestaan vaikuttaa tukevan janjaweed-taistelijoita, eikä se ilmeisesti anna mahdollisuuksia kansainväliselle oikeusvaltioperiaatteelle, jota Afrikan unioni ja Yhdistyneet kansakunnat edustavat. Kiina ja Venäjä ilmeisesti tukevat Sudanin hallitusta tässä.
Eilen kävi ilmi, että YK:n Darfurin erityisedustaja Pronk eroaa tehtävästään. Olen oppinut tuntemaan Jan Pronkin parantumattomana optimistina. Jos edes hän ei enää näe mahdollisuuksia rauhanprosessille, meidän on todellakin aika huolestua. Darfurissa on meneillään ennennäkemättömän väkivaltainen konflikti, joka antaa Euroopan unionille mahdollisuuden osoittaa, mikä sen tehtävä Euroopan ulkopuolella voi olla. Tällä viikolla Ruandan satapäiväistä kansanmurhaa kuvataan parlamentissa valokuvanäyttelyllä. Tämä kansanmurha on esimerkki koko kansainvälisen yhteisön epäonnistumisista.
Meitä koetellaan jälleen kerran. Vaikka Kiina ja Venäjä estävät kaikki toimet veto-oikeudellaan, Afrikan unioni yrittää yhä saada Sudanin hallituksen mukaan yhteistyöhön. Afrikan unioni on kuitenkin liian pieni, se toimii liian myöhään ja se on ollut liian pitkään syrjässä. Nyt on Euroopan unionin troikan asia tarjota rahoitusta ja tukea Afrikan unionin rauhanturvajoukkoja, jotta paikalle saadaan riittävästi voimia tarjoamaan logistista apua sekä turvaamaan ruoka-avun saatavuus ja ihmisten suojelu. On vihdoinkin saatava loppumaan tämä kaoottinen joukkomurha, jolle on ominaista ennennäkemättömän julma eturistiriita. Parlamentti esittää tänään erinomaisessa yhteisessä päätöslauselmassaan vetoomuksen, jolla annetaan selkeitä ohjeita ja rohkaistaan Javier Solanaa, neuvostoa, komissiota ja myös jäsenvaltioita toimimaan. Euroopan unionin aseman uskottavuus maailmassa on nyt vaakalaudalla. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ),
   . – On outoa, että ennen kuin eteläisestä Sudanista löytyi öljyä, Darfurista ei juuri puhuttu. Maanviljelijät hoitivat peltojaan ja karjanhoitajat paimensivat eläimiään. On ilmeistä, että tietyt ihmiset ovat erityisen kiinnostuneita Darfurin alueesta. Ei ole mitenkään uutta, että potentiaalisesti varakkaat Afrikan alueet yrittävät toisinaan irrottautua emävaltioistaan. Älkäämme unohtako Biafraa, Katangaa ja muita Afrikan mantereen ongelmallisia osia, joissa on paljon luonnonrikkauksia. Alueilla, joilla tällaisia rikkauksia ei ole, ei ole myöskään näin suuria ongelmia. Emme löydä venäläisiä ja kiinalaisia aseita pelkästään Darfurista vaan löydämme myös Tšadin ulkomaisista sotilastukikohdista aseita muista maista.
On mielenkiintoista, että olemme huolissamme, koska YK:n pääsihteeristöä ei päästetty Darfuriin. Kun Eritreassa tapahtui samanlaisia asioita, parlamentti myönsi hallitukselle humanitaarista apua. Miksi päätöslauselmamme 7 kappaleessa ei viitattaisi EU:hun, Yhdysvaltoihin ja muihin, jotta myös Eritrean tilanne saataisiin päätökseen? Vaikka Sudanin hallitus ei varmasti ole demokratian esikuva, olisi väärin turvautua voimankäyttöön konfliktin selvittämiseksi. Kannatan päätöslauselmaa mutta näillä varauksilla. 
Ari Vatanen,
   . Arvoisa puhemies, kollegani ovat jo maininneet, että olemme keskustelleet tästä asiasta lukuisia kertoja. Kun puhutaan ihmisoikeuksista ja ihmisarvon hinnasta, asioiden mittasuhteet vaihtelevat. Ihmiselämällä tuntuu olevan merkitystä silloin, kun se on meitä lähellä, mutta kun se on kaukana, emme saa ryhdytyksi toimiin.
Olen usein ajanut tuolla päin maailmaa ja tunnen tuon karun maan. Tiedän, miten ihmiset elävät tai pikemmin selviytyvät noissa oloissa, vaikka mitään konfliktia ei olisikaan. He joutuvat kärsimään nälästä, ruokapulasta ja juomaveden puutteesta. Ette voi kuvitella, kuinka raskasta heidän elämänsä on. Nyt satojatuhansia näistä ihmisistä kidutetaan ja tapetaan. Loput ovat paenneet kodeistaan. Silti me annamme vielä yhden päätöslauselman. Tämä osoittaa, kuinka voimaton kansainvälinen yhteisö on tekemään mitään inhimilliselle kärsimykselle. Tällaiset mittasuhteet asialla on.
Kuinka paljon konflikteja vielä tarvitaan? Edes Balkanilla emme pystyneet toimimaan, ennen kuin oli liian myöhäistä. Darfur taas on nyt aivan liian kaukana. Kiina ja Venäjä estävät kyynisesti kaikki toimemme Yhdistyneissä Kansakunnissa. Olen pahoillani, että minun on käytettävä epädiplomaattista kieltä, mutta Sudanin kurja hallitus estää YK:n toimet, ja me olemme voimattomia.
Kansainvälisissä konflikteissa tai ongelmissa tarvitaan kansainvälistä hallintoa. Muutoin tulevat sukupolvet sanovat meille: "Ongelma oli teidän käsissänne. Näitte uhan, ettekä tehneet mitään." 
Ana Maria Gomes,
   . – Vierailin Darfurissa syyskuussa 2004 parlamentin valtuuskunnan mukana ja näin onnettomuuden laajuuden, kuten jäsen Hall totesi aiemmin. Jälkeenpäin kannatimme täällä parlamentissa ja EU:ssa asemaa, jonka Afrikan unioni on pyrkinyt ottamaan konfliktin ratkaisemisessa. Tilanne on jatkunut nyt kolme vuotta, minkä seurauksena yli 200 000 ihmistä on kuollut ja 2 miljoonaa ihmistä on joutunut siirtymään kotiseudultaan tai ryhtymään pakolaisiksi.
YK:n operaatio Sudanissa on edennyt niin pitkälle kuin se voi edetä, eivätkä Abujan neuvottelut edisty. Konflikti on pahentunut, ja se on leviämässä naapurimaahan Tšadiin. Jan Egelandia estettiin matkustamasta Darfuriin. Näin Sudanin hallitus nöyryytti jälleen YK:ta samalla tavoin kuin sotarikoksilla ja rikoksilla ihmisyyttä vastaan, joita sen joukot ja janjaweed-taistelijat ovat tehneet. Ei ole syytä pelästyä Khartumin provokatiivisia uhkauksia, että Darfurista tehdään YK-joukkojen hautausmaa.
Kansainvälinen yhteisö ei saa luopua suojeluvelvollisuudestaan. Siispä sen on välittömästi lähetettävä alueelle YK:n peruskirjan VII luvun mukaisesti vahvat, hyvin varustellut vakauttamisjoukot ja valmisteltava samalla alustavasti sopivan kokoista YK:n rauhanturvaoperaatiota. Molemmat toimet on toteutettava Euroopan unionin merkittävällä tuella.
Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston kaikkien jäsenten on tunnettava velvollisuutensa ja toimittava niiden mukaan. Tämä koskee myös Kiinan kaltaisia maita, jotka ovat suojelleet Khartumin epäluotettavaa, rikollista diktaattorihallintoa. Tämän lisäksi totean, että konfliktiin saadaan pysyvä ratkaisu ainoastaan, jos Darfurin rikoksiin syyllistyneitä aletaan rangaista. Onkin olennaisen tärkeää tukea kansainvälisen rikostuomioistuimen tutkimuksia ja jouduttaa sanktioita Khartumia vastaan panemalla asevientikielto tiukasti täytäntöön ja julistamalla kielto öljyn viennille. 
Kathy Sinnott,
   . Arvoisa puhemies, yhteyshenkilöni ovat yhteydessä paikan päällä eteläisessä Sudanissa oleviin ihmisiin. Heiltä olen saanut tietää, että on kehittymässä tilanne, joka vaatii välitöntä huomiotamme. Khartumin hallitus väittää sitoutuvansa rauhansopimuksiin. Kuten tiedämme, se ei kuitenkaan tee näin vaan rahoittaa pohjoisugandalaista LRA:ta, jotta LRA jatkaisi kansanmurhaa hallituksen toiveiden mukaisesti.
LRA saartaa eteläisiä sudanilaiskyliä, joissa se tappaa aikuiset ja ottaa lapset. Nuoria tyttöjä siepataan, ja heistä tehdään seksi- ja työorjia. Heitä myös myydään, vaihdetaan ja annetaan lahjoiksi LRA:n asevälittäjille. Nuoria poikia pakotetaan todelliseen orjuuteen vartijoiksi ja sotilaiksi. LRA on vain pieni joukko, mutta se laajentuu jatkuvasti, koska siepattuja nuoria poikia käytetään taistelijoina.
Eteläisessä Sudanissa on nyt istutuskausi. Siviilien olisi oltava istuttamassa, mutta he eivät voi tehdä sitä LRA:n uhan vuoksi, ja heidän oma hallituksensa tukee LRA:ta. Jos mitään ei istuteta, seurauksena on nälänhätä. Tilanne on kriittinen, ja ihmiset tarvitsevat suojeluamme nyt. Meidän on kysyttävä itseltämme: jos Venäjä ja Kiina voivat tukea hallitusta, miksemme me voisi tukea kärsivää Sudanin kansaa? 
Ryszard Czarnecki (NI ). –
   Arvoisa puhemies, keskustelemme jälleen kerran Darfurista täällä Euroopan parlamentissa. Tuntuu kuin kyseessä olisi eräänlainen päättymätön tarina.
Meidän on valitettavasti myönnettävä, että Sudanin hallituksella on täysi vastuu taisteluiden jatkumisesta alueella. Khartumin hallitus ei kunnioita kansainvälisiä sopimuksia tai Yhdistyneiden Kansakuntien arvovaltaa, vaan se väittää uusinta YK:n rauhanturvaoperaatiota paluuksi kolonialismiin. On kuitenkin syytä huomata, että Sudanin hallitus uskaltaa käyttäytyä tällä tavoin ainoastaan, koska kansainvälinen yhteisö ei ole eristänyt sitä. Kuten hyvät puhujat minua ennen totesivat, Venäjän kaltaiset maat jatkavat asetoimituksia Sudaniin.
Puhukaamme asioista niiden oikeilla nimillä. Darfurissa on kyse kansanmurhasta, joka YK:n olisi yksimielisesti tuomittava. Ei ole lainkaan hyväksyttävää, että tietyt maat, kuten Venäjä, estävät YK:n turvallisuusneuvoston toiminnan tässä asiassa. Euroopan parlamentin olisi painostettava kansainvälistä mielipidettä niin, että Darfur lakkaa olemasta väkivallan ja väärinkäytösten symboli. 
Karin Scheele (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, sota Sudanin länsiosassa Darfurissa on jatkunut vuodesta 2003. Kyseessä on tuhoava sisällissota, joka on johtanut järkyttäviin lukuihin, 200 000 kuolonuhriin ja kolmeen miljoonaan pakolaiseen. Tarkkailijat kutsuvat tapahtumia hidastetuksi Ruandaksi.
Euroopan unioni ja Yhdysvallat ovat ilmaisseet tukensa tehtävän siirtämisestä YK-joukoille Afrikan unionilta, jonka 7 000 hengen vahvuiset joukot ovat tehtävään aivan liian pienet. YK:n Sudanin erityisedustaja Jan Pronk kuvailee tilannetta katkerasti ja toteaa, että YK:n rauhanpyrkimykset Darfurissa ovat päättyneet epäonnistumiseen ja että on tehty liian vähän, liian myöhään. Jotkin maat kohtelevat Sudania todella pehmeästi. Vaikka maat ovat keskenään erilaisia, syyt ovat miltei aina samat, nimittäin raaka-aineet ja raakaöljy.
Päätöslauselmassamme vedotaan painokkaasti YK:n turvallisuusneuvostoon, jotta tämä kokoontuisi ja keskustelisi Darfurin väkivallasta sekä toteuttaisi velvollisuutensa suojella siviilejä. 
John Attard-Montalto (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, mielestäni meidän kaikkien olisi syytä hävetä, koska elämme niin kutsutussa diplomaattisessa yhteiskunnassa ja sivilisaatiossa, jonka pitäisi olla yksi maailmanhistorian edistyneimmistä sivilisaatioista. Kuitenkin katsomme avuttomina, kun Darfurissa tapetaan uhreja, naisia, lapsia ja viattomia. Puhumme ja keskustelemme asiasta sekä yritämme uskotella itsellemme, että Yhdistyneet Kansakunnat tekee asialle jotain.
Yhdistyneet Kansakunnat ei voi tehdä mitään. Ymmärrämme, että Yhdistyneet Kansakunnat ei voi edes vierailla kauheiden asioiden tapahtumapaikalla, kun se on tekemisissä hallituksen kanssa, joka on valmistautunut tekemään mitä tahansa. Tällaiseen toimintaan voivat kuulua ydinaseet yhdessä maassa ja kansanmurha tai viattomien ihmisten osittainen kansanmurha toisessa maassa. Toisaalta todistamme, kuinka yhden maan sotavoimat toimivat itsenäisesti, kuten tapahtui Irakissa. Nyt vetoamme amerikkalaisiin ja eurooppalaisiin, jotta Darfurin viattomat ihmiset voitaisiin pelastaa. Samalla tuomitsemme amerikkalaiset tapahtumista Irakissa, jossa toiminta ei ollut hyvää.
Päätän puheenvuoroni toteamalla, että kotimaassani Maltassa yksi kolmasosa pakolaista tule Darfurista, mistä keskustelimme ja äänestimme tämän istuntojakson aikana. Tämä on teille yksi esimerkki siitä, kuinka epätoivoinen tilanne on. 
Markos Kyprianou,
   k. Arvoisa puhemies, komissio on todella huolissaan Darfurin tilanteesta, joka on viimeisin avoin konflikti Afrikan mantereella. Taistelijoiden ja siviiliväestön välillä puhkeaa ajoittaisia taisteluita. Erityisesti naiset ja lapset kärsivät ensimmäisinä tästä jatkuvasta väkivallasta ja lakkaamattomasta turvallisuuden puutteesta.
Vaikka pahin mahdollinen on vältetty Afrikan unionin nopealla väliintulolla, vallitseva epävarma tilanne ei voi jatkua enää kovin pitkään. Miltei kolme miljoonaa ihmistä elää humanitaarisen avun varassa, mutta jatkuva väkivalta ja suorat hyökkäykset pelastusoperaatioita vastaan rajoittavat ja vaikeuttavat humanitaaristen järjestöjen turvallisuutta ja pääsyä alueelle.
