Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 3. december 1998, for genoptaget.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet den 3. december 1998 er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg har en bemærkning til side 6 og 7 i protokollen. Som De selv har indrømmet, skal vedtægten vedtages med kvalificeret flertal, det vil sige det absolutte flertal af Parlamentets medlemmer. Følgelig går jeg ud fra, at det er en fejl, at følgende er erklæret for vedtaget: forslag g), som 270 stemte for; ændringsforslag 84 i bilaget, som 264 stemte for; artikel 1-1 i bilaget, hvor 251 stemte for første del og 212 stemte for anden del, artikel 2 i bilaget, hvor 279 stemte for første del og 288 stemte for anden del, artikel 8, stk. 1, i bilaget, som 311 stemte for og endelig artikel 5 i bilaget, som 297 stemte for. Disse bestemmelser findes i det udkast til vedtægt, som er blevet vedtaget. Jeg tror ikke, at de skulle have været erklæret for vedtaget, og jeg mener ikke, at vi kan godkende en protokol, som indeholder så alvorlige fejl, for så vidt som det drejer sig om vigtige bestemmelser i den pågældende tekst.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, som De måske kan huske, rejste De faktisk spørgsmålet i forbindelse med godkendelsen af teksten, da der blev stemt om de forskellige paragraffer. Det er under afstemningen, det skal konstateres, om der er flertal, og det er under denne afstemning, at det blev slået fast, at der var et tilstrækkeligt flertal. Jeg sagde også til Dem, at jeg ville forelægge dette spørgsmål for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. De har sendt mig et brev, som jeg vil videregive til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet for at få en endelig fortolkning. I øjeblikket betragter jeg disse paragraffer som vedtaget i henhold til min fortolkning, der kan opfattes som rigtig eller forkert, af den daværende afstemning. De er følgelig vedtaget. Teksten er blevet sendt til Rådet, som for øvrigt har taget den til efterretning under Det Europæiske Råds møde i Wien. Men Deres skriftlige protest bliver sendt til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet så snart som muligt, således at det kan undersøge Deres fortolkning.

Eisma
Hr. formand, jeg har allerede tidligere anmodet Dem om at få forholdene for cykelparkering i Parlamentets bygninger forbedret, f.eks. ved at afstå en parkeringsplads i garageanlægget. Jeg har endnu ikke modtaget Deres svar, på trods af at den, der indtog Deres plads, lovede mig at se nærmere på sagen. Må jeg på ny spørge Dem: Vil De forbedre de forhold, som jeg sidste gang anmodede om, så cyklisterne ikke altid forbigås til fordel for bilisterne? Sløjf en af parkeringspladserne til biler, så cyklisterne får mere plads til at henstille deres cykler på et tørt sted.

Formanden
Mange tak, hr. Eisma.
Jeg vil undersøge, hvad der er sket, og hvorfor De ikke har modtaget et svar. Men det skal De nok få.

Duhamel
Hr. formand, jeg har lige fået at vide, at formanden for det chilenske senat, hr. Zaldívar, som støtter general Pinochets statskup, kommer her i Europa-Parlamentet i morgen for at forsvare Pinochet. Kan De fortælle mig, i hvilken forbindelse dette besøg finder sted og af hvilken grund?

Formanden
Hr. Duhamel, De er dårligt underrettet. Formanden for senatet, hr. Zaldívar, har levet i eksil i mange år, netop fordi han ikke støttede general Pinochets statskup. Han aflægger ligesom alle andre kammerformænd besøg hos mig. Jeg kender dog ikke grunden til hans besøg. Det spørger jeg ikke kammerformændene om. Jeg har Parlamentets resolution. Det var let at give ham et svar, for Parlamentet har allerede taget beslutninger på dette område.

Janssen van Raay
Hr. formand, jeg har et reelt punkt til forretningsordenen baseret på forretningsordenens artikel 2, 5 og 119. Det vil glæde hr. Falconer, hr. Balfe og deres åndsfæller, at jeg har modtaget en juridisk udtalelse med opfordring til at indbringe Præsidiets afgørelse af 15. og 16. december 1997, jf. Beate Webers procedure, for retten med henblik på omstødelse. Når kvæstorerne har taget en formel beslutning, skal sagen anlægges inden for to måneder herefter. Jeg vil spare Dem for argumenterne, der er et juridisk og et skattemæssigt argument, men De, hr. formand, er en erfaren og fremtrædende jurist, det ved jeg af erfaring, og De vil gøre mig en tjeneste, jeg er villig til at overgive denne udtalelse til Deres generalsekretær, hvis De personligt, i lyset af den nye statut for Parlamentets medlemmer, vil undersøge, om afgørelsen om straffesanktioner for ikke at deltage i afstemninger ved navneopråb ikke bør revideres.

Formanden
Hr. Janssen van Raay, jeg vil være Dem taknemmelig, hvis De vil sende mig den udtalelse, hvorefter jeg naturligvis vil fremsende den til Præsidiet. Det er ikke en sag, som jeg personligt kan afgøre, selvom det nogle gange er blevet fortolket sådan. Det er Præsidiets beslutning, og Præsidiet vil til sin tid træffe beslutning om, hvorvidt det er nødvendigt at revurdere denne sag.

van Putten
Hr. formand, jeg taler kun om medlemmernes sikkerhed, og jeg har en advarsel. Jeg har været udsat for følgende i Bruxelles: Jeg havde en gruppe besøgende med en fredag i LEO-bygningen på femte sal, og pludselig lugtede flere af os uafhængigt af hinanden røg. Ved at telefonere fra den ene tjeneste til den anden varede det ca. 20 minutter, før der blev sat en alarmering i gang. Jeg tror, at hvis der virkelig udbryder brand i denne bygning, at det så er for sent. Vil De lade sikkerhedstjenesterne i Bruxelles gennemføre nogle afprøvninger for at undersøge, om medlemmernes sikkerhed ikke står på spil i den slags situationer? Nu var der ikke udbrudt brand, men det var vi ikke klar over.

Formanden
Mange tak, fru van Putten. Vi noterer os Deres kommentar og vil spørge Sikkerhedstjenesten derom. Indtil videre har erfaringen vist, at man plejer at være paralyseret i tyve minutter, hvilket er den tid, elevatorerne ikke fungerer, når der er en alarm. Men denne sag er anderledes, og vi vil finde ud af, hvad der er sket. De vil blive underrettet om resultatet af undersøgelsen.
(Protokollen godkendtes)

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 95, er omdelt. Der er foreslået eller foretaget følgende ændringer:
Mandag: ingen ændringer.
Tirsdag:

Lulling
Hr. formand, jeg foreslår Dem at lave en lille ændring tirsdag. På dagsordenen er der optaget behandling af betænkningerne fra Økonomiudvalget, det vil sige mit udvalg. Der er imidlertid indskudt en betænkning om fiskeri mellem en betænkning fra Økonomiudvalget og min betænkning, som efterfølges af en anden betænkning om fiskeri. Det er ikke særlig hensigtsmæssigt for tilrettelæggelsen af parlamentsmedlemmernes og kommissærernes tid. Da det drejer sig om en andenbehandling, anmoder jeg om at få min betænkning behandlet før betænkningen af Souchet. Det vil kun tage fem minutter. Det er en bedre løsning, da fiskerikollegerne så ikke behøver at vente. Jeg beder Dem således om at foretage denne lille ændring, som hr. kommissær de Silguy også ønsker.

Formanden
Fru Lulling, jeg ville gerne have gjort dette, men som De ved, hvis dagsordenen skal ændres, skal en politisk gruppe eller 29 parlamentsmedlemmer anmode herom en time, før mødet begynder. Jeg har ikke modtaget et sådant forslag, medmindre jeg har taget fejl. Men jeg ser, at fru Oomen-Ruijten beder om ordet. Det får hun hermed.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, vi har overset denne sag, og det undskylder jeg meget. Men jeg mener, at fru Lullings forslag er meget rimeligt. Hun har en betænkning, som det tager ca. 10 minutter at behandle, og jeg mener, at det er vigtigt at skubbe den lidt frem. Jeg har set på kollegernes ansigtsudtryk på den anden side og også på fru Green, at man ikke har noget imod dette. Lige nu er sammenhængen meget ulogisk.

Formanden
Hvis ingen gør indsigelse, vil jeg sætte fru Lullings forslag under afstemning.
(Forslaget godkendtes)

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, i forbindelse med dagsordenen for tirsdag anmoder jeg herved på vegne af vores gruppe og i henhold til artikel 129 ikke om en ændring, men om at betænkningen af Elles om decharge til Kommissionen for 1996 henvises til fornyet udvalgsbehandling. Betænkningen blev faktisk behandlet forleden i Budgetkontroludvalget, og det vigtigste stykke, som giver decharge, blev vedtaget med 14 stemmer for og 13 imod, selvom der allerede havde været afstemning om dette spørgsmål.
Som den foreligger indeholder betænkningen åbenbare selvmodsigelser. Således ville forslag g), i) og j) normalt føre til, at der ikke gives decharge. Det samme gælder f.eks.artikel 5 og flere andre artikler i betænkningen. Den sidste artikel, som giver decharge, viser sig således at være i strid med resten af betænkningen, en selvmodsigelse, som ikke kan løses, da vi lige har fået at vide, at Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet har foreslået Parlamentet ikke at acceptere ændringsforslagene til beslutningen om at give decharge. Hvis medlemmerne af Budgetkontroludvalget og især ordføreren havde kendt holdningen fra Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, tror jeg ikke, at deres forslag til Budgetkontroludvalget havde været affattet på samme måde. Dette forslag gav faktisk Budgetkontroludvalget frihed til enten at give eller nægte decharge. Derfor anmoder jeg i lyset af på den ene side denne interne selvmodsigelse i betænkningen, og på den anden side den nye holdning fra Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet og i henhold til artikel 129 om, at betænkningen af Elles henvises til fornyet behandling i Budgetkontroludvalget.

Formanden
Ønsker nogen at tale for forslaget?

Elles
Hr. formand, jeg må indrømme, at det har været svært at forudsige begivenhedernes gang de sidste par dage for så vidt angår betænkningen om decharge for 1996. Jeg regnede egentlig med, at 1996-budgettet var vigtigere end decharge, men de sidste dage har vist noget andet.
Det, vi har hørt her i eftermiddag fra hr. Fabre-Aubrespy, er sandt. Vi har nu en betænkning, som er meget kritisk, hvad angår hele spørgsmålet om håndteringen af decharge for 1996, men stadig betyder et snævert flertal, opnået af vores socialdemokratiske Labour-kolleger, da en af os tilfældigvis forlod salen, at vi nu står foran en vedtagelse af decharge i stedet for en forkastelse.
Set i lyset af, at vi også har fået en hidtil uhørt afgørelse, nemlig at vi nu skal anvende forretningsordenen frem for traktaten under vores afstemning, foreslår jeg, at vi henviser betænkningen til fornyet udvalgsbehandling og tager den med i vores næste mødeperiode.

Formanden
Ønsker nogen at tale mod forslaget?

Lord Tomlinson
Hr. formand, jeg vil gerne modsætte mig hr. Fabre-Aubrespys forslag. Endnu en gang har han vist, at han er en dårlig taber. Så vidt jeg ved, er et lille flertal stadig et flertal.
Han påstår, at vi havde nye oplysninger, men vi har overhovedet ikke fået nye oplysninger fra Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Det eneste, vi har fået, er en genbekræftelse af den nuværende forretningsorden.
I udvalget havde vi en meget grundig debat. Som hr. Elles så rigtigt siger, kommer vi med hård kritik. Men vi er ofte kommet med hård kritik af Kommissionen uden at nægte dem decharge. På et tidspunkt bad vi om udsættelse af decharge, men siden da har vi set en forbedring af Kommissionens holdning. Der er dog stadig lang vej tilbage, men på baggrund af udvalgets flertal er der nu tilstrækkeligt grundlag for, at vi stadig kan give decharge.
Jeg håber, at vi nu vil forkaste hr. Fabre-Aubrespys forslag, efter at have drøftet dette i sin helhed i udvalget. Jeg kan se, at formanden for udvalget gerne vil have ordet, men formanden er partisk i denne sag, eftersom hun selv har fremsat et ændringsforslag om nægtelse af decharge.

Formanden
Formanden har ifølge artikel 126 ret til at udtrykke sin holdning.

Theato
Hr. formand, jeg bad Dem for nogen tid siden om at undersøge, om der er uoverensstemmelse mellem traktaten, især artikel 206, og bilag V i forretningsordenen, eller om der er mangelfulde passager. Jeg har netop siddet i Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, som De har bedt om at tage stilling til ovennævnte uoverensstemmelse. Der er ikke tilkendegivet nogen entydig holdning til dette punkt, hvis jeg må have lov at udtrykke mig sådan. De vil modtage en skrivelse fra Udvalget for Forretningsordenen, hvor udvalget fremlægger sit standpunkt.
Men jeg vil gerne sige, at så vidt jeg har forstået, skal traktaten, set fra min side, have højeste prioritet. Men denne sag er endnu ikke afgjort. De vil få forklaret, om disse ting er forenelige eller ej. Jeg vil ikke tale om decharge eller ikke decharge nu, heller ikke selvom lord Tomlinson har henvist til det. Jeg vil bare sige, at jeg naturligvis også er medlem af Europa-Parlamentet og dermed også frit kan afgøre, hvordan jeg stemmer eller ikke stemmer.

Müller
Hr. formand, ja, jeg kan jo også tabe, Joan Colom. Det er slet ikke mit problem i øjeblikket, da det jo vil vise sig på torsdag. Mit spørgsmål til formanden er: Hvornår har medlemmerne af Budgetudvalget lejlighed til at reflektere over resultatet fra Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet? Vi har naturligvis fældet vores dom med en vis usikkerhed. Derfor beder jeg Dem udfærdige et procedureforslag til os, da det fra mit synspunkt ikke kan gå an, at vi accepterer vurderingen fra Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet i procedurespørgsmål uden en meningsudveksling. Jeg spørger Dem altså, hvornår er der en meningsudveksling om proceduren?

Formanden
Fru Müller, Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet vil foreslå en fortolkning, hvilket er det, Budgetkontroludvalget har anmodet om. Denne fortolkning vil blive sat under afstemning på plenarmødet uden forhandling. Jeg håber, at afstemningen kan finde sted sidst på formiddagen i morgen. Fortolkningen vil naturligvis blive læst op på plenarmødet. Proceduren er fastlagt i forretningsordenen: Fortolkningen læses op, hvorefter den enten vedtages eller forkastes.

Martens
Hr. formand, jeg finder det uforsvarligt, at vi skal stemme om en beslutning, der skulle være taget af Udvalget for Forretningsordenen, på basis af information fra bestemte medlemmer. Vi sidder her uden dokumenter, og vi bliver anmodet om at træffe en beslutning. Jeg anmoder om, at vi i fremtiden råder over de nødvendige dokumenter eller betænkninger, inden vi bliver bedt om at træffe en beslutning.

Formanden
Hr. Martens, vi har ikke stemt om beslutningsforslaget fra Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, men om en anmodning om at henvise det til fornyet udvalgsbehandling, hvilket er noget helt andet.
Udvalget for Forretningsordenen vil give sin fortolkning, som meddeles på plenarmødet. Artikel 162, punkt 4, i EuropaParlamentets forretningsorden lyder som følger: Gør en politisk gruppe eller mindst 29 medlemmer indsigelse mod udvalgets fortolkning, forelægges spørgsmålet for Parlamentet, der træffer afgørelse med simpelt flertal under tilstedeværelse af mindst 1/3 af sine medlemmer. Ved forkastelse henvises spørgsmålet til fornyet udvalgsbehandling. Det vil sige, at når fortolkningen fra Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, som jeg endnu ikke selv kender, foreligger, vil den blive behandlet på plenarmødet.
Alle vil få teksten udleveret i god tid før behandlingen, således at de kan udøve den ret, der er nævnt i punkt 4 i artikel 162. En gruppe kan altså anmode om, at denne fortolkning forkastes ved at gøre indsigelse. Parlamentet vil stemme og tage beslutning, efter at alle har fået tid til at læse fortolkningen og besluttet, om de vil gøre indsigelse eller ej.

Aelvoet
Hr. formand, sidste torsdag eftermiddag blev det på Formandskonferencen meddelt, at resultatet af drøftelserne i Udvalget for Forretningsordenen onsdag eftermiddag ville blive forelagt Formandskonferencen for at undgå, at man kom ud i en endeløs proceduredebat. Jeg spørger Dem, hvordan har man tænkt sig at knytte de to elementer sammen. For det første så jeg helst ikke, at der i morgen tidlig klokken 9.00 foreligger en tekst, som grupperne ikke kender, og som de ikke har kunnet undersøge nærmere og sammenligne med udtalelser fra andre grupper, fordi det her drejer sig om et meget grundlæggende problem. For det andet ønsker jeg, at opbygningen af aftaler i Parlamentet skal være konsekvent. Hvis man siger, at sagen undersøges af Formandskonferencen, så kan afstemningen herom ikke finde sted i plenarforsamlingen forinden.

Formanden
Fru Aelvoet, Formandskonferencen er ikke kompetent til at fortolke forretningsordenen. Der er en bestemmelse i selve forretningsordenen, som jeg lige har læst for dem. Så snart jeg har fået fortolkningen, vil den blive meddelt på plenarmødet, og jeg skal sørge for, at teksten til fortolkningen straks sendes til alle grupper. Hvad enten den offentliggøres i aften eller i morgen kl. 9, vil De få mindst tre timer før afstemningen til at udforme en indsigelse mod fortolkningen. Det fremgår af punkt 4 i artikel 162.
Deres gruppe eller 29 medlemmer kan gøre indsigelse, og plenarmødet udtaler sig sidst på formiddagen. Formandskonferencen er ikke kompetent. Jeg beklager, ingen aftale kan være i modstrid med forretningsordenen. Den skal respekteres i denne forbindelse, og det vil vi gøre.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, inden De afslutter dette punkt, som jeg selv har taget hul på ved at anmode om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, vil jeg bede Dem om at uddybe en af Deres bemærkninger. Jeg tror, at De er gået for vidt ved at konkludere, at anmodningen om henvisning til fornyet udvalgsbehandling skal forkastes. Artikel 129, punkt 2, slår faktisk fast, at man kun kan fremsætte én anmodning om fornyet udvalgsbehandling, men det er i løbet af hver af de tre faser i proceduren, det vil sige fastsættelse af dagsordenen, som vi er i gang med, åbningen af debatten, som foregår i morgen tidlig, og den endelige afstemning, som jeg mener foregår onsdag morgen. Følgelig betyder forkastelsen af mit forslag naturligvis ikke, at det er umuligt at anmode om andre henvisninger til fornyet udvalgsbehandling. Det kan blot ikke ske nu i forbindelse med fastsættelsen af dagsordenen, og det kan kun ske én gang i forbindelse med de to andre faser.

Formanden
Sådan er det. De har ret.

Dell'Alba
Hr. formand, jeg vil blot bede Dem om at gå videre til de andre punkter på dagsordenen. Jeg tror, at vi har opholdt os længe nok ved dette punkt, og at alt er afklaret. Tak.

Formanden
Jeg mener, at alt er afklaret, men det er dog ikke dårligt, at medlemmerne kan give udtryk for deres mening om et så vigtigt spørgsmål.

Pack
Hr. formand, jeg ville bare gøre opmærksom på, at det egentlig er en uanstændig procedure, hvis et spørgsmål, som egentlig skulle have været afklaret, før Budgetudvalget holdt møde, først afklares to eller tre dage før afstemningen, og vi så kommer i den situation, som vi er i nu. Sådan noget burde ikke finde sted her i Parlamentet! Hvis det ikke er klart, hvordan man bærer sig ad - i henhold til traktaten eller til forretningsordenen - da er det Deres pligt at få afklaret dette før mødet i Budgetudvalget og ikke efter. Så havde vi ikke været i denne situation i dag!

Formanden
Fru Pack, jeg synes, De har fuldstændig ret. Men for at kunne gøre det skal det korresponderende udvalg rådføre sig tidligere. Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet samledes så hurtigt som muligt. Jeg beklager det.
Onsdag: ingen ændringer.
Torsdag:

Formanden
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe foreslår, at der forhandles om betænkning af fru Palacio Vallelersundi om kvaliteten af EF-lovgivningens affattelse og betænkning af hr. Cot om »Bedre lovgivning 1997« under ét.
Hr. Cot får ordet for at begrunde forslaget.

Cot
Hr. formand, kun et par ord, da det er et simpelt spørgsmål. De to betænkninger er tæt forbundet, da den ene behandler proceduren og den anden baggrunden. Det ville være absurd at have to separate diskussioner af to betænkninger, som har en så åbenlys forbindelse med hinanden.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, jeg tilslutter mig, hvad hr. Cot har sagt. Det er logisk, at begge betænkninger skal forhandles under ét, idet de drejer sig om den materielle og den formelle kvalitet. Indholdet og det formelle er nært knyttet.

Formanden
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget vedtoges)
Fredag: ingen ændringer.
(Den således ændrede dagsorden godkendtes)

Tillægs- og ændringsbudget 1/98
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0497/98) af Tillich og Lord Tomlinson for Budgetudvalget om forslag til tillægs- og ændringsbudget nr. 1/98 til De Europæiske Fællesskabers budget for regnskabsåret 1998 (C4-0677/98).
Ordføreren, hr. Tillich, har ordet.

