Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 15. november 2001, for genoptaget.

Meddelelse fra formanden
Formanden
Kære kolleger, endnu en gang har terrorismen brutalt ramt Spanien.
Den 23. november blev Ana Isabel Arostegui og Javier Mijangos, der begge var betjente i Ertzaintza, det regionale baskiske politi, skammeligt myrdet under tjenesten i Beasain i det spanske Baskerland.
To dage før havde terrorister sprængt en bombe, der var rettet mod to andre betjente fra det samme politi, som blev såret.
Jeg har på mine egne og på Parlamentets vegne med det samme givet udtryk for min dybeste medfølelse over for familierne til ofrene for disse modbydelige attentater samt ønsket de sårede god bedring.
Terroristerne i Spanien har endnu en gang demonstreret deres morderiske forblindelse, deres foragt for retten til at leve og deres forkastelse af enhver form for demokrati. Efter at have angrebet retsvæsenet i skikkelse af dommer José María Lidon Corbi har de denne gang kastet sig over det regionale baskiske politi. Herved har de bevist deres vilje til at give sig i lag med demokratiets fundament.
Det er med en meget bevæget tanke til ofrene, deres familier og alle, der kæmper for demokratiet, at jeg opfordrer Dem, kære kolleger, til at iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Formanden
Kære kolleger, siden Parlamentets sidste mødeperiode er fem journalister desværre blevet myrdet i Afghanistan.
Maria Grazia Cutulli, Julio Fuentes, Harry Burton og Azizullah Haidari faldt i baghold mellem Jalalabad og Kabul. Ulf Stroemberg døde efter et indbrud i Taloqan. I øvrigt er vi som bekendt meget bekymrede over bortførelsen af Ken Hechtman.
De otte journalister, der er blevet dræbt i Afghanistan siden konfliktens begyndelse, udførte deres job modigt, engageret og udholdende. For dem gik pligten til at informere frem for alt andet. Derfor vil jeg mindes dem inderligt, bevæget og dybfølt, for de gjorde det muligt for os til stadighed at være underrettet om udviklingen i Afghanistan.
Informationsfriheden er en af de mest skrøbelige friheder, det vidner deres død om. Jeg beundrer den måde, de udførte den opgave, de var betroet.
I dette øjeblik går vores tanker til deres familie og kolleger, der er så hårdt ramt af sorgen. For at vise vores dybeste sympati beder jeg Dem iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Dagsordenen
Formanden
Jeg har to forslag i forbindelse med dagsordenen. Det første drejer sig om, at Budgetudvalget har vedtaget Ferber-betænkningen om foreløbigt forslag til tillægs- og ændringsbudget for Europa-Parlamentet og har anmodet om, at denne betænkning bliver opført på dagsordenen for i morgen i henhold til forretningsordenens artikel 114.
(Parlamentet afgav samstemmende udtalelse)
Jeg har et andet forslag fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Det drejer sig om afstemningen om Bouwman-betænkningen om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens. De har anmodet om, at dette punkt bliver opført under afstemningstiden i morgen med den begrundelse, at Rådet agter at træffe afgørelse herom den 3. december.
(Parlamentet afgav samstemmende udtalelse)
Arbejdsplanen er således fastsat.
  
Indlæg til proceduren

Tajani
Fru formand, jeg vil blot gøre Parlamentet opmærksomt på det, der skete i Rom i går. Der fandt en katastrofe sted, hvor mange brandmænd mistede livet, mens andre blev såret, og nogle af dem er i en meget alvorlig tilstand. I deres indsats for at redde menneskeliv udviste de samme mod som brandmændene i New York. Som EU-borgere og Europa-Parlament er det efter min mening rigtigt at mindes disse modige mænd, som gav deres liv for at forsøge at redde andres liv. En ejendom styrtede sammen, og hvis ikke de havde ofret sig, var der måske andre mennesker, som havde mistet livet. Efter min mening burde også Europa-Parlamentet mindes disse dygtige og modige brandmænd.

Formanden
Hr. Tajani, jeg har allerede sendt et kondolencetelegram til de italienske myndigheder.

Angelilli
Fru formand, jeg vil også gerne give udtryk for min sorg over de dødsfald, som skete under ulykken i Rom i går, og for min store tilfredshed og solidaritet med ordensmagten og specielt brandmændene, som altid er rede til gå forrest, ikke bare når det gælder bekæmpelsen af kriminalitet, men ligeledes for at hjælpe Europas civilbefolkning, også i vanskelige øjeblikke som dette. Sådan som det desværre var tilfældet i Rom, og sådan som det var tilfældet i New York, er de altid parate til at miste livet under deres modige indsats.

Figueiredo
Fru formand, i denne uge, der er viet til beskæftigelsen, vil jeg gerne henlede opmærksomheden på mange tusinder af portugisiske lønmodtagere, der lever under kummerlige vilkår præget af stor ustabilitet, med virksomheder, der lukker ned, uden at nogen bliver krævet til ansvar, selv når man ved, at de var lønsomme og havde gode ordrebøger, sådan som det er sket med Molin, Confelis og Norporte.
Selv om de portugisiske lønmodtager har de laveste lønninger i EU, er der igen mange tilfælde af forsinket lønudbetaling, som nu når op på mere end 20 milliarder escudos og berører tusinder af lønmodtagere. Det gælder ikke mindst glasværkerne Mandata e Mortensen i Marinha Grande, træforarbejdningsvirksomheden Sotima i Proença-a-Nova, Cuftêxteis i Ansião, og den trussel, der hviler over hundreder af lønmodtagere i tekstilvirksomheden Eres i Fundão på grund af disse virksomheders lokale og regionale betydning og på grund af de følger, det har for udviklingen i vanskeligt stillede områder. Ud over solidaritet med disse lønmodtagere så jeg gerne, fru formand, at De henleder Kommissionens og Rådets opmærksomhed på, hvilken alvorlig situation mange portugisiske lønmodtagere befinder sig i.

Valdivielso de Cué
Fru formand, som basker og derfor som spanier vil jeg blot takke for den forståelse, som formanden altid udviser over for terrorproblemet i Baskerlandet.
På den anden side må jeg desværre konstatere, at der nogle gange i et sådant øjeblik, som i teorien skal afholdes i stilhed, er personer, der sidder og snakker, endog i telefon, hvilket bl.a. forekommer mig at være fuldstændig hensynsløst.

Howitt
I henhold til artikel 19, stk. 4, vil jeg anmode Dem om at gribe ind over for de græske myndigheder på vegne af mine vælgere Paul og Lesley Coppin fra Mildenhall, på vegne af Anna Skinner fra Epping, der har henvendt sig vedrørende sin bror Anthony Adamiak, samt på vegne af de øvrige europæere, der i øjeblikket er fængslet i Grækenland for spionage.
Vi respekterer de græske domstoles uafhængighed samt det samarbejde, vi hidtil er blevet mødt med af de græske myndigheder, men når disse mennesker allerede har været fængslet i tre uger, uden at der er rejst sigtelser imod dem, og de nu kan se frem til endnu to uger, inden der rejses sigtelser, vil De forhåbentlig give mig ret i, at der er et presserende humanitært behov for at appellere på deres vegne samt for at minde de græske myndigheder om, at de i henhold til den europæiske menneskerettighedskonvention er forpligtet til at rejse sigtelser imod tilbageholdte personer. 12 mennesker tog på ferie og endte i fængsel. Jeg anmoder Dem om at gribe ind på vegne af Europa-Parlamentet.

Formanden
Hr. Howitt, som bekendt har vores kollega, hr. Van Orden, allerede holdt et indlæg om dette problem på den sidste plenarforsamling i Strasbourg. Efter dette indlæg greb jeg selvfølgelig ind, og mit kabinet henvendte sig til den faste græske repræsentation. De gav os en del oplysninger. Der skulle bl.a. afholdes et retsmøde i mandags. Vi har ikke kunnet få bekræftet, om dette retsmøde har fundet sted eller ej. Jeg kan forsikre Dem om, at jeg er rede til selv at gribe ind i forhold til udviklingen i disse begivenheder og situationen, som vi naturligvis følger med den største opmærksomhed.

Souladakis
Fru formand, jeg vil også gerne takke mine kolleger, hvis store interesse for menneskerettighederne og overholdelsen af de retsstatslige regler i EU-landene jeg har bemærket med tilfredshed. Samtidig vil jeg også gerne takke for lejligheden til at gøre opmærksom på, at alle regler, procesretlige såvel som materielretlige, overholdes på højeste niveau i Grækenland, sådan som det vist også er tilfældet i Det Forenede Kongerige, både hvad angår menneskerettighederne og retsstaten. Ud fra denne betragtning tror jeg, at retsvæsenet i mit land vil være yderst retfærdigt og overholde alle bestemmelser i såvel Grækenlands nationale lovgivning som i de internationale konventioner.
Jeg vil dog benytte lejligheden til - blot til information- at oplyse Parlamentet om visse ting, så vi ved, hvor vi står. Vi befinder os i en tid, hvor terrorisme er noget, der præger hele verden. De personer, der er anholdt i Grækenland, var dagen før blevet anholdt i en anden lufthavn og havde fået indskærpet, at de ikke måtte fotografere militære anlæg, navnlig ikke, når de er i brug eller under øvelser, og ifølge dagbladene havde de blandt deres ejendele udstyr til aflytning af kommunikation mellem militærfly eller mellem fly og baser. Senere blev de set i en anden lufthavn. De blev anholdt i en anden lufthavn, efter at de var blevet underrettet om, hvordan tingene forholder sig.
Som De kan forstå, er dette en tid, hvor man er meget på vagt over for terrorisme, en tid, hvor alle ved, at der gælder nogle tilsvarende forbud på alle militære baser i Europa, og da de var blevet advaret, var alle muligheder for fleksibilitet og overbærenhed udtømt.
Under alle omstændigheder er jeg sikker på, at alle procesretlige bestemmelser vil blive overholdt, netop fordi Grækenland ligger øverst blandt de 15 lande, når det gælder overholdelsen af alle nødvendige garantier for alle borgere, som stilles for retten i Grækenland, uanset hvilket land de kommer fra. Med disse ord håber jeg, at Parlamentet er blevet tilstrækkeligt informeret.

Formanden
Tak, hr. Souladakis.
Kære kolleger, da jeg har endnu en halv snes indlæg til forretningsordenen, hvoraf de fleste drejer sig om dette emne, således at dette spørgsmål næsten bliver en drøftelse i sig selv, tillader jeg mig at afbryde disse indlæg og gå over til forhandlingen om forberedelsen af Det Europæiske Råd i Laeken, men medlemmerne vil selvfølgelig kunne få ordet efter denne forhandling.

Unionens fremtid
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råds møde i Laeken den 14.-15. december 2001;
betænkning (A5-0368/2001) af Leinen og Méndez de Vigo for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om Det Europæiske Råd i Laeken og Unionens fremtid (2001/2180(INI));
betænkning (A5-0399/2001) af Kaufmann om Kommissionens hvidbog om nye styreformer i EU (KOM(2001) 428 - C5-0454/2001 - 2001/2181(COS));
mundtlige forespørgsler (B5-0529/2001) til Rådet og (B5-0530/2001) til Kommissionen af Rocard for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om europæisk strategi med henblik på at fremme kvalitet inden for arbejdsmarkeds- og socialpolitikken.
Som afslutning på denne forhandling under ét har jeg modtaget seks beslutningsforslag om Det Europæiske Råd, der er stillet i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2.
Jeg ønsker formanden for Rådet, Louis Michel, velkommen. Vi er glade for, at De kan være til stede, og jeg giver Dem straks ordet.

Michel
Fru formand, mine damer og herrer, som bekendt vil følgende emner blive behandlet under Det Europæiske Råd i Bruxelles-Laeken den 14.-15. december: Unionens fremtid, den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik, udvidelsen, bekæmpelsen af terrorisme, området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, EU's generelle situation og udvikling, beskæftigelsen og den sociale samhørighed, hjemsteder samt de forskellige organer og agenturer og endelig de eksterne forbindelser.
Unionens fremtid: Det Europæiske Råd vil vedtage en erklæring, der skal sætte debatten om Europas fremtid i gang. Første del af denne erklæring omhandler styrken, men også svaghederne i opbygningen af Europa, anden del samler de emner, konventet skal beskæftige sig med, og tredje del fastsætter, hvordan debatten om EU's fremtid bedst kan foregå.
Rådet (almindelige anliggender) har på mødet den 19. november allerede nu gjort det muligt at bekræfte medlemsstaternes tilslutning til proceduren. Princippet om indkaldelse af et forberedende konvent er et vigtigt skridt hen imod et lettere forståeligt og stærkere EU, der i højere grad er optaget af at forfølge dens hovedmål.
Det er naturligvis sikkert, at repræsentanter for medlemsstaternes regeringer, Kommissionen, de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet deltager i konventet. Hvad angår ansøgerlandene, er formandskabets forslag baseret på følgende principper: De deltager fuldt ud i konventets arbejde med taleret. De bliver repræsenteret på samme måde som medlemsstaterne, det vil sige med en repræsentant for regeringen og to repræsentanter for deres nationale parlament. Repræsentanter for ansøgerlande, der endnu ikke har underskrevet en tiltrædelsestraktat, deltager ikke i konventets beslutning truffet ved konsus, når dette skal udarbejde den endelige rapport.
Det Europæiske Råd i Laeken vælger formanden for konventet. Formanden bistås af et præsidium, der består af repræsentanter for de forskellige dele af konventet. Der er opnået enighed om, hvem der skal have formandskabet. Det er endnu ikke afgjort, hvem der skal være repræsentanter for de kommende to formandskaber.
Endelig vil konventet få sekretariatsbistand fra Generalsekretariatet for Rådet. Dette kan få nødvendig bistand fra Kommissionen samt Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters sekretariater.
Der var enighed om at rådføre sig med det civile samfund gennem repræsentative organisationer på europæisk og nationalt niveau. Forslaget om et forum i form af en separat forsamling blev forkastet. Sådanne organisationer kunne høres eller konsulteres i henhold til metoder, der skal fastsættes nærmere. Disse organisationers bidrag kunne indgå i den officielle dokumentation, der fremsendes til medlemmerne af konventet.
Konventet påbegynder sit arbejde snarest muligt under spansk formandskab og afslutter det i forbindelse med Det Europæiske Råd i juni 2003. Det overvejes stadig, hvad man skal gøre med perioden mellem afslutningen af konventets arbejde og påbegyndelsen af regeringskonferencen.
Hvad angår emnerne, har formandskabets udgangspunkt været at anvende indholdet i Nice-erklæringen til at udarbejde et tilstrækkeligt bredt og kohærent mandat, som formandskabet kan basere sit arbejde på. Formandskabet er på dette punkt enig i ordførerne hr. Leinen og Méndez De Vigos anbefalinger. Disse emner er inddelt i fem grupper med åbne og neutrale spørgsmål, som omfatter EU-politikkernes mål og indhold, kompetencefordelingen mellem EU og medlemsstaterne, EU-systemets demokratiske legitimitet og EU's evne til at vedtage og føre politik.
Premierministeren vil under hans rundtur til hovedstæderne fremlægge et udkast til Laeken-erklæringen. I dette udkast vil de emner, som konventet skal beskæftige sig med, blive fremlagt i form af spørgsmål og valg, således at delegationerne kan anvende dette som baggrund for at udtale sig.
Som konklusion på dette vigtige kapitel vil jeg gøre følgende bemærkninger: Uanset hvad Laeken-erklæringens indhold bliver, skal konventet bevare kontrollen med sin dagsorden. Det ville efter min mening være spildt at forsøge at holde det fast på et forudfastsat mandat.

Formandskabet har bestræbt sig på at tydeliggøre og behandle punkterne fra Nice, hvor erklæringen med vilje blev affattet på en relativt åben måde. Intet af det, formandskabet foreslår, skal fortolkes som et mandat til den kommende regeringskonference. Mandatet for regeringskonferencen fastsættes i henhold til procedurerne i traktaterne. Formålet med Laeken-erklæringen er at sikre, at metoden med et konvent bærer frugt, og at den samme metode anvendes igen i forbindelse med regeringskonferencen i 2004.
Formålet med debatten om Europas fremtid skal også være at bringe EU tættere på borgerne samt gøre EU mere gennemskueligt og effektivt. I denne forbindelse har Rådet med interesse noteret sig Kaufmann-betænkningen om hvidbogen om nye styreformer i EU. Denne betænkning indeholder værdifulde retningslinjer. Jeg er særlig enig i ønsket om at sikre, at en yderligere inddragelse af det civile samfund i EU's arbejde ikke sker på bekostning af den centrale rolle, som de repræsentative og politisk ansvarlige myndigheder skal spille.
Jeg kommer nu til den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Det Europæiske Råd vil få forelagt en rapport fra formandskabet, der gør status over udviklingen. Arbejdet er faktisk skredet godt frem, hvad angår styrkelsen af den militære og civile kapacitet, som de kapacitetsbidragskonferencer, der blev afholdt den 19.-20. november i år, har vist. Hvad angår erklæringen om den europæiske forsvars- og sikkerhedspolitiks operationelle karakter, står EU i et dilemma. Enten bliver det umuligt at iværksætte det på grund af et veto fra et medlem af NATO, som ikke er medlem af EU, eller også erklærer den sig operationel, uden at denne erklæring er baseret på en reel kapacitet på grund af manglende adgang til NATO's midler. Jeg vil gøre Dem opmærksom på, at Unionens troværdighed selvfølgelig i begge tilfælde står på spil. Den tredje mulighed, som formandskabet slår til lyd for, er at erklære, at EU i hvert enkelt tilfælde beslutter, hvordan man skal svare på en krise i forhold til de militære og civile midler og den kapacitet, EU råder over. Så meget om den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik.
(NL) Jeg kommer nu til et andet punkt, nemlig udvidelsen. På Rådets (almindelige anliggender) møde den 19. november blev Kommissionens beretning drøftet udførligt. Der blev gjort bemærkelsesværdige fremskridt i tiltrædelsesforhandlingerne. Tiltrædelsesforhandlingerne med de lande, som er parate fra 2002, må derfor kunne afsluttes, således at disse lande i 2004 kan deltage i valget til Europa-Parlamentet. Det belgiske formandskab har fortsat det svenske formandskabs kraftige og regelmæssige rytme.
Samtidig blev der på ny lagt vægt på ansøgerlandenes gennemførelse af EU's acquis. På Det Europæiske Råds møde i Laeken vil stats- og regeringscheferne få chancen for at overbringe ansøgerlandene nogle budskaber. Den tidsplan, som blev fastlagt i Nice og tydeliggjort i Göteborg, vil blive fuldstændigt overholdt. Udvidelsen er uigenkaldelig, og inden 2004 kan 10 nye ansøgerlande optages. Kommissionen vil i 2002 stille Rådet forslag om landbrug, samhørighedspolitik og Unionens budget. For de lande, som ikke vil deltage i den første udvidelse, vil Kommissionen udarbejde en plan. Kommissionen vil gennemføre en plan om styrkelse af ansøgerlandenes institutioner og afsætte et beløb på 250 millioner euro til det.
Jeg kommer nu til bekæmpelsen af terrorismen. På Det Europæiske Råds møde i Laeken vil formandskabet forelægge en syntetisk rapport, hvori Unionens foranstaltninger til bekæmpelse af terrorismen er optaget. Denne rapport vil også være fremtidsorienteret. Jeg tror, vi i dag kan sige om bekæmpelsen af terrorismen, at Unionen har reageret hurtigt og effektivt. Dens svar var altomfattende, og det er merværdien af den europæiske optræden. Unionen har gjort sig gældende som en effektiv og troværdig, ja, endog uundværlig partner, som USA og tredjelande kan regne med i bekæmpelsen af terrorismen. Unionen har bekræftet sin diplomatiske og humanitære rolle. Unionen og eurozonen har bidraget til stabiliseringen af økonomien i en bevæget periode. Endelig har det belgiske formandskab til trods for de store bestræbelser, som bekæmpelsen af terrorismen krævede, ikke tabt EU's andre prioriteter af syne, såsom udvidelsen, opfølgningen af Tampere og Lissabon osv.
(FR) Jeg kommer nu til gennemførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Det Europæiske Råd i Laeken skal gøre det muligt at stadfæste gennemførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. EU's svar på udfordringen efter tragedien den 11. september har vist medlemsstaternes politiske vilje til at gøre fremskridt på dette område. Et af det belgiske formandskabs prioriteter var at indføre en fælles asyl- og indvandringspolitik. De forventede fremskridt er ikke sket. Topmødet i Laeken bør være en god lejlighed til igen at forsøge at indføre en fælles asyl- og indvandringsspolitik ved at iværksætte beslutningerne fra Tampere, ved at udbygge og forstærke koordinationen af det retlige og politimæssige samarbejde, som skal munde ud i oprettelse af Eurojust, at stadfæste princippet om gensidig anerkendelse og således vise, at hver enkelt medlemsstat har tillid til de andre medlemsstaters retsregler.
Formandskabet håber at kunne nå frem til en konkret aftale i Laeken om en rammebeslutning om en europæisk arrestordre og udleveringsprocedurer mellem medlemsstaterne, en rammebeslutning om bekæmpelsen af terrorisme, en rammebeslutning om gennemførelse i EU af beslutninger om fastfrysning af indeståender og beviser og en aftale om en fælles liste over terrororganisationer.
Jeg kommer nu til den økonomiske situation og Unionens fremtid. Dette vil blive behandlet på Det Europæiske Råds første mødedag. Finansministrene fremlægger Eurokit og gør rede for resultaterne af forhandlingerne om grænseoverskridende betalinger. Med budskabet fra Laeken kan man styrke EU's troværdighed ved at understrege de fremskridt, der er sket, særlig inden for den internationale handel efter den fjerde WTO-ministerkonference i Doha, ved tydeligere at gøre opmærksom på den gavnlige virkning af det indre marked og overholdelsen af den økonomiske stabilitetspagt.
På topmødet vil der blive lagt vægt på nødvendigheden af at stadfæste, at vi er fast besluttede på at fortsætte den proces, der blev påbegyndt i Lissabon og Göteborg. I forbindelse med forberedelsen af Det Europæiske Råd i Barcelona skal der inden årets udgang oprettes et agentur for fødevaresikkerhed, ske fremskridt i forbindelse med et EF-patent, indgås en aftale om grænseoverskridende betalinger i euro, offentlige kontrakter, og Galileo-projektet skal gennemføres.
Hvad angår beskæftigelsen, støtter Det Europæiske Råd sig til "beskæftigelsespakken". Det går ind for punkterne i denne pakke samt retningslinjerne for 2002. Det Europæiske Råd vil mærke sig, at disse retningslinjer omfatter et nyt horisontalt mål for kvalitet i beskæftigelsen samt vedtagelsen af en første godkendt liste over indikatorer for kvalitet i beskæftigelsen. Hvad angår hjemsteder og de forskellige organer og agenturer, vil stats- og regeringscheferne forsøge at nå frem til en aftale om visse EU- og EF-organers og agenturers hjemsted. Hvad angår de eksterne forbindelser, vil Det Europæiske Råd i lyset af den nuværende situation behandle de internationale spørgsmål. Det vil i givet fald udtale sig om situationen i Afghanistan, den vestlige del af Balkan og i Mellemøsten. Som De har bemærket, har det belgiske formandskab bestræbt sig på at slå EU's plads i det internationale samfund fast.
Mine damer og herrer, jeg har nu sammenfattet arbejdsprogrammet for Det Europæiske Råd i Laeken for Dem. Dette Europæiske Råd bliver udgangspunktet for EU's beslutninger om de grundlæggende spørgsmål, der får varig betydning for Unionens fremtid. Det drejer sig om den fysiske indførelse af euroen, bekræftelsen af udvidelsens uigenkaldelige karakter og den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitiks operationelle karakter.
Det Europæiske Råd i Laeken bliver også udgangspunkt for overvejelser om den fremtidige opbygning af Europa. Disse overvejelser kommer til at hvile på en bred konsultation af EU-borgerne. Dette er ånden i den såkaldte Laeken-erklæring.
(Bifald)

Prodi
Fru formand, mine damer og herrer, topmødet i Laeken skal være en vigtig etape i den europæiske integrationsproces.
De skal i dag stemme om to betænkninger, der drejer sig om selve det europæiske projekts sammensætning og om den retning, det skal tage i de kommende år, nemlig hr. Leinens og hr. Méndez de Vigos betænkning om Unionens fremtid og fru Kaufmanns betænkning om nye styreformer i EU. Når vi tager disse emner op, skal vi først og fremmest svare på nogle grundlæggende politiske spørgsmål. Hvilke nye udfordringer får EU såvel inden for som uden for EU? Hvordan kan vi forenkle EU's institutionelle opbygning? Hvordan skal vi fordele de forskellige ansvarsområder og inddrage de nationale parlamenter? Organisationsformen må nemlig ikke være et mål i sig selv, men skal være i tråd med de målsætninger, vi ønsker at nå, og skal afspejle det samfundsbillede, som det altovervejende flertal af de europæiske borgere ønsker. Meddelelsen om Unionens fremtid, som vi fremlægger før Rådet i Laeken, tager netop udgangspunkt i disse betragtninger, og det lader i øvrigt til, at de også er medtaget i de to betænkninger, som er til behandling i dag.
Lad os først se på betænkningen om Unionens fremtid. Hvis Unionen begrænsede sig til de politikker, den førte i 1960'erne og 1970'erne, ville den nuværende institutionsstruktur formodentlig være passende. Men den politiske situation er en anden, for borgerne beder EU om at gøre en meget større indsats og om at løse nogle vanskelige problemer, som det kun er muligt at løse ordentligt med EU's nuværende størrelse. Vi kan dog ikke tage disse nye udfordringer op på en effektiv måde med den aktuelle institutionsstruktur. Det er således nødvendigt med en reform af institutionssystemet, så EU kan træffe de beslutninger, som borgerne forventer, på en mere effektiv måde. Vi kan nemlig ikke blive ved med at skabe nye forventninger uden at anskaffe os de midler, der er nødvendige for at opfylde disse forventninger. Derfor er vi nødt til at foretage nogle institutionsreformer, som går et skridt videre end det, der blev planlagt på mødet i Nice. Vi skal ligeledes bevare essensen i fællesskabsmetoden, som er baseret på de tre institutioner, og som er det egentlige system, der har muliggjort Det Europæiske Fællesskabs succeshistorie gennem 50 år. Det er en ligevægtig metode, som er baseret på et stærkt Parlament, et stærkt Råd, en stærk Kommission og - selv om den ikke er en af de tre institutioner - en stærk Domstol. Det er den eneste metode, der gør os i stand til at kombinere effektivitet og demokrati. Men den skal fornyes og tilpasses til den nye europæiske situation og EU's nye prioriteter.
Under Europa-Parlamentets første mødeperiode efter mødet i Nice konstaterede vi alle - De, Det Europæiske Råds formand og jeg selv - at det er nødvendigt at styrke den demokratiske dimension i traktaternes reformmetode. Der er navnlig et stærkt ønske om, at man ikke begrænser de demokratisk valgte repræsentanters indsats til udelukkende at omfatte ratificeringen af EU's basistekster. Som den juridiske situation ser ud i dag - og med de begrænsninger, vi har - er den bedste løsning at lade regeringskonferencen - som jeg endnu en gang håber bliver kort og afgørende - finde sted efter en grundig forberedelse fra EU-institutionernes, de nationale parlamenters og Europa-Parlamentets side.
Om to uger træffer Det Europæiske Råd i Laeken en historisk beslutning, eftersom det indkalder det konvent, der skal forberede regeringskonferencen. Et konvent efter samme model som det, der udarbejdede chartret om grundlæggende rettigheder, opfylder behovet for at styrke befolkningernes rolle i opbygningen af en Union, der lige fra starten har været en union af stater og en union af befolkninger. Denne model, som Kommissionen og Europa-Parlamentet har foreslået siden årets begyndelse, har efterhånden fået flere tilhængere og har også vundet indpas i de medlemsstater, der for blot nogle få måneder siden - tænk bare på, hvad der skete i Göteborg - var meget uvillige til at acceptere denne model eller ligefrem modstandere af den. Indkaldelsen af et konvent, dets sammensætning og tilrettelæggelse samt udvidelsen af dagsordenen for EU's traktatreform er hovedpunkterne i Laeken-erklæringen.
Disse aspekter analyseres i det forslag til beslutning, som De skal behandle i dag. Jeg vil gerne starte med at lykønske ordførerne, hr. Leinen og hr. Méndez de Vigo, med den glimrende betænkning, de har udarbejdet for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Kommissionen er stort set enig i størstedelen af betænkningen. Parlamentet og Kommissionen er nemlig enige om, at man bør tage udgangspunkt i de fire punkter fra Nice, som dog indeholder flere aspekter, end en førstebehandling kan omfatte, hvilket tydeligt fremgår af betænkningen. Det ville under alle omstændigheder være utænkeligt at opstille nogle tabuer og begrænsninger i drøftelserne om et konvent, hvor størstedelen af medlemmerne er parlamentsmedlemmer. Det er således nødvendigt at tage alle de spørgsmål op, hvor der er en tilstrækkelig støtte.
Det er snarere visse aspekter af konventets sammensætning, som Kommissionen opfordrer Europa-Parlamentet til at tage op til fornyet overvejelse. Der er som bekendt en stærk støtte til forslaget om, at konventets formand skal udnævnes af Det Europæiske Råd i Laeken. På Kommissionens vegne støtter jeg også denne holdning, for det er ikke tilstrækkeligt, at konventet eksisterer, og det er heller ikke tilstrækkeligt, at det fungerer ordentligt. Det er nemlig nødvendigt, at medlemsstaterne er overbevist om, at konventet er en god idé. Og en formand, som er udnævnt af Det Europæiske Råd, og som stats- og regeringscheferne har tillid til, vil meget nemmere kunne skabe den nødvendige tillid mellem konventet og Det Europæiske Råd.
Vi er helt enige i det forslag, der har til formål at sikre, at konventets formand også deltager i regeringskonferencens arbejde. Der er til gengæld et punkt, hvor vi ikke er af samme opfattelse, for Kommissionen går snarere ind for et mere snævert præsidium end det, der er taget højde for i det forslag til beslutning, som De skal stemme om i dag, hvor der foreslås en repræsentant for hver deltager. Præsidiet skal tilrettelægge konventets arbejde. Det er ikke muligt at repræsentere alle holdninger, alle tendenser og alle interesser i Præsidiet.
I forslaget til beslutning anmodes der om, at konventet enstemmigt vedtager et enkelt og samlet forslag, som udgør det eneste forhandlings- og beslutningsgrundlag for regeringskonferencen. Det håber jeg, og det ville glæde mig meget, men vi er også nødt til at være realistiske. Reelt er det nemlig muligt, at vi kun kan nå frem til en bred enighed, hvis vi sætter vores ambitionsniveau meget - eller alt for meget - ned. Derfor foretrækker jeg stadig i dag, at vi deltager i regeringskonferencen med nogle stærkere valg og nogle svagere valg, så vi bevarer muligheden for at nå frem til nogle stærke løsninger i stedet for at sænke ambitionsniveauet i konventet, inden regeringskonferencen overhovedet er begyndt på sit arbejde.
Endelig kan jeg se, at vi er enige om, at regeringskonferencen bør afslutte sit arbejde, før valgkampagnen til det næste valg til Europa-Parlamentet begynder.
Fru formand, mine damer og herrer, vi står nu over for en afgørende etape i Unionens eksistens. Det er en etape, der skal forberedes ved hjælp af alle de instrumenter, vi er i besiddelse af, og ikke bare ved hjælp af den reform af traktaterne, som vi har behandlet tidligere. Derfor sagde jeg i starten af min embedsperiode, at en reform af styreformerne - det vil sige en forbedring af vores måde at arbejde på uden at ændre traktaterne - var en af Kommissionens strategiske målsætninger.
Jeg vil således gerne komme kort ind på fru Kaufmanns betænkning om reformen af styreformerne. Først vil jeg gerne lykønske Sylvia Kaufmann, formanden for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, hr. Napolitano, og hele Europa-Parlamentet med den hurtige og effektive udførelse af arbejdet, som ikke mindre end 10 parlamentsudvalg har deltaget i.
Også i dette tilfælde er vi enige på nogle væsentlige punkter. Begge vores institutioner er af den opfattelse, at det er nødvendigt at tage EU-styreformerne op til en fornyet og kritisk overvejelse og om nødvendigt at foretage en reform af dem. Europa-Parlamentet går ind for, at der nedsættes en interinstitutionel arbejdsgruppe, sådan som jeg foreslog i min tale den 2. oktober. Kommissionen er klar til denne dialog, som vi håber, at også Rådet vil deltage i, i det mindste når det gælder de spørgsmål, som henhører under alle tre institutioners kompetenceområde. Jeg gentog dette punkt endnu en gang i dag, nemlig på trilogmødet for et par timer siden, og jeg håber, at vi gør nogle fremskridt i den retning.
Europa-Parlamentet er desuden enigt med Kommissionen i, at det er nødvendigt at forenkle budgetprocedurerne og gøre Rådets aktiviteter mere gennemsigtige. Endelig er det væsentligste, at Kommissionen og Parlamentet er enige om, at det centrale politiske udgangspunkt i spørgsmålet om styreformer stadig skal være den demokratiske legitimitet, som skal gå forud for effektiviteten, selv om denne naturligvis også er meget vigtig.
I fru Kaufmanns betænkning peger man også på en række punkter, som bekymrer Parlamentet. Her vil jeg gerne starte med at gentage, at de forslag, som Kommissionen stiller i hvidbogen, tager sigte på at styrke den demokratiske proces og således også Parlamentets rolle. Jeg er nemlig stadig af den opfattelse, at Europa-Parlamentet er det centrale element i den demokratiske legitimitet, for uden Europa-Parlamentet er der ikke en reel støtte fra de europæiske borgeres side.
Men lad os også se på de punkter, der bekymrer Parlamentet. For det første frygter Parlamentet, at det civile samfund skal overtage dets rolle. Jeg kan forsikre Dem for, at dette ikke er Kommissionens hensigt, for det var netop Kommissionen, der foreslog, at de enkelte institutioner skulle vende tilbage til deres oprindelige opgaver, og at deres respektive kompetenceområder skulle omdefineres.
For det andet - og det er Kommissionens holdning - er Europa-Parlamentet det bedste demokratiske udtryk for Europas civile samfund og den naturlige repræsentant for dets instanser. Samtidig skal Kommissionen træffe nogle velovervejede beslutninger, når den udarbejder forslag til retsakter. Derfor kan den ikke se bort fra nogle passende høringer - og jeg gentager, at det kun er høringer - med de økonomiske og sociale aktører og med eksperter inden for videnskab, teknik og kultur. Det er således nødvendigt at rationalisere og strukturere en dialog, som længe har kendetegnet vores måde at arbejde på. Jeg har læst fru Kaufmanns betænkning meget nøje i den forbindelse, og jeg kan forsikre Dem for, at vi vil tage mest muligt højde for angivelserne heri, også når det gælder metoden.
Desuden har Kommissionen ikke - og det har den i øvrigt aldrig haft - til hensigt at sætte spørgsmålstegn ved Europa-Parlamentets privilegier som medlovgiver. Vores forslag om samregulering og selvregulering tager udelukkende sigte på at hindre, at metoder, som har eksisteret i flere år, bliver genstand for anarkisme og for det misbrug, som De selv har gjort opmærksom på. Kommissionens forslag har udelukkende dette formål. Ifølge vores forslag vil en eventuel brug af samregulering desuden blive besluttet fra gang til gang og efter høring af Europa-Parlamentet.
Jeg har allerede sagt, at institutionerne bør drøfte - og om muligt blive enige om - kriterierne og begrænsningerne for brugen af disse nye lovgivningsinstrumenter, helst i forbindelse med den interinstitutionelle arbejdsgruppe, som jeg foreslog den 2. oktober. Derfor er denne gruppe så vigtig. Samme metode burde gælde for anvendelsen af rammedirektiver, det vil sige for princip- og retningsgivende retsakter, som giver Kommissionen og de myndigheder, der står for gennemførelsen i medlemsstaterne, større beføjelser til at vedtage gennemførelsesbestemmelser.
Jeg har allerede givet udtryk for Kommissionens holdning, nemlig at Parlamentet og Rådet bør have et enkelt retsgrundlag, som gør det muligt for den lovgivende magt at overvåge og kontrollere den udøvende magts handlinger. Der er forskellige nationale erfaringer, som vi kunne hente inspiration i for at forbedre fællesskabspolitikkernes gennemførelsesfase og for at give lovgivningsmyndigheden mulighed for at vejlede og kontrollere den udøvende magt på en effektiv måde. Også dette spørgsmål kræver en indgående forhandling mellem de tre institutioner.
Jeg har tidligere haft lejlighed til at sige, at den lovgivende magts tilbagekaldelse - den såkaldte call back - af Kommissionens gennemførelsesbestemmelser måske ikke er det bedste system, eller at det i det mindste skal udvikles betydeligt. Det er dog netop med henblik på denne målsætning, at Kommissionen aktivt overvejer andre muligheder, og vi regner med at stille nogle konkrete forslag, helst i løbet af den interinstitutionelle debat, som jeg har givet udtryk for ønsket om. Jeg vil desuden gerne bekræfte, at det ville være uhensigtsmæssigt at vedtage en konkret handlingsplan for EU's lovgivningsmetoder - det, som man almindeligvis kalder better regulation - inden alle institutionerne har drøftet dette spørgsmål. Derfor agter Kommissionen i de kommende dage - sådan som den har lovet Dem - udelukkende at vedtage et høringsdokument, som gør det muligt at lade den interinstitutionelle dialog fokusere på nogle væsentlige foranstaltninger, der også er foreslået af den mellemstatslige gruppe, som hr. Mandelkern er formand for. Vi vil ligeledes arbejde på, at man går i denne retning på Det Europæiske Råd i Laeken, og at man opfordrer institutionerne til i fællesskab at nå frem til den samordnede strategi, som man satte sig som målsætning i Lissabon, inden juni 2002.
Endelig vil jeg gerne skabe klarhed omkring nogle punkter i forbindelse med de regulerende organers indsats. Jeg er enig med Dem i, at vi skal undgå at opsplitte den udøvende magts aktiviteter og at svække den demokratiske kontrol. Desuden kan Kommissionen ikke blive ved med at påtage sig det fulde politiske ansvar for aktiviteterne i organer, som den kun har delvis indflydelse på. Derfor foreslår vi, at der fastlægges en generel organmodel, som sikrer Parlamentet, Rådet og Kommissionen en ligelig repræsentation. Vores seneste forslag følger denne linje, men vi har brug for Parlamentets kraftige støtte til disse forslag, så vi når de målsætninger, som vi har sat os.
Mine damer og herrer, for to uger siden fremlagde og drøftede vi her i Parlamentet vores rapport om de fremskridt, der er sket med hensyn til udvidelsen. Disse fremskridt giver os mulighed for at forfølge målsætningen om at optage indtil 10 nye medlemsstater inden valget i 2004, hvilket efter min mening er realistisk i dag. I dag vil jeg blot understrege vigtigheden af, at vi bliver ved med gradvist at inddrage ansøgerlandene i EU's aktiviteter. Derfor er det meget vigtigt, at ansøgerlandenes repræsentanter deltager i konventets arbejde. Af samme årsag inddrager vi i stadig større grad ansøgerlandene i EU's aktiviteter og programmer.
Foruden udvidelsen og reformen af traktaterne er der andre punkter på dagsordenen for Det Europæiske Råd i Laeken, som jeg gerne vil komme ind på meget kort. EU har spillet en aktiv rolle i den diplomatiske indsats i forbindelse med den aktuelle internationale krise. Desuden har mine forskellige besøg sammen med rådsformanden i Washington, Mellemøsten og senest i Indien og Pakistan bestyrket mig i min faste tro på nødvendigheden af - og også ønsket om - at EU spiller en rolle på verdensplan. Vi har desuden stillet diverse forslag på de forskellige områder, som er nødvendige for bekæmpelsen af terrorismen. Vi skal nu fortsætte i denne retning og blive ved med at udvise en stærk politisk vilje og stor beslutsomhed. Vi skal navnlig fastholde og styrke vores indsats for at opnå en fuldstændig og effektiv gennemførelse af mandatet fra Tampere, i forbindelse med hvilket vi fremlægger en vurdering af Det Europæiske Råd.
Alt i alt har den proces, der er blevet indledt, været positiv, og den skal fortsættes med den størst mulige synlighed og gennemsigtighed, så borgerne kan se, at den er en løsning på deres daglige bekymringer for sikkerheden. Medlemsstaterne begynder at indse nødvendigheden af at hente inspiration i de principper og instrumenter, som er typiske for fællesskabssystemet, såsom princippet om gensidig anerkendelse. Der er dog stadig en vis uvilje i medlemsstaterne til at gøre fremskridt på nogle vanskelige områder, f.eks. på indvandrings- og visumområdet, og denne uvilje bør fjernes ved hjælp af en stærkere politisk vilje.
Fru formand, mine damer og herrer, de udfordringer, vi står over for, og de seneste internationale begivenheder viser det relevante og fornuftige i det europæiske projekt, som skal styrkes og tilpasses, så det til fulde opfylder borgernes nye krav. Når vi skal skabe det nye Europa, er fællesskabsmetoden, som er i stand til at kombinere effektivitet og demokratisk legitimitet, den rigtige vej at gå. Derfor skal de kommende reformer af traktaterne tage sigte på en fornyelse og styrkelse af denne metode.

Poettering
Fru formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, topmødet i Laeken kan blive et historisk topmøde. Vores gruppe har stor tillid til det belgiske formandskab, fordi Belgien har været tro imod det europæiske fællesskabs idealer, og frem for alt fordi Belgien altid har repræsenteret et fælles Europa. Vi kristelige demokrater ønsker ikke at blive styret af enkelte store lande i EU, vi ønsker derimod fælles europæisk handling, det fælles Europa, og det ønsker vi Dem, hr. rådsformand, held og lykke med.

De talte om udvidelsen, ligesom kommissionsformanden gjorde, og jeg er stadig meget påvirket af indtrykkene fra et møde med vores partifamilies gruppeformænd fra ansøgerlandene, altså fra de lande, som ønsker at tiltræde EU. Vi siger efter den franske udenrigsministers udtalelser, som helt sikkert kunne misforstås, klart og tydeligt, at der ikke må efterlades det indtryk, at de, som har traktaterne klar til underskrift næste år, skal vente, indtil efternølerne ligeledes har opfyldt betingelserne. Alle lande skal bedømmes hver for sig, og det er på dette grundlag, vi skal udvide EU.
De kommer sikkert også til at beskæftige Dem med Afghanistan i Laeken - det er nødvendigt - og vi gentager i denne forbindelse, at det er nødvendigt at ødelægge al-Qaeda-terrornetværket. Nu skal vi dog også skabe grundlag for, at det internationale samfund inklusive EU, inklusive USA, inklusive den arabiske og islamiske verden nu hjælper Afghanistan med genopbygningen, så der kan skabes et humant samfund, og vi kan få en regering i Kabul, som respekterer menneskerettighederne, også kvindernes rettigheder. Dette er nu vores opgave i disse dage og uger.
Jeg vil gerne komme med en bemærkning om Mellemøsten. Vi opfordrer alle parter til at vende tilbage til forhandlingsbordet. Vi beklager meget - og jeg vil nu moderere mine ord meget kraftigt - den måde, den israelske ministerpræsident opførte sig på over for gæsterne fra EU. Til stede var rådsformand Verhofstadt, kommissionsformand Prodi, hr. udenrigsminister og rådsformand Michel samt den høje repræsentant Solana. Vi har ingen forståelse for den måde, Israels ministerpræsident - og jeg beder Dem huske de store ministerpræsidenter i Israel, nemlig Ben Gurion, Golda Meir, Yitzhak Rabin - behandlede vores delegation i Israel på.
(Bifald)
Vi opfordrer Kommissionen og Rådet til at holde fast i deres linje. Vi vil altid forsvare Israels sikkerhed, sådan som vi altid hidtil har gjort det, men også Palæstinas befolkning har ret til menneskeværdighed og til at leve i sikkerhed, på samme måde som også israelerne med rette gør krav på.
(Bifald)
Lad mig komme med endnu en bemærkning om konventet. Vi knytter store håb til det, De beslutter i Laeken. Den talmæssige sammensætning af konventet er kendt. Jeg beder Dem, hr. rådsformand, om at gøre hele Deres indflydelse gældende, således at de 15 regeringsrepræsentanter er sådanne personligheder, som medvirker i konventet, og som bagefter, når det gælder et beslutningsforslag, også føler sig forpligtet i forhold til dette beslutningsforslag, så regeringerne også er forpligtet i forhold til det, som skabes på konventet. Konventet er nemlig ikke nogen seminarrække, der skal derimod - hvis man til sidst ikke blot skal kunne sige ja eller nej, og jeg forstår godt, at regeringerne ikke ønsker det - der skal altså skabes et så overbevisende resultat ved konventet, at det er bindende for regeringerne. Vores gruppe vil under alle omstændigheder sende de mest erfarne og bedste personligheder til dette konvent, så vi også virkelig kan skabe et resultat.
Vi beder Dem også om at gøre Deres indflydelse gældende, som kommissionsformand Prodi krævede det, for så vidt muligt at kunne starte med konventet i begyndelsen af 2002, det vil sige under det spanske formandskab i februar eller i starten af marts, og derefter at afslutte det i slutningen af 2003 under det italienske formandskab, så vi inden da har en ny traktat, der er moden til underskrift, og så vi derefter kan debattere den meget grundigt gentagne gange her i Parlamentet.
Hr. rådsformand, jeg nævner følgende, fordi det virkelig er i overensstemmelse med min dybeste overbevisning: Laeken er et vigtigt topmøde, fordi det i Laeken drejer sig om, hvilken retning EU skal tage, hvorvidt vi skal fortsætte den linje, som vi så ved et minitopmøde i London, nemlig at syv lande er med, og otte lande ikke er med, og at Europa-Kommissionen slet ikke er til stede - det er ikke vores idé om et Europa, for os er Europa derimod et Europa i fællesskab. Vi ønsker, hr. formand for Rådet og hr. formand for Kommissionen, at De giver udtryk for dette fællesskab i Laeken, og hvis det er tilfældet, så har De vores fulde støtte.
(Bifald)

Barón Crespo
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, vi står over for et vigtigt topmøde for historien og for Fællesskabet under belgisk formandskab. Belgien befinder sig i EU's geografiske centrum, og jeg håber, det også formår at være i EU's politiske centrum.
Som svar på rådsformandens fremlagte dagsorden vil jeg først og fremmest, fru formand, give udtryk for min gruppes støtte til Leinen-, Méndez de Vigo- og Kaufmann-betænkningerne, som behandler det centrale spørgsmål om Unionens fremtid.
For det første har vi fra begyndelsen støttet princippet om, at der skal nedsættes et konvent, for konventet har vist sig at være den bedste metode til at debattere offentligt og til demokratisk at kunne udarbejde chartret om grundlæggende rettigheder. På baggrund heraf mener vi, at konventet skal være politisk solidt, demokratisk afbalanceret og metodologisk konsekvent og i overensstemmelse med sine principper.
Derfor tillader jeg mig at stille nogle konkrete forslag til rådsformanden i forbindelse med hans erklæringer. Hr. rådsformand, Europa-Parlamentet ønsker, at formanden udpeges på samme måde som ved konventet om grundlæggende rettigheder. Foreslå en formand i Laeken, og lad konventet vælge formanden. Jeg synes, det er et spørgsmål om gode manerer, som i et demokrati er meget vigtigt.
For det andet mener jeg også, det er vigtigt, at De taler om Unionens dobbelte legitimitet, for det ser ud, som om det civile samfund ikke havde noget at gøre med hverken de europæiske eller de nationale parlamentsmedlemmer. Det er interessant at åbne os og høre de organisationer, som beriger det civile samfund, men den demokratiske legitimitet udgår hovedsageligt fra de valgte repræsentanter. I denne henseende nævnte formanden, at sammensætningen af konventets bestyrelse eller præsidium stadig er åben. Hvis formanden og trojkaen indgår i Præsidiet, er Europa-Parlamentets forslag fornuftigt - to parlamentsmedlemmer fra Europa-Parlamentet og to fra medlemsstaterne - for det ville skabe en balance mellem de to grene af den demokratiske legitimitet.
For det tredje insisterer vi på, at der skal foreligge et globalt og sammenhængende forslag. Vi ønsker ikke at vælge blandt en række forslag. Og med hensyn til den eventuelle pause, som formanden henviste til, ønsker vi, der stilles et forslag under det græske formandskab, som afslutter arbejdet. Vi ønsker ikke, at konventets resultat siver ud i sandet og bliver til ingenting. Det skal følges op, og det bør føre til en afgørelse i Det Europæiske Råd.
I forbindelse med Kommissionen, hr. kommissionsformand, opfordrer jeg Dem, i Deres funktion som traktaternes vogter, som er en af Kommissionens funktioner, til at stille forslag så hurtigt som muligt. Der er to punkter i erklæring 23, hvor Kommissionen har fuld kompetence, nemlig forenkling af traktaterne og fordeling af beføjelser. Stil hurtigst muligt et forslag, som vi kan drøfte. Dette er en af Kommissionens funktioner, som den ikke kan unddrage sig.
Hvad angår nye styreformer, som er et beslægtet emne, anmoder vi Dem om ikke at begrave os - som briterne siger - under falske lovprisninger, eller som man siger på spansk "at dræbe os med kys", for der foreligger virkelig nogle interessante forslag. Men nu kommer Handelkern-rapporten så. Hvorfor sætter vi os ikke ned og når frem til en interinstitutionel aftale om nye styreformer? Vi har også et demokratisk ansvar, og vi kan ikke acceptere at få frataget lovgivningsmagten ad bagdøren. Dette er en alvorlig advarsel.
(Bifald fra venstre)
Til sidst, fru formand, i forbindelse med FUSP, med bekæmpelse af terrorisme ved De, at vi arbejder seriøst med - via hasteproceduren - at kunne få en europæisk eftersøgnings- og arrestordre, en rammeafgørelse om terrorisme, en ligeledes vigtig bekæmpelse af hvidvaskning af penge, som er forbundet med det foregående, og vi mener, det bør underkastes en fælles bestræbelse fra alle. Men derudover bør vi også handle i overensstemmelse med det, vi har lært af vores fejl og mangler, og der er en meget vigtig mangel, som Unionen må stå til ansvar for, og jeg tror, der i Laeken kan gøres et stort fremskridt ved at tage forsvaret med blandt de emner, vi skal behandle i konventet, og som skal med i traktaterne.
Afslutningsvis, fru formand, mener jeg, vi har et stort politisk ansvar i Afghanistan. Afghanerne, og navnlig kvinderne, har været terrorismens første gidsler. Og i Mellemøsten skal vi fortsat insistere på at finde en løsning, der gør det muligt for den israelske stat at have sikre grænser, men ligeledes at den palæstinensiske stat bliver levedygtig og respekteret.