Konflikti on nyt nopeasti leviämässä naapurivaltioon Tšadiin. Tämä voisi vaarantaa Sudanin hauraan sovitteluprosessin, joka käynnistyi, kun Khartum ja SPLM allekirjoittivat kokonaisvaltaisen rauhansopimuksen 9. tammikuuta 2005. On olemassa kansainvälinen yhteisymmärrys siitä, että ainoa etenemismahdollisuus on poliittinen sovinto Darfurissa. Komissio, jäsenvaltiot ja kansainvälinen yhteisö tukevat Afrikan unionin tavoitetta päästä nopeasti rauhansopimukseen Abujan neuvotteluissa. Tämä voisi myös helpottaa Afrikan unionin nykyisten sotilaallisten velvollisuuksien kitkatonta siirtoa Yhdistyneille Kansakunnille Darfurissa. Tämä on välttämätön askel myös Afrikan unionin itsensä mielestä, mutta Sudan vastustaa asiaa.
Komission mielestä osapuolten on viimeinkin kehitettävä suunnitelma, miten Darfurissa päästään rauhaan ja velvollisuudet siirretään Afrikan unionilta YK:lle. Tämän on tapahduttava Afrikan unionin suojeluksessa ja kansainvälisen yhteisön tuella. Asiassa on myös määriteltävä erityiset kiinnekohdat ja velvollisuudet on jaettava selkeästi. Näin kansainvälisen yhteisön olisi mahdollista käyttää kaikkia diplomaattisia painostuskeinoja ja myös sanktioita, jotta prosessi voitaisiin pakottaa etenemään.
Jotta poliittinen sovinto Darfurissa kestäisi, sen on myös perustuttava oikeudellisiin periaatteisiin ja kansainväliseen tukeen alueen rakentamiselle. Tässä yhteydessä on tärkeää, että Khartum ja kapinalliset myötävaikuttavat kansainvälisen rikostuomioistuimen Darfuria koskevaan työhön ja edistävät sitä. On myös tärkeää, että tukea tarjoava yhteisö on valmis tarjoamaan taloudellista hyvitystä rauhasta välittömästi, kun Abujan neuvotteluissa ilmenee myönteisiä tuloksia. 

 Keskustelu on päättynyt. Äänestys toimitetaan keskustelujen jälkeen. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu kuudesta päätöslauselmaesityksestä, jotka koskevat Irakia, sen assyrialaisyhteisöä ja Irakin vankiloiden tilannetta(1). 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ),
   . Arvoisa puhemies, nyt käsittelemässämme päätöslauselmassa keskitytään kahteen tärkeään ihmisoikeuskysymykseen, joissa kaksi erityisen haavoittuvaa ryhmää on pahasti uhattuna nykypäivän Irakissa. Kysymyksistä ensimmäinen koskee uskonnollisia vähemmistöjä, toinen taas vankeja.
Uskonnollisista vähemmistöistä totean, että kristityt ovat viime aikoina joutuneet mittavien hyökkäysten kohteeksi, eivätkä naapurimaihin Syyriaan ja Jordaniaan paenneet – jotka sattuvat olemaan kristittyjä ja assyrialaisia – ole saaneet apua.
Sanon heti alkuun, ettei muiden uskontojen vainoaminen kuulu islaminuskoon. Profeetta Muhammed, rauha hänen sielulleen, julisti, että kristityistä tulisi hänen kannattajiensa eli muslimien parhaita ystäviä. Pyhässä Koraanissa on selviä viittauksia muiden uskontojen kunnioittamiseen. Hyökkäyksiin syyllistyneet ovat anarkisteja. He käyttävät hyväkseen islaminuskon nimeä omaan anarkistiseen tavoitteeseensa, joka on diktatuurin palauttaminen ja valtaan pääseminen.
Mitä voimme tehdä? Voimme vaatia, kuten teemme vahvassa ja voimallisessa päätöslauselmassamme, Irakin nykyhallinnon kaikkia tasoja suojelemaan uskonnollisia vähemmistöjä, tässä päätöslauselmassa etenkin assyrialaisia kristittyjä. Me Euroopan unionissa voimme auttaa ja pyytää myös kansainvälistä yhteisöä auttamaan pakolaisia, joita on käsittääkseni jo satoja tuhansia naapurimaissa, kuten Syyriassa ja Jordaniassa. Kehotan teitä kannattamaan päätöslauselmaa.
Toisessa eli vankien oikeuksien kysymyksessä meidän kaikkien on syytä muistaa, että oikeusvaltion periaatteet edellyttävät vankien oikeuksia koskevan lain noudattamista. Tämän tietää koko kansainvälinen yhteisö ja niin tietää Irakin uusi hallituskin. Vaatikaamme siis, että poliittisten ja muiden vankien oikeuksia noudatetaan kaikilta osin ja että Euroopan unioni tukee oikeusvaltion perustamista ylhäältä alaspäin, eli oikeusjärjestelmää tukemaan irakilaisten valitsemaa hallitusta. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, Irakiin maaliskuussa 2003 tehdyn hyökkäyksen jälkeen ulkomaalaiset joukot, lähinnä yhdysvaltalaiset ja britannialaiset, ovat vanginneet tuhansia ihmisiä.
Monissa tapauksissa ei edes ole esitetty mitään tarkkoja syytteitä, eikä vangituilla ole ollut oikeusvaltion periaatteiden mukaisia laillisia takeita ja oikeustakeita.
Useiden lähteiden mukaan Yhdysvaltojen ylläpitämissä vankiloissa Irakissa on edelleen noin 15 000 vankia. Tuntemattomaan määrään ihmisiä ei saada yhteyttä, eikä heidän olinpaikkaansa tiedä edes Punainen Risti. Tässä on selkeästi ja räikeästi rikottu kansainvälistä oikeutta. Tällaisia ihmisiä kutsutaan joskus "haamuvangeiksi". Tuhannet ihmiset ovat lisäksi olleet samassa tilanteessa jo yli vuoden.
Kidutusta, nöyryyttämistä ja väärinkäytöksiä koskevia ilmoituksia ja todisteita ei pelkästään tule lisää, vaan ne ovat yhä yleisempiä ja huolestuttavampia.
Tämän lisäksi on tiettyjä ryhmiä, joita vainotaan ja jotka kärsivät uskonnollisen vakaumuksensa takia, kuten on todettu ja kuten tässä päätöslauselmassa mielestäni aivan oikein korostetaan.
Päätöslauselmassa erityisesti mainittujen assyrialaisten lisäksi meidän olisi mielestäni otettava huomioon muitakin ryhmiä kuin islamilaisia vähemmistöryhmiä, kuten jasidit tai turkmeenit.
Haluaisin joka tapauksessa tehdä kaksi ehdotusta, jotka ovat mielestäni erittäin tärkeitä, vaikkei niitä otettukaan mukaan kompromissipäätöslauselmaan.
Vetoan ensinnäkin monikansallisiin joukkoihin ja Irakin viranomaisiin, jotta ne julkistaisivat vankeina pidettyjen nimet, takaisivat heille tarvittavan oikeudellisen edustajan ja sallisivat tapaamisoikeuden perheenjäsenille, kuten äskettäin pyysimme Guantánamon tapauksessakin.
Euroopan parlamentin on mielestäni lisäksi vaadittava painokkaasti ja selkeästi, että kaikki ne, joita syytetään kansainvälisen oikeuden alaan kuuluvista rikoksista, kuten kidutuksesta ja laittomasta säilyttämisestä, tuodaan oikeuden eteen.