Tillich
Hr. formand, Kommissionen fremlagde i slutningen af april 1998 udkast til tillægs- og ændringsbudget for 1998, og Rådet og Europa-Parlamentet aftalte under budgetforhandlingerne for 1998, at vi - Rådet og Parlamentet - i tilfælde af, at Kommissionen konstaterer, at betalingsbevillingerne i budgetåret 1998 ikke er tilstrækkelige, velvilligt vil revidere et tillægsbudget for 1998. Kommissionen har opfyldt sin forpligtelse og har fremlagt dette tillægsbudget. Dette udkast fastsætter en forhøjelse af midlerne ved betalingsbevillingerne i kategori 3 og 4 på ECU 200 millioner, inklusive ECU 100 millioner til Phare, yderligere ECU 100 millioner til området for den Europæiske Socialfond og ECU 150 millioner til Sektion I - Europa-Parlamentet - samt de netop omtalte ECU 400 millioner til akut fødevarehjælp til Rusland.
Ved flere trepartsmøder og i begge samråd med Rådet har Europa-Parlamentet og Rådet aftalt, at denne betænkning om tillægsog ændringsbudgettet skal behandles sammen med Notenboom-proceduren og budgettet for 1999 som én pakke. Rådet har så vidt muligt, det vil jeg gerne forsikre kollegerne om, imødekommet Europa-Parlamentets forslag. De ECU 400 millioner, der var afsat til akut fødevarehjælp til Rusland, støttes af Europa-Parlamentet, som Rådet ønskede, men på den betingelse, at Kommissionen sikrer fordelingen af fødevarerne, forebygger bedrageri og tilgodeser behovsprincippet. Tilmed fandt der en gensidig afstemning sted mellem de tre institutioner den 8. december under samrådet, for at man her kunne aftale kommentarerne til budgetposten, og Kommissionen har i dag leveret det aktuelle forslag som bilag til tillægs- og ændringsbudgettet.
Jeg vil gerne gøre kollegerne opmærksom på, at det er vigtigt, at vi stemmer i dag, da fristen udløber i morgen. Hvis vi ikke godkender dette tillægs- og ændringsbudget ved førstebehandlingen i dag, som Rådet allerede har godkendt, bortfalder dette. Vi vil da ikke have noget tillægs- og ændringsbudget for året 1998, hvilket betyder, at vi ikke kan garantere en rettidig finansiering af vores bygninger.
Til de ændringsforslag, der er blevet fremsat af kollegerne, vil jeg gerne supplerende sige: For det første er disse blevet dækket med kommentarerne til budgetposten, og for det andet skal vi i morgen have endnu en debat om forordningen, som i sidste ende ganske sikkert vil omfatte de ønsker, som kollegerne har fremsat.

Lord Tomlinson
Hr. formand, en del af tillægs- og ændringsbudgettet er de ECU 150 millioner i budgettets Sektion I. Det vedrører Parlamentet, og pengene går til Parlamentets ejendomme. Hvis vi drøfter dette i to et halvt minut, betyder det, at Parlamentet under denne debat får ECU 60 millioner i minuttet til vores ejendomme.
I beslutningen, som blev vedtaget af Budgetudvalget, hedder det, at Rådet har medtaget dette beløb på ECU 150 millioner til Parlamentets ejendomme, så vi kan fortsætte politikken med køb af ejendomme til Parlamentet, hvor forholdene er passende. Køb af ejendomme til Parlamentet vil medføre betydelige besparelser for EU-skatteborgerne.
Alle medlemmer af Europa-Parlamentet må være klar over, at vi, især i Bruxelles, men efterhånden også til IPE IV-ejendommen i Strasbourg, har brugt af den årlige ramassage til at tilføre kapital til vores ejendomme. Denne politik har været så stor en succes, at medlemmerne af Europa-Parlamenet sikkert ikke ved, at vi allerede ejer det, der kendes som del D1 og D2 af Parlamentets ejendom i Bruxelles samt en betydelig del af D3. Med tillægs- og ændringsbudgettet kommer vi tættere på at eje D3-ejendommen og dermed hele Leopold-komplekset. Hvis vi fortsætter med ramassage -fremgangsmåden kan vi gøre det samme, ikke blot med IPE IV-ejendommen her i Strasbourg, men også med nogle af Parlamentets ejendomme i Luxembourg. Det er en del af vores ambition, ligesom vi skal sikre, at ejendommene Belliard I og II opkøbes og stilles til rådighed for Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg.
Tillægs- og ændringsbudgettet er endnu et stort skridt hen imod opfyldelse af ambitionen om selv at eje vores ejendomme med henblik på fremtidige besparelser. Jeg henstiller det til Parlamentet.

Formanden
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Fortolkning af forretningsordenen
Formanden
Mine damer og herrer, jeg har netop modtaget et brev fra formanden for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, i hvilket hun sender mig den fortolkning, som jeg henviste til under vores forhandling om arbejdsplanen. Fortolkningens ordlyd er følgende:
Forretningsordenudvalget har vurderet, at bestemmelserne i bilag V ikke afviger fra de almindelige bestemmelser i forretningsordenen vedrørende indgivelse af ændringsforslag, som godkendes i henhold til artikel 125. Det præciserer i denne forbindelse, at ændringsforslag, der er i modstrid med udvalgets forslag, ikke kan behandles. Endvidere har udvalget med to stemmers flertal for det første vurderet, at bestemmelserne i bilag V stadig gælder. For det andet har det besluttet at undersøge hele bestemmelsen igen i henhold til artikel 162, punkt 2, igen.
(ES) Brevet vil straks blive fremsendt til de politiske grupper samt til ordføreren og formanden for Budgetkontroludvalget. Fortolkningen vil også blive medtaget i dagens protokol, og derfor skal eventuelle indsigelser til fortolkningen gøres i morgen ved mødets begyndelse. Hvis der gøres indsigelse mod fortolkningen, vil sagen blive sat under afstemning i morgen kl. 12.00. Dette vil blive forklaret i en note til brevets modtagere.
Femte rammeprogram for FTUD (1998-2002)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0493/98) af Quisthoudt-Rowohl for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om femte rammeprogram for Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) (3626/98 - C4-0646/98-97/0119(COD)).

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, kære kolleger, for at komme til en afslutning og til dette forligsresultat måtte der holdes fire forligsmøder. Dermed tror jeg, vi har sat rekord. Nu kommer så naturligvis spørgsmålet, om resultatet egentlig retfærdigør alle disse anstrengelser. Set fra Parlamentets side tror jeg, at jeg som ordfører kan sige ja, for for os er det et godt resultat. Fra begyndelsen kunne vi konstatere, at Rådet på væsentlige punkter har overtaget rammeprogrammets struktur og det indhold, som vi med delvist overvældende flertal havde vedtaget, så det på dette område kun drejede sig om korrektur af detaljer. Det var ikke den sværeste del af forhandlingen.
Rådet har imidlertid, enten i sin store visdom eller af frygt for en eventuel udvikling, indført nogle ændringer, nogle artikler, som på ingen måde var acceptable for os. Vi befinder os alle i indledningsfasen til Agenda 2000, i indledningsfasen til en eventuel refinansiering af den Europæiske Union. Det kan være, at denne refinansiering også vil få indflydelse på forskningspolitikken og således vil medføre ændringer. Som lovgivende organ var det imidlertid ikke acceptabelt for Parlamentet, at Rådet alene stemmer om eventuelle ændringer og skal kunne træffe beslutninger alene. Vi har sørget for, at der ved alle fremtidige ændringer i forskningsrammeprogrammet, som planlagt i aftalen, igen vil være fuld medbestemmelse.
Et andet punkt, der var meget vigtigt for os, også selvom det ikke har vundet så stor genklang i den offentlige debat: Vi lever i en tidsalder med hurtige forandringer, med stor fleksibilitet. Det er ikke muligt i 1997/1998 at vide, hvilke problemer, der muligvis melder sig i 2000/2001, og hvilke opgaver vi i givet fald skal løse ved hjælp af forskning, innovation og innovative produkter. Følgelig har vi holdt fast ved, at der skal være en midtvejsvurdering af programmets indhold. Vi er ikke opsat på til den tid, altså om to, tre år, at sætte en tung procedure i gang. Men vi vil gerne, når en eventuel ny Kommission foretager nye prioriteringer, være med til at afgøre disse prioriteringer. Det er også lykkedes os.
Et tredje punkt, der lå os på hjerte, var hensynet til de små og mellemstore virksomheder i rammeprogrammet for forskning. Vi kan konstratere, at der i den sidste tid er gjort meget store fremskridt på dette område, ikke mindst takket være Kommissionens anstrengelser. Men hvis vi mener, at de små og mellemstore virksomheder med hensyn til tilvejebringelse af arbejdspladser er rygraden i vores økonomi, så må vi også rydde alle eventuelle problemer af vejen, så de i størst muligt omfang får del i støtten fra forskningsmidlerne, som da før eller siden skulle munde ud i arbejdspladser. Derfor har vi udvidet middelstandens medvirken. Vi har også indført regler for at lette tilgangen. Rådet har - ganske vist efter langvarige uoverensstemmelser - givet sit samtykke til disse krav.
Nu kommer jeg til at blande lidt malurt i dette forligsresultat. Denne malurt er det samlede budget. Vi havde gerne set et andet tal foran kommaet i milliarderne. Det kan jeg ikke lægge skjul på. Henvendt til Rådet må jeg sige, at i betragtning af den lille difference er det temmelig småtskåret, at de damer og herrer ministre ikke har givet efter. Det drejer sig i sidste ende kun om en forskel på 0, 26 %. Jeg er fuld af fortrøstning til, at Kommissionen og kommissæren takket være en meget god, slank og effektiv forvaltning på deres område vil kunne spare disse penge og således ikke ubetinget skal tage dem fra forskningen.
Parlamentet vil også, som det fremgår af artikel 1, senere følge forvaltningen af programmet. Dertil må jeg sige, at der kæmpes med meget ulige våben i en forligsprocedure. Rådet har brug for enstemmighed. De damer og herrer ministre er fuldstændig enige om det og skjuler sig altid bag ved en eller anden, som tilfældigvis er imod det. I Parlamentet har vi brug for flertal. Godkendelsen af et forligsresultat kræver et andet flertal end afvisningen af Rådets fælles standpunkt. Det er simpelthen ikke moderne mere og ikke aktuelt. Jeg er af den faste overbevisning, at Amsterdam-traktaten, som har udvidet vores rettigheder, men som også har lettet mange procedurer, vil være til stor nytte her.
Nu kommer jeg til den behagelige del af min tale, som jeg glæder mig over, da jeg gerne vil sige tak til Kommissionen for det kontinuerlige samarbejde og for de frygtelige uoverensstemmelser. Fru kommissær, vi har ikke altid været enige. Også en tak til alle kolleger i den anden side af Parlamentet, som delvist - og det er ikke undgået min opmærksomhed, kære kolleger, har udnyttet deres muligheder til det alleryderste. De har ikke ubetinget ladet Dem bøje, og vi heller ikke. Men jeg ved, at det for Dem såvel som for os var meget svært at opnå dette forligsresultat, især dér, hvor det drejede sig om institutionelle spørgsmål. Jeg vil gerne understrege, at det her ved indgangen til valgkampen drejer sig om Europa-Parlamentets rettigheder, og dette forligsresultat er i sidste ende også blevet til, ved at De alle har udvist solidaritet. Jeg kan kun sige, at denne solidaritet burde danne skole her i Parlamentet, hvor det drejer sig om os og dermed naturligvis også om de valgte repræsentanter for borgerne. Hjertelig tak for det!
Endnu en sidste bemærkning til de særprogrammer, som lige straks skal drøftes. Det er igen ikke undgået vores opmærksomhed, at Rådet allerede har opnået udstrakt enighed om disse særprogrammer. I den forbindelse har der været nogle meget uheldige pressemeddelelser. Henvendt til Rådet vil jeg gerne sige følgende: Vi vil undersøge yderst grundigt, om de ændringsforslag, som der stemmes om i morgen, og som står til debat i dag, kan vinde indpas i de endelige tekster, og også her vil vi stå fast på vores rettigheder.
Egentlig må jeg til slut sige helt ærligt, at det hele munder ud i tilfredshed. Men denne tilfredshed er halvandet års arbejde, som jeg endnu en gang vil takke alle dem for, som har hjulpet mig. Jeg er en lykkelig ordfører, og jeg håber i morgen på en enstemmig afstemning for dette forligsresultat.
(Bifald)
Schierhuber
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne gerne hjerteligt gratulere vores ordfører med resultatet, som hun har tilvejebragt i forligsproceduren. Det femte rammeprogram for forskning er et første lille skridt i den rigtige retning. Det bæredygtige landbrug, fiskeri og skovbrug samt den integrerede udvikling af landdistrikter og bjergområder skal også støttes inden for rammerne af forskning og videnskab og komme til udtryk dér.
Alligevel finder jeg det beklageligt, at der nu som før i forslaget til Agenda 2000 ikke ser ud til at være nogen seriøse tiltag til denne fremtidsrettede politik. Jeg personlig ærgrer mig meget over det. Den østrigske formand for Rådet har tillagt dette tema en høj prioritet og har i den forbindelse afholdt en international konference med deltagelse af eksperter. Jeg håber, at der i sidste ende også vil blive taget hensyn til disse resultater i den fremtidige Europapolitik.

Ferber
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, på vegne af Udvalget om Transport og Turisme indgav vi allerede ved førstebehandlingen en række ændringsforslag. Dengang ønskede vi et særskilt hovedpunkt for området trafikpolitik, hvilket desværre ikke var muligt, men at det nu er lykkedes at fastholde resultaterne fra førstebehandlingen indholdsmæssigt til tredjebehandlingen i forligsproceduren, har glædet os meget. Jeg vil især minde om emnet intermodal transport, som lå os særligt på sinde. At det desuden er lykkedes at bibeholde prioriteringen af luft- og rumfart, er en af de største succeser i denne forligsprocedure.
Jeg vil gerne rette en stor tak til alle deltagere, og især til ordføreren. At det ikke er lykkedes at stille tilstrækkeligt mange penge til rådighed for dette vigtige område transport, beklager vi, for så vidt som Rådet ikke har forstået at tage imod de store udfordringer, der er på dette område, men hellere vil satse på sin nationale politik. Jeg mener, at også på transportområdet er lidt vel bedre end ingenting.

Imbeni
Hr. formand, jeg tager ordet på vegne af den socialistiske gruppe, men i virkeligheden mere som formand for den delegation, som har gennemført forligsforhandlingerne, der, som nævnt af fru Quisthoudt-Rowohl, var yderst vanskelige: Vi måtte faktisk afholde fire møder, to indledende og to, hvor vi virkelig gik ind i sagens substans.
Jeg vil gerne drage nogle konklusioner på det generelle plan. Først og fremmest bekræftes uforligeligheden mellem de to begreber enstemmighed i Rådets beslutninger og forligsprocedure. Man kan ikke tale om ligestilling i forbindelse med lovgivningsprocessen, hvis Rådet er bundet af enstemmighed, som indebærer mulighed for vetoer, og Parlamentet således i den situation ikke fuldt ud kan udnytte sin medbestemmelsesbeføjelse.
For det andet har jeg på baggrund af disse og andre erfaringer indtryk af, at begrebet samarbejdsprocedure endnu ikke er slået helt igennem i Rådet. Vi har faktisk konstateret, også ved den sidste forhandling om det femte rammeprogram, at de forskellige delegationer på de respektive landes vegne fremhævede de vanskeligheder, de havde haft med at nå frem til den fælles holdning og allerede betragtede den som et kompromis, det havde været meget svært at opnå, næsten således at Parlamentet efterfølgende alene skulle beslutte at sige ja eller nej og ikke skulle iværksætte en ny forhandling med henblik på et nyt kompromis.
For det tredje vil jeg ved denne lejlighed gerne understrege den særlige betydning, som vores delegations intelligente holdning og adfærd har haft og kompentencen og erfaringen hos de forskellige kolleger, som er meget godt inde i det emne, der blev drøftet, og som har gjort det muligt for vores delegation at fremtræde enig ved alle de vigtige møder og udvise en enstemmighed, som bestemt ikke er let at finde i Parlamentet.
Jeg må sige, at vi har nydt godt dels af et østrigsk formandskab, som havde til hensigt at bevæge sig i den retning, Parlamentet ønskede, dels af fru Cresson, som naturligvis var en af vores støtter, eftersom Parlamentets forslag var sammenfaldende med Kommissionens. Trods dette var hindringerne virkelig store og betragtelige.
Jeg vil gerne her som ordføreren, fru Quisthoudt-Rowohl, allerede har gjort, pege på de to hovedproblemer. Først og fremmest med hensyn til Rådet og måden, hvorpå det har opfattet begrebet samarbejdsprocedure: Et råd, der fastlægger sin fælles holdning og inden for denne holdning definerer en klausul, som det selv kalder en »guillotine-klausul«, opfører sig ikke særlig intelligent, i hvert fald fra et taktisk synspunkt. At forelægge Parlamentet en holdning af denne art vil netop sige ikke at forstå substansen og heller ikke den type reaktion, som en sådan klausul vil afføde. Den indebar faktisk, at der efter den 31. december ikke længere ville være en euro til forskning, og i mangel af beslutninger om nye budgetoverslag ville det have været op til Rådet at beslutte, og derfor ville den medbestemmelse, der var kommet ind ad døren, blive smidt ud af vinduet. Det var det, det egentlig handlede om: paradoksalt nok, hver gang vi har forligsforhandlinger, skændes vi om tallene; denne gang måtte vi mere drøfte et procedurespørgsmål, et spørgsmål af institutionel karakter, inden vi nåede frem til at afslutte diskussionen om tallene.
Vores holdning er - det har vi sagt gentagne gange - at der var tale om en overtrædelse af traktaten eller i hvert fald et brud på den interinstitutionelle aftale om budgetoverslagene. Og her havde det måske været formålstjenligt, at Kommissionen som sådan - og ikke så meget fru Cresson - efter Rådets fælles holdning havde meddelt, at der måske var sket en krænkelse af et princip i traktaten, i betragtning af, at Kommissionen er traktaternes vogter. Imidlertid føler jeg mig på dette punkt ret tilfreds, eftersom vi har opnået et ganske positivt resultat.
Med hensyn til beløbet - fru Quisthoudt-Rowohl har allerede nævnt det - kan man sige, at det kunne være større, men vi risikerede også at få mindre. Alt i alt finder jeg, at det er et godt resultat på baggrund af forhandlingssituationen. Der er alligvel et »men«, som jeg gerne vil understrege. Der er tale om modsætningen mellem regeringer, som siger, at det drejer sig om arbejdspladser, og at det er nødvendigt at investere i forskning og innovation for at forstærke incitamentet til at skabe arbejdspladser, og i den sidste ende et Råd - der altså består af regeringer - som ikke så meget som tager i betragtning, at man kunne øge bevillingerne til det femte rammeprogram med ECU 2 milliarder. Modsætningen består således mellem det, som er besluttet ved denne forligsforhandling, og det, som blev drøftet og besluttet i Wien: store ord, projektet, den nye pagt om arbejdspladser, men der var brug for et mere konkret initiativ netop på det tidspunkt, hvor forhandlingerne skulle afsluttes.
Andre talere vil komme ind på de andre konkrete problemer; jeg vil indskrænke mig til at takke ordføreren, udvalgsformanden, hr. Scapagnini, og alle de kolleger, som har deltaget engageret, og jeg opfordrer Parlamentet til med stærk og bred støtte at vedtage resultaterne af denne forhandling.