Cox
Dagens debat handler om Europas fremtid, hvilket kan være mit udgangspunkt. Kommissionens formand hr. Prodi har nævnt den uomgængelige nødvendighed af den institutionelle trekant Kommissionen, Parlamentet og Rådet. Den er uundværlig, og alle tre institutioner spiller en central og afgørende rolle og nyder godt af det gode samarbejde.
Personligt er jeg ved at få nok af journalisternes og kommentatorernes såkaldte analyser af personlighedsspørgsmål, der ikke når ind til sagens kerne. Det centrale i Kommissionens rolle er, at den er helt afgørende for det europæiske projekt, og det er den sandhed, vi skal fremme, forsvare og ajourføre.
Hvad angår den europæiske følelse, som Hans-Gert Poettering nævnte tidligere, synes jeg, at den er blevet reduceret på højeste niveau af medlemmerne af Det Europæiske Råd. Alle stater har ret til bilaterale og multilaterale forhandlinger, men der er en tid og et sted for alle disse initiativer. Det er ikke tiden eller stedet at gennemføre et sådant initiativ, lige inden de samme emner skal diskuteres på det rådsmøde, der også finder sted i Gent.
Når vi reducerer den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik til den noget farceagtige forestilling om, hvem der er til stede ved middagsselskabet i Downing Street, så nedvurderer vi selve den europæiske tankegang, og der er brug for engagement fra toppen og nedefter i Det Europæiske Råd i en internt konsistent og sammenhængende europæisk følelse.
Både Kommissionens formand og Enrique Barón Crespo har nævnt spørgsmålet om den interinstitutionelle dialog og balance, og hr. Prodi har talt om den meget følsomme tilbagekaldelsesprocedure. Den eneste bøn, jeg vil fremsætte - og vi har allerede bedt Parlamentets Udvalg om Konstitutionelle Anliggender om at hastebehandle dette spørgsmål - er, at vi nu påtager os ansvaret for bl.a. at begynde at gennemføre en betydelig del af det strukturøkonomiske reformprogram fra Lissabon ved at oprette et indre finansmarked. Hvis ikke vi kan fastsætte forpligtelsesniveauer og opstille regler med ordentlige betingelser for Parlamentet, Kommissionen og Rådet, risikerer vi ikke at nå målet og de nødvendige reformer. Der er således tale om en generel og i nogle tilfælde tilmed konkret uopsættelighed.
Jeg håber, at alle ansøgerlande vil deltage i konventet i overensstemmelse med Helsinki-principperne om ligebehandling. Det er det hele, og der er 13 ansøgerlande. Dernæst håber jeg, at der bliver en minimumsperiode mellem konventet og regeringskonferencen. Jeg er enig med alle dem, der siger, at reformprocessen skal gennemføres inden det næste valg til Europa-Parlamentet, fordi der så bliver et nyt Parlament, et nyt Europa efter udvidelsen og en ny Kommission.

Voggenhuber
Fru formand, jeg vil i min korte taletid ikke gentage det, som vores fremragende ordfører her sagde, og jeg vil heller ikke komme ind på den strategi, som Rådet og medlemsstaterne har anlagt ved gennem måneder at arbejde på at gøre dette konvent så svagt og så resultatløst som muligt. Jeg vil i denne historiske situation før et af de måske vigtigste topmøder til forberedelse af en historisk regeringskonference henvende mig til Kommissionen.
Hr. kommissionsformand, jeg vil gerne minde Dem om, at Kommissionens visioner og udkast har dannet grundlag for alle store projekter om europæisk integration, at Kommissionen har været spiritus rector og visionær i næsten alle de store etaper. Må jeg minde Dem om den europæiske fælles akt, om Delors I-pakken, om Maastricht med Delors-II-pagten, med rapporten om Den Økonomiske og Monetære Union, om hvidbogen om gennemførelsen af det indre marked, om hvidbogen om vækst, konkurrence og beskæftigelse, om visionerne om den sociale dialog og et socialt kapitel i traktaten, hvidbøgerne om miljøpolitik og om Parlamentets rolle, alt sammen store forslag fra Kommissionen, som på pioneragtig vis er gået forud for regeringskonferencerne. I dag taler De om institutionerne som en triangel. Ja, der kommer også en magtkamp mellem Rådet og Parlamentet, men der, hvor Kommissionen er, ser jeg kun et sort hul.
Hr. kommissionsformand, hvor er Kommissionens hvidbog om det europæiske demokrati? Hvor er Deres udkast til en europæisk forfatning? Hvor er Deres hvidbog om et system for checks and balances i dette supernationale område, om konventets metode, om borgernes grundlæggende rettigheder og menneskerettigheder i Europa? Intet af dette har De præsenteret, og det, De kommer med i dag, de marginale anmærkninger, er for lidt. Jeg nævner blot et enkelt punkt, nemlig at De ved ikke engang at give dette konvent ret til at vælge en formand selv desavouerer denne person foran hele den europæiske offentlighed. Det er kun en af Deres mange udbredte fejltagelser, og ikke en vision.

Kaufmann
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, jeg vil gerne tale om Laeken-erklæringen og især om konventet. Parlamentet har særligt efter det mislykkede topmøde i Nice kæmpet meget for, at der omsider skal anvendes en ny metode for regeringskonferencer. Den har tværpolitisk sammen med kolleger fra medlemsstaternes parlamenter og diverse repræsentanter fra det civile samfund arbejdet for, at det hemmelige diplomati bag lukkede døre, den uigennemsigtige beslutningstagning og forhandlinger på lange natlige maratonmøder en gang for alle skulle høre fortiden til.
For EU's evne til at begå sig i fremtiden er denne nye metode, indkaldelsen af et konvent, efter min mening bydende nødvendig, for det drejer sig først og fremmest om styrkelsen af demokratiet i Europa. Det drejer sig frem for alt om borgerne, om en omfattende, bred debat om udformningen af Europa som et fælles hus, der forhåbentlig vil være beboet af yderligere 10 europæiske lande i 2004.
De, hr. rådsformand, har i dag præsenteret os for de centrale punkter i Laeken-erklæringen, som skal være en ambitiøs erklæring. Tillad mig at komme ind på et par spørgsmål i denne forbindelse. Efter min gruppes mening er sammensætningen af konventet overordentlig vigtig, og efter vores mening skal der i denne forbindelse tages hensyn til to ting. For det første til princippet om politisk pluralisme. Det skal uden undtagelse sikres, at de mest forskellige politiske kræfter er repræsenteret i konventet, at det ikke kun er medlemmer fra de store politiske partier, der deltager i de nationale parlamenters eller Europa-Parlamentets delegation. Vi har derimod brug for repræsentanter fra mindre politiske partier fra de forskellige medlemsstater i EU, og vi har frem for alt brug for en produktiv politisk debat for og imod, for kun på denne måde bliver debatter interessante.
Vi har også brug for en passende repræsentation af begge køn. Jeg har set, at der er ændringsforslag om dette fra hr. Mendez de Vigo og hr. Leinen, og jeg håber, at mange kolleger støtter disse ændringsforslag, og at frem for alt parlamenterne i medlemsstaterne og også Rådet derefter overvejer, hvordan de kan opfylde dette kriterium.
Jeg mener, at en målrettet struktureret dialog med det civile samfund er bydende nødvendig. Hr. rådsformand, De nævnte dette. Jeg mener, at man også godt kunne overveje, om ikke Det Økonomiske og Sociale Udvalg som et vigtigt talerør for det civile samfund kunne påtage sig en mæglerrolle i denne sammenhæng.
Jeg er meget glad for oplysningen om, at konventet selv skal fastsætte sin dagsorden, fordi det netop ikke kun drejer sig om institutionelle spørgsmål, men om et bredt katalog af forskellige politiske spørgsmål og om, hvordan de forskellige europæiske politikker skal udformes i fremtiden. Når man læser i en rapport fra Kommissionen, at der i øjeblikket er 60 millioner mennesker i EU, som er ramt af fattigdom, så tænker jeg, hvis man alene kigger på dette skrækindjagende tal, hvor stor behovet for handling er, og at det på dette konvent skal dreje sig om en forandring og også om en ændret politik i Europa.

Muscardini
Hr. formand, efter den seneste internationale udvikling bør EU's udenrigspolitik være mere omfattende, men medlemsstaternes regeringer skal huske, at det ikke er muligt at føre en fælles udenrigspolitik uden en fælles efterretningstjeneste. Den geopolitiske situation, fattigdommen - som er et stadig større problem - og terrorismens udbredelse i form af grupper i alle verdens lande bør få os til at udarbejde et forslag til en egentlig fælles efterretningstjeneste på topmødet i Laeken, nemlig en ny efterretningstjeneste, som ikke skal oprettes og udvikles på samme måde som Europol, men som på en gennemsigtig måde samarbejder med eksperter inden for politik, økonomi og kultur, og som er i stand til at give vores udenrigspolitik en overordnet indfaldsvinkel og en hurtighed, der ikke kan undværes, hvis EU skal gennemføre noget, heller ikke selv om der foretages en hvilken som helst institutionsreform.
Opnåelsen af fred i Afghanistan og den efterfølgende genopbygning af landet gør, at det allerede nu er nødvendigt at fastlægge EU's rolle som mægler og forslagsstiller, så Afghanistans fremtid ikke kun bliver kendetegnet af et økonomisk opsving og et demokratisk politisk system, men også af, at kvinderne igen kommer til at spille en rolle i det politiske og sociale liv.
EU må ikke lukke øjnene for, at det for at opnå en reel fred i Mellemøsten er nødvendigt at gøre en aktiv indsats mod dem, der ansporer til - eller i det mindste ikke modsætter sig - den lokale terrorisme, som modtager international støtte, hvilket der efterhånden ikke er nogen tvivl om. Og EU er i besiddelse af de nødvendige økonomiske og politiske instrumenter til at gribe ind i den retning.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at konventets succes afhænger af vores sande europæiske overbevisninger, nemlig af de enkelte partiers og de enkelte regeringers opfattelse af, at vi ikke blot skal basere os på teoretiske reformer, men også på konkrete handlinger, som ikke blot kan forbedre forholdene i vores lande, men også i de lande, som sætter deres lid til os.

Bonde
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære formand Prodi, den 14. og 15. december beslutter EU's stats- og regeringschefer at afholde et konvent med henblik på at lave en forfatning for en føderation af nationalstater - fjern forvirringen! En føderation af nationalstater er en forbundsstat, en forbundstat er en stat og ikke et forbund. På samme måde som en frugtkniv er en kniv og ikke en frugt. Stater har forfatninger, mens statsforbund er baseret på folkeretlige aftaler mellem selvstændige nationer. Jeg opfordrer stats- og regeringscheferne til at give konventet et klart mandat. Skal der udarbejdes et udkast til en forfatning for en forbundsstat, ja eller nej? Eller skal der laves et udkast til en aftale mellem selvstændige nationer, som ikke sigter på en statsdannelse? Hvorfor ikke lade konventet udarbejde to forskellige klare og rene forslag om en forbundsstat og et statsforbund, føderalisternes model 1 og eurorealisternes model 2, som fokuserer på de grænseoverskridende problemer, vi ikke selv kan løse i vore egne parlamenter? Send forslagene til debat i offentligheden med efterfølgende folkeafstemning, hvor alle EU-borgere spørges, om de ønsker en forfatning for en EU-stat eller en aftale mellem forenede nationer.
Når vi har borgernes svar, kan der holdes en regeringskonference med det sigte at foreslå de bestående traktater ændret. Det store flertal af borgerne i samtlige EU-lande ønsker folkeafstemning. Hvorfor så ikke spørge, før vi laver noget i deres navn? Lad os tage en fredelig kappestrid om Europas fremtid - lad borgerne give svaret! Jeg tror, borgerne foretrækker vores version om demokratiernes Europa, som den er fremlagt i mindretalsudtalelsen fra medlemmerne af SOS Demokrati, men jeg bøjer mig gerne for flertallet i en folkeafstemning, men aldrig for embedsmænd og ministre bag lukkede døre.

Leinen
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, min kollega Méndez de Vigo og jeg har udarbejdet en betænkning, som har opnået meget stort flertal i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Kun hr. Bonde, hr. Berthu og hr. Sacrédeus var imod. Der var altså et stort flertal, som er enige i disse holdninger, og det glæder mig at høre, at også det belgiske formandskab stort set er enigt, og også at Kommissionen kan bifalde mange af Parlamentets punkter.
Der er en stor strømning, som mener, at Laeken udgør den store chance, som vi skal gribe for at gøre EU mere handlekraftig og demokratisk, og Laeken er måske så også den sidste chance for at gøre det før udvidelsen, før denne Union bliver udvidet fra 15 til mellem 25 og 30 stater.
Jeg er meget glad for, at så mange har hjulpet til med at realisere denne nye metode. Når jeg ser tilbage på begyndelsen af dette år, virkede det i januar, februar, som om det havde meget lange udsigter. Jeg takker alle, som har bidraget til at gøre en ny metode, et konvent, muligt, hvor repræsentanter fra parlamenterne på lige fod med repræsentanterne fra regeringerne kan være med til at definere dette projekt om Unionens fremtid.
Konventet må dog ikke komme til at udgøre et alibi, og jeg mener, det ville være en stor skuffelse, hvis vi kun skulle forfatte de muligheder, som findes i Europa. Fra regeringschefernes taler kender vi jo disse muligheder. Vi kender dem, der er ikke noget nyt. Dette konvent skal være et politisk forum, der stræber efter løsninger, der virkelig gør sig umage for at opnå enighed om, hvordan vi skal gå videre i Europa. Det er den egentlige opgave. Det lyder meget attraktivt, at vi skal komme med forskellige forslag, føderalistiske forslag, nærmere interparlamentariske forslag. Men, hr. kommissionsformand, får vi brugbare svar på regeringskonferencen, hvis vi således kommer med et potpourri af forslag? Det tvivler jeg meget på. Regeringerne har jo så det samme problem. De kan finde ud af, hvad de vil, og på grund af princippet om enstemmighed på regeringskonferencen opstår der så den samme blokadesituation, som vi allerede så i Amsterdam og i Nice.
Nej, jeg mener, konventet er den store chance for ved hjælp af konsensusmetoden at skabe det store flertal. Det er ikke enstemmighed, men derimod den overvejende tendens, det store flertal, der tegner sig. Hvis vi kommer med sådan et kohærent forslag på regeringskonferencen, har vi også den største chance for, at det bliver accepteret, fordi en regering naturligvis har svært ved at nægte konsensus. Der er stadig spørgsmål, som skal forhandles. Det skal også stadig nedfældes i en juridisk tekst. Alt dette arbejde skal regeringskonferencen tage sig af, men jeg advarer mod udelukkende at lade konventet udarbejde muligheder, heller ikke med andre ord. Det er ikke en opgave for et konvent, for et politisk forum.
Vi tager til efterretning, at Rådet kommer med et forslag til en formand i Laeken, det er o.k. og fint, men jeg mener også, at konventet skal kunne bekræfte dette valg, skal kunne vælge formanden. Et konvent vælger selv sin formand. Dette bør finde sted. De talte om et lille præsidium, hr. kommissionsformand. Dette præsidium har meget at lave. Det er det organ, som skal lede dette konvent, og det ville altså måske også være en fordel, hvis både oppositionen og flertallet såvel fra de nationale parlamenter som fra Europa-Parlamentet kunne føle sig repræsenteret i dette præsidium.
Med hensyn til tidsplanen glæder jeg mig over, at regeringerne selv siger, at det mere eller mindre skal tage et år. Det vil sige, at konventet kan afslutte sit arbejde i juni 2003. Så bør der være en pause, men kun en sommerpause. Jeg går ind for, at vi alle holder fri fra arbejdet i juli og august, men at regeringskonferencen kan begynde i september under italiensk formandskab, og at det lykkes os at udarbejde denne forfatningsaftale i god tid før valget til Europa-Parlamentet og også i god tid før udvidelsen. Det ville være et dokument, som vi kunne præsentere for befolkningen i Europa, og jeg mener, at vi også kan gøre borgernes fremmedgørelse i Europa mindre, hvis dokumentet fremtræder på en sådan måde, at det kan læses i skolen, og så børn forstår det. Det er vores opgave.

Méndez de Vigo
Hr. formand, jeg tror, vi står over for et utroligt vigtigt Europæisk Råd i Laeken. Vi står over for et af disse nøgleøjeblikke, som Karl Jaspers kaldte det. Vi står i en situation, hvor euroen skal sættes i omløb, og det vil forstærke følelsen af at høre til Europa. Udvidelsesforhandlingerne vil betyde, at mange europæeres gamle drøm går i opfyldelse. Jeg tror, at terrorhandlingerne mod Washington og New York den 11. september har vækket samvittigheden hos de europæiske borgere, som anmoder os om mere Europa og et bedre Europa.
Derfor, hr. rådsformand, har De et stort ansvar. Men lad mig sige, at jeg synes, De gør et meget godt stykke arbejde, og jeg vil offentligt sige, at dette belgiske formandskab har været yderst indstillet på at samarbejde med og lytte til Europa-Parlamentet, at lade det deltage og kort sagt at gøre tingene i fællesskab.
Parlamentet vedtog for lang tid siden at satse på et konvent, endda før Nice. Allerede i beslutningen fra den 17. november 1997 om Amsterdam-traktaten, som jeg havde æren af at fremlægge sammen med Dimitri Tsatsos, sagde vi, at regeringskonferencemetoden til revision af traktaterne var nået til sin afslutning, og at der skulle findes en anden metode. Denne metode er konventet.
Og De må ikke tro, at Europa-Parlamentet gjorde det på grund af en fiks idé. Nej, Parlamentet gjorde det, fordi konventet bringer Europa tættere på borgerne, fordi det er mere åbent, mere offentligt, mere gennemsigtigt, mere deltagende. Det gør det muligt, som konventet, der udarbejdede chartret, viste, at involvere borgerne i gennemførelsen af Europa. Derfor satsede vi på konventet, og jeg er glad for, at konventet bliver en realitet i Laeken-erklæringen.
Men vi skal ikke narre os selv med hensyn til konventet. Konventet er et instrument. Georges Washington sagde om et andet famøst konvent i historien, Philadelphia-konventet, at det kunne tale om alt, foreslå alt og afgøre intet. Det gælder også for dette konvent. Vi vil hjælpe til med beslutningstagningen og bringe Europa tættere på borgerne, på befolkningen, og forene EU's forskellige legitimiteter.
Derfor, kære rådsmedlemmer, skal De ikke frygte konventet. Vi skal ikke anvende et succesinstrument og tømme det for indhold. Konventet må ikke begrænses. Konventet skal have mulighed for at lykkes.
De, der talte før mig - og navnlig hr. Leinen, som jeg har haft den store glæde at samarbejde med under udarbejdelsen af denne betænkning - talte om mange emner. Lad mig understrege nogle af dem.
Hvis vi som model bruger det konvent, som udarbejdede chartret om grundlæggende rettigheder, anmoder Europa-Parlamentet før det første om balance mellem de fire deltagende parter. I det forrige konvent var der 16 europæiske parlamentsmedlemmer og 62 medlemmer af konventet. I det forslag, som De, hr. rådsformand, har sendt til hovedstæderne, er der stadig 16 medlemmer fra Europa-Parlamentet, men der er 112 medlemmer af konventet. Og her kan De ikke sige, at nogle er observatører, for observatører har præcis samme rettigheder som de øvrige medlemmer, og sådan bør det også være, på nær deltagelsen i den endelige konsensus.
Endelig konsensus. Til trods for, hvad nogle af de forrige talere sagde, vil jeg også sige, at Kommissionen har deltaget, og endog flittigt, og jeg vil rose kommissær Barniers indlæg, som var meget vigtigt. Men der er stadig en fejl i konsensusspørgsmålet. Konsensus betyder ikke enstemmighed. Det betød det ikke i konventet, der udarbejdede chartret. Der var medlemmer af konventet, der var imod - blandt andre nogle af vores egne betydningsfulde medlemmer - men der var et tilstrækkeligt flertal, tilstrækkelig konsensus. Derfor skal vi ikke gentage, at konsensus betyder enstemmighed. Nej, det betyder en endelig støtte til den foreliggende tekst.
Hr. rådsformand, der er noget, De har sagt, som stadig hænger i luften, og det er det, der kaldes nedkøling. Jeg har umådeligt svært ved at forklare, at regeringerne vil nedkøle det arbejde, som 112 personer har udført for at nå et endeligt resultat. Hvad er det for noget med nedkøling? Hvis resultatet er godt, så vedtag det straks, og lad os så komme videre med noget andet. Lad os så forberede udvidelsen.
Kort sagt, hr. formand, jeg tror, man skal holde op med at frygte konventet. Vi må huske på, at Europa kræver et identifikationstegn fra os. Hvilket identifikationstegn? Det er regeringskonferencen. Og jeg håber, at identifikationstegnet i slutningen af denne proces bliver EU's forfatning.

Kaufmann
Hr. formand, ærede kolleger, der er uden tvivl en tæt og til dels uadskillelig forbindelse mellem debatten om Unionens fremtid og reformen af styreformerne, som er genstand for min betænkning. Hvis De kigger på teksten i min betænkning, vil De kunne fastslå, at det ikke just skorter på kritik. Der tages meget klart stilling til talrige emner i Kommissionens hvidbog, og det er - for at bruge et bevinget ord - ikke så ringe endda.
Netop derfor, hr. kommissionsformand, er det meget vigtigt for mig at takke Dem og Deres medarbejdere, som har hjulpet hvidbogen på vej, for dette initiativ, især for den vilje, som Kommissionen giver udtryk for i hvidbogen, til uden forbehold og med selvkritik at ville kontrollere og ændre alle regler, fremgangsmåder og handlemåder for udøvelse af Unionens myndighed, altså alt det, der omfattes af begrebet styreformer. Det fortjener al mulig respekt, for det drejer sig faktisk om hverken mere eller mindre end at fjerne den eksisterende kløft mellem Unionen og borgerne. I den forbindelse har Kommissionen i kraft af Parlamentet en meget nær allieret.
Vi er som bekendt først lige startet på debatten om reformen af styreformerne. Der er behov for indgående at debattere mange af Kommissionens forslag. Der er planer om mange initiativer i hvidbogen. Vi vil give vores mening til kende, når der ligger noget konkret på bordet. For nogle forslags vedkommende går jeg ud fra, at de kan realiseres snart og ikke først mod slutningen af næste år. Som stikord henvises til listen over udvalg og arbejdsgrupper, som deltager i høringsproceduren, fra kommissær Kinnocks hvidbog om reformen af Kommissionen. Det går ud på, at der, så vidt jeg ved, i fremtiden til alle lovforslag kan tilføjes en fortegnelse over alle de eksperter, foreninger og organisationer, som har deltaget i udarbejdelsen af et lovforslag.
Ja, Parlamentet støtter hvidbogens krav om en forbedring af medbestemmelses- og høringsrettighederne. Vi mener dog, at der i denne sammenhæng er brug for en interinstitutionel aftale om demokratisk høring, og det glæder mig, hr. kommissionsformand Prodi, at De har nævnt det og været positiv over for det i dag.
Hr. kommissionsformand, hr. rådsformand, i min betænkning tages der meget decideret og udførligt stilling til spørgsmålet om forbedring af styreformerne, og det er ikke helt tilfældigt, for det drejer sig jo helt grundlæggende om Parlamentets rolle, om dets rolle som medansvarlig for lovgivningen. Parlamentet har gentagne gange understreget, at det går kraftigt ind for fællesskabsmetoden, at det anser bevarelsen af den interinstitutionelle ligevægt som den mest passende vej til fremskridt ved integrationen. Det betyder, at vi ikke blot forsvarer et eller andet begreb, men derimod indholdet, den politiske substans, og derfor vil jeg også helt klart sige, at det mildt sagt har givet anledning til den største bekymring i Parlamentet, at Rådet og Kommissionen i længere tid har arbejdet med en handlingsplan for bedre styreformer, at arbejdsgrupper i den forbindelse hemmeligt har udarbejdet papirer med henblik på at tage dette handlingsprogram op i Laeken, og det uden at inddrage Parlamentet som medansvarlig for lovgivningen i arbejdet, ja, endog uden at underrette Parlamentet. Det opfatter vi, og det nævnes meget klart i punkt 30, som et graverende brud på fællesskabsmetoden.
Derfor kræver vi også i betænkningen, at handlingsplanen om bedre styreformer ikke bliver taget op på topmødet i Laeken. Det drejer sig slet ikke om, at Parlamentet måske ikke er parat til at deltage i overvejelser om, hvordan styreformerne kan forenkles eller forbedres. Kommissionsformand Prodi sagde i dag, at der vil komme et høringsdokument fra Kommissionen, så dialogen med Parlamentet om dette spørgsmål kan påbegyndes, og jeg kan forsikre Dem om, at vi er parate til det i Parlamentet. Men vi lægger ikke desto mindre meget stor vægt på, og det understreger jeg, at Parlamentet ikke vil affinde sig med på nogen som helst måde at få begrænset den lovgivningskompetence, den har som det eneste organ, der vælges direkte af borgerne. Det drejer sig især om spørgsmålet om medbestemmelse. Vi er meget kritiske over for anvendelsen af såkaldte rammedirektiver. Der skal være passende mekanismer for demokratisk kontrol, og på dette område, hr. kommissionsformand, er der åbenbart meningsforskelle. Vi ønsker en tidsbegrænset tilbagekaldelsesmekanisme.
Jeg blev dog meget forundret over, at Rådets repræsentant ikke havde nogen bemærkninger netop til dette spørgsmål, for bedre styreformer involverer jo alle tre institutioner, og jeg kunne godt tænke mig at vide, hvad rådsformanden ville have sagt om dette spørgsmål eller om den foreslåede interinstitutionelle arbejdsgruppe.

Vanhecke
Hr. formand, på trods af alle de store ord kan jeg alligevel ikke undgå at få det indtryk, at hensigten med topmødet i Laeken egentlig er at pynte lidt på det belgiske formandskabs temmelig dårlige omdømme, et forsøg på at udviske Verhofstadt-Michel-regeringens på hinanden følgende fadæser.
Det er nu om dage tilstrækkeligt at læse de udenlandske kvalitetsmedier såsom The Spectator og The Wall Street Journal for at vide, hvor megen skade denne belgiske regering i øjeblikket har forvoldt gennem sin klodsede optræden og f.eks. ved de fornærmelser, som den tilstedeværende udenrigsminister Michel har tilføjet Østrig og Italien.
Det er beklageligt, for det belgiske formandskab kunne faktisk have betydet noget i disse tider med drøftelser om Europas kerneopgaver, om Europas grænser og om det demokratiske underskud.
Vi ved jo af erfaring, at den belgiske føderale enhedsstat ikke fungerer demokratisk, og at en europæisk føderal enhedsstat følgelig heller ikke kan fungere demokratisk. Vi ved af erfaring, at det f.eks. er bedst at træffe bestemmelser om social sikring på de forskellige befolkningers plan, og at subsidiaritetsprincippet skal overholdes nøje. Vi ved af erfaring, at der skal næres dyb respekt for sproglige og kulturelle forskelle i de forskellige befolkninger, hvis man vil have sameksistens på en ordentlig, demokratisk måde.
Vi ved af erfaring, at der er et problem, når den politiske struktur, som træffer beslutninger om mennesker, borgere og vælgere, ikke er i overensstemmelse med deres opfattelser. I mit land, Flandern, kan 70% af de adspurgte ikke engang nævne én europæisk institution, og næsten 40% ved ikke engang, at de vælger medlemmerne af Europa-Parlamentet. Men okay, det skal nu alt sammen tromles ned af propagandamaskinen i Laeken, og således vil det belgiske formandskab ende, som det begyndte, nemlig indholdsløst og til gavn for et par ministres store ego.

Menrad
Hr. formand, den socialpolitiske agenda, der blev vedtaget ved Det Europæiske Råds møde i Lissabon og Det Europæiske Råds møde i Nice bidrager til, at vi træder ind i en ny fase af social- og beskæftigelsespolitikken i EU. Kvalitetsfremme inden for arbejdsmarkeds- og socialpolitikken rykker ind på en central plads, som vi også hørte det fra rådsformanden og kommissionsformanden. Parlamentet vil gerne deltage fuldt ud i denne udvikling. Derfor har vi, det vil sige Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, rettet en mundtlig forespørgsel til Rådet og Kommissionen, knyttet til et beslutningsforslag. Jeg repræsenterer i denne forbindelse formanden for udvalget, Michel Rocard.
Vi er overbeviste om, at sikre arbejdspladser, et positivt arbejdsmiljø og afstemte arbejdstagerrettigheder ikke mindsker, men derimod styrker produktiviteten og den økonomiske vækst og dermed skabelsen af arbejdspladser. Arbejde til alle er målet. Vi ønsker en strategi for flere og bedre arbejdspladser. Med til kvaliteten i arbejdet hører også tilfredsheden med arbejdet, arbejdstagernes motivation øges derved, sundheden og sikkerheden på arbejdspladsen bliver bedre. Vi venter på et forslag fra Kommissionen om midlertidigt ansattes status. Med til kvaliteten i arbejdet hører endvidere kønnenes ligestilling, arbejdets forenelighed med familien, foranstaltninger til, at ældre mennesker kan blive på arbejdsmarkedet.
Vi har brug for erhvervsmæssig kompetence i den mest moderne form. Videreuddannelse, livslang uddannelse er nødvendig. For at skabe flere og bedre arbejdspladser er virksomhedernes evne til at tilpasse sig strukturelle forandringer særlig vigtig. I denne forbindelse skal arbejdstagernes medindflydelse, rettidig information og konsultation af arbejdstagerne og dermed muligheden for at kunne indstille sig på forandringer sikres med minimumskrav i hele Europa.
Europa har i forhold til vores økonomiske samarbejdspartnere, f.eks. USA, en lav erhvervskvote. På Det Europæiske Råds møde i Lissabon erkendte man dette problem, og der blev stillet forslag om et ambitiøst mål for en trinvis forøgelse af erhvervskvoten. Det er meget vigtigt at nå dette mål. Kommissionen fremlagde ved forberedelsen af topmødet i Laeken en meddelelse om de grundlæggende træk i en strategi til kvalitetsfremme inden for arbejdsmarkeds- og socialpolitikken. Dette omfatter ikke mindst udarbejdelsen af brugbare indikatorer og brugbare kriterier. Hr. Prodi informerede os herom.
Europa-Parlamentet forventer, som det indledningsvis blev sagt, at blive inddraget fuldt ud i forhandlingerne. Vi oplever stadig oftere, at den europæiske socialpolitik skabes som en dialog mellem Rådets udvalg - f.eks. Beskæftigelsesudvalget eller Socialudvalget - og Kommissionen. Europa-Parlamentet bliver ofte udeladt. Det protesterer vi imod. Europa-Parlamentet skal have mulighed for at medvirke ved forslag om emner som beskæftigelse og social sikring, som netop påvirker alle borgere direkte. Det er derfor nødvendigt, at vi løbende bliver informeret af de ansvarlige fagorganer og Kommissionen om deres arbejde, og at Parlamentet konsulteres rettidigt før alle møder i Det Europæiske Råd. Vi forventer et klart tilsagn om dette fra topmødet i Laeken. Vi er til syvende og sidst folkets repræsentant og dermed faktisk det første organ i EU.
Hr. kommissionsformand Prodi nævnte netop på smuk vis Parlamentet som det vigtigste udtryk for demokratiet i Europa. Derfor, hr. formand for Rådet og hr. formand for Kommissionen, ser vi med meget stor interesse frem til Deres svar på vores mundtlige forespørgsler.

Medina Ortega
Hr. formand, efter indlægget fra formanden for Den Socialdemokratiske Gruppe, hr. Barón Crespo, er der ikke meget tilbage at sige. Jeg vil tale om Kommissionens hvidbog og i forbindelse hermed dette mystiske dokument fra Rådet, der hedder Mandelkern-rapporten, som der tales om, men som vi ikke kender til.
Begge dokumenter berører Parlamentets lovgivningsbeføjelser. Kommissionsformand Prodi har forpligtet sig til ikke at stille noget forslag til Det Europæiske Råd i Laeken. Det forekommer korrekt, at der ikke drøftes sådanne spørgsmål i Laeken, for i den sidste ende er det spørgsmål, som har med selveste essensen i proceduren til udarbejdelse af en ny europæisk forfatning at gøre. Disse spørgsmål burde derfor diskuteres i konventet og i sidste ende inden for rammerne af regeringskonferencen.
Her drejer det sig om at etablere de europæiske institutioners lovgivningsbeføjelser og huske på, at det i alle europæiske forfatninger er det organ, der repræsenterer borgerne, nemlig Parlamentet, som fremfører denne folkelige repræsentation.
Alle de udtryk, der anvendes i hvidbogen - om udøvende beføjelser, om selvreguleringsprocedurer og medregulering, om Lissabon-strategien - går i retning af en beskæring af Parlamentets få lovgivningsbeføjelser.

De Clercq
Hr. formand, jeg har faktisk et minut til rådighed, og jeg synes, det er temmelig beskæmmende, at rådgivende ordførere kun får tildelt et minuts taletid om så vigtig en sag.
Mine damer og herrer, Nice har i al almindelighed ikke resulteret i, hvad der forventedes, men egentlig er det ikke så slemt for de områder, hvor Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, som jeg har den ære at være rådgivende ordfører for, har beføjelser. Jeg sigter her først og fremmest til de forbedringer, som på vores initiativ er foretaget i det europæiske retssystems funktion. Den store bekymring, som Udvalget om Retlige Anliggender vil give udtryk for, er da også, at uanset hvilken skæbne Nice-traktaten vil lide, vil de positive ændringer, som jeg netop hentydede til, træde i kraft uafhængigt af en almen ratificering af Nice-traktaten.
Hvad angår Laeken-erklæringen, må det fremgå, at EU, for at sige det kort og godt, er parat til udfordringerne i de kommende år. EU må koncentrere sig om sine vigtigste opgaver og gøre det, der skal gøres, ordentligt. I overensstemmelse hermed forventer de europæiske borgere et tydeligt signal fra Laeken om, at der virkelig gøres noget ved en europæisk sikkerhedspolitik, både internt og eksternt.

Formanden
Jeg har været så gavmild, som jeg kan, hr. De Clercq, men jeg er nødt til at overholde den tid, der er tildelt Deres udvalg.

Jackson
Hr. formand, jeg er glad for, at hr. Prodi lytter med i salen i dag. Miljøudvalget er meget ked af tanken om frivillige aftaler som en løsningsmodel. Vi foretrækker lovgivningsmæssige rammer frem for noget, som vi betragter omtrent på lige fod med hemmeligt lovgivningsarbejde. Vi er ikke spor glade for den samregulerende fremgangsmåde - uanset hvad det måtte være - da vi ser det som et skridt væk fra bindende retlige instrumenter, hvilket kan sætte den demokratiske kontrol ud af spillet. Hr. Prodi ved, at vi er meget glade for tanken om at offentliggøre ekspertudtalelser. Vi er glade for de krummer, vi modtager, og indimellem vil vi gerne se forfatterne til den lovgivning, vi så river itu.
Hvad angår spørgsmålet om gennemførelse, er vi meget bekymrede over lovens gennemførelse - og jeg citerer - "på en måde, der tager hensyn til regionale og lokale forhold". Vi så hellere, at loven som udgangspunkt var mere fleksibel. Hvis man skal tage hensyn til regionale og lokale forhold, vil man sandsynligvis ikke kunne opfylde betingelserne for fair og lige konkurrence. Vi ser et stort behov for, at Kommissionen bruger mere energi på gennemførelsesspørgsmålet, mens vi ikke ser noget reelt behov for at opstille kriterier, der skal øge Kommissionens indsats for at undersøge mulige lovovertrædelser. Kommissionen har brug for mere personale.
Til slut vil jeg anbefale hr. Prodi at læse det skrift, der er udgivet af European Policy Centre om lovgivningsmæssig virkningsanalyse. Heri introduceres tanken om en lovgivningsmæssig virkningsanalyse af alle nye love for at vurdere behovet for dem, undersøge alternativer og vurdere den overordnede effekt af dem. Det ville også omfatte - og det er næppe en anbefaling til hr. Prodi eller hans personale - indførelsen af et særligt lovgivningsmæssigt evalueringskontor under Kommissionens generalsekretær. Jeg synes, at det er en rigtig god idé.

Theorin
Hr. formand, der er fem principper, som ligger til grund for Kommissionens reform af EU's styreformer, nemlig åbenhed, deltagelse, klar ansvarsfordeling, effektivitet og konsekvens. Arbejdet på disse områder kan ikke anses for at være fuldstændigt tilfredsstillende, hvis den ene halvdel af menneskeheden ignoreres. Ingen kan påstå, at de arbejder for større deltagelse, hvis de ikke sikrer, at både kvinder og mænd deltager.
Vores udvalg, Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, har stillet krav om, at der skulle oprettes en ligestillingsmyndighed, som bl.a. skulle indsamle og analysere information og tendenser, at kvinderettighedsgrupper og ikke-statslige organisationer skal forefindes i den database over det civile samfund, som Kommissionen har til hensigt at oprette, og at informationsarbejde på nationalt og lokalt niveau bør tilpasses ligestillingen, eftersom kvinders og mænds prioriteringer, vilkår og behov ofte er forskellige. Det er beklageligt, at ingen af vores krav er kommet med i betænkningen.

Gemelli
Hr. formand, forhandlingen om Unionens fremtid bør efter min mening foregå på en meget ansvarlig måde, så vi undgår at komme ud for et nederlag ligesom det, den mellemstatslige metode førte med sig i Nice. Det er nødvendigt at anerkende legitimiteten af medlemsstaternes borgeres EU-borgerskab, for også på denne måde bidrager man til, at EU-institutionerne kommer tættere på borgerne. Vi kan i dag konstatere, at de interinstitutionelle organisationers systemer har udviklet sig, og jo mere sofistikeret denne udvikling er, jo større afstand skaber den mellem borgerne og institutionerne.
Når institutionerne fungerer, er der ingen problemer, men når de ikke fungerer - og det store antal andragender, vi modtager, viser denne betydelige afstand mellem institutionerne og borgerne - krænker institutionerne borgernes rettigheder. Den positive konsekvens heraf er, at det er nødvendigt at styrke de organer, som hjælper borgerne med at nyde godt af deres rettigheder. Udvalget for Andragender har været nødt til at afgive en meget kritisk udtalelse om Kommissionens målsætninger om good governance, eftersom der hverken var nogen henvisninger til Den Europæiske Ombudsmand eller til Udvalget for Andragender som institutionelt instrument, der forsvarer borgernes rettigheder, og som netop derfor modtager henvendelser fra borgerne. Den foreslåede indfaldsvinkel for at opnå good governance er efter vores mening blottet for ethvert væsentligt forslag, der kunne gøre afstanden mellem borgerne og EU mindre. Måske er det et forsøg, som udelukkende er effektivt af navn, og som i bund og grund ikke har nogen reel effekt.
Endelig håber vi, at det lykkes at skabe gennemskuelighed i Rådets uklare opgaver, idet man i det mindste gør denne institutions møder offentlige, når den behandler lovgivningsspørgsmål, så man undgår, at det hele bliver et sort hul.
Betragtningerne i disse betænkninger bør efter min mening vinde genklang i de andre EU-institutioner, eftersom jeg er af den opfattelse, at Parlamentet er det eneste organ, som har befolkningens legitimitet.

Brok
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg vil blot tillade mig at komme med to bemærkninger, som overlapper hinanden. Jeg mener, at den praktiske politik i EU efter den 11. september på grund af en række medlemslandes opførsel, som forfaldt til bilateral politik, eller som lod sig fortabe i direktoratssysler, har gjort det tydeligt, at EU er stærkt på alle de områder, hvor fællesskabsmetoden anvendes, og svag på alle de områder, hvor den ikke gør. Det har vi lært af de sidste 2-3 måneder, og det viser, hvor nødvendig en generel reform af EU er, så det i fremtiden ikke længere er muligt at handle på en måde, som skader os selv.
Som en følge heraf er det vigtigt, at der træffes aftale om den rigtige metode i Laeken. I Laeken vil Det Europæiske Råd endnu i det væsentlige ikke fastsætte bestemmelser om indholdet, men metoderne, hvormed indholdet skal udarbejdes, vil være meget afgørende for succes.
Jeg tror, man skal gøre sig en ting klart, nemlig at konventet, hvis der skabes et konvent, som heldigvis bliver til med hjælp fra rådsformandskabet, en række regeringer og Kommissionen, og som vil få deltagelse af nationale og europæiske parlamentsmedlemmer, ikke må være et konvent, som proceduremæssigt er udformet på en sådan måde, at det ikke får det nødvendige spillerum til rigtige beslutninger. Det må heller ikke være tilfældet, at det ikke har nogen procedure, som danner grundlag for stats- og regeringschefernes endegyldige forhandlinger. Det kan frem for noget andet ikke accepteres, at man lader så lang tid gå mellem konventet og topmødet, at den gamle metode med diplomatiske regeringskonferencer ødelægger alt, hvad parlamentsmedlemmer har bygget op af politisk momentum. Jeg mener, at dette er den afgørende duelighedstest for succes eller fiasko i Laeken.
Jeg ønsker Dem held og lykke, fordi jeg ved, at De i Rådet og i Kommissionen ser det på samme måde, nemlig at disse holdninger skal gennemføres, så vi kan arbejde sammen for at skabe et fælles resultat.

Van den Berg
Konventet betyder en begyndelse til en ny europæisk forfatning, til et modigt syn på Europas fremtid, til en euro, som ikke isoleres monetært, men optages i den socioøkonomiske politik, til en Kommission, der omdannes til en europæisk regering, til valg til Europa-Parlamentet med europæiske kandidatlister og med spidskandidater, som via Europa-Parlamentet kan levere en formand for Kommissionen.
Hr. formand, vi vil have flere kvalificerede flertalsafstemninger i Rådet, og vi vil have mere fælles beslutningstagning i Europa-Parlamentet. Rådets møder skal være offentlige, således at de nationale parlamenter kan kontrollere ministrene i Rådet fyldestgørende. Vi håber på et intensivt samarbejde mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter.
Det er perspektivet og fremtiden. På konventet skal der søges konsensus og ikke et uforpligtende katalog. Konventet skal indlede en åben dialog med det civile samfund, for en del af Europas fremtid ligger i mere europæisk samarbejde på de områder, hvor borgere forventer grænseoverskridende resultater, såsom fødevaresikkerhed, immigration, miljøforurening, international kriminalitet og terrorisme.
Men en lige så stor del af de politiske områder kan overlades til regionerne og det civile samfund. Jeg går således ind for mere positiv subsidiaritet. En situation med Europa-autisme må vi undgå ved at koncentrere os om en fornyelse af institutionernes udformning ledsaget af et samarbejde om indholdet.
Skabelsen af nye former for europæisk forvaltning betyder, at der skal arbejdes mere åbent og mere resultatorienteret. Dette opnår vi med nye instrumenter såsom sam- og selvregulering og åben koordination, men i den forbindelse må vi, i tilfælde af en fiasko, have sikkerhed for, at vi råder over en call back-mekanisme, som vi kan falde tilbage på.
Hr. formand, jeg er tilfreds med de beslutningsforslag, som nu foreligger. Lad os i dag her i Europa-Parlamentet vælge en ny, klar form for europæisk forvaltning, og lad os stemme for konventet, således at Europas fremtid kan blive demokratisk.

Duff
Hr. formand, i februar 1787 mødtes et andet konvent i Philadelphia. Adskillige af de amerikanske stater var i første omgang imod indkaldelsen af konventet, og flere andre var indstillet på at begrænse dets mandat og udvande effekten af det. Konventets formelle resumé var særdeles restriktivt, og det kunne ikke træffe egne beslutninger, men blot fremsætte forslag. Alligevel skabte dette eksperiment grundlaget for den amerikanske forfatning og det postkoloniale parlamentariske demokrati, som vi fortsat anerkender den dag i dag.
Dette europæiske konvent vil kun få et lignende resultat, hvis vi her i Parlamentet er dristige, velorganiserede og overbevisende. Under ledelse af Europas svar på George Washington skal vi udarbejde en række klare forslag, og samtidig med at vi accepterer de spørgsmål, der skal behandles i Laeken, skal vi bevare evnen til at stille os selv nogle spørgsmål. Lad os være kreative for Europas skyld.

MacCormick
Hr. formand, i traktaterne har Unionen allerede skelettet til en forfatning. Vi ser alle frem til, at konventet skal gøre det mere eksplicit, og til at få udarbejdet egentlige retlige rammer for et helt igennem demokratisk Europa. Som det har været nævnt tidligere i denne debat, vil det naturligvis omfatte en fuld anerkendelse af denne store paneuropæiske parlamentariske forsamlings beføjelser og kompetencer. Men et demokrati på dette niveau vil kun være effektivt, hvis også de små bataljoner er fuldt funktionsdygtige - det vil sige de lokale myndigheder, de forfatningsmæssige regioner samt medlemsstaternes selvstyrende interne folkeslag. Det betyder, at konventet også skal se på dette spørgsmål, og som Kommissionen har sagt, skal en forbedret europæisk forvaltning omfatte en ordentlig inddragelse af regionale og lokale myndigheder.
Jeg synes, at Kommissionen var noget forsagt på dette område, men Parlamentet er endnu mere genert og taler sig uden om alle hvidbogens henvisninger til regional inddragelse af Kommissionen. I deres nuværende udformning er betragtning M og punkt 26 meget uheldige elementer i den ellers beundringsværdige betænkning fra fru Kaufmann. Dem ser vi gerne ændret. Vi ønsker en styrkelse af henvisningen til den nødvendige inddragelse af de regionale og lokale myndigheder samt de nationale parlamenter i Kommissionens og Parlamentets arbejde. Vi ønsker ikke at undergrave Europas konstitutionelle rammer, men at forbedre dem.

Sjöstedt
Hr. formand, topmødet i Laeken skal lægge grunden til en ny EU-traktat. I Europa-Parlamentets beslutning kræver man, at denne traktatændring skal resultere i en EU-forfatning, det vil sige en slags afgørende skridt på vejen mod en forbundsstat.
Jeg mener, at vi har glemt en meget væsentlig ting, nemlig at det irske folk har brugt sin ret til at stemme nej til Nice-traktaten. På topmødet i Laeken bør man respektere denne ret og dette nej fra det irske folk og sige, at Nice-traktaten bør laves om. Irlands budskab er tydeligt. Landet ønsker mindre centralisme og overstatslighed og mere respekt for de nationale demokratier. Det er den form for traktatændring, vi har brug for, med åbenhed i Ministerrådet med mulighed for at kontrollere beslutningerne fra de nationale parlamenters side, samtidig med at de nationale parlamenter får mulighed for at stille lovforslag, i stedet for at denne ret skal underlægges Kommissionens bureaukrati.

Hyland
Dette er en alvorlig debat, og jeg vil gerne rose Kommissionen for hvidbogen om nye styreformer i EU. I lyset af den seneste udvikling er det klart, at tiden er inde til en lageropgørelse, men der kan ikke herske nogen tvivl om EU's betydning for medlemsstaterne og borgerne.
I de fleste henseender har EU levet op til idealerne og forhåbningerne hos EU's grundlæggere. Alene det faktum, at der er skabt fred, retfærdiggør vores eksistens. Men vi har opnået langt mere, og vi har i det store hele levet op til Rom-traktatens idealer om at fremme den økonomiske og sociale udvikling i små og underudviklede lande.
Dette faktum kan bevidnes af Irland, og trods resultatet af afstemningen om Nice-traktaten erkender det irske folk velvilligt fordelene ved vores medlemskab, ligesom det støtter forslag om en udvidelse.
Hvad er så gået galt? Efter min mening er det ikke lykkedes os at informere ordentligt om EU. Borgerne føler sig ikke som en del af den europæiske familie. De er frustrerede over at føle sig isolerede fra beslutningsprocessen. Denne følelse af opgivelse har ført til apati og ligegyldighed, sådan som det kom til udtryk under de nyligt afholdte valg til Europa-Parlamentet samt med Irlands forkastelse af Nice-traktaten.

