
Watson
Hr. formand, vores kolleger har sikkert læst om Frankrigs manglende anerkendelse af Europa-Parlamentets eksterritoriale status. Den franske regering nægter at udstede et visum til Kinas præsident, der skal deltage i et møde i Parlamentet. Det er en underkendelse af vores status som overnationalt parlament, og jeg håber, at De vil protestere imod den franske regerings manglende udstedelse af visum til hr. Chen ...
... og insistere på, at vi i EU bør anerkende et land, der har eksisteret som et blomstrende parlamentarisk demokrati i omkring 14 år, og den status, som landet har krav på i en verden, hvor demokratier må stå sammen.
(Bifald)

Formanden
Jeg noterer mig Deres indlæg. Formanden vil naturligvis blive behørigt informeret herom.

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Lagendijk
Hr. formand, dette spørgsmål blev drøftet i Udvalget om Udenrigsanliggender i sidste uge. Vi synes ikke, det er godt at indvillige i denne anmodning om uopsættelig forhandling. Af forskellige grunde. Det ligner et teknisk spørgsmål, men det er i vores øjne en fuldstændig politisk beslutning, som skal forberedes ordentligt her i Parlamentet.
Det drejer sig om to ting. For det første fremtiden for EU's hjælp til Balkan. Skal denne nu ydes gennem et agentur eller gennem delegationer? Det er der stor uklarhed om. Derfor har udvalget anmodet den ansvarlige kommissær, hr. Patten, om at komme til udvalget i næste uge for at drøfte dette spørgsmål med udvalget.
Et andet punkt er, at dette forslag har forårsaget temmelig megen uro i Makedonien. Vi mener, det er godt, at man tager sig tid til at drøfte dette spørgsmål ordentligt med de makedonske myndigheder, inden Rådet træffer en beslutning.
Endelig er udvalget i stand til allerede i næste uge at vedtage en betænkning, således at der kan stemmes om den i næste mødeperiode. Der er således al mulig grund til ikke at indvillige i anmodningen om uopsættelig forhandling.
(Uopsættelig forhandling forkastedes)
Forslag til Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets holdning på den ministerkonference, der er oprettet ved overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, vedrørende Folkerepublikken Kinas tiltrædelse af Verdenshandelsorganisationen (KOM(2001) 517 - C5-0487/2001 - 2001/0218(CNS))

Gahrton
Hr. formand, jeg anbefaler, at man gennemfører en uopsættelig forhandling om dette dokument, da det også vil gøre det lettere for Kina at deltage i det kommende møde i Doha.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)
Forslag til Rådets afgørelse om fastlæggelse af Fællesskabets holdning på den ministerkonference, der er oprettet ved overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, vedrørende Det Særskilte Toldområde Taiwan, Penghu, Kinmen og Matsus (Taiwan) tiltrædelse af Verdenshandelsorganisationen (KOM(2001) 518 - C5-0488/2001 - 2001/0216(CNS))

Gahrton
Hr. formand, jeg vil bruge det samme argument for en uopsættelig forhandling som i den foregående sag, nemlig at også Taiwan kan deltage i mødet i Doha.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0319/2001) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (8432/1/2001 - C5-0294/2001 - 2000/0195(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Fællesskabets tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet (Ordfører: Jensen).

Jensen
Fru kommissær, EU's beskæftigelsespolitik er et åbent samarbejde, hvor medlemslandene sætter fælles mål, udveksler erfaringer og vurderer hinandens resultater og beskæftigelsespolitikken. Det er en åben proces, hvor det enkelte land selv vælger, hvilke midler det vil tage i anvendelse for at nå de fælles mål, og her i Parlamentet ser vi også meget gerne, at processen bliver mere åben, ved at den brede offentlighed inddrages og engageres mere. Den betænkning, vi behandler i dag, handler om udmøntningen af Amsterdam-traktatens artikel 129 om incitamenter i beskæftigelsespolitikken. Det drejer sig om bevillingen til arbejdet med beskæftigelsespolitikken i de kommende fem år, pengene til analyser, til statistikker, konferencer, rapporter osv. Beskæftigelsespolitikken skal evalueres i år 2003, det bliver den første åbne koordinering, der skal evalueres, og pengene til beskæftigelsespolitikken skal også bruges til denne evaluering.
Ved førstebehandlingen i Parlamentet vedtog vi 17 ændringsforslag til Kommissionens forslag, og de indeholdt følgende temaer: Vi vil gerne have en styrket inddragelse af arbejdsmarkedets parter og af de lokale og regionale myndigheder i processen, og vi vil gerne have sat stærkere fokus på informations- og beskæftigelsespolitikkens resultater for en bredere offentlighed. Vi vil gerne have mere fokus på kvindernes ligestilling i beskæftigelsespolitikken, vi vil gerne have nogle andre forslag om Parlamentets involvering, og vi vil gerne se på sammenhængen med andre fællesskabsaktiviteter. Og sidst, men ikke mindst, ville vi gerne have pilotprojekter, der kunne styrke information om og metodeudvikling af beskæftigelsespolitikken på lokalt og regionalt niveau, og som følge heraf foreslog Parlamentet en stigning i budgettet.
Rådet har herefter accepteret enkelte af Parlamentets ændringsforslag, bl.a. dem, der går ud på, at man skal inddrage arbejdsmarkedets parter mere, og at man skal inddrage det lokale og regionale niveau. Der er også optaget nogle af forslagene om større fokus på ligestilling, men meget centrale forslag fra Parlamentet har Rådet ikke ville acceptere. I Beskæftigelsesudvalget var der på den baggrund stor opbakning til, at vi i Parlamentet genfremsætter de ændringsforslag fra førstebehandlingen, som Rådet ikke har accepteret. Parlamentets flertal har længe kæmpet for, at indsatsen lokalt og regionalt inddrages i beskæftigelsespolitikken, og vi har påpeget, at udveksling af erfaringer og metoder i forbindelse med det lokale niveau og i forbindelse med det frivillige arbejde kunne finansieres via artikel 129. For ser man på arbejdsløsheden i EU, så er det karakteristisk, at den samler sig i lokale og regionale områder, fattigdomslommer, arbejdsløshedsøer, og den lokale indsats er central, når det handler om at få folk i arbejde. Det er derfor, at det giver god mening at tale om lokale handlingsplaner og om udveksling af erfaringer og informationer fra dette arbejde.
Jeg er ganske overbevist om, at større fokus på den lokale indsats vil gøre os alle sammen meget klogere på, hvilke nye veje man kan gå i beskæftigelsespolitikken. Vi har støttet lokale beskæftigelsesinitiativer gennem en forberedende aktion, hvor der har været en budgetpost, der hedder B5-503, og det er Parlamentets ønske, at dette initiativ følges op og videreføres via pilotprojekter under artikel 129. Måske er udtrykket "projekter" misvisende, for vi ønsker jo en udvikling af det metodiske arbejde, altså analyser og studier, udvikling af statistikker og metoder. Vi ønsker ikke under artikel 129 at finansiere projekter, der har den projektorienterede og eksperimenterende karakter, som projekter finansieret under Socialfondens artikel 6 har. Der er altså ikke tale om, at vi ønsker at duplikere ting, der allerede foregår i Socialfondens regi, tværtimod. Vi er mange, der er glade for beskæftigelsespolitikkens åbne koordinering, for den giver både mulighed for, at medlemslandene kan forbedre deres resultater i beskæftigelsespolitikken, lære af hinandens erfaringer, og at man faktisk kan have en konkurrence om at få bedre resultater. Sådan en sund kappestrid bliver imidlertid ikke til så meget, så længe beskæftigelsespolitikken og den såkaldte Luxembourg-proces er så ukendte, som det faktisk er tilfældet.
I mange lande er der ingen debat om de nationale beskæftigelsesplaner i de nationale parlamenter, der er ingen andre aktiviteter, der kunne gøre processen og resultaterne mere kendte og skaffe større folkelig opbakning. En politisk samordning på basis af analyser og statistikker, som drøftes af de samme politikere, embedsfolk og eksperter på konferencer rundt omkring i EU, er det virkelig forpligtende nok? Nej, lad os få en langt mere massiv opmærksomhed om resultater og målsætninger, så regeringerne bliver mødt af et langt større engagement og et ønske om, at alle når de resultater, man har nået i de lande, der har størst succes i beskæftigelsespolitikken.