Vaz da Silva
Hr. formand, fru kommissær, Francis Bacon har engang sagt, at den, der ikke finder nye løsninger, må forvente nye problemer, da fornyelsen frem for alt ligger i tiden selv. Dette sagde en stor europæer for 400 år siden, med det virker, som om vi her i Europa stadig har noget at lære.
Fornyelse er en betingelse for at overleve. Den er modgiften mod inerti, den skaber nye uforudsete markeder, den skaber et mere effektivt og menneskeligt samfund. For at der kan være fornyelse, må der være forskning, forskning på nøgleområder som bioteknologi, anvendt forskning for industrien, men også socialøkonomisk forskning.
Det femte rammeprogram for forskning har fået sammenhæng i løbet af forhandlingen med dens tre behandlinger og lange forlig, og det fremstår i dag som et velafbalanceret program, der fortjener bred støtte. Det kan sågar ses som et forbilledligt eksempel på interinstitutionelt samarbejde. Det er vigtigt, at de perspektiver, som dette femte rammeprogram åbner for forskningen, virksomhederne og borgernes velfærd, ikke bliver neutraliseret af mangel på enighed om Unionens finansielle perspektiver. Holmgangen mellem dem, der kæmper for den såkaldte »stabilisering«, og »samhørighedsforkæmperne« må i Rådet vige for et globalt og fremadskuende perspektiv, som tager hensyn til de interesser, der står på spil.
I den tekst, som vi skal stemme om, har åbenhed, information, SMV'erne og samfundets svage led som f.eks. de handicappede og de ældre vundet en sejr, og fredsperspektivet er blevet understreget med specifik omtale af nedrustning af biologiske og kemiske våben og ved, at der siges nej til oprustning med kernevåben.
Jeg håber imidlertid, hr. formand, at Rådet den 22. vil styrke den socialøkonomiske forskning, således som Portugal har ønsket det. Kun dén gør det muligt at forudse forandringstendenser og -faktorer i et samfund, der ændrer sig så hurtigt som vores. Fundamentale spørgsmål som borgerskab, deltagelse, udstødelse, vold, forvaltning og mediernes rolle kræver nøje og kontinuerlige undersøgelser, så der kan findes de samfundsmæssigt mest relevante løsninger.
Det er også vigtigt at understrege den europæiske forsknings tværfaglige og internationale perspektiv. Derfor håber jeg også, at Marie Curie-stipendierne kan blive tilbudt borgere fra lande, der ikke er medlem, idet det på den måde anerkendes, at videnskaben ligesom musikken er et internationalt sprog.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, på vegne af Den Liberale Gruppe vil jeg gerne ønske fru Quisthoudt-Rowohl tilykke med den gode måde, hvorpå hun har afrundet beslutningstagningen om rammeprogrammet. Endvidere vil jeg gerne udtale min respekt for alle gruppernes sammenhold under forligsproceduren. Parlamentet har over for Rådet talt med én stemme og stået sammen om dets egen kompetence. Jeg gentager: stået sammen.
Vi har under ingen omstændigheder villet acceptere guillotineklausulen, og ved et godt samarbejde, helt i tråd med ånden og målsætningen i rammeprogrammet, er der opnået et godt resultat både med hensyn til budgettet og indholdet. Jeg takker alle kollegerne for det gode samarbejde, og min gruppe støtter helt og holdent det opnåede resultat.
Jeg har endnu et par bemærkninger. Jeg begynder med indholdet. Min gruppe glæder sig over, at Rådet allerede ved førstebehandlingen gik ind for Parlamentets forslag om at vælge fire forskningsemner for de kommende fire år. Rådet og Parlamentet er i øvrigt enige om at give de to første emner, bioteknologi og informations- og kommunikationsteknologi, en højere prioritering. Dermed erkendes, at Europas fremtidige beskæftigelse for en stor del afhænger af en god udvikling af disse sektorer.
Teknologi, jeg kan ikke sige det tit nok, er nøglen til økonomisk vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse. Kort sagt, velfærd for Europa. Hvis vi i Europa anvender nye teknologier og udvikler nye tjenesteydelser, betyder det ud over beskæftigelse en kraftig impuls for vores økonomi og altså en styrkelse af vores konkurrenceevne. Det er det, Europa har brug for for at hævde sig på verdensmarkedet. Alle, Rådet, Parlamentet og Kommissionen, er enige herom, men på trods af smukke erklæringer fra medlemsstaterne og Rådet er forskningsudgifterne i Den Europæiske Union lavere end hos de vigtigste konkurrenter USA og Japan. Som jeg allerede har sagt, desværre, går medlemsstaterne kun ind for forskning med munden og ikke med pungen. De oprindelige ECU 14 milliarder, som Rådet foreslog, lå endog under det fjerde rammeprograms niveau.
En række medlemsstaters politik går ud på at reducere deres bidrag til Den Europæiske Union. I betragtning af f.eks. Nederlandenes nettobetalinger er det meget rimeligt. Jeg gentager: meget rimeligt. Vi er ikke tossede Gerritje (Nederlandenes finansminister). Men at forhandle tre aftner til langt ud på natten om ECU 40 millioner og det for en periode på fire år, det går lige vidt nok.
Forskning og teknologisk udvikling er særligt et område, hvor europæisk samarbejde er nødvendig. Netop rammeprogrammet spiller en essentiel rolle. Det er efter min mening derfor også legitimationen af og den vigtigste merværdi ved de europæiske forskningsmidler.
Kære kolleger, beslutningsproceduren for dette rammeprogram fortjener ikke ros. Men der er håb. Det er en velsignelse, at Rådet efter ratifikationen af Amsterdam-traktaten også kan træffe beslutninger med et kvalificeret flertal om rammeprogrammer. Rådet har endnu ikke vænnet sig til kodecisiproceduren. Hr. Imbeni har lige nævnt dette. Kodecisi betyder medbestemmelse, og det betyder, at Rådet og Parlamentet skal indgå et arbejdskompromis. Den arrogante fastholdelse af det kompromis, der med så store vanskeligheder er opnået i Rådet, kommer ikke den europæiske lovgivning til gode. God beslutningstagning kræver større fleksibilitet af medlemsstaterne. Det medgiver jeg gerne Rådet.

Pompidou
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, takket være ordførerens beslutsomhed og Forligsudvalgets formands bestræbelser samt vores kollega Imbeni er det lykkedes for Europa-Parlamentet og Rådet at nå frem til en aftale om et beløb, som ganske vist er utilstrækkeligt, men som gør det muligt at fortsætte Den Europæiske Unions forskningsaktiviteter.
Princippet om en midtvejsrevision sikrer, at der tages hensyn til udviklingen i de økonomiske perspektiver samt til opnåede fremskridt på det videnskabelige og teknologiske område. Sideløbende har Parlamentet fået sine synspunkter igennem på fem vigtige punkter, nemlig opretholdelse af en sats på 10 % for støtte til forskning, der inddrager små og mellemstore virksomheder, forskning i biologisk og kemisk nedrustning, ingen støtte til kloning i forbindelse med reproduktion af mennesker, godkendelse af forskning i aldring og handicap og endelig indstiftelse af en René Descartes pris til talentfulde og følgelig lovende forskere.
Jeg vil gerne fremhæve to områder i det femte rammeprogram, som vil få direkte indflydelse på dagligdagen i Europa. For det første informations- og kommunikationsteknologier, som skal være tilgængelige for alle og tage hensyn til informationsetiske regler, som skal gøre det muligt for enhver at give udtryk for sin egen personlighed og endelig fremme dataudveksling. For det andet det levendes teknologi ved ikke kun at prioritere celleværket, men også bekæmpelse af smitsomme sygdomme og aldring. Der skal til stadighed fastsættes bioetiske regler for at undgå enhver ukontrolleret udvikling, og medlemsstaternes sociokulturelle særegenhed skal tages i betragtning, særlig hvad angår forskning i fostre.
Det Fælles Forskningscenter skal være et referencecenter til gavn for Europa-Parlamentets anliggender og følgelig for den enkelte borger.
Endelig må man inden for forskning i atomkraft bestemt ikke definitivt opgive forskningen i kontrolleret termonuklear fusion, men opretholde en videnskabelig og teknisk overvågning på dette område, der er så vigtigt for vores fremtid. Sideløbende mener jeg, det er bydende nødvendigt at fortsætte og styrke forskning i sikkerhed ved atomspaltning, således at der kan udformes endnu sikrere reaktorer, såsom EPR i samarbejde mellem flere lande i Europa, men også for at opnå en bedre kontrol med afslutningen af nukleart brændstofs cyklus. Højtemperaturreaktorer skal fortsat være anledning til, at erhvervsvirksomheder sætter forskning i gang, og der skal iværksættes forskning i hybride reaktorer som forsøgsmoduler. Det drejer sig her om at godkende de nødvendige teknologier hertil. De skal yderligere forbindes med henblik på fremstilling af en forsøgsprototype. Takket være forskning i gennemsigtighed er atomkraft faktisk den mest sikre måde at imødekomme stigningen i efterspørgsel efter energi uden at øge udledningen af CO2 .
Man kan konkludere, at under disse omstændigheder gør det femte rammeprogram for forskning og udvikling det muligt på den ene side at fastlægge de europæiske forskeres og laboratoriers ansvarsområder, og på den anden side at finde deres indbyrdes komplementaritet og komplementariteten i Den Europæiske Union. Det er en måde at bevise den europæiske moms og dens effektivitet. Det er på den måde, vi går fra forskernes Europa til forskningens Europa. Det er en af de største opgaver i det femte rammeprogram til gavn for viden, men også til gavn for borgerne i en etisk sammenhæng. Det femte rammeprogram gør det muligt for Europa at indtage sin plads i den vestlige verden og at blive anerkendt i verden takket være de europæiske forskeres sagkundskab.

Ahern
Hr. formand, jeg vil gerne rose ordføreren for hendes flittighed og udholdenhed under de mange møder i Forligsudvalget samt medlemmerne af delegationen og i særdeleshed formanden. Som han har pointeret, ønskede vi rigtig medbestemmelse, hvilket blev blokeret. Til sidst opnåede vi et acceptabelt resultat, og det bør Parlamentet være taknemmelig for.
Jeg må sige, at det er detaljerne, der driller, og jeg vil gerne knytte nogle kommentarer til hemmelighedskræmmeriet og den manglende gennemsigtighed i forbindelse med Euratom-programmet. Det er ingen tvivl om, at nuklear fusion ikke længere har nogen fremtid, og det er derfor tåbeligt at fortsætte budgettet for rammeprogrammet. Jeg tror på, at Kommissionen har indset logikken i dette, og vi må så se, hvad der sker.
I særdeleshed vil jeg tale om strålebeskyttelsesprogrammet i henhold til Euratom-traktaten. Inden for dette program eksisterer der et selvforstærkende oligarki. Programmet fastlægges på lukkede møder, hvortil kun nuværende forskningskoordinatorer inviteres, og af rådgivende regeringsudvalg, som hovedsagelig repræsenterer de statslige strålingsbeskyttelsesorganer i de forskellige medlemsstater. Som sådan repræsenterer de dem, der får Euratom-støtte i medlemslandene.
Et godt eksempel er Irland, hvor tre af de fire medlemmer af det nationale rådgivende udvalg, nemlig Jim Malone, fysiker i Afdelingen for nuklear-medicin på St. James's Hospital og medlem af RPII-udvalget, Peter Mitchell, Institut for Fysik, University College Dublin og RPII-konsulent og John Cunningham, strålingskemiker og næstformand i RPII-udvalget, er ansat af eller på anden vis tilknyttet det irske Institut for Strålingsbeskyttelse og får støtte fra Euratom. Det sidste medlem er en embedsmand fra energiministeriet. I alle de andre rådgivende udvalg fra Irland, som er involveret i EF-programmet, er alle de interesserede parter bredt repræsenteret, og der er 12-16 deltagere. Euratom-programmet forvaltes derfor på en uacceptabel måde.
Der er en tilsvarende mangel på åbenhed i den såkaldte uafhængige kontrol af projekter under Euratom- programmet. Det lader til, at disse observatører modtager støtte. En anmodning om at få lov til at se listen over observatører er blevet afvist. Hvorfor bliver listen over observatører ikke offentliggjort? Det gør man i alle andre programmer. Det er altafgørende, at forskning i strålingsbeskyttelse udføres af folk, som ikke er styret af økonomiske interesser, og den bør således høre ind under miljø- og sundhedssektionen i GD XII. Det vil jeg gerne understrege meget.

Tannert
Hr. formand, mine ærede damer og herrer, også jeg vil gerne rette en stor tak til ordføreren for hendes kloge og engagerede fremgangsmåde. Vi har haft et godt samarbejde. Vi har også haft uoverensstemmelser, men vi har nået et resultat. Den kapitaludvidelse af det femte rammeprogram for forskning med EUR 1, 7 milliarder, som Parlamentet har opnået i forhold til sin forgænger, synes ved første øjekast at være en betydelig sum. Man må imidlertid holde sig for øje, at det kun er ca. 4 % mere end inflationsudviklingen i forbindelse med det tidligere program.
Det er således ikke mere det klare og selvbevidste signal om et decideret opbrud i videnssamfundet, som vi egentlig ønskede. Jeg må minde om, at USA netop i dette år er begyndt en offensiv på dette område, hvorefter landet med en årlig forskningsstøtte snart vil opnå en andel på 3 % af sit bruttonationalprodukt. Europa derimod bliver fortsat ved ca. 2 %, for desværre går det også tilbage for den nationalstatslige forskning, bortset fra enkelte undtagelser.
Desværre kunne Rådet som følge af enkelte medlemmers blokade ikke overtales til at overskride den tilsyneladende magiske grænse på EUR 15 milliarder. Således bliver de strategiske øvre grænser for forskning på EU's samlede budget, som tidligere Råd så vist har udtrykt det, langtfra opnået. Det er beklageligt, og således vil denne del af det femte rammeprogram for forskning blive et kompromis, som for en stor dels vedkommende kun kan accepteres af Parlamentet, da det i modsat fald ville være en trussel mod den hidtil opnåede kontinuitet i den europæiske forskningsstøtte, og det ville være smerteligt for alle, der blev berørt af det.
Til syvende og sidst blev det altså ikke anderledes, for som det flere gange er blevet sagt, lider dette program af følgende principielle medfødte skavank: Parlamentet træffer afgørelser efter demokratiske regler, det vil sige ved flertal, Rådet derimod enstemmigt. Det vil ændre sig, når Amsterdam-traktaten træder i kraft. Da vil det være muligt at budgettere strategisk, og konkurrerende særinteresser vil ikke længere i den grad stå hindrende i vejen.
Med en ny struktureret forvaltning vil Kommissionen ved det femte rammeprogram for forskning i det mindste delvist komme det dilemma til livs, at man stadig har en alt for stor emnebredde på grund af tværgående netværk. Desuden vil Kommissionen samle sine forskellige strategiske rådgivende organer i et europæisk forskningsforum. Fru kommissær, vi hilser dette velkommen og vil støtte Dem heri.
Parlamentet vil fra sin side ikke give afkald på kravet om medvirken ved afgørelsen i morgen, men vil derimod følge implementeringen af programmet. For at gøre dette kritisk må vi realisere den koncentration og fleksibilitet, som vi alle ønsker. Vi vil altså kun foretage eventuelt nødvendige programtilpasninger efter proceduren for medbestemmelse.
I betragtning af EU's betydelige negative handelssaldoer med USA og Japan på det højteknologiske område er den almindelige underbudgettering af den europæiske forskning foruroligende. En vis udligning her vil kun være mulig ved en konsekvent maksimal resultatudnyttelse. For så vidt er det en stor succes for Parlamentet, som vi - og det er blevet sagt - sammen har tilkæmpet os i solidaritet, at der for de højinnovative og beskæftigelsesintensive små og mellemstore virksomheder med dette program bliver væsentlig bedre muligheder for at være med.
At opnå en optimering af mulighederne, europæisk merværdi - som det så ofte udtrykkes - vil også bevirke en fuldstændig projektintegration af den socioøkonomiske forskning og dennes øgede støtte i den fjerde aktionslinje. Innovation har nemlig ikke kun et teknologisk aspekt, men også et socialt. En udnyttelse af forskningen i indbringende og talrige anvendelser vil også i høj grad afhænge af, hvorvidt det lykkes at forme det nye globale videnssamfund socialt retfærdigt, altså udpræget participant. Jeg tror, det er her, vores største potentiale ligger.

Linkohr
Hr. formand, mine damer og herrer, også jeg vil på min partigruppes vegne takke ordføreren. Jeg har tidligere søgt efter et billede, og da faldt det mig ind, at man kunne formulere det sådan: De har en flok individualister med lutter ynglingsidéer, og at bringe dem sammen svarer til at skulle tilrette en stor flok vildheste, så de herefter kunne gøre et godt indtryk på Den Spanske Rideskole. Det er altså Deres præstation. Endnu en gang mange tak. Det var ikke let, men De har klaret det!
Til rammeprogrammet for forskning generelt vil jeg gerne sige, og det er helt objektivt, det var Europa-Parlamentet, som på ny gennemførte en forhøjelse. Det præger alle årtierne, og derfor er det også mit råd til Kommissionen: Arbejd tæt sammen med Parlamentet. Det vil også kunne betale sig i fremtiden! Men Rådet må tage sig i agt, da man er så gerrig med sine penge her, at der kun er én ting, som i længden er dyrere end forskningen, nemlig ingen forskning. Hvis vi vil sikre vores fremtid - det er der allerede mange, der har sagt - er der ingen anden vej frem end at udbrede grundlaget for viden, og det koster penge i begyndelsen.
For det andet vil jeg gerne bemærke, at jeg desværre igen er blevet opmærksom på, at forskningen egentlig ikke har nogen lobby. Hvor er de store videnskabsorganisationer i Europa, som har støttet os? Alle vil gerne have et lille stykke af den store kage for sig selv, men samlet vil de ikke have en større kage. Hvis det ikke ændrer sig, hvis videnskaben i Bruxelles ikke får en stærkere lobby, som andre områder jo også har det, vil den også fremover få det meget svært.
Nu til opgaverne i fremtiden. For det første - dette har ordføreren allerede sagt med rette - følgende: Produkternes levetid bliver stadig kortere, viden udvikler sig stadig hurtigere, og netop fordi den europæiske forskningspolitik jo er beskæftiget med anvendt forskning med det formål at bringe produkter på markedet, som imidlertid har en stadig kortere levetid, er det vigtigt, at også ansøgningsproceduren bliver stadig kortere. Jeg ved, at der er nogle grænser her, og der er også budgetkontrollen og finanskontrollen, men vi må finde veje, så vi ikke til sidst sidder tilbage med en god finanskontrol, mens forskningen har lidt skibbrud. Det kan ikke være resultatet. Vi må ikke øve finanskontrol i tre eller fire år uden at foretage os noget i denne periode inden for forskningsområdet.
Vi må forkorte proceduren. Det bliver desuden så meget desto vigtigere, jo flere lande, der vil deltage i det femte rammeprogram for forskning. De øst- og centraleuropæiske lande vil jo med henvisning til Phare-programmet også deltage i det femte rammeprogram for forskning. Om et par år vil Schweiz også være med, såfremt landet har underskrevet aftalen. Det vil sige, vi vil have at gøre med en meget mere kompliceret proces end tidligere, hvis vi ikke forenkler forvaltningen, naturligvis under hensyntagen til reglerne, som vi får udstukket fra finanskontrollen og budgetkontrollen.
Den anden bemærkning, som falder mig ind, er: Vi har brug for noget i retning af en controlling , en bedre forsknings-controlling , altså ikke blot en budgetkontrol, men en controlling , som har et strategisk og operativt formål. Der skal jo komme noget ud af det til sidst. Det skal ikke bare være penge givet fornuftigt ud, men der skal også komme noget ud af det. Vi vil ikke bare forske, men vi vil også finde noget. Det glemmer man jo hele tiden. Det kræver også, at der udvikles instrumenter, som rækker ud over det, som vi har haft hidtil. I de næste måneder har vi sikkert stadig tid til at gøre os nogle tanker herom.
Det gør mig ondt, at en ansøgning om nedrustningsforskning ikke er kommet igennem. Rådet viste sig temmelig genstridigt. Jeg vil imidlertid henvise til en betænkning, som jeg for nylig læste i Le Monde , hvor amerikanerne gjorde opmærksom på, at der var nye problemer på området med ABC-våben, altså masseødelæggelsesvåben. Vi vil ikke kunne undslå os dette. Vi bliver nødt til at beskæftige os med det, for det hører også med til sikkerhed. Også hertil tjener forskningen, ikke til at udvikle nye våben, men til at beskytte os mod misbrug og frem for alt til at nedtrappe de våben, som vi egentlig har vedtaget at nedtrappe. Endnu en gang hjertelig tak også til Kommissionen. Jeg synes, vi har ydet et godt stykke arbejde.

Graenitz
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, senere på ugen vil vi beskæftige os med resultaterne og konklusionerne fra topmødet i Wien. Men én ting er gjort klart fra starten. Det vigtigste, som stats- og regeringscheferne diskuterede, var spørgsmålet om beskæftigelsen. Jeg tror, at netop afslutningen af forligsproceduren for det femte rammeprogram for forskning nedlægger en ganske vigtig grundsten til, at vi kan tackle spørgsmålet om beskæftigelse i Europa på en anden og mere fremtidsorienteret måde, end det har været tilfældet længe.
I Europa bor mange mennesker sammen på meget lidt plads. Vores område er væsentlig mindre end andre kontinenter, der bor mange mennesker her, og vi har ikke de samme naturressourcer, som andre kontinenter. Europæernes ressourcer er viden, kunnen, menneskenes evner og færdigheder, og netop derfor er forskningsprogrammerne så vigtige, da det her drejer sig om at skabe europæisk merværdi, det vil sige at opnå mere, end forskerteams i et enkelt land kan opnå. Det lykkes, når de arbejder sammen, når de sammenknytter deres idéer, deres resultater, og som den foregående taler udtrykte det så klart, når disse resultater kan gennemføres.
Forskning er ikke et mål i sig selv, forskning er grundlaget for den sociale og økonomiske udvikling på vores kontinent, og ved udviklingen af forskningsprogrammerne må vi ikke kun tænke på, at mange vigtige temaer bliver dækket af projekter og programmer. Jeg er overordentlig tilfreds med mange temaer, fordi vi her er på forkant med forskningsområder, som er nødvendige for Europas fremtid, men også fordi vi på den anden side har taget forskningsområder op, som man mente, forlængst var gjort færdige, som f.eks. forskningsområdet for levnedsmidler, som efter min mening vil få en større betydning i fremtiden. Men hvis vi ikke omsætter disse forskningsresultater, både hvad angår den menneskelige beskæftigelse og udviklingen af nye produkter, men også den nødvendige samfundsmæssige omstrukturering og overgangen til en ny samfundsform, som fjerner sig fra industrisamfundet, som vi stadig lever i, eller hvis omvæltning vi oplever, hvis vi ikke formår det, da har selv den bedste forskning ingen værdi. Netop ved diskussionen om det femte rammeprogram for forskning bør vi tænke på, at evaluering og orientering efter halvdelen af programmernes løbetid er mindst lige så vigtig som det sidste punkt, jeg nu kommer til.
Som Parlament har vi samarbejdet både rigtigt og godt, og jeg vil gerne rette en hjertelig tak til ordføreren og formanden for forligsdelegationen, men også til de øvrige kolleger. Rådet burde have indset, at vi skulle have mere end denne sum - 14, 9 et eller andet, som nærmest minder om særtilbud i en og anden billig forretning. Det går ikke, at man i søndagstaler til stadighed fremhæver betydningen af forskningen, og når det så kommer til stykket, og der skal afsættes penge til forskningen, så bliver man pludselig gerrig med små beløb. Jeg håber, at dette vil blive bedre med en anden procedure efter Amsterdam-traktaten.
Til slut vil jeg gerne nævne, at jeg som østriger er glad for, at det østrigske formandskab har gennemført og har kunnet gennemføre en så svær proces, og jeg håber meget, at vi med dette program kan nå målene, nemlig en europæisk merværdi i forskningen.