Farage
Kommissionen og Parlamentet har ret med hensyn til én ting, nemlig at EU mangler demokratisk legitimitet. Det er heller ikke mange lægfolk - eller parlamentsmedlemmer - der helt forstår, hvordan det hele fungerer.
Formålet med både hvidbogen og betænkningen er at lave et mere aggressivt salgsfremstød for EU-konceptet over for borgerne for at få dem til at holde af det. Under alt dette ligger den interinstitutionelle kamp, og både hr. Prodi og Parlamentet kæmper desperat for at bevare fællesskabsmetoden, da de mener, at det mellemstatslige samarbejde har taget overhånd. Det gør ingen forskel for almindelige borgere, hvem der vinder denne kamp mellem institutionerne. Det er på tide at lægge EU-projektets sande målsætning ud til folkeafstemning i de enkelte medlemsstater. Først derefter ved vi, om de ønsker at blive en del af projektet, og om det kan gennemføres. Men efter resultaterne i Irland, Danmark og Schweiz synes I måske alle, at det er at føre demokratiet et skridt for vidt.

Dupuis
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kommissær Barnier, kære kolleger, jeg synes, at ordførerne Méndez de Vigo og Leinen endnu en gang har fremlagt et fint stykke arbejde, men at de i lidt for høj grad har anvendt metodologien. Det er selvfølgelig bedre at have en motorcykel end en cykel. Det går lidt hurtigere, men hvis man ikke ved, hvor man skal hen, er man næppe kommet ret langt. Det har glædet mig at høre mine kolleger Poettering, Cox og Voggenhuber for første gang i lang tid sætte fokus på Kommissionens spørgsmål i deres indlæg. Jeg mener, at vi nu har et meget alvorligt problem. Vi er midt i en kamp. Både Rådet og Parlamentet trækker tæppet lidt til sig. Vi styrker den fælles beslutningstagning, men samtidig er vi i færd med at nedbryde Kommissionen. Denne nedbrydning ledsages af en bureaukratiseringsproces, og efter min mening tjener det ikke noget formål, fru Theorin, at tale om gennemsigtighed, nye styreformer, fælles beslutningstagning og demokratisk legitimering, når man ikke engang kan tale om at vælge Kommissionen ved almindelige direkte valg. Jeg tror, at det drejer sig om EU-institutionernes ligevægt, og at man ikke kan føre økonomi efter den amerikanske model. Det er EU-institutionernes ligevægt, check and balance, det er delingen af magten og ikke fordelingen af kagen mellem de forskellige institutioner, der skal være det centrale i vores drøftelser og for denne regeringskonference og før denne konventet. Jeg mener, at det er den eneste måde at bekæmpe denne bureaukratisering på, at give EU-institutionerne deres legitimitet tilbage og at genoptage opbygningen af Europa. Som min kollega Salafranca sagde, er der ingen gunstig vind for dem, der ikke ved, hvor de skal hen, og jeg tror, at det væsentligste problem for Parlamentet er at vide og forstå, hvor det vil hen.

Schwaiger
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, idet Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har vedtaget Kaufmann-betænkningen enstemmigt, har vi vist, at vi handlekraftigt og med en meget kort frist - vi har haft meget lidt tid - kan reagere hurtigt på Kommissionens vigtige reformønsker og tage stilling allerede i dag eller i morgen - inden det europæiske topmøde i Laeken.
Jeg tillader mig at tage fat på et par punkter fra Kaufmann-betænkningen og understrege, at vi, hr. kommissionsformand, med glæde tager til efterretning, at De holder fast i den fælles arbejdsgruppe, som blev foreslået i oktober. Nu drejer det sig om at starte den op hurtigt og derefter tage fat på vores samarbejde om emneområderne. Vi kristelige demokrater går under alle omstændigheder ind for, at dette arbejde påbegyndes snart. Vi er glade for, at Kommissionen i EU på en måde har opgivet at udvikle egne forvaltningsstrukturer i regionerne, byerne og kommunerne, sådan som det f.eks. kunne læses i udkastene til dens hvidbog.
Vi mener dog også, at Kommissionens åbne koordinationsmetode, som forbigår de europæiske medansvarlige for lovgivning, Europa-Parlamentet, med direktiver, som kun skal have Ministerrådets velsignelse, og hvor Kommissionen sætter dagsordenen med sin gyldne programstyring, i og for sig er uacceptabel. Også her er det nødvendig at inddrage de medansvarlige for lovgivningen. Vi opfordrer Dem til at reformere komitologiproceduren grundlæggende. Det går ikke, at Europa-Parlamentet sammen med medlemslandenes bureaukratier bliver hægtet af lovgivning om gennemførelsesbestemmelser, hvis indhold, formål og omfang der ikke tidligere er truffet bestemmelser om. Vi forlanger også, at de europæiske agenturer begrænses til et minimum.
Må vi minde Dem om, at Kommissionen og Europa-Parlamentet er forbundne fra fødslen, når det drejer sig om at skabe europæisk integration og handle i overensstemmelse med borgernes tanker i Europa? Til gennemførelsen af den europæiske lovgivning er der brug for en egen kultur i den offentlige forvaltning på alle planer, som også skal omfatte, at myndighederne i medlemsstaterne skal anvende europæiske regler. Passende undervisning og uddannelse af embedsmænd på disse planer er meget nødvendig.

Van Lancker
Tak, hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, egentlig kommer denne forhandling alt for tidligt til, at chancerne for et vellykket topmøde i Laeken kan vurderes korrekt. Men, hr. rådsformand, det står allerede nu fast, at det belgiske formandskab vil være mindeværdigt, om det så blot skyldes, at bekæmpelsen af terrorisme og Europas rolle i verden egentlig er blevet højeste prioritet på grund af terrorangrebet på New York.
For min gruppe er det meget vigtigt, at topmødet i Laeken endnu en gang gør det klart for Europa, at vi skal yde vores eget bidrag, først og fremmest ved at søge politiske og diplomatiske løsninger på internationale konflikter, med fuld støtte til FN-institutionerne, og at vi også på ny vil forstærke dialogen med de arabiske stater.
Europas egen rolle betyder bl.a., at Europa på grund af bekæmpelsen af terrorismen nægter at lade retsstatens og menneskerettighedernes principper ude af betragtning eller tilsidesætte dem, at Europa kraftigt opfordrer til retfærdighed inden for rammerne af en international domstol og ikke inden for rammerne af særdomstole. Jeg håber, hr. rådsformand, at Laeken vil afgive dette tydelige signal, også til USA.
Der er stadig risiko for, at denne prioritet betyder, at de 16 andre prioriteter skubbes lidt til side. Derfor vil jeg gerne på min gruppes vegne over for topmødet i Laeken fremsætte et ønske. Vi forventer ekstra bestræbelser af rådsformandskabet for på topmødet i Laeken at understrege, at ambitionerne fra Lissabon også gælder på et tidspunkt, hvor vi kommer ud i en økonomisk recession, hvor der finder omstruktureringer af virksomheder sted, og hvor arbejdsløsheden fortsat stiger. Det er vigtigt, at topmødet i Laeken viser folk, at Europa drejer sig om mere end udelukkende indførelsen af euroen, det vil sige også om økonomisk vækst, om arbejde, om pensionernes fremtid og om bekæmpelsen af social udelukkelse.
Hr. rådsformand, det vigtigste dokument fra Laeken bliver uden tvivl erklæringen om Europas fremtid. Denne erklæring er i øjeblikket stadig premierministerens personlige stykke arbejde, hvormed han som rådsformand i øjeblikket rejser rundt til hovedstæderne. Udkastet til teksten er også for Parlamentet stadig en velbevaret hemmelighed, således at vi egentlig uden kendskab til dette dokument skal yde vores bidrag til erklæringen. Dette tør jeg nok beklage. Derfor vil jeg påpege en række forslag, som er overordentlig vigtige for os inden for rammerne af erklæringen om EU's fremtid.
Først og fremmest skal vi undgå, at Laeken-erklæringen åbner for scenarier, hvor EU's beføjelser fastlåses, hvor Europa ikke får bevægelsesfrihed, når dette ikke udtrykkeligt er fastlagt i traktaten, eller et scenario, hvor der arbejdes med lister over beføjelser. Sådanne scenarier, hr. rådsformand, er bestemt ikke det rette svar på borgernes forventninger.
For det andet er der risiko for, at den europæiske stemme i konventet vil være alt for minimalistisk, hvis jeg kan tro på det, der siges i korridorerne, i forhold til repræsentanterne fra medlemsstaterne. Vi regner med, at Laeken vil lancere et afbalanceret konvent, og desuden at også kvinders deltagelse garanteres.
For det tredje, hr. rådsformand, blev jeg for lidt siden forbavset, da jeg hørte Dem sige - jeg håber, at jeg har forstået det forkert - at "man har opgivet tanken om en forsamling, der svarer til det civile samfunds forum". Det er forfærdelige nyheder, for det står fast for mig, at debatten om Europas fremtid belastes på forhånd, hvis det civile samfund ikke får en tydelig plads, hvis der ikke virkelig skabes en struktureret platform for en dialog med organisationer i det civile samfund, og hvis der ikke er andet tilbage end en virtuel computerdebat, hvor der egentlig ikke er tale om virkelig medindflydelse.
Jeg håber, at der kan rettes op på dette i Laeken, men jeg ønsker i mellemtiden rådsformandskabet held og lykke.

Malmström
Hr. formand, De sagde, at åbenhed, effektivitet og det at bringe EU tættere på borgerne er vigtige spørgsmål i Laeken. Jeg kan ikke være mere enig med Dem heri.
Efter det ikke helt vellykkede kompromis i Nice, den irske folkeafstemning og en ifølge mange opinionsundersøgelser voksende skepsis i flere medlemslande mod EU-projektet er der store forventninger til mødet i Laeken og til forandringer i EU. EU skal blive mere forståeligt og mere borgervenligt. Der er brug for en klar forfatning, som forklarer, hvordan EU styres, og hvem der gør hvad. EU må rense ud i arbejdsopgaverne og koncentrere sig om de grænseoverskridende problemer. Jeg tror ikke, at borgerne ønsker, at EU skal gøre mere på alle områder, men derimod at EU præsterer noget på de områder, man har besluttet sig for, og her træffer åbne beslutninger. Det er helt uacceptabelt at lovgive bag Ministerrådets lukkede døre.
Hvis EU skal kunne udvides og fordybe sig samtidig, må vi genvinde borgernes tillid og involvere dem. Det gør vi ikke gennem flotte erklæringer og akademiske konstitutionelle øvelser, men derimod gennem reelle reformer og ved politisk mod. Jeg håber, at resten af Det Europæiske Råd er lige så modig som det belgiske formandskab.

Frassoni
Hr. formand, jeg vil blot understrege det, som ordføreren, hr. Méndez de Vigo, sagde for lidt siden. Det nytter ikke at noget at oprette et konvent, hvis man bagefter gør alt for, at det ikke bliver en succes. Hvad betyder det at blive en succes? Det betyder, at man gør et væsentligt fremskridt i retning af en stærkere og mere integreret Union, hvilket nødvendigvis medfører en reduktion af de enkelte staters rolle og beføjelser - det er heri, problemet ligger, hr. Michel! - til fordel for de fælles institutioner. Dette er Deres ansvar som Europæisk Råd i dag, og det er den beslutning, som De skal træffe, nemlig at reducere deres beføjelser. Det lykkedes Dem ikke i Nice, og det var netop, fordi den mellemstatslige metode er en hindring i sig selv, eftersom den er fordelagtig for dem, som er bagud, og tvinger alle til at rette sig efter deres langsomme tempo.
Rådsformand Michel og kommissionsformand Prodi har været ude for nogle virkelig ubehagelige øjeblikke i disse måneder, nemlig øjeblikke, hvor de fælles instrumenters utilstrækkelighed har været uhyggeligt tydelig. Konventet - nemlig et reelt konvent - skal efter min mening være forløberen for en konstituerende forsamling, og jeg tror, at det er den eneste rigtige nøgle til at gøre EU's fremtid bedre end den manglende harmoni, vi ser i dag.

Figueiredo
Hr. formand, den europæiske strategi for kvalitet i beskæftigelsen og på det sociale område er ikke gjort med at fremsætte og vedtage hensigtserklæringer. Det afgørende er, at der bliver skabt kvalitet i beskæftigelsen, med de nødvendige rettigheder, og at der opstilles konkrete mål for virkeliggørelsen af de sociale rettigheder. Det er ikke nok at skabe arbejdspladser. Det afgørende er, at de bliver sikre, at lønnen gør det muligt at leve en anstændig tilværelse, og at den bliver udbetalt til tiden, sådan som det ikke sker i Portugal, hvor de officielle lave arbejdløshedstal ikke forhindrer, at man stadig har de laveste lønninger i EU, at usikkerheden forværres, at der igen er utallige eksempler på virksomheder, som ikke udbetaler løn til tiden, og at udviklingen af områder, der er kommet i krise, bliver vanskeligere.
En politik, der skal skabe kvalitet på det sociale område, fordrer prioritering af beskæftigelse med rettigheder, hvor der særlig tages hensyn til kvinderne og de unge, herunder deres uddannelse, men også deres aflønning og ansættelsesforhold, ligesom der også må være særlig opmærksomhed om de ældre, hvis pensioner bør forbedres, især folkepensionen, hvilket betyder, at EU ikke kan blive ved med at prioterere stabilitetspagtens pengepolitik højere end noget andet, sådan som det foregår i øjeblikket.

Berthu
Hr. formand, det udkast til erklæring, Det Europæiske Råd i Laeken skal udarbejde for at strukturere debatten om Unionens fremtid, synes at være blevet forberedt under mærkelige omstændigheder. Kredsen omkring det belgiske formandskab pralede faktisk i henhold til pressen af, at de med vilje ikke havde givet teksten for tidligt til deres partnere, således at disse ikke kunne nå at skrive den om. Det er ikke en særlig samarbejdsvillig måde at arbejde på, og det får os til at advare medlemmerne af Rådet om, at De repræsenterer lande, der er nationale demokratier og skal have frie hænder i denne forhandling. Det ideelle ville have været i første omgang at etablere et interparlamentarisk forum bestående af repræsentanter for de nationale parlamenter, eller som skulle arbejde på grundlag af forslag fra de nationale parlamenter, for sidstnævnte er et passende niveau til at sammenfatte den enkelte medlemsstats synspunkter. Lad Dem under ingen omstændigheder, mine herrer stats- og regeringschefer, påtvinge en mekanisme, der vil føre til forslag, der ikke er i overensstemmelse med folkets interesser og ønsker. Jeg vil uddybe dette punkt i min stemmeforklaring om det beslutningsforslag, der vil blive stillet.

Thyssen
Hr. formand, i hver fase af EU's udvikling har mange kristelige demokrater spillet en ledende rolle, og også nu vil vi alle sammen arbejde for at gøre Europa til en varig succes.
Topmødet i Nice, som skulle blive sandhedens topmøde, kan egentlig ikke rigtig kaldes en succes, i hvert fald ikke hvad angår hensigten med det, nemlig institutionelt at forberede Unionen ordentligt på udvidelsen. Stats- og regeringscheferne er forhåbentlig nu klar over, at de i Laeken ikke længere kan tillade sig valne eller for tidlige konklusioner.
Hr. Leinens og hr. Méndez de Vigos betænkning viser meget tydeligt, hvilke beslutninger der er uundværlige for at sætte Unionens fremtid på rette spor. Vi støtter denne betænkning, og jeg vil hermed også oprigtigt give ordførerne en kompliment for deres arbejde.
Hr. rådsformand, Deres arbejde er endnu ikke afsluttet, men det er Deres formandsperiode heller ikke. Det ville således være overilet allerede nu at evalauere Deres formandskab, men i afventning af topmødet i Laeken vil jeg alligevel sige følgende: Vi konstaterer - og det ser vi også i resultaterne af meningsmålingerne - at de europæiske borgere taber interessen. Det er ikke sådan, at de virkelig vender sig imod Europa, men de føler sig ikke længere involverede. Mere information, mere offentlig debat, større åbenhed over for ngo'erne, fremhævelse af, at Unionens målsætninger betyder noget for ethvert menneske, og at Unionen har lige stor respekt for hvert menneske. Også dette skal der gøres noget ved.
I denne forbindelse vil jeg opfordre Dem til som regeringschef for et lille land ikke på ny at lade Dem trænge op i en krog, således som det skete i Gent og egentlig også i London. Folk forstår det ikke, og de accepterer det endnu mindre. Jeg vil også opfordre Dem til fortsat at garantere samme respekt for alle sprog og deres brugere. Fortsæt venligst ikke med Deres planlagte ordninger for brugen af sprog i kontorerne for beskyttelse af industrielle ejendomsrettigheder. Folk begriber det ikke, folk ønsker det ikke, folk forstår det ikke, og folk accepterer det ikke. De vil ikke have noget andenrangssprog, de vil heller ikke behandles som andenrangsborgere.

Caveri
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil komme ind på fem punkter i den korte taletid, jeg har til rådighed. For det første er konventet en god ting. Det er ganske vist ikke en konstituerende forsamling, men det er, hvad vi havde en realistisk mulighed for at opnå. For det andet skal vi passe på, at vi ikke undervurderer eller banaliserer udtrykket "en EU-forfatning", og konventets medlemmer skal spille en modig og nyskabende rolle. For det tredje er føderalismen ikke blot et spørgsmål mellem medlemsstaterne og EU, for man må ikke glemme det grundlæggende regionale og lokale niveau og de sproglige eller nationale mindretals rolle. For det fjerde er der metoden. Kommissær Barnier har ret, når han taler om den størst mulige konsensus, for der er ikke tale om, at vi skal kræve fuldstændig enighed om reformerne. Endelig er der, for det femte, tidsfristerne. Vi skal passe på, at der ikke bliver for lange pauser mellem konventet og den regeringskonference, hvor EU-forfatningen skal vedtages, for når det gælder reformerne, forsvinder de gode hensigter desværre med det samme.

Hager
Hr. formand, hr. Leinen og hr. Méndez de Vigo har med konventmodellen tegnet en gangbar og - jeg håber også - succesfuld vej ind i Europas fremtid. Jeg giver Dem også ret, når De i forhold til erklæring 23 ønsker en udvidet dagsorden, som konventet dog selv skal sætte. Der er ikke udsigt til denne udvidede dagsorden netop på grund af det tilstræbte resultat med et eneste beslutningsgrundlag. Jeg mener snarere, at det er nærliggende, at der skal kunne præsenteres forskellige muligheder for Rådet, som også kan tage hensyn til de mest forskelligartede holdninger.
På et punkt står jeg dog mutters alene med min holdning i Parlamentet, nemlig på retsområdet. Jeg vil gerne endnu en gang advare mod at rykke den planlagte regeringskonference i Nice i 2004 frem, fordi jeg er overbevist om, borgerne vil opfatte det som en flugt fra deres stemme. Hvis man, som det i dag hævdes fra alle sider, virkelig ønsker en åben diskussion tæt på borgerne, er der ikke noget, der egner sig bedre end det næste valg til Europa-Parlamentet og inddragelsen af emnerne.

Oostlander
Hr. formand, ved forberedelsen af udvidelsen af Unionen er der også under det belgiske formandskab indtil nu taget vigtige skridt. Selv den optimisme, som griber de involverede, er påfaldende. At tidspunktet 2004 nævnes, antyder, at arbejdet allerede næsten er færdigt. Man taler endda om et big bang med 10 lande samtidig. Kommissær Verheugen er så klog at tale om indtil 10 nye lande, som muligvis vil tiltræde i 2004.
Det er jo ikke os, der skal fastsætte en tiltrædelsesdato for ansøgerlandene. Vi formoder og håber, det bliver i 2004, men det er ikke nogen garanti for noget som helst ansøgerland. Lad os og dem derfor fortsætte med at arbejde maksimalt for et godt og troværdigt resultat.
Inden for den nuværende Union skal der stadig gøres temmelig meget for at forklare betydningen af udvidelsen. Naturligvis er mange med rette meget begejstrede over denne fantastiske historiske proces. Men under indflydelse af dem, der mener, de kan slå politisk mønt af fremmedfjendske følelser, er der opstået en tøvende atmosfære. Der verserer falske forestillinger om udvidelsens omkostninger. De skal fremkalde angst, og de er baseret på scenarier, hvis det værste skulle ske, som om det ikke for længst er blevet tydeligt, at hele denne udvidelsesproces, hvad angår omkostningerne, foregår under EU-budgettets finansielle horisont.
Man ønsker snarere større bevidsthed om nødvendigheden af kraftigere at forankre Unionens karakter som et forbund af demokratiske retsstater. Det er blevet tydeligere end nogensinde på grund af begivenhederne den 11. september. Bekæmpelsen af alvorlig kriminalitet og terrorisme er en fælles sag, og tilbageholdenhed på dette område vil true borgernes sikkerhed.
Det er egentlig overordentlig mærkeligt, at vores forbund af retsstater som sådant ikke har ført til, at medlemsstaterne har større tillid til hinandens retssystemer. Det skal der i den kommende tid gøres temmelig meget ved.

Corbett
Jeg vil gerne rose medordførerne for en udmærket betænkning samt det belgiske formandskab for at have fremført den idé, der blev født i Parlamentet, og for forberedelserne til den næste regeringskonference i form af et plukkemodent konvent, skønt vi endnu ikke har overstået Det Europæiske Råd i Laeken.
Dette er en markant forbedring i forhold til forberedelserne til tidligere regeringskonferencer. I stedet for at den sædvanlige gruppe tjenestemænd fra udenrigsministerierne mødes bag lukkede døre, får vi her et offentligt repræsentativt organ, der tager idéer fra en bred offentlig debat og omsætter dem til et sammenhængende sæt reformforslag. Dette er en enestående mulighed, men der er ingen garanti for resultater, og det er op til os at udnytte muligheden. Det kan vi gøre, hvis vi undgår uenighed om teologi eller ordbrug i forbindelse med den europæiske integration, hvor vi ofte er uenige om ord, skønt vi er enige om de overordnede principper.
Jeg vil gerne komme med et par eksempler. I nogle politiske partier og lande sættes der fejlagtigt lighedstegn mellem ordene "føderalisme" og "centralisme", og her taler man om oprettelsen af en central superstat, sådan som hr. Farage gjorde tidligere. Det er der ingen, der ønsker, og hvis man definerer føderalisme som forskellige forvaltningsniveauer, som værende decentral, hvor det er muligt, og central, hvor det er nødvendigt, og med en demokratisk struktur i de enkelte niveauer, så har vi allerede grundlaget for et føderalt system, og ud fra den definition er jeg glad for at kalde mig føderalist.
I nogle lande er ordet "forfatning" næsten lig med en hellig tekst, der forfattes efter en revolution eller efter opnåelse af national uafhængighed. I andre lande såsom Det Forenede Kongerige er det et mere pragmatisk begreb. I denne pragmatiske betydning har vi allerede en europæisk forfatning - ikke en særlig god én - der bør forbedres yderligere. Forfatningen er traktaterne, der fastlægger EU's kompetenceområde, institutionernes beføjelser samt lovgivnings- og budgetprocedurerne.
Lad os anerkende, at traktaterne de facto udgør vores forfatning. Lad os forbedre vores forfatning ved først at kodificere den i en enkelt og tydelig tekst, så borgerne kan se, hvordan forfatningen fungerer, og ved dernæst at præcisere den på flere områder såsom EU's ansvarsområder og de forskellige strukturer. Jeg vil gerne give et eksempel på den nuværende forvirring. Hr. Solanas og hr. Pattens funktioner bør slås sammen, så én person repræsenterer EU udadtil - måske med status som særlig næstformand for Kommissionen. Endelig, hvad angår klarhed og demokratisk ansvarlighed, er det afgørende vigtigt, at al lovgivning består acceptkontrollen i Rådet, der repræsenterer staterne, og i Parlamentet, der repræsenterer borgerne. Det er en dobbelt garanti for kvaliteten og accepten af EU-lovgivningen.
Jeg sagde tidligere, at dette er en mulighed og ikke en garanti. Vi skal kæmpe på konventet for at få gennemført de nødvendige ændringer.

Väyrynen
Hr. formand, Den Liberale Gruppe mener, at konventet bør foreslå alternative grundlæggende modeller for udviklingen af EU. Et af alternativerne er den igangværende udvikling hen imod en forbundsstat. Den overnationale Kommission vil i så fald udvikle sig til en forbundsstat, der har håndhævende magt, og som styrer Unionens lovgivning, og den vil være afhængig af det overnationale Europa-Parlaments tillid. Ministerrådet vil så udgøre det andet kammer i Parlamentet.
Ved siden af denne føderale model skal vi overveje en struktur, der bygger på principper om en konføderation. Dens ledende organ vil udgøres af et reformeret Ministerråd bestående af medlemsstaternes repræsentanter. Da initiativretten ligger hos Rådet, kan det ikke som i dag fungere som et lovgivende kammer repræsenteret af medlemsstaterne. For at styrke medlemsstaternes stilling er det herved nødvendigt ved siden af det overnationale Parlament at danne et andet kammer bestående af de nationale parlamentsmedlemmer. Jeg mener, at dette decentraliserede system i form af en konføderation vil bedre passe til EU, der er ved at udvide sig, end en model i form af en centraliseret forbundsstat.

Dimitrakopoulos
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, fru Barnier, mine damer og herrer, også jeg vil gerne komplimentere de to ordførere, hr. Méndez de Vigo og hr. Leinen, for det fremragende arbejde, de her har fremlagt, men også for den politik, om jeg så må sige, de har ført helt fra begyndelsen, hvor de i deres betænkning virkelig har inddraget så mange idéer og synspunkter som muligt fra Europa-Parlamentets medlemmer.
Der er ingen tvivl om, at der er mange idéer, drømme og forslag om Europas fremtid og mange svar på de udfordringer, som EU står over for, og de er alle fornuftige og interessante. Men der er ingen idéer, ingen drømme, ingen forslag, der kan realiseres og skabe resultater, hvis man ikke har den rigtige metode til at føre drømmene og forslagene ud i livet. Denne metode er ganske enkelt konventet, den forsamling, som skal være en nøjagtig afspejling af alle de politiske kræfter, der findes i Europa i dag. Vi tror, det bliver nødvendigt at udvikle en mere komplet demokratisk dialog i forbindelse med dette konvents arbejde, og det resultat, der kommer ud af det, bør være et forslag, som er både en syntese og summen af alle de synspunkter, som kommer til udtryk i konventet. Under disse omstændigheder - og kun på denne måde - bliver rammen for udformningen af fremtidens Europa mere repræsentativ, mere demokratisk og således også mere effektiv, samtidig med at den bliver varig og retfærdig.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg ved, at De har travlt, og at De skal gå. Jeg vil dog alligevel gerne takke Dem hjerteligt for, at De har holdt Deres løfte til parlamentsmedlemmerne om ikke at tage noget med til Laeken uden en forudgående beslutning, og for at De med beslutsomhed holder fast i en interinstitutionel arbejdsgruppe. Dette samarbejde med Parlamentet er forbilledligt, og jeg vil gerne takke Dem for det.
Men jeg vil også takke hr. Leinen, hr. Méndez de Vigo og fru Kaufmann mange gange for, at de på så fremragende en måde i deres meget gode betænkninger sætter fokus på, hvor vigtigt det er for os at udforme beslutningsstrukturerne i Europa demokratisk og effektivt, og at der ikke må være nogen modsætninger i denne forbindelse, sådan som vi måske sommetider har set det her og der. Vi skal ofre elementer af demokratiet for effektiviteten. For os drejer det sig om - og det gælder både konventet og lovgivningen - at vi som parlamentsmedlemmer, der er valgt direkte af folket, er overbeviste om, ikke at vi kan alt, det ville være helt forkert, men at vi skal have kontrollen over beslutningsprocessen. Hr. kommissionsformand, på dette område er der måske stadig et par små uoverensstemmelser. Vi vil have denne tilbagekaldelsesret, call back position, blot for det tilfælde, at en delegeret beslutningsstruktur ikke slår til eller træffer forkerte beslutninger, nemlig forkerte i forhold til den lovgivende magts ønsker. Det ville være bedre, og det er stadig godt, hvis andre træffer beslutninger på den måde, som vi har anvist i vores principafgørelser og vores politiske orientering.
Jeg håber, for det første, at Rådet nu er parat til snart at oprette denne interinstitutionelle arbejdsgruppe, for det andet, at vi på grundlag af Mandelkern-rapporten, Kaufmann-betænkningen og Kommissionens konklusioner måske allerede i juni næste år kan indgå aftalen eller i det mindste, at Rådet næste år i juni kan acceptere, at disse tre institutioner har fundet en måde, hvorpå fremtiden i Europa på samme tid kan videreudvikles demokratisk og effektivt.

De Sarnez
Hr. formand, spørgsmålet om nye styreformer i EU er et uhyre komplekst problem, som er svært at forstå for vores medborgere, hvilket trods alt er et paradoks. Vi er alle klar over, at EU lider af et stort demokratisk underskud, og det er derfor naturligvis nødvendigt at gennemføre en gennemgribende reform af den måde, hvorpå magten udøves på EU-plan.
Dette skal ske med tre mål for øje. Beslutningsprocessen skal tydeliggøres, effektiviteten og gennemskueligheden i denne proces skal forbedres, og borgernes deltagelse skal fremmes. Derfor går jeg ind for retningslinjerne i hvidbogen og Kaufmann-betænkningen. Det er selvfølgelig nødvendigt at sikre en øget gennemsigtighed i Rådets arbejde, at øge Europa-Parlamentets og de nationale parlamenters deltagelse i lovgivningsprocessen, at forenkle fællesskabslovgivningen og at skabe betingelser for et egentligt samråd med det civile samfund. Endvidere forekommer det mig hensigtsmæssigt, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har understreget, at udarbejde en interinstitutionel aftale om Europa-Parlamentet som medlovgiver, der sikrer, at Parlamentet kan udøve sin rolle og sit politiske ansvar på bedste måde. Denne reform af styreformerne går således i den rigtige retning. Aftalen kan imidlertid aldrig erstatte den gennemgribende reform, som er så livsvigtig for institutionerne. Vi skal snarest muligt indføre en enkel og letforståelig forfatning, der klart fastsætter kompetencefordelingen og den enkelte institutions roller, således at borgerne endelig forstår, hvem der gør hvad, og ved, hvem der har ansvaret. Vi ved det jo alle i denne kreds, for der er ingen demokratisk magt uden demokratisk legitimitet. Derfor skal formanden for Kommissionen en dag, der efter min mening skal være så snart som mulig, vælges ved almindelige direkte valg.

Tajani
Hr. formand, topmødet i Laeken bliver et vigtigt, men vanskeligt topmøde, ikke mindst fordi man skal behandle nogle væsentlige spørgsmål. I dette korte indlæg vil jeg udelukkende komme ind på topmødets institutionelle aspekter. Konventet skal arbejde på at indlede en ny fase, som tager sigte på udarbejdelsen af en forfatning, der fører til oprettelsen af en føderation af nationalstater, men hvor man også skal fastlægge de forskellige institutioners beføjelser, det vil sige Kommissionens, Rådets, medlemsstaternes, regionernes og de store byers beføjelser. Disse valg skal foretages i solidaritetens og subsidiaritetens navn, for det er to værdier, der skal tjene som inspiration for den nye forfatning.
I Laeken skal vi også drøfte tidsfristerne for dette forløb, som munder ud i nogle nye institutioner. Vi skal nemlig undgå, at de beslutninger, der er afgørende for EU's fremtid, falder sammen med valgkampagnen. Derfor er det efter vores mening hensigtsmæssigt at fremskynde regeringskonferencen, så den kommer til at finde sted under det italienske formandskab i anden halvdel af 2003.
Vi skal naturligvis inddrage befolkningerne i forfatningsprocessen via en afstemning i parlamenterne. Vi ville f.eks. gerne have haft, at Nice-chartret blev drøftet og kunne ændres af Parlamentet, for der er nogle dele, som vi ikke er helt tilfredse med, og det gælder ikke mindst de dele, der vedrører det enkelte menneske. Det skal først og fremmest være en afstemning i Europa-Parlamentet, for hvis vi ikke inddrager borgerne og deres repræsentanter, kan vi ikke gøre euroens Europa til et politisk Europa, som udvider sine grænser, der måske kommer til at gå til Uralbjergene i fremtiden. Det skal kort sagt være et stort Europa, som er afgørende for, at vi får en lang og varig periode med fred.

Cederschiöld
Hr. formand, jeg skal koncentrere mig om de juridiske spørgsmål, som lige nu er det mest bekymrende, når det gælder "EU-konstruktionen". Der er risiko for, at Rådet begynder at overtræde Europarådets konvention, artikel 8 og 10, og chartret om grundlæggende rettigheder, artikel 7 og 8, respekten for privatlivets fred, ytringsfriheden og beskyttelse af personoplysninger. Dette kan borgerne ikke gøre meget ved. Eftersom der ikke er nogen magtbalance på retsområdet, risikerer den absolut nødvendige terrorlovgivning på lang sigt at udhule demokratiet. Den mellemstatslige model er forældet. Europa-Parlamentet skal være medlovgiver, og EF-Domstolen have fuld kompetence. Rådet skal ikke udvikle sig til en såkaldt stat i staten.
Den 11. september ødelagde hele effektiviteten i søjlestrukturen. Ydre og indre sikkerhedsspørgsmål kom til at hænge meget tættere sammen. Nu har vi brug for slagkraftige foranstaltninger mod grov kriminalitet og terrorisme. Dette skal dog gå hånd i hånd med øget indsigt og retsbeskyttelse, ikke mindst hvad angår de såkaldte due process-principper som f.eks. ingen straf uden lov, ret til forsvar og en uafhængig domstol, proportionalitet og princippet om formodet uskyld. Disse rettigheder skal være ubetingede på EU-niveau.
Mødet i Laeken skal være et afsæt for åbenhed og demokrati, som er en forudsætning for en vellykket udvidelse. Det kræver en forsamling med overvejende parlamentarisk grundlag, givetvis med et betragteligt antal medlemmer af den EU-institution, som ligger borgerne nærmest. Forsamlingen bør kunne arbejde sig frem til et forslag, således at borgerne i fremtiden ved, hvad de skal tage stilling til.
Den, der vil udvikle EU og gøre det bedre og større, bør støtte sine idéer på en forfatning med effektiv magtdeling, som forhåbentlig kan vokse frem af dagens udmærkede betænkninger.

Schleicher
Hr. formand, mine damer og herrer, uden Parlamentet intet demokrati. Vi oplever igen i dag, at Europa-Parlamentet er den største integrationsfaktor i EU. Ingen andre steder forhandler Rådet, Kommissionen og Parlamentet i al offentlighed, ikke altid enstemmigt, men åbent, og forhåbentlig også konstruktivt. Vores tre ordførere har fremlagt nogle fremragende betænkninger. Europa-Parlamentet har siden Nice fremmet en fælles proces, som skal få fodfæste i Laeken. Kommissionsformand Prodis bekymring for, at EU endnu ikke er tilstrækkeligt rustet til udvidelsen, er jeg enig i. Jeg beder derfor rådsformanden om endnu en gang at kontrollere, og det meget grundigt, om det, der blev besluttet i Nice, faktisk styrker Rådets og Parlamentets arbejdsevne. Det tvivler jeg på. Næsten 50 år med Det Europæiske Fællesskab og Den Europæiske Union er hidtil blevet afviklet på bedste vis, og jeg håber, at de næste 50 år også bliver forberedt således, at vi i EU kan arbejde os styrket igennem de næste 50 år.

Maij-Weggen
Hr. formand, det kommende topmøde i Laeken bliver et overordentlig vigtigt møde. På dette topmøde skal dagsordenen nemlig fastsættes for konventet, som skal stille forslagene om reformerne af de europæiske institutioner, og alle ved, hvor vigtige dagsordener er for resultatet af forhandlinger.
Vi er tilfredse med den planlagte sammensætning af konventet, idet jeg dog bemærker, at der skal være tale om en politisk balance. Det skal først og fremmest de nationale parlamenter være opmærksomme på. For øvrigt mener jeg også, at formanden for konventet skal vælges af selve konventet.
Hvad angår dagsordenen for regeringskonferencen i 2003-2004, har Rådet naturligvis de fire punkter fra erklæring 23, der var vedføjet Nice-traktaten. Om disse fire punkter vil jeg kort sige følgende:
Hvad angår afgrænsningen af beføjelserne, er vi tilhængere af en mere føderal struktur i EU med en klar opgavefordeling mellem Unionen, medlemsstaterne og regionerne. Hvad angår de fremtidige traktaters struktur, går vi ind for en grundlæggende traktat med en forfatningsmæssig karakter, hvori også chartret skal optages. Med hensyn til de nationale parlamenters rolle synes vi, at de først og fremmest skal styre og kontrollere deres egne ministre for at overvåge, at den europæiske politik gennemføres.
Er der flere temaer for konventet? Ja! Jeg vil kort nævne fem. Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal bringes ind under den søjle, hvor Fællesskabet har kompetence. Politikken vedrørende politi og retsvæsen og på det strafferetlige område skal også være EU-politik, med en europæisk offentlig anklager og et Europol med kompetence på EU-plan. Europa-Parlamentet skal have fulde lovgivnings- og budgetbeføjelser. Formanden for Kommissionen skal vælges af Europa-Parlamentet, og Ministerrådet skal holde offentligt tilgængelige møder, når det drejer sig om lovgivning. Jeg er glad for, at hr. Prodi nu har sagt det, og jeg er meget spændt på, om også hr. Michel deler denne holdning.
Det er de temaer, som først og fremmest har at gøre med gennemsigtighed og med Unionens demokratiske indhold, og som efter min opfattelse frem for alt skal tilføjes til konventets dagsorden, således at Unionen ved tiltrædelsen af de nye medlemsstater har et mere solidt fundament, som opfylder en moderne retsstats krav.

Carnero González
Mange tak, hr. formand. Hr. formand for Rådet, jeg tror faktisk, det vigtigste ved Laeken-topmødet er følgende: At Rådet er i stand til at ændre Nice-tendensen, altså at vi går fra den fornemmelse af fiasko, som afsluttede det franske formandskab for knap et år siden, til en fornemmelse af succes på politisk niveau og for borgerne på Laeken-topmødet.
Og jeg tror, det er det, den glimrende betænkning fra hr. Leinen og hr. Méndez de Vigo anmoder om. Ud over detaljerne, de konkrete forslag, som er betydningsfulde, er det vigtigste, at der i Laeken kan åbnes op for et anderledes perspektiv, et forfatningsmæssigt perspektiv, og det betyder uden tvivl, som jeg sagde tidligere, at ændre tendensen.
Den metode, der anvendes til den næste reform, er meget vigtig. Konventet er afgørende. Men vi må heller ikke lade konventet blive en amulet. Og for ikke at blive en amulet skal konventet indkaldes til at forberede en reform med indhold, med en reel dagsorden. Hvis dagsordenen for den næste reform begrænses til erklæring 23, der er vedlagt som bilag til Nice-traktaten, ville vi ikke komme godt i gang, og den betænkning, som Parlamentet sandsynligvis vedtager i morgen, anmoder om mere. Den anmoder om en bredere dagsorden. Den anmoder navnlig om en dagsorden, der igen omfatter EU's politikker og de institutioner, der skal forvalte disse politikker. Den anmoder endog om, at Unionen får sin egen status som juridisk person.
Konventet skal indkaldes til en sådan dagsorden og ikke for at distrahere den offentlige opinion. Og konventet har brug for en dagsorden, men det har også brug for et mandat, en sammensætning, en arbejdsmetode og en kalender, som gør det nyttigt.
Jeg understreger det, hr. Méndez de Vigo sagde: Det ville være utroværdigt at opretholde antallet af repræsentanter fra Europa-Parlamentet, der var med i konventet, der skulle udarbejde chartret om grundlæggende rettigheder, når det samlede antal medlemmer i det kommende konvent stiger væsentligt. Denne ubalance ville naturligvis ikke kunne accepteres.
For det andet bør konventet ikke arbejde efter enstemmighed, men efter flertalskonsensus. Jeg mener, dette er den præcise definition. At have ret til at udtale sig om, hvem der skal være formand for det og blive færdig til tiden. Blive færdig til tiden, så konventets konklusioner ikke lægges i fryseren, for faktisk læger tiden alle sår og får os til at glemme alt.
Det er den forpligtelse, vi anmoder Laeken om: en ambitiøs reform med en anderledes metode for at opnå mere Europa og et bedre Europa.

Michel
Fru formand, kære kolleger, jeg havde egentlig tænkt mig at svare talerne punkt for punkt, men jeg tror desværre, at tiden er for fremskreden til at gå i detaljer. Jeg vil imidlertid forsøge at svare så konkret som muligt.
Først vil jeg takke Europa-Parlamentet og de fleste talere hjerteligt for kvaliteten af de indlæg, jeg har hørt, og for den usædvanlige velvillige indstilling til Europa, som jeg har fornemmet her. Jeg må sige, at i de andre EU-kredse, hvor jeg har sæde, oplever jeg ikke altid den samme velvillige indstilling. Jeg har således her fået en optimismekur, som jeg ikke havde forventet. Det forstår sig, at det ambitionsniveau, De fastsætter for opbygningen af Europa, i det store og hele svarer til de tanker og ambitioner, vi deler. Det er således nogle dage før Det Europæiske Råd i Laeken uomtvisteligt et velkomment tilsagn, som jeg har hørt fra næsten alle. Det er blevet sagt, at Det Europæiske Råd i Laeken bliver en vanskelig øvelse. Det er jeg overbevist om, fordi topmødet især gennem debatten om Europas fremtid vil stille de 15 medlemsstater over for en række valg, som i høj grad er brydningspunkter og så vigtige for Europas fremtid, at nogle medlemsstater nødvendigvis skal udøve en yderst vanskelig politisk dyd, nemlig at give afkald.
Mine damer og herrer, jeg vil et øjeblik koncentrere mig om konventet, og jeg vil først fortælle Dem, hvad konventet ikke er. Det kan måske gøre det muligt for mig at berolige dem, der i konventet ser 117 grunde til at opgive visse ting, som de altid har troet på, men som handicapper Europa. Konventet er ikke, og det har aldrig været meningen, at det skal være en regeringskonference. Konventet kan heller ikke - jeg mener, at det er hr. Méndez de Vigo, der har sagt det - være et alibi. Efter min mening skal det først og fremmest være en nyttig resonanskasse. Jeg kunne også udtrykke det på en anden måde. Det kan også være en udfordring til det politiske ansvar hos regeringskonferencens medlemmer, som skal tage denne udfordring op eller ikke, fordi konventet formodentlig alligevel vil gøre medlemmerne af Rådet politisk ansvarlige. Lad os f.eks. forestille os, at konventet vedrørende et spørgsmål, der er grundlæggende for Europas fremtid, foreslår 3-4 valgmuligheder, hvor den ene skal afgøres ved enstemmighed eller konsensus, en anden med 80% af medlemmerne og en tredje fifty-fifty. Vi ved udmærket godt, at regeringskonferencen ikke er forpligtet til at vælge mellem disse muligheder, og at den kan beslutte at vælge en anden mulighed, finde på noget andet eller give et andet svar på disse valgmuligheder end det, konventet har givet.
I dette eksempel løber det enkelte medlem af regeringskonferencen, når han påtager sig sit ansvar og vælger en af mulighederne eller forkaster de muligheder, konventet har foreslået, en risiko for at være ude af trit med både konventet og med det civile samfund, som må hænge sine ønsker, forventninger og forhåbninger til dette konvent op et eller andet sted. Lad os således ikke undervurdere dette konvent, fordi det ikke er et beslutningsorgan, lad os ikke undervurdere dets politiske vægt og styrke.
Jeg vil ikke lægge skjul på, at jeg har nogle forbehold, hvad angår sammensætningen, selv om jeg ikke tror, at man allerede nu skal afvise anmodningen om at øge antallet af medlemmer fra Europa-Parlamentet endeligt. Jeg mener, at det er et helt legitimt spørgsmål, selv om jeg må erindre om, at vi i vores forslag har anvendt samme forhold som ved chartret om grundlæggende rettigheder. Den eneste forskel i forhold til chartret er, at ansøgerlandene også deltager. Det er en vigtig forskel. Jeg vil erindre om, at der under Det Europæiske Råd i Gent blev fremsat anmodninger, der går i modsat retning af, hvad Europa-Parlamentet forlanger. En række lande har krævet, at antallet af nationale parlamentsmedlemmer øges, både for at magtkoalitionen bliver bedre repræsenteret, for at tage subnationale enheder i betragtning og på grund af tokammersystemet. I grunden er det ikke kvantiteten, men kvaliteten, der tæller, og jeg tror, at medlemmerne af Europa-Parlamentet altid vil have en fordel på grund af deres kendskab til disse forhold og procedurerne.
Jeg vil gøre endnu en kort bemærkning om denne sammensætning. Det er, at det ville være beklageligt, hvis der opstår frugtesløse rivaliseringer mellem blokke eller bestemte afdelinger. Jeg synes, at der skal være en åben debat, og at man ikke skal betragte sig selv i forhold til den gruppe, man hører til. Det skal foregå på grundlag af en intellektuel stringens og objektivitet samt en intellektuel, filosofisk, kulturel og politisk fritænkning. Det skal foregå med et stort udsyn. Jeg tvivler for øvrigt ikke på, at vi alle til enhver tid vil være i stand hertil.
Jeg er således for mit eget vedkommende villig til at undersøge, om en forøgelse af repræsentanter fra Europa-Parlamentet ikke vil give for mange ulemper som f.eks. for mange repræsentanter i konventet, og om det ikke kommer i karambolage med lignende anmodninger. Dette ville betyde så mange repræsentanter i konventet, at det ville være til hinder for, at konventet kan udføre sit arbejde.
Jeg har allerede haft lejlighed til i begyndelsen af mit indlæg at sige, hvad jeg mener om resultatet af og det hensigtsmæssige i konventet. Jeg tror, at vores udkast går i retning af det, Parlamentet foreslår, hvilket er konsensus om muligt med mulighed for om nødvendigt at forelægge valgmuligheder f.eks. i præferenceorden. Man skal imidlertid undgå fra begyndelsen af påtvinge konsensus, fordi det ville være det samme som at svække konventet, som ikke kan gøre andet end at vedtage den laveste fællesnævner. Konventets mulighed for at forelægge forskellige valgmuligheder skal gøre det muligt at indlede en moddebat.
Jeg vil nu gennemgå de forskellige spørgsmål, der er blevet stillet om udvidelsen. Jeg vil svare de talere, der ikke direkte har givet udtryk for skepsis, men bestemt bekymring. Alle giver sig ud for at være positivt indstillet til udvidelsen og siger, at det er en politisk og historisk vigtig begivenhed. Samtidig synes en række personer dog at anvende argumenter, der lyder, som om de ikke har hørt, hvad der er blevet sagt, og som er udtryk for forbehold over for udvidelsen. Jeg vil gerne sige det klart og tydeligt: Vi har altid sagt, at vi for det første vil forsøge at følge den samme enestående forhandlingsrytme, som det svenske formandskabs indledte, og at vi for det andet vil gøre dette ved at bedømme hver enkelt efter sin egen fortjeneste. Selv om det allerede nu er tydeligt, at den foreløbige status for disse forhandlinger er meget positiv, betyder det selvfølgelig ikke, som nogle indlæg antyder, at der vil indtræffe en form for politisk forsømmelighed, der vil medføre, at EU allerede vil være parat til at optage 10 lande inden 2004 uden andre former for kontrol, bedømmelse eller kriterier. Svaret er selvfølgelig nej, og vi vil således fortsætte med at sige om udvidelsen, "ja", den er uigenkaldelig, men også "ja", hver enkelt skal bedømmes efter sin egen fortjeneste. Så meget om udvidelsen.
Hr. Barón Crespo talte om Præsidiet. Han ønsker, at de kommende formandskaber skal være repræsenteret. Jeg er ikke imod det, men man skal undgå uligevægt. Et kompromisforslag kunne være, at de kommende formandskaber deltager som observatører. Konventet kan beskæftige sig med alle spørgsmål, herunder den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik. Der er som bekendt de fire punkter fra Nice, som konventet skal beskæftige sig med. Men når man har slået fast, at dette konvent ikke er en regeringskonference og ikke skal træffe beslutninger, forstår jeg ikke, hvorfor man i nogle tilfælde for enhver pris synes at ville begrænse området for udvidelse af forkastelsen af punkterne fra Nice. Selv om man ved at komme helt til bunds i drøftelsen af punkterne fra Nice kommer til at berøre andre spørgsmål, ville det være foruroligende i forbindelse med et udkast, der skal inddrage det brede civile samfund, at sige: "Vi vil begrænse Dem til bestemte emner, og De må kun drøfte spørgsmål, vi ønsker, De skal behandle". Det er ret utilstrækkeligt. Vi går snarere ind for et mere optimistisk syn, der giver en bredere fortolkning af de fire punkter fra Nice. Jeg håber, at vi kan regne med Europa-Parlamentets - i det mindste de mest optimistiske medlemmers - medvirken til at hjælpe os med at overbevise om dette synspunkt.
Jeg er enig i hr. Cox' indlæg, og jeg deler også hr. Poetterings holdning, der går ud på, at Kommissionen skal forblive kernen i fællesskabssystemet. Spørgsmålet om den mellemliggende periode er også vigtigt. Der er talrige problemer og mange valgfrister. Der skal efter min mening være seks måneder mellem konventet og regeringskonferencen. Hvis der går længere tid, risikerer vi, at der bliver tid til at optrævle resultaterne af drøftelserne. Det værste, der kunne ske ville være, at regeringskonferencen efter tilstrækkelig lang tid starter, og så har man glemt valgmulighederne eller har givet andre tid til at lade, som om de har glemt eller fuldstændig udtømt disse valgmuligheder og således resultatet af konventets nyttige arbejde for substans.
Mine damer og herrer, dette er det væsentligste af det, jeg ville sige. Jeg har sikkert glemt noget, men nu er det tid at svare den sidste taler, der spurgte mig, om jeg går ind for gennemsigtighed i Rådets arbejde. Det gør jeg selvfølgelig. Jeg er desværre meget mere tilbageholdende, når det drejer sig om at skabe betingelser for offentlighedens deltagelse, hvilket vil svække kvaliteten af Rådets debat.
Jeg er en dreven parlamentariker, og jeg har været medlem af Parlamentet i over 20 år. Jeg har også i lang tid været leder af oppositionen i Frankrig, for længe efter min smag. Selv i Parlamentet er det af og til hensigtsmæssigt, hvis man virkelig ønsker at tage hensyn til borgernes almene interesser, at drøfte visse emner og sager for lukkede døre og ikke kun, når der nævnes navne eller personer. Jeg tror, at det ville være uklogt at kaste vigtige drøftelser, der skal skabe enighed mellem 15 regeringschefer eller udenrigsministre om meget følsomme emner, ud som føde til medierne. Jeg er bestemt ikke imod, at der finder en offentlig debat sted om nogle emner, men at sige, at alle rådsmøder skal afholdes offentligt, er jeg ikke sikker på vil give de resultater, både De og jeg ønsker. Jeg siger således "ja" til gennemskuelighed, men jeg er meget mere forbeholden over for propaganda.
Der kan være to måder at inddrage det civile samfund i arbejdet i dette konvent. Den første er at oprette et andet forum, en anden institution eller forsamling. Den første vanskelighed er at afgøre, på hvilket grundlag medlemmerne af denne anden forsamling, som ville få det kæmpestore ansvar at inddrage hele det europæiske civile samfund, skal udvælges. Det er yderst vanskeligt at foretage en udvælgelse for at finde ud af, hvem der er den bedste talsmand for hvad. Vi ville således skabe en konkurrerende institution ved siden af konventet bestående af repræsentanter for institutionerne. Dette var ét valg, en første måde. Den anden måde, vi har overvejet, er at arbejde med, hvad jeg ville kalde et struktureret netværk fra det civile samfund. Man skulle sørge for, at dette strukturerede netværk så godt som ikke blev begrænsende, og at alle de, der inddrager, eller er talsmænd for en del af offentligheden, vil kunne forelægge konventet deres holdninger, forventninger, kritik og forslag, og at konventet i givet fald kunne indkalde dem til en høring, det vil sige en dynamisk udveksling mellem konventet og alle de europæiske borgere, hvad enten det drejer sig om den akademiske verden, skoler, ngo'er eller foreninger. Det er vigtigt at gøre det muligt for alle disse små kanaler at udtrykke sig.
Vi går ind for et struktureret netværk under forudsætning af, at alt det, netværket udarbejder, kommer til at indgå i konventets officielle dokumentation, og at alle, der henvender sig til konventet, får et svar, der ikke kun er en kvittering for modtagelse. Jeg tror, at man på et givet tidspunkt får de mest repræsentative kræfter i vores samfund frem. Jeg siger dette, for at der ikke skal opstå misforståelser.