Hyvät parlamentin jäsenet, tämä liittyy läheisesti kysymyksiin, joita käsittelemme Euroopan maiden alueen epäiltyä käyttöä CIA:n vankikuljetuksiin ja laittomaan vankien säilyttämiseen käsittelevässä valiokunnassa. 
Glyn Ford (PSE ),
   Arvoisa puhemies, puhun PSE-ryhmän puolesta ja totean, että me kaikki olemme tietoisia Irakin vankiloiden kamalasta tilanteesta. Tiedämme, mitä Abu Ghraibissa ja muualla on tapahtunut. Kannatamme vahvasti päätöslauselmaa, jossa vaaditaan, että vankilaolojen on täytettävä kansainväliset vaatimukset. Äänestämme sen tarkistuksen puolesta, jossa pyydetään vankilassa säilytettyjen henkilöiden nimien julkistamista ja perhevierailujen sallimista. Vetoamme myös Irakin parlamenttiin, jotta se ratifioisi kidutuksen vastaisen yleissopimuksen.
Haluan puhua erityisesti assyrialaisten tilanteesta. Olen hyvin tietoinen Irakin unohdetusta kansasta, sillä tuen Pelastakaa assyrialaiset -kampanjaa ja se tukee minua. Kampanjan kunniapuheenjohtaja on Canterburyn entinen arkkipiispa lordi Carey. Sunneista, shiioista ja kurdeista kyllä puhutaan, mutta onko kukaan maininnut assyrialaisia, joita Irakissa asuu 800 000? Heitä on väestöstä kahdeksan prosenttia ja olisi paljon enemmänkin, jolleivät monet heistä olisi paenneet vainottuina Jordaniaan ja Syyriaan, missä he elävät hirveissä olosuhteissa.
Kehotamme Irakin viranomaisia tuomitsemaan kaikki assyrialaisiin, kaldealaisiin, syyrialaisiin ja muihin kristillisiin vähemmistöihin kohdistuvat väkivallanteot Irakissa. Kehotamme Irakin viranomaisia ja monikansallisia joukkoja etsimään näihin rikoksiin syyllistyneet ja helpottamaan assyrialaisten paluuta sekä uudelleenasettautumista turvalliseen ympäristöön, jossa heidän tapojaan ja elämänmuotoaan kunnioitetaan. Kehotamme Irakin edustajien neuvoston perustuslakikomiteaa vaalimaan perustuslain muutosehdotuksissaan kaikkien Irakin yhteisöjen kulttuurisia ja uskonnollisia oikeuksia. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   . – Arvoisa puhemies, viimeisten tietojen mukaan vähintään 14 000 henkilöä on vangittuna Irakissa ilman, että heitä vastaan on esitetty mitään tarkkoja syytteitä. Amnesty International ei kaunistele sanojaan, kun se toteaa, että valloittajat – Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta – rikkovat suoraan kansainvälistä oikeutta pitäessään näitä vankeja ja että ne eivät ole oppineet mitään Abu Ghraibin tapauksesta.
Asiasta ei ole epäilystäkään – Irakin vankilat ovat osa valloituspolitiikkaa. Irakin valloitus se tässä on todellinen poliittinen ongelma, eikä meidän pitäisi kierrellä ja kaarrella vaan sanoa se suoraan.
Ikävä kyllä monet EU:n jäsenvaltiot, kuten Yhdistynyt kuningaskunta ja Puola, ovat suoraan mukana valloituksessa. EU:lla itsellään on Irakin tapahtumissa näppinsä pelissä muun muassa Eurojust-Lex-ohjelman kautta. Ohjelmaa on mielestäni tarkistettava, sillä jos tämänhetkistä oikeusjärjestelmää arvioidaan vankien valtavan määrän perusteella, ohjelmaa tuskin voidaan pitää missään mielessä tehokkaana.
Meidän onkin vaadittava todella selkeästi, että Irakin valloitus ja maan vankiloissa tapahtuvat ihmisoikeusrikkomukset saadaan loppumaan. Euroopan parlamentin tehtävä on esittää kyseinen vaatimus todella, todella selvästi. 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, totean aluksi, että mielestäni on häpeällistä, ettei jäsen Pflüger lainkaan maininnut kristittyjen vaikeaa tilannetta Irakissa. Tämä on ehkä toisaalta ymmärrettävääkin, kun muistetaan, että hänen puolueensa elää edelleenkin toisen kristittyjä ankarasti vainonneen valtion – DDR:n – rahoilla.
Haluan kuitenkin kertoa hänelle, että olemme monesta asiasta samaa mieltä. Kuuluin ja kuulun edelleen Irakin sodan vastustajiin. Meidän on mielestäni arvioitava todella objektiivisesti, mitä sodasta on seurannut. Ne, jotka halusivat puolustella hyökkäystä, käyttivät tärkeimpänä perusteena sitä, että Saddam Husseinin hirmuhallinnon ihmisoikeustilannetta oli parannettava. Tilanne onkin parantunut jonkin verran, mutta ikävä kyllä joudumme toteamaan, että moni asia on myös mennyt huonompaan suuntaan.
Ensimmäinen – ja todella merkittävä – huono kehityssuunta on se, että hyökkäyksen takia järkkyi todella monimutkainen etninen tasapaino keinotekoisessa valtiossa, jonka siirtomaavallat olivat luoneet ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja se, ettei kukaan tiedä, miten Irakiin luotaisiin toimiva valtio.
Pahiten tästä kaikesta kärsivät pienemmät kansat ja erityisesti pienet vähemmistöt, kuten assyrialaiset ja muut pienet etniset ryhmät. Olen järkyttynyt siitä, miten niin monen Euroopan parlamentin jäsenen mielestä on niin vaikeaa vaatia kristityille oikeuksia ja pitää heidän puoliaan. Kyseessä on kristinuskonsa takia vainottu vähemmistö. Kuka sitä puolustaisi, ellei Eurooppa, jonka väestöstä 85 prosenttia on kristittyjä?
Euroopan parlamentin on oltava solidaarinen kaikkia vainon ja ihmisoikeusrikkomusten kohteiksi joutuneita kohtaan. Euroopan, joka on suurimmalta osin kristillinen, ja kyseisen alueen alkuperäisten kristillisten vähemmistöjen välillä olisi kuitenkin oltava jonkinlainen luonnollinen yhteys. Näiden vähemmistöjen menneisyys on todella vaikea ja ne kärsivät aivan erityisesti tällä hetkellä vallitsevista epävakaista oloista. Niitä vainotaan kristinuskonsa takia. Vainoajat kuuluvat ääriliikkeisiin, jotka – kuten jäsen Nicholson of Winterbourne niin hyvin ilmaisi – käyttävät islaminuskoa poliittisten päämääriensä verukkeena voidakseen alistaa ja orjuuttaa vähemmistöjä, joista eivät pidä. Näitä vähemmistöjä vainoaa poliittinen islam.
Meillä on syytäkin arvostella vankiloiden tilannetta. Sanotaan asia selvästi: olemme kumonneet diktatuurin ja aloittaneet demokratian ja oikeusvaltion rakentamisen – tämä on tavoite, jota kannatan ja joka edellyttää valtavasti tukea EU:lta. Meidän on siis hyväksyttävä asiaankuuluvien normien mukainen arvostelu. Vankien olot ja oikeusjärjestelmä ovat ensi askeleet tiellä kohti toimivaa, oikeusvaltion periaatteiden mukaista valtiota. Tämä koskee aivan erityisesti vankiloita, joita ylläpitävät muut kuin irakilaiset itse.
Tiivistäen voidaan todeta, että ihmisoikeudet ovat jakamattomia. Kukaan, joka sulkee silmänsä totuudelta, ei voi tehokkaasti puolustaa ihmisoikeuksia. 