Pérez Álvarez
Hr. formand, efter at jeg har lykønsket fru Jensen med hendes udmærkede indsats og takket hende herfor, vil jeg indlede mit indlæg med at minde om, at i Galicien - min region - fik en tidligere kollega her i Europa-Parlamentet, Manuel Fraga Iribarne, stifter af Folkepartiet i Spanien, sidste søndag for fjerde gang i træk absolut flertal ved valget til det galiciske parlament.
Jeg nævner dette, for selv om Fragas regering i sine 12 år ved magten har bekymret sig om galicernes forhold, om deres problemer og manglende beskæftigelsesmuligheder, har han i den nylige valgkampagne påtaget sig en forpligtelse til beskæftigelse for arbejdsløse unge, der består i en etårig kontrakt for unge under 30 år, som har været ledige eller arbejdsløse i seks år.
Bekymringen for beskæftigelsen - der med hjemmel i artikel 3 i traktaten udmønter sig i en fællesskabsaktion til fremme af koordineringen af medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker, som blev fastsat af de ekstraordinære Europæiske Råd om beskæftigelse i Luxembourg og Lissabon, og som satser beslutsomt på en global beskæftigelsesstrategi - forudsætter og kræver en systematisk udnyttelse af alle fællesskabets beskæftigelsespolitikker, såvel rammepolitikker som støttepolitikker.
Hvis vi ønsker at blive en vidensbaseret, konkurrencedygtig og dynamisk økonomi, der er i stand til at vokse på en økonomisk bæredygtig måde, med bedre og mere beskæftigelse og med større social samhørighed for på denne måde igen at opnå de nødvendige betingelser for fuld beskæftigelse, bør vi støtte medlemsstaternes samarbejde om beskæftigelsespolitikkerne - idet vi naturligvis skal fastholde retten til at træffe de beslutninger, der passer til de særlige omstændigheder i den enkelte medlemsstat - udveksling af bedste praksis, inklusive den om de sociale aktørers samt de lokale og regionale myndigheders former for deltagelse, uden at glemme behovet for at koordinere de beskæftigelsesfremmende politikker.
Jeg synes derfor, at den forpligtelse, som vinderen af valget i Galicien har påtaget sig, er en god praksis, der kan eksporteres og udveksles. Den vil give de unge galicere mulighed for at komme ind på arbejdsmarkedet, lejlighed til at få den erfaring og uddannelse, der er nødvendig både for at få det første job og for senere at få mulighed for at blive i jobbet eller få andre job. Jeg synes, at det er en god praksis, ligesom det var tilfældet med den om forening af familie- og arbejdslivet, som også var den galiciske regerings værk.

Thorning-Schmidt
Hr. formand, også jeg vil gerne takke fru Jensen for en glimrende betænkning. Det er en god dag i dag, for afstemningen i dag bør vise, at vi nu alle sammen siger ja til, at beskæftigelsespolitik ikke kun er noget, der foregår ved skrivebordene, på ministerrådsmøder, men det er noget, der skal ud i befolkningen. Der skal gives oplysning herom, og de lokale myndigheder, som skal være med til at sætte disse ting i gang, de skal også være involverede. Det er det, vi stemmer om i dag. Der er mange gode ting i fru Jensens betænkning. Jeg vil fremhæve det, vi er blevet enige om vedrørende den lokale dimension i beskæftigelsespolitikken. Efterhånden har vi fået Kommissionen og Rådet til at indse, at de lokale og regionale myndigheder og arbejdsmarkedets parter og frivillige organisationer er vigtige i beskæftigelsesindsatsen.
Det praktiske arbejde med at skaffe folk i arbejde, det gøres lokalt. Og derfor skal de lokale aktører tænkes ind. Men det kræver støtte til den lokale indsats, bl.a. i form af bedre oplysning om, hvad den fælles europæiske beskæftigelsespolitik er, og hvad målene er. Og derfor er det vigtigt, at vi sætter nogle tilskyndelsesforanstaltninger i gang og afsætter nogle penge til, at vi kan lære af hinandens metoder og erfaringer, og det er det, vi forsøger at gøre her i dag. Derfor er det også skuffende, at det har været vanskeligt at få Kommissionen til at være enig i at udvide budgettet, så vi kunne afsætte disse penge, og derfor har vi naturligvis i Den Socialistiske Gruppe støttet, at beløbet bør udvides til 55 millioner euro og ikke 50 millioner euro. Jeg håber, vi får en bred opbakning i dag, og jeg håber, at Kommissionen og Rådet hører signalet fra Parlamentet i dag.

Pronk
Hr. formand, jeg vil også gerne takke ordføreren for det arbejde, som hun har gjort med denne betænkning. Jeg tror faktisk, det er lykkedes hende at få opbakning fra hele udvalget og, antager jeg, også fra hele Parlamentet til hendes forslag. Jeg vil selvfølgelig også ønske hr. Pérez tillykke med sejren i Galicien.
Jeg tilslutter mig alt det, som er sagt, nemlig at dette er en god betænkning, og at der er en række ændringsforslag, som kunne forbedre forslaget betydeligt. Men jeg er alligevel lidt pessimistisk. Jeg ser hverken hos Rådet eller hos Kommissionen særlig stor tilbøjelighed til at indvillige i vores forslag. Jeg ser, at de egentlig er mere tilbøjelige til at stritte imod og sige: Den beskæftigelsespolitik, som vi har udformet, er succesfuld, og vi vil ikke ændre noget ved den. Vi vil gerne inddrage Parlamentet lidt i det, men helst så lidt som muligt.
Det ligner egentlig lidt den atmosfære, som opstår, navnlig hos Rådet, men jo også delvis hos Kommissionen.
I forbindelse med en anden betænkning om social beskyttelse er det lykkedes os, for øvrigt under Deres formandskab, at forandre dette. Jeg håber også, at det sker her, men jeg er meget mere pessimistisk. Vi har at gøre med et Råd, som søger endnu mindre direkte kontakt med Parlamentet, og vi konfronteres med endnu flere vanskeligheder. Derfor er jeg pessimistisk.
Jeg er meget glad for, at ordføreren har udarbejdet denne betænkning. Jeg tror, at den giver udmærket udtryk for det, som vi her i Parlamentet er enige om, men jeg er pessimistisk med hensyn til fremtiden. Måske kan min pessimisme ændres til optimisme. Men hvis alle signaler viser rødt lys - og det gør de i denne sag - så skal det siges her i Parlamentet.
Hr. formand, det er den vigtigste grund til, at jeg har bedt om ordet i dag. Jeg håber, at jeg er for pessimistisk. Vi vil af kommissæren og navnlig også af Rådet få at vide, om de omsider vil forlade deres gamle veje og måske virkelig vil nå frem til en dialog med Parlamentet.