Lange
Hr. formand, hvis man betragter de sidste ugers udvikling og sammenligner med et teaterstykke, konstaterer man, at der er tre akter. Europa-Parlamentet har i første akt gennemført væsentlige forbedringer, i andet akt har Rådet taget dette op, men har indbygget fælder, og så var der denne slidsomme forligsforhandling - altså et teaterstykke i tre akter. Jeg ved ikke rigtigt. Er det et skuespil, et drama eller en tragedie? Det står mig klart, at det i hvert fald ikke var noget lystspil. At det ikke var noget lystspil, skyldes hovedsageligt Rådets måde at forholde sig på. Rådet har faktisk opført sig som en bulldozer, og det på tre områder. For det første forsøger man at tage forskningen som gidsel for helt andre interesser, som slet ikke har noget med forskning at gøre.
For det andet - fru Graenitz har netop nævnt det - søndagstaler alle mulige steder: Forskning er vigtig for innovationen, for beskæftigelsen osv. Når det så kommer til løftet om penge, bliver der af rent principrytteri lukket for det varme vand, og der bliver ikke sat nogen penge af til forskningen - og det selvom det ikke engang drejer sig om besparelser, for de penge som bliver forbeholdt forskningen, går til andre politiske områder.
For det tredje er der særprogrammerne, og der bliver - som ordføreren har nævnt - offentliggjort pressemeddelelser, som om alt allerede var afgjort uden Parlamentet. Jeg håber meget, at denne bulldozer-mentalitet ikke vil være kendetegnende for Rådet fremover. Det taler alt sammen mere for, at vi ikke har at gøre med et lystspil, måske nærmere med et drama. Men på den anden side har vi også fået gennemført noget. Der var en strategisk nyorientering i den europæiske forskning, væk fra sektor-tænkning, væk fra singulær teknologi til et strategisk tiltag til den europæiske udviklingsmodel, til den kvalitative konkurrencedygtighed i Europa. For så vidt er det, som Rolf Linkohr kom ind på, implicit og eksplicit indeholdt i forskningsprogrammet. Det drejer sig om at integrere forskningen i den europæiske beskæftigelsespolitik og dermed naturligvis også om spørgsmålet om, hvordan forskningen integreres i en samfundsmæssig kontekst. For så vidt glæder det mig meget, at Parlamentet har fået gennemført, at der i informationssamfundet skal tages hensyn til socioøkonomiske aspekter, at spørgsmålet om vores samfunds aldring vil være afgørende for forskningen, at morgendagens bybillede som central problemstilling for byområder vil være genstand for forskningen, og for så vidt er målsætningen klar. Altså: drama, tragedie, skuespil. Til syvende og sidst, jeg stemmer for det!

Cresson
Hr. formand, fru ordfører, mine damer og herrer, med denne tredjebehandling i Europa-Parlamentet er vi nået til den næstsidste etape i et langt forløb, som ofte har været vanskeligt.
Ved slutningen af dette forløb vil jeg gerne sige hjertelig tak til alle dem, som i denne institution har vist det initiativ, den indsigt og sans for forhandling, som har gjort det muligt at nå et resultat. Først og fremmest næstformanden Imbeni, som med dygtighed, autoritet og effektivitet har klaret den vanskelige rolle som næstformand for Forligsudvalget. Dernæst fru Quisthoudt-Rowohl, som har været ordfører for det femte rammeprogram og har udført et arbejde af meget høj kvalitet i hver af processens etaper og på forligstidspunktet har udvist realitetssans og en stor fornemmelse for de generelle interesser. Min tak skal også gå til alle medlemmerne af Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi og formanden herfor, hr. Scapagnini, som i flere måneder har helliget sig det nye rammeprogram. Den skal endelig også gå til alle de medlemmer, som har givet deres bidrag til udarbejdelsen heraf i andre udvalg eller på plenarmødet.
I sin betænkning om det fælles projekt, der er et resultat af forliget, gennemgår fru Quisthoudt-Rowohl med stor klarhed og præcision processens forløb og særlig de to sidste etaper. Den endelige aftale, som De skal godkende i morgen, mine damer og herrer, og som Rådet skal godkende den 22. december, er som alle aftalerne et kompromis, jeg vil komme med fire bemærkninger til.
For det første er der fundet en løsning på det vanskelig spørgsmål om finansieringsbeløbet. Dette beløb er selvfølgelig ikke så stort som i Parlamentets og Kommissionens forslag. Vi bør følgelig med endnu større fasthed anvende princippet om koncentration af ressourcer med andre ord anvendelse af et kritisk hele af finansielle midler til planlagte formål, for at det kan få en virkelig indflydelse.
Jeg vil imidlertid understrege, at budgettet for det femte rammeprogram er 4, 6 % højere i faste priser end budgettet for det fjerde rammeprogram. I en vanskelig budgetmæssig sammenhæng er denne forhøjelse et positivt signal og en opmuntring til videnskabelige og erhvervsmæssige kredse, men også til medlemsstaterne, hvor aktiviteten har tendens til at mindskes, i samme øjeblik de offentlige og private udgifter til forskning fortsætter eller genoptages i USA og Japan, som nogle af medlemmerne med rette har bemærket.
For det andet har Parlamentet og Kommissionen under hele processen haft sammenfaldende synspunkter. De har støttet hinanden og samarbejdet meget effektivt, hvilket helt sikkert har spillet en vigtig rolle i forbindelse med indgåelsen af aftalen.
For det tredje er det i det store og hele lykkedes for Parlamentet, som har nydt godt af åbenheden under det østrigske formandskab, at få sine synspunkter om det femte rammeprogram indarbejdet i den endelige beslutning. For sidste gang har vi måttet overvinde den hindring, som den nødvendige enstemmighed blandt medlemmerne af Rådet udgør for en fælles beslutning. På trods af denne forhindring afspejler de videnskabelige og teknologiske valg på en betydningsfuld måde Parlamentets vision, mine damer og herrer, som repræsenterer borgerne.
Endelig svarer det femte rammeprogram i det store og hele til det, vores to institutioner har ønsket. Forskningsprogrammerne vil være klart orienteret mod de økonomiske og sociale behov. I første række behovene i forbindelse med vores virksomheders konkurrencedygtighed og beskæftigelsen. Med nøgleaktiviteterne bliver der iværksat en ny indgangsvinkel til forskning. Den bliver rettet mod konkrete problemer i stedet for at være baseret på en underopdeling i områder og grene. Takket være den eksterne konsulentgruppe, Kommissionen netop har oprettet, bliver programmerne udført i snævert samarbejde med videnskabelige kredse, erhvervslivet og brugerne af forskningen. De vil blive administreret på en mere smidig og endnu mere effektiv måde. Der vil blive gjort en reel indsats for at opnå gennemsigtighed, særlig over for Europa-Parlamentet.
Takket være de tre institutioners fælles indsats er det altså lykkedes for Unionen at få et stærkt instrument til at udnytte sit videnskabelige potentiale og industriressourcer til gavn for europæerne. Vedtagelsen af det nye rammeprogram inden for de fastsatte frister gør det muligt at sikre kontinuiteten i den europæiske indsats på forskningsområdet, som det ville have været meget beklageligt at afbryde.
Det er nu vi står over for den virkelige udfordring. Vi skal iværksætte det femte rammeprogram så hurtigt som muligt. Kommissionen har allerede nu taget alle de nødvendige forholdsregler og sørger for, at de første invitationer til forslag kan fremsættes som planlagt i begyndelsen af 1999. Kommissionen vil gøre det endnu mere effektivt, som fru Quisthoudt-Rowohl med rette har anmodet om.
Dette nye rammeprogram kan iværksættes i den ånd, der har hersket under udarbejdelsen. Jeg er sikker på, at Kommissionen sådan som den efterfølgende debat om særprogrammerne vil vise, i denne forbindelse kan regne med Europa-Parlamentets støtte og samarbejde til dens forslag og dens konstruktive imødekommenhed. Jeg vil slutte med på forhånd at takke Parlamentet for dets bidrag til dette omfattende projekt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Særprogrammer for FTUD (1998-2002)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0451/98 af Tannert for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets beslutning om et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration inden for »livskvalitet og forvaltning af bioressourcer« (1998-2002) (KOM(98)0305 - C4-0433/98-98/0177(CNS)); -A-0452/98 af Malerba for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets beslutning om et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration vedrørende »et brugervenligt informationssamfund« (1998-2002) (KOM(98)0305 - C4-0434/98-98/0178(CNS)); -A4-0453/98 af Argyros for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets beslutning om et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration inden for »konkurrence- og bæredygtig vækst« (1998-2002) (KOM(98)0305 - C4-0435/98-98/0179(CNS)); -A4-0454/98 af Estevan Bolea for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets beslutning om et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration inden for bevarelse af økosystemet (1998-2002) (KOM(98)0305 - C4-0436/98-98/0180(CNS)); -A4-0455/98 af Marset Campos for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets beslutning om særprogrammer for forskning, teknologisk udvikling og demonstration inden for »befæstelse af EF-forskningens internationale rolle« (1998-2002) (KOM(98)0305 - C4-0437/98-98/0181(CNS)); -A4-0456/98) af Pooij-van Gorsel for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets beslutning om et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration inden for »fremme af innovation og tilskyndelse til små og mellemstore virksomheders deltagelse« (1998-2002) (KOM(98)0305 - C4-0438/98-98/0182(CNS)); -A4-0457/98 af Lange for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets beslutning om et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration inden for »udvikling af det menneskelige forskningspotentiale og den samfundsøkonomiske videnbase« (1998-2002) (KOM(98)0305 - C4-0439/98-98/0183(CNS)); -A4-0458/98 af McNally for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets beslutningI.om et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration der ved hjælp af direkte aktioner skal gennemføres af Det Fælles Forskningscenter for Det Europæiske Fællesskab (1998-2002) (KOM(98)0305 - C4-0440/98-98/0184(CNS))og
II.om forslag til Rådets beslutning om et særprogram for forskning og uddannelse, der ved hjælp af direkte aktioner skal gennemføres af Det Fælles Forskningscenter for Det Europæiske Atomenergifællesskab (1998-2002) (KOM(98)0306 - C4-0431/98-98/0188(CNS)); -A4-0459/98 af Matikainen-Kallström for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om forslag til Rådets beslutning om et særprogram (Euratom) for forskning og uddannelse inden for »bevarelse af økosystemet« (1998-2002) (KOM(98)0306 - C4-0430/98-98/0187(CNS)).
Tannert
Hr. formand, mine ærede damer og herrer, biovidenskaben har hidtil været spredt på tre forskellige programmer. Nu er de blevet sammenfattet problemorienteret i ét program. Hertil har Kommissionen fundet den lyrisk klingende titel »livskvalitet og forvaltning af bioressourcer«, men hvis jeg forstår det rigtigt og gennemgår indholdet, drejer det sig om biovidenskab. Sammenlignet med det fjerde rammeprogram giver det en stigning i de midler, der er til rådighed, med hele 42 %. Det er - relativt betragtet - den største forhøjelse for en sektor i dette femte rammeprogram, hvilket afspejles i den betydning, som udvikling af biovidenskab må tillægges i det europæiske fællesskab.
I de senere år har den europæiske biovidenskab og bioteknologi allerede haft succes. Navnlig i 1996 og 1997 er antallet af såvel beskæftigede som virksomheder steget med mere end 40 % i EU. Men også her er der igen blandet malurt i bægeret. Det er stadig mindre end halvt så meget som i USA. Alligevel vil denne vej være belagt med succes. Men den vil kun være det, hvis det ikke kun er det videnskabelige grundlag og infrastrukturen, der bliver styrket på dette område, men også den samfundsmæssige konsensus, og naturligvis især med hensyn til den meget og stærkt omdiskuterede genteknologi.
Den oplyste samfundsmæssige diskurs er en forudsætning for såvel legitimeringen af formålene for forskningsstøtten som for den optimale udnyttelse af dens resultater og bliver som delindhold i dette program støttet yderligere. Mange kolleger kræver desuden, at der indskrives nye forbud mod forskningsstøtte og moratorier i programmet. Jeg siger Dem, det giver jeg ikke noget for! På denne måde kan man f.eks. ikke løse problemer ved et eventuelt eugenisk misbrug af genteknikken. Det mest effektive her er stadig en social fordømmelse af dem, der handler således, dem, som overtræder etisk konsensus.
Støtteprogrammet skal indeholde projekter og ikke forbud. Etisk omstridte projekter hører ganske enkelt ikke hjemme i den fælles programtekst. Yderst effektiv er naturligvis forbrugerafgørelsen. Produkter, der er mærket klart og i overensstemmelse med indholdet, og hvis indholdsstoffer eller fremstillingsproces er uønsket, vil ikke have en chance på markedet. Punktum, det er den gældende beslutningssituation, og sådan skal det blive ved med at være. Jeg taler altså udtrykkeligt for en udvidelse af den ledsagende socialøkonomiske forskning og projekttagerens og Kommissionens pligt til offentlig diskurs. Det har Parlamentet eftertrykkeligt indskrevet i dette program.
Programmet beskriver mange meget interessante enkeltprojekter. Det illustrerer, som nævnt i begyndelsen, den betydning, som tillægges biovidenskaben. Men jeg synes også, det peger på et dilemma, et dilemma ved den fælles forskningsstøtte, som består i, at der stadig - mere end i dette tilfælde - er 125 tematiske prioriteter, som skal støttes, det vil sige, der må altså også være andre ikke prioriterede projekter. Det er et vældigt antal, og de bliver også opdelt overordentligt nøjagtigt i nøgleaktioner, hvad budgettet angår. Dette giver altså ikke noget spillerum for en fleksibel reaktion på de om muligt antals- og kvalitetsmæssigt forskellige ansøgninger i hver nøgleaktion.
Det vil ikke gøre overholdelsen af principperne om koncentration og fleksibilitet lettere. Parlamentet kræver her praktisk konsekvens, f.eks. ved fastlæggelse af finansmargener. En overordentlig nøjagtig afstikkelse af claims til forskningsstøtten burde være noget, der hører fortiden til. På trods af en mangfoldighed af ændringsforslag er programmet hovedsageligt lagt sådan an, at Parlamentet ikke stiller spørgsmålstegn ved Kommissionens grundkoncept. Jeg anbefaler altså, under inddragelse af de foreslåede ændringer fra Forskningsudvalget, at programmet accepteres.

Malerba
Hr. formand, jeg vil gerne sige noget om det andet temaprogram, det vil sige om det brugervenlige informationssamfund eller informationssamfundets teknologier. Dette program er objektivt en prioritet, der har direkte sammenhæng med de væsentligste muligheder for økonomisk vækst, rigdom og beskæftigelse, som det blev understreget af ministrene ved det seneste rådsmøde i Wien, og som det fremgår af et dokument fra Kommissionen om perspektiverne i informationssamfundet.
Efter forligsproceduren har dette program et budget på ECU 3, 6 milliarder, som er et fald i forhold til det samlede budget for programmerne Acts, Race, Esprit og Telecommunications. Det giver anledning til nogen bekymring, selvom faldet i denne forskningsinvestering kan opvejes af den tiltagende tilstedeværelse af informationsteknologi i de andre temaprogrammer.
Et særligt tilfælde er nettet, der skal binde alle de europæiske forskningsinstitutioner sammen, som beslaglægger 3 % af temaprogrammet. I den forbindelse har jeg stillet ændringsforslag, der i hvert af temaprogrammerne skal understrege nødvendigheden af engagement i koordineringen for på en sammenhængende måde at videreføre dette ambitiøse netværksprojekt.
Hvad angår Kommissionens forslag opfordres Parlamentet til at bekræfte nogle vigtige forbedringer, som Forskningsudvalget i vidt omfang har støttet efter mit forslag, og som jeg nu hurtigt vil erindre om.
Mit forslag var at flytte og i mindre omfang at begrænse finansieringen af afsnittet om elektronisk handel til fordel for borgertjenester. Hvis vi kræver, at forvaltningerne skal være pionerer og ledende i iværksættelsen af nye borgertjenester, må vi faktisk på en eller anden måde fremme denne strategi.
Jeg har også bekræftet vigtigheden af de grundlæggende teknologier, idet jeg understreger orienteringen mod platforme, mod tekniske og industrielle standarder, mod patenter, altså alt det, som kan fremme skabelsen af produkter og tjenester med stor anvendelse på det internationale marked - ikke kun det europæiske - og således også økonomiske og kommercielle succeser. Jeg har fået medtaget en henvisning til informationsteknologien i sektoren for værktøjsmaskiner og maskiner i produktionen, en sektor, der absolut er af strategisk betydning for at sikre vores industrielle systems konkurrenceevne og opfylde temaprogrammets mål med hensyn til bæredygtig udvikling.
Jeg har på baggrund af bekymringen med hensyn til deltagelsen af de små og mellemstore virksomheder i dette program også accepteret det tværgående ændringsforslag om en garanti for mindst 10 % deltagelse af små og mellemstore virksomheder. Her vil jeg imidlertid gerne med tilfredshed understrege, at Kommissionens data historisk viser en deltagelse af de små og mellemstore virksomheder i de informationsteknologiske programmer, som ligger omkring 26 %. Jeg tror derfor, at dette ændringsforslag snarere bør opfattes som en opmuntring til kvalitativt og kvantitativt at styrke deltagelsen af de små og mellemstore virksomheder, for hvilke jeg vil anbefale, at man fortsætter med at holde systemet med undersøgelsesbevillinger i live efter Craft-programmets model, det vil sige som en hjælp i forslagenes formuleringsfase.
Da anvendelserne af informationssamfundet har en satellitdimension, ser man os altid i en dårlig konkurrencesituation i forhold til amerikanerne, og derfor noterer jeg med glæde, at dette aspekt er taget i betragtning i programmet.
Mens jeg principielt ikke har nogen vanskeligheder med at acceptere ændringsforslagene fra Udvalget om Kvinders Rettigheder, forekommer visse af dem, især ændringsforslag 8, mig at være uigennemførlige.
Som konklusion tror jeg, at det er yderst vigtigt at sende et budskab til Kommissionen, hvor man opretholder en høj grad af fleksibilitet og fokus, men også samhørighed og opmærksomhed, således at man undgår dobbeltaktiviteter inden for de forskellige programmer. Jeg tror, at især Parlamentet bør holde Kommissionen i skak, hvad dette angår.
Jeg takker således Kommissionen for dens samarbejde og sætter min lid til, at Rådet vil acceptere de stillede ændringsforslag.

Ferber
Hr. formand, kære kolleger, efter at vi i Forligsudvalget har opnået enighed om det femte rammeprogram for forskning, kan vi jo i dag også debatere særprogrammerne. I aften må jeg på vegne af ordføreren Stelios Argyros præsentere hans betænkning. Særprogrammet »konkurrence- og bæredygtig vækst« repræsenterer vel nok de vigtigste prioriteter for Den Europæiske Union, selvom det desværre kun er udstyret med EUR 2, 7 milliarder og derfor også er af afgørende betydning for en vellykket implementering af hele det femte rammeprogram. Lad mig knytte fire generelle bemærkninger til dette program, som bør tages i betragtning ved valg af forskningspartner.
For det første - jeg tror, det er indlysende - skal de foretagne aktiviteter naturligvis være i overensstemmelse med de foreslåede krav, som de nu står i programmet.
For det andet - det tror jeg også er et vigtigt punkt, som vi her i Parlamentet ofte har diskuteret -bør Kommissionens offentliggørelser også stilles til rådighed på tilgængelig vis, f.eks. elektronisk.
For det tredje: Vi har i udvalget fastlagt betingelser for udvælgelsen af virksomheder, der skal støttes. Jeg beder Kommissionen om også at overtage dette. En virksomheds bidrag skal forbedre hele sektorens konkurrencedygtighed, det vil sige, at der skal tages højde for dette tiltag i en sektor overført på enkelte forskningsprojekter. Det skal forbedre positionen for den europæiske økonomi på det samlede verdensmarked. Den viden, som er opnået gennem forskningsprogrammerne, skal bearbejdes og stilles til rådighed og således føre til nye produkter og processer.
For det fjerde: Vi må naturligvis også betænke, at vores konkurrenter i USA og Japan gennemfører lignende programmer. Dem må vi kunne reagere tilsvarende på.
Med de fire nøgleaktioner og de to horisontale forholdsregler i dette særprogram står et stort emneudbud til rådighed for forskningen. Også her vil jeg kun fremsætte nogle få bemærkninger.
I den første nøgleaktion drejer det sig om for os, ud over de foreslåede ting, også at udvikle nye metoder til forvaltning og personalestyring såvel som at støtte erhvervsdrivende aktiviteter - også det er et meget vigtigt punkt. Desuden drejer det sig også om at overveje metoder til forbedring af miljøskader og genoprettelse af den oprindelige tilstand. Dette skulle i henhold til udvalgets forslag omfatte produktion, tekstil- og byggesektoren.
I den anden nøgleaktion står vi over for den store opgave at videreudvikle de forskellige transportsystemer inklusive den intermodale transport for at kunne tage de store udfordringer op, som netop findes på dette område - det har jeg jo også netop som ordfører for Udvalget om Transport og Turisme udtalt herfra for få minutter siden. Jeg betragter det som yderst glædeligt, at vi som Europæisk Union for første gang danner et tyngdepunkt på området for luft- og rumfart, eftersom dette også lever op til denne sektors europæiske dimension - sidste uges økonomiske oplysninger demonstrerer jo tydeligt dette.
Endelig bør man ved støtte til forskningens infrastruktur være opmærksom på, at der her benyttes eksisterende strukturer for også at kunne integrere små og mellemstore virksomheder. Jeg vil gerne på vegne af ordfører Stelios Argyros - og også jeg selv personligt - takke alle kolleger for et behageligt samarbejde ved udarbejdelsen af betænkningen.