Formanden
Tak, hr. Michel. Det er glædeligt at høre, at De er overbevist om Parlamentets gode vilje, men De vil forstå, at der også står mest på spil for os, og dermed de europæiske borgere, afhængigt af, om dette konvent bliver en succes eller ej.
Jeg giver nu ordet til kommissær Barnier.

Barnier
Fru formand, hr. minister, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne på Kommissionens vegne takke for vægten i og kvaliteten af de indlæg, som De er kommet med under denne forhandling om de to store emner, som er nye styreformer i EU og Det Europæiske Råd i Laeken. De må have Kommissionens formand, Romano Prodi, undskyldt, fordi han måtte forlade os for et øjeblik siden på grund af en vigtig aftale med Det Økonomiske og Sociale Udvalg. Hvad angår de nye styreformer, vil jeg understrege fru Kaufmanns første bemærkninger. Jeg vil gerne efter Romano Prodi på ny takke hende hjerteligt for, at hun står til rådighed, og for kvaliteten af det arbejde, hun har udført i Parlamentets navn vedrørende dette både vigtige og vanskelige emne. Fru Kaufmann, De har faktisk udtrykt det udmærket. Drøftelsen af de nye styreformer indgår i den store debat om EU's fremtid.
Det drejer sig ikke kun om vores eksistensgrundlag - det kommer jeg tilbage til om lidt - men også om vores måde at eksistere og handle på. Kommissionen vil særlig i hvidbogen om nye styreformer i EU fremme Europa-Parlamentets rolle som medlovgiver. Vi foreslår Parlamentet gennem denne hvidbog at blive bedre stillet til at udøve sine beføjelser, bl.a. dem, der består i en bedre kontrol af kvaliteten af valget af lovgivningsinstrumenter og bedre kontrol af kvaliteten af anvendelse af ekspertbistand. Er den pluralistisk? Er kvaliteten af anvendelse af rådgivning rimelig? Hvis jeg skal være ærlig, er der endnu et udestående forhandlingspunkt, som hr. Swoboda gjorde opmærksom på i sit indlæg for lidt siden, nemlig at vi ikke er overbevist om fordelene ved en ordning, der gør det muligt til enhver tid at annullere retsakter, den såkaldte call back-ordning, når Kommissionens ansvar ikke er sikret inden for den nuværende udvalgsramme. Vi har foreslået sammen med Dem, Parlamentet og Rådet at undersøge andre mekanismer, som kunne gøre det muligt for Europa-Parlamentet at udøve sit kontrolansvar proportionelt, det vil sige afvejet, på områder, der i dag er dækket af den fælles beslutningstagning.
Mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, ud over dette debatpunkt, som vi skal arbejde yderligere sammen om, vil jeg sige, at vi betragter forhandlingen i dag om nye styreformer som et middel til at komme et skridt videre.
Jeg vil også sige et par ord om topmødet i Laeken, som vi ligesom Romano Prodi har arbejdet meget på. Der er endnu meget at gøre inden Det Europæiske Råd i Laeken og efter topmødet. Jeg vil ikke undlade at lovprise kvaliteten i de to ordførere Jo Leinens og hr. Méndez de Vigos arbejde, som jeg allerede har gjort i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. En af de tilstedeværende har med sin sædvanlige ærlighed langet hårdt ud efter Kommissionen, der er kernen i fællesskabsmodellen og -metoden, og har til hensigt at blive ved med at være det med den tredobbelte rolle som forslagsstiller, tilsynsførende og udøvende magt, den har fået tildelt i traktaterne. Kommissionen vil som kernen i fællesskabsmodellen med samlingen af Europa, mens forskellene bliver større, og der vil blive flere centrifugalkræfter, være endnu mere nødvendig, end den har været i de sidste 50 år.
Hr. Voggenhuber har sagt, at Kommissionen ingen visioner har. Jeg tror ikke, at han er til stede og kan høre mit svar, men jeg vil alligevel svare ham. Det står enhver frit for at lægge, hvad man vil i ordet "vision". For mit eget vedkommende har jeg for vane at praktisere fornuftens pessimisme og viljens optimisme, og når jeg citerer Jean Monnets fine sætning, er det ganske enkelt en efterklang af det, Louis Michel sagde for lidt siden, da han indrømmede, at han på en måde var til stede for at få en optimismekur, som han ikke blev overøst med i andre kredse. Derfor erindrer jeg om Jean Monnets fine sætning.
Her i Parlamentet har Romano Prodi apropros velvillig indstilling, som har været et fælles træk i mange indlæg, bebudet fire strategiske mål. Vi ønsker at holde os til dem, og han får selv lejlighed til i sit indlæg på plenarforsamlingen den 11. december, hvor han vil gøre rede for Unionens tilstand, at bevise, at han står ved dem.
Hvad ville Parlamentet have sagt, hvis Kommissionen allerede før starten på det konvent, vi sammen har kæmpet for, havde fremlagt sin endelige vision for en konstitutionel traktat eller en forfatning, og set bort fra eller foregrebet den demokratiske debat, der for første gang vil finde sted om så omfattende emner. Jeg ved det godt, og jeg siger det under overvågning af min kollega og ven hr. Vitorino, der har arbejdet meget ved Deres side i det foregående konvent om de grundlæggende rettigheder, at det her drejer sig om emner, der politisk er mere åbne og sandsynligvis vanskeligere. Debatten skal finde sted. Vi vil deltage i den, men for os drejede det sig ikke om at foregribe den eller lade, som om denne debat ikke talte. Lad os ikke undervurdere indstillingen i de nye styreformer og hvidbogen. Intensiteten i debatten her i dag viser, at det drejer sig om væsentlige emner. Jeg vil gerne til sidst, for jeg har lovet at være kortfattet vedrørende spørgsmålet om konventet i forbindelse med Det Europæiske Råd i Laeken og særlig efter topmødet, på Kommissionens vegne takke det belgiske formandskab, Guy Verhofstadt og særlig Louis Michel for den politiske velvilje og det mod, de har vist, og som de skal bevise de sidste par dage inden Det Europæiske Råd i Laeken, når de skal sikre, at retningslinjerne i deres udkast til erklæring, som de foreslår medlemsstaterne, bliver overholdt og ikke svækkes.
Jeg hørte også Louis Michel for lidt siden anvende ord, som jeg kender godt. Jeg har en fornemmelse af, at med dette konvent og den tid, det for første gang anvender i en institutionel debat, har vi tid nok. Vi har to år og en åben metode, som, når det drejer sig om en reform af traktaten for selve institutionerne, ikke bliver begrænset udelukkende til en dialog mellem minstrene, der alene anvender den hemmelighedsfulde og bekvemme mellemstatslige metode, hvis begrænsninger vi alle så både i Amsterdam og Nice. Lad os benytte denne lejlighed og gøre dette konvent til den resonanskasse, som det skal være i opadgående retning, mod institutionerne og regeringerne, som i sidste ende burde træffe beslutninger, og mod borgerne, som De repræsenterer. Dette konvent - lad os sige det igen, så tingene står helt klart - skal ikke træffe beslutninger. Og når dette punkt er afklaret, skal man gå med til, at man ikke behandler de fire punkter fra Nice på en frygtsom eller for lukket måde, og på dette punkt var jeg også tilfreds med at lytte til Louis Michel. Man skal tværtimod give dem en åben og konstruktiv behandling, samle disse fire punkter og behandle dem ambitiøst. Det er tydeligt, at dette fører til en forfatningsmæssig proces. Vær ikke bange for ordene. Hvis man behandler disse fire punkter ambitiøst, særlig punktet om kompetenceudøvelse, passende instrumenter til at udøve de nuværende beføjelser og tydeliggørelse af kompetencerne, fører det naturligvis og rent logisk til, at vi stiller spørgsmål til det europæiske projekt. Hvad vil vi gøre sammen? Vil vi lade det blive ved det? Er der nogle af os, der vil gå baglæns og optrævle EU's acquis? Vil vi gå længere med integrationen, borgernes almene interesser, den tredje søjle, udenrigspolitikken og forsvaret? Dette er borgernes ønsker og anmodninger. Hvis vi vil gå videre, vil vi så gå samlet eller kun nogle af medlemsstaterne? Og hvordan? Alle disse spørgsmål er væsentlige, hvad angår disse fire punkter, og konventet, som ikke skal træffe beslutninger, men skal stille stærke forslag, kommer til at arbejde.
Dette var alt, hvad jeg ville sige, og jeg mener også, at vi, der skal deltage i dette konvent, skal være åbne og lytte til, hvad der imens siges udenfor blandt borgerne, i hvert enkelt medlemsstat og i hver enkelt region. Jeg er meget opmærksom på den ramme, som regionerne, hvor mange ting kan siges med fordel og videregives, betyder for den offentlige debat og borgerdebatten. Vi skal være åbne for den debat, der imens finder sted i det civile samfund.
Kommissionen vil ikke optræde som tilskuer i denne periode. Den vil få en særlig plads i dette konvent, ligesom den dernæst vil deltage i regeringskonferencen og ligesom formanden for Kommissionen vil deltage aktivt i Det Europæiske Råd for den allersidste regeringskonference senest i begyndelsen af 2004 før valget til Europa-Parlamentet.
I næste uge skal vi udtale os om en meddelelse, som jeg arbejder på hos Romano Prodi, om Det Europæiske Råd i Laeken, før topmødet og efter gennemførelsen af beslutningerne fra Laeken. Stol på os og mig, Kommissionen vil løbende stille forslag og lægge bidrag og meddelelser om hvert enkelt emne ud til debat. Jeg har hørt en række formænd for grupperne anmode om det. Jeg kan berolige både hr. Poettering, hr. Barón Crespo og hr. Cox, Kommissionen vil ikke kun, hr. Barón Crespo, vedrørende spørgsmålet om forenkling og kompetencer og alle de andre emner, men først og fremmest i forbindelse med spørgsmålet om kompetencer, der berører os direkte, i konventet komme med bidrag og stille forslag om en holdning. Denne holdning vil jeg sige kort, og vi bekræfter det i næste uge i vores meddelelse, vil være under alle omstændigheder at bibeholde fællesskabsmodellen, men derefter at forny den og legitimere den.

Formanden
Tak, kommissær Barnier.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
Indlæg til proceduren (fortsat)

Van Orden
Den 15. november gjorde jeg Dem opmærksom på de turister, der blev tilbageholdt for spionage i Grækenland, heriblandt Lesley og Paul Coppin fra min valgkreds. Det er nu to uger siden, og de er fortsat fængslede. I sidste uge besøgte jeg fru Coppin, og hun er dybt ulykkelig.
Det kan godt være, at nogle af de tilbageholdte personer har været for entusiastiske i deres aktiviteter, og at de teknisk set har overtrådt den græske lovgivning, men andre i gruppen - herunder fru Coppin - har bestemt ikke gjort noget forkert. Der er ingen beviser imod dem og ingen grund til at tilbageholde dem. Disse mennesker har således været tilbageholdt i næsten tre uger uden juridisk begrundelse. Hverken de tilbageholdte eller deres advokat var til stede, da beviserne oprindeligt blev fremlagt for undersøgelsesdommeren, der traf sine egenmægtige beslutninger for lukkede døre.
I lang tid havde fru Coppin og de øvrige tilbageholdte personer ingen anelse om, hvad anklagerne lød på, eller hvor lang tid de skal tilbageholdes, inden deres sag kommer for retten. Det er en skændsel og et skamløst misbrug af borgerlige rettigheder såvel som menneskerettigheder.
Ifølge bestemmelserne i artikel 5 i den europæiske menneskerettighedskonvention og den gældende retspraksis skal personer, der arresteres i EU, straks - og det vil sige inden syv dage - bringes for en dommer, der øjeblikkeligt skal frigive dem, hvis ikke deres tilbageholdelse er velbegrundet. Senest den 16. november skulle det være klart for dommeren, at der ikke var beviser imod mange af de tilbageholdte, hvorfor de straks skulle have været løsladt.
Vi er nu vidne til en parodi på retfærdighed. Jeg vil anmode Dem, fru formand, samt formanden for Rådet og formanden for Kommissionen om straks at kontakte de græske myndigheder for hurtigst muligt at få frigivet de tilbageholdte turister og specielt fru Coppin. Vi kan ikke lade dette fortsætte én dag mere.

Formanden
Tak. Formanden har allerede gennem sit kabinet taget sagen op med Grækenlands faste repræsentant. Hun har også erklæret sig rede til at gribe personligt ind, hvis situationen fortsætter.
Jeg giver ordet til baronesse Ludford.

Ludford
Tidligere på eftermiddagen fandt formanden det nødvendigt at skære igennem og udskyde medlemmernes mulighed for at debattere dette emne. Hun fandt det nødvendigt at opprioritere debatten om Unionens fremtid. Men Unionen har ingen fremtid, hvis ikke befolkningen støtter os. Denne sag er et glimrende eksempel på kvaliteten i eller manglen på kvalitet i den europæiske integrationsproces.
Parlamentet havde en chance for at vise sin relevans for befolkningen, og den formåede ikke at udnytte denne chance i den bedste sendetid. Nu kolliderer vores forslag med formandsdebatten, hvor de fleste af kollegerne deltager. Jeg finder det vanskeligt at tro, at man efter tre uger endnu ikke har fået præciseret eller præsenteret anklagerne mod de 12 britiske statsborgere. Jeg er også forundret over det græske luftvåbens rolle under gennemgangen af anklagerne i modsætning til en uafhængig anklager. De tilbageholdte turister har ikke haft lejlighed til at gøre indsigelse imod beviserne for åbne døre, og nu skal der afholdes en hemmelig retssag ved en højere domstol.
Hr. Souladakis har tidligere sagt, at de græske strafferetlige myndigheder har respekteret alle relevante rettigheder. Det overrasker mig, at den europæiske menneskerettighedskonvention står så svagt. Der er muligvis behov for en grundig gennemgang med henblik på at styrke disse standarder, og det er helt sikkert nødvendigt i forbindelse med en europæisk arrestordre.
Jeg vil opfordre de græske myndigheder til at præcisere anklagerne, frigive de tilbageholdte mod kaution og afholde en offentlig retssag fredag i denne uge.

Corbett
Jeg vil blot understrege, at denne sag har støtte fra alle partier i mit hjemland. Det handler ikke blot om britiske statsborgere men også om hollandske statsborgere. Sagen har stor offentlig bevågenhed og rejser spørgsmål på et tidspunkt, hvor vi arbejder videre med de retlige og indre anliggender på europæisk plan på basis af gensidig anerkendelse. Det betyder, at vi skal kunne stole på, at alle landenes juridiske systemer er på højde med situationen og overholder de mindstenormer, der er fastsat i den europæiske menneskerettighedskonvention.
Det her er vigtigt, og det glæder mig, at formandskabet vil tage sagen op.

Formanden
Tak, hr. Corbett. Alle talernes bemærkninger er absolut tydelige. Jeg har allerede i første instans sagt til hr. Van Orden, at sagen følges af formandens kabinet, at der allerede er truffet foranstaltninger, og at formanden om nødvendigt personligt vil gribe ind, hvis situationen fortsætter.

Lynne
Efter bemærkningerne til forretningsordenen tidligere på dagen glæder det mig, at formanden endnu en gang vil tage sagen op med de græske myndigheder.
Jeg taler specielt om Wayne Groves fra Tamworth i min valgkreds. Han var ikke engang i besiddelse af et kamera, så jeg forstår stadig ikke, hvorfor han tilbageholdes. Ligesom de øvrige fanger sover han på en tynd madras på gulvet. Han har været tilbageholdt i tre uger. Hvorfor tilbageholdes disse mennesker fortsat, når dommeren i går sagde, at der ikke foreligger reelle beviser imod dem?
Ligesom alle andre mener jeg, at dette er i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention. Hvis ansøgerlandene skal erklære, at de vil overholde den, inden deres tiltrædelse, så skal de nuværende medlemslande bestemt også overholde den.

Manders
Jeg vil tale om det samme punkt uden dog at henfalde til gentagelser. Også to unge mænd fra mit valgdistrikt er stadig fængslet i Grækenland på grund af den samme forbrydelse. Så alvorligt anses det åbenbart for at være i Grækenland.
Jeg vil gøre opmærksom på, at det næste punkt på dagsordenen er den europæiske arrestordre. I forbindelse med det, som nu sker i Grækenland, er det et emne, som vi, og også Rådet, jo skal behandle meget forsigtigt for at undgå, at det alt sammen fører til en europæisk forstyrrelse på det strafferetspolitiske område.

Formanden
Tak. Jeg har allerede besvaret dette spørgsmål.
  

Boumediene-Thiery
Fru formand, da vi taler om menneskerettigheder, vil jeg sige lidt om et metodespørgsmål, som vedrører alle associeringsaftalerne. I dag finder der en forhandling under ét sted om associeringsaftalen med Egypten med tilhørende mundtlige forespørgsler og beslutningsforslag. I bestræbelserne på at få en demokratisk debat og en mere kohærent afstemning om alle associeringsaftalerne er det vigtigt at afholde separate mødeperioder. Vi foreslår, at debatten i første omgang kommer til at dreje sig om mundtlige forespørgsler og beslutningsforslag, og derefter i anden omgang om afstemningen om associeringsaftalerne. Det er hverken logisk eller sammenhængende at tage stilling samtidig. De mundtlige forespørgsler og beslutningsforslagene skal opfordre de politiske magthavere i disse lande til at udtale sig og give dem tid til at drøfte disse og svare på dem. Med denne totrinsmetode kan vi stadfæste den grundlæggende vigtighed, vi tillægger hele aftalen, særlig artikel 2 om menneskerettighederne. Eksemplet med Egypten viser tydeligt, at vi ikke i stilhed forbigår en forfatningsmæssig beslutning, der indebærer en krænkelse af menneskerettighederne - den seneste fordømmelse af homoseksuelle - og som lader hånt om de værdier, vi forsvarer i artikel 2 i aftalerne. Vores gruppe ønsker således på en mødeperiode at forhandle og stemme om de mundtlige forespørgsler og beslutningsforslagene og udsætte associeringsaftalerne til en kommende mødeperiode. Vi har allerede anmodet herom i et brev til Dem, fru formand.

Formanden
Dette spørgsmål tages op under forhandlingen i aften.
  

Korakas
 Hr. formand, måske har De ikke kendskab til dette, men fru Fontaine vil ganske givet være klar over, hvad denne sag drejer sig om. Det er en sag, vi har rejst for Parlamentet gennem de sidste 10 år, der drejer sig om tre græske søfolk, lavtstående besætningsmedlemmer på et græsk skib, som blev arresteret i Egypten og idømt en streng straf som ansvarlige for, at skibet havde 7,5 t narkotika om bord.
Ifølge det egyptiske retsvæsen er hverken skibets ejere eller skibets ledelse skyldige i forbrydelsen, det er kun de tre stakkels mennesker, som var lavtstående besætningsmedlemmer. Både fru Fontaine og alle forhenværende formænd har udtrykt sympati og anmodet om løsladelse af fangerne, så de kan blive bragt til Grækenland.
For to et halvt år siden døde den ene af de tre i fængslet på grund af de uacceptable fængselsforhold. For få dage siden døde endnu en. Han døde faktisk af halsbetændelse. Der er nu kun en i live, og hans helbred er nedbrudt. Jeg vil anmode Præsidiet om at stille krav om hans løsladelse, inden han også drager sit sidste suk.

Bekæmpelse af terrorisme/Eurojust
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0397/2001 af Watson for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender 1. om Kommissionens forslag til Rådets rammeafgørelse om bekæmpelse af terrorisme (KOM(2001) 521 - C5-0452/2001 - 2001/0217(CNS)) og 2. om Kommissionens forslag til Rådets rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og overgivelsesprocedurerne mellem medlemsstater (KOM(2001) 522 - C5-0453/2001 - 2001/0215(CNS));
A5-0398/2001 af Gebhardt for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om udkast til Rådets afgørelse om oprettelse af Eurojust med henblik på at styrke bekæmpelsen af grov organiseret kriminalitet (12727/1/2001 - C5-0514/2001 - 2000/0817(CNS)).

Watson
Fru formand, det er beklageligt og måske tilmed skammeligt, at det først er efter hændelserne den 11. september, at EU's regeringer søger en effektiv løsning på et problem, der har plaget vores kontinent i mere end en generation. Stats- og regeringscheferne forpligtede sig til at bekæmpe terrorisme i Amsterdam i 1997 og igen i Tampere i 1999. Vores vurdering af de opnåede resultater tidligere på året viste, at de ikke havde gjort noget ved problemet, hvilket var grunden til, at Parlamentet udarbejdede en betænkning, der pålægger dem at gøre noget. Hændelserne den 11. september har heldigvis sat skub i sagerne, og jeg glæder mig til at besøge Washington for at diskutere en fælles indsats fra EU og USA.
Jeg vil gerne takke Parlamentets politiske grupper for deres samarbejde under udarbejdelsen af betænkningen - i særdeleshed de spanske medlemmer. I min betænkning glæder jeg mig over Kommissionens forslag til Rådets rammeafgørelse om bekæmpelse af terrorisme og en europæisk arrestordre. Mine ændringsforslag skal forsøge at begrænse listen over forbrydelser, der defineres som terrorhandlinger, og som dækkes af den europæiske arrestordre for de værste grænseoverskridende strafbare handlinger. Hvis jeg må citere ændringsforslag 16, handler det om strafbare handlinger, der begås "med henblik på at ødelægge de grundlæggende friheder, demokratiet, respekten for menneskerettighederne, de borgerlige frihedsrettigheder og retsstaten, som vore samfund bygger på". Vi forsøger at indsætte foranstaltninger til beskyttelse af de borgerlige frihedsrettigheder ved at basere aktioner på internationale menneskerettighedsdokumenter, ved at styrke princippet om ne bis in idem, ved at tage hensyn til den tid, folk har været varetægtsfængslet, samt ved at give medlemsstaterne mulighed for at nægte at udlevere personer, når de har tungtvejende grunde hertil, bl.a. i de tilfælde, hvor en skyldig person risikerer dødsstraf. Endvidere ønsker vi at hjælpe ofrene for terrorisme og deres familier.
Jeg vil bede parlamentsmedlemmerne om at godkende et ændringsforslag, der blev fremsat efter tidsfristen, og som tager hensyn til den seneste udvikling i Rådet. En medlemsstat truer med at blokere for udviklingen af en europæisk arrestordre. Der findes en metode - ikke en metode, som jeg vil anbefale, men en metode, der kan være nødvendig in extremis for at gennemføre forslaget. Denne metode består i at anvende traktatens artikel 40, ifølge hvilken der kan indføres et tættere indbyrdes samarbejde mellem en række medlemslande. Terrorisme er en supranational udfordring, der kræver en supranational indsats. Vi kan ikke lade en enkelt medlemsstat blokere for en fælles indsats til bekæmpelse af terrorismen.
Da vi mødtes her i salen den 12. september, havde vi en debat, hvor hr. Poettering og mange andre sagde, at vi alle er amerikanere. Siden da har vi opdaget, at vi først og fremmest skal være europæere. Vi erkender, at en anerkendelse af juridiske afgørelser og juridiske standarder kræver tillid til hinandens systemer, men ikke blind tillid, og derfor har jeg stillet et ændringsforslag om hasteforanstaltninger til forbedring af medlemsstaternes retssystemer, til fremme af benchmarking samt til fremme af udveksling af god praksis. Processen med at oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed har lighedspunkter med indførelsen af et fælles marked, men den haster mere, og endvidere handler den ikke om varers frie bevægelighed, men om menneskers frihed.
De Grønne og andre politiske grupper siger ikke, at man ikke skal gå videre, før alle retlige normer er perfekte. Et kvalificeret flertal i udvalget mener imidlertid, at vi står over for en vidtrækkende udfordring af historiske dimensioner, der gør det nødvendigt at gennemføre foranstaltninger med klogskab og årvågenhed, men også med beslutsomhed.
Vi skal sikre en effektiv indsats imod terrorister, samtidig med at vi lytter til berettigede politiske protester. Her til morgen blev jeg overrasket over i El País at læse en fortolkning af et af de ændringsforslag, jeg støtter. Ifølge El País ville det gøre Herri Batasuna fredløs. Sådan fortolker jeg ikke ændringsforslaget, og det ville heller ikke være nødvendigt med et sådant ændringsforslag for at ramme dem, der støtter terrorhandlinger. Det er der andre bestemmelser i vores forslag, der tager hånd om. Jeg vil sige til mine kolleger og specielt til de spanske kolleger, at vi i vores bestræbelser på at bekæmpe terrorismen må erkende, at terrorister undertiden afgiver politiske protester, der kræver et politisk svar.
Rådet diskuterer Kommissionens forslag. Parlamentet - der har et akut behov for at kunne deltage i den fælles beslutningstagning - bliver muligvis hørt endnu en gang i denne sag. Vi agter at hjælpe regeringerne med deres arbejde, samtidig med at vi bevarer den vanskelige balance mellem at opfylde befolkningens behov for sikkerhed og bevare deres demokratiske frihedsrettigheder. I kampen herfor har de retlige og indre anliggender fået et skub fremad. Uanset hvad vi planlagde i Amsterdam, er paradokset det, at begivenheder er det, der giver Europa fremdrift. På samme måde som valget af hr. Haider fik os til at vedtage en effektiv lovgivning om racisme og fremmedhad, kan det være, at hr. bin Laden i virkeligheden har gjort meget for EU's integration.
Til slut vil jeg sige til Dem, fru formand, at det er en fornøjelse at se en liberal kollega som formand for dette møde. Jeg ønsker Dem en vellykket forhandling.

Gebhardt
Fru formand, fru minister, hr. kommissær, kære kolleger, en meget vigtig nøgle til det europæiske område for frihed, sikkerhed og retfærdighed er det styrkede retslige samarbejde mellem medlemsstaterne i EU. Med den endegyldige oprettelse af Eurojust får vi nøglen i hånden. Så kan vi bekæmpe den grove kriminalitet som terrorisme, menneskehandel og narkosmugling på tværs af de indre grænser i Fællesskabet på en fleksibel og effektiv måde. Europa-Parlamentet stemte allerede for oprettelsen af Eurojust i foråret 2001 og havde i den forbindelse den 1. januar 2002 som starttidspunkt for øje. Rådets substantielle ændringer af de initiativer, som er grundlaget for Eurojust, gør en ny høring af Europa-Parlamentet nødvendig, men starttidspunktet for Eurojust i begyndelsen af næste år synes dog efter min mening ikke at være truet. Netop efter den 11. september har Rådet bevist, at det kan reagere hurtigt, når det gælder, og det gør det, når det drejer sig om borgernes sikkerhed i Europa.
Allerede i det dokument, som vi forhandler om i dag, har Rådet accepteret væsentlige af Europa-Parlamentets ændringsforslag fra førstebehandlingen. Eurojusts kompetenceområder er blevet formuleret på en sådan måde, at også grænsetilfælde og nye former for grov kriminalitet er omfattet. Desuden kan Eurojust også yde støtte ved undersøgelser og retsforfølgning ud over de beskrevne rammer, hvis en ansvarlig myndighed i en medlemsstat beder om det. Det sikrer en høj grad af fleksibilitet og effektivitet i bekæmpelsen af forbrydelser, som ikke kender nogen grænser.
Desuden har Parlamentets forslag om gnidningsfrit samarbejde mellem Eurojust og myndighederne i medlemsstaterne fået plads i Rådets nye dokument. Det vil jeg gerne takke for. Alligevel skal der nu foretages yderligere et par ændringer for at gøre Eurojust til det bedst mulige instrument mod den grænseoverskridende kriminalitet. Hvis jeg har forstået signalerne fra regeringerne i medlemsstaterne og fra Rådet korrekt, vil der i denne forbindelse være vidtgående overensstemmelser mellem Parlamentet og Rådet. F.eks. understregede den tyske og den franske regering i sidste weekend ved deres møde i Nantes Europa-Parlamentets holdning om, at Eurojust skal være kimen til en europæisk anklagemyndighed. Det styrker EU's retsmæssige side, sætter allerede formulerede, men endnu ikke ratificerede konventioner i kraft og bidrager til en videreførelse af de hidtidige initiativer i denne betænkning.
Desuden er det vigtigt for mig, at Eurojust ved undersøgelser og retsforfølgning ikke hindres af unødvendigt bureaukrati. Det er ikke hensigtsmæssigt for Eurojust at oprette nationale kontorer i medlemsstaterne. De agerende personer ved Eurojust og i medlemsstaterne skal uden omveje kunne kommunikere direkte med hinanden. Erfaringerne med den organiserede kriminalitet viser, at alene korte veje og metoder giver hurtige og sikre undersøgelsesresultater.
Lad mig til slut komme ind på et punkt, som er af særlig vigtighed for mig. Det drejer sig om databeskyttelsen. Ved databehandlingen i Eurojust skal der sikres et passende højt beskyttelsesniveau for den enkelte borger. Det kan kun ske, hvis lagringen af personlige data begrænses til det nødvendige, og hvis data ikke lagres længere, end det er absolut nødvendigt. Det giver sig selv, at der skal stilles særlige krav til håndteringen af data for ofre og vidner. Det er også klart, at den enkelte persons oplysningskrav skal sikres og kunne gøres til genstand for klager.
Det er meget glædeligt at have fået positive signaler fra Rådet, også i spørgsmålene om databeskyttelse. Jeg håber, at det går endnu videre. Kun et ønske får jeg vel næppe opfyldt, nemlig ønsket om, at Eurojust skal have hjemsted i Luxembourg. Det ville ellers have været et så skønt symbol på Eurojusts uafhængighed og på dens nære tilknytning til den fælles europæiske ret.

Neyts-Uyttebroeck
Fru formand, jeg har faktisk fornøjelsen at repræsentere formandskabet her, fordi justitsministeren desværre ikke kan være til stede. Jeg er blevet bedt om på hans vegne at behandle dette tema, hvilket jeg selvfølgelig gerne gør.
Fru formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne takke Dem for den hurtighed og fleksibilitet, De har udvist i de seneste uger. Som De ved, besluttede Rådet den 20. september og derefter Det Europæiske Råd, som trådte sammen dagen efter, at der hurtigt skal iværksættes en handlingsplan for bekæmpelse af terrorisme. Fristen for de tre afgørelser, vi skal behandle i dag, og som er nøgleelementer i denne handlingsplan, er december måned. Den europæiske borger ville nemlig ikke kunne forstå, hvorfor EU ikke udviste den beslutsomhed, der var nødvendig for at iværksætte de pågældende foranstaltninger. Den hurtighed, hvormed ordførerne har arbejdet, og Udvalget om Borgernes Friheder har behandlet betænkningen, er eksemplarisk, ligesom Deres tilstedeværelse ved behandlingen i dag er det. Alt dette var en forudsætning for, at de fastsatte frister for vedtagelsen af afgørelserne kan overholdes, og formandskabet vil gerne takke Dem for den støtte, De har ydet det i dets arbejde.
Fru formand, jeg vil starte med afgørelsen om Eurojust og derefter gå over til rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre, og jeg vil slutte af med rammeafgørelsen om bekæmpelse af terrorisme. Jeg vil ikke eller kun i meget begrænset omfang komme ind på de mål, som de forskellige instrumenter efterstræber. Dem kender De allerede tilstrækkeligt. Jeg vil holde mig til grunden til, at De har inviteret formandskabet i dag, hvilket vil sige, at jeg vil gøre rede for de indledende arbejder for hver af de tre afgørelser.
(NL) Hvad angår Eurojust, var oprettelsen af en definitiv enhed en af vores absolutte prioriteter på retsområdet. Terrortruslen har kun styrket os i denne hensigt. Vi gør alt for, at dette instrument kan vedtages i december, og for, at målsætningerne fra Tampere således gennemføres. Det glæder mig at kunne meddele Dem, at alt tyder på, at Rådet kan overholde denne frist.
Under rådsmøderne den 27. og 28. september blev der faktisk allerede indgået en politisk aftale om artikel 1-8 i afgørelsen. De ved, at disse artikler udgør den hårde kerne i afgørelsen om oprettelse af Eurojust.
Under det belgiske formandskab har arbejdsgruppen anvendt 13 mødedage på dette instrument. Den fulde tekst har allerede været genstand for en global behandling i arbejdsgruppen, den er undersøgt af Artikel 36-Udvalget og foreligger nu hos COREPER.
(FR) Parlamentets første udtalelse blev vedtaget den 17. maj i år, men på grund af de mange ændringer til teksten har det været nødvendigt at afholde en ny høring. Formandskabet har været særdeles opmærksomt på, at der under disse forhandlinger blev taget højde for Parlamentets udtalelser.
Eurojust skal sikre en reel forbedring i forhold til de eksisterende instrumenter. Dommere fra medlemsstaterne træder sammen i et enkelt organ, hvilket uden tvivl vil sikre en god koordination og et tæt samarbejde mellem de retsforfølgende myndigheder. Dermed vil Eurojust fungere som et effektivt instrument i forbindelse med oprettelsen af det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som har været vores mål siden Amsterdam-traktatens undertegnelse.
I denne forbindelse burde der derfor etableres et reelt og effektivt samarbejde mellem Eurojust på den ene side og de øvrige organer, som er oprettet inden for rammerne af Unionen, på den anden side. Man burde dermed omhyggeligt forsøge at undgå kompetencekonflikter og dobbeltarbejde. Alle disse spørgsmål er medtaget i udkastet til afgørelse. Samarbejdet mellem Eurojust og Europol og det indbyrdes forhold mellem disse to organer fastlægges i en separat aftale. Dette aftaleudkast er under udarbejdelse af medlemmerne af den midlertidige pro-Eurojust-enhed og Europols repræsentanter. Det havde i virkeligheden været mere end ønskeligt, at de mest berørte parter havde taget del i dette arbejde, og at der i højere grad var blevet taget højde for den kommende udvikling i Europol, som for øjeblikket er under forhandling i EU.
(NL) Fru formand, mine damer og herrer, i overensstemmelse med Deres ønsker er Eurojusts kompetenceområder fastlagt således, at Eurojust vil få de nødvendige muligheder for at behandle grænsetilfælde og nye former for kriminalitet. Eurojust vil deltage i samordningen af medlemsstaternes kompetente myndigheder og kan anmode disse om at oprette fælles efterforskningshold. Myndighederne i en medlemsstat, som ikke ville efterkomme Eurojusts anmodning, skal retfærdiggøre deres afvisning.
Talrige bestemmelser i udkastet til afgørelse vedrører indførelsen af regler til beskyttelse af personoplysninger. Det var, og det er jo uundværligt dels at give Eurojust mulighed for at behandle sådanne oplysninger, dels også at tilbyde garantier for beskyttelse af privatlivets fred.
Der blev taget hensyn til erfaringerne hos den foreløbige enhed, der blev oprettet den 1. marts i år. Repræsentanter for denne enhed deltog i arbejdsgruppen og kunne fortælle om deres erfaringer under dette arbejde. Jeg understreger gerne, at den foreløbige enheds arbejde først og fremmest i de forløbne uger til overflod har bevist betydningen og nytten af en enhed som Eurojust.
De vil forhåbentlig, fru formand, mine damer og herrer, sandsynligvis gerne høre, at ifølge den seneste udvikling i arbejdet vil det faktisk blive Parlamentets opgave at give Eurojust decharge for gennemførelsen af budgettet.
Der er ikke desto mindre stadig nogle vigtige spørgsmål, der skal løses, men antallet af dem er begrænset. De vedrører fortrinsvis de nærmere bestemmelser om retten til adgang til personoplysninger, afgørelsens ikrafttrædelse og Eurojust-personalets statut.
(FR) Endelig er der spørgsmålet om organets hjemsted, som stadig står åbent. Der burde kunne træffes en afgørelse på topmødet i Laeken.
Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil slutte denne del af mit indlæg af med at gøre Dem opmærksom på, at formandskabet den 16. november opfordrede medlemsstaterne til at gå i gang med at forberede iværksættelsen af rammeafgørelsen om oprettelse af Eurojust, så denne enhed hurtigst muligt kan blive fuldt operationsdygtig.
Lad mig hermed gå videre til arbejdet vedrørende den europæiske arrestordre. De ved, at Kommissionens forslag tager udgangspunkt i princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser. Det betyder, at hvert lands retslige myndighed ipso facto og efter kun et mindstemål af kontrol skal anerkende udleveringsanmodninger fra en anden medlemsstats retslige myndighed. Den europæiske arrestordre skal i virkeligheden erstatte den eksisterende udleveringsordning for de lovovertrædelser, der henhører under dens anvendelsesområde.
(NL) Rammeafgørelsen om denne arrestordre er et teknisk meget indviklet instrument, fordi den har at gøre med vigtige spørgsmål om den strafferetlige procedure, men også med spørgsmål, som f.eks. vedrører signalementet, som muliggør opsporing af involverede personer.
I betragtning af opgavernes omfang og de frister, der skal overholdes, har formandskabet fremskyndet arbejdstempoet i Rådet betydeligt. Sagen blev behandlet direkte i Artikel 36-Udvalget, for at de mest ømtålelige spørgsmål kunne blive drøftet med det samme. Det har gjort det nødvendigt at indkalde til adskillige ekstraordinære møder.
En ekspertgruppe er ligeledes trådt sammen adskillige gange for at forberede de mest tekniske aspekter. I Artikel 36-Udvalget har drøftelserne indtil nu drejet sig om instrumentets anvendelsesområde, som er knyttet til problematikken omkring kravet om den dobbelte strafbarhed og mod de nærmere bestemmelser om retlig kontrol i fuldbyrdelseslandet.
Medlemsstaterne er enige om, at anvendelsesområdet skal fastlægges på grundlag af en positivliste over overtrædelser. Princippet om en negativliste kunne ikke bibeholdes, fordi det med et så bredt defineret anvendelsesområde har vist sig at være umuligt at opnå en aftale i denne sammenhæng om tilbagetrækning af kravet om dobbelt strafbarhed.
På Rådets (retlige og indre anliggender) møde den 16. november var der bred enighed om formandskabets kompromisforslag om en positivliste og ligeledes så godt som enighed om opgivelsen af dobbelt strafbarhed for overtrædelser, som forekommer på denne liste.
(FR) Det drejer sig her om de lovovertrædelser, der er omfattet af traktaten om Den Europæiske Union, konklusionerne fra Tampere, bilaget til Europol-konventionen og de fire lovovertrædelser, som Kommissionen foreslår, nemlig sabotage, brandstiftelse, forbrydelser mod menneskeheden i henhold til statutten for Den Internationale Straffedomstol samt kapring af fly og skibe. Listen over lovovertrædelser omfatter bl.a. terrorisme og menneskehandel, men den vil uden tvivl skulle ændres, hvis man skal nå frem til en enstemmig aftale.
Rådet har besluttet at arbejde med udgangspunkt i to forslag. Det ene indebærer, at kravet om dobbelt strafbarhed for de lovovertrædelser, som figurerer på den endnu ikke harmoniserede liste, kun ophæves, hvis lovovertrædelsen opfattes som alvorlig i udstedelsesstaten. Det ville betyde, at mindstestraffen skulle være på over de 12 måneder, som for øjeblikket er gældende for lovovertrædelser, der ikke er harmoniseret i de 15 medlemsstater. Det andet forslag indebærer, at ophævelsen af den dobbelte strafbarhed begrænses til de lovovertrædelser, som helt eller delvist begås i udstedelseslandet. Idéen hermed er, at man ikke vil kunne nægte udlevering for lovovertrædelser begået i det land, som har udstedt arrestordren.
(NL) På Rådets (retlige og indre anliggender) møde den 16. november blev ministrene enige om de betingelser, hvorpå man kan påberåbe sig rettighederne i fuldbyrdelseslandet, og om datoen for overgivelse.
De grundlæggende principper er følgende: Fuldbyrdelseslandets ret afgør de nærmere retningslinjer for påberåbelsen af rettighederne. I tilfælde af den eftersøgte persons godkendelse af overgivelsen er der fastsat en frist på 10 dage. I tilfælde af anholdelse er der fastsat en frist på 60 dage, og i særlige tilfælde kan disse frister forlænges med 30 dage.
De øvrige bestemmelser i Kommissionens forslag blev behandlet den 22. og 23. november i Artikel 23-Udvalget. Diskussionerne vedrørte grundene til, at fuldbyrdelse af arrestordren blev afvist, og betingelserne for at anvende territorialreglen og specialitetsreglen.
Det er endnu for tidligt at tale om en aftale, men arbejdet er meget konstruktivt, og alle bestemmelser er allerede drøftet udførligt.
(FR) Den eftersøgte persons rettigheder er genstand for særlig stor opmærksomhed med hensyn til retten til at forsvare sig, sprogrelaterede rettigheder og rettigheder i forbindelse med overførslen, og jeg mener, mine damer og herrer, at det er i overensstemmelse med en af de bekymringer, De har givet udtryk for. Det understreges i denne forbindelse, at man ikke må se stort på, at den eftersøgte person kan have interesse i at få sagen prøvet og hurtigst muligt blive stillet for en dommer. Et andet klart fremskridt i forhold til den nuværende udleveringsprocedure er fratrækningen af den varetægtsperiode, som fuldbyrdelsen af den europæiske arrestordre måtte medføre i fuldbyrdelseslandet, i den samlede fængselsstraf, som den udleverede måtte blive idømt.
Sådan ser det ud med forhandlingerne om rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre. Lad mig sige det igen: Der er stadig en række problemer, men vi har grund til at håbe, at de kan blive løst i indeværende uge.
(NL) Det tredje instrument, som jeg vil tale om i dag, er rammeafgørelsen om bekæmpelsen af terrorisme. Med henblik på denne afgørelse kan vi naturligvis bruge den erfaring, som allerede er gjort med de to instrumenter, som jeg netop omtalte, men afgørelsens betydning er ikke mindre af den grund. For det første fordi det også er væsentligt at fremme det retlige samarbejde ved at harmonisere strafbarheden. Det er væsentligt, at der udvikles en fælles strategi vedrørende terrorisme og således en virkelig europæisk strafferetlig politik på dette område. Det er ligeledes væsentligt at muliggøre, at de europæiske strafferetlige domstole får udvidet kompetence på dette område.
Men rammeafgørelsens betydning skyldes også dens ømtålelige karakter, således som nogle af Dem med rette bemærkede. Alle handlinger i forbindelse med terrorisme, herunder deltagelsen i og støtten til en terrorgruppering, skal nemlig tages op. Man skal samtidig med stor omhu overvåge, at man ikke går for langt, og således skal der komme en definition, som udelukker enhver risiko for misbrug.
Rådet er fuldstændig klar over dette, og det er med disse elementer i baghovedet, at arbejdet skrider frem. Det skrider godt frem, og det bevises af resultatet af møderne den 16. november. Vi kan jo allerede nu konstatere, at de ændringer, som blev foretaget, har fået opfattelserne til at nærme sig hinanden.
(FR) Definitionen af terrorisme er næsten afsluttet. Det indledende element om forsætlighed er blevet nøjagtig fastlagt. Det suppleres af to elementer, som ligeledes kan være betegnende for terrorismens forsætlighed, nemlig alvorlige trusler mod befolkningen eller uretmæssig udøvelse af tvang mod en stat for at få denne til at udføre en bestemt handling. På samme tid er den omhandlede adfærd blevet omdefineret, således at den udelukkende dækker meget alvorlige lovovertrædelser. Dette arbejde imødekommer den bekymring og kritik, som den oprindeligt for brede definition mødte.
Rådet har vedtaget endnu to elementer med henblik på at bekræfte garantierne for overholdelse af de grundlæggende rettigheder. For det første nævnes det i præamblen, at rammeafgørelsen ikke krænker udøvelsen af menneskerettighederne, herunder retten til at forene sig, udtale sig og demonstrere. Der vil i øvrigt blive udarbejdet en politisk erklæring som supplement til disse foranstaltninger. I denne hedder det, at afgørelsen ikke vedrører personer, som handler for at bevare eller genindføre demokratiske værdier, eller som udøver deres ret til at give udtryk for deres holdning, selv om de ved udøvelsen af denne ret begår lovovertrædelser. Endelig hedder det i præamblen, at de væbnede styrkers handlinger i væbnet konflikt og i forbindelse med udøvelsen af deres officielle hverv, således som dette er fastlagt i international ret, ikke hører ind under rammeafgørelsens anvendelsesområde. Det var terrorismen som sådan.
(NL) Med hensyn til kompetence finder Rådet det stadig vigtigt, at denne er udvidet på grund af de særlig alvorlige terrorhandlinger. Der vil blive oprettet en koordinationsmekanisme i tilfælde af kompetencekonflikter mellem medlemsstaterne, hvilket ikke er utænkeligt som følge af disse landes udvidede kompetence.
På straffeområdet fortsættes arbejdet. Den nuværende tekst indeholder en forpligtelse for alle medlemsstater til at gøre straffen for strafbare terrorhandlinger større end for samme handlinger uden sigte på terrorisme. De drøftelser, som fandt sted derom i fredags i COREPER, drejede sig præcist om straffene for strafbare handlinger, som har forbindelse med terrorgrupperinger. Det ser ud til, at der er voksende enighed om en maksimumsstraf på 15 år for at lede en terrorgruppering og på otte år for deltagelse i en sådan gruppering.
Hvis grupperingen endnu ikke har udført terrorhandlinger, fastsætter man ligeledes en straf på otte år for at lede en sådan gruppering. Men drøftelserne derom er endnu ikke afsluttet.
(FR) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det var så afslutningen på den redegørelse, jeg ville komme med om Rådets tre rammeafgørelser, som er på dagsordenen i dag. Som sagt har formandskabet god grund til at håbe, at drøftelserne om disse tre instrumenter kan afsluttes inden december. I lyset af Rådets lange dagsorden vil det uden tvivl kræve store kraftanstrengelser, men det vil især forud for topmødet i Laeken vise, at EU har opnået en vis modenhed med hensyn til udarbejdelse af den europæiske strafferet, og at den er i stand til at nå de mål, den sætter sig.