Formanden
Hr. Pronk, efter kommissærens indlæg vil det vise sig, om Deres pessimisme er berettiget.

Kratsa-Tsagaropoulou
Hr. formand, jeg støtter fru Jensens betænkning, fordi den baserer sig på begreber og politikker, som vi er helt enige i.
For det første er det nødvendigt, at Unionens borgere får kendskab til den europæiske beskæftigelsesstrategi. For kun på den måde kan de blive bevidste om de fælles mål og berige Luxembourg-processen med deres idéer. Men også de nationale, regionale og lokale ansvarlige myndigheder vil blive beriget gennem de praksisser, der har vist sig effektive i andre af Unionens regioner, f.eks. dem, hr. Pérez Álvarez netop har omtalt.
Fru Jensens andet forslag vedrører det lokale samfunds rolle i planlægningen og realiseringen af beskæftigelsespolitikkerne. Alle medlemsstaterne må gøre sig klart, at det er nødvendigt, at arbejdsmarkedets parter og det civile samfund deltager, for at arbejdet med at øge beskæftigelsen skal lykkes. Men medlemsstaterne må også ændre deres organisering og træffe disse foranstaltninger for at skabe systemer og ressourcer, der tillader, at der anvendes lokale beskæftigelsesoverenskomster, men på den anden side skal EU også styrke sine politikker, sine tilskyndelser og sine ressourcer, så disse strukturer kan blive skabt. Vi har allerede erfaringer fra mange stater, hvor - ligesom i mit eget land, Grækenland - de lokale beskæftigelsesoverenskomster ikke har fungeret. I nogle tilfælde skyldtes det manglende politikker fra den centrale administrations side, der skulle have tilskyndet til yderligere foranstaltninger i områder med problemer. Den aktiverede ikke det lokale samfund og opnåede derfor ikke de fornødne resultater.
Tilsvarende dårlige erfaringer finder man også i andre af Unionens regioner, og derfor mener vi, at de foranstaltninger, som medlemmet foreslår, og hele EU's politik på dette område skal behandles koordineret på europæisk og nationalt plan, så beskæftigelsen kan få en anden dynamik inden for planlægning og realisering på lokalt plan.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil på Deres anmodning forsøge at forvandle hr. Pronks pessimisme til optimisme!
Programmet gennemfører artikel 129 i traktaten, der giver mulighed for vedtagelse af tilskyndelsesforanstaltninger til fremme af samarbejdet mellem medlemsstater og til støtte af deres aktioner inden for beskæftigelsesområdet. Jeg er i denne forbindelse helt enig med fru Thorning-Schmidt, der allerede har udtalt, at det hverken er et spørgsmål om beskæftigelse eller møder i Rådet, men om reelt samarbejde mellem medlemsstaterne.
Programmet underbygger den europæiske beskæftigelsesstrategi og fastsætter aktiviteter til sikring af fortsat virkning. Det er vigtigt at vedtage programmet i den nærmeste fremtid, og jeg sætter min lid til, at man kan nå til enighed om de 14 ændringsforslag.
Kommissionen accepterede i sit ændrede forslag efter førstebehandlingen helt eller delvist 12 ud af Parlamentets 17 ændringsforslag. Den fælles holdning, som er under overvejelse, indeholder essensen af de 10 ændringsforslag, selv om den er meget anderledes i format og præsentation i forhold til det oprindelige forslag.
Med hensyn til de ændringsforslag, der nu skal behandles, kan Kommissionen helt eller delvist acceptere ni, og det drejer sig om ændringsforslag 1-8 og 14.
Jeg vil gerne specificere nøjagtigt, hvad jeg kan acceptere. Ændringsforslag 1-3 kan jeg fuldt ud acceptere. I ændringsforslag 4 bifalder jeg henvisningen til, at der skal tages særligt hensyn til målgrupper, der er udsat for flere former for forskelsbehandling på arbejdsmarkedet, og jeg er enig i, at vi skal kunne forstå, overvåge og analysere udviklingen ved at fastsætte indikatorer. Jeg mener dog ikke, at det er nødvendigt med detaljer om specifikke undersøgelser, og kan derfor ikke acceptere denne del af ændringsforslaget.
Vedrørende ændringsforslag 5 bifalder jeg, at der lægges stor vægt på vigtigheden af at fremme oplysningsindsatsen for den europæiske beskæftigelsesstrategi og opfordre enkeltpersoner og organisationer på alle niveauer til at bidrage hertil. Programmet bør og skal medvirke til gennemførelsen af disse målsætninger. Tildeling af midler til "projekter" er ikke relevant i denne sammenhæng, og jeg må forkaste den del af ændringsforslag 5. Vores forskellige holdning til ændringsforslag 5 kan skyldes formuleringen og er måske ikke udtryk for forskellige målsætninger.
Lokale projekter, der involverer lokale aktører, finansieres gennem Den Europæiske Socialfonds artikel 6 samt en anden budgetpost - B5-503. Sidstnævnte er beregnet udelukkende til finansiering af lokale udviklingsprojekter. Analyse-, forsknings- og evalueringsarbejdet under denne post vil omfatte foranstaltninger baseret på resultaterne af projekterne under andre budgetposter til vurdering af, hvorledes den europæiske beskæftigelsesstrategi gøres mere synlig, og hvorledes de lokale indsatser forbedres yderligere. Jeg håber, at dette tiltag vil opfylde Parlamentets ønsker.
Med hensyn til ændringsforslag 8 går jeg ind for konsekvens og accepterer denne del, men jeg kan ikke acceptere specifikationen af hvert enkelt program.
Ændringsforslag 6 og 7 kan i princippet accepteres ved indføjelse af ændringsforslag 1, og jeg kan fuldt ud støtte ændringsforslag 14.
Desværre kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 9-13. Jeg vil kort forklare hvorfor: Ændringsforslag 9 og 10 vedrører udvalget. Selv om jeg er taknemmelig for Deres støtte til Kommissionens rolle og genetableringen af et rådgivende udvalg, er slaget tabt på forhånd i forhold til Rådet. Hvis man ser på retsgrundlaget og fortilfældene, er et blandet udvalg et rimeligt kompromis. Vi kan se nøjere på mandatet senere for at se, om det kan vedtages og opfylde kravene om en del af et globalt kompromis.
Med hensyn til de årlige arbejdsplaner i ændringsforslag 11 er det et internt kommissionsanliggende, der ikke skal behandles i en afgørelse fra Parlamentet og Rådet. Ændringsforslag 12 må også forkastes af institutionelle årsager og mere specifikt med henvisning til rammeaftalen om interinstitutionelle forhold.
Endelig med hensyn til ændringsforslag 13 fastholder vi beløbet på 55 millioner euro som oprindeligt foreslået. Vi har foretaget en omfattende analyse, og det er et tilstrækkeligt beløb for de planlagte aktiviteter.
For at opsummere kan Kommissionen fuldt ud eller i princippet acceptere ændringsforslag 1, 2, 3, 6, 7 og 14. Kommissionen kan delvist acceptere ændringsforslag 4, 5 og 8 og kan ikke acceptere ændringsforslag 9, 10, 11, 12 og 13.
Der er tydeligvis spørgsmål, som skal behandles, og nogle er mere følsomme and andre. Jeg har imidlertid været så positiv som muligt i forhold til ændringsforslagene. Derfor håber jeg, at vi med Parlamentets og Rådets samarbejde snart kan nå frem til et kompromis, der er acceptabelt for alle. Jeg vil endnu en gang understrege vigtigheden af dette emne og Kommissionens beslutning om at forsøge at finde bæredygtige kompromiser.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Information og høring af arbejdstagerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0325/2001) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (9919/1/2001 - C5-0388/2001 - 1998/0315(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab (Ordfører: Ghilardotti).