Estevan Bolea
Fru kommissær, hr. formand, mine damer og herrer, det tilkommer mig at fortælle Dem om det fjerde særprogram, der hører ind under den første aktion på områderne miljøbeskyttelse og energi.
Rådet mente, at det var bedre at integrere disse to temaer, selvom Kommissionen til at starte med havde foreslået at skille dem ad, og derfor har Parlamentet behandlet dem i et program, som hedder »Bevarelse af økosystemet«, og som i mine øjne har det ikke særligt positive kendetegn, fru kommissær, at det omfatter demonstrationsprojekterne.
Vi siger allesammen, at vi har behov for flere ressourcer til forskning. Jeg synes ligesom Dem, mine damer og herrer, at vores industrier hverken er gammeldags eller gamle, men derimod blot forældede, og at det eneste, de har behov for, er at anvende innovationen i deres anlæg. Dette kan ikke lade sig gøre med subsidier og støtte.
Det er rigtigt, at Parlamentets Udvalg om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi kraftigt støtter subsidierne til vedvarende energikilder eksempelvis. Jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på, fru kommissær, at vi alle støtter de vedvarende energikilder. Men for at de kan sejre, blive mere effektive og indtage deres rette plads på markedet, er der behov for mere forskning, mere innovation og færre subsidier.
Ikke desto mindre vil jeg henvise til de seks nøgleaktioner, som dette særprogram består af: Fire hører under miljø, og to under energi.
Jeg vil til at starte med lykønske Kommissionen og sige tak for at have medtaget forskning i teknologi vedrørende forvaltning af vandressourcerne som en nøgleaktion.
Hr. formand, mine damer og herrer, dét, som menneskeheden har behov for i det 21. århundrede, er vand. Der vil ikke være problemer med energi, og hvis der skulle være det, vil de løse sig. Derimod vil der være store problemer med vandforsyningen, og Den Europæiske Union kan udvikle meget mere effektive teknologier, udstyr og forvaltningsteknikker, som gør det muligt at eksportere kolossale mængder udstyr og tjenesteydelser.
Derfor tror jeg, at programmet for vandressourcer er overordentlig vigtigt i to henseender, nemlig med hensyn til forvaltning af kvantiteten af vandet og vandkvaliteten.
Den anden nøgleaktion omfatter klimaændringen og biodiversiteten, som er virkelig afgørende emner, hr. formand. Hvad skal man sige om klimaændringen, som sådan foruroliger os allesammen, og som er nært knyttet til de store katastrofer, der rammer befolkninger med meget knappe midler? Disse befolkninger plages som følge deraf af meget alvorlige ulykker og besværligheder.
Men derudover sætter menneskeheden sikkert sin fremtid på spil med dette program, for klimaændringen, som der henvises til, er også meget nært knyttet til biodiversiteten.
Den tredje nøgleaktion drejer sig om den integrerede forvaltning af marineøkosystemerne. Vi har uafladt brugt havet og dets ressourcer, men havet, som udgør den største del af vores jord, glemmes og udelades fra vores arbejde og forskning. Derfor håber jeg, at der gives en stor saltvandsindsprøjtning til den integrerede forvaltning af marineøkosystemerne, som også borgerne i de næste par århundreder vil være afhængige af i stor udstrækning.
Og sluttelig drejer den fjerde aktion inden for miljø sig om fremtidens by og kulturarven.
Fru kommissær, som det ofte er blevet sagt hér, består Europa af katedralerne, gobelinerne, de store paladser, den store kulturarv, som vi under ingen omstændigheder må miste, og som har behov for meget teknologi, ikke kun ressourcer til vedligeholdelse, men derimod til en effektiv vedligeholdelse. Hvis vi restaurerer vores historiske kunstarv på dårlig vis, har vi ikke gjort et godt stykke arbejde.
Derfor er det samtidig et omfattende program. Målene er meget godt valgt, men det dårlige er, at der er for mange prioriteter.
Som hr. Tannert påpegede, da han talte om sit program, har Kommissionen opfattet ordet prioritet på en måde, som jeg ikke kan begribe. For i dette program er der 130 prioriteter. Derfor må jeg fortælle Dem, fru kommissær, at målene er veldefinerede, men efter min opfattelse er der for mange prioriteter, hvis vi ellers alle forstår det samme ved ordet prioritet: noget, som fremhæves, noget, som bliver behandlet i første række.
Jeg synes, at Kommissionen med dens viden bør være mere selektiv i programmerne og gøre brugen af ressourcerne mere effektiv.
Hvad angår energi, er der to delprogrammer eller nøgleaktioner: Det ene er at opnå renere energisystemer, herunder vedvarende energikilder, og det andet er at gøre brugen af energi mere effektiv og rentabel. For hvis sandheden skal frem, bruger vi i Unionen for meget energi i husholdningerne, især til transport, i vores fabrikker og i vores produktionssystemer.
Og det er hér, at jeg tvivler alvorligt på, at det program, som De har udviklet, er anvendeligt.
Hr. Linkohr nævnte, at det var nødvendigt at måle resultaterne, og at Parlamentet burde udføre en betydelig kontrol. Jeg er enig med ham og tror, at Parlamentets kontrol vil være en stor hjælp for Kommissionen. Jeg tænker ikke kun på den budgetmæssige kontrol, som Parlamentet skal foretage. Jeg tænker også på kontrol med resultaterne, kontrol med innovationen, effektiviteten af forskningsgrupperne fra forskellige lande, som skal deltage, og effektiviteten af det, som skal ske med de knappe ressourcer, og jeg mener virkelig knappe ressourcer i disse to programmer.
Der er et ændringsforslag, ændringsforslag 9, som jeg vil modsætte mig, fordi det går ud på at afsætte 42 % af budgettet til demonstrationsprojekter, hovedsageligt vedrørende vedvarende energikilder. Fru kommissær, det er støtte. Hvis De vil afsætte 42 % af dette budget til støtte til små projekter vedrørende solenergitage, biomasser og vedvarende energikilder, som vi er nødt til at støtte - uden tvivl, men ikke på denne måde - vil vi aldrig komme videre med de vedvarende energikilder. Problemet med dem er, at de ikke er konkurrencedygtige. Og kun nye teknologier kan gøre dem mere konkurrencedygtige.
Jeg vil også gerne fremhæve ændringsforslag 25 og 27, som jeg håber, Kommissionen indarbejder, fordi de drejer sig om gas. Europa vil fremme et meget vigtigt gasprogram, og vores gassystemer er meget skrøbelige og stive. Derfor er vi også nødt til at gøre noget med hensyn til opbevaring af ikkeflydende gas.
Vi er nødt til at gøre noget med hensyn til nye efterforskningsboringer i offshore-områderne, og endnu en gang er det nødvendigt at påpege, at vi er nødt til at støtte de små og mellemstore virksomheder. Vi ønsker alle virkelig at forbedre beskæftigelsessituationen. Forskning kan bidrage til opnåelsen af dette. Jeg tvivler på, at vi kan opnå det med støtte, men vi kan gøre det med Kommissionens viden, og derfor er det nødvendigt, at Kommissionen udviser smidighed.

Marset Campos
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, år efter år opnår den europæiske forskning stadig større samhørighedsandel med forøgelse af dens kvalitet og skabelsen af et eget europæisk image, der er resultatet af de aktiviteter, der gennemføres i hvert land. Rammeprogrammerne, fra det første til det fjerde, har ydet et afgørende bidrag til disse fremskridt ved at fremhæve fælles bekymringer, fælles mål og konvergerende metodologier. Ikke desto mindre er vores forsknings internationale dimension stadig utilstrækkelig og tilsyneladende spredt. Derfor er det vigtigt at yde en indsats på dette område, eftersom vi stadig plages af de ulykkelige følger af 2. verdenskrig, som var skyld i, at tusinder af europæiske forskere emigrerede til USA. Det forvandlede dét land til et pilgrimsmål for mange af vores unge forskere.
Derfor er det nødvendigt med en ekstra indsats, som gør det muligt at omdanne hele den europæiske videnskab med dens særheder og egen personlighed til en referenceramme og et mødested for tusindvis af forskere fra resten af verden i overensstemmelse med den priviligerede plads, som Europa indtager på andre niveauer, f.eks. det sociale niveau med en solidarisk opfattelse af samfundet og forholdet til tredjelande, det etiske niveau med et beslutsomt forsvar af menneskerettighederne og demokratiet og det politiske niveau med en tolerant holdning og fredelig sameksistens, således at alt dette suppleres med en ligeledes vigtig rolle for europæiske videnskab som afspejling af alle disse værdier.
Vi synes, at Kommissionens forslag er positivt. I kraft af ovenstående betragtninger stiller vi alligevel nogle ændringsforslag, som har til formål at fuldstændiggøre vores forsknings rolle i verdensbilledet. Det drejer sig om fem punkter:
1.Der skal indføres en konstant indsats for at bekæmpe kønsdiskriminering og hjælpe kvinderne til at opnå den ligestilling, som de kræver.2.Den europæiske videnskab skal fremstå som en enhed.3.Der skal opbygges en frugtbar infrastruktur i vores videnskab, som gør den til referenceramme.4.Vi skal være opmærksomme på de sociale behov og mangler i adskillelige tredjelande.5.Europa-Parlamentet skal takket være indholdet af Amsterdam-traktaten indrømmes en større rolle i denne proces.Det første punkt drejer sig om at samle ligestillingen mellem kvinder og mænd med hensyn til såvel målet som metodologien og de konkrete foranstaltninger.
Det andet punkt vedrørende den europæiske videnskab som en enhed drejer sig om et simpelt initiativ, nemlig udgivelsen af en publikation som Science eller Nature , som kan afspejle betydningen og intensiteten af vores videnskab i den vide verden.
Det tredje punkt, som vedrører opbygningen af en videnskabelig infrastruktur på europæisk niveau - i virkeligheden et europæisk videnskabeligt informationscenter - går ud på at gøre hele den videnskabelige produktion i form af artikler, bøger og rapporter, der er behørigt indiceret, analyseret og ajourført, tilgængelige for både vores forskere og forskere fra resten af verden med henblik på ikke udelukkende at være afhængige af de amerikanske advarselssystemer og databanker, som er altdominerende.
Det fjerde punkt, der handler om at være opmærksom på tredjelandenes behov, har forskellige aspekter. Således drejer det første aspekt sig om at kunne have et særligt forhold til tredjelandene. Man bør give resten af verdensdelene, herunder Latinamerika og andre områder, samme passende behandling som Middelhavslandene. Et andet aspekt handler om at bibeholde og i givet fald øge strømmen og mængden af disse forbindelser. Et tredje aspekt vedrører opmærksomheden på disse landes økonomiske, sundhedsmæssige, demokratiske, landbrugsmæssige og industrielle problemer, hvilket er ved at blive en sædvane mellem os, men vi er nødt til at forbedre os på dette punkt. Derfor foreslås der endog lige fra miljøforanstaltninger til undersøgelse af de farer, som de genetiske patentrettigheder indebærer.
Det fjerde punkt er af fælles interesse og vedrører den delte ejendomsret til de opdagelser og patenter, der opnås ved en fælles økonomisk indsats.
Og det femte aspekt vedrører fjernelsen af de unødvendige bureaukratiske og tekniske hindringer for til gengæld at fremme en bedre udbredelse og et bedre forhold til de lande, som vi samarbejder med.
Sluttelig vedrører det femte punkt Europa-Parlamentets rolle som udtryk for den europæiske folkelige vilje, og derfor opfordrer Parlamentet til, at det informeres nøjagtigt og eventuelt inddrages. Vi mener, at de europæiske interesser med disse foranstaltninger bliver forsvaret på passende vis.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, det drejer sig om to forskellige programmer. Det gør jeg med det samme opmærksom på. Jeg vil først behandle min egen betænkning om SMV og innovation. De små og mellemstore virksomheder fortjener en central placering i Den Europæiske Unions politik. Ud over beskæftigelse retfærdiggøres dette af, at SMV i europæisk sammenhæng har stor økonomisk vægt. Af de 17 millioner virksomheder i Europa er ikke mindre end 99 % SMV'er, der står for 70 % af beskæftigelsen, 50 % af investeringerne og 60 % af Unionens rigdom. SMV er dermed den vigtigste økonomiske faktor i Europa.
De fleste virksomheder er meget små. Næsten 15 millioner virksomheder har 9 medarbejdere eller derunder, og i lidt mere end en million virksomheder arbejder der mellem 10 og 99 mennesker. Endvidere udgør SMV ikke en homogen gruppe af virksomheder. Det er derfor ønskeligt, at der gives en forskellig behandling pr. målgruppe. Jeg er derfor glad for, at man nu for rammeprogrammet også anvender den definition af SMV, hvor kun virksomheder med mindre end 250 medarbejdere tages i betragtning.
Disse virksomheders konkurrenceevne afhænger i høj grad af deres evne til innovation. Derfor er det af essentiel betydning at starte innoverende aktiviteter og at lette spredningen og anvendelsen af forskningsresultater og at støtte overdragelse af teknologi. Europæisk optræden som supplement til initiativer i medlemsstaterne er nødvendig for at hjælpe SMV'erne med at globalisere deres aktiviteter og få adgang til ny teknologi.
Dette særprogram skal yde et bidrag til optimaliseringen af indsatsen for at fremme innovation og stimulere SMV'ernes deltagelse i rammeprogrammet. Programmet er kun et koordinationsinstrument, der skal støtte emneprogrammerne, og det har derfor også et begrænset budget på ECU 363 millioner. Jeg mener, at alle projekter skal gennemføres i deres naturlige omgivelser, det vil sige inden for emneprogrammerne. Jeg er derfor glad for, at Parlamentet og Rådet har støttet mit forslag om, at der inden for alle emneprogrammer mindst skal reserveres 10 % af forskningsbudgettet til projekter, hvori der deltager SMV'er.
For det andet, kære kolleger, formidlingen af idéer og nye teknologier skal foregå så effektivt som muligt. I emneprogrammerne skal der derfor lægges stor vægt på innovation. Hvad kan man gøre for at fremme udbredelsen af O & O-resultater og omsættelsen heraf i nye og bedre produkter, fremstillingsmetoder og tjenester? Ved starten af projekterne skal der opstilles og udvikles målrettede output-kriterier, f.eks. offentliggørelse af resultater og patenter. Kun da er virkningen af de europæiske forskningsmidler målelig og legitim.
Endvidere understreger jeg betydningen af at formidle viden. Det er nødvendigt at skabe en god vidensinfrastruktur, hvorved viden kan anvendes i hele Europa, så hjulet ikke opfindes på ny i alle 15 medlemsstater.
Der ligger stadigvæk for mange muligheder på hylderne. Sådan var det for fire år siden, og sådan er det desværre stadigvæk. Det er f.eks. en kendsgerning, at små virksomheder mangler viden og information om nye idéer, der er udviklet af universiteterne og forskningsinstitutionerne, om mulighederne for teknologioverdragelse, og som tidligere nævnt, adgangen til støtteprogrammerne.
Da jeg for fire år siden blev medlem af Europa-Parlamentet, understregede jeg i min første betænkning vigtigheden af at formidle viden til SMV'erne. For at Europa kan konkurrere med stormagterne, USA, Japan og Kina, skal de 15 medlemsstater samarbejde. Det gælder også og frem for alt med hensyn til forskning og teknologisk udvikling. Rammeprogrammet er et godt instrument til det formål.
For det tredje, hr. formand, går man stadigvæk alt for ofte ud fra, at hvis der bare forskes tilstrækkeligt, kommer den kommercielle anvendelse af sig selv. Det modsatte er rigtigt. Der opstår ganske vist et nyt produkt, men der er ikke penge til at videreudvikle det. Banker og venture capitalists tør ofte ikke finansiere højteknologiske projekter, hvis det falder uden for deres ekspertise. De har for lidt viden til at kunne bedømme de teknologiske og finansielle risici ved disse nye produkter.
Derfor har man i Nederlandene oprettet stiftelsen technology rating , der siden 1995 forsøger at lette finansieringen af lovende teknologiske innovationer i SMV'er. Det er EU's opgave at formidle kendskabet til disse lovende initiativer. Det vil også ske i det kommende år gennem ENTAS-systemet (European new technologies appraisal system), der vil blive realiseret i Europa gennem ING-banken, andre europæiske banker og Fruenhofer-instituttet i Tyskland. Nationale videnscentre bør lære af hinanden og være eksempler for hinanden og bidrage til europæiske blokdannelser. Det fører til mange innovationer og koster relativt få penge.
Hr. formand, mit sidste punkt. Et typisk kendetegn for mange SMV'er manglen på arbejdskraft. For at give SMV klarhed om procedurerne og betingelserne for deltagelse i rammeprogrammet, skal særforanstaltningerne for SMV, f.eks. exploratory awards , gennemførligshedsundersøgelser og Craft formuleres og gennemføres på samme måde i alle emneprogrammer. Endvidere skal de være tilgængelige gennem det samme centrale kontaktpunkt, én loket, hos Kommissionen. Men de første tegn på, at det på dette punkt er ved at gå galt i Kommissionen, er der allerede. F.eks. er der i forslaget om arbejdsprogrammet for IST-programmet ingen henvisning til Craft. Jeg har derfor følgende spørgsmål til kommissær Cresson: Hvordan påtænker hun at koordinere de forskellige generaldirektorater, der er involverede i gennemførelsen af rammeprogrammet, særligt med henblik på foranstaltningerne for SMV'erne i programmet? Det vil jeg gerne have svar på om lidt.
Hr. formand, jeg går nu over til min næste opgave, nemlig at fremsætte en udtalelse på vegne af Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser vedrørende en række særprogrammer inden for det femte rammeprogram. På vegne af udvalget vil jeg gerne begynde med at lykønske fire ordførere, nemlig hr. Tannert, hr. Malerba, hr. Argyros og fru Estevan Bolea. Europa har en god tradition for forskning og anvendelse af videnskab og teknologi. Det strategiske mål for det program, der nu foreligger, er at knytte forskningskapacitet og produktionskapacitet nærmere sammen for ikke mindst at stimulere eksporten af teknologi. På den måde opnås større beskæftigelse og mere velfærd i Europa. Merværdien og Unionens rolle på forskningsområdet består i at fremme samarbejdet mellem de europæiske forskningspartnere. Ved at overskride grænserne og gøre brug af hinandens viden er de europæiske virksomheder, både de store og de små, bedre rustet til den internationale konkurrence. Men, hr. formand, partnerskab ophører ikke ved Den Europæiske Unions grænser. Europa er en del af en globaliseret verdensøkonomi og dens hidtil adskilte markeder. Kære kolleger, fru kommissær, for to uger siden var jeg fem dage i San Francisco Bay-området, hvor jeg med egne øjne så, hvordan nye, små virksomheder, såkaldte start-ups , i bioteknologisektoren skød op af jorden som paddehatte. Nye virksomheder betyder ny beskæftigelse, som Europa har så stort behov for. Samarbejde med USA på dette område kan også stimulere den europæiske bioteknologiske industri. Det samme gælder for informations- og kommunikationsteknologisektoren.
Hidtil har Den Europæiske Union og også rammeprogrammet koncentreret sig om samarbejde inden for Europa. I fremtiden vil globalt samarbejde, der kendetegner f.eks. high-tech-sektoren, blive stadigt vigtigere. Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser er derfor meget glad for aftalen mellem Den Europæiske Union og USA om videnskabeligt og teknologisk samarbejde, der blev underskrevet for et år siden. Gennem mange år har USA og Den Europæiske Union haft et nært forhold til hinanden. De bilaterale økonomiske bånd skaber de største handelsstrømme i verden. Den Europæiske Union og USA er hinandens vigtigste investorer, og kvaliteten af dette forhold har stor indvirkning på verdenshandlen. Dette, kære kolleger, retfærdigør også et mere intensivt videnskabeligt samarbejde, der kan føre til en forbedring af den gensidige forståelse af hinandens opfattelser og løsning af handelskonflikter med USA, f.eks. inden for bioteknologi og sikkerhed på Internettet eller tænk på kryptering, privatlivets fred og beskyttelse af data. Disse konflikter skyldes forskellige opfatttelser af følgerne af disse nye teknologier for mennesker og miljø. Endvidere forskelle mellem forbrugernes adfærd i Unionen og USA. For at undgå en konstant strøm af handelskonflikter på disse områder og med henblik på udarbejdelse af en globalt acceptabel lovgivning, er samarbejdet med tredjelande og særligt USA inden for rammeprogrammet en absolut nødvendighed.