Michał Tomasz Kamiński (UEN ),
   . Arvoisa puhemies, puolueeni ja minä olemme aina tukeneet ja tuemme edelleen sitä, että läntiset demokratiat hyökkäsivät Irakiin tarkoituksenaan puolustaa perusarvoja ja perusihmisoikeuksia. Minun on todettava, että Yhdysvaltojen ja muiden demokraattisten valtojen tekemän Irakin-hyökkäyksen kannattajan näkökulmasta on todella huolestuttavaa ja surullista kuulla, että ihmisoikeusrikkomuksiin on syyllistynyt hallitus, jonka luultiin olevan demokraattinen ja jonka oli määrä auttaa Irakia demokratisoitumaan.
Päädymmekin ikävään tilanteeseen, jos Irakissa tapahtuu ihmisoikeusrikkomuksia myös Saddam Husseinin diktatuurin kumoamisen jälkeen. En ole samaa mieltä monien minua ennen puhuneiden jäsenten kanssa, ja olen eri mieltä valloitus-sanan käytöstä kuvaamaan Irakin tapahtumia. Tässä tapauksessa minun on kuitenkin myönnettävä, että Euroopan parlamentin on toimittava yhdessä ja vaadittava selkeästi, että niin läntisten demokratioiden kuin Irakin uuden demokraattisen hallituksenkin on kunnioitettava ihmisoikeuksia. Vain ihmisoikeuksien kunnioittaminen oikeuttaa toimet, joita omakin maani kannatti, riippumatta tuolloin vallassa olleesta hallituksesta.
Haluan myös ilmaista hyvin selvästi, miten hienoa on, että Euroopan parlamentti on saanut voimia puolustaa kristillistä vähemmistöä. Meidän on ymmärrettävä, ettei kristittyjä vainota vain Irakissa, vaan joka puolella maailmaa, ja että meidän eurooppalaisten on puolustettava edellisen puhujan mainitsemaa yhteisöä.
Vähemmistöjen oikeudet taataan nyky-Euroopassa ja etenkin Euroopan unionissa. Uskonnollisten vähemmistöjen, muslimien ja maanosamme kaikkien mahdollisten vähemmistöjen oikeudet taataan myös. Tämä on käytäntö ja kuuluu kehitykseen, jota Euroopan unioni edustaa. Se kertoo myös Euroopan sivistyksen nykytilasta.
Juuri tämän vuoksi meillä on oikeus vaatia ihmisoikeuksia kristityille. On erityisen tärkeää muistaa, että Irakin tapahtumat koettelevat alueen alkuperäistä kansaa. Kyseessä on kansa, jonka kristinusko ja lujasti Irakin maaperässä olevat etniset juuret ovat syvästi kiinni historiassa. He eivät ole sen paremmin siirtolaisia kuin tunkeutujiakaan, vaan alueen alkuperäisiä asukkaita.
Niin kuin usein Euroopan parlamentissa käy, tämäkin päätöslauselma on monen puolueen kannattama kompromissi. Toivon, että tässä päätöslauselmassa pyydämme yhtä yksiselitteisesti Irakin demokraattista hallitusta kunnioittamaan ihmisoikeuksia kuin pyydämme sitä, että kaikkien Irakin asukkaiden uskonnonvapaus taataan. 
Józef Pinior,
   . Arvoisa puhemies, viimeisten kuukausien aikana olemme nähneet uskonnollisiin vähemmistöihin kohdistuvan väkivallan lisääntyvän Irakissa. Esimerkkeinä tästä on, että neljään kirkkoon ja Vatikaanin suurlähetystöön Bagdadissa sekä kahteen kirkkoon Kirkukissa hyökättiin 29. tammikuuta. Kolme ihmistä menehtyi, heidän joukossaan 14-vuotias poika, ja monet muut loukkaantuivat. Väkivalta kohdistuu erityisesti assyrialaisvähemmistöön ja muihin kristillisiin vähemmistöihin. Assyrialaisyhteisö polveutuu muinaisesta, alueen asuttaneesta kansasta, jota uhkaa pakkosiirto. Siksi maailman kulttuuria uhkaa assyrialaiskulttuurin häviäminen Irakista.
Irakin jälleenrakennukseen liittyvistä kysymyksistä tärkein on oikeusvaltion periaatteiden takaaminen. Poliittinen tilanne muistuttaa monessakin mielessä sisällissotaa. Tilanteen ei saa antaa kärjistyä likaiseksi sodankäynniksi, jossa laista ja järjestyksestä vastaava virkavalta turvautuu jatkuvasti kidutukseen, panttivankeja otetaan ja kapinallisjoukkojen vastustamisessa käytetään laittomuuksia. Irak tarvitsee lisää tuomareita, ammattitaitoiset poliisivoimat ja kansainväliset vaatimukset täyttävän rangaistusjärjestelmän.
Irakin ihmisoikeusministeriöllä ja Irakin osalta toteutettavalla Euroopan unionin yhdennetyllä oikeusvaltio-operaatiolla Eurojust Lexillä on oltava erityisen tärkeä asema kyseisen ongelman hallinnassa. Euroopan unionin on nyt päätettävä laajentaa operaation toimivaltaa Irakin laista ja järjestyksestä sekä oikeuslääketieteestä vastaavan virkavallan kouluttamiseen. 
Marios Matsakis,
   . Arvoisa puhemies, "lähes kolme vuotta sen jälkeen, kun Yhdysvallat ja sen liittolaiset hyökkäsivät Irakiin ja syöksivät vallasta Saddam Husseinin hallituksen, maan ihmisoikeustilanne on yhä kamala". Näin alkaa Amnesty Internationalin tuorein raportti Irakissa tapahtuvista pidätyksistä ja kidutuksesta. Tämä ja muut vastaavat hyvin dokumentoidut raportit ovat synkkää luettavaa. Niissä kerrotaan mielivaltaisista pidätyksistä ja laajalle levinneestä kidutuksesta, johon kuuluu väkivaltaista pahoinpitelyä, luiden murskaamista, sähköiskuja, kynsien irrottamista, kahlehdittujen ihmisten ripustamista kattoon, palovammojen aiheuttamista, raiskauksia ja seksuaalista nöyryyttämistä, koirien usuttamista kimppuun, lain ulkopuolella tapahtuvia tappoja ja paljon muuta.
Hyvät kollegat, nämä kammottavat rikokset eivät tapahdu pahan Saddamin vankiloissa, vaan Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan valvomissa ja ylläpitämissä vankiloissa. Syytimme oikeutetusti Saddamia yli kolmen vuoden takaisista tapahtumista. Eikö meidän nyt olisi syytettävä Bushia ja Blairia ja pidettävä syyllisinä Irakin vankiloissa tällä hetkellä tapahtuvaan ihmiselämän ja -arvon törkeään halveksuntaan? Meidän länsimaalaistenhan on taattava, että näytämme hyvää esimerkkiä ja ettemme syyllisty kohtelemaan huonosti kanssaihmisiämme, joiden elämästä olemme vastuussa. 
Erik Meijer,
   . Arvoisa puhemies, Irak joutui kestämään pitkään hirmuhallintoa, joka koetteli niin sen vastustajia, vankeja, vähemmistöjä kuin jopa valtaväestöäkin. Nyt saamme omakohtaiseen kokemukseen perustuvaa tietoa siitä, voidaanko tilannetta todella parantaa puuttumalla siihen ulkopuolelta käsin. Joidenkin ryhmien tilanne onkin parantunut, kuten pohjoisessa asuvien kurdien, jotka olivat jo kauan sitten onnistuneet irtautumaan Irakista. Myös maasta paenneiden poliittisten vastustajien tilanne on parantunut.