Ghilardotti
Hr. formand, information, høring og inddragelse af arbejdstagerne blev allerede et vigtigt emne i EU-debatten med den første sociale handlingsplan, der blev vedtaget af Rådet i 1974. Siden da er dette emne blevet taget op i mange af vores forhandlinger her i Parlamentet, og Kommissionen har iværksat talrige initiativer, som er stødt på modstand. Næsten alle medlemsstaterne har et retsgrundlag, som bygger på lovgivning eller aftaler, og som har til formål at sikre arbejdstagernes information og høring. Dette direktiv tager sigte på indførelsen af nogle minimumsstandarder for information og høring, som gælder på hele EU's område. Efter statutten for det europæiske selskab, direktivet om europæiske samarbejdsudvalg og chartret om grundlæggende rettigheder er formålet med det direktiv, vi behandler i dag, at fuldstændiggøre det eksisterende nationale og europæiske retsgrundlag og dermed bidrage til den pågældende lovgivnings endelige mål, nemlig at forberede ændringen, at sikre, at omstruktureringerne sker på en acceptabel måde, og at give beskæftigelsesmålsætningen den prioritet, som er nødvendig på nuværende tidspunkt.
Kommissionen stillede sit forslag - som var et godt forslag - i november 1998, og Europa-Parlamentet vedtog forslaget under førstebehandlingen i april 1999, idet det samtidig godkendte en række forbedrende ændringsforslag. Rådet fastlagde først en fælles holdning i juni 2001. Den fælles holdning afspejler generelt Kommissionens holdning efter Parlamentets førstebehandling, men hvis man sammenligner Parlamentets førstebehandling med den fælles holdning, bliver man klar over, at ca. 30 af Parlamentets ændringsforslag ikke blev godkendt.
Som ordfører foreslog jeg Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, at vi ikke gentager alle ændringsforslagene fra førstebehandlingen, men at vi fokuserer på de vigtigste punkter, der kan forbedre den fælles holdning. Mine kolleger - som jeg gerne vil takke for samarbejdet - har stillet 15 ændringsforslag til mit forslag, og de tager næsten alle sammen sigte på at styrke det. Efter nogle indgående drøftelser nåede vi frem til den tekst, som Parlamentet skal stemme om i dag. Der er 16 ændringsforslag, og de drejer sig om høringsbetingelserne - disse ændringsforslag går i samme retning som den fælles holdning, men er mere præcise i deres skildring af problemerne - definitionen af økonomisk og finansiel høring; en nøjagtig definition af arbejdsmarkedets parter, så der ikke er nogen misforståelser; beskyttelsen af arbejdstagernes repræsentanter, da det er nødvendigt at definere denne beskyttelse bedre, når det gælder beskyttelsen mod ulemper med hensyn til karriere, løn og uddannelse; og en udsættelse, såfremt gennemførelsen af en beslutning risikerer at få væsentlige negative konsekvenser for arbejdstagerne. Dette betyder, at vedtagelsen af den endelige beslutning kan udsættes i et passende tidsrum på begæring af arbejdstagernes repræsentanter, så der bliver mulighed for yderligere forhandlinger og for at nå frem til en fælles løsning.
Overgangsperioderne er et meget vanskeligt punkt. Efter vores mening er det ikke nødvendigt med nogen særlige overgangsperioder, men dette direktiv skal gennemføres på samme tidspunkt for alle de europæiske arbejdstagere, netop fordi vi taler om minimumsstandarder.
Sanktionerne er det vanskeligste punkt, og her fik vi og alle parlamentsmedlemmerne alle lobbyerne på nakken. I vores forslag er vi gået bort fra den oprindelige teori om en europæisk sanktion, der har retsvirkning, men vi styrker den fælles holdning ved at anmode om - og det er således i tråd med subsidiaritetsprincippet - at det bliver medlemsstaterne, der fastlægger nogle strengere sanktioner, såfremt der er tale om alvorlige overtrædelser, som får konsekvenser for arbejdstagerne. Her er der tale om en fortolkning af den fælles holdning, hvor det slås fast, at medlemsstaterne skal fastlægge nogle passende sanktioner, der er effektive og afskrækkende.
Jeg håber virkelig, at vi også i Parlamentet ser det brede flertal, vi så i udvalget, og at det meget hurtigt - nemlig under det belgiske formandskab - lykkes os at indføre dette vigtige lovgivningsinstrument i EU og medlemsstaterne.

Menrad
Hr. formand, jeg vil starte med at takke ordføreren, fru Ghilardotti. For det første har hun vist stor bevægelighed under udvalgsforhandlingerne, også idet hun har overtaget en række forslag fra PPE-Gruppen. For det andet peger hendes meget glimrende betænkning om den fælles holdning til rammedirektivet om minimumsstandarder for national information og høring af arbejdstagerne dermed i den rigtige retning.
Som ved ESU-direktivet, direktivet om europæiske samarbejdsudvalg, handler det ikke om medbestemmelse, men om information og høring om vigtige økonomiske, beskæftigelsespolitiske og finansielle udviklinger i virksomheden. Omstruktureringsprocesser kan og skal ikke forhindres. Men de må ikke længere gennemføres i form af overraskelsesangreb, som det så ofte er tilfældet - jeg henviser til chokket i Vilvoorde hos Renault - men først efter forudgående information af de berørte arbejdstagere.
Der er for øvrigt mange paralleller til ESU-direktivet. Bestemmelserne om europæiske samarbejdsudvalg gælder ganske vist kun for transnationale sammenslutninger, men ofte finder omstruktureringer også sted på nationalt plan. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti går ind for fleksibilitet. Arbejdsmarkedets parter på en virksomhed kan f.eks. gennem aftaler træffe en særlig skræddersyet ordning om information og høring for virksomheden. Det er subsidiaritet. Den fælles holdning har ret: Aftaler bør kunne være mere eller mindre fordelagtige i forhold til minimumsstandarderne. Men der må ikke sættes spørgsmålstegn ved de lokale samarbejdsudvalgs rettigheder i henhold til national lovgivning.
Artikel 1 foreskriver, at proceduren skal gennemføres i samarbejdets ånd. Det vil sige partnerskab. Partnerskab tilsigter på den ene side en klar varetagelse af interesser, men på den anden side også en udligning af interesser i en fælles dialog gennem information og høring. Det er uden tvivl også en økonomisk fordel. Manglende information fører til usikkerhed, mistillid og til sidst kun angst, som medfører blokering. Rettidig information betyder gennemskuelighed, som skaber tillid og forhindrer tab for virksomhederne på grund af gnidninger. Både arbejdsgiverne og arbejdstagerne profiterer heraf.