Lange
Hr. formand, det, som inderst inde holder verden sammen, er et spørgsmål, som ikke er særlig originalt, fordi det allerede er meget gammelt, men mere aktuelt end nogensinde, da vores samfundsmæssige udvikling naturligvis er præget af ganske mange forskellige faktorer, som tilsammen udgør det, som vi betegner som den europæiske udviklingsmodel. For så vidt er det af central betydning for vores fremtidige udvikling at stille spørgsmålet om, hvad det da er, der inderst inde virkelig holder vores samfund sammen, og at forbinde dette med forskningsaktiviteter i alle sektorer. I den forbindelse hilser jeg det særligt velkomment, at vi her har et særprogram, som på den ene side støtter forskernes mobilitet og på den anden side bringer den socioøkonomiske forskning på tale, netop spørgsmålet om det inderste i vores samfund.
Det er en sart plante, som begyndte at blomstre i det fjerde rammeprogram for forskning, og som blev frembragt ved Parlamentets hjælp. Der var mange problemer og overdrivelser, den strategiske udvikling var ikke ubetinget den bedste, men det er blevet betydeligt bedre i de senere år, og det sidste udkast dertil, det tredje call , var fortræffeligt. Her vil jeg gerne rose direktør Mitsos fra Kommissionen - det skal man jo også gøre en gang imellem i disse tider, altså rose Kommissionen, der har virkelig fået styr på disse ting.
Alligevel har jeg tilladt mig at foreslå nogle forbedringer i syv punkter. For det første skal der ved den foreløbige fordeling af midler kun stå 10 % til rådighed for socioøkonomisk forskning. Når vi fordeler midler foreløbigt, tror jeg roligt, vi kan sætte dem lidt højere, da opgaveområdet netop inden for rammerne af forligsproceduren til det femte rammeprogram for forskning naturligvis også er blevet større. Derfor foreslår jeg, at der foreløbig beregnes 15 % her.
For det andet: Det er vigtigt for mig, at man ved besked om programmet, både hvad angår mobiliteten og den indholdsmæssige forskning. Der skal altså især via Internettet etableres en gennemskuelighed med henblik på de institutioner, som deltager, og de pågældende temaer.
For det tredje: Det er vigtigt for mig, at den socioøkonomiske forskning ikke bare bliver drevet som bibeskæftigelse eller periferisk, men derimod bliver forbundet horisontalt med de øvrige forskningsområder. Derfor nogle forslag til en øget koordinering af denne forskning med andre forskningsområder, især forslag 37.
For det fjerde: Nogle små indholdsmæssige forbedringer, som vedrører genstanden for den strukturelle forandring, især med hensyn til vores samfunds aldring, virkningerne af vores strukturelle forandring på beskæftigelsen, på den menneskelige mentalitet i vores samfund, men også hvad angår deltagelsesformerne. Det viser sig jo netop på mange områder, at en deltagelse ikke længere finder sted på traditionelle politiske områder, men snarere i ngo'er, på borgerinitiativer osv. Indholdsmæssigt burde disse aspekter altså også tages med i betragtning.
For det femte: Naturligvis drejer det sig også om en kontakt mellem forskere. Nu vil jeg ikke bryde nogen lanse for den socialvidenskabelige forskning, men jeg har af og til følelsen af, da det europæiske samarbejde endnu ikke er så langt i sin udvikling, at man da kan være lidt behjælpelig med at etablere et netværk for den europæiske forskning, hvilket naturligvis også er vigtigt for ansøgningen, altså at man støtter etableringen af et netværk.
For det sjette: Støtte til ligeberettigelsen, kønnenes ligeberettigede deltagelse i dette forskningsprogram. Det går f.eks. ikke an, at uddannelsestiden ikke tages i betragtning ved uddeling af Marie Curie-stipendier. Dette skal reguleres, så det ikke er til at tage fejl af, ligesom også støtte til ligeberettigelsen i det hele taget. I sidste uge var jeg på en konference med 150 deltagere, heriblandt to kvindelige. Det må man da kunne gøre noget ved.
Mit syvende og sidste punkt: Vi skal også markedsføre resultaterne. Det hjælper ikke noget, at vi har gode studier, hvis de bliver gemt væk. Netop på det socialvidenskabelige område kan det ofte være tilfældet. Altså en markedsføring af resultaterne, f.eks. på Internettet, men også en aktiv markedsføring hos modtagerne, politikerne, her i Parlamentet, i de enkelte medlemslandes regeringer, men også dér, hvor det sker, for at resultaterne kan gøres brugbare for den samfundsmæssige proces.

McNally
Hr. formand, jeg vil gerne fremlægge to betænkninger, begge i mit navn og begge om Det Fælles Forskningscenter. Den første er betænkningen om det femte rammeprogram, og den anden er Euratom-betænkningen om arbejdet i FFC. FFC er et godt eksempel på, hvad europæisk værditilvækst betyder. FFC burde være langt bedre kendt af EuropaParlamentets medlemmer og af befolkningen generelt. Det gælder for alle forskningsprogrammer, men i særdeleshed for Det Fælles Forskningscenter, hvor videnskabsfolk fra hele Den Europæiske Union samles for at arbejde på problemer, som er relevante for EU-borgere.
Som for Den Europæiske Union har også FFC's rolle ændret sig, og der er desuden sket et fokusskift. I starten blev der lagt meget vægt på nukleare forhold, og der blev udført værdifuld forskning på det nukleare område. Det er ved at ændre sig, og FFC's nye mission på tærsklen til det 21. århundrede, kommer mere og mere i fokus. Hr. Allgeier, leder af FFC, og kommissær Cresson har begge udvist stort overblik ved at definere FFC's rolle, så alle er klar over centerets opgave. Opgaven bliver hovedsagelig at fungere som værktøj for planlæggere i Den Europæiske Union og for dem, der står for gennemførelsesprogrammer inden for forskellige områder.
Der er f.eks. brug for arbejdet med forskning i fremtidens teknologi på anlægget i Sevilla. Vi har brug for det test- og standardarbejde, som udføres i Ispra og andre steder. For nylig testede man f.eks. den metode, som man i hver medlemsstat bruger til måling af luftforurening, og man fandt mange misforhold i disse tests. Det var et meget værdifuldt stykke arbejde.
Samtidig med at vi har fået klarlagt formålet, har der også vist sig et behov for reform og omstrukturering, som i øjeblikket gennemføres meget effektivt. FFC har faciliteter, som medlemsstater umuligt har råd til at bygge, og nogle af disse faciliteter burde udnyttes bedre. Eftersom Europa-Parlamentet har pligt til at overvåge, hvad der foregår på anlæggene, vil vi gerne påtage os rollen som observatør. Vi vil gerne have to observatører i FFC's styrelsesråd. Hvis det af rent tekniske eller juridiske årsager ikke kan lade sig gøre, vil vi gerne have undersøgt, om der er andre måder at udfylde denne observatørrolle på.
Ispra-anlæggets størrelse og problemerne med at vedligeholde et sådant anlæg kræver et vist omfang af genforhandling med de italienske myndigheder, hvilket jeg håber sker i øjeblikket. Også her, som i alle andre programmer, skal det understreges, at Den Europæiske Unions ligestillingspolitik ikke blot er en smuk talemåde. Det betyder, at den skal føres ud i livet. Her vil jeg gerne takke fru Cresson, kvindelig kommissær for videnskab, forskning og udvikling, som har forstået, at hvis vi skal have et program med ligestilling, kræves der forskning, med hendes ord, »af kvinder, for kvinder og om kvinder«. Hun har startet en særlig enhed i GD XII og bør lykønskes og støttes.
Jeg vil nu gå videre til Euratom-delen af FFC. I lyset af det lavere budget er det ret fornuftigt blevet besluttet at nedskære fusionsforskningen i FFC og lægge mere vægt på kontrol af nukleart materiale og beskyttelse. Faro-anlægget er meget vigtigt: Det giver mulighed for at undersøge virkelige ulykker.
Mit ændringsforslag 20 handler om, at det ikke er forskningsprogrammets opgave at betale for nedlukning af nukleare anlæg. Det må straks diskuteres med budgetmyndighederne og Budgetudvalget, hvordan de ECU 100 millioner, som kræves til fuld nedlukning af anlægget i Ispra og andre anlæg, kan betales, uden at det rammer forskningsprogrammet. Det ville være yderst uhensigtsmæssigt.
Jeg synes, at vi skal se på bl.a. professor Rubbias forslag om separation og transmutation af atomaffald på selve anlægget. Hvis vi ikke finder en løsning på problemet med atomaffald, mister befolkningen tiltroen til ethvert forslag om anvendelse af atomkraft. Professor Rubbias forslag kan vise sig at være vejen frem.
På grund af tiden vil jeg gerne foregribe begivenhederne lidt og fortælle, hvorfor jeg har fremsat et ændringsforslag til fru Matikainen-Kallströms betænkning, som jeg lykønsker hende med, og jeg er absolut enig i hendes forslag om, at titlen skal ændres til en mere passende titel. I mit ændringsforslag 19 foreslås det, at Kommissionen i lyset af det beløb, som skal nedskæres i fusionsforskningsprogrammet bør komme med en ny plan og tage følgende punkter i betragtning i sine overvejelser af den internationale termonukleare forsøgsreaktor.
Der er blandt de planlagte partnere et drastisk fald i interessen for og evnen til at deltage og, så vidt jeg kan se, er der ikke noget ledigt anlæg. Tidshorisonten er uhensigtsmæssig for det femte rammeprogram. Vi vil ikke udføre dette arbejde inden for en sådan tidshorisont. Der er i høj grad mulighed for en mindskelse af omkostningerne.
JET-anlægget i Culham i Det Forenede Kongerige har udrettet mange ting, og det er en vigtig del af fusionsforskningsprogrammet. Mit forslag til nedskæringer i budgettet inkluderer ikke JET-anlægget. Faktisk er der, så længe Parlamentet bliver spurgt, sandsynligvis grundlag for, at det skal fortsætte efter 1999. Det har faste omkostninger.
Men selvom vi gerne vil undersøge de samfundsøkonomiske aspekter ved nuklear fusion, og dem går jeg helt klart ind for, så kan jeg ikke tro, at det koster omkring ECU 920 millioner. Vi er nødt til at fortsætte vores igangværende undersøgelse af fusionsforskningsprogrammet, og jeg foreslår ikke på nogen måde, at vi ikke skal gøre dette. Men jeg anmoder Kommissionen om, hvis dette ændringsforslag bliver vedtaget, endnu en gang at kigge på programmet, når det udarbejdes og få et beløb, som passer lidt bedre til det forhåndenværende budget.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, behovet for energi bliver i løbet af de næste 50 år omtrent fordoblet i forhold til i dag. Størstedelen af væksten i energibehovet sker i de nuværende udviklingslande, som hovedsageligt henter deres ekstra energi fra fossile brændstoffer, som accelerer drivhuseffekten. Det er muligt i nogen grad at påvirke forbruget af primær energi ved hjælp af energibesparende foranstaltninger, men sådanne spareforanstaltninger er kun mulige i de industrialiserede lande, og også i disse er virkningen på totalforbruget af energi beskeden.
Anvendelse af vedvarende energikilder vil vokse mærkbart i forhold til i dag, men den positive miljøpåvirkning er utilstrækkelig. Når vi desuden tager højde for begrænsningerne i de globale uran- og naturgasressourcer, kan vi konstatere, at der i øjeblikket ikke findes en acceptabel energiløsning, som med hensyn til miljøet eller specielt kuldioxidemissionerne er i stand til at opfylde det voksende energibehov og hindre forøgelsen af drivhuseffekten.
Der er allerede i et par årtier blevet forsket i teorien om fusionsreaktorer, og det er også lykkedes at få reaktionen til at fungere i prøvereaktorer. Ved forskningsarbejdet, som sigter efter en kommerciel udnyttelse af fusionsenergien, er man nået til et punkt, hvor det er nødvendigt at etablere det næste demonstrationsprojekt. ITER-forskningsprojektet, som nu skal sættes i gang, er et fælles projekt for EU, Japan, USA og Rusland, og hensigten med det er at producere teknologi til at realisere et kommercielt udnyttet fusionskraftværk i fremtiden. Hindringerne for udnyttelsen af fusionsenergi er i dag tekniske, så forskning alene på teoriplan er ikke længere tilstrækkelig til at sikre udviklingen.
Udviklingslandene har foreløbig ikke muligheder for at udvikle en kommercielt udnyttet energikilde af fusionsenergien, så arbejdet skal udføres i de industrialiserede lande. Når vi også tager højde for tidshorisonten for udnyttelse af fusionsenergien, som er beregnet til ca. 50 år, er det klart at indsatsen for at videreføre dette arbejde hverken kan tillade en afbrydelse af den eksisterende forskning, en nedskæring af finansieringen, som er foreslået af Kommissionen, eller en udskydelse af ITER-projektet til et senere tidspunkt. Den eksisterende fusionsforskning koster ECU 500 millioner årligt, hvilket kun udgør ca. 1 % af udgifterne til olieimport i EU.
Ved produktion af fusionsenergi dannes intet radioaktivt affald fra brændstoffet. Forskningen i fusionsenergi og kommerciel anvendelse af den indebærer ikke elementer, som opfordrer til eller letter fremstillingen af kernevåben. Vi skal også huske, at den eksisterende forskning i fusionsenergi har medført en del innovationer bl.a. på det materialetekniske område, og på den måde kan resultater fra forskningen udnyttes længe før påbegyndelsen af den kommercielle energiproduktion.
For at drivhuseffekten ikke skal nå at udrette uerstattelige skader før anvendelse af fusionsenergien, skal vi satse på energi produceret med ikkefossile brændstoffer. Sikring og effektivisering af anvendelsen af de eksisterende kernekraftværker er uundgåelig, hvis man vil producere energi uden at skade miljøet. Kommissionens oprindelige forslag var at finansiere den forskning, som sigter på modernisering af de eksisterende kraftværker og forskning forbundet med deponering af affald. Disse er efter min mening forskningsobjekter for nuklear fissionsenergi, som passer godt til dette program.
Kære parlamentsmedlemmer, vi er ved at tage en beslutning om alternative energiformer for de kommende generationer. Beslutninger, som træffes nu, løser de fremtidige problemer ved europæisk energiproduktion. Ved at stemme for fusionsenergi kan der garanteres et liv uden iltmasker for de kommende generationer.

Malerba
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil nu tale om de tre horisontale programmer fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelsers synspunkt, det vil sige hvad angår den internationale betydning af forskning, innovation og de små og mellemstore virksomheder, det menneskelige potentiale. Om det første emne - fællesskabsforskningens internationale rolle - vil jeg gerne sige, at Den Europæiske Unions teknologiske forskning absolut bør måle sig med og være konkurrencedygtig i forhold til forskningen på verdensplan, jeg vil ligefrem sige, at målestokken må være at kunne udføre forskning, opdagelser, der er af relevans i internationalt perspektiv. Det femte rammeprogram ville således være fattigt, hvis denne åbning ikke var sikret. Alligevel kan man spørge, på hvilke betingelser man kan lade andre virksomheder og partnere, som ikke er fra Den Europæiske Union, deltage, hvordan man skal bruge de europæiske borgeres penge på partnere, der ikke hører til i Unionen. Der skal særlige regler til, men på vegne af Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser kan jeg sige, at vi ser to referencepunkter, som for os er helt nødvendige. På den ene side den kendsgerning, at den forskning, der udføres i samarbejde med eksterne partnere trods alt er til gavn for Den Europæiske Union og således øger dens kompetence og dens kvalitet, og på den anden side eksistensen af et gensidighedskriterium, hvormed jeg mener, at hvis f.eks. partnerne, de amerikanske forskere, har adgang til det europæiske forskningsprogram, skal det omvendte også være muligt.
Dette forekommer mig at være et meget væsentligt punkt, som hele Kommissionen, ikke kun fru Cresson, bør stå fast på i de internationale forbindelser. Jeg tænker i dette tilfælde på teknologisk avancerede lande som USA, Japan og Canada, og jeg konstaterer, at selvom vi nu har fundet løsningsmodeller for konflikter og konkurrencesituationer f.eks. på handelsområdet med WTO, er forskningsverdenen endnu en verden, hvor landene holder sig relativt lukkede, næsten uigennemtrængelige.
På den anden side, hvad angår de nye lande og udviklingslandene, og især de lande, der er tæt på os som ansøgerlandene, tredjelandene ved Middelhavet, mener jeg, at det er meget ønskeligt, at forskningen bliver et middel til samarbejde, men det er nødvendigt, at andre finansielle instrumenter i disse tilfælde supplerer rammeprogrammet for forskning. Jeg tænker naturligvis på programmerne Agenda 2000 og Meda-programmerne. I den sammenhæng vil teknologioverførslen og deltagelsen af tredjelandene være et element, som også øger værdien af rammeprogrammet.

Langenhagen
Hr. formand, fru kommisær, der var lang vej til den endelige afgørelse om det femte rammeprogram for Den Europæiske Unions indsats inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration. I dag vil jeg påstå, efter den begyndende protest i Fiskeriudvalget mod dette program, at vi i Fiskeriudvalget kan leve med Forligsudvalgets resultat, på trods af den almindelige uoverensstemmelse med hensyn til midler og eventuelle mangler. Men vi vil følge gennemførelsen meget opmærksomt. Jeg vil forklare hvorfor.
I sin udtalelse til det foreslåede rammeprogram har Fiskeriudvalget fremlagt fiskerisektorens og akvakulturens forskningsbehov. Man konstaterede i udvalget, at forslaget ikke indeholdt noget program, som udelukkende vedrører fiskeriet, ligesom det også var tilfældet i det foregående fjerde rammeprogram. Konceptionen til det nye rammeprogram bevirker altså, at forskningsanliggender på fiskeriområdet ved flere programmer og nøgleaktioner skal konkurrere med andre forskningsanliggender. Det gør det ikke lettere for fiskeriet.
Desuden krævede det en løsning på den fremtidige finansiering af de aktiviteter, som relaterer til fiskeri, og som hidtil har været defineret som studier og har været placeret uden for forskningsrammeprogrammet. Til disse aktiviteter hører registrering af grundlæggende data for vurderingen af fiskebestande, som hidtil har været finansieret af strukturfondene. Fiskeriudvalget understreger eftertrykkeligt, at faren for en afbrydelse af finansieringen af de ovenud vigtige aktiviteter må undgås, og støtten til sådanne aktiviteter inden for sektoren for akvakultur skal øges.
Vi har hørt, at rammeprogrammet i overensstemmelse med artikel 130 I bliver gennemført i form af enkelte særprogrammer. Disse består igen af såkaldte nøgleaktioner, henholdsvis arbejdsprogrammer. Således omfatter det første særprogram med betegnelsen »livskvalitet og forvaltning af bioressourcer« adskillige nøgleaktioner med relevans for fiskerisektoren og akvakulturen. Den vigtigste af dem er den effektive dyrkning af landbrug, fiskeri og skovbrug inklusive den bæredygtige udvikling af landdistrikter. Prioriteterne for forskning, teknologisk udvikling og demonstration er for fiskeri og akvakultur fastlagt sådan, at størstedelen af det relevante forskningsbehov formodentlig er dækket.
Nøgleaktionen »sundhed, ernæring og miljøfaktorer« er også meget relevant her, og nøgleaktionen »beherskelse af infektionssygdomme« udgør en nærliggende ramme for forskningsaktiviteter inden for forebyggelse og begrænsning af fiskesygdomme i akvakulturen, for i mellemtiden har det vist sig, at denne nøgleaktion ikke vil være begrænset til menneskelige sygdomme. Eventuelt vil nøgleaktionen »cellefabrikken« også have interesse for akvakulturen, da der her kan optræde genetiske problemer. Så vidt det første særprogram.
Det andet og tredje program er næppe interessant for fiskeri og akvakultur. Altså går jeg direkte til det fjerde program: bevarelse af økosystemet. Dette program er af allerstørste betydning for fiskeri og akvakultur og ikke mindst forsøget på at give sig i kast med regulering af fiskeriressourcer med det såkaldte koncept for økosystemet, for det er yderst vigtigt at vide, hvordan miljøforandringer påvirker de marine økosystemer, som fiskeri og akvakultur afhænger af. Hidtil har vi altid beklaget, at det nuværende kundskabsniveau kun sjældent giver mulighed for at beskrive et forstyrret økosystems konkrete påvirkninger på fiskebestandene og ligeledes at kunne forudsige henholdsvis beskrive følgerne for fiskeindustrien. De øvrige programmer vedrører bl.a. først og fremmest behovet for internationalt samarbejde med tredjelandede i Middelhavsområdet, som f.eks. Rusland, USA og Canada. Et emne, der i stadigt større omfang også vil optage os på fiskeriområdet i vores søgning efter nye ressourcer.
Fiskeriudvalget har altså klart defineret indholdet og fremlagt sin prioritering. Vi forventer at få opfyldt den. I betragtning af de stigende krav, som stilles til rammeprogrammet, skulle der jo, som vi hørte, kæmpes for hver enkelt mark ved fordelingen af finansielle midler. Det har sikkert ofte været trættende, men det har betalt sig. Min tak gælder alle, der har været med. Vi er også meget lettede over, at vi med rammeprogrammet kan gennemføre en vigtig del af beskæftigelsespolitikken, som vi alle har forventet. Vi i et moderne Europa må aldrig forsømme forskningsområdet. Det er ofte den sande begyndelse til alle ting, men det må selvfølgelig også afspejles i vores budget.