Suurimmalle osalle Irak ei ole yhteinen valtio, vaan pikemminkin ulkoisten etujen ja todella erilaisten ryhmien välisten etujen ja mielipiteiden taistelukenttä. Tällaisia ryhmiä ovat shiiat, sunnit, kurdit ja kristilliset vähemmistöt, jotka ovat peräisin ajalta ennen islamia ja joilla, toisin kuin muilla ryhmillä, ei ole omaa aluetta, jota he voisivat käyttää mahdollisena liittovaltiona valtioliitossa.
Vaikka olemme jäsen Posseltin kanssa täysin samaa mieltä tätä ryhmää koskevista huolista, kukaan ei nykyoloissa pysty esittämään todellista ratkaisua. Ulkomaiset valloittajat ovat päästäneet vankilajärjestelmän huonontumaan entisestään. Ne ovat sallineet kuolemanrangaistuksen ottamisen uudelleen käyttöön eivätkä pysty tarjoamaan tulevaisuutta kansan suurelle enemmistölle. Ehdotetussa päätöslauselmassa yksilöidään tietysti joitain puutteita, mutta se on yhä liian optimistinen eikä sen avulla löydetä ratkaisua ongelmiin. Tästä on tärkeää oppia, ettei sotilaallisilla väliintuloilla ratkaista mitään. 
Urszula Krupa,
   . Arvoisa puhemies, nyt käymämme keskustelu koskee Irakin assyrialaisyhteisöä ja kidutukseen liittyvää ongelmaa Irakin vankiloissa. Irakia miehittäviin kansainvälisiin joukkoihin kuuluvia yksittäisiä sotilaita on tuomittu vankeihin kohdistuvista ihmisoikeusrikkomuksista, kun taas ääri-islamilaiset ovat syypäitä kristittyihin kohdistuvan väkivallan kasvuun. He käyttävät kiristystä, hyökkäävät kirkkoihin ja syyllistyvät muuhun pahantekoon, jolla uhataan alueen vanhinta, nykyarameaa puhuvaa assyrialaisyhteisöä.
Assyrialaisten joukkomurhat eivät ole mikään uusi ilmiö, sillä 200-luvun jälkeen niitä on tehty 33, mutta ne ovat lisääntyneet viime aikoina. Hyökkäyksillä ja väkivallalla ei kuitenkaan voida ratkaista alueen monimutkaisia ongelmia. Väkivalta ruokkii väkivaltaa, samoin kuin hyökkäykset ruokkivat hyökkäyksiä. Tilanne edellyttää siis kansallista vuoropuhelua, uskonnollisten vähemmistöjen hyväksymistä ja, kuten päätöslauselmassa todetaan, se edellyttää, että väkivaltaan syyllistyneet etsitään ja tuodaan oikeuden eteen. Pakolaisten kotiinpaluuta on helpotettava ja irakilaisille on annettava konkreettista apua maansa jälleenrakentamiseen.
Väkivalta ei ole hyvä eikä pitkän aikavälin ratkaisu ongelmiin missään päin maailmaa. Siksi pyydämmekin kunnioittamaan ihmisoikeuksia ja ihmisarvoa. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ). –
   () Arvoisa puhemies, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa todetaan, ettei ketään saa pitää vangittuna laittomasti ja että vangitsemisen on tapahduttava lainsäädännön kirjainta noudattaen. Näin lainsäädännössä todetaan, mutta mikä on todellisuus?
On yleisesti tiedossa, etteivät Irakin vankilaolot täytä mitään humanitaarisia normeja tai terveysnormeja. Kidutusta ja muuta julmaa, epäinhimillistä tai alentavaa kohtelua harjoitetaan. Yhdysvaltain viranomaiset kehuvat, että ne tutkivat kaikki vankien sopimatonta kohtelua koskevat lausunnot. Pentagonin mukaan muutaman viime vuoden aikana on rangaistu 200 sotilasta, joita on syytetty vankien sopimattomasta kohtelusta. Jos haluamme kylvää Irakiin demokratian siemeniä, emme varmastikaan onnistu, jos edustajamme paikan päällä ryhtyvät rikollisiksi sen sijaan, että auttaisivat. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   – Irakin humanitaarinen katastrofi on seurausta Yhdysvaltojen ja "halukkaiden maiden liittoutuman" suorittamasta hyökkäyksestä. Jos joku teistä ei vielä tiedä, mitkä maat ovat kyseessä, niin listalla seuraavat ovat Yhdistynyt kuningaskunta ja Puola ja monet muut maat. Näiden maiden edustajat ovat esimerkiksi kouluttaneet irakilaisia poliiseja, ja olen varma, että he ovat käyttäneet tilaisuutta hyväkseen ja kehottaneet poliiseja noudattamaan vankien kohtelua koskevia kansainvälisiä normeja. Olen myös varma siitä, että vangeille on kerrottu tämän päätöslauselman 9 kohdan b alakohdan mukaisesti, miten valittaa tehokkaasti vangitsemisestaan tuomioistuimeen. Uskon, että heidän kanssaan on keskusteltu muistakin toimenpiteistä, joihin päätöslauselmassa aivan oikein viitataan. En ole valitettavasti vielä nähnyt Irakin poliisien vastustavan vankien tilannetta tai vähemmistöjen kohtelua. Meidän onkin otettava tiukka linja näissä kysymyksissä ja hyväksyttävä päätöslauselma tarkistetussa muodossaan. Olisikin siis sopivaa, että päätöslauselmassa esitettyjä kriteereitä käytettäisiin tämänhetkisten miehittäjien ja nukkehallituksen auttamisesta tulevaisuudessa käytäviä neuvotteluja koskevien suuntaviivojen perustana. Kannatan päätöslauselmaa. 
Markos Kyprianou,
   . Arvoisa puhemies, olemme aina vain huolestuneempia etnisestä ja uskonnollisesta väkivallasta ja sen mahdollisesta lisääntymisestä Irakissa. Ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion periaatteiden kunnioittamatta jättäminen Irakissa on todella huolestuttavaa koko kansainvälisen yhteisön kannalta. Kaikilla Irakin etnisillä ja uskonnollisilla yhteisöillä, myös assyrialaisilla, on oikeus suojeluun ja oikeus harjoittaa etnisiä, uskonnollisia, poliittisia, hallinnollisia ja kulttuurisia oikeuksia.
Euroopan unioni kannattaa Irakin kehittämistä turvalliseksi, vakaaksi ja demokraattiseksi valtioksi, jossa on perustuslain mukaisesti valittu parlamentti ja hallitus ja jossa kaikkien kansalaisten ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen turvataan perustuslailla. Tämä kuuluu Euroopan unionin tavoitteisiin, jotka on esitelty heinäkuussa 2004 annetussa keskipitkän aikavälin strategiassa. Tavoite on edelleen yhtä tärkeä kuin tuolloin.
Komissio korostaa, miten tärkeää ihmisoikeuksien ja perusvapauksien tehokas suojelu ja edistäminen on ja kehottaa Irakin hallitusta ryhtymään tarvittaviin toimiin, joihin olisi kuuluttava myös kuolemanrangaistuksen poistamisen. Euroopan unionin suureksi pettymykseksi Irakin viranomaiset ottivat kuolemanrangaistuksen uudelleen käyttöön vuonna 2004.