Van den Burg
Hr. formand, ordføreren, fru Ghilardotti, har allerede fortalt, hvor vanskeligt det har været at tage denne sag op til andenbehandling. Min gruppes højeste prioritet er derfor nu omsider at afslutte denne sag og få den i EF-Tidende. Vi håber således, at der meget hurtigt opnås overensstemmelse med Rådet.
De kan også se dette i vores gruppes holdning, det sagde fru Ghilardotti også. Vi har opgivet temmelig mange ændringsforslag fra førstebehandlingen og i udvalget koncentreret os om en række kompromistekster, som det efter vores mening må være muligt at opnå overensstemmelse om. Vi har f.eks. også opgivet det dyrebare punkt vedrørende Tendenzschutz, som vi gerne ville have haft slettet. Vi vil heller ikke støtte De Grønne og GUE/NGL-Gruppen på dette punkt inden for rammerne af kompromiset. Men vi håber, at PPE-Gruppen fortsat vil støtte de kompromisforslag, som vi er nået frem til i udvalget.
Meningsforskellene med Rådet er koncentreret om to vigtige punkter: bestemmelserne om sanktionerne og de unødigt lange overgangsperioder. Jeg vil gøre opmærksom på, at dette er punkter, som ikke er tilføjet af os, men som Rådet har føjet til Kommissionens holdning. Parlamentet beder ikke om noget ekstra. I dette tilfælde er det Rådet, som afviger fra kommissionsforslaget.
Jeg vil ganske kort sige noget om disse to punkter. Om sanktionsbestemmelserne har hr. Menrad også sagt, hvor vigtige disse er, for at direktivet virkelig bliver taget alvorligt. Jeg vil i den forbindelse henvise til erfaringerne i mit land. I Nederlandene findes den slags sanktioner i loven om samarbejdsudvalg. Netop disse bestemmelser fungerer præventivt på en udmærket måde. Der er ikke ofte brug for juridiske skridt, og muligheden for at tage disse skridt sørger netop for, at der ofte drøftes meget seriøst. For lukninger og forflytninger, som skal finde sted, skabes der en bred støtte, og der afholdes høringer på en god måde. Jeg tror, at det er meget vigtigt for arbejdsmarkedsrelationerne.
Det andet punkt vedrører overgangsperioderne. I sidste uge sagde jeg på et møde, som hr. Bushill-Matthews havde arrangeret med en engelsk gruppe mennesker, som netop fører kampagne for arbejdstageres deltagelse, at det forekommer mig temmelig bizart, at de opfordrer til en meget længere overgangsperiode. For når man siger - som de også gjorde - at information og høring er meget vigtig, ikke blot for arbejdstagere, men også for arbejdsgivere og for en virksomheds præstation, må man også sørge for, at det indføres meget hurtigt. Man må ikke bede om længere overgangsperioder, for det giver et fuldstændig forkert signal til det britiske erhvervsliv. Jeg ville således anmode om, at dette tages op til fornyet overvejelse, og at de almindelige overgangsperioder, som Kommissionen har foreslået, alligevel støttes.
Hvorom alting er, så viser de erfaringer, som vi har gjort i Nederlandene med en lov, som har eksisteret i mere end 50 år, at arbejdsmarkedsrelationerne derigennem er forbedret.

Jensen
Hr. formand, også jeg vil gerne takke fru Ghilardotti for det gode og kompetente arbejde, hun har gjort med denne betænkning, og især vil jeg takke for hendes forståelse for de særstandpunkter, man kan have som dansk medlem i denne situation, for vi har et særligt system for høring og konsultation og for samarbejde på arbejdsmarkedet, der giver os nogle problemer indimellem. Vi er jo alle enige om, at det er vigtigt med information og høring og med en god social dialog. Det er blevet en del af moderne virksomhedsledelse, at man lægger vægt på disse ting, at man inddrager medarbejderne, at man taler om lærende organisation og på den måde får en bedre udvikling af virksomhederne.
Jeg tror, det er vigtigt at vi, når vi taler om de her ting, ikke kun ser information og høring som noget, der hører sammen med omstrukturering og nedskæring af arbejdsstyrken, men som også hører sammen med det daglige arbejde, hvor det tager lang tid at opbygge en gensidig tillid og den gensidige dialog, der kan være en værdi både for medarbejdere og virksomheder i en krisesituation, og som måske også kan være med til at afværge, at man kommer ud i virksomhedskriser. Vi har haft en lang periode, hvor det kneb med at komme til en fælles forståelse for en revision af dette direktiv, og der har været et blokerende flertal i Rådet. Danmark har været med i dette blokerende flertal. Ikke fordi vi er nervøse ved at have regler for information og høring, vi har faktisk haft stærke regler for det helt tilbage til 1960, men fordi vi er bange for, at fælles regler kunne skabe problemer for det system, vi synes virker godt i praksis. Det ville jo være skæbnens ironi, hvis man ved fælles regler ødelagde tingene et sted, hvor tingene fungerer godt.
Fleksibilitet er et nøgleord, når vi skal lave de fælles regler, men selvfølgelig skal der ikke være så megen fleksibilitet, at der ikke kommer den information og høring, der er behov for de steder, hvor man ikke har fokus på disse ting. Derfor må jeg sige, at min gruppe i det store og hele kan støtte fru Ghilardotti i hendes forslag. Vi har nogle problemer omkring sanktionerne, og jeg må sige, at den løsning, som Rådet har fundet, er en hårfin balance, og det er meget svært at rokke ved denne balance. Det er altså et enkelt punkt, hvor vi ikke helt kan støtte de stramme regler, som fru Ghilardottis betænkning peger på, men hvor vi hellere vil støtte Rådets løsning. Til gengæld vil jeg sige om overgangsordninger, at det drejer sig om at komme i gang. Lad os nu få gennemført disse ting og ikke blive med blot at snakke om dem. Information og høring er ikke en straf for erhvervslivet, tværtimod, det er noget, der fremmer et godt erhvervsliv og fremmer konkurrenceevnen.