Schörling
Hr. formand, hvad angår den del af rammeprogrammet, der drejer sig om fremme af konkurrencedygtig og bæredygtig vækst, det vil sige betænkningen af hr. Argyros, må jeg sige, at jeg er meget glad for, at udtalelsen og forslagene fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender i så høj grad er blevet indarbejdet i betænkningen. Det gælder bl.a. større vægt på det overordnede mål om at skabe beskæftigelse og forbedre livskvaliteten gennem bæredygtig vækst samt at følge programmets udvikling og tilpasse det, når der er behov for det - og ikke bare når det gælder den videnskabelige og tekniske udvikling, men også med hensyn til den økonomiske og sociale udvikling i samfundet, som jeg tror vil komme til at styre forskningen endnu mere fremover.
Forskningen skal endvidere opfylde de socioøkonomiske og miljømæssige behov, så beslutningstagere og politikere kan opnå viden om foranstaltninger med henblik på smidigere sociale ændringer og for at sikre den økonomiske balance. Jeg er ked af, at vi ikke fik de nødvendige midler til dette med i budgettet. Derfor beder jeg nu kollegerne støtte ændringsforslag 30 fra V-gruppen.

Heinisch
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først kommentere hr. Tannerts betænkning. Europæisk forskning skal ifølge det femte rammeprogram for forskning mere end nogensinde være afstemt efter samfundets behov og finde løsninger på de presserende problemer her. Mange af disse svar må vi forvente os af området bioteknologi. Dette er allerede tilfældet inden for den medicinske og farmaceutiske sektor samt landbrugssektoren, hvor der arbejdes i hele verden, og hvis Den Europæiske Union vil blive ved med at være konkurrencedygtig, må den gøre sig betydeligt flere anstrengelser.
Men ligesom bioteknologien besvarer spørgsmål, rejser den også netop i genteknologien spørgsmål, som f.eks. sikkerhed ved de genteknisk fremstillede produkter og de meget følsomme etiske aspekter. Den gentekniske forskning - og her er jeg helt enig med ordføreren - afhænger i betydelig grad af, om vi kan opnå en samfundsmæssig konsensus om disse spørgsmål. Derfor skal objektiv information og en bred diskussion ligeledes være et mål for dette program.
Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet kræver igen et moratorium i forskningen af fostervæv og præimplantationsdiagnostik. Dette skulle gælde, indtil en fuldstændig etisk vurdering havde fundet sted. Et sådant forskningsmoratorium er imidlertid ikke vejen fremad for min partigruppe. Det er et urealistisk krav, for en etisk vurdering vil aldrig kunne gøres færdig. Den vil altid skulle finde sted parallelt med forskningen.
Det er afgørende i embryonforskningen, at de enkelte medlemslandes lovgivninger respekteres, og der tages højde for de fælles etiske grundprincipper. Europæiske forskningsprojekter skal, allerede før de påbegyndes, evalueres omhyggeligt med henblik på etiske aspekter. Et fuldstændigt moratorium ville imidlertid medføre en stilstand, som vi netop vil undgå med dette program.
Lad os også ganske kort berøre hr. Langes betænkning. Ændringsforslagene kan i det store og hele anbefales og får også min partigruppes samtykke. Jeg ser med stor glæde på, at man i dette særprogram har videreført bestræbelserne på at støtte uddannelse og efteruddannelse af europæiske forskere. For Europas konkurrencedygtighed er det yderst vigtigt, at kvaliteten af de europæiske forskere og videnskabsfolk forbedres hele tiden. Det er vigtigt at opnå et aktivt og effektivt samarbejde mellem europæiske forskere. Med hensyn til socioøkonomisk forskning er det Kommissionens hensigt at fremvise socioøkonomiske aspekter som nøgleaktion for dette horisontale program, og den idé er meget velkommen. Men det må også nævnes, at det ikke er alt, som er videnskabeligt interessant og gennemførligt, der har brug for en omfattende økonomisk støtte gennem den europæiske forskningsstøtte. Den beregnede andel på 10 % af midlerne fra dette særprogram til den socioøkonomomiske forskning betragter jeg derfor som tilstrækkelig. Hjertelig tak til begge ordførere.

Teverson
Jeg vil gerne lige komme med en kommentar til Estevan Bolea-betænkningen om vedvarende energikilder, specielt geotermisk energi, bedre kendt i min del af verden som teknik til udnyttelse af hede klippeformationer.
Mange af vores medlemsstater har opnået gode resultater inden for dette område. Europa kan fremvise en række fine forskningsresultater, men det nævnes ikke specielt i Kommissionens forslag. Det kan være, at det hører ind under afsnittet »Andre energiformer«. Efter min mening er det slet ikke tilstrækkeligt. Derfor ændringsforslag 19, som specifikt nævner geotermisk energi.
Jeg vil gerne minde Kommissionen om, at USA i øjeblikket bruger noget i retning af USD 100 millioner på forskning inden for dette specielle område. De er på udkig efter eksportmarkeder. Det er markeder, som vi, Den Europæiske Union, vil gå glip af, hvis vi ikke sørger for at være på forkant med denne teknik. Vil Kommissionen støtte geotermisk teknik, så beder jeg om, at man støtter ændringsforslag 19.

Fitzsimons
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske alle ordførerne med de glimrende betænkninger, som de har udarbejdet. Jeg er enig i næsten alle sammen. Det glæder mig, at Tannert-betænkningen klart understreger, at forskning inden for kloning af mennesker ikke er tilladt under det nuværende rammeprogram. Min personlige holdning er, at kloning af mennesker overhovedet ikke skal accepteres under nogen omstændigheder.
Særprogrammet vedrørende et brugervenligt informationssamfund, som blev fremlagt af vores kollega, hr. Malerba, er meget vigtigt. Hvert enkelt element i de fire nøgleaktioner spiller en vigtig rolle for fremtidig udvikling og fremskridt, ikke mindst når det gælder jobskabelse. For nogle uger siden erklærede den irske premierminister, Bertie Ahern, at man havde besluttet at lave en digital park. Han sagde i den forbindelse: »At forbinde større og mindre byer i dette omfattende netværk vil ikke bare give nye job i Irland, men så behøver man kun henvende sig ét sted for oplysning om sundhed, undervisning, turisme, erhvervslivets udvikling og alle offentlige tjenester«.
Når jeg taler på vegne af den irske delegation i min gruppe, kommer det nok ikke som nogen overraskelse, at jeg har problemer med de betænkninger, som omhandler forskning af enhver art i den nukleare sektor. Skandalen i forbindelse med Sellafield er gentagne gange, faktisk lige siden Windscale, blevet fordømt af Fianna Fáil-delegationen her i Parlamentet. Vi er klart imod den foreslåede udvidelse af Sellafield. Man kan ikke økonomisk eller på anden måde retfærdiggøre oparbejdning af atomaffald.
Vi vil ikke støtte noget program, der i sidste ende vil bidrage til en fortsættelse af Sellafields dødbringende forurening. Det er meget bedre at bruge pengene til forskning i projekter om ikkenukleare vedvarende energikilder, som anført i programmet, for at bevare økosystemet, som er emnet i Estevan Bolea-betænkningen.
Som konklusion har jeg en generel kommentar til det femte rammeprogram. Jeg er overbevist om, at det nu er tid at ændre den opfattelse, at Europa står i skyggen af amerikansk og japansk forskning. Nu må vi med en sammenhængende og fælles indsats bevæge os op i førerfeltet inden for dette område. Vi kan, hvis vi vil.

Ojala
Hr. formand, med hensyn til det femte rammeprogram og særprogrammer for forskning vil jeg gerne specielt pointere tre ting. Den første er forbundet med brugere af forskningen. Efter Kommissionens forslag er det hensigten at gennemføre det femte rammeprogram i højere grad end før i samspil med brugerne. Det er særlig vigtigt, at Kommissionen i denne forbindelse med brugere ikke mener erhvervslivet, men de faktiske slutbrugere af forskningen, borgerne. De organisationer, som repræsenterer borgerne, og de demokratisk valgte beslutningstagere skal også kunne deltage i planlægningen og overvågningen af forskningen.
For det andet vil jeg gerne pointere en speciel hensyntagen til kvinderne i forskningsprogrammet. I den foreliggende betænkning fra Lange er der på en udmærket måde taget højde for dette. Vi skal både sørge for, at forskningen, som fremmer kvindernes situation og ligeberettigelsen, tildeles tilstrækkelige midler, og at kvinderne er repræsenteret i de grupper, som udvælger og vurderer projekter.
Den tredje vigtige sag er forbundet med ansøgerlandenes muligheder for at kunne deltage i det femte rammeprogram. Forhandlingerne med de ansøgerlande, som gerne vil deltage i programmet, skal gennemføres hurtigt, således at disse lande kan være med helt fra starten. I denne forbindelse vil jeg gerne også understrege betydningen af forskningen i arbejderbeskyttelse. Det kan betale sig at satse på arbejderbeskyttelse også inden for forskning.
Til sidst vil jeg gerne tilkendegive, at jeg kan fuldt ud kan tilslutte mig hr. Fitzsimons tidligere udtalelse om den nukleare forskning. Det kan navnligt betale sig at satse på vedvarende energiressourcer.

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, programmet til bevarelse af økosystemer skulle helt korrekt hedde: Genopretning af økosystemer. For med de mange programmer, som vi har her - jeg minder også lige om strukturfondene - ødelægger vi stadig denne planet og udplyndrer den, før vi overhovedet ved, hvad den har at tilbyde os. Det gælder for skove, for have, for alt. Hvad der især ærgrer mig, er naturligvis tildelingen af midler: ECU 2, 125 milliarder til 130 prioriteter. Dermed tilfredsstiller vi ingen prioriteter. Sådan vil vi ikke komme frem til en anden energiform, nemlig den vedvarende energi. Vi har brug for alt andet end fusion. Vi har givet mange milliarder ud til det uden hidtil at få nogen resultater. Hvad er der galt med energieffektiviteten? Den kan vi selvfølgelig heller ikke fremme med så få penge. Det ville naturligvis være vigtigt for fremtiden at vide, hvilke skatte, hvilke værdifulde lægemidler vi kan udvinde af havene, før de er udplyndret. Men alt dette lader sig hermed overhovedet ikke gennemføre, og det beklager jeg dybt, og jeg finder det heller ikke passende, at så mange penge skal bruges på informatik. Med hensyn til den samlede atomindustri synes jeg, det er helt forkert, at vi stadig sætter penge i den, for den skulle ifølge princippet om, at forureneren betaler, selv hæfte for følgerne og ikke altid lade offentligheden betale.

Hudghton
Hr. formand, jeg kan ikke indlede min første tale her i Parlamentet uden at nævne min forgænger, doktor Allan Macartney, som jeg ved var meget respekteret her for sit arbejde i udvalgene og i Parlamentet. Der kunne ikke være en mere passende hyldest til Allan Macartney fra folk derhjemme end det meget klare resultat af suppleringsvalget, som bragte mig, endnu et medlem af Skotlands Uafhængighedsparti, her til Parlamentet.
Hvis et af vores hovedmål er at skabe forhold, der fremmer økonomisk vækst og forbedrer beskæftigelsesmulighederne, så skal og vil små og mellemstore virksomheder spille en betydelig rolle. Det glædede mig at se, at SMV-beløbet i disse programmer, og især at en del af budgettet, faktisk bliver stillet til rådighed for projekter i mindre virksomheder.
Som tidligere ejer af en meget lille virksomhed er jeg kun alt for godt klar over, hvor svært det kan være at finde den ekstra tid, energi og kapital, der er nødvendig for at gennemføre innovationsprojekter. Og eftersom jeg indtil for nylig også var leder af en lokal myndighed i Skotland, der i øvrigt opnåede meget gode resultater, ved jeg på grundlag af erfaringer fra vores økonomiske udvikling og europæiske enheder, at mange af vores mindre virksomheder har en enorm talentmasse og og mange idéer, som kræver mere opmuntring. Jeg håber, at der vil være betydelig fleksibilitet i beslutningsprocesserne og i forvaltningen af disse programmer, så vores små og mellemstore virksomheder kan få fuld tilgang til dem.
Skotterne er kendt for deres innovation og opfindsomhed. I min del af Skotland, den nordøstlige del, findes der mange virksomheder samt forskningsinstitutioner og læreanstalter, som arbejder med projekter og idéer, der i høj grad fortjener at blive formidlet til hele Europa og resten af verden. Dundee, den ene af de to større byer i mit område, er f.eks. ved at blive et ekspertcenter for biovidenskab. Aberdeen er anerkendt som Europas energihovedstad. Jeg kender til en del af indsatsen for at udvikle projekter inden for en lang række områder, herunder telematik og vedvarende energikilder. I øvrigt er vi i det parti, jeg kommer fra, modstandere af atomkraft, og jeg støtter de kommentarer, som vores kollega kom med for lidt siden.
Vi har projekter, som skal bevare den høje kvalitet i vores vandforsyningssystem, som også blev omtalt tidligere i debatten. Vi i Skotland har meget at tilbyde i form af forskning og udvikling. Jeg håber, at ikke blot skotske projekter, skotske virksomheder og skotske institutioner, men også de her udklækkede idéer, gennem deltagelse i disse programmer vil komme Europa og hele verden til gode. Jeg glæder mig meget til mit arbejde her i Parlamentet, hvor jeg vil forsøge at skabe opmærksomhed om Skotland og selvfølgelig også fremme de europæiske projekter hjemme i Skotland.

Formanden
Hr. Hudghton, jeg afbrød Dem ikke, fordi jeg ville takke Dem og ønske Dem tillykke med Deres første møde i Parlamentet. Jeg ønsker Dem en fortsat god valgperiode og noterer her, at talens varighed bliver respekteret af alle.

Souchet
Hr. formand, inden for rammerne af denne fælles debat om teknologisk forskning og udvikling vil jeg komme med et indlæg vedrørende programmet til fremme af innovation og tilskyndelse til små og mellemstore virksomheders deltagelse. Vi kan aldrig nok understrege SMV's afgørende rolle både for beskæftigelsen og medlemslandenes territoriale ligevægt. Det er i højeste grad at foretrække at fremme bevarelse og udvikling af en ensartet og tæt virksomhedsstruktur på landet i stedet for at investere betydelige summer i en bypolitik med meget usikre resultater.
Denne struktur er imidlertid blevet alvorligt beskadiget af krisen, og det er vigtigt at arbejde på at genopbygge den, særlig ved at fremme udviklingen af fremtidens virksomheder, som i dag er årsag til, at der skabes et maksimum af rigdom, vækst og beskæftigelse. I den forbindelse er det bydende nødvendigt, at vi er i stand til at sikre dem intellektuel kapacitet både på fællesskabs- og tredjelandeniveau, hvilket er absolut nødvendigt for at reducere omkostningerne til forskning og udvikling. Og i stedet for at give sig selv god samvittighed ved i det femte rammeprogram for forskning at tilføje et afsnit om SMV, som ikke er særlig nyttig og kun vil have ringe virkning, ville det så ikke have været at foretrække at begynde at iværksætte en revision af de juridiske hindringer, som iværksættere støder på for tiden, og af de bremser på udviklingen af SMV, som visse fællesskabsbestemmelser selv påfører dem?
Det er faktisk væsentligt, at vores retssystemer har til hensigt at fremme SMV's udvikling i stedet for at hæmme den, som det især er tilfældet med visse bestemmelser, som har tendens til at kvæle virksomhederne straks efter etableringen, det vil sige lige på det tidspunkt, hvor de har mest brug for kapital. Det kunne have været nyttigt at overveje, hvilke reguleringer af virksomhedsreglerne der er absolut nødvendige for at tilpasse dem til bestemmelserne for teknologivirksomheder og risikovillig kapital, der er et vigtigt instrument til at fremme SMV's adgang til privat finansiering af produktudvikling.
Og hvorfor ikke spørge sig selv om de negative virkninger af en politik, som har til hensigt at udvikle alle aspekter af frihandel uden forudgående undersøgelser af virkningen og at vedtage kunstigt høje standarder i SMV's struktur. Hr. formand, jeg opfordrer til en pragmatisk og ikke ideologisk politik for reelt at fremme udviklingen af disse små og mellemstore virksomheder, som i dag er hovedkilden til jobskabelse i Den Europæiske Union.

Flemming
Hr. formand, forskning er fremtid. Forskning er menneskets åndedrag. Kun ansvarlighed er nødvendig! Det glæder mig meget, at kernefusionen ikke længere står til debat i fru McNallys betænkning, men derimod sikkerhed ved kernespaltning, overvågning af kernematerialer, nedlæggelse af atomkraftværker og bortskaffelse af affald. Vi skal lukke mange, ja rigtig mange, atomkraftværker i fremtiden, og det ville være godt, hvis vi langt tidligere havde beskæftiget os med det. Vi vil i lang tid, meget lang tid, skulle beskæftige os med bortskaffelse af affald. Vi har ganske vist endnu ingen løsning på atomaffaldet, som vil stråle i århundreder, ja årtusinder, men vi producerer det dag for dag! En grotesk, en tragisk, en dramatisk form for menneskelig ansvarsløshed. Jeg tror, vi er sent ude, måske for sent ude med at drive forskning her. Jeg er fru Matikainen-Kallström meget taknemmelig for, at hun i sin betænkning gjorde opmærksom på, at også ved udviklingen af fusionen kunne den stadige udvikling af betydelige mængder radioaktivt stof måske være den største hindring. Men hun nævnte ganske rigtigt også meget vigtige områder som kernespaltning, driftssikkerhed, kernetekniske anlæg, strålebeskyttelse og igen, som det er blevet nævnt flere gange i dag, bortskaffelse af affald.
Jeg ved, at fru Matikainen-Kallström virkelig har gjort sig meget umage med sit område, alligevel beklager også jeg, som allerede mange talere før mig, at der her og i dag slet ikke har været tale om en eneste nøgleaktion for vedvarende energi. Dette affald skal man nok få hold på. Det kan forsvares. Det er tåleligt for menneskene. Hvis man som jeg forsøger at føre politik ud fra en kristelig demokratisk ansvarlighed, så er det - i hvert fald for mig - ikke muligt at sige ja til et program, som giver os selv mange fordele - indrømmet - men som set ud fra de nuværende forhold efterlader uløselige problemer til dem, som kommer efter os. Jeg beder allerede i dag mine kolleger om forståelse for min stemmeafgivelse.

Theonas
Hr. formand, idet jeg henviser til min kollega hr. Argyros betænkning om et særprogram for konkurrence- og bæredygtig vækst, vil jeg først og fremmest gerne udtrykke min tilfredshed med ordførerens forsøg på at tilnærme spørgsmålene vedrørende åbenhed i administrationen af bevillingerne til de relevante aktiviteter i programmet, på at udpege den sociale dimension i de mål, som de afsatte bevillinger skal tjene på årlig basis, på at udvide særaktiviteterne til grene som tekstilindustrien, der er en yderst vigtig, europæisk industri til at skabe arbejde, på at stille en mere betydelig del af budgettet til rådighed for at forbedre teknologierne inden for transport til lands og til søs, på at stille forskningsresultaterne til rådighed til gavn for de små og mellemstore virksomheder.
Jeg vil dog gerne betone, at den verdensomspændende økonomiske krise meget tydeligt har vist, at det er nødvendigt med økonomisk udvikling til gavn for befolkningerne, i fuld respekt for miljøet, hvorfor der netop tales om en levedygtig, om en bæredygtig vækst. Men nu tilføjes så ordet »konkurrence-«. Mon det er tilfældigt? Selvfølgelig ikke. Dette ord sætter rammerne, så hovedforsøget går i retning af en udnyttelse af knowhow, videnskab og teknologi på en provokerende ensidig måde for at fremme den store, multinationale kapitals interesser og mål.
Konkurrencedygtigheden sættes over alt andet. Arbejdernes rettigheder og erhvervelser er underordnet dette mål, ligesom også miljøet og den økologiske balance. Enhver udvikling og beskyttelse af miljøet sker under forudsætning af virksomhedernes profit. Erfaringen, især i det sidste år, viser, at enhver tale om konkurrencevækst fremkalder en intens uro blandt arbejderne og de brede, folkelige lag. Det er nødvendigt endelig at forstå, at teknologien er et produkt af videnskabens og det menneskelige sinds udvikling, og at den ikke kan anvendes på en måde, der er fjendtlig over for naturen, mennesket og dets behov.

Holm
Hr. formand, jeg vil gerne sige noget om hr. Malerbas betænkning, som jeg har fremsat ændringsforslag til. Betænkningen drejer sig om det brugervenlige informationssamfund, som jeg er en ivrig fortaler for, men samtidig er jeg imidlertid en smule bekymret. Med Internet og informationssamfundet er der nemlig også en risiko for, at dette udnyttes som et elektronisk overvågningssystem, og det bekymrer mig meget. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at vi her i Parlamentet slår fast, at vi ikke vil bidrage til den udvikling, så vi får elektronisk overvågningsteknik eller kommunikationsteknik med i programmet.
Jeg vil også gerne komme ind på et andet ændringsforslag til Argyros-betænkningen, som drejer sig om konkurrencedygtig og bæredygtig vækst. Her har jeg fremsat et ændringsforslag om, at vi også må reducere miljøpåvirkningen fra flytrafik. Her i Parlamentet giver vi klart udtryk for, at bilerne skal have bedre brændstof og bruge mindre benzin, men vi lader til helt at have glemt flyene, som jo også bruger temmelig meget brændstof. På det område må vi også udvikle en konkurrencedygtig teknik for at skåne miljøet og spare brændstof. Det skal opfattes som en fordel og ikke som en ulempe for industrien.