Vitorino
Fru formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg vil gerne først takke fru Gebhardt for hendes betænkning om oprettelsen af Eurojust. De tanker, som Kommissionen gav udtryk for i sin meddelelse fra november 2000, og de anbefalinger, som Parlamentet vedtog i maj i år på grundlag af en betænkning af fru Gebhardt, er i vid udstrækning til stede i den tekst, som nu er til vurdering i Rådet.
Jeg tror derfor, at jeg kan begrænse mig til særlig at fremhæve to eller tre aspekter af denne sag. For det første er, som fru Gebhardt har nævnt det, bestemmelserne for beskyttelse af personoplysninger blevet udbygget og forbedret i den version, der nu er til vurdering. Udkastet er afbalanceret og tager hensyn til såvel legitime interesser som borgernes grundlæggende rettigheder og til behovet for en effektiv samordning af efterforskning og retsforfølgning. Der kommer til at findes en fælles uafhængig instans til kontrol af databeskyttelse og om nødvendigt også lovfæstede muligheder for kontrol fra de nationale domstoles side.
For det andet er EU-institutionernes rolle blevet styrket, og Kommissionen er koblet helt på Eurojusts arbejde inden for alle ansvarsområder. Parlamentet vil blive fyldestgørende oplyst om alle budgetmæssige spørgsmål, og jeg håber, at det også får til opgave at godkende budgettet.
Fru Gebhardts fremragende betænkning omfatter også en række supplerende ændringsforslag, hvoraf Kommissionen kan bifalde hovedparten. Jeg vil blot nævne forslagene om sammensætningen af den fælles instans til kontrol af databeskyttelse, samarbejdet mellem Kommissionens Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, OLAF, og Eurojust, Parlamentets budgetgodkendelse, fristerne for opbevaring af oplysninger og de lovgivningsmæssige forhold i tilfælde af skade på grund af ukorrekt behandling af oplysninger. Jeg håber, at Rådet tager hensyn til disse forslag.
Fru formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, hvad angår de to andre initiativer, der er til behandling, har begivenhederne den 11. september 2001 på tragisk vis bekræftet, hvor velbegrundede de anbefalinger var, som Parlamentet vedtog den 5. september 2001 på grundlag af en initiativbetænkning af Graham Watson. Som kommissær med ansvar for retlige og indre anliggender vil jeg gerne lykønske og offentligt hylde formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, hvis indsats, hvis navn vil blive forbundet med dette initiativ af så stor politisk rækkevidde for bekæmpelsen af terrorisme og kriminalitet i EU.
Henstillingerne i Watson-betænkningen fra september blev i meget vid udtrækning medtaget i de forslag, som Kommissionen fremlagde den 19. september, og som nu er til vurdering i Rådet. Jeg vil gerne begynde med forslaget til rammeafgørelse om bekæmpelse af terrorisme. I forhold til dette forslag har diskussionen i Rådet samlet sig om de tre vigtigste og samtidig vanskeligste spørgsmål, nemlig definitionen af terrorhandling, fastlæggelsen af regler om domstolskompetence i terrorsager og strafferammerne for terrorhandlinger.
Hvad angår definitionen, har man villet sikre, at legitime aktioner af den type, som eksempelvis faglige organisationer eller antiglobaliseringsbevægelserne kan ty til, ikke under nogen omstændigheder omfattes af denne rammeafgørelse. Kommissionen har fra starten haft denne opfattelse og mener, at den løsning, som vi bevæger os hen imod, er en løsning, der vil gøre det muligt på mere detaljeret vis at fastlægge betingelserne for, at en forbrydelse ifølge lovgivningen kan anses for en terrorhandling, hvis denne løsning vel at mærke er i overensstemmelse med essensen i Kommissionens oprindelige forslag om, at definitionen af en terrorhandling forudsætter et objektivt element, selve terrorhandlingen, der forbindes med et subjektivt element, terrorhensigt i den betydning, som forslaget tillægger dette, og som er det, Rådet nu skal tage stilling til. Vi tilslutter os derfor en forbedret definition i den tekst, som Rådet har til vurdering.
Dette vil også indebære, at ingen almindelig lovovertrædelse, heller ikke voldshandlinger, der måtte forekomme i forbindelse med visse demonstrationer, omfattes af dette retsinstrument til bekæmpelse af terrorisme. Rådet er i øjeblikket i færd med at overveje muligheden for at indføje en erklæring, der klargør, at alle, der har handlet til fordel for bevarelse eller genoprettelse af demokratiske værdier, sådan som det f.eks. var tilfældet i visse medlemsstater under Anden Verdenskrig, ikke må betragtes som terrorister. Det svarer til indholdet i nogle af Parlamentets ændringsforslag om at sikre, at de grundlæggende frihedsrettigheder, som vores lande hviler på, ikke under nogen omstændigheder må bringes i fare af denne rammeafgørelse.
Med hensyn til domstolskompetencen nærmer debatten i Rådet sig en løsning, der ligger meget tæt op ad den, som Europa-Parlamentet foreslår. Der er bred enighed i Rådet om en afbalanceret formulering, der kan forene Kommissionens oprindelige forslag og det mere ambitiøse udkast fra nogle medlemsstater og fra Parlamentet om, at domstolskompetencen skal udstrækkes til hele EU's område. Som resultat kan medlemsstaterne, hvis de ønsker det, udvide deres kompetence, hvis forbrydelsen begås hvor som helst i EU.
Hvad angår det tredje spørgsmål, strafferammerne, tror jeg, at det bliver denne rammeafgørelses vigtigste problem, fordi der ikke er enighed om fælles strafferammer for individuelle terrorhandlinger. Kommissionen er endnu ikke tilfreds med den aktuelle løsning, der åbner for, at individuelle forbrydelser ikke omfattes af harmoniserede strafferammer, men at der skal idømmes hårdere straf end den, som det enkelte lands lovgivning fastsætter for tilsvarende forbrydelser begået uden terrorhensigt. Jeg mener, at vi, såfremt vi begrænser vores ambitioner på denne måde, ikke lever op til det mandat, der ligger i traktatens artikel 31, litra e), og heller ikke til den henstilling, som Watson-betænkningen indeholder. Det ville heller ikke passe godt med, at vi i tidligere lovgivning har formået at nå frem til fælles strafferammer for forfalskning af euroen, for medvirken til ulovlig indvandring og for menneskesmugling, hvorfor det bliver uforståeligt, at vi ikke kan nå det samme ambitionsniveau, når det drejer sig om straf for terrorhandlinger. Jeg håber, at der kan findes en løsning på grundlag af det forslag, som Kommissionen har lagt frem om et klassifikationsskema for individuelle forbrydelser, således som nævnt i punkt 1 og 2 i Kommissionens forslag, med større fleksibilitet i gennemførelsen i forhold til de strafferammer, som gældende lovgivning i medlemsstaterne fastsætter.
Endelig indeholder denne rammeafgørelse bestemmelser om, at medlemsstaterne skal træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre tilstrækkelig hjælp til ofrets familie, hvor rammeafgørelsens artikel 4 om ofres strafferetlige status om muligt skal finde anvendelse. Dette er helt i overensstemmelse med Parlamentets holdning.
Fru formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, med hensyn til den anden rammeafgørelse om den europæiske arrestordre mener vi, at den bør hvile på princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser i straffesager og således leve op til beslutningerne på Det Europæiske Råd i Tampere i oktober 1999 og stats- og regeringschefernes indstilling på Det Europæiske Råd i Gent den 19. oktober i år. Den tekst, der da var til debat, fremlagt af formandskabet, indeholder en positivliste over forbrydelser, hvor der ikke skal konstateres dobbelt strafbarhed. Som De ved, gik Kommissionens forslag ud på, at betingelsen om dobbelt strafbarhed ophæves, med undtagelse af en negativliste udarbejdet af Kommissionen. Siden Det Europæiske Råd i Gent har det stået klart, at Kommissionens holdning på dette punkt ikke støttes af et flertal i Rådet. Derfor har formandskabet fremsat et kompromisforslag, der forudsætter, at den europæiske arrestordre gennemføres for forbrydelser omfattet af positivlisten uden krav om konstatering af dobbelt strafbarhed. Kommissionen er rede til at støtte formandskabets kompromisforslag, såfremt indholdet i de forbrydelser, som denne positivliste omfatter, er substantielt og udgør et klart og utvetydigt budskab om, at vi styrker det retslige samarbejde for at bekæmpe den grænseoverskridende organiserede kriminalitet. For at disse positive foranstaltninger kan få den nødvendige effekt, må positivlistens definition af forbrydelser modsvare den medlemsstats lovgivning, der udsteder en arrestordre. Det er helt afgørende. Uden dette vil betingelsen om dobbelt strafbarhed blive genindført, hvilket netop skulle undgås.
Jeg tror, at vi nærmer os en aftale om positivlisten, men i talende stund er man endnu ikke nået helt frem til en endelig aftale. Jeg håber, at det inden mødet i Rådet den 6. og 7. december kan lade sig gøre at få skabt en enstemmig aftale om en substantiel positivliste, der kan leve op til målet om en effektiv og smidig europæisk arrestordre.
Med hensyn til det sidste aspekt, som jeg gerne vil tage op, indgår der i Kommissionens forslag en række bestemmelser, hvis formål er at forlige effektiv kriminalitetsbekæmpelse med beskyttelse af borgernes grundlæggende rettigheder og friheder. Jeg håber, at Rådet modstår fristelser til at fjerne beskyttelsesbestemmelser med det argument, at der ikke er behov for dem, da medlemsstaterne i alle tilfælde er forpligtet til at overholde de retslige garantier i så henseende. Et af de afgørende elementer heri er rigtignok den gensidige tillid, der hidrører fra, at medlemsstaterne har undertegnet Europarådets menneskerettighedskonvention fra 1950 og sammen har bekendtgjort EU's charter om grundlæggende rettigheder i december 2000, men jeg finder det ikke mindre væsentligt at pege på de specifikke mekanismer, som denne rammebeslutning rummer til sikring af borgernes grundlæggende rettigheder. Andre ændringer i samme retning er en tilpasning af reglen ne bis in idem, indeholdt i artikel 29 i Kommissionens forslag, til formuleringen i artikel 50 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, så det sikres, at arrestordren ledsages af bevis på, at personen er blevet oplyst så betids om proceduren, at vedkommende kan forberede sit forsvar, hvis vedkommende er blevet dømt ved en udeblivelsesdom. Et andet godt eksempel på disse bestemmelser er artikel 24, hvoraf fremgår, at udstedelseslandet skal fratrække enhver frihedsberøvelse i forbindelse med fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre fra den samlede periode med frihedsberøvelse. Der skal findes en balance mellem behovet for hurtighed og effektivitet i retsmyndighedernes samarbejde og personernes interesser, der ikke bør udsættes for yderligere eller overdrevne begrænsninger, og som heller ikke må se deres muligheder for forsvar indskrænket. Kommissionen finder det ønskværdigt, at de normer og principper, der sikrer de grundlæggende rettigheder i en europæisk retssammenhæng, fører til en uddybelse af disse bestemmelser, og Kommissionen er bevidst om, at det derfor ligeledes er ønskværdigt, at arbejdet med at nærme medlemsstaternes retsplejelove til hinanden forstætter. Vi skal på én gang sikre retshåndhævelsens effektivitet og individets rettigheder. Det kan derfor blive påkrævet på EU-plan at lægge større vægt på ret til sproglig bistand, hensigtsmæssig behandling af bevismateriale og de juridiske forhold omkring kaution samt lignende spørgsmål. Kommissionen overvejer for tiden mulighederne for at udfærdige en meddelelse om disse og en lang række andre beslægtede spørgsmål, der fordrer en horisontal tilgang, hvorfor vi agter at videreudvikle en sådan til en specifik mekanisme.
Fru formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg slutter af med det ændringsforslag, som hr. Watson mundtligt har formuleret her i dag. Nu hvor vi behandler Kommissionens forslag, må der arbejdes videre på, at De 15 gennem forhandlinger når frem til enighed om en aftale. Ikke en aftale for enhver pris, men en aftale, som lever op til den udfordring, der ligger i bekæmpelsen af den terrorisme og organiserede kriminalitet, som vi alle står over for. Og vi takker for det belgiske formandskabs indsats for at nå frem til en sådan aftale, idet jeg dog også gerne vil gøre det klart, at det for den europæiske arrestordre godt kan lade sig gøre at nå frem til en aftale om den liste over 34 forbrydelser, som fru Neyts-Uyttebroeck for lidt siden omtalte. Jeg vil også gerne sige ganske klart, at der ikke er mindre forbrydelser på den liste, eftersom det er en liste, der er bilag til Europol-konventionen. Det synes mig, at såfremt disse forbrydelser anses for relevante for politisamarbejdet inden for Europol, må det være hævet over enhver tvivl, at de også må anses for tilstrækkelig alvorlige til det strafferetslige samarbejde. Uanset de enkelte landets retstradition og den moralske censur, som denne eller hin forbrydelse kan afstedkomme i det givne land, er jeg overbevist om, at den vej, der nu skal følges, går i retning af enighed om en aftale mellem De 15, en substantiel aftale om listen over forbrydelser, som den europæiske arrestordre skal vedrøre. Hvis De 15 ikke kan nå frem til sådan en aftale, må vi finde ud af, hvad vi så skal stille op.

De Palacio Vallelersundi, Ana
Fru formand, jeg tror, vores overvejelser i dag bør udgå fra det grundlæggende, heldet og ansvaret ved at leve i demokratiske retsstater. I den demokratiske retsstat er ethvert politisk krav antageligt og skal respekteres. Den demokratiske meningsudveksling er altid velkommen. Det er vores flag, vores inderste essens, vores identitet, som hele den europæiske opbygning hviler på.
Men på samme måde afviser den demokratiske retsstat dem, der afviser dens idéer med strømme af blod. Over for dem, der sår terror, død og ødelæggelse i vores samfund, er kun én dialog mulig, og det er den, der opstår ved anvendelsen af loven. Det er den grundlæggende tanke.
Jeg sagde, at vi er i gang med at opbygge et demokratisk retseuropa med udgangspunkt i principperne i vores demokratiske retsstaters retssystemer. Vi havde en fuldstændig asymmetrisk situation mellem fremskridtet inden for området sikkerhed og fremskridtet inden for området frihed og retfærdighed. De tre drøftede forslag svarer - og det var også på tide - på et krav fra borgerne og følger en klar politisk tilskyndelse på højeste niveau fra stats- og regeringscheferne, der, som hr. Watson med rette mindede om, går fra Wien til Tampere og forstærkes efter den 11. september i det ekstraordinære Europæiske Råd i Bruxelles og Gent.
Disse tre foranstaltninger svarer desuden til de principper, som Europa bygger på. Først samarbejdet og koordineringen, det er Eurojust. Lad os samarbejde og koordinere for at blive mere effektive inden for retsplejen. For det andet den gensidige anerkendelse, som det indre marked baseres på, hvilket - som kommissæren sagde - er en naturlig følge af tilliden blandt stater, det er hovedsagelig arrest- og udleveringsordren. Til sidst harmoniseringen dér, hvor det er nødvendigt, og det er klart, der er brug for harmonisering, hvad angår terrorisme, eftersom kun seks medlemsstater har en lovgivning på det område.
Fru formand, jeg stoler og er sikker på, at Parlamentet med et overvældende flertal i afstemningen om disse betænkninger som altid vil sende det politiske signal, vi som ansvarlige repræsentanter for borgerne er forpligtet til at sende i opbygningen af de demokratiske retssamfund, som vi er så heldige at leve i.

Galeote Quecedo
Fru formand, vi har siden den 11. september haft rig mulighed for at overveje og drøfte konsekvenserne af denne sørgelige dags hændelser, og dagen i dag er ingen undtagelse.
Attentaterne i New York har uden tvivl fået os til at indse, at ingen kan føle sig sikker for terrorismen, og at når en mand og en kvinde i Beasain slås ihjel, hvilket skete i sidste uge, påvirker det alle og hver enkelt af os, og at det ikke er rimeligt, at der i demokratier føres dialog under dødstrusler, hr. Watson.
Disse hændelser har også gjort det muligt for os at huske på, at vi var ufatteligt langt bagud i opfyldelsen af de forpligtelser, som stats- og regeringscheferne havde fastsat i Tampere for at udvikle EU's tredje søjle.
Den betænkning, vi vedtog med et bredt flertal i udvalget, indeholder efter min mening nogle meget værdifulde bidrag til det på den anden side glimrende forslag fra Kommissionen. F.eks. for klart at definere gadevolden som en af de måder, hvorpå terrorismen kommer til udtryk eller for at medtage en henvisning til ofrene og deres familier og for at tilbyde politisk støtte og juridisk beskyttelse, for at identificere og retsforfølge terrorismen og dens omgivelser. Det er præcis dét, der er meningen med det ændringsforslag, vi stiller i plenum, og således skal det fortolkes. Jeg håber, at dette og andre bidrag tilføjes den tekst, som Rådet drøfter, og navnlig dette sidstnævnte forslag, som jeg også håber kan regne med ordførerens stemme, og at det tages med i betragtningerne til udarbejdelsen af denne europæiske liste over terrororganisationer, som Parlamentet har krævet.
Justits- og indenrigsministrene bør forberede sig den 6. og den 7. december, og hvis de ikke gør det, skal formandskabet opfylde sin forpligtelse over for Parlamentet om at drøfte spørgsmålet i Laeken, og hvis der i Laeken er medlemsstater, der føler sig fristet til at blokere et forslag, der generelt støttes af vores borgere, synes jeg, det er i orden, at der gennemføres et forstærket samarbejde i henhold til traktatens artikel 40.
Kravene til Rådet opstod ikke den 11. september. I september 2000, det vil sige for et år siden, undertegnede flertallet af Europa-Parlamentets medlemmer en skriftlig erklæring, hvori der anmodedes om de foranstaltninger, der behandles i dag. De samme foranstaltninger, som vi krævede af Kommissionen i initiativbetænkningen om EU's rolle i bekæmpelsen af terrorisme, som vi vedtog, også med et meget bredt flertal den 5. september i år. Nuvel, det skal være helt klart, at der i ingen af disse foranstaltninger findes den mindste beskæring af de europæiske borgeres civile rettigheder. Det er lige præcis det modsatte. Vi giver retsplejen instrumenter til bedre at kunne forsvare alles frihed, for stillet over for forbrydelsernes frie bevægelighed bør vi også åbne dørene for retsvæsenets frie bevægelighed.

Díez González
Fru formand, de to bestemmelser, vi drøfter i dag, svarer til en overbevisning og et mål. Vores overbevisning er, at det er muligt at vinde over terrorismen, og vores mål er at forstærke retsstaten, idet vi giver den alle instrumenter for at opnå det.
I demokratier underkastes de politiske idéer valgurnerne. Det er aldrig terroristerne, der repræsenterer dem. Jeg er sikker på, at alle kollegerne deler dette kriterium.
Jeg vil konkret understrege det, disse to initiativer vil ændre, når Det Europæiske Råd i Laeken vedtager dem. For det første vil Europa holde op med at være "solidarisk med" og gå over til at være "ansvarlig for". Europæernes solidaritet med de spanske demokrater i deres bekæmpelse af ETA vil medføre alle europæiske demokraters ansvar for at bekæmpe terrorisme.
For det andet, og hvad angår arrest- og udleveringsordren, vil aftalerne mellem regeringerne blive erstattet af anerkendelse og samarbejde mellem de forskellige retssystemer. Et retskrav skal udføres uden forsinkelse, om det så kommer fra en spansk eller en fransk dommer, og om vedkommende er eftersøgt i det ene eller det andet land. Ikke flere forestillinger som Olano-showet, hvis De forstår mig ret.
Men ud over overvejelserne om fremtiden kan jeg ikke undgå at tænke med bitterhed, at disse to bestemmelser kommer for sent, alt for sent, for ofrene. Hvad det dog ville have ændret for dem, hvis vi havde gjort dette før. Hvis vi havde gjort det for 10 år siden, er jeg sikker på, at ETA allerede ville være tilintetgjort, og mange sjælevenner, som terroristerne har slået ihjel, ville stadig være blandt os. De ville stadig kunne tage deres børn i skole, undervise, skrive avisartikler, arbejde inden for retsvæsenet, repræsentere sine vælgere.
Derfor anmoder jeg Dem, mine damer og herrer, om at overveje dette i morgen, før De stemmer. At De tænker på, at konsekvenserne ikke alene bliver politiske, men især menneskelige, og jeg anmoder Rådet om, at det politisk er på højde med forholdene, og at det ikke forpasser denne chance.
Der er nogle, der mener, at politik er det muliges kunst. Jeg er blandt dem, der forsvarer, at politik skal bruges til at gøre det nødvendige muligt. Jeg stoler på, at De 15 deler dette kriterium. Jeg kan forsikre Dem om, at det er muligt at bekæmpe terrorismen, og, mine damer og herrer, De ved ikke, i hvor høj grad det er nødvendigt.

Ludford
Fru formand, argumentet om, at terrorbekæmpende foranstaltninger og den europæiske arrestordre ikke ser stort på de grundlæggende rettigheder, holder kun, hvis man i praksis overholder den europæiske menneskerettighedskonvention for tiltalte. Men det afhænger af, om den enkelte dommer i EU forstår og overholder bestemmelserne under EMK. Vi har ikke noget sammenhængende EU-program, der kan sikre, at de gør det. Af frygt for at blive kaldt chauvinistisk, hvis jeg nævner problemet med de britiske statsborgere i Grækenland, vil jeg kritisere min egen regering i Det Forenede Kongerige. De forsøger at gennemføre en lov mod terrorisme med en undtagelse fra EMK for at kunne tilbageholde mistænkte uden en retfærdig proces, uden juridisk bistand, uden retlig behandling, og uden at de kan høre efterretningstjenesternes bevisførelse. Det slår i høj grad skår i Det Forenede Kongeriges troværdighed i kampagnen for en gensidig forbedring af standarden i EU.
En anden bekymrende udvikling i Det Forenede Kongerige er planerne om at lade politi- og sikkerhedsmæssige samarbejdsforanstaltninger glide gennem parlamentsbygningen i Westminster uden ordentlig demokratisk kontrol. Her forhandler vi, men vi har ikke den samme ret som ministrene til at fastlægge lovgivningen. Kombineret med Rådets diskretion betyder det en meget utilfredsstillende stilling, hvad angår demokrati, retfærdighed og menneskerettigheder.
Til slut vil jeg gerne rette en direkte appel til kommissær Vitorino om at sørge for, at de organisationer, der arbejder på at hæve retfærdighedsstandarden - f.eks. den beundringsværdige Fair Trials Abroad - kan få støtte fra Fællesskabets budget.

Boumediene-Thiery
Fru formand, kære kolleger, bekæmpelsen af terrorisme er en absolut nødvendighed, hvis legitimitet der ikke må sættes spørgsmålstegn ved. Gør vi det, risikerer vi at se vores demokratier styrte sammen. Men den må under ingen omstændigheder bruges som påskud for at lukke af for vores grundlæggende rettigheder og demokratiske friheder. Hvordan kan man retfærdiggøre et europæisk forslag til bekæmpelse af terrorisme, hvis ikke det giver nogen gevinst? I medlemsstaternes eksisterende lovgivninger kan attentatmænd ikke undgå at blive straffet. Når nu den offentlige fjende nummer et er terrorisme, hvorfor så ikke begrænse den europæiske arrestordre til terrorhandlingerne? Hvis ulovlig indtagelse af stats- og regeringsbygninger, offentlige transportmidler, infrastrukturer og offentlige steder er at sidestille med en terrorhandling, eller hvis den legitime manifestering af vores ytringsfrihed, foreningsfrihed og fagforeningsrettigheder for eftertiden kriminaliseres eller klassificeres som terrorisme, hvis disse elementer fastholdes, vil vi ved at stemme for disse betænkninger give afkald på alle vores demokratiske rettigheder. Der skal indføjes en udtrykkelig garanti for disse rettigheder og friheder i forslaget til rammedirektiv. Vi er endvidere bekymrede for visse lovovertrædelser, som kunne falde ind under arrestordrens anvendelsesområde, eftersom det gældende kriterium er straffen, mens den anklagede person måske burde beskyttes som f.eks. indvandrere og asylansøgere. Selv støtte til disse personer ville herefter blive betragtet som terrorisme. Det er nødvendigt med et minimum af harmonisering af medlemsstaternes behandling af straffesager for at sikre princippet om lighed for loven, garantere beskyttelsen af rettighederne i henhold til kollegialitetsprincippet. I øvrigt bør også bestemmelsen af mindreåriges straffekategori harmoniseres - der kan ikke udstedes en arrestordre for en mindreårig. Indførelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed kræver, at der fuldt ud tages højde for disse tre dimensioner. Vi må desværre konstatere, at sikkerhedsaspektet er altoverskyggende i Unionens og medlemsstaternes politik. Bekæmpelsen af terrorisme bør udmønte sig i sikkerhed for alle indbyggere uden undtagelse og total overholdelse af menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder. Til slut vil jeg gerne sige, at hvis Rådet skal vedtage en ny tekst i morgen, håber vi, at Parlamentet bliver hørt på ny.

Di Lello Finuoli
Fru formand, der er en konstant forbindelse mellem begrænsningerne af den enkeltes og den kollektive frihed i USA og de begrænsninger, der finder sted i Europa, og der er ligeledes en konstant forbindelse mellem de to ting, som Det Forenede Kongeriges regering foretager sig, først med makkerparret Reagan/Thatcher og nu med makkerparret Bush/Blair. Det modbydelige terrorattentat mod USA den 11. september i år giver mange europæiske regeringer en undskyldning for at vedtage flere frihedskrænkende love, som ikke har noget med terrorismebekæmpelse at gøre. Ud over de særlige militærdomstole, som præsident Bush har oprettet, behøver man blot at tænke på de nye love, der er vedtaget eller foreslået i Italien eller Det Forenede Kongerige, for at forstå, at de tager sigte på at kontrollere og straffe en voksende politisk modstand mod en uretfærdig og umenneskelig social og økonomisk verdensorden, hvor velfærden, rigdommen, væksten og udviklingen hos en femtedel af menneskeheden afspejler sulten, de knappe midler, den konstante forværring af økonomien og underviklingen hos de resterende fire femtedele.
Det er mærkeligt, at man aldrig er i stand til at finde en juridisk formulering, hvor man betegner hele denne sociale massakre som en terrorhandling, mens man straks er i stand til at kalde alle de udtryk for social modstand, der har været i den seneste tid, lige fra Seattle til Genova, for terrorhandlinger.
I artikel 3 i forslaget til rammeafgørelse om terrorisme er der et klart budskab til dem, som i fremtiden ønsker at vise deres modstand mod den nyliberalistiske enhedstankegang og det heraf følgende sociale system. Kvinder, mænd, arbejdstagere, studerende, arbejdsløse, fredsaktivister og miljøaktivister er ikke længere modstandere, men terrorister, for alt, hvad der er reelt, er rationelt, som den gamle Hegel så fejlagtigt sagde, og for vores lovgivere er intet mere reelt end det eksisterende sociale og økonomiske kaos, og intet er mere irrationelt - det vil sige terroristisk - end nødvendigheden af at nedbryde eller bekæmpe det.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at jeg er forholdsvis enig i den europæiske arrestordre, og at jeg som italiener beklager, at det er mit lands regering, der modsætter sig vedtagelsen af en enstemmig beslutning. Det er en skændsel, for med den holdning vil Berlusconi-regeringen ikke medtage korruption på listen over reelle forbrydelser.

Angelilli
Fru formand, efter begivenhederne den 11. september bør også EU og EU-institutionerne føle et ansvar og være modige nok til hurtigst muligt at nå frem til en fælles aftale mellem medlemsstaterne om bekæmpelse af terrorisme og bekæmpelse af organiseret kriminalitet i almindelighed. Et af de juridiske instrumenter, der er i stand til at gøre denne bekæmpelse virkelig effektiv, er uden tvivl den europæiske arrestordre, som langt om længe kan erstatte de komplekse og alt for bureaukratiske udleveringsprocedurer, der efterhånden er utilstrækkelige og uegnede til at bekæmpe kriminalitet, ikke mindst den internationale kriminalitet. Når alt dette er sagt, er det dog hensigtsmæssigt at gå gradvist frem. Sindsbevægelserne i forbindelse med de tragiske terrorhandlinger i de sidste par måneder bør uden tvivl og uden tøven føre til en styrkelse af medlemsstaternes retssamarbejde, men den hurtige udvikling, der sker, skal under alle omstændigheder ske gradvist og på en meget ansvarlig måde.
Gode love er nemlig ikke forenelige med hastværk, omtrentlighed og følelsesbetonethed, ikke mindst når det gælder fastlæggelsen af de forbrydelser, som den europæiske arrestordre skal være gældende for. Derfor er vi ikke enige i det belgiske formandskabs forslag om, at den europæiske arrestordre med det samme skal gælde for en liste, der omfatter ca. 30 kategorier af forbrydelser. Efter vores mening kan man ikke sidestille terrorisme og menneskehandel - for blot at komme med et par eksempler - med plagiering af varer eller forfalskning af administrative dokumenter. I alles interesse ville det derfor være fornuftigere, at alle medlemsstaterne startede med at foreslå og enstemmigt vedtage en foreløbig og begrænset liste, og at de så herefter gradvist gjorde denne liste mere omfattende. Man bør således starte med at koncentrere sig om forbrydelser som terrorisme, organiseret kriminalitet, narkotikahandel, våbenhandel, menneskehandel og misbrug af børn.

Krarup
Hr. formand, naturligvis skal der træffes foranstaltninger mod terrorisme, det er klart. Men hvis man tænker efter, er det interessante i denne sammenhæng, at de fleste lande har tilstrækkelige regler. Dertil kommer, at man kunne forestille sig en udbygning af den gensidige pligt til at udlevere eftersøgte forbrydere, men det skulle være langt snævrere, end foreskrevet her. Med den indledning vil jeg sige, at det er svært for mig at finde ord, der er stærke nok til at udtrykke afstandtagen fra de forslag, der ligger her.
Den afstandtagen udtrykker jeg ikke bare som politiker, men først og fremmest som juridisk fagmand. Jeg vil hævde, at det bliver vanskeligt overhovedet at finde én juristorganisation eller advokatorganisation i medlemslandene, som vil tilslutte sig disse forslag. Alle har større eller mindre betænkeligheder og flere udtrykker meget skarp afstandtagen, fordi det bliver målet, der kommer til at hellige midlet, og de midler, man tager i anvendelse, betyder en krænkelse af grundlæggende retssikkerhedsidealer, hvilket f.eks. Det Danske Advokatråd har udtalt sig meget kraftigt imod. Jeg mener, at denne panikreaktion har betydet, at disse forslag er blevet behandlet med en helt skandaløs tilsidesættelse af ethvert elementært krav til ordentlig undersøgelse. Disse grundlæggende juridiske reformer, som hører til det mest komplicerede lovstof med udførlig høringsprocedure gennemføres, uden at der er foretaget nogen substantiel debat om tingene og på grundlag af - ja, undskyld hr. kommissær - en mildest talt utilstrækkelig forberedelse. Dette minder i uhyggelig grad om politisk "ligrøveri", og det er en krænkelse af elementære retssikkerhedskrav.

Borghezio
Fru formand, det er tvingende nødvendigt at harmonisere retsbestemmelserne, men jeg vil gerne gøre formanden og mine kolleger opmærksomme på, at det også er nødvendigt at harmonisere den måde, som efterretningstjenesterne og de organer, der bekæmper terrorismen, fungerer på, for ellers nytter det ikke ret meget at harmonisere retsbestemmelserne. De aktuelle begivenheder viser nødvendigheden heraf, og den går længere end til mange af de argumenter, som er blevet fremført af forskellige parlamentsmedlemmer fra venstrefløjen, der er tilbøjelige til at lade os glemme mange af de farlige aspekter ved terrorismens forbindelser og arbejdsmetoder. Som eksempel kan jeg således nævne de afsløringer, som den italienske avis La Repubblica i dag har offentliggjort om salget af vigtigt nukleart materiale, der i forvejen var i Mobutu-regimets besiddelse. Disse afsløringer giver anledning til nogle meget alvorlige teorier om den handel, der har fundet sted i EU's medlemsstater, og som måske stadig finder sted, mens vi taler her i dag. Historien om denne handel, hvis hovedperson var en tidligere regeringschef, som rejste frit rundt i Europa ved at benytte sig af sin status som politisk flygtning, er utrolig.

Pirker
Fru formand, hr. kommissær, ærede kolleger, det er egentlig tragisk, at der først skulle en hændelse som disse dramatiske terrorangreb i New York og i Washington til, før Europa og især Det Europæiske Råd vågnede op. Men jeg glæder mig over, at vi nu er kommet så vidt og så hurtigt frem til på meget kort tid at få sammensat en pakke, en pakke mod terrorisme. Den strækker sig fra hvidvaskning af penge over indefrysning af konti til de foranstaltninger, som vi forhandler om i dag. Jeg glæder mig over, at terrorisme langt om længe defineres som en strafbar handling og dermed kan straffes i alle 15 medlemsstater og ikke kun i seks medlemsstater som hidtil. Jeg glæder mig over, at det forhåbentlig ender med indførelsen af en europæisk arrestordre. Jeg håber ikke, at national modvilje igen medvirker til, at denne europæiske arrestordre, som vi har så hårdt brug for, annulleres. Jeg beder Dem om ganske enkelt at sige ja til Parlamentets forslag. Vi har, mener jeg, en god holdning i denne sag. Jeg glæder mig over, at vi nu også kan realisere Eurojust, og at der nu på samme tid gås et skridt videre i den rigtige retning med udvidelsen af beføjelser i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme. Jeg glæder mig over, at der vil blive oprettet fælles undersøgelsesteam ved Europol. Det er alt sammen meget positivt, fordi vi signalerer over for borgerne, hvor værdifuldt EU kan være.
Jeg kræver dog, at vi på visse områder, hvor der stadig er problemer, løser disse problemer. Det skal således kræves af medlemsstaterne - endegyldigt og med konsekvenser, hvis de ikke gør det - at de leverer informationer til Europol, at der sker en optimal koordination mellem Eurojust og Europol, og at der kommer en passende parlamentarisk kontrol og opfølgning. Parlamentet har i denne sammenhæng fremsat nogle meget gode forslag, og jeg lykønsker ordføreren og hele teamet af skyggeordførere. Jeg håber, at dette fremragende arbejde også finder den fulde støtte i morgen.

Swiebel
Efter terrorangrebene den 11. september måtte politikken mod terrorisme også skærpes i Europa. Kommissionens forslag om en definition af og straffenormer for terrorhandlinger fortjener derfor støtte.
Mindre begejstring fortjener Kommissionens forslag om en europæisk arrestordre med almen rækkevidde og afskaffelse af kravet om dobbelt strafbarhed over hele linjen. Det er af adskillige grunde at gå for langt. Det trænger lande med et mildere strafferetsklima over i defensiven, og det rejser spørgsmål om en ærlig rettergang.
Det foreslåede almene anvendelsesområde har ikke længere noget at gøre med bekæmpelse af terrorisme. Der er derfor intet grundlag for det enorme politiske pres og beslutningsprocessens forrygende tempo. Et sådant forslag udgør en revolution i anvendelsen af den nationale og europæiske strafferet og fortjener derfor en velovervejet og gennemsigtig beslutningsproces, efter en ordentlig offentlig diskussion.
Parlamentet er for øvrigt tvunget til at bedømme kommissionsforslaget, mens Rådet faktisk allerede har vendt det på hovedet, nemlig en positivliste i stedet for en negativliste, og det er endda sket bag lukkede døre.
Man kan håbe og forvente, at diskussionen i Rådet i sidste instans vil føre til et acceptabelt kompromis, men det ved vi ikke endnu, og det stemmer vi heller ikke om i morgen.
Denne forhandling i plenarforsamlingen og afstemningen i denne form og på dette tidspunkt er derfor lidt absurd og egentlig overilet. Af denne grund vil delegationen fra det nederlandske Arbejderparti i morgen hverken stemme for eller imod kommissionsforslaget om en europæisk arrestordre.

Maes
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil sige noget andet end den forrige taler, nemlig at medlemmerne af Den Europæiske Fri Alliance vil godkende foranstaltningerne vedrørende bekæmpelse af terrorisme. Vi vil styrke de strafferetlige foranstaltninger for at bekæmpe terrorismen.
Vi vil dog understrege, at definitionen af begrebet terrorisme skal lyde således, som Europa-Parlamentet foreslår, for jeg er jo lidt mistænksom. For lidt siden havde vi nogle indlæg til proceduren om grækernes train spotting og plane spotting og om mennesker, som er fængslet i den forbindelse. Det har intet med dette at gøre, vil De sige, men retsfølelsen er temmelig forskellig i vores forskellige lande. Også den iver, hvormed nogle klistrer ordet terrorisme på alt muligt, gør mig lidt mistænksom. Men foranstaltningerne må ikke misbruges af myndighederne, og de må heller ikke kunne misbruges.
Flere indvendinger har nogle af vores repræsentanter for Den Europæiske Fri Alliance imod den europæiske arrestordre. Her er vores godkendelse knyttet til tydelige betingelser. De garantier, som vi vil have, er indeholdt i Europa-Parlamentets ændringsforslag, som forhåbentlig bliver vedtaget, og som vi virkelig betragter som et minimum. Hvis Rådet ikke vil gå med til det, vil vi tage vores holdning op til fornyet overvejelse og overbevise vores kolleger i de nationale parlamenter om, at en bedre beskyttelse af borgernes frihedsrettigheder er nødvendig for en fair rettergang. Det drejer sig således for os om minimumsbetingelser, men de udtalelser, som vi har hørt af både rådsformanden og kommissær Vitorino, gør os alligevel lidt optimistiske med hensyn til, at det kunne gå i den rigtige retning.
Det er naturligvis tydeligt, at vi må kunne gå videre med harmoniseringen af lovgivningen, med de europæiske retsprocedurer med en europæisk offentlig anklager osv. At den tredje søjle bringes ind under Fællesskabets kompetence, går en række mennesker ud fra, og måske må vi virkelig gå stærkere i denne retning.
Vi vil ikke tillade, at man på grund af bekæmpelsen af terrorismen lukker munden på eller undertrykker den normale, demokratiske opposition, og at der lægges bånd på fagforeningers, bevægelsers og andre foreningers aktioner. Men vi vil også udtrykkeligt have, at der gøres fremskridt med bekæmpelsen af den internationalt organiserede kriminalitet. Jeg har selv oplevet håbløse tilstande i forbindelse med kampen om udlevering af personer, om hvem det klart var bevist, at de havde begået forbrydelser. Jeg vil således helhjertet støtte Dem, med de begrænsninger, som jeg har bebudet.

Crowley
Ligesom flere af de øvrige talere glæder jeg mig over muligheden for at afholde denne forhandling. Der er så kort tid, at vi ikke har mulighed for at nå til bunds i alle vanskeligheder og detaljer. Jeg kan imidlertid fra starten sige, at vi alle står sammen imod alle former for terrorisme eller vold som middel til at nå politiske mål eller andre mål. Til det formål ønsker vi at støtte en koordinering og et samarbejde mellem medlemsstaterne for at beskytte de enkelte medlemsstaters og de 370 millioner borgeres rettigheder og interesser. På topmødet i Tampere tog vi det første skridt i denne proces. Den aktuelle sag om en europæisk arrestordre repræsenterer imidlertid en betydelig indblanding i og ændring af de nationale strafferetlige systemer og de borgerlige rettigheder og civilbeskyttelsen af de enkelte individer i de enkelte medlemsstater.
Det er en fejl at gå så langt så hurtigt uden helt at forstå eller fuldt ud anerkende forskellene mellem EU's strafferetlige systemer. Derfor vil jeg opfordre alle medlemsstater til at støtte de ændringsforslag, der er fremsat af mig selv og mine kolleger. Det gælder i særdeleshed ændringsforslag 92-101, der for det første indfører et krav om en retlig behandling eller en ret til at appellere en retskendelse på både fuldbyrdende og udstedende niveau, for det andet indfører en fælles liste over positive forbrydelser, der ikke skal bruges som en hindring, for det tredje ikke strider imod reglen om forbud mod dobbelt strafforfølgning, for det fjerde kræver, at der skal være overbevisende bevismateriale, forud for en anholdelse, og endelig sikrer en hurtig rettergang efter en anholdelse. Jeg har repræsenteret borgere i andre medlemsstater i EU, der har været tilbageholdt uden retssag i to år, uden at de har haft mulighed for habeas corpus eller for at fremlægge deres sag.
Endelig skal vi i forbindelse med den overordnede pakke til bekæmpelse af terrorisme sikre os, at de grundlæggende menneskerettigheder og friheder respekteres. Det nytter ikke, at kommissæren siger, at vi har EU's charter om grundlæggende rettigheder, da det blot er en ikke juridisk bindende politisk beslutning. Alle medlemsstater har underskrevet den europæiske menneskerettighedskonvention, der indeholder særlige bestemmelser for alle individer. Jeg har bemærket, at en medlemsstat så sent som i sidste uge lod hånt om de enkelte menneskers rettigheder og friheder. Det bør vi i Europa-Parlamentet ikke fortsat tillade som repræsentanter for en tværnational organisation.

Paisley
Jeg vil gerne benytte min korte taletid til at fremhæve forpligtelsen over for de alt for hurtigt glemte terrorofre. Forleden sad jeg hjemme hos en af mine vælgere - en kvinde, der havde mistet sin mand, fordi han var medlem af hæren og var blevet dræbt af terrorister fra IRA. Da hun gik hen for at hente en erstatning til sine tre sønner, der blot er unge drenge, tilbød de hende nogle få hundrede pund for hver søn. Jeg kunne fortsætte med at opremse en trist litani over behandlingen af terrorofre. Europa-Parlamentet bør indse, at disse mennesker har brug for særbehandling. De ansvarlige regeringer bør sikre dem den nødvendige hjælp til at fjerne noget af den frygtelige smerte og sorg, de bærer på.

Gargani
Fru formand, kære kolleger, jeg synes, at det er meget svært at tale om nogle så vanskelige spørgsmål på så kort tid, men jeg vil gerne sige, at til forskel fra det, som mange af talerne gav udtryk for, er det rigtigt, at vi efter den 11. september har øget sikkerhedsniveauet og stillet en række forslag, bl.a. dem, som vi drøfter i aften. Sidste år oprettede vi dog Eurojust, og sådan som det blev sagt, har vi allerede en gang afgivet en vigtig udtalelse om, at Eurojust bør harmonisere retssamarbejdet i EU.
I dag tager vi et skridt mere og foretager et kvalitetsløft for at skabe grundlaget for den kommende europæiske anklagemyndighed, og jeg tror således, at alt dette munder ud i et større retsområde, som ikke er et straffeområde, hr. Vitorino, men derimod et område med frihed. Jeg tror, at De har hentet inspiration i disse principper, og det er efter min mening en væsentlig ting, som vi nu skal til at afgive udtalelse om, og hvor vi mener, at det naturligvis er muligt med en åbning over for hele dette samarbejde og denne solidaritet.
Der er selvfølgelig nogle særlige problemer, og de vedrører selvfølgelig arrestordren, som vi skal overveje nøje. Jeg tror kun, at det er med hr. Di Lello Finuolis overfladiskhed og uansvarlighed, at man kan være så hurtig til at stille den italienske regering i et dårligt lys. Efter min mening er dette ikke rimeligt. Retsorganerne har deres egne processystemer, og vi er ved at forbedre denne europæiske procesret og dette europæiske samarbejdsområde, men vi skal naturligvis være meget forsigtige med at opstille en liste over forbrydelserne, for vi kan altid tilføje nye forbrydelser til listen, og enhver liste over forbrydelser vil selvfølgelig aldrig være tilstrækkelig. Vi skal være klar over, at der eksisterer grænseoverskridende forbrydelser, fru formand, og at international terrorisme er en vanskelig, væsentlig og dramatisk forbrydelse i det moderne samfund. Når det gælder disse målsætninger, er det klart, at vi skal nøjes med først og fremmest at koordinere aktiviteterne. Italiensk procesret har f.eks. nogle særlige kendetegn, og vi håber, at der er en fornuftig og aktiv enighed i Rådet.

Cerdeira Morterero
Tak, fru formand. Jeg vil imidlertid gerne fejre, at vi i dag endelig behandler disse to betænkninger, Watson- og Gebhardt-betænkningerne, selv om det er som følge af de frygtelige hændelser i USA den 11. september.
Men jeg tror, vi står over for en mulighed. Vi kan opnå et meget vigtigt fremskridt, et kæmpeskridt i opfyldelsen af Tampere-aftalen og i skabelsen af et europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som vi alle ønsker, samtidig med vi respekterer balancen mellem frihed og sikkerhed. Det skal ingen være i tvivl om. Og det vigtigste er, at vi kan bidrage med vores lille sandkorn til løsningen på dette svære, komplicerede og smertende problem, der hjemsøger os, der ikke kender grænser, og som er terrorisme.
Parlamentet gjorde sit arbejde før den 11. september og også nu. Jeg taler om den beslutning, vi vedtog den 5. september. Kommissionen har vist, at den kan handle hurtigt og effektivt og forelægge de rammeafgørelser, vi drøfter i dag.
Vi håber, at Det Europæiske Råd også er klar over omstændighederne og træffer de passende foranstaltninger i overensstemmelse med de retningslinjer, Kommissionen har udstukket, og som Europa-Parlamentet udstikker i dag. Og at det på Laeken-topmødet svarer på borgernes krav om i stadig større udstrækning at afgrænse virkefeltet for terroristerne og for terrorismen generelt på trods af de tekniske komplikationer og om på passende vis at straffe de skyldige, som har spildt så mange uskyldige menneskers blod, og som grusomt og nyttesløst har taget så mange liv.

Segni
Fru formand, da vi drøftede Schengen-aftalen, var en af de hyppigste indvendinger, at grænserne ville standse politiet og dommerne, men ikke forbryderne. Det var en logisk indvending, selv om Schengen-aftalen var et skridt længere fremme. De instrumenter, som Rådet nu skal vedtage, og navnlig den europæiske arrestordre, er et svar på disse indvendinger. Endelig standser grænserne ikke længere dommerne og politimyndighederne. Derfor er det efter min mening også et stort fremskridt for den europæiske integration, og derfor kan jeg ærligt talt ikke forstå den italienske regerings holdning, når den stiller sig tøvende over for medtagelsen af navnlig økonomiske forbrydelser på denne liste. Jeg håber, at regeringen tager sin holdning op til fornyet overvejelse i disse dage, og jeg opfordrer Kommissionen og Ministerrådet til at fortsætte i denne retning, som efter min mening er helt rigtig, eftersom alle efterforskninger tager udgangspunkt i disse forbrydelser, også de andre efterforskninger. Jeg vil i øvrigt gerne minde om, at Parlamentet allerede i juli måned næsten enstemmigt vedtog - og også Forza Italias gruppe stemte for, hr. Gargani - hr. Watsons andet forslag, hvor man netop opfordrede Rådet til at vedtage en afgørelse om en europæisk efterforsknings- og arrestordre, også - og det vil jeg gerne understrege - når det gælder korruption og svig. Der eksisterer således allerede et fortilfælde, men bortset fra det er jeg af den opfattelse, at dette er den rigtige vej at gå for Italiens og Europas sikkerhed.

Terrón i Cusí
Fru formand, jeg kommer fra et land, der er plaget af den frygteligste totalitære rædsel, nemlig den rædsel, der forsøger at sprede terror ved at henrette hvem som helst på en fuldstændig ubønhørlig måde. Når jeg ser min kollega Bárbara Dührkop og så mange ofre, kan jeg stolt og næsten rørt sige, at ingen i mit land er faldet for fristelsen til at etablere eller anmode om nødforanstaltninger.
Det, som ingen nogensinde har forstået og aldrig har kunnet tolerere i Spanien, er, at morderne, når de har krydset en grænse, som ikke længere eksisterer, ikke længere forfølges med samme styrke, som de forfølges i Spanien. Fru rådsformand, der er ikke nogen teknisk grund, der kan berettige det, og man kan ikke forklare Unionens borgere, at man af tekniske grunde ikke kan komme videre med bekæmpelsen af terror og kriminalitet.
Der er brug for en fælles definition på terrorforbrydelser og nogle fælles sanktioner for at undgå juridiske skjulesteder, som vi har hørt kommissæren sige så mange gange. Dette ville derudover sende et klart politisk budskab om Unionens arbejde på dette område. Vi kan sige det samme om forslaget om gensidig anerkendelse af retsafgørelser, som vi er blevet enige om at kalde en europæisk eftersøgnings- og arrestordre. Vi støtter en overgang til udlevering mellem medlemsstater og ophævelse af dobbelt strafbarhed, således som Kommissionen fremsætter den. Og jeg håber, at Rådet tager hensyn til Parlamentets ønske.
Fru formand, jeg tror, vi kan opnå større effektivitet uden på nogen måde at begrænse den frihed, som terroristerne og de kriminelle forsøger at tilintetgøre, ved at udvide det retlige samarbejde om bekæmpelse af terrorisme og kriminalitet.