Flautre
Hr. formand, min gruppe støtter denne indstilling ved andenbehandling, som for øvrigt i det store og hele støttes af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Vi ønsker desuden, at Rådet gør det samme og på en positiv måde afslutter disse tre lange år, som er gået, siden Kommissionen, der konstaterede en blokering i den sociale dialog, meget belejligt benyttede sin initiativret.
Det er tre år for meget, som har været præget af sociale dramaer, hurtige afviklinger af virksomheder og arbejdspladser på grund af betalingsstandsninger og virkelige forvridninger i Fællesskabets sociale lovgivning i forbindelse med information og høring af arbejdstagerne.
Hvis man ikke forventer mirakler af betænkningen, for den dækker i bedste fald kun virksomheder med mere end 50 ansatte, og den kan ikke alene løse det grundlæggende problem, som handler om lovgivningens dominerende indflydelse på konkurrencen, så kan dette direktiv være et betydeligt skridt mod en harmonisering af arbejdstagernes rettigheder i Unionen, naturligvis på betingelse af at den ikke bliver tømt for indhold og reduceret til den allermindste fællesnævner. Derfor er det også vigtigt, at Rådet tager overvejelserne om de anbefalinger, som ordføreren foreslår, med i betragtning, særligt ændringsforslag 2 og 12, der omhandler sanktioner i tilfælde af tilsidesættelse af direktivet.
Selv om Rådet er imod europæiske sanktioner, er det efter min mening det mindste, at det accepterer dette kompromisforslag. Vi ønsker ligeledes de ændringsforslag, der præciserer og udvider de informationer, som medarbejderrepræsentanterne skal have, og det ændringsforslag, der foreslår muligheden for at udsætte en beslutning på begæring af medarbejderrepræsentanterne, indtil resultaterne af en ny forhandling foreligger, hvis gennemførelsen har væsentlige negative følger for beskæftigelsen.
Dette direktivs troværdighed for borgerne er knyttet til dets samtidige og ensartede gennemførelse i Unionen. Derfor beder vores gruppe Rådet om at følge den holdning, som vi er forpligtet til, ved at fratage nogle medlemslande enhver mulighed for igen at udsætte gennemførelsen af direktivet i flere år. Vores gruppe foreslår, at indstillingen fuldendes med en vedtagelse af de ændringsforslag, der afskaffer muligheden for ikke at give medarbejderrepræsentanterne informationer, der kan være væsentlige for virksomhedens liv, for vi er overbeviste om, at det ikke er tilfældet, at det endda er diskriminerende at rette en særlig mistanke mod medarbejderne, der ikke pr. definition har mindre virksomhedsånd end virksomhedslederne eller aktionærerne.

Figueiredo
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, selv om Rådet har imødekommet nogle af Europa-Parlamentets holdninger, er det beklageligt, at det ønsker at opretholde et direktivforslag, der skuffer arbejdstagernes forventninger i EU. Når man ved, hvordan arbejdsgiverne i mange virksomheder, især de multinationale, opfører sig, når de træffer beslutninger om omstrukturering, flytning eller hel eller delvis lukning og kaster hundreder eller tusinder af arbejdstagere ud i arbejdsløshed for blot at mindske omkostningerne og/eller forøge profitten, er det uantageligt, at Rådet ikke har accepteret de forslag, som vi her har vedtaget. Det drejer sig eksempelvis om:
inddragelse af planlægningsfasen i definitionen af høring og dennes udvidelse til virksomhedens økonomiske og finansielle udvikling og til forpligtelsen til, at der skal søges skabt enighed om alle de spørgsmål, som arbejdstagerne skal oplyses og høres om;
forlængelse af høringen i særlig alvorlige tilfælde, udvidelse af begrebet alvorlig tilsidesættelse af pligten til at informere og høre, gennemførelse af direktivet i den offentlige administration;
fjernelse af arbejdsgiverens ret til at tilbageholde særligt følsomme oplysninger og medlemsstaternes pligt til at fremme den sociale dialog i SMV.
Derfor støtter vi de forslag, som ordføreren, vores kollega fru Ghilardotti, har fremsat, og som genoptager nogle af de holdninger, der blev vedtaget under førstebehandlingen. Her skal særlig de ændringsforslag fremhæves, der styrker sanktioner og særlige retslige procedurer ved tilsidesættelse af direktivets forpligtelser samt arbejdstagerrepræsentanters mulighed for at begære udsættelse af beslutninger, der kan få alvorlige følger for dem, så disse negative følger undgås eller mindskes, ligesom de forslag, der fjerner overgangsperioderne for gennemførelsen af direktivet i medlemsstater, hvor der ikke findes noget almindeligt system til information og høring af arbejdstagerne, mindsker gennemførelsesperioden til to år og sikrer gennemførelsen af direktivet inden for den offentlige administration. Det er positive forslag, som vi som sagt støtter.
Jeg må imidlertid beklage, at ordføreren har ladet sine to forslag falde om at fjerne den mulighed, som Rådet ønsker at giver arbejdsgiverne for i visse tilfælde slet ikke at informere eller høre arbejdstagerne, selv om ordføreren stiller forslag om, at der skal være sanktioner for dem, der undlader det. Rådets holdning åbner for smuthuller, der kan være farlige for arbejdstagerne, hvorfor denne mulighed bør fjernes. Det er den fundamentale begrundelse for de to forslag, som vi har fremsat sammen med Gruppen De Grønne. Vi håber, at flertallet i Parlamentet vil stemme for dem, og at Rådet vil tage hensyn til de holdninger, der kommer til udtryk til fordel for nogle af arbejdstagernes vigtigste rettigheder.

Nobilia
Hr. formand, det emne, der behandles så glimrende i fru Ghilardottis betænkning, er som bekendt ikke nyt, men ved de tidligere lejligheder, hvor dette emne blev berørt, gav man det aldrig en klar indfaldsvinkel. Her tænker jeg navnlig på lovgivningen om europæiske samarbejdsudvalg, som ikke er blevet gennemført af alle medlemsstaterne. Desuden er det ikke alle de lande, der har gennemført den, som har implementeret den i deres lovgivning. Nogle lande har i stedet ladet den indgå i en aftale mellem arbejdsmarkedets parter, en aftale, der ofte er blevet brudt fra den ene af parternes side, sådan som vi har kunnet konstatere efter adskillige begivenheder, der i øvrigt er blevet drøftet her i Parlamentet. Alligevel er Parlamentet - som i gamle dage var lydhørt over for beskæftigelsesspørgsmålet, som havde den erklærede målsætning at skabe og sikre arbejdets værdighed og endda dets kvalitet, og som desuden har til hensigt at foreslå sanktioner i ovennævnte tilfælde, hvor der endda fastlægges forskrifter for brugen af EU-midler til at bevare beskæftigelsesniveauet - tøvende på flere punkter i forhandlingen om denne betænkning.
De forskellige opfattelser er så afgjort forståelige i betragtning af nogle emners vanskelighed. Det gælder f.eks. pålæggelsen af sanktioner, som trods alt er nødvendige, hvis man ønsker, at forskrifterne bliver overholdt. Det gælder ligeledes afskaffelsen af den undtagelse fra høringsproceduren, som skyldes sagens fortrolige karakter, og som man under alle omstændigheder er gået bort fra, og det gælder bevillingen af en overgangsperiode for direktivets implementering, en overgangsperiode, der i øvrigt er formålsløs i betragtning af fristen for dets gennemførelse.
Både på grund af den konstante implementering af fællesskabsretten, det vedvarende ønske om en stadig større samhørighed og den konkrete og snarlige indførelse af europæiske selskaber, som i forhold til andre juridiske selskabsformer vil sikre en bedre beskyttelse af arbejdstagerne, hvad deres inddragelse angår, var det nødvendigt med et fast holdepunkt på dette område, så man definerer nogle vigtige spørgsmål i forbindelse hermed. Disse spørgsmål strækker sig fra fastlæggelsen af informationens indhold til ophævelsesklausulen, fristerne for procedurens iværksættelse, definitionen af, hvilke personer der er inddraget, og anvendelsesområderne. Dette skal ske, uden at det går ud over den lovlige konkurrence på den ene side - som også i dette tilfælde fremmes af medlemsstaternes forskellige adfærd - og tankegangen i den åbne samordningsmetode på den anden side, en samordningsmetode, der langt om længe også er blevet ført ud i livet for socialpolitikkernes vedkommende.
Der er ingen tvivl om, at det pågældende spørgsmål bør behandles inden for rammerne af subsidiaritetsprincippet, selv om dette begreb stadig ikke er klart defineret i dag, på trods af at det er et af de bærende elementer, også i selve EU. Det skal dog siges, at dets definition og anvendelse ikke udelukkende har og ikke udelukkende kan have et enkelt formål, nemlig at forlange, at det kun er medlemsstaterne, der behandler visse spørgsmål, for det modsatte er også naturligt og korrekt, det vil sige at lade EU - som står over for store forskelle eller manglende overholdelse i medlemsstaterne - sørge for en basisdefinition af disse områder, såfremt det er områder af fællesskabsværdi.