Blokland
Hr. formand, i det femte rammeprogram tjenes først og fremmest interessen i en fælles forskningspolitik. I tidens løb er strukturen blevet tydeligere og emnerne mere konkrete. Spredning gennem mange små projekter og overlapning af forskellige projekter skal undgås. Ud fra denne synsvinkel er det tvivlsomt, om øremærkningen af 10 % af budgettet til SMV'erne fremmer den videnskabelige udvikling.
For forskningsinstitutioner, men specielt for virksomheder, er en hurtig vurdering af en ansøgning af stor betydning. Endvidere er opstillingen af klare kriterier for at opnå sikkerhed vigtig. Herved undgås samtidig de lange kontraktdrøftelser og bureaukratiske procedurer, der opfattes som belemrende. I betragtning af den hurtige videnskabelige udvikling skal det være muligt at tilpasse særprogrammer på halvvejen.
De meget hurtige fremskridt inden for genteknologien, der eventuelt kan skabe nye resistenser og skadelige ernæringsmønstre, kræver yderligere biomedicinsk forskning og etisk besindelse. At videnskabelige undersøgelser ikke betragtes som værdiløse fremgår helt klart af, at kloning af mennesker er udelukket fra rammeprogrammet. Det glæder vi os over. Besindelse forud ved f.eks. andre genteknikker er meget nødvendigt, og fuldstændig og upartisk information er meget ønskelig.
En vigtig basis for forskning er vedvarende udvikling, hvor energi og miljø skal integreres på en god måde. Samarbejde mellem staten, den private sektor, industri- og tjenestesektoren kan her være en god form, der virker fremmende. Det gælder ikke mindst for anvendt forskning. Men der skal også være plads til grundforskning, der så vidt muligt udvikler sig uafhængigt, idet objektivitet her gælder som ideal for videnskabelig forskning.
Med hensyn til fremtiden for atomfusionsprogrammet mener vi, at viden herom skal bevares for fremtiden. I betragtning af, at andre energikilder er under kraftig udvikling, er det ikke mere nødvendigt at give atomfusionsprogrammet højere prioritet. Opstillingen af et maksimum for atomaktiviteter har vores godkendelse. Det ville være klogt, om der kom mere klarhed og åbenhed om, hvad der foregår i atomsektoren. I den forbindelse er forvaltningen af affaldet og tilsyn med sikkerheden meget vigtig.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, i forbindelse med det femte rammeprogram vil jeg gerne tale om Malerbabetænkningen om det brugervenlige informationssamfund. Jeg har fire bemærkninger dertil.
Den første bemærkning drejer sig om, at den samlede investering - ikke dén, som er fastlagt i dette femte rammeprogram, men derimod den totale investering - som foretages i Den Europæiske Union, sammenlagt med de individuelle investeringer i de 15 medlemsstater, ligger langt under det, som vores direkte konkurrenter, USA og Japan, investerer i denne sektor. Vi er nødt til at gøre os klar, at der er tale om en nøglesektor, hvorfor vi er nødt til at modtage dette initiativ positivt, idet det underforstås, at det er et initiativ, som der skal følges op på. Og ud over, at det er nødvendigt at følge op på det, er det nødvendigt at fordele ressourcerne godt, eftersom de er meget knappe. I denne forbindelse støtter jeg ordførerens idé om at koncentrere dem i mål 1 og 3, det vil sige adgang for borgerne og nye teknologier, snarere end i mål 2, der drejer sig om den elektroniske handel, til hvilken der er behov for en bedre regulering, det vil sige en handling fra lovgiverens side snarere end en handling fra investeringen. Og jeg må sige, at det sidste kapitel i kraft af manglen på definition er meget svagt.
Derimod er vi nødt til at koncentrere vores kræfter i de strategiske sektorer, hvor investeringen virkelig vil give størst afkast.
Sluttelig vil jeg i denne sidste del af mit indlæg kommentere to typer ændringsforslag i forlængelse af bemærkningerne fra vores kollega fra De Grønne. Det er mere end farligt at indlede en heksejagt på fremme af forskningen i denne nøglesektor. Det er rigtigt, at der er vanskeligheder med bevarelsen af retten til privatlivets fred osv., men lad os for det første ikke glemme, at Internettet er resultatet af en militær forskningsindsats, og at dette er grunden til den omfattende anvendelse deraf, som finder sted i dag. Derfor er vi nødt til at være forsigtige i denne sag. For det andet vil jeg gerne tilslutte mig ordførerens udtalelser med hensyn til den overdrivelse, som nogle af ændringsforslagene fra Udvalget om Kvinders Rettigheder indeholder med hensyn til fastsættelsen af kvoter for hvert køn osv.

Breyer
Hr. formand, i spørgsmålet om genteknologi er jeg meget skuffet over Europa-Parlamentets betænkning. Når jeg så også skal høre, at man ikke udtaler nogen forbud, men at det drejer sig om social fordømmelse, så mener jeg, det er meget naivt. Vi blev allerede for flere år siden lovet, at der nu endelig var nogle normer. Efter årelange forskningsprogrammer på dette område kunne man vel nu endelig forvente af Kommissionen, at man sætter nogle etiske standarder her i stedet for hele tiden at understrege, at det netop er det, forskningsprojekterne skal bidrage til, det vil sige, det bliver stadig tydeligere, at det kun er lyrik, at det, som det egentlig skal dreje sig om her, er at fremme denne risikoforskning og den etisk betænkelige forskning uden at der sættes nogen begrænsning.
Lad os f.eks. bare blive ved emnet fostervæv. Selv Forbundsrepublikkens lægeråd går ind for et moratorium. Men her lykkes det åbenbart ikke Kommissionen at sige: Ja, det er betænkeligt, såvel fra et videnskabeligt som fra et etisk synspunkt, her må vi langt om længe begynde at sætte nogen grænser. Det samme er tilfældet med spørgsmålet om blødgørende stoffer i babylegetøj. På den ene side siger Kommissionen, at vi ikke kan udstede et forbud, da forskningen mangler, og på den anden side indeholder dens forskningsprogram overhovedet ingen forskningstiltag med henblik på at bringe netop dette punkt på dagsordenen, nemlig miljømedicin, alle disse spørgsmål, f.eks. vedrørende kemiske stoffer!

Scapagnini
Hr. formand, fru kommissær, vi har alle set, at vedtagelsen af det femte rammeprogram var en betydningsfuld begivenhed for den europæiske forskning. Det lykkedes for Parlamentet og de europæiske borgere at få indflydelse ved at få tilføjet forskellige temaer af fundamental betydning for udviklingen og forbedringen af levevilkårene og forskningen i Europa.
Som jeg flere gange har haft lejlighed til at slå fast i alle de instututionelle organer, er det kun med forskning og teknologisk udvikling, at man kan overvinde den arbejdsløshed, som plager Europa. At forske vil sige at skabe arbejdspladser for fremtiden og forbedre vores børns livsbetingelser: Derfor er det vigtigt, at man i Europa gør en indsats for at indsamle og udbrede forskningsdata og gøre adgangen til dem lettere. Vedtagelsen i dag af specifikke programmer bør være endnu en chance, yderligere en chance for virksomhederne, for forskerne og for alle de europæiske borgere.
Inden for de forskellige programmer har vi bestemt interesseret os for en hel række temaer, blandt hvilke jeg gerne vil fremhæve det meget vigtige tema om livskvalitet og forvaltning af de biologiske ressourcer. Europa disponerer over en solid erfaring med hensyn til forskning og anvendelser inden for dette område, og jeg vil understrege, at bioteknologien og genteknologien, hvis vi ser bort fra alle forsigtighedsovervejelserne, har og vil få en afgørende indvirkning på vores fremtid, på lægevidenskabens fremtid og på vores fremtidige velfærd.
Jeg vil ligeledes gerne understrege på vegne af det udvalg, jeg er formand for, at i realiteten er der i disse år gjort et stort og vigtigt arbejde både inden for rammeprogrammet, som der med Rådet ganske vist med besvær er indgået en aftale om, og med hensyn til de specifikke programmer, hvor der som bekendt er indføjet diverse ændringsforslag. Som konklusion vil jeg håbe, at Rådet vil tage Parlamentets forslag i betragtning, også ved vedtagelsen af disse programmer, hvor der ikke er planlagt samarbejdsprocedurer. Det ville være meget alvorligt ikke at tage holdningen hos dem, der som os repræsenterer de europæiske borgere, i betragtning.

Chichester
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske min kollega og ordføreren, fru Quisthoudt-Rowohl, med det slid hun har lagt i at få det femte rammeprogram så langt, som det er nået. Dette har, til min store glæde, bl.a. indebåret et besøg i Devon, som er min valgkreds, hvor hun hørte om de mange forskningsprojekter på Exeter University og Plymouth University. Jeg hilser hendes interesse velkommen.
Jeg bifalder resultatet af forligsproceduren. Der var mange forskere rundt omkring, der var nervøse over deres fremtidige finansiering og udsigten til eventuelle nedskæringer. Vi bør understrege meget kraftigt, hvor vigtigt det femte rammeprogram er for grænseoverskridende netværk. Betydningen af dette arbejde kan ikke overdrives, selvom det blot udgør en lille del af de samlede forskningsudgifter i Europa. Jeg anmoder kraftigt Kommissionen om i fremtiden at være mere opmærksom på at komme med konsekvente vurderinger af tilbud, at oplyse afviste ansøgere om årsagen til afslaget og at betale til tiden, fordi forsinkelser skaber store problemer, især for mindre virksomheder.
Jeg glæder mig over den fokus, der er på SMV'ernes deltagelse. Vi skal huske, at de har særlige problemer med at deltage i disse store internationale projekter. Jeg hilser fru McNallys støtte til JET-arbejdet i Culham velkommen. Det burde berolige personalet, som arbejder der, og som har været meget nervøse over deres fremtidige beskæftigelse. Mest af alt vil jeg gerne understrege den positive rolle, som det femte rammeprogram har spillet, idet det har været en katalysator for fremskridt, innovation, konkurrenceevne, livskvalitet og beskæftigelse i Europa.

Cresson
Hr. formand, mine damer og herrer ordførere, mine damer og herrer parlamentarikere, jeg vil først og fremmest gerne takke de ni ordførere hjerteligt og lykønske dem med kvaliteten af deres arbejde.
Denne tak gælder også alle medlemmerne af Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi og dets formand, hr. Scapagnini, samt formændene for de forskellige udvalg, som er tilknyttet debatten om de forskellige særprogrammer til det femte rammeprogram om forskning.
Behandlingen af Kommissionens samlede forslag var en omfattende og kompleks opgave. Den var så meget desto mere vanskelig at udføre, da den skulle færdiggøres inden for snævre tidsfrister samtidig med debatten om det femte rammeprogram i Forligsudvalget.
Europa-Parlamentet har klaret sin opgave perfekt ved at udarbejde betænkninger, som indeholder en række relevante og konstruktive forslag.
Jeg vil ikke gå i detaljer med de mange fremsatte ændringsforslag, men foretrækker at sammenfatte Kommissionens holdning til nogle vigtige punkter. De kan imidlertid få en nærmere skriftlig beskrivelse af disse holdninger på mit kontor.
Generelt godkender Kommissionen en stor del af de fremsatte ændringsforslag, både hvad angår indhold og tankegang, selvom den ikke kan godkende den præcise formulering. Kommissionen er således enig i flere af de såkaldte horisontale ændringsforslag, som gælder de samlede programmer eller i form af de forskellige ordføreres formuleringer afspejler Parlamentets stilling til punkter af generel karakter. Disse ændringsforslag, som afspejler den aftale, der er indgået om det femte rammeprogram i Forligsudvalget, vedrører først og fremmest lige muligheder og kvinders deltagelse i iværksættelse af forskningsprogrammer. Jeg tillægger personligt dette punkt stor vigtighed. På min opfordring vil Kommissionen snarest offentliggøre en meddelelse om dette emne, hvor de konkrete forholdsregler til fremme af lige muligheder og kvinders deltagelse, vil blive beskrevet i forlængelse af den konference, jeg arrangerede sidste år om Kvinder og Videnskab.
Dernæst de små og mellemstore virksomheders deltagelse. Som aftalt i Forligsudvalget skal SMV nyde godt af 10 % af midlerne i de fire temaprogrammer til at løse de teknologiske problemer, de bliver stillet over for. Jeg kan tilføje, at for at kunne leve op til det, jeg lige har sagt, vil der blive oprettet et kontor for at lette SMV'ers adgang til programmet. For øvrigt er antallet af SMV, som nyder godt af forskningsprogrammerne, steget med 30 % de sidste fire år.
Endelig information af Europa-Parlamentet, som vil få øgede muligheder for at følge udførelsen af programmerne nærmere, herunder selvfølgelig Det Fælles Forskningscenter. Kommissionen foreslår Parlamentet et møde i løbet af de næste tre måneder, hvor den vil informere Parlamentet om, under hvilke betingelser de første etaper af iværksættelsen af programmerne bliver afviklet under.
Jeg vil nu komme med et par bemærkninger til de ni betænkninger. Jeg vil undlade visse aspekter og fremhæve følgende elementer. I sin betænkning om programmet »livskvalitet og forvaltning af bioressourcer« fremhæver hr. Tannert netop vigtigheden af at være opmærksom på de etiske spørgsmål. I det særlige tilfælde med forskning i menneskelige fostre deler Kommissionen Parlamentets forbehold. Disse problemer er komplekse. Vores viden og teknologien udvikler sig hurtigt, og der skal tages hensyn til pars og syges interesser, men der er tydeligvis også grænser, der ikke må overskrides.
Kommissionen tager med tilfredshed støtten til programmet »brugervenligt informationssamfund« til efterretning i den meget detaljerede betænkning af hr. Malerba. I henhold til Parlamentets ønsker foreslår Kommissinoen at få balance i budgettet for dette program til fordel for nøgleaktioner, service til borgerne og vigtige teknologier og infrastrukturer.
Hr. Malerba kom også med et indlæg lidt senere om problemet med internationale forbindelser på forskningsområdet. Det siger sig selv, at dette samarbejde vil være gensidigt.
Hvad angår den indbyrdes forbindelse mellem forskningsnettene med stor ydelse, mener Kommissionen, at denne forbindelse eventuelt kan nyde godt af økonomisk støtte fra andre programmer end programmet »brugervenligt informationssamfund«. Denne støtte skal dog kun vedrøre de aktiviteter, der specielt har forbindelse med de områder, der er omfattet af disse programmer. Kommissionen vil vurdere og analysere disse behov og bestemmer på grundlag heraf, hvordan de bedst kan imødekommes.
Af de ændringsforslag, der er fremsat af hr. Argyros, til forslaget til programmet »konkurrence- og bæredygtig vækst« fremhæver Kommissionen særlig for deres indhold de forslag, som har til formål at fremme bæredygtigheden i de samlede planlagte forskningsaktiviteter. Denne mere tydelige understregning er særlig glædelig. Princippet i programmet er at udvikle teknologier, der både er konkurrencedygtige og respekterer miljøet; man kan sige så meget desto mere konkurrencedygtige, fordi de indarbejder miljøaspekterne.
Betænkningen af fru Estevan Bolea om programmet »bevarelse af økosystemet« analyserer med stor præcision behovene og de planlagte aktiviteter på energi- og miljøområdet. Idet den til stadighed understreger de tætte forbindelser mellem de spørgsmål, der rejser sig på de to områder, tager Kommissionen den idé til efterretning, som Parlamentet og Rådet støtter om iværksættelse af to særskilte underprogrammer.
Kommissionen deler i øvrigt den opmærksomhed, der skal tillægges vedvarende energi. Jeg minder om, at Den Europæiske Union på Kommissionens initiativ har sat sig det mål at forhøje de vedvarende energiers andel fra de nuværende 6 % til 12 % inden år 2000. Det synes imidlertid hverken muligt eller nødvendigt at fastsætte en kvantitativ grænse for midler til forskning på dette område. En del af de berørte teknologier kombinerer udnyttelse af klassiske energier med vedvarende energier, og man skal tage absorptionskapaciteten i de europæiske forsknings- og erhvervsstrukturer i betragtning.
Vi glæder os over hr. Marcet Campos støtte til programmet »befæstelse af EF-forskningens internationale rolle«. Ligesom ham mener vi, at det er nødvendigt at differentiere aktiviteterne på dette område i forhold til de forskellige områder i verden og deres særlige økonomiske og sociale behov. Det forekommer os imidlertid ikke nødvendigt på lovgivningsmæssigt niveau at etablere udtrykkelige forbindelser mellem landenes forskellige aktiviteter og nærmere kategorier.
Fru Plooij-Van Gorsels ændringsforslag til programmet »fremme af innovation og tilskyndelse til små og mellemstore virksomheders deltagelse« indeholder adskillige nyttige præcisioner, særlig til definitionen af de nye fremgangsmåder, der skal iværksættes. Kommissionen tager dem således op i sin redegørelse. Viljen til at give SMV særlig opmærksomhed afspejles i øvrigt i et af de generelle ændringsforslag, som Kommissionen godkender i forlængelse af den aftale, der er indgået i Forligsudvalget. Jeg kan forsikre fru Plooij-Van Gorsel om, at de særlige forholdsregler for SMV vil indgå og blive anvendt i alle temaforslagene på en harmoniseret og effektiv måde.
Den samme bemærkning gælder spørgsmålet om lige muligheder, som er rejst af hr. Lange i hans betænkning om programmet »det menneskelige forskningspotentiale og den samfundsøkonomiske videnbase«. Ligesom ordføreren lægger Kommissionen stor vægt på forskningens samfundsøkonomiske aspekter, særlig på resultatet af arbejder på dette område og på definitionen og iværksættelsen af offentlige politikker. Den godkender altså de ændringsforslag, der har til hensigt at styrke denne dimension, samt koordinationen af aktiviteterne på dette område i det samlede rammeprogram.Fru McNally har med stor omhu analyseret de to forslag vedrørende Det Fælles Forskningscenters aktivitetsprogram på det ikkenukleare og nukleare område. Det begrænsede antal ændringsforslag, der er fremsat, vidner om Parlamentets og Kommissionens sammenfaldende synspunkter om arten og indholdet af den opgave til gavn for Unionens politikker og dens borgeres, som Det Fælles Forskningscenter skal udføre. Disse to særprogrammer omfatter en reorganisering af Det Fælles Forskningscenters beføjelser på områder, såsom miljø eller forbrugerbeskyttelse, og en omlægning af dets nukleare aktiviteter på sikkerhedsområdet. Denne reorganisering har ligeledes ført til, at spørgsmålet om den nukleare arv fra Det Fælles Forskningscenters tidligere aktiviteter tydeligt rejser sig og har understreget nødvendigheden af at iværksætte den yderst vigtige lukning af forældede installationer og behandling af nukleart affald.
Som fru Matakainen-Kallström klart belyser det i sin meget dybtgående betænkning om programmet »bevarelse af økosystemet« - Euratom-delen - har situationen på området for forskning i termonuklear fusion udviklet sig i løbet af de seneste år. Dette antydes også af fru McNally. De mellem- og langfristede perspektiver har ændret sig. Vi kan for fremtiden udøve en vis fleksibilitet i styringen af nøgleaktionen for nuklear fusion uden på nogen måde at skade det videnskabelige arbejde på dette område. For at kunne udnytte fællesskabsmidlerne optimalt foreslår Kommissionen således, idet den tager graden af behovenes presserende karakter i betragtning, en revision af fordelingen af midlerne i Euratom-programmet, nemlig for indirekte aktioner ECU 955 millioner, heraf 768 til fusion, til Det Fælles Forskningscenter ECU 305 millioner, heraf 24 til den bydende nødvendige lukning af forældede nukleare anlæg og opbevaring af affald. Hvad angår det sidste punkt, arbejder Kommissionen på at etablere en mellem- og langfristet handlingsplan til løsning af disse problemer, som kan føres tilbage til fortiden. Dette kræver, at hver enkelt fællesskabsinstitution påtager sig et fælles ansvar, og jeg håber, at jeg kan regne med Europa-Parlamentets støtte.
Jeg vil slutte med nogle bemærkninger til den fulgte procedure. Som jeg allerede har sagt, er de pålagte frister meget stramme. Da Kommissionen ikke vil løbe den risiko at sætte iværksættelsen af det femte rammeprogram til den fastsatte tid over styr, har den i samråd med Rådet besluttet, at fremsætte de parlamentariske ændringsforslag, den havde planlagt at genoptage helt eller delvis ved på forhånd at forhandle indarbejdelsen heraf i teksten med de endelige beslutninger, når disse ændringsforslag havde været til afstemning i Parlamentet. Når den har kunnet gøre det på denne måde, er det takket være den samarbejdsånd og åbenhed, Parlamentet har vist, og jeg vil gerne takke det hjerteligt herfor.
Med det femte rammeprogram, som bliver iværksat samtidig med indførelsen af euroen, har jeg afgjort villet gøre den europæiske forskning til gavn for de store mål i Unionen begyndende med konkurrencedygtigheden og beskæftigelsen samt vores medborgeres forventninger og behov. Som svar på et af de spørgsmål, der blev stillet for lidt siden, er der for øvrigt i rådgivende grupper foruden forskere og erhvervsfolk også brugere, som således kan give os deres vurdering af programmerne.
Europa-Parlamentet har fra starten deltaget i dette projekt, som det har kunnet præge. Parlamentet har sat sit præg på særprogrammernes opbygning, betingelser, indhold og betingelse for iværksættelse. Disse programmers indflydelse på økonomien og Europa kan til fulde tilskrives Parlamentet. Det glæder mig, og jeg takker Dem hjerteligt for Deres værdifulde bidrag.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 20.50)