Yhdymme kansainväliseen yhteisöön ja toteamme, että olemme syvästi huolissamme väitteistä, joiden mukaan irakilaisia vankeja on kidutettu ja kohdeltu huonosti. Tuomitsemme kaikki tapaukset, joissa irakilaisia vankeja on pahoinpidelty kansainvälisten ihmisoikeuksia koskevien lakien vastaisesti, olivat syyllisiä sitten Irakin joukot tai monikansalliset joukot. Vaadimme, että syylliset tuodaan oikeuden eteen. Olemme tietoisia siitä, että Yhdistyneen kuningaskunnan, Yhdysvaltojen ja Irakin viranomaiset ovat alkaneet tutkia väitettyjä pahoinpitelyitä. Osa kidutukseen ja pahoinpitelyyn syyllistyneistä on jo saanut tuomion. Korostamme Geneven yleissopimuksissa määriteltyjä velvoitteita ja sitä, että kidutus ja epäinhimillinen kohtelu ovat Geneven yleissopimusten vakavia rikkomuksia.
Irakin ja kansainvälisen yhteisön on todella tärkeää työskennellä yhdessä, jotta kansainvälistä lakia, myös ihmisoikeuksia ja humanitaarisia normeja, alettaisiin kunnioittaa kokonaisuudessaan.
Euroopan unioni on sitoutunut tukemaan aktiivisesti Irakin vakauttamista. Komissio ja Euroopan unionin jäsenvaltiot tekevät yhteistyötä oikeusvaltion periaatteiden lujittamiseksi yhteiseen turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaan kuuluvassa EUJUST LEX -operaatiossa. Kyseessä on yhdennetty oikeusvaltio-operaatio, jolla Irakin poliisi-, oikeus- ja vankeinhoitolaitoksen 770 korkean tason virkamiehelle tai ylempään johtoon kuuluvalle henkilölle annetaan koulutusta EU:n jäsenvaltioissa. Ihmisoikeuksia koskevalla koulutuksella on operaatiossa keskeinen osa.
Tuemme lisäksi ihmisoikeuksien edistämistä, mihin kuuluu tärkeänä osana kidutuksen estäminen ja uhrien kuntoutus. Tuemme vaalimenettelyjä ja perustuslakimenettelyjä ja teemme yhteistyötä Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskustelujen päätyttyä. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu kuudesta päätöslauselmaesityksestä, jotka koskevat Ayman Nourin tapausta Egyptissä. 
Nicholson of Winterbourne (ALDE ),
   . () Arvoisa puhemies, tällä voimakkaalla päätöslauselmalla parlamentin huomio halutaan kiinnittää vainotun parlamentaarikon, Al-Ghad-oppositiopuolueen johtajan Ayman Nourin kohtaloon. Siinä pyydetään Egyptin viranomaisia kunnioittamaan näkemyksiämme.
Me eurooppalaiset olemme syystä ylpeitä syvästä ja syvällisestä suhteestamme Egyptiin. Egyptihän toimii Euro–Välimeri-alueen parlamentaarisen edustajakokouksen puheenjohtajana. Olemme määrittäneet Egyptin kanssa Euroopan naapuruuspolitiikan, jolla vahvistetaan poliittista vuoropuhelua ja lähennetään meitä Egyptin kanssa – eli ensimmäinen vertaistensa joukossa, sillä Egypti kuuluu Arabiliittoon – rauhan ja vakauden edistämiseksi. Egypti auttaa meitä osaltaan tässä tehtävässä.
Olemmekin siis todella pahoillamme siitä, että Ayman Nour pidätettiin Egyptissä viime vuoden marraskuussa ja joulukuussa pidettyjen presidentinvaalien ja eduskuntavaalien jälkeen. On vaikea uskoa, että ne syytteet, joiden perusteella hän sai viiden vuoden vankeustuomion, olisivat totta. Ayman Nourilla on satoja, tai oikeastaan tuhansia kannattajia. On vaikea ymmärtää, miksi hän olisi halunnut tai miksi hänen olisi tarvinnut väärentää osa niistä 50 allekirjoituksesta, jotka tarvittiin hänen ehdokkuutensa saattamiseksi lainvoimaiseksi. Olemme äärimmäisen huolestuneita hänen terveytensä huononemisesta. Olemme syvästi huolissamme siitä, että hänen vetoomustaan käsittelee tuomari, jolla ajatella olevan suuri eturistiriita. Haluamme muistuttaa Egyptin hallitusta ja Egyptin tuomioistuimia siitä, että ihmisoikeudet ovat perustana Euroopan unionin ja Egyptin väliselle kumppanuudelle sekä assosiaatiosopimukselle, joita me niin suuresti arvostamme.
Haluammekin korostaa, että näkemyksemme on Egyptin lainsäädännön mukainen. Pyydämme Egyptin hallitusta tarkastelemaan asiaa uudelleen ja säätämään puitteita niin, että myös opposition ehdokkaat voivat olla ehdolla. Ehkäpä jopa kysymystä Ayman Nourin tuomarista voitaisiin harkita uudelleen. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . () Arvoisa puhemies, meidän on muistettava, että kyseessä on kolmas päätöslauselma, jossa käsitellään Egyptin ihmisoikeustilannetta ja erityisesti Ayman Nourin tapausta.
Ayman Nour tuomittiin viiden vuoden vankeusrangaistukseen. Häntä syytettiin siitä, että hän olisi väärentänyt puolueensa rekisteröintiasiakirjoja. Hän tuli toiseksi viime presidentinvaaleissa. Hän on yhä vankilassa, jossa hänen terveytensä heikkenee jatkuvasti. On tavallaan myönteistä, että korkein oikeus käsittelee tapauksen uudelleen 18. toukokuuta 2006. Meidän on kuitenkin valvottava oikeudenkäyntiä tarkkaan. Päätöslauselman johdanto-osan I kohdassa sitoudumme siihen, että jos Ayman Nour joutuu oikeudenkäynnin johdosta vankilaan, Euroopan parlamentin tilapäinen valtuuskunta ainakin yrittää tavata hänet. Ainakin minun ryhmäni mielestä on kuitenkin selvää, että Ayman Nour olisi vapautettava heti, sillä ne rikokset, joista häntä syytetään ja joista hänet on tuomittukin, eivät näytä pitävän paikkaansa.
Egyptin hallitus voi olla varma siitä, että seuraamme tapausta mielenkiinnolla. Ayman Nour on esimerkki Egyptin vaikeasta ihmisoikeustilanteesta yleisemmin, ja tähän liittyen päätöslauselma sisältää joitakin konkreettisia parannusehdotuksia. Päätöslauselman 7 ja 8 kohdassa, joita pyytäisin komission jäsentä kommentoimaan tänä iltapäivänä, kehotamme komissiota perustamaan erityisen ihmisoikeuksien alakomitean Euroopan unionin ja Egyptin välisen assosiaatiosopimuksen puitteissa. Egyptin heikkoon ihmisoikeustilanteeseen on puututtava. Perustamalla erityinen alakomitea toimintasuunnitelman valvomiseksi ja täytäntöönpanemiseksi tuodaan uskottavuutta lämpimille sanoille, joita Euroopan parlamentti liian usein tyytyy lausumaan.
Egypti on EU:n ja Euroopan parlamentin arvossa pitämä kumppani Lähi-idän rauhanprosessissa, liittolaisemme monessa asiassa ja kehitysyhteistyökumppanimme, mutta meidän on tunnustettava, ettei Egypti täytä vaatimuksiamme. Meidän on käytettävä assosiaatiosopimusta tarvittaessa hyvin selvästikin auttaaksemme Egyptin kansalaisyhteiskunnan kehittämisessä ja rakentamisessa, jotta Egyptin kansan olot paranisivat ja jotta Euroopan unionin ja Egyptin välinen kumppanuus olisi rakentavampaa. 