Sandbæk
Hr. formand, lad mig indledningsvis fastslå, at jeg finder det meget vigtigt, at der fastsættes minimumsstander for information og høring af arbejdstagere, men at det er lige så vigtigt, at det gøres på en måde, så det ikke griber forstyrrende ind i allerede eksisterende og velfungerende nationale ordninger. Det har desværre vist sig, at ikke alle medlemslandene har været i stand til at lave retningslinjer for information og høring af arbejdstagere på nationalt plan. Dette ville ellers have været den bedste løsning, når det gælder virksomheder i de enkelte lande, for det er jo her de reelle problemer opstår.
I Rådet er der nu opnået politisk enighed om det reviderede forslag fra det svenske formandskab og den graduerede overgangsordning, som foreslået af Kommissionen. I Danmark har vi ikke nogen direkte lov om information og høring af arbejdstagere. Dette betyder dog ikke, at arbejdstagerne ikke bliver hørt og informeret i Danmark, dette er netop reguleret via samarbejdsaftalerne mellem arbejdsmarkedets parter efter den danske tradition for en udbredt frihed mellem arbejdsmarkedets parter. Kun, når det er strengt nødvendigt, blander regeringen sig. Den danske regering har derfor i Rådet sagt, at den forudsætter, at de gældende samarbejdsaftaler på arbejdsmarkedet i Danmark lever op til direktivets krav, og den danske regering vil i Rådet afgive en erklæring om, at gennemførelsen af direktivet ikke berører eksisterende aftaler på dette område i Danmark, og at gennemførelsen vil ske i fuld respekt for disse, men at det naturligvis vil blive nødvendigt at gennemføre lovgivning for de virksomheder, som ikke er omfattet af de eksisterende samarbejdsaftaler.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om den er af samme opfattelse som den danske regering. Med andre ord: Kan Kommissionen sikre, at arbejdsmarkedets parter selv får frihed til at indgå og til at opretholde de eksisterende aftaler og procedurer om information og høring af arbejdstagere, sådan som Danmark fik forsikring om det med det kompromis, som blev nået i Rådet i juli? Og så vil jeg gerne takke fru Ghilardotti for, at hun har accepteret, at sanktioner skal fastsættes på det nationale plan. Det er meget vigtigt, at medlemslandene selv fastsætter passende sanktioner, og at det sker gennem aftaler mellem arbejdsmarkedets parter, og at vi tager hensyn til medlemslandenes forskellige systemer. Hvis Parlamentet havde fastholdt den hårde linje, så kunne forslaget være blevet forkastet i Rådet, og det ville være et stort nederlag for de fagbevægelser, som i årevis har kæmpet for arbejdstagernes ret til information og høring.

Della Vedova
Hr. formand, fru kommissær, fru ordfører, jeg tror, at der er bred enighed om, at det generelt er hensigtsmæssigt og nødvendigt at sikre en tilstrækkelig informationsstrøm mellem virksomheden og alle de ansatte, først og fremmest de ansatte, der er inddraget i virksomhedens liv. Det ville til gengæld være meget mindre hensigtsmæssigt at påtvinge de enkelte medlemsstater nogle metoder at inddrage arbejdstagerne i ledelsens valg på, der på visse punkter minder om medbestemmelsesmodeller, som ikke har rod i mange europæiske landes juridiske og økonomiske traditioner, sådan som det også blev sagt for lidt siden. Derfor er det efter min mening nødvendigt, at det direktiv, vi behandler i dag, giver medlemsstaterne et tilstrækkeligt spillerum - sådan som Kommissionens oprindelige forslag og Rådets fælles holdning gør - til at finde den bedste løsning, når det gælder om at følge princippet om nødvendigheden af at informere arbejdstagerne.
Mange af de ændringsforslag, som blev godkendt af Kommissionen, og som er medtaget i den fælles holdning, vi nu skal stemme om, går til gengæld i den modsatte retning, navnlig ændringsforslag 2 og 12, der tager sigte på reelt - og jeg gentager reelt - at give arbejdstagernes repræsentanter en slags vetoret med hensyn til de beslutninger, som virksomhederne træffer. Jeg håber således, at Parlamentet ikke vedtager disse ændringsforslag, men holder sig til Rådets fælles holdning.
Endelig har jeg en kommentar til artikel 3, stk. 2, hvor der står, at der gælder specifikke bestemmelser for virksomheder med politiske formål, erhvervsorganisationer, kirkelige organisationer osv. Betyder det måske, at partier, fagforeninger og kirker kan omstrukturere uden at informere deres ansatte, mens almindelige virksomheder er nødt til at gøre dette? Det spørger jeg mig selv om.

Pronk
Hr. formand, vi har at gøre med en lang forhistorie og et temmelig kompliceret direktiv. Heldigvis er Rådets fælles holdning, som er et godt udgangspunkt for vores videre forhandling, alligevel til nogen nytte. Nogle synes endog, at der slet ikke længere skal være noget uden en fælles holdning, bl.a. en lang række socialdemokratiske ministre. Jeg ved ikke, om det er helhjertet, eller fordi de tror, at de så slipper for mere vrøvl. I hvert fald er det den faktiske situation.
Vores gruppes holdning er udmærket udtrykt af Winfried Menrad, men han tager jo særdeles meget hensyn til den fælles holdning og de ændringsforslag, som blev vedtaget under førstebehandlingen, og som vi - det må jeg dog sige - ikke kunne støtte alle sammen. Vi har stemt imod en række ændringsforslag, men disse findes heller ikke i den nuværende pakke. Det er således ikke så stort et problem.
Der foreligger nu et godt kompromisforslag fra Parlamentet og også fra Rådet. Der er en række ændringsforslag, som vores gruppe har indvendinger imod, det er kendt. Der er også en del ændringsforslag, som nogle delegationer i vores gruppe har indvendinger imod. Men som helhed tror jeg, at vi kan give ordføreren en kompliment for hendes arbejde. Jeg tror også, at vi, når vi sidst på formiddagen har stemt om denne indstilling ved andenbehandling, vil have ydet et vigtigt bidrag til information og høring af arbejdstagerne i Europa. Vi må ikke glemme, at der er opstået utroligt mange problemer. Vi har i de forløbne år haft mange beslutningsforslag her om manglen på høring. Hvis det udformes nu, tror jeg, vi er kommet et skridt videre i forhold til tidligere.