Neyts-Uyttebroeck
Fru formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, allerførst vil jeg gerne råde bod på en forglemmelse i mit indlæg. Jeg glemte at takke ordførerne for deres fremragende arbejde, hvilket jeg hermed har forsøgt at råde bod på.
Jeg synes, at den debat, vi har været vidne til, er et meget godt eksempel på de vanskeligheder, som denne øvelse er forbundet med - hvis jeg kan kalde det en øvelse - på det arbejde, som vi står over for, og som består i at efterkomme både det, som fru Terrón i Cusí netop sagde, nemlig at terroristerne ikke må have frihed til at begå de skrækkelige forbrydelser, som de har begået, og på samme tid sørge for, at de grundlæggende rettigheder, som vi alle tillægger stor betydning, ligeledes overholdes. Det er i virkeligheden det, der er hele problemet med det arbejde, vi skal udføre. Jeg har forsøgt at forklare Dem, hvordan vi griber sagen an, og at vi arbejder ud fra den dobbelte målsætning om at arbejde hurtigt, men ikke sjusket, og at tilgodese både den kontinuerlige overholdelse af vores grundlæggende friheder, herunder de anklagedes ret til at forsvare sig og ofrenes rettigheder, som også skal have al nødvendig opmærksomhed og alle nødvendige hensyn. Det er alt det, vi forsøger at kombinere, og det er naturligvis ikke let. Som De ved, og som det er blevet nævnt under denne forhandling, vanskeliggøres arbejdet yderligere af, at medlemsstaternes traditioner, både de juridiske og de retslige, er forskellige. Også her skal vi få det hele til at gå op i en højere enhed.
Det, jeg afslutningsvis kan sige, er, at vi fortsætter med at arbejde ud fra denne dobbelte målsætning, og det er med denne dobbelte målsætning for øje, at vi forsøger at fuldføre vores arbejde, naturligvis med støtte fra Kommissionens direktion. Endelig vil jeg, hvis der skulle være behov for det, endnu en gang bekræfte, som jeg allerede gjorde det i mit indledende indlæg, at vi naturligvis sørger for, at virksomhedernes handlinger inden for rammerne af deres udøvelse af politiske rettigheder og fagforeningsrettigheder ikke under nogen omstændigheder kan opfattes som terrorhandlinger, og dermed komme med nogle motiver for at iværksætte disse nye mekanismer, som vi arbejder med.

Vitorino
Fru formand, en bemærkning for at sige til hr. Krarup, at nej, vi har ikke handlet overilet. Vi har i mere end et år arbejdet med at høre nationale eksperter og universitetsprofessorer. Vi har altid lyttet til eksperterne. Man kan ikke sige, at vores forslag er et uovervejet forslag, det afviser jeg formelt.
En anden bemærkning for at sige, at der ikke er grund til bekymring, mine damer og herrer. Definitionen af terrorisme er, som ministeren netop sagde det, en definition, der er blevet forbedret i takt med Rådets arbejde. Den er helt på linje med Europarådets konvention fra 1977. Den er helt i overensstemmelse med det indiske forslag, som nu drøftes i FN i New York, og jeg kan forsikre Dem om, at det i betragtningerne er helt klart, at hverken antiglobaliseringsdemonstrationer eller fagforeningstiltag falder ind under betegnelsen terrorhandlinger. Det er det, jeg ville kalde en kartesiansk klarhed. Det vil De kunne se i teksterne.
Endelig en sidste bemærkning for at sige, at Kommissionens samvittighed er helt ren. Vi forstår det politiske problem, ja, endog det politiske drama, som er forbundet med det enorme skridt, vi er ved at tage for at gøre Europa til et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, og vi ved, at det i sidste ende er nødvendigt at være tro over for værdierne, og det er jeg sikker på, at vi er, tro over for værdierne respekt for retsstaten og borgernes grundlæggende rettigheder. På samme tid er friheden, frihedsmyndigheden, imidlertid betinget af, at man er hård, når det gælder bekæmpelse af forbrydelser og terrorisme, og vi vil også være hårde i den forbindelse.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
(Mødet udsat kl. 20.25 og genoptaget kl. 21)

Sikkerhed inden for civil luftfart
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0415/2001) af Foster for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fastsættelse af fælles bestemmelser om sikkerheden inden for civil luftfart (KOM(2001) 575 - C5-0481/2001 - 2001/0234(COD)).

Foster
Hr. formand, de tragiske begivenheder den 11. september i USA har bevirket, at der igen er sat fokus på kravet om større flysikkerhed. Det Europæiske Råd, der mødtes dagen efter terrorangrebene mod USA, har anmodet Rådet (transport) om at foretage en vurdering af de foranstaltninger, der skal træffes for at forbedre flysikkerheden, samt om at færdiggøre behandlingen af de foranstaltninger, der allerede er foreslået.
Selve forslaget til forordning var rimeligt enkelt, og det er blevet ændret. Det tekniske bilag, dokument 30 fra den europæiske konference for civil luftfart (ECAC), var imidlertid forældet. Parlamentet har lovet at svare hurtigt på udfordringen, men det bør imidlertid ikke medføre, at Parlamentet behandler forslaget mindre grundigt end ellers, og vi forbeholder os retten til under andenbehandlingen at ændre det reviderede bilag til den forordning, der er vedtaget af Rådet i den fælles holdning.
Jeg har mødtes med repræsentanter fra Rådet og Kommissionen, og jeg har foretaget en omfattende høring af industrien. På grund af de tidligere nævnte problemer med bilaget valgte jeg at gå videre med betænkningen ud fra følgende retningslinjer: Jeg ville arbejde med forslaget til forordningen og bilaget uden at ændre det oprindelige bilag, der blev overdraget til Parlamentet, men jeg ville forbeholde mig retten til en andenbehandling efter vedtagelsen af Rådets fælles holdning. Denne fremgangsmåde sker efter fastlagte procedurer og sikrer en objektiv kontrol.
Forslaget til forordning vedrører primært adgangskontrol og screening af passagerer, bagage og fragt på jorden i lufthavne, hvilket er udførligt beskrevet i min begrundelse. Anvendelsesområdet omfatter ikke sikkerheden om bord, som måske også skal revideres engang i fremtiden. Der er tale om de tekniske standarder, som den europæiske konference for civil luftfart (ECAC) vedtog i 1992 i sit dokument 30 (del 2) om sikkerhedsspørgsmål, der senest blev ændret i januar 2001, og som i øjeblikket er ved at blive justeret. ECAC har 38 medlemmer, herunder alle EU-medlemsstaterne. Det skal bemærkes over for Parlamentet, at denne aftale, der er indgået mellem de 38 lande, vil skabe præcedens, idet det er første gang, at aftalen vil være bindende for de kontraherende parter. Tidligere har dokument 30 kun været brugt som en generel vejledning.
I henhold til den fælles beslutning, som Parlamentet vedtog på det seneste plenarmøde om luftfart, skal teksten ændres på følgende nøgleområder: For det første skal medlemsstaterne have ansvaret for ekstra sikkerhedsomkostninger som følge af terrorangrebene. For det andet skal inspektioner af lufthavne være uanmeldte, hvis lufthavnene skal inspiceres under de faktiske driftsforhold. For det tredje skal medlemsstaterne hjælpe arbejdsgiverne med at kontrollere de ansatte, der er beskæftiget med alle former for sikkerhedsopgaver, ikke mindst fordi arbejdsgivere ikke altid har adgang til personlige oplysninger på grund af streng lovgivning om privatlivets fred. For det fjerde, hvor der er krav om ændringer af lufthavne, gælder en tidsfrist på seks måneder. For det femte skal der udarbejdes en procedure, sådan som det i øjeblikket er tilfældet i ECAC, som giver industrien adgang til komitologiudvalget, uden at den støder på problemer med gældende retlige regelsæt.
Endvidere ønsker vi et mere effektivt internationalt samarbejde på området for udveksling af oplysninger af sikkerhedsmæssige grunde.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi alle er opmærksomme på de katastrofale følger af den 11. september for luftfartsindustrien og turistsektoren. Omkring 200.000 direkte berørte job er allerede gået tabt på verdensplan, herunder 30.000 i EU, og det er blot toppen af isbjerget. Det er ikke kun de store virksomheder, der er blevet ramt, men også tusindvis af mindre virksomheder såsom de små flyveklubber, der uddanner morgendagens piloter. Luftfartsselskaber, lufthavne, producenter, hoteller og transportsektoren er alle afhængige af, at vi finder en løsning på dette problem. Nærværende betænkning er ikke den eneste løsning, men den er et skridt i den rigtige retning, hvis medlemsstaterne lever op til deres moralske forpligtelse til at beskytte deres borgere, og hvis de accepterer deres ansvar for at hjælpe med at finansiere disse ekstra sikkerhedsforanstaltninger. Det er helt klart, at der er behov for en hurtig indsats for at genskabe offentlighedens tillid, hvilket kan hjælpe luftfartsindustrien, turistsektoren og EU som helhed betragtet.

Wiersma
Hr. formand, min gruppe vil naturligvis gerne medvirke til en hurtig udformning af fælles regler for den civile luftfarts sikkerhed. Det behøver ikke nogen nærmere forklaring efter begivenhederne den 11. september.
Hvad os angår, drejer det sig om de fire punkter, som vi har givet udtryk for i vores ændringsforslag, idet vi vil tage hensyn til interesserne i den sektor, hvor sikkerhed og en rimelig fordeling af de byrder og omkostninger, som er forbundet dermed, skal komme i første række.
For det første må vi stræbe efter det højest mulige sikkerhedsniveau, når det gælder beskyttelsen af og i lufthavne. Det er også det mindste, som borgerne kan forlange af os.
For det andet skal det undersøges, om supplerende foranstaltninger, som måske vil blive truffet senere, er i overensstemmelse med gennemførelsen af de nu foreliggende bestemmelser. Det betyder, at vi må undersøge ordentligt, om det, der foreslås, også vil fungere i praksis.
For det tredje skal Kommissionen, i samarbejde med ECAC og ICAO, fastslå, om lufthavne i tredjelande, altså lufthavne uden for lovbestemmelsernes anvendelsesområde, opfylder væsentlige sikkerhedsbetingelser, for eventuelle lækager i det nye system vil først og fremmest opstå der. Jeg ved af egen erfaring, hvordan man i Albanien kan komme ind i flyet uden at gå igennem en bombekontrol.
Det fjerde og sidste punkt er, at vi for at undgå illoyal konkurrence vil have, at der kommer ensartede regler for finansieringen af de foreslåede foranstaltninger. Det kan indebære offentlig støtte, men så skal den være direkte knyttet til de ekstra udgifter i forbindelse med denne ordning. I den forbindelse skal det naturligvis bevises, at støtten virkelig er nødvendig. Selve sektoren, virksomheder og brugere, skal også bære en del af udgifterne.

Markov
Hr. formand, mine damer og herrer, Parlamentet, Rådet og Kommissionen er enige i bestræbelserne på at øge sikkerheden inden for luftfarten. Den straks påbegyndte debat om det viser jo også, at vi er fuldstændig enige i de grundlæggende tanker. Hændelserne den 11. september har naturligvis også vist, at der er flere huller, som man må se isoleret på i forhold til de strukturelle problemer, som mange flyselskaber havde inden da. Det må man ikke blande sammen.
Vi mener, at alle sikkerhedsrelevante områder, det vil sige i lufthavnene, ved check-in, ved bagagehåndtering, og også i flyet skal forbedres. Min gruppe og jeg mener, da sikkerhed er i offentlighedens interesse, da sikkerheden skal garanteres for alle borgere, som anvender flyselskaberne, at det offentlige skal være med til at betale de omkostninger, som opstår på grund af den øgede sikkerhed. Det kræver naturligvis fælles europæisk handling, da vi ellers ikke løser problemet, og da det ellers ville være konkurrenceforvridende, hvis man igen kun pålagde lufthavnene eller flyselskaberne ansvaret.
Vi ved selvfølgelig godt, at vi har et problem. Generelt handler debatten i Parlamentet altid om liberalisering, det vil altså sige, at vi nu i denne liberaliserede sektor også vil øge sikkerheden med offentlige midler. Det betyder naturligvis, at vi må tale generelt om, hvilke forholdsregler der skal og kan tages for at gribe ind i liberaliserede markeder med offentlige penge.

De Palacio, Loyola
Tak, hr. formand, mine damer og herrer, lad mig først og fremmest takke Parlamentet for at have sat emnet sikkerhed inden for civil luftfart på dagsordenen for dette plenarmøde. Jeg vil således takke for Deres hurtige behandling af denne sag på grund af de hastesager, der er opstået som følge af den generelle situation.
Jeg lykønsker Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme med at have afsluttet førstebehandlingen af Kommissionens forslag på så kort tid. Men selv om det er blevet gjort hurtigt, er det ikke gået ud over kvaliteten i det udførte arbejde. I denne henseende vil jeg navnlig takke fru Foster som ordfører for dette initiativ for det glimrende arbejde, hun har udført på trods af hastebehandlingen og tidsmanglen. Derudover har hun også lyttet opmærksomt til de involverede sektorer, hvilket er den bedste måde at handle på.
Hvis vi tager hensyn til situationens alvor og behovet for at give et hurtigt svar og ligeledes Det Europæiske Råds mandat den 21. september i år, var vores mål at få en aftale i stand før årets udgang. I sin betænkning indser fru Foster fuldt ud behovet for at harmonisere styrkelsen af de sikkerhedskrav, der gælder for civil luftfart efter den 11. september. Jeg er glad for at kunne meddele, at Kommissionen generelt er enig i betænkningen, eftersom den støtter vores hensigt om at indføre fælles EU-sikkerhedsbestemmelser for civil luftfart og om at etablere en fællesskabsinspektionsordning, der skal afprøve systemernes effektivitet og ensartethed og således forstærke de sikkerhedsforanstaltninger, der, som hr. Wiersma eller hr. Markov påpegede, haster og er absolut nødvendige.
Hvad angår de foreslåede ændringer, kan første del af ændringsforslag 14 om den gradvise indsættelse af bestemte sikkerhedsforanstaltninger accepteres i princippet, selv om vi burde tilpasse de berørte foranstaltninger og tidsfristen lidt.
En række ændringsforslag skal garantere, at en del af anvendelsesomkostningerne for sikkerhedsforanstaltningerne midlertidigt eller fast afholdes af Unionens medlemsstater. Hvad angår disse ændringsforslag 1, 6, 10, 11, 15, 19, 21 og 22, er Kommissionen fuldt ud enig i ånden, og vi kan i princippet acceptere dem, selv om de rejser et vigtigt spørgsmål om sikkerhedsforanstaltningernes finansiering. Vi må se, hvilken ordlyd de kan få, så Kommissionen kan godkende dem.
Nu til dags kan situationen variere fra det ene land til det andet og endog fra den ene lufthavn til den anden. Men Kommissionen mener ikke, at denne faktor kan forbedre effektiviteten i sikkerhedsforanstaltningerne.
Kommissionen anførte i sin meddelelse fra den 10. oktober om terrorangrebenes økonomiske virkninger, at man kunne overveje muligheden for med offentlige midler at finansiere de supplerende sikkerhedsforanstaltninger. Jeg må desværre meddele, mine damer og herrer, at modtagelsen af denne meddelelse i Rådet ikke var spor entusiastisk for at sige det mildt. Hvis jeg skal være helt ærlig, fik det ikke særlig stor opbakning fra flertallet af Unionens medlemsstater.
Derfor ved jeg, at en sådan henvisning i denne forordning vil skabe alvorlige problemer i Rådet, selv om vi er enige i Parlamentets holdning, for vi ved, hvilken stor krise den europæiske luftfartssektor gennemgår for øjeblikket. Det er en sektor, som derudover skal modstå den efter min mening i mange tilfælde illoyale konkurrence fra de amerikanske selskaber, som nyder godt af de store direkte støtteordninger, som USA's regering tildeler.
Det er også muligt, at finansieringen af de foranstaltninger, som ikke direkte er forbundet med en forbedring af sikkerheden, ikke medtages i denne forordning.
For at finde en løsning på det alvorlige problem med finansiering af supplerende foranstaltninger vil jeg imidlertid gerne forpligte mig til at analysere behovet for at harmonisere tilrettelæggelsen og finansieringen af sikkerhedskontrollerne i Unionens medlemsstater. Og jeg vil tage hensyn til, hvad der sker i USA, og stille de nødvendige forslag for at tage resultatet af disse analyser med i betragtning. Således ville Kommissionen tage hensyn til den holdning, som Parlamentet har givet udtryk for i de forskellige ændringsforslag, som jeg er sikker på, De vedtager i morgen.
Kommissionen bliver nødt til at forkaste ændringsforslag 7, som foreslår at stryge en fællesskabsmekanisme, der skal kontrollere proportionaliteten og berettigelsen af strengere sikkerhedsforanstaltninger inden for civil luftfart, som medlemsstaterne har vedtaget, selv om Parlamentet og Rådet er af samme opfattelse. Vi mener, det er rimeligt at give Kommissionen beføjelse til at undgå falske restriktioner, der berettiges af økonomiske grunde.
Ændringsforslag 9 foreslår, at alle luftfartsselskaber meddeles resultaterne fra rapporternes fællesskabsinspektion. Mine damer og herrer, disse rapporter indeholder generelle oplysninger om medlemsstaternes og Unionens anvendelse af forordningen og om funktionen af dens eget kvalitetskontrolsystem og evnen til at afsløre mangler. Imidlertid nævner de ingen detaljer som risikoniveauet og udviklingen i hvert luftfartsselskab. Derfor ville det ikke bidrage noget til forbedringen af den individuelle sikkerhed at viderebringe disse rapporter, og derfor kan Kommissionen ikke acceptere indholdet i dette ændringsforslag.
Der er andre ændringsforslag, som også er blevet afvist, fordi de indebærer retlige problemer. Det gælder ændringsforslag 14, sidste afsnit, ændringsforslag 5, som ændrer de referencebestemmelser, som en ekstern organisation, CEAC, skaber, ændringsforslag 12, som er i modstrid med komitologiprocedurerne og ændringsforslag 17, som ville udsætte forordningens ikrafttrædelse og underkaste den en undersøgelse om dens indvirkning uden at angive den endelige afgørelse.
Kommissionen kan acceptere de øvrige ændringsforslag, da de forstærker eller præciserer teksten. Kommissionen kunne ligeledes acceptere ændringsforslag 20. Dog ville det blive indviklet af gennemføre virkningen i udlandet, idet det skulle baseres på bi- eller multilaterale kontroller.
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen har gjort sig store bestræbelser i forsøget på at opnå en aftale mellem Rådet og Parlamentet ved førstebehandlingen om et så vigtigt og navnlig så presserende emne. Jeg er bange for, dette ikke bliver muligt, da der ikke foreligger nogen aftale før afstemningen i morgen. Imidlertid tror jeg, vi om kort tid, til marts, vil kunne stå med en tekst med en lille forsinkelse, men hvis det ender med en bedre kvalitet i teksten og forslagene, er det heller ikke så dramatisk, hvis vi tager hensyn til, at Unionens medlemsstater allerede er begyndt at anvende en del af de her behandlede foranstaltninger.
Mange tak, hr. formand. Jeg vil igen lykønske fru Foster. Endnu en gang tak til Parlamentet for hastebehandlingen og de bestræbelser, De har gjort Dem med denne foranstaltning, som er afgørende, og jeg håber, at vi til marts endelig får en fuldstændig aftale mellem alle institutionerne.

Formanden
Mange tak, fru de Palacio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0390/2001 af Theato for Budgetkontroludvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser (KOM(2001) 272 - C5-0225/2001 - 2001/0115(COD));
A5-0393/2001 af Bösch for Budgetkontroludvalget om Kommissionens årsberetning for 2000 om beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser og bekæmpelse af svig (KOM(2001) 255 - C5-0469/2001 - 2001/2186(COS)) og Kommissionens meddelelse "Beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser, Bekæmpelse af svig, Handlingsplan for 2001-2003" (KOM(2001) 254 - C5-0470/2001 - 2001/2186(COS)).

Theato
Hr. formand, beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser, det er et begreb, som er svært for borgerne derude at forstå. Det kommer ellers tæt på dem, når de som skatteydere giver penge til opbygningen og udbygningen af et fælles Europa, men ikke til misbrug, svig og anden kriminalitet. Borgeren kan med rette forlange, at de europæiske institutioner, som han betror sine penge, passer godt på dem, og at de opdager og forfølger eventuelt svig. At vi forsvarer denne tillid fra borgerne med alle midler, det skal være vores budskab.
Blot har disse midler hidtil været sløve våben, og svindet i Fællesskabets budget på grund af kriminalitet stiger, som tallene med en fordobling til over 2 milliarder euro sidste år er et bevis på. De ukendte tal kan i øvrigt være højere. På trods af at flere sager bliver opklaret, kan det grænseoverskridende retslige samarbejde langtfra følge med den grænseoverskridende organiserede kriminalitet. I mange år har Rådet, Kommissionen og Parlamentet beklaget denne situation, dog er der indtil videre ikke gjort noget ved den. Den konvention om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser, som blev underskrevet i Cannes for godt seks år siden, og den tilhørende protokol er endnu ikke ratificeret i alle medlemsstater og derfor ikke trådt i kraft. Trods Parlamentets gentagne appeller og beslutninger og Rådets mange topmødeerklæringer findes der stadig ikke nogen fælles europæisk retsramme til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser, ja, ikke engang en entydig definition af begrebet svig, der skader Fællesskabets finansielle interesser, for slet ikke at tale om gennemførelsen af undersøgelser og retsforfølgning, som på samme tid skal være virksomme, passende og virke afskrækkende.
I denne blokadesituation er Kommission nu kommet med et direktivforslag, som gentager elementerne i konventionen fra 1995 og delvist inddrager protokollen, i øvrigt et forslag, som Europa-Parlamentet allerede i sin tid stillede før topmødet i 1995. Kommissionen støtter sig med rette til artikel 280, stk. 4, i Amsterdam-traktaten, ifølge hvilken Fællesskabet er forpligtet til aktivt at medvirke til at beskytte sine egne finansielle interesser. Dette skulle sætte en stopper for den udsigtsløse debat om tilknytningen til den første eller den tredje søjle i traktaten, eftersom Nice-traktaten bekræfter, at beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser henhører under den første søjle. Vi skal altså ikke fortabe os i juridiske analyser, men derimod komme med et klart signal. Vi tager strafferetlig beskyttelse af Fællesskabets finansielle midler mod kriminelt misbrug alvorligt.
Vi hilser for så vidt Kommissionens forslag om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning velkomment. Men det kan kun være et første skridt på vejen mod oprettelsen af en europæisk anklagemyndighed til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser, som det allerede blev krævet ved regeringskonferencen om Nice-traktaten, hvilket dog desværre ikke blev behandlet. Vi afventer utålmodigt, fru Schreyer, Kommissionens grønbog om dette emne. Det ville være godt at have denne grønbog allerede nu sammen med direktivforslaget.
For at råde bod på dette kræver Budgetkontroludvalget med sine ændringsforslag, at der ved den næste traktatrevision oprettes en europæisk anklagemyndighed efter modellen corpus juris og som en del af den første søjle. Allerede på topmødet i Laeken skal der fastlægges en passende kurs. Som et skridt derimellem uden traktatændring foreslår Budgetkontroludvalget oprettelse af en intern anklagemyndighed for finansielle anliggender i overensstemmelse med den trefasede model i Den Uafhængige Ekspertgruppes anden beretning.
Som allerede nævnt, hilser vi Kommissionens forslag velkomment, men vi kræver et gennemgribende instrument, det vil sige en forordning i stedet for et direktiv. Hvorfor? Direktiver forpligter medlemsstaterne med hensyn til mål, forordninger fastsætter også bestemmelser om, hvilke instrumenter der skal anvendes for at nå disse mål. Direktivforslaget skal indeholde en fælles definition i alle medlemsstaters strafferet af bestemte begreber som svig, korruption, hvidvaskning af penge osv., der skader Fællesskabets budget. For at undgå fornyet forvirring, som det allerede har været tilfældet, er en forordning uden tvivl at foretrække som retligt instrument.
Jeg opfordrer indtrængende Parlamentet, Kommissionen og Rådet til i fællesskab at forfølge dette nødvendige politiske mål. Jeg beder Dem om at stemme for min betænkning, til hvilken der ikke foreligger nogen ændringsforslag.

Bösch
Hr. formand, hvis De ser på tallene for svig, tallene for uregelmæssigheder i det europæiske budget for 2000, ser De frem for alt en gevaldig stigning i antallet af konstaterede uregelmæssigheder. For at få det helt på det rene, så er det i og for sig ligegyldigt for skatteyderne, om det handler om svig eller uregelmæssigheder, for pengene er blevet brugt på en måde, som ikke er korrekt. Nu kan man naturligvis mundhugges om, hvorvidt antallet af sager, der er blevet opklaret, er steget, eller om der har været tale om øget svig, eller om der har været flere uregelmæssigheder. Jeg vil mene, at det sandsynligvis er både og. Måske har kommissæren en anden mening om dette, men vi kan jo ikke gå så vidt som til at sige, at vi, når vi på et tidspunkt har konstateret 100% uregelmæssigheder, så har der været tale om den bedste bekæmpelse af svig, for så har vi slet ikke noget budget længere.
I denne situation - og måske har den ansvarlige kommissær også engang i et tidligere liv været parlamentsmedlem - må man i denne funktion spørge sig selv, hvad der mon ville ske i en virksomhed, hvis ledelsen præsenterede sådanne tal et år. Vi bliver jo her hele tiden konfronteret med udtalelser om, at vi er en af de bedste forvaltninger. Det bestræber vi os på. Jeg mener, at der for en gangs skyld gerne måtte ske noget andet end det, Kommissionen her byder os som handlingsplan.
Jeg synes, vi bør overveje - og det var egentlig også hensigten med min betænkning - hvor denne rejse dog kan gå hen. Fru Theato har allerede nævnt en mulighed, hvilket er en vigtig mulighed. Det kan vi ikke komme uden om, hvis vi ønsker at ændre noget. Vi må beskæftige os med spørgsmålet om en europæisk anklagemyndighed, og det uden undskyldninger om traktatændringer. Traktaten giver os muligheder. At De, fru Schreyer, vægrer Dem imod det, det er Deres sag, men vi kan ikke over for vores skatteydere blive ved med at være handlingslammede og sige, at der ikke er noget at gøre. Det er ikke derfor, vi er blevet valgt. Vi er blevet valgt for at gøre noget, fru Schreyer, og det vil jeg gerne minde Dem om.
På samme måde skal vi i større grad fokusere på spørgsmålet om beskyttelsen af Unionens finansielle interesser i ansøgerlandene. Også i denne forbindelse er der blevet og bliver der stillet forslag, som sigter på, at vi på et tidspunkt også lader Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig få rådgivningskompetence - det er vi godt klar over. Det skyldes ikke ansøgerlandene, som vi har set det med Slovakiet, men derimod Kommissionens manglende evne til at tage hånd om udvidelsesproblematikken på en passende måde, så vores borgere kan få indtryk af, at denne udvidelse er forberedt på en sådan måde - også i finansiel henseende - at de kan sige ja til det. Kommissionen har et stort ansvar i denne forbindelse. Jeg mener, hvis man er nødt til at fremlægge og realisere sådanne tal, fru kommissær, så ville jeg næsten have tendens til at mene, at man bør benytte alle lejligheder, der byder sig, for at forbedre tingene.
Jeg har et sidste punkt, hvor jeg synes, det ville være dejligt, hvis vi i det mindste på det punkt kunne benytte lejligheden til at gøre noget i fællesskab. Det gælder følgende spørgsmål: Fru Schreyer, der er planer om at indsætte hr. Alberto Perduca som leder af den operative afdeling hos Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, OLAF. Hans kvalifikationer som statsadvokat, hans erfaringer i kampen mod mafiaen, men også hans internationale erfaringer gør ham til den ideelle mand til denne opgave. Desværre har den nye italienske regering blokeret for hans udnævnelse i månedsvis efterhånden. Måske kan De sige os, fru Schreyer, hvad Kommissionen hidtil har gjort i denne sag. Kunne det i denne sag ikke være nødvendigt, at kommissionsformanden greb ind personligt? Er dette måske - det kan man håbe - allerede sket?

Schreyer
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, i 1995 underskrev medlemsstaterne i fællesskab en konvention, hvori det med henblik på beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser er fastsat, at medlemsstaterne skal straffe svig, der skader Fællesskabets finansielle interesser. Senere blev der underskrevet protokoller, som også nævner, at korruption og hvidvaskning af penge som følge af svig, der skader Fællesskabets finansielle interesser, er strafbart.
Der er egentlig ikke noget at udsætte på denne konvention og disse protokoller med undtagelse af, at de endnu ikke alle er blevet ratificeret, og dermed er de endnu heller ikke trådt i kraft. Jeg vil ikke undlade at nævne, at der i 2000 er sket bevægelser med hensyn til ratifikationen. Jeg har også ved alle møder med finansministrene næsten ligget på knæ for gentagne gange at bede dem om at gennemføre ratifikationen, men det er jo netop dem, der bestemmer hastigheden. Protokollen, som regulerer bestemmelserne om hvidvaskning af penge som en strafbar handling, er indtil videre kun blevet ratificeret af syv medlemsstater. Det ville tage lige så lang tid, hvis man skulle vente på afslutningen af denne proces. Det vil vi ikke være med til, derfor direktivforslaget, som overfører det væsentlige indhold fra protokollen og konventionen til et direktiv, og dette er jo allerede på forskellig vis blevet debatteret i Parlamentet, ligesom formanden også gentagne gange har stillet krav om det.
Jeg vil gerne takke Dem, fru Theato, og naturligvis også hele udvalget for, at De sammen med os siger, at nu er det nok, nu tager vi fællesskabsretten til hjælp og holder op med at stole på konventionen, altså instrumentet fra den tredje søjle.
Budgetkontroludvalget har stillet mange ændringsforslag, der har været til afstemning i udvalget. For mange af forslagene har Kommissionen den samme målsætning og det samme ærinde. Alligevel, for størstedelen af ændringsforslagene gælder, at det fremsatte direktivudkast efter Kommissionens mening ikke er juridisk korrekte. Jeg må derfor bede om, at man så at sige ikke betragter direktivforslaget som et træ, hvorpå man kan hænge en lang række af ønsker, sager og forslag. Det gælder især den europæiske anklagemyndighed. Hr. Bösch, jeg må endnu en gang sige til Dem, at Kommissionen naturligvis er traktaternes vogter. Ifølge vores klare analyse kan man ud af artikel 280, i den form som den står i traktaten, ikke udlede dette, heller ikke den "lille" anklagemyndighed, for at anvende dette begreb igen.
Efter vores vurdering, som der jo i øvrigt er enighed om, mangler det retlige grundlag for OLAF-overvågningsudvalget. Det ville heller ikke være muligt at anvende en forordning som instrument, for i Deres forslag er det f.eks. nødvendigt, at der skal oprettes en undersøgelsedommerfunktion hos EF-Domstolen. Men EF-Domstolens opgaver og juridiske funktioner er reguleret detaljeret i traktaten. Derfor er det ikke muligt så at sige at institutionalisere en ny undersøgelsesdommer ved hjælp af en forordning. Også det kræver en traktatændring. Men vi fremlægger om få uger - og fru Theato har nævnt dette - grønbogen. Denne grønbog vil naturligvis skabe en omfattende debat. Jeg er helt sikker på, at De som forkæmper for dette forslag så at sige vil tage denne debat med ud i fagkredse og i medlemsstaterne, så vi ikke endnu en gang oplever en situation som i Nice, hvor der var lutter forbehold, men intet samtykke.
Også for andre ændringsforslag mangler retsgrundlaget efter vores mening. Forskrifter om samarbejdet mellem medlemsstaternes anklagemyndigheder ville heller ikke være forenelige med artikel 280 i traktaten, da de vedrører anvendelsen af strafferetten i medlemsstaterne samt deres strafferetspleje. Heller ikke forslaget om at lave en forordning i stedet for et direktiv kan Kommissionen gå med til, fordi Fællesskabet i øjeblikket ikke kan vedtage umiddelbart anvendelige love i medlemsstaterne. Jeg forstår Dem, og jeg støtter naturligvis også i lyset af den nuværende situation kravet om at gennemføre dette hurtigt, men vi er bare langt fra den mulighed, at Det Europæiske Fællesskab kan lovgive direkte. Jeg er sikker på, at netop dette i sandhed heller ikke ville blive mødt med velvilje i medlemslandenes parlamenter.
De ændringsforslag, som Kommissionen kan stemme for uden forbehold, er ændringsforslag 2 og 11. De understreger endnu en gang, hvor vigtig den nye artikel 280 er for beskyttelsen af de finansielle interesser. Ændringsforslag 27, som omhandler frihedsstraf, der kan medføre udlevering, er uomgængelig for en effektiv bekæmpelse af den økonomiske kriminalitet, og også de to første sætninger i ændringsforslag 3 og 7 bifaldes af Kommission, såfremt der skal stemmes særskilt om dette i morgen.
Jeg vil gerne understrege, at forslagene om at udvide kataloget om strafferetlig forfølgning til beskyttelse af de finansielle interesser, nemlig med svig i forbindelse med udbud og misbrug af embedsbeføjelser, er meget bemærkelsesværdige, og efter min mening er de i høj grad også en overvejelse værd. Det er i virkeligheden mere et spørgsmål om, hvilken strategi man vælger. Den strategi, som Kommission foreslår, er netop at overtage ordlyden i konventionen, næsten som den er, og dermed stille medlemsstaterne i den situation, at de jo allerede en gang har stemt for netop denne tekst, og at der derfor ikke er nogen grund til at ændre den til et andet instrument, som har en klar tidsfrist.
Det er et af de retlige initiativer til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser, som Kommissionen tager. Kommissionen har i meddelelsen om bekæmpelse af svig lavet en liste over de forslag, vi har stillet i 2000, f.eks. forslaget om ændring af direktivet om hvidvaskning af penge, forslaget om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri eller foranstaltningerne til bekæmpelse af piratkopiering. Det hører jo også med til bekæmpelse af svig.
Kommissionens meddelelse indeholder også 50 sider med de foranstaltninger, som medlemsstaterne har gennemført i 1999 og 2000 til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser. Det drejer sig f.eks. om Belgiens udvidelse af toldforvaltningen til en zone på 12 mil ud for kysterne, oprettelsen af et centralt kontrolinformationssystem i Danmarks told- og skatteforvaltning og personaleudvidelser hos generalinspektionen for landbrugsudgifter i Spaniens regioner. I Det Forenede Kongerige er der f.eks. oprettet et koordinationskontor for gennemgribende undersøgelser på strukturfondsområdet.
Hvad angår strukturfondene, har ordføreren, har De, hr. Bösch, inddraget Revisionsrettens meget kritiske beretning, som anskueliggør, hvor forskelligt forordningen anvendes af medlemsstaterne, så der må indberettes fejl ved implementeringen af strukturfondene. Jeg kan forsikre Dem om, at jeg ligeledes er enig i Deres kritik og i Revisionsrettens kritik. Vi arbejder derfor meget intensivt på sammen med medlemsstaterne at få arrangeret en mere ensrettet og frem for alt grundigere gennemførelse af denne indberetningsforordning. Det giver også de første gode resultater. Jeg må virkelig endnu en gang sige, at der, også selv om vi sandsynligvis ikke kan blive enige om fortolkningen, i de foregående år netop har været tale om en meget tøvende gennemførelse. Vi noterede os, at det tog evigheder, før der kom indberetninger. Det er nu reelt blevet bedre, men det medfører naturligvis, at der netop også kommer flere indberetninger. Det er som med politiets statistikker: Er det godt eller dårligt, når antallet af sager, som politiet opklarer, stiger eller falder?
Jeg vil derfor indtrængende anmode om ikke at bringe de medlemsstater i miskredit, der tager indberetningen seriøst og reelt også i henhold til forordningen indberetter ofte, og ikke at sige, at det så at sige er højborge, for det er et svært instrument. Vi har så at sige en negativ motivation, for jo mere der indberettes, jo flere oplysninger har vi naturligvis til rådighed til finansiel kontrol. Vi kan blot ikke se bort fra disse midler.
Jeg er også enig med ordføreren, jeg er enig med Dem, hr. Bösch, i, at vi skal gøre statistikken til et bedre informationsgrundlag for at kunne fastslå, hvad der er nye inberetninger, og hvad der er indberetninger, som i forvejen findes i statistikken. Frem for alt skal vi kontrollere, hvad der kan udledes af indberetningerne, hvilke foranstaltninger der skal iværksættes. OLAF arbejder på det, Generaldirektoratet for Budgettet og Generaldirektoratet for Regionalpolitik arbejder på det, men det er et besværligt projekt. Jeg er sikker på, at det heller ikke kommer til at lykkes næste år, som vi egentlig havde bestræbt os på, men vi må sørge for, at der så at sige sektor for sektor skabes et bedre informationsgrundlag. Det afhænger også af samarbejdet med medlemsstaterne, hvor OLAF jo arbejder tæt sammen med det såkaldte COCOLAF.
Jeg kan dog meddele, at al mistanke om svig - også netop i forbindelse med strukturfondene - ledes videre til OLAF. De mest hyppige uregelmæssigheder i forbindelse med strukturfondene omhandler f.eks. medlemslandenes godkendelse af projekter, efter at støtteperioden egentlig allerede er udløbet. Der dukker især også fejl op, fordi andre af Fællesskabets politikker ikke overholdes. En meget hyppig fejl består i, at projekter godkendes, selv om der endnu slet ikke er foretaget miljøkontrol. Mange midler overføres til infrastrukturområder, og det er som nævnt en hyppig fejl. Hvis De nu spørger, hvad der kan ske ved det, så er det naturligvis svært at sige. Det er ikke nogen finansiel skade, men måske er det en miljøskade, fordi der netop ikke er foretaget miljøkontrol.
Med hensyn til den finansielle kontrol, som jo også er et vigtigt punkt, vil vi for den nye støtteperiode lave skrappere regler. De har i Deres betænkning nu krævet, at der for hvert enkelt tilfælde skal laves en liste over alle uregelmæssigheder vedrørende finansiel kontrol og strukturfonde, som er indberettet fra 1995 til 2000, inden den 15. december. Det er oplysninger, som vi ikke har, og som ikke vil være til rådighed så hurtigt. Kommissionen kan give tilsagn om, at vi nu vil forsøge for de nye indberetningers vedkommende at få disse oplysninger direkte, så indberetningerne får en informativ værdi, netop for at se, hvilke indberetninger der omhandler finansielle skader.
Hvordan vil direktivet til beskyttelse af de finansielle interesser mon blive behandlet i Rådet? Desværre har et par medlemsstater allerede helt klart reageret negativt på dette direktiv, og det af retsdogmatiske grunde. De har været inde på det. Alle medlemsstater vil så i Rådet sige, ja naturligvis, vi må gøre noget på dette område, men alligevel argumenteres der, nej, det er en sag, der henhører under den tredje søjle og ikke under den første. Altså, jeg kunne godt engang tænke mig at opleve, at disse justitsministre, som argumenterer på denne måde, også gjorde det i en offentlig debat. Det var der ikke nogen, der ville kunne forstå. Befolkningen accepterer heller ikke, at der bliver sagt "på dette område kan vi ikke gøre noget, fordi dette henhører under den første søjle og hint under den tredje søjle, og kun via den tredje søjle vil der kunne handles i fællesskab".
Det er helt sikkert, at der til beskyttelsen af Fællesskabets interesser er brug for fælles instrumenter, og jeg er meget glad og taknemmelig for, at Europa-Parlamentet og Kommissionen har de samme intentioner i denne sag.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, Europa er altid blevet opbygget på basis af de personer, der har løbet en risiko, og det har Parlamentet - i særdeleshed dets Budgetkontroludvalg - naturligvis gjort i denne sag om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser. Særlig en af ordførerne, fru Theato, formand for nævnte udvalg, skal have anerkendelse for sin indsats og for, at de successer, vi når på dette område, i høj grad er hendes fortjeneste.
Når det er sagt, deler jeg, hr. formand, ligesom en betydelig del af forsamlingen, Kommissionens bekymringer. Vi skal gå mod et område med retfærdighed, og det kræver ansvarlighed i den måde, det gøres på, for det er en konstant i opbygningen af Europa, at de kræfter, der bremser denne opbygning, benytter sig af de fejl, som de mest entusiastiske begår, når de taber traktaten af syne.
Det er derfor, hr. formand, at jeg i dag her repræsenterer en kritisk røst, ikke om tanken om en europæisk anklager, men om den kendsgerning, at vedtægten herfor fastsættes i detaljer - det er naturligvis rigtigt, at det er en overgangsvedtægt, men det er, når alt kommer til alt, en vedtægt. Det drejer sig om en figur, som kræver overvejelse fra Parlamentets side, ikke kun overvejelse fra Budgetkontroludvalgets side, men overvejelse fra Parlamentets side, overvejelse i dialog med institutionerne og i særdeleshed i dialog med Kommissionen. Herefter kan vi efter fælles overenskomst stille et forslag med hjemmel i traktaten.
Og jeg siger det samme om kommissærens overvejelser om ordførerens idé om at bruge en forordning i stedet for et direktiv. Det hører ikke ind under Parlamentets beføjelser. Det drejer sig om vores samfunds og retsstaternes beføjelser. Der kan ikke på fællesskabsplan skabes direkte forpligtelser for borgerne med undtagelse af særlige omstændigheder.
Og derfor rejser jeg, hr. formand, en kritisk røst, kritisk, men fuld af beundring over den indsats, der er gjort.

Morgan
Først vil jeg gerne takke de to medlemmer for deres arbejde med at skrive betænkningerne. De har arbejdet utrætteligt med bekæmpelsen af svig i EU siden deres udnævnelse.
Der er imidlertid et problem. Ifølge Kommissionens årsberetning er der sket en fordobling af svigets omfang, specielt for de egne indtægter, der er indsamlet i 2000. Det er et stort problem, men vi skal sætte det ind i den rette sammenhæng og huske på, at det i høj grad skyldes, at medlemsstaterne ikke tager svig alvorligt. De indsamler ikke alle de penge, der skyldes til EU fra f.eks. cigaretsmugling, eller de penge, vi kunne få ind via skatter.
Medlemsstaterne tager heller ikke svig alvorligt, fordi vi fortsat har fire medlemsstater, der ikke har ratificeret konventionen om beskyttelse af finansielle interesser, hvilket betyder, at ingen kan komme videre med bekæmpelsen af svig. Hvad angår strukturfondene, har vi kun upålidelige oplysninger om, hvad 40% af pengene bruges til i medlemsstaterne. Denne situation er ynkelig.
Hvad gør vi, når vi opdager svig? Vi sender sagens akter til OLAF, der foretager de videre undersøgelser og derefter gemmer sagen på en hylde, fordi der ikke er nogen, der foretager en retsforfølgning. Det er her, vi har det reelle problem. Hvem skal tage ansvaret for en retsforfølgning? Kun to mennesker er nogensinde blevet retsforfulgt af OLAF, og det er det samme som at give grønt lys for EU's svindlere.
Hvis folk er imod en europæisk anklagemyndighed for finansielle anliggender, hvad ønsker de så i stedet? I denne betænkning beder vi om lidt for meget, når vi beder om en forordning. Men vi ved også, at ca. halvdelen af medlemsstaterne er imod dette, og at vi risikerer at miste chancen for at få en europæisk anklagemyndighed for finansielle anliggender. Det kan godt være, at vi beder om for meget for hurtigt, og det optager mig, men jeg respekterer medlemmerne, fordi de virkelig forsøger at finde en løsning på spørgsmålet om svig.

Mulder
Hr. formand, også jeg vil begynde med at takke de to ordførere. Jeg ved om begge, at de lige fra starten har arbejdet hårdt på dette emne.
For det første Bösch-betænkningen. Vi i Den Liberale Gruppe har stillet en række ændringsforslag, som indebærer, at vi synes, at midten af 2002 er lidt for tidligt som tydelig frist for en offentlig anklager. For at undgå misforståelser vil jeg understrege, at vi klart går ind for en offentlig anklager, men midten af 2002 er lidt for tidligt.
Vi synes, at der skal lægges større vægt på de fremtidige medlemsstater i Central- og Østeuropa, og beder derfor Revisionsretten om hurtigst muligt at udarbejde en beretning derom, for at vi inden disse landes tiltrædelse kan bedømme ordentligt, om de også er i stand til at udføre den finansielle kontrol behørigt. Endvidere skal OLAF selvfølgelig arbejde tæt sammen med lignende organisationer i de nye medlemsstater.
Også hvad angår Theato-betænkningen, må der ikke herske nogen misforståelser. Vi går ind for en offentlig anklager, men de fleste af de ændringsforslag, som er vedtaget i udvalget, i de fleste tilfælde med én stemmes flertal, går for vidt for os.
Vi synes, at et direktiv på dette stadium er bedre end en forordning. Ikke nogen konfrontationskurs med Rådet. Vi foretrækker Kommissionens kurs frem for den for detaljerede udformning, som foreslås i de forskellige ændringsforslag. Hvis disse ændringsforslag skulle blive vedtaget på dette stadium, skal vi endnu en gang tale om det i Budgetkontroludvalget, for vi synes, at der for den slags ting på dette stadium skal være størst mulig enighed, og at der ikke må træffes beslutning derom med et lille flertal.

Stauner
Hr. formand, kære kolleger, kommissionsformand Prodis hidtidige politik på området for bekæmpelse af svig kan desværre på de afgørende punkter karakteriseres med begreberne tøvende opførsel og forsinkelse. Jeg har nu endnu mindre grund til at håbe, at det ændrer sig. Det gælder især den europæiske anklagemyndighed. En grønbog, det er alt, hvad Kommissionen har planer om her i de resterende år af dens periode. Kommissionens reformprogram, som De har rost så meget, mangler det afgørende sikkerhedsnet. Den, der misbruger sin frihed, skal også kunne drages til ansvar. Det var således Deres første opgave at rydde op i de gamle sager og drage de ansvarlige til ansvar. I stedet gemmer De Dem bag en tøvende justits i Belgien og Luxembourg.
For at denne bedrøvelige sandhed ikke skal komme for langt frem i lyset, bedriver De over for Parlamentet en politik, hvor De nægter at give oplysninger, hvilket De nu også har intentioner om at forankre solidt i finansordningen. De gør krav på retten til alene at beslutte, om underretningen af Parlamentet skal have en større vægtning end et forløb, som er i EU's interesse, eller ej. Jeg ville gerne i sin tid have set, hvad De som folkevalgt i Berlin, fru Schreyer, havde sagt, hvis den regerende borgmester havde stillet Dem over for det argument, at det ikke var i byens interesse at informere Dem om bestemte forløb. I dag formaster De Dem til at gøre nøjagtig det samme over for Europa-Parlamentet, og De lægger tydeligvis ikke engang mærke til, at De derved ikke alene svækker Europa-Parlamentet, men i sidste ende også Kommissionen.

Formanden
Mange tak, fru Stauner.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Kvaliteten af benzin og dieselolie
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0389/2001) af Hautala for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om kvaliteten af benzin og dieselolie og om ændring af direktiv 98/70/EF (KOM(2001) 241 - C5-0197/2001- 2001/0107(COD)).