Carlos Carnero González (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, tämän päätöslauselmaehdotuksen tärkein kohta on mielestäni toiseksi viimeinen kohta, joka kuuluu näin: "kehottaa Egyptin tasavallan parlamenttia käynnistämään prosessin demokratisoitumisen edistämiseksi ja oikeusvaltioperiaatteen ja ihmisoikeuksien toteuttamiseksi, jotta se voisi toimia johtavassa asemassa kyseisellä alueella ja olla tulevaisuudessa malliesimerkki parlamentaarisesta demokratiasta".
Egypti on todella tärkeä Lähi-idässä, se on äärimmäisen merkittävä Välimeren kannalta ja se on ja sen on jatkossakin oltava Euroopan unionin etuoikeutettu kumppani. Kaikista näistä syistä johtuen Egyptin on kuitenkin ehdottomasti oltava demokratia. Ayman Nourin kaltaiset tapaukset osoittavat ikävä kyllä, ettei se vielä ole.
Tapasin Ayman Nourin Euro–Välimeri-alueen parlamentaarisen edustajakokouksen ensimmäisessä kokouksessa juuri sen perustamisen jälkeen maaliskuussa 2005 Kairossa. Hänet vapautettiin meidän painostuksemme ansiosta. Tapasin hänet jäsenten McMillan-Scottin ja Flautren kanssa. Ayman Nour on demokraatti. Mielestäni hänet on vapautettava, eikä asiasta ole muuta sanottavaa.
Tätä me vaadimme toukokuussa kokoontuvalta korkeimmalta oikeudelta. Näin se antaa selkeän merkin, että Egypti sallii sananvapauden, kokoontumisvapauden ja ajattelunvapauden ja että kaikki saavat vapaasti ilmaista näkemyksensä tulevien vaalien aikana. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . Arvoisa puhemies, Egyptin vakaus on pitkään perustunut yksipuoluevaltioon. Nasserin valtakauden jälkeen kyseinen puolue ei enää edusta yhteistä ideologiaa, vaan yhteistä etua, joka liittyy vallassa olemiseen. Nykyisin yksittäiset ulkopuoliset voivat osallistua vaaleihin valtiovallan monopolin ulkopuolella, jos heitä ei koeta uhkana vallassa oleville. Siksi opposition ehdokkaat ovat aina vaarassa joutua vainotuiksi, pelotelluiksi tai vangituiksi. Ennen kaikkea heille ei anneta tilaisuutta kerätä ympärilleen pysyvää liikettä, jolla olisi asianmukainen rakenne.
Vuonna 1981 julistettu hätätila on edelleen tärkeä väline tilanteen ylläpitämiseksi. Tällä kertaa sen uhriksi on joutunut Ayman Nour, entinen parlamentin jäsen ja entinen presidenttiehdokas. Koska Egypti on edesauttanut Lähi-idän vakautta, etenkin rauhanomaista rinnakkaiseloa naapurinsa Israelin kanssa vuodesta 1978 lähtien, Eurooppa on arvostellut tätä tilannetta huomattavan vähän. Täysin päinvastoin: Euroopan unioni tavoittelee hyviä suhteita kaikkien Välimeren rannikon maiden kanssa. Ryhmäni kannattaa täysin vaatimusta, jonka mukaan Egyptin on demokratisoiduttava, lakkautettava hätätila ja lopetettava vastustajien rajoittaminen. 
Ari Vatanen (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, ehdotan suullista tarkistusta, jolla tekstiin lisätään uusi 5 kohdan a alakohta. Teksti kuuluu seuraavasti: "pyytää Ayman Nourin vapauttamista". 
 Arvoisa puhemies, tänä aamuna parlamentissa vieraili Valko-Venäjän oppositiojohtaja Alexander Milinkevich. Hän on vapaa, mutta Ayman Nour ei ole vapaa, vaikka kummallakin on omassa maassaan samankaltainen asema. Alexander Milinkevich kertoi, että hänen oli otettava oma juomavesi mukaansa vaalikeskusteluun mennessään. Jokaisella ihmisellä on sisäsyntyinen halu juoda demokratian puhdasta vettä. Ayman Nour yrittää tehdä Egyptissä samaa kuin Alexander Milinkevich Valko-Venäjällä. Hän yrittää antaa egyptiläisille toivoa. Hän haluaa antaa toivoa niille, jotka uskovat vapaaseen huomiseen.
Egyptillä on monella tapaa todella tärkeä asema Lähi-idässä. Jollei se näytä demokratisoitumisen mallia muille alueen maille, sen tulevaisuus on ennalta tuhoon tuomittu. Egyptillä on tärkeä asema johtuen sen suhteesta Yhdysvaltoihin ja rakentavasta lähestymistavasta Israeliin, mutta jos se haluaa syventää suhdettaan EU:hun, sen on edettävä demokratian alalla. Egyptiläiset ansaitsevat demokratian.
Miksi Ayman Nour on vankilassa? Hän on siellä hatarien syytteiden takia. Hän on vankina turhaan. Hän on vankina, koska uskalsi asettua presidentti Mubarakia vastaan. Jos haluamme demokratian kukoistavan Egyptissä, meidän on varmistettava, että Ayman Nour vapautetaan. Jos hänet vapautetaan, vapautetaan samalla demokraattiset voimat tuossa maailmankolkassa. Tämä on myös kysymys, joka koskee kyseisen maailmankolkan vakautta tulevaisuudessa. 
Markos Kyprianou,
   . Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että Euroopan parlamentin jäsenet ovat kiinnostuneita naapurimaidemme, etenkin Egyptin, ihmisoikeuskysymyksistä ja Ayman Nourin tapauksesta.
Komissio on seurannut Egyptin oppositiopuolueen Al-Ghadin johtajan Ayman Nourin oikeudenkäyntiä tarkkaan siitä lähtien, kun hänet ensi kerran pidätettiin helmikuussa 2005. Kuten teille selviää, ottaessaan kantaa Ayman Nourille viime joulukuussa langetettuun viiden vuoden vankeusrangaistukseen Euroopan unioni korosti, ettei vangitseminen kertonut hyvää Egyptin demokratiauudistuksesta.
Tapausta pitäisi mielestämme tarkastella Egyptin demokratisointiprosessin osana ja oikeuslaitoksen riippumattomuuteen liittyvänä. Komissio odottaa, että korkein oikeus käsittelee tapauksen Egyptin oikeusmenettelyn ja kansainvälisen lain normien mukaisesti. Komissio on valmis aloittamaan poliittisia oikeuksia ja ihmisoikeuksia koskevan vuoropuhelun Egyptin kanssa Euroopan naapuruuspolitiikan puitteissa. Toimintasuunnitelman loppuunsaattamista koskevat neuvottelut ovat edenneet jo pitkälle. Luotamme siihen, että etenemme asiassa lähiviikkoina, ja toivomme, että neuvottelut saadaan päätökseen lähikuukausien aikana.
Toimintasuunnitelman toimeenpanon valvomiseksi – ja tässä lienee vastaus jäsen Smithin kysymykseen – on tarkoitus perustaa alakomiteoita assosiaatiosopimuksen puitteissa. Alakomiteat käsittelevät Egyptin poliittisia uudistuksia ja ihmisoikeusuudistuksia 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskustelujen päätyttyä eli aivan hetken kuluttua. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana äänestykset.

Ari Vatanen (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, ehdotan suullista tarkistusta, jolla tekstiin lisätään uusi 5 kohdan a alakohta. Teksti kuuluu seuraavasti: "pyytää Ayman Nourin vapauttamista".
Tärkeimmät puolueet ovat hyväksyneet tämän tarkistuksen. 

Äänestykset ovat päättyneet. 
Puhemies. –
   Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden keskeytetyksi.