Hautala
Hr. formand, i aften præsenterer jeg her en betænkning, hvis hensigt er at forbedre kvaliteten af brændstoffer. Europa-Parlamentet deltog ved udarbejdelsen af denne lovgivning, som oprindeligt blev vedtaget i 1998, det vil sige for godt tre år siden, og det lykkedes ganske godt for Parlamentet ved proceduren med fælles beslutningstagning at føre sagen med renere brændstoffer, der medfører en betydelig reduktion i emissioner fra trafikken, igennem.
Allerede dengang opdagede Europa-Parlamentet, at et centralt punkt i forbedring af brændstofkvaliteten er en reduktion af svovlindhold i brændstoffet. Vi fik ved proceduren med fælles beslutningstagning og ved forliget gennemført, at svovlindholdet i både benzin og dieselolie blev fastsat mærkbart lavt, på trods af at olieindustrien meget kraftigt fremhævede omkostningerne forbundet med dette program. På den anden side kan vi konstatere, at bil- og katalysatorindustrien anser det for helt nødvendigt, at disse renere brændstoffer med lavt svovlindhold markedsføres, fordi den ellers ikke havde kunnet tilvejebringe renere, bedre og mere avancerede motorer med mindre emissioner.
Nu er vi i direktivets revisionsfase, hvor Kommissionen - helt rigtigt - har lagt mærke til, at svovl er en endnu mere strategisk komponent for brændstofkvaliteten, end vi dengang var klar over. Kommissionen foreslår, at før 2011 skal både benzin og dieselolie praktisk taget være svovlfri. Vi taler altså om meget lave koncentrationer. Dette er essentielt vigtigt, fordi man har opdaget, at også forbruget af brændstof nedsættes, når svovlindholdet reduceres, og i mellemtiden er det klimapolitikken, der er blevet en central målsætning i EU. Vi skal finde alle mulige midler, hvormed vi kan reducere bilernes brændstofforbrug. Det er netop det, der er et af hovedformålene i dette forslag.
Nu beslutter Europa-Parlamentet så forhåbentlig i morgen, at vi 100% kan indføre disse svovlfrie brændstoffer på markedet allerede i 2008 og ikke i 2011, som Kommissionen foreslår. Vi vurderer, at dette fuldt ud er muligt, og at det vil have en positiv virkning på bilernes udvikling. Bilindustrien kan komme til at udvikle bedre og mere avancerede motorer med mindre brændstofforbrug.
Vi går også ud fra, som også Kommissionen foreslår, at markedsføringen påbegyndes i 2005. Det er vigtigt, at Parlamentet beslutter, at svovlfrie brændstoffer gradvis skal være tilgængelige i hele unionsområdet allerede fra og med 2005. Vi kræver, at denne tilgængelighed skal være geografisk dækkende. Situationen har også tidligere været den, at forskellige medlemsstater ikke har gået i helt samme takt som andre, hvad angår forbedringen af brændstofkvaliteten. Miljøudvalget foreslår, at medlemsstaterne får mulighed for visse overgangsperioder eller dispensationer, når direktivet revideres næste gang. Parlamentet foreslår, at denne revision finder sted et år tidligere, end Kommissionen er endt på. Vi vil gerne have, at revisionen finder sted i 2005.
Til forskel fra, hvad visse andre har krævet, er Miljøudvalget endt med at sige, at der i denne sammenhæng ikke skal røres ved andet end svovlindholdet. Ved revisionen i 2005 kan man så komme tilbage til andre parametre for brændstofkvalitet. Jeg mener, at dette er en begrundet linje, fordi Kommissionen får tid til at undersøge sagen imens.
Jeg vil også gerne påpege, at også arbejdsredskaber eller såkaldte non road-maskiner skal gå over til anvendelse af renere brændstoffer. Det kan fuldt ud lade sig gøre. I otte af medlemsstaterne anvendes der allerede dieselolie i arbejdsmaskiner. Jeg håber, at Parlamentet i morgen ender med at vedtage, at de ikke-vejgående maskiner skal overgå til brug af renere brændstoffer på lige fod med de vejgående motorkøretøjer.

Purvis
Industriudvalget accepterer ønsket om at få svovlfri benzin og diesel. Den varmere forbrænding i moderne bilmotorer sikrer en mere effektiv udnyttelse af brændstoffet og reducerer CO2-emissionen. Problemet med den deraf følgende stigning i NOx-emissionen skal imidlertid løses af katalysatorer, og med den kraftige svovlreduktion bliver katalysatorerne effektive til dette job. En yderligere fordel er en reduceret partikeludledning, så alt i alt er Industriudvalget for Kommissionens forslag.
Et flertal i udvalget krævede en hurtigere gennemførelse end foreslået af Kommissionen, skønt nogle af os var bekymrede over Kommissionens påstand om, at det faktisk vil resultere i en nettostigning i CO2-emissionerne. Derfor vil jeg gerne vide, om kommissæren står ved sin advarsel, eller om han kan acceptere den hurtigere gennemførelse, som kræves af både Miljøudvalget og Industriudvalget.
Vi vil endvidere påpege, at EU-standarden på 10 mg svovl pr. kg (ppm) står i modsætning til en amerikansk standard på 15 ppm. Det vil gøre det vanskeligt for os at importere brændstof fra USA i en krisesituation. Vi vil også foreslå, at Kommissionen tilskynder til forskning i følgerne af emissionen af ultrafine partikler fra GDI-motorer (Gasoline Direct Injection).
Spørgsmålet om brændstofkvaliteten for ikke-vejgående og terrængående maskiner er fortsat ubesvaret. Vi forstår, at Kommissionen vil stille forslag herom i 2002. Der er et presserende behov herfor, men vi opfordrer Kommissionen til at tage behørigt hensyn til interesserne hos brugerne af sådanne maskiner i industrien og landbruget.
Vi ønsker forslaget god vind i sejlene. Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi vil sågar foreslå, at Kommissionen sætter spileren og fremskynder gennemførelsen. Er kommissæren villig til at imødekomme dette krav?

Ayuso González
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Kommissionen har gennemført et vigtigt arbejde forud for dette direktiv - jeg tænker på programmerne Auto-olie I og Auto-olie II - som har muliggjort et teknisk dokumenteret og afbalanceret forslag. Jeg lykønsker Kommissionen hermed, og jeg vil også give en særlig lykønskning til ordføreren, fru Hautala, som har gjort en stor indsats.
Jeg er enig med hende i, at det er vigtigt at råde over brændstoffer med lavt svovlindhold så hurtigt som muligt, for de tekniske fremskridt inden for bilindustrien gør det muligt at spare brændstof og ikke mindst at få mindre forurenende emissioner.
Men det er også rigtigt, at raffinaderierne skal bruge mere energi og udsende flere forurenende gasser for at producere disse brændstoffer, og at så længe bilparken ikke bliver fornyet, vil de miljømæssige fordele ved brændstoffer med lavt svovlindhold ikke blive effektive. Det er et spørgsmål om balance mellem emissionerne, hvorfor vi skal være praktiske med hensyn til tidsplanerne og tilpasse rytmen for indførelse af de nye brændstoffer til rytmen for fornyelse af bilparken. I modsat fald tvinger vi brugerne til at skifte bil, men det er umuligt.
Det er fornuftigt at forkorte den overgangsperiode, hvor der distribueres forskellige brændstoffer, det er jeg enig i, men med en vis dosis fleksibilitet for nogle lande af de tidligere nævnte årsager. Og derfor foreslår vi fra min gruppes side, at der, samtidig med at datoen fremskyndes, bliver mulighed for at indføre midlertidige undtagelser i de medlemsstater, som kan påvise, at balancen for luftkvaliteten bliver negativ.
Det er også fornuftigt at indføre det nye brændstof til mobile ikke-vejgående maskiner, men det skal ske langsommere end for resten af de samme årsager, som jeg har forklaret for bilerne.
Det er meningen med vores ændringsforslag 40, som jeg beder Dem støtte.

Lange
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, alle biler kan tankes med svovlfrie brændstoffer, uanset om det er en ny eller en gammel bil. Det kræver ikke nogen særlig omstilling, ingen eftermontering af dele. Det er en stor forskel i forhold til den debat om blyfri og blyholdig benzin, som vi havde for nogle år siden. Altså kan alle biler tankes med brændstof, der har et lavt svovlindhold, og det giver også en positiv effekt, netop ved dieselmotorer af den gamle type. Svovlfrie brændstoffer reducerer partiklerne, netop også fra disse ældre køretøjer.
Men vi har frem for alt også brug for svovlfrie brændstoffer, fordi vi ønsker ny teknologi på markedet, ikke for at reducere de klassiske emissioner, men for at sænke forbruget. Vi har brug for dieselmotorer med direkte indsprøjtning og benzinmotorer med direkte indsprøjtning, som har et stort område, hvor de kører med en mager blanding. I dette område, hvor der forbruges mindre, øges andelen af nitrogenoxid, og derfor er bestemte teknologier nødvendige for at opfange nitrogenoxiden i katalysatoren. Det forhindres - og man kan dreje det, som man vil - af svovl. For at spare brændstof, for at reducere CO2-emissionen har vi ganske enkelt brug for svovlfrie brændstoffer så hurtigt som muligt.
Jeg kan heller ikke forstå, hvordan et dieselkøretøj med næsten negativ emission af partikler - luften er renere, når den kommer ud, end da den kom ind - kan køre gennem gaderne, når der på den samme gade står en stor entreprenørmaskine, som på grund af dårlige brændstoffer har en kæmpestor emission af partikler. Jeg mener, at disse køretøjer også skal være tvunget til at tanke rene brændstoffer, så emissionen af partikler reduceres.

Hulthén
Hr. formand, jeg vil rette en stor tak til ordføreren, der har udarbejdet en af de bedste betænkninger, som vi har set længe på brændstof- og transportområdet. Jeg er enig i det meste af det, som ordføreren har skrevet. Frem for alt vil jeg understrege betydningen af, at vi fremskynder dette forslag fra 2011 til 2008. Det er meget godt, at vi inkluderer brændstof til arbejdsredskaber og behandler dem på samme måde som alle andre køretøjer. Der er overhovedet ingen grund til at særbehandle arbejdsredskaber, som vi normalt ikke ser på vejene, ud over at Kommissionens forslag måske tværtimod ville forsinke alle muligheder for at gøre noget avanceret på dette område.
Det er også meget godt, at ordføreren foreslår en fuldstændig gennemgang af de alternative muligheder på brændstofområdet og endda foreslår, at vi kan blande mere ethanol i i stedet for de 5%, som er tilladt efter det nuværende loft.
Jeg har et problem. Det drejer sig om det økonomiske incitament. Jeg forstår ordførerens tankegang, men jeg tror, at forslaget bliver forkert, sådan som vi skriver det. Vi har nemlig allerede i dag i henhold til traktaten et økonomisk incitament. Hvis vi lægger det ind i de enkelte direktiver, som vi antager her, er der en risiko for, at vi skaber en horisontal behandling, hvilket betyder, at vi i stedet i henhold til Rådets tolkning indskrænker mulighederne for at få et økonomisk incitament. Vi gør derfor os selv en bjørnetjeneste med det, som vi skriver i dag. Det vil jeg gerne have, at ordføreren tænker over.

Patten
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg er meget glad for at kunne deltage i Europa-Parlamentets forhandling på vegne af min kollega, kommissær Wallström. Jeg er glad, for så vidt som det giver mig mulighed for at vende tilbage til min tidligere hjemmebane. Jeg var tidligere miljøminister i det land, jeg kender bedst. Men jeg er også ked af at skulle være her i dag, da det skyldes sygdom hos kommissær Wallström. Jeg ønsker hende god og hurtig bedring, så hun på et senere tidspunkt kan være stedfortræder for mig i sager om Balkan eller måske Egypten. Som en uofficiel beundrer vil jeg sige, at fru Hautalas betænkning er et væsentligt bidrag til Kommissionens forslag, som efter min vurdering vil give borgerne en kombination af miljømæssige og økonomiske fordele.
Tilgængeligheden af brændstoffer med et maksimalt svovlindhold på 10 ppm vil fjerne mange af de tilbageværende tekniske hindringer for at indføre de mest brændstofeffektive køretøjer, som så til gengæld vil åbne mulighed for yderligere reduktioner i CO2-emissionerne. Hvis disse brændstoffer anvendes i ældre køretøjer, vil det også give betydelige reduktioner i emissionerne af konventionelle forurenende stoffer, hvilket vil forbedre luftkvaliteten.
Jeg vil kommentere nogle centrale punkter i ændringsforslagene og starter med tidsfristen og nogle datoer, som formentlig vil være ret velkendte for den ærede dame. I flere af ændringsforslagene foreslås det at fremrykke den dato, hvorefter al benzin og diesel skal have et maksimalt svovlindhold på 10 ppm, til den 1. januar 2008 med mulige undtagelser for de medlemsstater, der har et velbegrundet behov herfor.
Kommissionen valgte datoen den 1. januar 2011, med stadfæstelse af datoen for diesel den 31. december, fem år tidligere i 2006, for at alle medlemsstaterne kunne nyde godt af en forbedret luftkvalitet samt reduktioner i CO2-emissionerne som følge af 10 ppm. Skønt Kommissionen er villig til at overveje en fremrykning af den endelige dato fra 1. januar 2011, støtter den ikke Parlamentets strategi vedrørende en mulig forlængelse.
Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 5, 11, 15, 18, 23, 31, 32, 38 og 39. Kommissionen kan imidlertid acceptere ændringsforslag 30 vedrørende en fremrykning af revisionsdatoen. Kommissionen kan også acceptere ændringsforslag 22 og 46 samt dele af ændringsforslag 8, 17, 42, 43 og 45 vedrørende en større præcisering af adgangen til benzin og dieselolie med et maksimalt svovlindhold på 10 mg/kg (ppm) i indkørselsperioden.
Så er der spørgsmålet om kvaliteten af brændstoffer til mobile ikke-vejgående maskiner. En række andre ændringsforslag nævner behovet for at forbedre og harmonisere kvaliteten af brændstoffer til sådanne maskiner i hele EU. Kommissionen erkender, at den relative betydning af emissioner fra denne sektor fortsat vokser, da miljøpræstationerne til stadighed forbedres i de vejgående køretøjers motorer.
Det står allerede klart, at det brændstof, der bruges i denne sektor, fremover skal forbedres i nogle medlemsstater. Da arbejdet med næste trin af emissionsstandarder for motorer med kompressionstænding i ikke-vejgående maskiner endnu ikke er tilendebragt, og da man endnu ikke har identificeret den ønskede brændstofkvalitet for sådanne standarder, kan Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt acceptere ændringsforslag 3, 12, 26, 37 og 40.
Jeg vil vende mig imod nogle af de øvrige ændringsforslag. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 10, 19 og 27 om afgiftsmæssige incitamenter i lyset af forslagets retsgrundlag eller med hensyntagen til medlemsstaternes muligheder for under fællesskabslovgivningen at fremme renere brændstoffer ved hjælp af afgiftsmæssige incitamenter.
Hvad angår de alternative brændstoffer og biobrændstoffer i særdeleshed, er Kommissionen glad for at kunne gå mere i dybden med dette emne, efterhånden som arbejdet med emnet skrider frem. Kommissionen kan derfor acceptere ændringsforslag 33 og 48 samt i princippet ændringsforslag 14 og 44. Kommissionen kan også delvist acceptere ændringsforslag 47 om andre emner, der skal tages hensyn til under revisionen, samt i princippet ændringsforslag 28 og ændringsforslag 29 om indberetning. Hvad angår de resterende ændringsforslag, kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 20, 21, 24, 25, 36 og 41. Vi kan acceptere ændringsforslag 1, 2, 6, 7, 9, 16 og 34. Vi kan også delvist acceptere ændringsforslag 4, 13 og 47, ligesom vi i princippet kan acceptere ændringsforslag 35.
Til slut vil jeg sige, at Parlamentet i væsentlig grad har bidraget til at forbedre dette forslag. Der står respekt om parlamentsmedlemmerne! Jeg vil derfor endnu en gang takke ordføreren for hendes indsats, hendes professionalisme og hendes engagement, ligesom jeg vil takke for bidragene fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Egypten
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
henstilling (A5-0387/2001) fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets afgørelse om undertegnelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af Euro-Middelhavsassocieringsaftalen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Arabiske Republik Egypten på den anden side (8220/2001 - KOM(2001) 184 - C5-0381/2001 - 2001/0092(AVC)) (Ordfører: Hughes Martin);
mundtlige forespørgsler:
B5-0531/01 af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik til Rådet om indgåelse af en associeringsaftale med Egypten;
B5-0532/01 af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik til Kommissionen om indgåelse af en associeringsaftale med Egypten.
I overensstemmelse med artikel 146 i forretningsordenen har jeg fra 39 individuelle medlemmer samt fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance modtaget en anmodning om at udsætte henstillingen af hr. Hughes Martin for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Euro-Middelhavsassocieringsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab på den ene side og Den Arabiske Republik Egypten på den anden side til mødet i januar, idet de mundtlige forespørgsler til Rådet og Kommissionen om dette spørgsmål dog fastholdes på vores dagsorden for i dag.

Cappato
Hr. formand, Egyptens situation er efter vores mening en af de bedste - eller mindst slemme - i dette område. Vi er ikke modstandere af associeringsaftalen, men vi anmoder simpelthen om, at vedtagelsen af denne aftale udsættes, fordi der - navnlig i associeringsaftalerne - er en teoretisk set meget streng bestemmelse om overholdelsen af menneskerettighederne. Hidtil har Kommissionen og Rådet aldrig, og jeg gentager aldrig, givet os nogen garanti for overholdelsen af menneskerettighederne i forbindelse med samarbejds- eller associeringsaftaler. Det er skæbnens ironi, at vi netop skal stemme på et tidspunkt, hvor Egyten sender nogle yderst bekymrende signaler om forfølgelser af homoseksuelle borgere - med en retssag, hvor 26 mennesker er blevet idømt op til fem års fængsel - og af katolske borgere. Netop på dette tidspunkt mener jeg derfor ikke, at det ville være fjendtligt over for Egypten at udsætte vedtagelsen og ratificeringen af disse associeringsaftaler i et par uger, så Rådet, Kommissionen og de egyptiske myndigheder kan give os nogle tilstrækkelige garantier. Jeg mener tværtimod, at vi med denne handling udviser tillid til deres - men også til vores - evne til at gøre menneskerettighederne til et afgørende strategisk punkt i udenrigs- og samarbejdspolitikken.

Cashman
Hr. formand, vi vedtager mange beslutninger og siger mange fine ord. Nu har vi en enestående lejlighed til at medvirke til at forbedre rettighederne for de egyptere, der får forringet deres menneskerettigheder. Vi skal forsøge at medvirke til en forbedring af Egyptens indsats på dette område. Vi skal give EU's ven Egypten tid til refleksion. Skønt de er velmente, synes beslutninger og ord kun at skaffe beskedne resultater. Her er en mulighed for at handle. Den 11. september bør have lært os, at de samme principper skal gælde for vores venner såvel som for vores fjender. Egypten er vores ven. Vi skal give Egypten den nødvendige refleksionstid, for hvis vi forringer rettighederne for menneskene i disse lande, vil vi i sidste ende også forringe vores egne menneskerettigheder. Jeg opfordrer Parlamentet til at støtte forslaget.

Martin, Hugues
Hr. formand, denne anmodning om udsættelse af drøftelsen og afstemningen om forslaget til en associeringsaftale med Egypten er fuldstændig urealistisk, for ikke at sige surrealistisk, og er udtryk for en absolut tilsidesættelse af denne aftale og det store venskabelige land, som Egypten er. Dette forslag til aftale indeholder 92 artikler, som ikke blot vedrører økonomiske og sociale aspekter, men også den politiske dialog, som er en faktor for fremgang og fred. Forhandlingerne om aftalen har stået på i mere end syv år under vanskelige forhold. Anmodningens ophavsmænd har helt sikkert ikke taget følgerne af en sådan udsættelse i betragtning, især i lyset af den aktuelle internationale situation. Er det nødvendigt at minde om, at Egypten til forskel fra visse andre arabiske lande aldrig har dannet grobund for terrorhandlinger. Tværtimod har Egypten betalt en høj pris til terroristerne. Det ville være uansvarligt ikke at godkende denne aftale. Det er urealistisk at ville kopiere vores modeller. Det er urealistisk at ville gennemtvinge vores lov. Det er urealistisk ikke at tage højde for den egyptiske kultur, identitet og suverænitet. Medlemsstaterne og vi selv bør føre denne aftale ud i livet. Det skylder vi Unionen, for den bliver en af de væsentligste bestanddele af den uomtvistelige genoptagelse af Barcelona-processen. Og vi skylder Egypten det, et stort venskabeligt land, hvis fredsskabende rolle i Mellemøsten er velkendt.

Formanden
Jeg sætter anmodningen om udsættelse af debatten under afstemning.
(Parlamentet forkastede anmodningen)

Martin, Hugues
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke Dem for Deres tilstedeværelse. Jeg har den ære og glæde at være blevet udpeget til ordfører for associeringsaftalen mellem Unionen, medlemsstaterne og Den Arabiske Republik Egypten. En ære og glæde, så afbalanceret og retfærdig synes jeg, den er for begge parter, og jeg er klar over, hvor vigtig denne aftale er for både Unionen og Egypten.
Den Arabiske Republik Egypten er det tættest befolkede land i den arabiske verden med mere end 66 millioner indbyggere. Egypten indtager en nøgleposition ud fra et geopolitisk synspunkt og spiller en helt afgørende rolle. Egypten var det første arabiske land, som etablerede diplomatiske forbindelser med Israel, og siden har landet til stadighed spillet en fremtrædende rolle i området.
Forholdet mellem Den Europæiske Union og Egypten er gammelt. Den første samarbejdsaftale blev indgået i 1972. Vi må ikke glemme, at Unionen er Egyptens vigtigste handelspartner. Egypten nyder desuden godt af samarbejdet med Unionen. Under Meda I modtog landet 686 millioner euro i perioden 1996-1999. Det er blevet sagt, at den omhandlede betænkning kommer fra en ny generation. Den har grundlæggende til formål at bidrage til fred og sikkerhed i området og styrke handelsforbindelserne og de økonomiske forbindelser mellem Egypten og Den Europæiske Union samt mellem Egypten og dets partnere i Middelhavsområdet. Forslaget til beslutning, som er baseret på overholdelse af de demokratiske principper og menneskets grundlæggende rettigheder, fokuserer i særlig grad på følgende fire hovedelementer: oprettelse af et frihandelsområde mellem Det Europæiske Fællesskab og Egypten med afskaffelse af told på industrivarer inden for en periode på 12-15 år efter aftalens ikrafttræden; regionalt samarbejde, herunder oprettelse af et regionalt Euro-Middelhavsfrihandelsområde; økonomisk og finansielt samarbejde på en lang række områder, herunder bekæmpelse af terrorisme; tilbundsgående social dialog og samarbejde om forebyggelse og kontrol af illegal indvandring.
Det glæder mig, at dette udkast blev enstemmigt vedtaget af Udenrigsudvalgets medlemmer, hvilket viser, at det vækker stor interesse. Det har endvidere givet mulighed for at fremkomme med en række mere eller mindre velbegrundede spørgsmål og bekymringer. Lad mig fremhæve to af dem. For det første problemet med det koptiske mindretal. De koptiske kristne udgør mere end 10% af befolkningen. Det er klart, at de, selv om de ikke systematisk undertrykkes, ikke har de samme rettigheder og pligter som deres muslimske medborgere. Det er endvidere klart, at visse vanskeligheder skyldes ekstremisterne, som gør alt for at skabe spændinger mellem de to religioner. Der er dog registreret fremskridt, som bekræftes af det koptiske religiøse hierarki. Det er den nylige opførelse af klostre og kirker på trods af de administrative besværligheder, som teksterne foreskriver, et eksempel på. For det andet er der ført retssager mod enkeltpersoner og grupper, som har givet stof til journalisterne, herunder de egyptiske. Man skal gå ud over de indledende domme. Dommerne i første instans er af og til modtagelige for de fundamentalistiske teser og afsiger hårde domme. Det sker imidlertid, at den højere dommerstand kasserer disse indledende domme og anvender en mildere lov i overensstemmelse med de demokratiske principper. Jeg er bevidst om, at der skal ske fremskridt inden for området rimelighed og retfærdighed, men det er klart, at der trods alt er taget skridt i den rigtige retning. Oppositionslederne og de ngo'er, som jeg har mødt i landet, har bekræftet denne fremgang.
På et overordnet plan har forslaget til betænkning affødt en række spørgsmål. Jeg er enig i nogle af dem, men kan ikke stå inde for dem, der hellere end gerne løfter pegefingeren, besynger menneskerettighederne, og som glemmer at feje for egen dør. Egypterne har gode kort på hånden, og de har ret i at minde os om vores egne fejl, vores på mange områder overdrevne tolerance, især i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme. Vi minder i denne forbindelse om, at vores medlemsstater er tilflugtssted for terrorister og mordere, herunder egyptiske, som i virkeligheden bor her og handler ganske ustraffet. Vi skal tage os i agt. Mange egyptere, og ikke hvem som helst, ser helst, at denne aftale ikke føres ud i livet. De hævder, at den især på det økonomiske plan giver EU store indrømmelser, og at den tillader indblanding i statens interne anliggender til enhver tid. Den seneste skrivelse fra Folkeforsamlingen er i denne forbindelse uanvendeligt, men ikke desto mindre betydningsfuldt.
Under disse omstændigheder håber jeg, at Parlamentet ratificerer denne aftale med et stort flertal. Måtte den styrke EU's rolle i dette område af verden og bidrage til at skabe fred.

Morillon
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den 14. juli 2001 var jeg sammen med nogle kolleger fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti i Kairo for at mødes med den egyptiske udenrigsminister og repræsentanter for Den Arabiske Republik Egyptens Folkeforsamling. Vi planlagde denne etape efter en undersøgelsesmission, som gav os mulighed for fra Tel Aviv til Jerusalem og Ramallah at opnå større indsigt i både situationens alvor og det mæglingsarbejde, som EU har udført takket være den uudtømmelige offervilje, som dens repræsentant, ambassadør Moratinos, og hans stab har udvist - det kan vi aldrig sige nok.
Vi planlagde denne etape ud fra den betragtning, at Egypten spiller en afgørende rolle i dette område af Mellemøsten efter de modige beslutninger, som præsident Sadat betalte for med sit liv, og som præsident Mubarak nu risikerer sit liv for, fordi ingen af dem har tøvet med at bidrage til gennemførelsen af fredsprocessen, som desværre står stille i dag. Vi blev forbavset over nøjagtigheden af vores egyptiske venners analyse, og det kunne jeg ikke lade være med at tænke på i forbindelse med dramaet den 11. september.
For tre uger siden havde jeg den ære at fungere som formand for den komité, der udarbejdede den endelige erklæring fra Euro-Middelhavsforummet, som vores formand ekstraordinært havde kaldt sammen for at gøre front mod denne nye krise og genoptage Barcelona-processen. Med hjælp fra bl.a. den egyptiske repræsentant ved dette forum fik vi vedtaget en tekst, som bl.a. opfordrer til genoptagelse af en interkulturel og interreligiøs dialog mellem befolkningerne omkring Middelhavet for at opnå større forståelse - ikke så meget i en tolererende ånd, for man tolererer kun det, man har svært ved at acceptere, men i en sand gensidig respekt, som får os til at acceptere vores forskelle og lade os berige af vores komplementaritet.
Det er især derfor, jeg sætter så stor pris på den fremragende betænkning fra vores kollega Hugues Martin. Ja, det er i EU's og Egyptens fælles interesse, at deres associering formaliseres ved undertegnelse af denne aftale, hvorom Rådet forelægger sit forslag til afgørelse, og det ville være ganske uansvarligt fra Europa-Parlamentets side at forsinke denne undertegnelse på nogen måde.
Jeg opfordrer mine kolleger, som alt for flittigt værner om menneskerettighedernes helligdom, til at tænke over det billede, som den vestlige verden i almindelighed og EU i særdeleshed giver af sig selv, når de i tide og utide kommer med deres løftede pegefingre over for deres arabiske og afrikanske samarbejdspartnere. De burde vide, at de af og til har lige så meget at modtage, som de har at give.

Sakellariou
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg mener, at ordføreren med denne betænkning har gjort et flot arbejde, og vi kan glæde os over, at Egypten efter så mange års forhandlinger langt om længe er blevet enig med os om at underskrive denne aftale. Vi havde få dage forinden stemt for en udsættelse af denne betænkning, og jeg mener, at de, der virkelig ønsker at kæmpe for menneskerettighederne i Egypten, skal stemme for denne betænkning. Betænkningen giver os i EU mulighed for overhovedet at sætte dette spørgsmål på dagsordenen, fordi vi i artikel 2 netop har denne menneskerettighedsklausul.
De, der virkelig er interesseret i fred i Mellemøsten, skal under alle omstændigheder stemme for betænkningen, for den styrker et land, som i mange år har kæmpet for fred i Mellemøsten. Jeg kan ikke forstå, at de kolleger, som for en uge siden stemte for denne betænkning i udvalget, i dag har betænkeligheder. I Egypten er der ikke noget, der har ændret sig, jeg ved ikke, hvor noget har ændret sig på en sådan måde, at man nu har en anden mening end den, vi havde i udvalget.
Jeg vil gerne komme ind på et sidste punkt, nemlig det brev, som den egyptiske parlamentsformand skrev til os. Jeg vil gerne slå fast, at det er usædvanligt, at man på denne måde forsøger at få indflydelse på en beslutning, på en absolut uafhængig beslutning i Parlamentet, og derfor vil jeg i morgen stille et mundtligt ændringsforslag på min gruppes vegne, hvilket jeg allerede har aftalt med ordføreren.

Esteve
Hr. formand, hr. kommissær, undertegnelsen af en aftale er naturligvis en meget vigtig begivenhed i Barcelona-processen, og især når denne aftale undertegnes med Egypten, som er et yderst vigtigt land, som vi tror og ved kan lede nord-syd- og syd-syd-dialogerne og den økonomiske og handelsmæssige udvikling.
Vi synes desuden, som general Morillon har sagt, at Egypten ønsker og kan tage lederskabet, ikke kun i forbindelse med de økonomiske og finansielle forhold, men også i alle forhold i forbindelse med den kulturelle dialog og det civile samfund. På den anden side er Egyptens betydning som mægler i den israelsk-palæstinensiske konflikt hævet over enhver tvivl.
Det er derfor særdeles bekymrende, at vi har bevis på manglende respekt af de grundlæggende friheds- og menneskerettigheder som dem, vi har kommenteret. Derfor skal artikel 2 ikke kun være en rent politisk klausul, det skal være en reel klausul. De demokratiske fremskridt er en vigtig vej for disse lande, og vi mener derfor, at det er nødvendigt, at den egyptiske regering tager dette ad notam.
Jeg vil gerne sige Dem en ting, hr. Sakellariou, der er ingen, der har foreslået, at man stemmer imod denne betænkning. Den tidligere afstemning var hverken for eller imod denne betænkning. Jeg tror, at en advarsel blot betyder, at man ikke skal straffe Egypten, men derimod give Egypten den betydning, det har som land.

Boumediene-Thiery
Hr. formand, kære kolleger, vi glæder os over forslaget om undertegnelse af en associeringsaftale mellem Den Europæiske Union og Egypten, som er med til at styrke Euro-Middelhavspartnerskabet. Unionen lægger vægt på kapitlet om friheder og grundlæggende rettigheder. En nøje overholdelse af disse rettigheder skal være den ufravigelige betingelse for vores undertegnelse af aftalen. Siden 1981 har Egypten været underlagt en nødlov, som giver myndighederne omfattende privilegier i modstrid med menneskerettighederne og de demokratiske friheder. Sidstnævnte er i dag låst fast og under skarp kontrol fra myndighedernes side. Ngo'ernes værdifulde arbejde advarer os om dette problem.
Vi opfordrer derfor den egyptiske regering til at ophæve denne nødlov, så mænd og kvinder kan udnytte deres rettigheder fuldt ud, og så den seksuelle orientering, religionsfriheden og ytringsfriheden kan komme til udtryk uden at blive kriminaliseret. Vi forbigår ikke i tavshed fordømmelsen af homoseksuelle - en overtrædelse af menneskerettighederne, som er en hån mod de værdier, vi kæmper for. Hverken indblanding, overlegne værdier eller løftede pegefingre, men en pligt til at sige fra og fordømme. Menneskerettighederne er universelle og overskrider alle grænser.

Belder
Hr. formand, indgåelsen af EU's og dens medlemsstaters associeringsaftale med Egypten giver anledning til meget blandede følelser hos mig. Mine betænkeligheder retter sig først og fremmest mod den ulighed og manglende sikkerhed, som egyptiske kristne oplever i samfundet. Den mundtlige forespørgsel til Kommissionen understreger denne bekymring. Hvordan agter den at få de egyptiske myndigheder til at forbedre situationen for det koptiske samfund? Bemærk, at vi her taler om mindst 6 millioner egyptiske borgere. Det er derfor særdeles beklageligt, at netop krænkelsen af deres grundlæggende rettigheder ikke er nævnt udtrykkeligt i beslutningsforslaget.
Til illustrering vil jeg konkret nævne tre alvorlige krænkelser, som rammer egyptiske kristne. Ikke blot blokerer de egyptiske myndigheder bygningen af nye kirker, de medvirker også til den strafferetlige forfølgelse af muslimer, som vil gå over til kristendommen. Sidstnævnte sker under den fordækte anklage af undergravende aktiviteter. For det tredje hersker der manglende retssikkerhed i det kristne samfund i det øvre Egypten. Dette udsættes for direkte religionsforfølgelse af muslimske fundamentalister. Et sådant magtvakuum er utilladeligt og kan ikke løses ved at kombinere arrestationen af islamitter med vilkårlig anholdelse af også et antal lokale kristne.
Jeg anmoder derfor Kommissionen, Rådet og medlemsstaternes regeringer om at sætte disse krænkelser på dagsordenen ved forhandlingerne med de egyptiske myndigheder. Det er de forpligtet til på grundlag af denne associeringsaftales indhold. Den positive kendsgerning, at de koptiske kirker siden den 11. september har ført samtaler med de egyptiske myndigheder, styrker denne væsentlige bestemmelse.

Cappato
Hr. formand, jeg vil også gerne gøre ordføreren opmærksom på, at der ikke er nogen, som har foreslået at forkaste associeringsaftalerne med Egypten. Vi prøver ikke på at skabe en debat, hvor de, der anser sig selv for menneskerettighedsidealister, står over for den politiske realisme og interesserne. Efter min mening er det lige det modsatte, der er tilfældet, hr. Martin, men vi er blot lidt mere realistiske.
Som De sagde, er der gået syv år, og derfor er det efter min mening realistisk måske at vente et par måneder, så der bliver tid til at få svar på nogle spørgsmål, før vi gennemfører en aftale, som heldigvis er uigenkaldelig på mange punkter. Efter min mening er det urealistisk at komme med nogle erklæringer om menneskerettighedsspørgsmålet bagefter, erklæringer, som er tomme og nyttesløse, og som vi har afgivet og vil afgive tusindvis af gange i stedet for at benytte et konkret pressionsinstrument netop ved den lejlighed, hvor vi har mulighed for konkret at drøfte dette spørgsmål.
Det, som vi har bedt om, er, at Kommissionen og EU for en gangs skyld medtager og betragter menneskerettighedsspørgsmålet som et spørgsmål, der skal gøres konkret, også når det gælder styrkeforholdet til de andre lande. Vi ved, at der er en menneskerettighedsbestemmelse, og vi ved, at denne bestemmelse teoretisk set kunne fremme menneskerettighedernes overholdelse i Egypten og måske endda gøre det lettere for Europa at forstå et land som Egypten. Problemet er, at menneskerettighedsspørgsmålet og muligheden for et direkte indgreb, hvor man konkret lægger pres på landet, når det gælder menneskerettighedsspørgsmålet, er en politik, som ikke hører med til Kommissionens strategi, og som ikke har noget konkret indhold.
Med vores forslag har vi forsøgt at være lidt mere realistiske end Dem. Det gør ikke noget, hvis De ikke har tid til at vente - længe leve associeringsaftalerne, længe leve frihandlen, og længe leve Egypten! Men det bliver ikke nemt at gøre menneskerettighedsspørgsmålet gældende bagefter!

Cashman
Hr. formand, vi skal først og fremmest skynde os at knytte tættere bånd til Egypten, under forudsætning af at ubesvarede spørgsmål og juridiske fejl dør hen og løser sig selv, inden vi får undersøgt, hvad der helt præcist er statens hjertesag, det vil sige, hvordan den behandler sine borgere. Sagerne om krænkelse af de grundlæggende menneskerettigheder, de 52 mænd, der blev anklaget for homoseksualitet, fordi Egypten ønsker "at beskytte orden og sine nationale værdier", domfældelsen over 23 af disse mænd, de islamiske ekstremisters fortsatte ustraffede undertrykkelse af kristne medborgere, sagen om fængslingen af Dr Saad El-din Ibrahim og andre intellektuelle, fordi de har brugt EU-midler. Endvidere synes korrespondancen mellem formanden for den egyptiske Folkeforsamling og ambassadøren i Bruxelles kun at understrege, at Egypten er tilfreds med sagen og ivrig efter at pynte på og tilsløre kendsgerningerne.
Ser Parlamentet stort på overtrædelser af retten til en retfærdig rettergang, ytringsfriheden og foreningsfriheden, uanset om den er social, politisk, religiøs eller seksuel? For det er det, vi gør, hvis vi tilslører menneskerettighedsspørgsmålet. Vi skal sende et klart budskab om, at EU hverken kan eller vil tolerere sådanne grove overtrædelser af de grundlæggende menneskerettigheder.

Patten
Da dette er en forhandling under et, vil jeg forsøge at behandle betænkningen og den mundtlige forespørgsel samlet. Jeg vil gerne fra starten slå fast, at vi i høj grad anerkender Egyptens position som en vigtig regional magtfaktor. Som en række talere har sagt, spiller Egypten en vigtig rolle ved at støtte fredsprocessen i Mellemøsten, og det er helt korrekt, hvad den ærede og galante general Morillon sagde om de ofre, som nogle har bragt for at støtte fredsprocessen.
Vi er også lykkelige over, at Egypten støtter et mere dybtgående engagement fra EU i den mellemøstlige fredsproces. Landet er også meget aktivt i andre regionale spørgsmål, specielt i bestræbelserne på at finde en løsning på borgerkrigen i Sudan, samt i ønsket om at fremme den regionale frihandel via initiativer såsom Agadir-processen, der naturligvis også har deltagelse af Marokko, Tunesien, Jordan og COMESA. Vi er også taknemmelige for Egyptens indsats for at konsolidere den arabiske verdens støtte til bekæmpelsen af den internationale terrorisme.
Jeg kan kun sige, at jeg er lettet over resultatet af afstemningen for et kort øjeblik siden, bl.a. fordi vi lagde hårdt pres på Egypten for at få afsluttet forhandlingerne om associeringsaftalen. Jeg kan huske, at jeg her i mødesalen blev spurgt, hvad jeg gjorde for at presse egypterne til hurtigt at nå frem til en forhandlingsløsning. Det var derfor en ret usædvanlig oplevelse for mig, da jeg i dag blev konfronteret med ønsket om en udsættelse.
Det tog lang tid at forhandle associeringsaftalen på plads, men underskrivelsen markerede en vigtig ny fase i Europas forhold til Egypten. Samarbejdsaftalen fra 1978 fungerede fint i mange år, men EU og Egypten har ændret sig utroligt meget, og der var behov for en ny aftale for at underbygge det, der i alle henseender er blevet et langt mere modent forhold. Denne aftale er et udtryk for EU's og Egyptens enorme fælles interesser af økonomisk, politisk, bilateral og regional art, og forhandlingsresultatet er godt for begge parter.
Resultatet er godt for Egypten, fordi aftalen vil gøre det lettere for den egyptiske økonomi at tage udfordringen fra globaliseringen op på en vellykket og konkurrencedygtig måde og få gennemført reformer i lyset af et privilegeret økonomisk og politisk forhold til os. Det er godt for EU, fordi det bringer ny dybde og kvalitet ind i vores forhold til denne vigtige politiske og økonomiske partner. Og så er aftalen tilmed god for Barcelona-processen. Med denne aftale har vi nu store dele af associeringsaftalernes underliggende infrastruktur på plads, og jeg håber, at vi snart vil gøre markante fremskridt over for Algeriet, Libanon og Syrien.
Vi har nu fået en kritisk masse af aftaler, så Barcelona-initiativerne kan blomstre op. Jeg vil endnu en gang nævne det frihandelsområde, man har foreslået de stater, der har undertegnet Agadir-aftalen.
Nu skal vi videre efter forhandlingen om aftalen og se på behovet for en hurtig ratificering og en passende gennemførelse, og jeg vil understrege punktet om ratificeringen. Det er f.eks. mere end ærgerligt, at aftalen med Jordan endnu ikke er blevet ratificeret af alle medlemsstaterne, og vi skal opfordre alle til at foretage en hurtigere ratificering af disse aftaler.
Vi glæder os naturligvis over denne glimrende betænkning, der er udarbejdet af det ærede medlem hr. Martin. Det er et meget professionelt stykke arbejde, som vi er taknemmelige for. Vi er ligeledes taknemmelige for Parlamentets hurtige ratificering af aftalen. Det er i alles interesse, at alle aftalens bestemmelser træder i kraft hurtigst muligt, og jeg håber, at ratificeringsprocessen i dette tilfælde vil forløbe glat. Det bliver en vigtig proces, men samtidig også et meget positivt og opmuntrende signal til Egyptens og medlemsstaternes parlamenter. Ofte stiller vores Middelhavspartnere sig uforstående over for de proceduremæssige forsinkelser i ratificeringsprocessen.
Jeg har bemærket, at visse parlamentsmedlemmer er bekymrede over, at vores aftaler med Middelhavspartnerne ikke lægger nok vægt på interparlamentariske forbindelser. Den eksisterende praksis indikerer, at Parlamentet ikke vil tøve med at udvikle en tæt kontakt til sin egyptiske modpart, men jeg vil samtidig understrege, at de interparlamentariske forbindelser er godt dækket ind i de relevante tekster.
Jeg har også bemærket Europa-Parlamentets forståelige bekymring for de borgerlige, religiøse og politiske rettigheder i Egypten. Jeg kan forsikre medlemmerne om, at jeg har benyttet enhver lejlighed til at diskutere disse spørgsmål med mine egyptiske modparter. Alle aspekter af EU's forhold til Egypten - herunder også menneskerettigheder - overvåges konstant af Kommissionen, der er på vagt, når det gælder menneskerettighedsspørgsmål, uanset aftalen.
Bestemmelserne i den nye aftale giver begge parter vigtige sikkerhedsforanstaltninger og et værdifuldt nyt forum. Når aftalen træder i kraft, vil vi kunne behandle og forhåbentlig besvare alle vigtige spørgsmål i et passende associeringsråd eller associeringsudvalg. Jeg vil hævde - meget forsigtigt over for de ærede damer og herrer, der ikke er enige med mig på dette punkt, og som i forfjamsket entusiasme tidligere stemte imod den fortsatte ratificering af aftalen - at denne aftale giver os et langt bedre forum for at diskutere de tidligere nævnte problemer med egypterne.
Nu og da tager Kommissionen enkeltsager op - herunder påståede begrænsninger for det koptiske samfund. Vi arbejder tæt sammen med medlemsstaterne om at tage stilling til disse spørgsmål, og forhåbentlig har Parlamentet bemærket, at vi aldrig tøver med at viderebringe vores synspunkter til de egyptiske myndigheder. Hvad angår de overdrevent milde domme til dem, der stod anklaget for tilskyndelse til morderiske angreb på kristne i det øvre Egypten, har den egyptiske appelret beordret, at sagen skal gå om.
Kommissionens delegation forklarede for nylig kontraktgrundlaget for gavebistand over for ikke-statslige organisationer i forbindelse med appelsagen om Saad Ibrahim, som jeg tidligere har diskuteret med mine egyptiske kolleger. Sammen med medlemsstaterne har vi udtrykt bekymring over for de egyptiske myndigheder over resultatet af den nylige retssag om homoseksuelle, og jeg forstår udmærket de ærede medlemmers bekymring over denne sag. Men vi skal også bemærke de opmuntrende tiltag såsom den nye sociallovgivning om kvinders rettigheder, domstolenes tilsyn med valgenes afvikling samt domstolenes vigtige afgørelser om visse omstridte loves forfatningsmæssighed.
Behovet for et godt og velfungerende forhold mellem EU og Egypten har næppe nogensinde været vigtigere end i dag. I de sidste par uger har alle talt om, hvor vigtigt det er at forsøge at overbevise den arabiske og den islamiske verden om, at kampen imod terrorisme ikke står mellem Vesteuropa og USA på den ene side og den islamiske verden på den anden. Alle fornuftige mennesker har understreget, at det er uklogt af os at holde foredrag for den islamiske verden, som om vi har monopol på dyden. Alle har talt om vigtigheden af at uddybe dialogen med den islamiske verden.
Vi har en aftale, der giver os en chance for at støbe et fundament for vores forhold til Middelhavslandene. Tanken om en seriøs Middelhavspolitik uden en aftale med Egypten er fuldkommen latterlig. Vi skal naturligvis diskutere menneskerettigheder ...
(Hr. Cashman afbrød taleren)
Jeg respekterer det ærede medlem, men han vil sikkert indrømme, at jeg ikke har brug for forelæsninger om menneskerettigheder fra nogen.
Vi vil fortsætte vores dialog om menneskerettigheder med Egypten og andre lande under Barcelona-processen, men det ville være grotesk at hævde, at Europa skal have en seriøs og konstruktiv politik i Middelhavsområdet, samtidig med at man forkaster en associeringsaftale med Egypten. Derfor håber jeg, at Parlamentet fortsat vil følge eksemplet fra den udmærkede betænkning af hr. Martin, der har fået ros med på vejen af alle medlemmerne. Jeg håber, at Parlamentet fortsat vil værne om de borgerlige, politiske og sociale rettigheder i Egypten, men at det samtidig også fremover vil gøre en stor indsats for at styrke forholdet mellem EU og den egyptiske regering.

Dupuis
Hr. formand, jeg ville bare sige til kommissær Patten, at vi for to år siden undertegnede en associeringsaftale med et andet arabisk land, som hedder Tunesien, og at tingene bliver værre og værre. Det var bare det.

Formanden
Det var ikke i overensstemmelse med forretningsordenen.

Cashman
Jeg vil gerne informere kommissær Patten om, at Europa-Parlamentet ikke havde til hensigt at forkaste associeringsaftalen her til aften, men blot ønskede at udskyde den. Hvad angår forelæsninger om menneskerettigheder, så har vi alle - uanset vores generalieblad - brug for at blive belært om menneskerettigheder.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 42, stk. 5, modtaget et beslutningsforslag.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Bistand til genopbygning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0386/2001 af Lagendijk for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2666/2000 om bistand til Albanien, Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Forbundsrepublikken Jugoslavien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien samt om ophævelse af forordning (EF) nr. 1628/96 og om ændring af forordning (EØF) nr. 3906/89 og (EØF) nr. 1360/90 og af afgørelse 97/256/EF og 1999/311/EF samt Rådets forordning (EF) nr. 2667/2000 om Det Europæiske Genopbygningsagentur (KOM(2001) 551 - C5-0477/2001 - 2001/0223(CNS));
A5-0385/2001 af Färm for Budgetudvalget om forslag til Rådets afgørelse om ændring af Rådets afgørelse 1999/733/EF om supplerende makrofinansiel bistand til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (KOM(2001) 519 - C5-0486/2001 - KOM(2001) 613 - 2001/0213(CNS));
A5-0411/2001 af Färm for Budgetudvalget om forslag til Rådets afgørelse om ændring af Rådets afgørelse 1999/325/EF om makrofinansiel bistand til Bosnien-Hercegovina (KOM(2001) 610 - C5-0558/2001 - 2001/0250(CNS));
A5-0410/2001 af Färm for Budgetudvalget om forslag til Rådets afgørelse om ændring af Rådets afgørelse 2001/549/EF af 16. juli 2001 om makrofinansiel bistand til Forbundsrepublikken Jugoslavien (KOM(2001) 618 - C5-0559/2001 - 2001/0258(CNS)).

Lagendijk
Hr. formand, spørgsmålet om, hvorvidt vi støtter Kommissionens forslag om at udvide Det Europæiske Genopbygningsagenturs aktiviteter til også at omfatte Makedonien, er egentlig temmelig nemt at besvare.
Da Kommissionen for en måned eller to siden for første gang kom med sit forslag, herskede der nogen tvivl. Denne tvivl havde intet at gøre med, hvordan Udvalget om Udenrigsanliggender bedømte Genopbygningsagenturet. Det har nemlig fra begyndelsen bedømt det meget positivt. Denne positive vurdering blev for nylig bekræftet af en meget stor kompliment fra Revisionsretten for den hurtige og effektive måde, hvorpå agenturet hidtil har gjort sit arbejde.
Vores tvivl i begyndelsen havde altså intet at gøre med agenturet, men skyldtes den kendsgerning, at Kommissionen selv ikke syntes helt at vide, i hvilken retning den ville gå med bistanden på Balkan. Skulle denne nu fuldstændig gå igennem Genopbygningsagenturet, først i Jugoslavien, derefter i Makedonien og snart måske i Albanien og Kroatien, eller skulle Kommissionen holde fast ved sin oprindelige politik, nemlig dekoncentration til delegationerne i de forskellige lande?
I mellemtiden har vi haft lejlighed til at tale med kommissæren derom. Han har givet tilsagn om, at Kommissionen snart, i begyndelsen af næste år, vil komme med en holdning vedrørende den strategi, der skal følges ved bistanden på Balkan, og at den i den forbindelse nærmere vil oplyse, hvilken rolle Genopbygningsagenturet skal spille, og hvilken rolle delegationerne i dekoncentreret form skal spille. Vi afventer med interesse denne rapport. I øjeblikket - og dermed fjernes tvivlen - er der intet alternativ til en vigtig rolle til agenturet, hvis vi vil yde hurtig og effektiv hjælp i Makedonien. Jeg tror, at vi på dette punkt er fuldstændig enige med Kommissionen.
Hvorfor er det så vigtigt nu hurtigt at yde hjælp i Makedonien og altså gøre det gennem agenturet? Jeg har allerede mange gange, både tidligere under denne forhandling og ved andre lejligheder, navnlig også efter den 11. september, peget på den store betydning, som udviklingen i Makedonien har for EU. Makedoniens betydning er mange gange større end dette forholdsvis lille land på Balkan. Det er nemlig første gang, at det er lykkedes EU med én stemme på en passende måde at gøre det på Balkan, i Makedonien, som vi måske ville have gjort meget før. Det er den hidtil største succes for den europæiske udenrigspolitik. At tale med én stemme og gøre det, som man er god til. Det er nemlig det, Kommissionen og EU indtil nu har gjort i Makedonien. Der er talt og forhandlet, der er indgået kompromiser, der er lovet finansiel bistand, og der er lovet begrænset militær hjælp. I mine øjne er det det bedste, EU har at byde på i øjeblikket, og det er vigtigt, at disse bestræbelser - forhindring af en borgerkrig for nogle måneder siden - bliver fulgt op med tilstrækkelig finansiel bistand og med tilstrækkelig materiel genopbygning. Derfor en positiv udtalelse, også fra Parlamentet, om involvering af agenturet.
Hvis det går galt i Makedonien, er jeg bange for, at det går galt på hele Balkan. Derfor opfordrer jeg endnu en gang kraftigt til, at agenturet involveres, men også til, at der fastlægges en god strategi.
Det er kendt - hr. Swoboda, fru Pack og også kommissæren selv har været der mange gange - at spændingerne i Makedonien i øjeblikket er store. Under pres fra Europa-Parlamentet, EU og mange internationale instanser er det makedonske parlament endelig gået over til ratificering af forfatningen. Det har ført til og fører stadig til store spændinger. Europa kan gøre meget for at fjerne disse spændinger, og en af måderne er hurtigt at omsætte ord i handlinger. Dertil har vi brug for agenturet.
Kort sagt, hurtig hjælp i Makedonien er nødvendig, både materielt og politisk. Dertil har vi i øjeblikket brug for Genopbygningsagenturet. Jeg anmoder kraftigt Kommissionen om hurtigt at gøre det klart, hvilken strategi den præcist har på Balkan, hvilken rolle agenturet skal spille, og hvilken rolle andre dele af Kommissionen kan spille i fremtiden.

Färm
Hr. formand, kære medlemmer, kære kommissærer, jeg har nok slået en slags rekord i dag. Jeg har nemlig fået hele 15 minutters taletid, da jeg er ordfører for tre forskellige, men alligevel ganske ens emner. Jeg har muligvis ikke brug for al den tid.
Det ser endelig nu ud til, at udviklingen på Balkan går mere stabilt i den rigtige retning. Vi har endelig noget, der minder om fred, selv om det er under væbnet overvågning, der fortsat er voldsomheder mellem befolkningsgrupperne og stadig er lang vej, før der er ægte fredelig sameksistens. Afvæbningen af de væbnede grupper i Makedonien har været vellykket, ikke mindst som følge af EU's vigtige indsats. Vi kan altså mærke en vis optimisme, selv om historien alt for ofte har vist os, at freden er skrøbelig, ikke mindst på det vestlige Balkan.
Selv demokratiet gør fremskridt. Forrige efterår blev Milosevic-diktaturet væltet i kraft af det jugoslaviske folks beslutsomme handling. I både Kroatien og Bosnien-Hercegovina har de demokratiske kræfter gjort fremskridt, dog med en del problemer i sidstnævnte tilfælde. Valget i Kosovo i forrige uge foregik upåklageligt. Jeg betragter det som et gode at kunne være til stede ved denne historiske begivenhed som observatør fra Europa-Parlamentet.
Der skal dog fortsat gøres meget. Der er et stort behov for rent fysisk genopbyning, men også for opbygning af den infrastruktur og økonomi, som fik lov at forfalde i 1990'erne. Det vigtigste er måske at iværksætte en ægte forsoningsproces for at gøre noget ved den etniske udrensning, som er foregået i store dele af disse lande og for at løse de store problemer med flygtninge og fordrevne personer.
Det er på denne baggrund, at vi i Budgetudvalget har vedtaget tre betænkninger om forlængelse og i visse tilfælde endog øget makrofinansiel støtte til Makedonien, Bosnien-Hercegovina og Jugoslavien.
Først Makedonien. I november 1999 besluttede Rådet at yde Makedonien makrofinansiel bistand på 80 millioner delvis i form af et lån og delvis i form af gavebistand på indtil 30 millioner euro. Beslutningen blev truffet på baggrund af krigen i Kosovo, da denne krise forårsagede store omkostninger i Makedonien, hvor hundredtusindvis af mennesker flygtede. Formålet har været at fremme gennemførelsen af strukturreformer og afhjælpe følgerne af de økonomiske forstyrrelser, som Kosovo-konflikten medførte. Bistanden er naturligvis forbundet med betingelser, således at reformprogrammet af økonomien og statsforvaltningen først og fremmest fortsættes, og at aftalerne fra Ohrid tidligere i efteråret fuldføres.
Makedonien blev som bekendt påvirket af den interne væbnede konflikt. Den har naturligvis skabt yderligere problemer og forsinket gennemførelsen af bistanden. Kun en del heraf har kunnet udbetales inden for tidsrammen. Det er grunden til, at vi nu ønsker at forlænge retsgrundlaget for denne bistand. Det finder vi helt på sin plads. Kommissionen foreslår imidlertid også supplerende økonomisk gavebistand, da der begynder at være problemer med Makedonien, hvor udviklingen ellers har været positiv. Konflikten har forværret problemerne. Derfor foreslår Kommissionen nu, at gavebistanden øges med 18 millioner. Budgetudvalget mener på denne politiske baggrund, at Kommissionens forslag er velovervejet. Vi har blot stillet en række ændringsforslag for at understrege, at denne bistand skal administreres af Kommissionen, men i tæt samarbejde med både Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité og Det Økonomiske og Finansielle Udvalg. Baggrunden for dette er, at vi finder det vigtigt at kontrollere ikke blot den rent finansielle håndtering af bistanden, men også de mere politiske aspekter, f.eks. for at sørge for, at den ikke bruges til støtte til genoprustning af Makedoniens hær.
Vi understreger også, at denne type bistand, det vil sige en kombination af subvention og et langfristet lån til nedsat rente, er usædvanlig og på ingen måde skaber præcedens.
Derefter har vi spørgsmålet om Bosnien-Hercegovina. Vi besluttede i maj 1999 at yde støtte, et lån på 20 millioner og gavebistand på indtil 40 millioner. Det blev naturligvis også gjort for at fremme den økonomiske situation og støtte opbygningen i Bosnien. Betingelserne var naturligvis at fortsætte reformen af økonomien og de demokratiske institutioner. Vi har haft en del problemer med gennemførelsen. Tilbage står derfor gavebistand på 15 millioner, som skal udbetales. For at kunne gennemføre det skal vi forlænge retsgrundlaget. Vi skal også i den vurdering tage i betragtning, at valget i Bosnien i november 2000 har medført, at alt har taget meget lang tid. Vi har haft forhandlinger, og den høje repræsentant måtte gribe ind osv. Det har både forsinket reformerne og lovgivningsarbejdet og dermed også gennemførelsen af støtten.
Den økonomiske vækst har ikke været særlig god. Der er derfor virkelig brug for bistanden, hvorfor vi i Budgetudvalget støtter Kommissionens forslag om at ændre rådsforordningen, så vi kan forlænge tidsfristen til slutningen af 2002. Også i dette tilfælde skal der dog gælde de samme vilkår som for Makedonien i forbindelse med spørgsmålet om Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité.
Endelig lidt om den tredje betænkning om Jugoslavien. Vi besluttede så sent som i år at yde denne makrofinansielle bistand på indtil 300 millioner, også i dette tilfælde både i form af lån og i form af bistand. Formålet er naturligvis først og fremmest at understøtte Jugoslaviens stabilitet økonomisk, socialt og politisk, men også, hvilket jeg gerne vil understrege, at fremme Jugoslaviens rolle som stabiliserende faktor i hele regionen. Det har i år vist sig, at den økonomiske situation måske var lidt mere anstrengt, end vi tidligere har troet. Ikke mindst har privatiseringsprocessen taget længere tid, hvilket også har ført til, at statsbudgettet har mistet indtægter fra privatiseringen. Vi ved også, at det har været en svær proces at nå til en løsning på Jugoslaviens forhold til Verdensbanken, IMF osv.
Hvis der ikke tilføres penge, er der naturligvis stor risiko for, at den økonomiske situation forværres yderligere. I så fald skal vi huske på, at Jugoslavien allerede nu har en særdeles stor gæld med over 140% af BNP. Derfor ønsker Kommissionen, at disse nye beløb - en forøgelse på 45 millioner - sker i form af gavebistand. Budgetudvalget accepterer dette, men understreger, at det desuden skal ses som en del af EU's flerårige program, og at det er ekstraordinær støtte.
Vi har også forlangt, at støtten skal udbetales under forudsætning af, at Jugoslavien fortsætter udviklingen mod retsstaten, og at landet fortsætter det tætte samarbejde med Den Internationale Domstol i Haag.
I alle tre tilfælde mener vi også, at man for at skaffe nye ressourcer i indeværende budgetår skal følge den ordinære budgetprocedure. Det kan således kun gennemføres via en sideløbende proces med overførsel af midler fra andre budgetposter, hvilket kræver budgetmyndighedens afgørelse.
Hr. formand, Kommissionen anmodede allerede før den sidste mødeperiode i Strasbourg om, at disse spørgsmål skulle behandles snarest. Jeg sagde på daværende tidspunkt, at jeg mente, at der ligeledes var to spørgsmål, som først skulle afklares. For det første ønskede vi at se Kommissionens konkrete forslag om overførsler for at skaffe de nødvendige henholdsvis 45 og 18 millioner, så vi også kunne se, hvor midlerne skulle tages fra. Forslagene om overførsler foreligger nu og er blevet drøftet i Budgetudvalget.
For det andet ville vi klare forliget med Rådet om næste års budget for at kunne for at sikre, at indsatsen kan kombineres med en fortsat høj indsats på det vestlige Balkan med henblik på genopbygning osv. Nu er vi nået frem til en aftale med Rådet, som indebærer, at den ønskede makrofinansielle bistand skal betragtees som front loading af næste års budgetbevilling. Samtidig accepterer vi Kommissionens foreløbige budgetforslag til Balkan, hvilket jeg også håber bliver resultatet af den anden budgetbehandling under næste mødeperiode i Strasbourg. Vi støtter på den baggrund dermed alle tre forslag.
Jeg vil afslutningsvis gerne sige et par ord om min og Budgetudvalgets udtalelse om Lagendijk-betænkningen om Det Europæiske Genopbygningsagentur. Jeg har selv ved flere lejligheder haft mulighed for at opleve agenturets arbejde og betragter det som særdeles effektivt, hvilket også hr. Lagendijk mener, og Revisionsrettens rapport bekræfter. Jeg tror, at der findes specifikke årsager til denne fremgang, hvoraf en er, at man i henhold til Parlamentets krav har gennnemført en mere decentraliseret model for beslutningstagning og gennemførelse af EU's bistand, at man har kunnet undslippe denne træge, dobbelte beslutningstagning, som vi havde tidligere med det traditionelle udvalgssystem.
Trods agenturets flotte resultater understreger Budgetudvalget dog i ændringsforslagene betydningen af korrekte budgetprincipper, når det gælder særskilte administrative og driftsmæssige udgifter, bl.a. for at vi skal kunne gennemføre en ordentlig og kvalificeret evaluering af aktiviteten. Desuden ønsker vi at indføre en henvisning til traktatens artikel 274 for klart at understrege, at Kommissionen, og ikke som udgangspunkt medlemsstaterne, har ansvaret for gennemførelsen.

Pack
Hr. formand, hr. Lagendijk har fremlagt en meget god betænkning. Jeg vil også gerne takke hr. Färm mange gange, og på min gruppes vegne, som jeg i dag repræsenterer næsten alene, takke de to og faktisk erklære mig enig i alt det, de har sagt. Jeg vil gerne fremhæve et par ting. Jeg mener, at denne hurtige reaktionsmekanisme, dette instrument, hvormed man hurtigt og med ubureaukratisk effektivitet kan overføre penge til kriseramte regioner, er et rigtigt godt instrument. Netop i Jugoslavien har kommissæren også mærket, at man var taknemmelig for denne virkelig hurtige, effektive bistand, som kun var mulig, fordi der netop fandtes dette instrument og ikke det møjsommelige, som vi ellers altid har.
Jeg mener også, at en udvidelse til Makedonien er yderst nødvendig, da der i de vanskelige politiske processer ganske enkelt er brug for supplerende bistand. Denne proces er endnu langtfra afsluttet. Lovene skal gennemføres, så de albanske borgere også kan se, at de virkelig får noget ud af disse forfatningsændringer. De makedonske indbyggere i regionen skal se, at det netop drejer sig om, at de, når de opfører sig på den måde, som man forventer af et demokrati, også får en belønning, i og med at deres hverdagsliv forbedres. Vi stemmer for det hele, og vi stemmer også for de forbehold, som hr. Färm nævnte. Men jeg mener også, at Kommissionen udmærket kender sagsforholdet og sikkert også respekterer det.
Jeg vender lige tilbage til oprettelsen af agenturet i Makedonien. Jeg mener, at det i lyset af de beskedne resultater i forbindelse med gennemførelsen og ved udbetalingen af de finansielle midler, som dette land har fået bevilget siden 1996, længe har været på tide at se sig om efter en mulighed for at forbedre situationen. Den makedonske regering manglede bestemt viljen, og vi, der har været der, ved, at de ganske enkelt ikke var i stand til at gøre det. Om de manglede evnen eller viljen, ved jeg ikke, men regeringen manglede ganske enkelt viljen, og endelig havde den tilstedeværende delegation heller ikke rigtig mulighed for at hjælpe denne regering. Den nødvendige tekniske støtte, som man skulle have givet denne regering fra Kommissionens side, manglede.
Jeg mener derfor, at det er godt, at kommissæren nu overvejer foranstaltninger til at fremskynde sagen. Det er godt for dette agentur, som gør et fremragende arbejde i Kosovo - det går jeg ud fra, vi får at se i næste uge i Beograd. Vi ønsker, at det nu langt om længe får mulighed for at gøre det, som alle makedonere venter på, og jeg har heller ikke noget imod, at det oprettes.
Men kære hr. kommissær, mit problem er netop, at der nu repareres så meget på sagen. Nu gøres det i Makedonien. Jeg ved ikke, hvornår De næste gang slår til så godt igen. Jeg havde gerne set, at man fandt en struktur for arbejdet i denne region, og jeg vil også gerne høre fra Dem i aften, om De har viljen til, har evnen til at udvikle et koncept, som enten dekoncentrerer delegationen og gør den i stand til at gennemføre dette arbejde, eller til at indsætte sådanne agenturer i hele regionen. Jeg mener, at De er os svar skyldig i aften, og jeg ville ønske, at De i aften ville tilkendegive over for os, hvornår De tror, at Kommissionen kan præsentere et sådant koncept for os. I så fald er jeg rede til uden forbehold at ønske Dem al mulig held og lykke med oprettelsen af dette agentur, fordi vi alle har gjort os fremragende erfaringer.
Jeg vil ikke skælde ud over delegationen. Delegationen var ikke i stand til at yde det, som vi forventede af den, fordi den netop ikke var dekoncentreret på nogen som helst måde - og den kunne ikke yde teknisk bistand. På den baggrund forventer jeg virkelig også et langsigtet koncept af Dem, så alle lande dernede på en eller anden måde kan føle, at de bliver behandlet ligeværdigt, og jeg mener også, det er vigtigt, så der ikke opstår indbyrdes rivalisering.

Swoboda
Hr. formand, ærede kommissærer, kære kolleger, jeg vil ligeledes takke ordføreren mange gange for arbejdet. Hr. Lagendijk har allerede antydet, at situationen på Balkan jo ser noget anderledes ud i dag end for et halvt eller et helt år siden, især når man tænker på valgene i Kosovo og på lovgivningen i Makedonien. Det må dog ikke få os til at sige, at alt er gennemført, arbejdet er gjort, vi kan slingre lidt af sted, og det hele vil sikkert gå fint. Jeg synes også, at det skridt, som Kommissionen foreslår, er rigtigt og velbegrundet. Men, hr. kommissær - vi har også allerede talt om det - hvis det virkeligt forholder sig sådan, som jeg formoder, nemlig at der er graverende forskelle mellem agenturets og delegationens arbejde, og nogenlunde et sted derimellem som en gylden mellemvej befinder den decentraliserede delegation sig, så skal der også drages konsekvenser, ikke fordi der i det ene tilfælde er tale om gode og i det andet tilfælde om onde mennesker. Strukturen i beslutningsprocesserne bærer sikkert også en del af skylden. I lyset af dette vil De sikkert heller ikke kunne komme med et svar i aften.
Men jeg har endnu en anmodning til Dem, nemlig at De i arbejdet med omstruktureringen af Kommissionens arbejde og politikken på Balkan for det første anvender hele den fantasi, som De sikkert har, hr. kommissær, men bestemt for det andet også mange medarbejdere. Jeg for min del mener, at agenturet, som ikke kun er et agentur for genopbygning, men også et agentur for udvikling, skal spille en større rolle. Jeg indrømmer, at dette også sagtens kan ske i fællesskab med de delegationer, som i kraft af decentraliseringen også får ekstra opgaver. Men jeg mener også, at vi i det tidlige forår, i begyndelsen af næste år skal komme med forslag til, hvordan Kommissionens hjælpe-, bistands- og udviklingsstruktur på Balkan skal se ud. For det er nødvendigt med mindst 10 år for at nå det udgangspunkt, som vi alle ønsker for Balkan, og som er nødvendig for freden og stabiliteten i Europa.

Patten
Hr. formand, det ville vist være en mild overdrivelse at sige, at mødesalen er pakket med velinformerede venner af Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, men de tilstedeværende er særdeles velkvalificerede til at behandle emnet, da jeg tror, at vi her i salen finder de ærede medlemmer, der er mest kyndige, hvad angår Makedonien, og som i nogle henseender ved mest om det sydøstlige Europa som helhed betragtet. Jeg er meget taknemmelig for de ærede medlemmers bidrag til det, der har været en ganske vellykket udvikling af EU's strategi på Balkan, og jeg er ordføreren hr. Lagendijk særligt taknemmelig for hans betænkning.
Måske skulle jeg lige først opridse de rammer, inden for hvilke forhandlingen finder sted. Som de ærede medlemmer ved, var Makedonien det første land, med hvilket vi indgik en stabiliserings- og associeringsaftale. Under forhandlingerne om denne aftale blev vi meget ofte, når vi besøgte Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien - og jeg har nok besøgt Skopje oftere end nogen anden hovedstad i verden i de seneste par år - mødt med beklagelser over, at det gik for langsomt med udviklingsbistanden.
Da krisen kom i år, arbejdede vi meget hårdt, og jeg er min kollega Javier Solana særligt taknemmelig for indsatsen. Vi arbejdede ekstremt hårdt i bestræbelserne på at få Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien tilbage på sporet igen. Vi var henrykte over Lake Ohrid-aftalen og sagde straks, at vi ville gøre alt, hvad vi kunne, for at medvirke til gennemførelsen af rammeaftalen i Lake Ohrid.
Som jeg har forklaret nogle af de ærede medlemmer, var jeg bange for, at vi ikke ville kunne yde den fornødne hjælp tilstrækkeligt hurtigt, hvis ikke vi ydede en særlig indsats. Jeg ville meget gerne have gået hurtigere igennem dekoncentrationsprocessen for Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og have ydet vores bistand på en mere konventionel måde, men det indebar en risiko. Den mest sikre måde at levere bistanden på var ved at udvide arbejdet under genopbygningsagenturet, og det er grunden til, at vi alle er her i aften.
Jeg ved, at nogle af de ærede medlemmer med god grund var lidt usikre på vores forvaltningsstrategi. Set i bagklogskabens klare lys havde det måske været mere fornuftigt, om jeg på et tidligere tidspunkt havde rådført mig med nogle af de ærede medlemmer. Men jeg håber, at vi har kunnet overbevise de ærede medlemmer om, at vi ikke havde til hensigt at degradere vores forhold til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien.
Jeg talte med præsident Trajkovski tidligere på ugen. Han var på vej til et bønnemøde - det var jeg desværre ikke - og jeg tror nok, at det nu er lykkedes os at overbevise ham og myndighederne i Skopje om, at vi blot forsøger at levere bistanden hurtigst muligt, og vi er allerede startet på at yde bistand i elektricitets- og boligsektorerne m.m.
Det er forståeligt, hvis de ærede medlemmer synes, at der hersker nogen forvirring om vores forvaltningsstrategi for hele regionen. Men jeg mener ikke, at jeg er inkonsekvent, når jeg på den ene side hævder, at vi skal arbejde gennem EuropeAid og med den dekoncentration, som vi nu har iværksat, og som skal gennemføres hurtigst muligt, mens jeg på den anden side hævder, at der kan være situationer - specielt kriser - hvor der er behov for andre ordninger.
I øjeblikket overvejer vi f.eks., hvordan vi skal håndtere situationen i Afghanistan - om vi skal indsætte en ekspertgruppe i Afghanistan for snarest muligt at få iværksat nogle hurtigtvirkende projekter. Derfor finder jeg det ikke ulogisk at presse reformer igennem via EuropeAid, samtidig med at jeg fra tid til anden finder det nødvendigt med andre ordninger.
Jeg vil lige kort minde de ærede medlemmer om, at vi har givet tilsagn om 30 millioner euro til gennemførelse af rammeaftalen, og at vi også har udbetalt 12,5 millioner euro under den hurtige reaktionsmekanisme. Vi har forpligtet omkring 5 millioner euro til humanitær bistand via ECHO, og vi har fået et regulært CARDS-program på 42 millioner euro til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien i år. Bortset fra ECHO-dimensionen vil alt dette arbejde blive kanaliseret gennem genopbygningsagenturet i løbet af de kommende måneder.
For vores vedkommende bliver den næste begivenhed den donorkonference, vi vil forsøge at organisere i samarbejde med Verdensbanken. Som de ærede medlemmer ved, er der en række betingelser. For det første insisterede vi på at få gennemført rammeaftalen om forfatningsændringer via parlamentet i Skopje. Vi ønskede også en ny lov om lokalt selvstyre, for hvis ikke der findes en sådan, vil USA sandsynligvis ikke dukke op til en donorkonference. Hvis vi skal yde makrofinansiel bistand på en donorkonference, er det afgørende, at der er en aftale på plads med Den Internationale Valutafond - spørg blot kommissær Solbes. Der ydes aldrig makrofinansiel bistand, hvis ikke en sådan aftale er på plads.
Tidligere på ugen forsikrede præsident Trajkovski mig om, at der sandsynligvis kommer en aftale i stand med IMF, og jeg tror nok, at det pågældende møde i Washington finder sted i starten af december. Jeg håber derfor, at vi efter vedtagelsen af den omtalte lovgivning, forfatningsændringerne samt en anbefaling af aftalen til IMF's bestyrelse kan afholde en vellykket donorkonference. Hvis det passer alle parter samt Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, vil vi gøre det inden jul, men på det tidspunkt, hvor der er den største chance for succes. Jeg ønsker ikke for anden gang at fastsætte en dato, som jeg så bliver nødt til at udskyde, da det vil være katastrofalt.
Jeg er de ærede medlemmer meget taknemmelig for deres hurtige udtalelse om vores forslag. Jeg er ked af, at jeg ikke kan vise min taknemmelighed ved at acceptere alle ændringsforslagene. Det er vel symptomatisk, at jeg ikke kan gøre det. Nogle af ændringsforslagene - f.eks. bemærkningerne om opgavens midlertidige karakter - har ingen juridisk værdi. Mine rådgivere har fortalt mig, at andre ikke er egnede til medtagelse i en juridisk afgørelse.
Jeg vil imidlertid svare lidt forskelligt på to af de fremsatte argumenter, hvilket De vil forstå. For det første vil jeg forsikre Parlamentet om, at det naturligvis ville blive hørt, hvis det kom på tale at udvide agenturet til andre lande. Hvis det forslag kom på tale, ville vi naturligvis høre Parlamentet.
For det andet, og dette er et punkt, som hr. Swoboda præsenterede på elegant vis, bekymrer de ærede medlemmer sig om integriteten af forvaltningen af vores indsats i det sydøstlige Europa. De er bekymrede for sammenhængen af det, vi foretager os i det sydøstlige Europa, og de rykker os forståeligt nok for at udarbejde en strategi for forvaltningen af fællesskabsbistanden til Balkan.
Det skal jeg med glæde gøre. Jeg vil blot bede Parlamentet om ikke at presse mig til at gøre det inden den 31. januar, og jeg skal sige Dem hvorfor. I Kommissionen har vi et godt hold af mennesker, der arbejder med Balkanlandene. De bruger tre fjerdedele af deres tid på møder i Rådet, på rådgivende ekspertgrupper og på at udarbejde rapporter. I øjeblikket er vi i færd med at udarbejde en rapport for Rådet, som Parlamentet selvfølgelig får at se, om udviklingen i stabiliserings- og associeringsprocessen. Jeg ønsker ikke at stille urimelige krav til disse medarbejdere, men jeg kan forsikre Parlamentet om, at jeg hurtigst muligt i det nye år vil forsøge at udarbejde en sådan strategi, som jeg mener, at de ærede medlemmer har ret til at bede om, og som vi meget gerne vil levere. Det er meget vigtigt, at parlamentsmedlemmerne fra tid til anden sikrer sig, at de er orienteret om det, vi går og laver.
Jeg har haft dette arbejde i lige godt to år, og det, jeg vil sige, skal ikke forstås derhen, at det alt sammen er sket, fordi der er kommet en ny Kommission. Det er slet ikke det, jeg antyder. Men der er for det første sket en forandring i regionen med de seneste forunderlige hændelser, som den ærede herre sagde - valgene i Kosovo og udviklingen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Vi ved, at hver gang vi tager et par skridt fremad, sker der et eller andet, som skubber os tilbage igen, men jeg tror, at vi fra Kroatien til Serbien, til Makedonien og Albanien bevæger os i den rigtige retning.
Vi har en sammenhængende strategi, og vi har gjort bemærkelsesværdige fremskridt. Vi har gjort fremskridt, fordi vi har samarbejdet på en måde, der har bragt stabilitet til regionen, og som har understøttet dem, der er villige til at arbejde og argumentere for økonomiske og politiske reformer.
For enden af stabiliserings- og associeringsprocessen findes udsigten til et muligt medlemskab af EU. Det har været det mest formidable element i bestræbelserne på at skabe mere fred og stabilitet i det sydøstlige Europa. Vi skal sikre os, at de seneste års enorme politiske og økonomiske investeringer fortsat giver udbytte i form af vedvarende fremskridt og udvikling. Det er selvfølgelig mere sandsynligt, hvis vi er i stand til at fortsætte samarbejdet med parlamentsmedlemmerne.

Swoboda
Er kommissæren enig i, at tidligt næste år er inden udgangen af marts?

Formanden
Hr. kommissær, jeg kan også bekræfte det. Præsident Trajkovski var til stede ved denne prayer breakfast, det var De ikke. Men på den anden side kan jeg konstatere, at vi snart har flere kommissærer end parlamentsmedlemmer i Parlamentet, hvis det fortsætter på denne måde. Det er jo også en god oplysning.

Patten
Hr. formand, jeg foreslog ham at bede for mig.

Formanden


Solbes
Hr. formand, efter min kollega, kommissær Pattens kommentarer om de forskellige politiske elementer ved situationen på Balkan vil jeg koncentrere mig om de tre programmer om makrofinansiel bistand.
Med hensyn til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien har hr. Färm meget klart understreget, at vi taler om to forskellige ting. På den ene side en forhøjelse af bistanden og på den anden side en udvidelse af gennemførelsesfristen for denne bistand.
Indtil videre har vi udbetalt 30 millioner euro på grund af visse forsinkelser i opnåelsen af en aftale med Den Internationale Valutafond om dens økonomiske program. Det er rigtigt, at de fastsatte betingelser vedrørende de konstitutionelle ændringer, der er ved at blive iværksat, og den nødvendige bistand, som vi yder til den økonomiske stabilisering og til reformprocessen, fordrer et samarbejde med Valutafonden, og i henhold til vores oplysninger er myndighederne i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien meget tæt på at fastsætte en økonomisk ramme, der vil blive ledsaget af et opfølgningsprogram, som skal være bindeled til fondens bistandsprogram.
Den økonomiske situation er fortsat meget følsom. Det er baggrunden for, at Den Internationale Valutafond har informeret os om de finansielle behov på kort sigt og om behovet for at øge de forskellige donorers bidrag for at dække det eksterne finansieringsunderskud i 2001 og 2002. Det er den vigtigste årsag til vores beslutning om at øge vores bistand til Makedonien med yderligere 18 millioner.
Hvad angår Bosnien og Hercegovina er vi i dette øjeblik i færd med at gennemføre bistanden. Der er afsat 60 millioner, 40 i bistand og 20 i lån. De to første rater er allerede blevet udbetalt i slutningen af 1999 og i slutningen af 2000, og der sker fremskridt i stabiliseringsprocessen og den økonomiske reformproces.
Vi mangler stadig at udbetale den sidste rate, 15 millioner euro, og de nødvendige betingelser for udbetalingen er meget tæt på at være opfyldt. I denne uge befinder der sig en delegation fra Kommissionen i Sarajevo, som skal vurdere fremskridtene, og på det mere overordnede plan er det på sin plads at bemærke, at den nye regering, der blev resultatet af valget, nogle gange er lang tid om at gennemføre reformprocesserne, og den forhandler et nyt program med Valutafonden. Hr. Färm har også henvist til behovet for at udvide fristen, da den frist, der oprindeligt blev aftalt for gennemførelsen af bidragene, er udløbet.
Fra et andet synspunkt rejste ordføreren også spørgsmålet om behovet for også at ændre den finansielle eller makrofinansielle bistand til Forbundsrepublikken Jugoslavien. De 300 millioner, 225 i lån og 75 i bistand, har vist sig at være utilstrækkelige. Vi har allerede udbetalt 260, og Kommissionen er på nuværende tidspunkt i gang med at forberede en kommende kontakt med de jugoslaviske myndigheder, som forhåbentlig vil gøre det muligt for os at udbetale anden rate, når betingelserne er opfyldt.
Det er imidlertid rigtigt, at der i henhold til den information, vi har modtaget fra Den Internationale Valutafond, vil være behov for yderligere ekstern finansiering for at fjerne det nye finansieringsunderskud på 150 millioner euro, og det er baggrunden for, at vi foreslår at forhøje bistandsdelen med 45 millioner til en maksimal bistand på 120 millioner.
Jeg vil gerne takke hr. Färm for hans indsats i denne sag, den vigtighed og hurtighed, hvormed han har behandlet den. Jeg vil også gerne takke for hans støtte til formanden for Budgetudvalget, hr. Wynn, og til hr. Brok, formand for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik.
Hvad angår ændringsforslagene, vil jeg gerne skelne mellem de forskellige grupper af forslag. De, der vedrører de politiske betingelser, finansforordningen og den flerårige finansielle ramme, er i princippet acceptable, selv om de i nogle konkrete tilfælde rejser visse fremlæggelses- og kohærensproblemer. For kohærensens vedkommende f.eks. henvisningen til "CARDS"spørgsmålet, for så vidt angår den flerårige bistand, for - det har vi allerede fremhævet adskillige gange under disse plenarmøder - "CARDS"grundlaget har ikke noget som helst at gøre med den makrofinansielle bistand. Det er helt forskellige ting, og jeg synes, at vi skal holde processerne adskilt og anvende dem korrekt i hvert enkelt tilfælde, hvor det bliver aktuelt.
Vi kan heller ikke støtte henvisningen til, at det drejer sig om en helt exceptionel bistand uden præcedens for fremtiden. Det er rigtigt, at det forholder sig sådan. Men det er stort set situationen for al makrofinansiel bistand. Vi synes derfor ikke, at det giver særlig meget mening at drøfte dette spørgsmål i dag.
Vi synes heller ikke, at det giver særlig meget mening at medtage elementer, som betyder yderligere forsinkelser i hele processen med at få stillet denne bistand til rådighed. Med den behørige information, som vi altid giver Parlamentet, skal det i denne henseende overvejes nøje, hvad der er Bistandskomitéens rolle, da den er af en anden karakter.
Alle disse spørgsmål kan afklares nærmere på et senere tidspunkt, men jeg ønskede at komme med en forhåndsorientering om, hvad der er vores indledende holdning.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Solbes.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.

Fond til bekæmpelse af HIV/AIDS, tuberkulose og malaria
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Det Europæiske Fællesskabs bidrag til den globale fond til bekæmpelse af hiv/aids, tuberkulose og malaria (KOM(2001) 612 - C5-0520/2001 - 2001/0251(COD)).

Fernández Martín
Hr. formand, tak på vegne af Udvalget om Udvikling og Samarbejde. Jeg taler for at forsvare Det Europæiske Fællesskabs bidrag til bekæmpelse af aids, tuberkulose og malaria, og jeg gør det med en bittersød fornemmelse.
Med tilfredshed fordi vi har været i stand til at vedtage et betydeligt økonomisk bidrag fra EU til oprettelse af en verdensfond, som generalsekretæren for FN har foreslået, til bekæmpelse af de tre hyppigste overførbare sygdomme i verden, som rammer de mindst udviklede lande, som ser sig fanget i en ond cirkel af sygdom og fattigdom. Jo større fattigdommen er, jo mere vokser risikoen for overførbare sygdomme. Når der er flere sygdomme, bliver fattigdommens omfang kun værre.
Også med tilfredshed fordi vi har været i stand til at gøre det i løbet af meget kort tid ved hjælp af den fælles beslutningsprocedure, med uopsættelighed og ved førstebehandlingen, og vi har stillet og forhandlet en række ændringsforslag med Rådet, der efter vores opfattelse forbedrer teksten i det oprindelige forslag.
Jeg bør også give udtryk for vores beklagelse, fordi Rådet og især Kommissionen har sat os i en vanskelig situation ved at forelægge en tekst for os til vedtagelse, som i sin oprindelige udformning ignorerede Parlamentet og berøvede os den fulde udøvelse af vores ansvar som budgetmyndighed. De ignorerede desuden, at Parlamentet gentagne gange har udtalt sig om behovet for mere handlekraft i en global strategi til bekæmpelse af fattigdommen, nærmere bestemt bekæmpelsen af aids, tuberkulose og malaria, i en betænkning af vores kollega Bashir Khanbhai, som er til stede her, en betænkning, som vi har arbejdet på i lang tid og vedtaget i plenarforsamlingen med en beslutning af 4. oktober i år, og som det indledende dokument, som vi blev foreslået, ikke engang henviste til.
I sin fælles erklæring fra maj i år tog Rådet og Kommissionen positivt imod forslaget fra FN's generalsekretær om at oprette denne Verdensfond. Kommissionen annoncerede allerede i juli sin hensigt om at afsætte 120 millioner euro til at finansiere den. Parlamentet modtog imidlertid først for en måned siden den dokumentation, der er nødvendig for at kunne påbegynde arbejdet, og dokumentationen var ydermere ufuldstændig og gjorde det ikke muligt for os at arbejde ordentligt.
Jeg må dog sige, at Rådet og Parlamentet i løbet af de sidste uger har udvist tegn på den velvilje og den fleksibilitet, der er nødvendig for at nå en aftale om de ændringsforslag, som vi gerne vil have indført, og som - det håber jeg - bliver vedtaget i morgen formiddag.
For os er det et afgørende spørgsmål, at bidraget til fonden ydes som et ekstra tillæg. Som vi siger i vores ændringsforslag 2, bør de første 60 millioner euro fra Fællesskabets budgettet for 2001 lægges til de allerede eksisterende midler og ikke tages fra andre budgetposter, som allerede er beregnet til udviklingsprogrammer. Som det står i ændringsforslag 3, bør disse 60 millioner euro ikke få indflydelse på eller betinge fremtidige årlige bidrag, sådan som vi udtrykkeligt siger i vores ændringsforslag 4, hvortil jeg sandsynligvis i morgen, hr. kommissær, vil stille et mundtligt ændringsforslag før afstemningen.
For os er varigheden og fortsættelsen af Unionens bidrag til denne Verdensfond fundamentale på grund af selve disse sygdommes natur. Bekæmpelsen af aids, tuberkulose og malaria skal fortsættes effektivt i de kommende år, ellers vil den ikke få succes. I modsat fald vil de 60 millioner euro, vi nu bidrager med, ikke have nogen effekt.
Parlamentet kan ikke unddrage sig sit ansvar som budgetmyndighed, og derfor anmoder vi i ændringsforslag 6 Kommissionen om, at den sender al den nødvendige information til Parlamentet, så vi, som vi konkluderer i det sidste af vores ændringsforslag, nr. 7, ved hjælp af en passende rapport kan sikre Verdensfondens tilpasning, gennemsigtighed, forsvarlige forvaltning og arbejdsmetoder, og denne rapport skal være en del af de kommende årsberetninger, som Fællesskabet skal udarbejde om sit bidrag til tredjelande.

Khanbhai
På G8-topmødet i Okinawa i juli 2000 gav de rige industrialiserede G8-lande tilsagn om betydelige midler til bekæmpelse af overførbare sygdomme samt til hjælp til syge mennesker i fattige lande. I september i fjor afholdt Kommissionen en konference om emnet i Bruxelles, men uden en efterfølgende indsats. 4 millioner af de fattigste mennesker døde i løbet af et enkelt år. I juli 2001 blev der afholdt endnu et møde i Genova, og foran alverdens medier annoncerede hr. Prodi en donation på 120 millioner euro.
Min betænkning, der blev enstemmigt vedtaget den 4. oktober i år, har ligget og samlet støv på en hylde. Rådet vedtog et forslag om et retsgrundlag for fondens gennemførelse, men hidtil er der ikke doneret så meget som én euro, og yderligere 2 millioner mennesker er døde. Når terrorbomber kræver dødsofre, kan der meget hurtigt skaffes penge til ofrene, men når 3-4 millioner mennesker dør som følge af sygdom, ænser vi det knapt.
Hvorfor tager det Kommissionen så lang tid at udarbejde en plan for gennemførelsen, når den ved, at der dør 10.000 mennesker om dagen? Vi er stolte over at love pengene, men vi glemmer at levere dem. Betyder disse mennesker intet for os?
Kommissærerne er gået. Der er ingen interesse at spore. Se blot, hvor få tilhørere der er tilbage i mødesalen. Det viser noget om EU's prioritering af dette vigtige projekt. Dette er ikke Makedonien. Det er aids, der rammer de fattigste mennesker i verden, og det er på tide, at EU's bidrag ikke blot beløber sig til 20 euro pr. person, der dør, ikke bare 1% af det, der kræves, men at det bliver 6 milliarder euro pr. år.

Howitt
Vi har mange gange tidligere diskuteret disse problemer, men vi kan med god grund gøre det igen i aften. I hele verden er der 36,1 millioner mennesker, der lever med hiv/aids, tuberkulose gør et tragisk comeback, og 300 millioner mennesker lider under de svækkende og smertefulde følger af malaria. Hvis der er noget, der kræver en visionær, innovativ og international reaktion, så er det udbredelsen af disse overførbare sygdomme.
Vi ønsker i princippet at støtte den globale fond til bekæmpelse af overførbare sygdomme. Vi ser gerne, at den både bliver brugt til at forebygge og behandle alle tre sygdomme. Vi ønsker innovative og brugbare forvaltningsrammer. Vi ønsker et sandt internationalt partnerskab, så der ikke bare er tale om den sædvanlige donorvirksomhed. Vi ønsker finansieringsordninger, der hurtigt skaffer midler, så vi kan bevare det politiske engagement og mobilisere flere ressourcer.
Det er de mange forskellige emner, og jeg føler med Kommissionen, der er blevet pålagt stramme tidsfrister for fremlæggelsen af dette forslag til et retsgrundlag. Men den skulle også overveje, hvorfor andenbehandlingsforslagene om vores egen støtte via budgetposten for fattigdomsrelaterede sygdomme blev skåret ned i forhold til Parlamentets krav, og hvorfor kommissionsformand Prodi bevilgede 60 millioner euro i støtte fra den globale sundhedsfond fra AVS-landene, som han ikke havde ret til at gøre, og som vi har hørt deres formand sige, at de er imod. Vi skal sikre os, at disse penge øger den globale indsats, og at de ikke bare ryger i lommerne på medicinalvirksomhederne.
De ændringsforslag, som vi har forhandlet på plads med Kommissionen og Rådet, forbedrer forslaget - erkendelsen af, at vi har brug for flere midler, det faktum, at der blot er tale om en første udbetaling, og kravet til Kommissionen om, at den både skal udarbejde et retsgrundlag for fremtidige bidrag og levere en rapport, så der kan tages hånd om nogle af disse informationsspørgsmål.
Jeg vil spørge kommissær Nielson, om han kan give os en tidsfrist for, hvornår det kan fremsættes i 2002, så vi kan håndtere det korrekt under budgetproceduren.

Rod
Hr. formand, vi har længe stillet krav om flere midler til bekæmpelse af aids i denne tragiske situation. Europa-Parlamentet bekræftede dette, da det vedtog Khanbhai-betænkningen.
Beslutningen om at bevilge yderligere 120 millioner euro har vi naturligvis blot kunnet se bifaldende til. Det nølende forslag, vi bliver stillet i dag, er imidlertid kun på 60 millioner, som endda skal tages fra det allerede eksisterende budget. Der er ikke længere tale om en ekstra bevilling, og det uden tilgængelige oplysninger om midlernes vedvarenhed. Endvidere spørger vi os selv, hvorfor dette beløb udelukkende tilfalder den globale fond. For hvad er formålet med denne fond? Er det udelukkende præventivt? Eller skal man også tage hensyn til nødvendigheden af at give landene på den sydlige halvkugle adgang til behandling? Ved at levere udstyr til behandlingsstrukturerne, ved at udlevere lægemidler? Jeg mener, man skal stille disse spørgsmål. Hvordan skal fonden styres? Hvordan sikres det, at de, der har behov for denne fond, det vil sige landene på den sydlige halvkugle og ikke blot donorlandene, får indflydelse på beslutningstagningen? Jeg mener, at vi skal stille alle disse spørgsmål, for der dør folk hver eneste dag. Det er os, der har pengene, så det er op til os at hjælpe dem.

Sylla
Hr. formand, hr. kommissær, vi står over for en humanitær katastrofe af ikke tidligere set omfang. 40 millioner mennesker er smittet med hiv, og ifølge WHO-rapporten, som offentliggøres i dag, vil 3 millioner dø inden udgangen af dette år. Langt størstedelen af ofrene kommer fra de afrikanske lande syd for Sahara. Der er ikke blot tale om en sundhedskatastrofe, men om en økologisk og økonomisk katastrofe. WHO mener, at de dårligst udviklede lande vil miste en femtedel af deres BNP inden 2010 på grund af denne sygdom, og i et land som Zambia vil 1 million børn dø. De angivne beløb kan virke store, men som min kollega sagde for et øjeblik siden, hvem skal styre disse midler, og vil de virkelig nå frem til de rette modtagere, dem, som har størst behov for dem?
Både De og jeg ved, at bekæmpelsen af disse sygdomme skal følges op af infrastrukturer som gratis offentlige klinikker og sociale strukturer, læger, hvilket ikke er foreneligt med IMF's og Verdensbankens diktater, som forhindrer ansættelsen af tjenestemænd og læger.
Hr. formand, jeg har endnu en gang lyst til at sige, at eftergivelsen af gælden i landene i den tredje verden og anvendelse af disse midler til uddannelse, forebyggelse og sundhed er en god måde at sikre en vedvarende bekæmpelse af denne sygdom på.
Jeg vil slutte af med at sige, at det ikke længere er acceptabelt, at vi ser det, vi så sidste år, hvor lægemiddelindustrien indtog en arrogant holdning over for en række lande. Det er utåleligt. Vi ved i dag, at gravide, som får zidovudin, sætter raske børn i verden. Jeg ville ønske, at denne arrogance ville stoppe en gang for alle.

Nielson
Først vil jeg gerne takke alle for Parlamentets positive reaktion. Kommissionen anmodede om en hasteprocedure for at få skabt et retsgrundlag for en finansiel forpligtelse til fonden under dette års budget gennem en ændring af retsgrundlaget for budgetpost B7-6211, der vedrører bistand til fattigdomsrelaterede sygdomme i udviklingslandene. Vi foreslog en overførsel på 60 millioner euro til denne budgetpost.
Dette forslag har stor politisk betydning, da fonden har skabt stor interesse, og da der er store forventninger om succes. Jeg er enig i indholdet af kommentarerne fra hr. Sylla og hr. Rod, der afspejler det faktum, at der i sandhed er mange ubesvarede spørgsmål. Det er den egentlige grund til, at det ikke har været let eller muligt for Kommissionen at gå videre med dette materiale på en specielt flot, elegant eller rettidig måde. Det er endnu ikke blevet anerkendt på internationalt plan, men vi har stadig behov for den budgettransaktion, vi diskuterer her i aften. Jeg beklager, at forslaget blev overgivet til budgetmyndigheden så sent på året, men det afspejler det faktum, at vi ikke tidligere havde noget, der var godt nok eller klart nok.
Det glæder mig, at Parlamentet er fast besluttet på at gøre denne proces til en succes trods disse proceduremæssige vanskeligheder. Jeg glæder mig over resultatet af sidste uges diskussioner mellem de tre institutioner. Jeg bemærker, at Parlamentet har gjort en ekstra indsats for at tage hensyn til Rådets ønske om flere ændringer i betragtningerne. Kommissionen kan acceptere det mundtlige ændringsforslag, der blev fremsat af de ærede parlamentsmedlemmer i dag, og som kommer til afstemning i morgen, så Rådet kan få en aftale i hus i rette tid.
Hvad angår regnskab, revision og rapportering, ønsker vi at gøre det helt gennemsigtigt over for Parlamentet. Jeg vil imidlertid for gennemsigtighedens skyld gerne fremsætte en advarsel, for hvis det er tanken, at vi skal samle midler i en global fond, så skal vi undgå at blive en vanskelig partner i dette arbejde ved at insistere på at bruge vores rapporteringssystemer, vores revisionsprocedurer og vores regnskabsprocedurer. Det er det problem, vi allerede ser hos andre internationale organisationer, og hvor Kommissionen i mange tilfælde er en utilstrækkelig partner.
Der er også behov for nogen tilpasningsevne, hvis vi skal være en velfungerende partner i denne aktivitet. Kommissionen har ingen forbehold over for de fremlagte ændringsforslag, men vi skal have for øje, at der er tale om en kollektiv indsats, og at det er det centrale punkt i idéen.
Som svar på hr. Khanbhais bemærkninger om, at der endnu ikke er givet én euro ud, vil jeg sige, at vi hver dag pumper penge ud til kampen imod aids, malaria og tuberkulose. Det ville være en stor fejl at tænke - og endnu værre at give udtryk for - at denne fond repræsenterer vores eneste indsats. Alle ved, at det ikke er tilfældet, men vi håber, at denne fond vil føje noget nyt til de andre måder, vi arbejder på. Det er primært det, vi forsøger at sikre i de igangværende forhandlinger, og forhåbentlig får vi løst stridspunkterne.
Vi forbereder en revideret regel for budgetpost B7-6211. Dette mere langsigtede retsgrundlag vil tjene som grundlag for gennemførelse af programmet for en indsats mod overførbare sygdomme i perioden 2003-2006. Det foreslås, at fremtidig støtte til globale initiativer såsom den globale fond skal finansieres fra denne budgetpost. Vi skal fortsat diskutere finansieringsniveauet. I førstebehandlingen af budgettet for 2002 foreslog Parlamentet en ny særlig budgetpost for fonden fra næste år og fremefter, men nu er vi blevet enige om at omgruppere denne særlige budgetpost, så den slås sammen med budgetposten for fattigdomsrelaterede sygdomme og bruger ét integreret retsgrundlag.
Som tidligere nævnt ønsker Kommissionen at fortsætte diskussionerne med Parlamentet om fremgangsmåder og arbejdsmetoder for fonden i den kommende periode. Fonden forventes at være fuldt funktionsdygtig fra januar 2002, og alle medlemmerne af fondens overgangsarbejdsgruppe deltager i diskussionen og forsøger at opnå konsensus om en lang række uløste og vanskelige emner. Kommissionen forsøger at spille en konstruktiv og aktiv rolle i disse diskussioner, og jeg ser frem til at informere Parlamentet om denne proces. Jeg ser også frem til at samarbejde med Parlamentet om at gøre denne nye fond til noget, der faktisk vil øge effektiviteten i vores kamp imod disse sygdomme.
Til slut vil jeg atter bekræfte vores forslag om at bevilge yderligere 60 millioner euro fra den niende EUF-periode, når Cotonou-aftalen er ratificeret, og forhandlingerne med AVS-gruppen er afsluttet. Disse midler vil blive øremærket til brug for aktiviteter i AVS-landene. Jeg er enig i, at det i nogen grad komplicerer den globale fonds administrative funktion, men jeg mener ikke, at vi har noget valg her. Det er den barske virkelighed, og det er ikke det største problem, vi står over for.
Jeg vil endnu en gang takke for Parlamentets samarbejde i denne sag trods de problemer, vi har haft.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Nielson.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.00.
(Mødet hævet kl. 0.05)