Moraes
Hr. formand, jeg taler ikke på vegne af min gruppe om dette spørgsmål, men jeg vil gerne lykønske fru Ghilardotti med hendes store arbejde med denne betænkning. Vi håber, at dette direktiv vil medføre et nyt partnerskab mellem arbejdstagere og arbejdsgivere og styrke dialogen. Det vil forbedre fleksibiliteten og produktiviteten.
Vi har et direktiv med flere fordele. Det er oplagt, at ansatte inden for detail-, service- og fabriksindustrien ikke ønsker at læse om deres fremtid i medierne, men foretrækker information og høring, så de ved, hvad der sker med dem og deres familier.
Spørgsmålet er, om de eksisterende love fungerer. Der er mange beviser på, at de ikke fungerer. Mit eget lands ansatte i Rover/BMW, Marks & Spencers, Longbridge, Corus and Vauxhall - listen er endeløs - vil alle få glæde af dette direktiv.
Direktivet handler grundlæggende om fremtidens arbejdspladser, ikke fortidens. Hvis virksomheder med over 50 ansatte er nødt til at lukke, har arbejdstagerne krav på information og høring. Det medfører til gengæld større tillid inden for virksomhederne. Vi skal fastsætte realistiske målsætninger, for at dette direktiv skal fungere. Når man taler med fagforeninger og erhvervslivet, er det tydeligt, at virksomhederne skal gøres opmærksom på deres forpligtelser. Forpligtelserne skal være gensidige.
Kolleger, et direktiv om information og høring er meget vanskeligt. Der har været en række kompromisændringsforslag. Vi er meget tilfredse med forløbet af disse forhandlinger. Det er tydeligt, at nogle medlemsstater fortsat vil have problemer med visse aspekter af direktivet. Vi må samarbejde for at sikre, at vi i forliget opnår et resultat, hvor information og høring ønskes af begge sider af erhvervslivet og industrien.

Evans, Jillian
Jeg vil gerne lykønske ordføreren med betænkningen. Jeg er et af de medlemmer, der i mit indlæg tidligere beklagede, at vi ikke før har haft den form for lovgivning, som vi drøfter i dag. Jeg ved, at jeg selv - og en række andre kolleger - har været i den ubehagelige situation at repræsentere valgkredse, som har oplevet konsekvenserne af manglende information og høring. Der er eksempler på arbejdstagere, der har fået besked om fyringer gennem pressen og medierne, når der har været spekulation og usikkerhed på arbejdspladsen. Og jeg behøver blot at nævne episoden med Corus i Wales tidligere på året for at understrege, hvorfor jeg lægger så stor vægt på dette stykke lovgivning.
Jeg er derfor særlig glad for dette forslag, som vil ændre situationen. Det vil betyde, at arbejdstagerne involveres i beslutningsprocesser, når der stadig er en reel mulighed for indflydelse, ikke når beslutningerne ligger mere eller mindre fast. Arbejdstagerne er nødt til at få alle relevante oplysninger. Selv om det er nødvendigt med bestemte foranstaltninger til at beskytte virksomhedernes erhvervsinteresser, mener min gruppe, at disse interesser allerede er dækket.
Muligheden for at pålægge sanktioner er et af de vigtigste punkter i betænkningen, herunder suspendering af beslutninger, der kan føre til afbrydelse af ansættelseskontrakter eller arbejdsforhold, hvis retningslinjerne om information og høring ikke er fulgt. Det er ikke nok med frivillige aftaler. Vi hører ofte om de gode eksempler på frivillige ordninger. Jeg glæder mig over de virksomheder, der følger bedste praksis, men der er alt for mange virksomheder, som ikke overholder retningslinjerne. Vi har set mange eksempler derpå, især i Wales og Storbritannien, hvor der endnu ikke er fastsat lovgivning om information og høring. Det glæder mig, at der endelig sker fremskridt på dette væsentlige område. Jeg mener som mange andre, at vi ikke kan vente længe med at gennemføre retningslinjerne, og derfor går jeg ind for den kortere overgangsperiode.
Dette forslag kan jo ikke forhindre tab af arbejdspladser, men det vil give tid nok til udarbejdelse af planer til omstrukturering og omskoling af arbejdskraft inden nedlukninger eller ændringer, der medfører fyringer. Det er et spørgsmål om erhvervslivets og industriens effektivitet, og det skal indgå i deres daglige arbejde.
Det handler også om værdighed på arbejdspladsen. Arbejdstagerne er en integreret del af partnerskabet med arbejdsgiverne og skal informeres om beslutninger, der ikke blot påvirker dem selv, men også deres familier og hele samfund.

Ainardi
Hr. formand, fru kommissær, fru Ghilardottis betænkning om direktivet om information og høring af arbejdstagerne er meget aktuel.
I flere af Unionens lande står vi desværre over for en bølge af fusioner, omstruktureringer og flere fyringsrunder hos bl.a. Danone, Marks & Spencer og Moulinex for lige at nævne et par stykker.
Indtil nu har direktivet ikke været et effektivt instrument for arbejdstagerne til at opnå reel indflydelse på deres og virksomhedens situation. Desuden er det i de fleste tilfælde slet ikke blevet gennemført.
Derfor støtter jeg forslagene i fru Ghilardottis betænkning, for hun styrker bestemmelserne og giver midlerne til at få dem gennemført.
Rådet har i dets fælles holdning indarbejdet Europa-Parlamentets ændringsforslag om henvisning til de bestemmelser, der er mest favorable for arbejdstagerne, kravet om at overholde minimumskravene og klausulen om ikke-forringelse. Hvis det er et fremskridt, må vi gå endnu længere, hvilket min kollega desuden foreslår i betænkningen. Vigtige ændringsforslag er på ny blevet foreslået, hvilket forbedrer betænkningen. F.eks. høring og information af arbejdstagerne i forbindelse med projekter, inden beslutningerne tages. Hvis beslutningerne f.eks. har negative følger som masseafskedigelser eller lukning, skal den endelige beslutning kunne udsættes i den tid, hvor høringerne foregår, så følgerne formindskes eller undgås.
Med dette direktiv kan vi begynde at fremme den anskuelse af de økonomiske og sociale spørgsmål, der medfører en forbedring af arbejdsvilkårene og af den økonomiske effektivitet. Denne effektivitet kræver arbejdstagernes input. Derfor stiller vi to ændringsforslag, som udelukker muligheden for ikke at videregive information, hvis det er til risiko eller skade for virksomheden. Det er en ting at bede om diskretion, men at gøre det muligt for virksomhedens bestyrelse endnu en gang enstemmigt at beslutte informationernes omfang er en anden ting. Naturligvis er viljen til at overholde direktivet det væsentlige, og jeg håber, at Rådet lægger mærke til Europa-Parlamentets vilje.

Pérez Álvarez
Hr. formand, det er klart, at virksomheden udgør en flerhed. Ifølge Max Weber er en virksomhed en organisation, der ved at kontrollere varer og tjenesteydelser har til formål at producere varer og tjenesteydelser til et marked. Og det er ligeledes klart, at de, der gør tjeneste i virksomheden, ikke altid kan have et direkte og personligt forhold til arbejdsgiveren, især når antallet af personer overstiger et vist niveau. Der er derfor behov for en mekanisme, der gør det muligt at have et permanent og smidigt forhold, og som på samme tid skal være enkel og effektiv for at klare de talrige spørgsmål, der bringes op i virksomhedens dagligdag. Virksomhedens dagligdag udfolder sig i vore dage i en global verden. Dens miljø er kendetegnet ved at være globalt. Globaliseringen er ikke kun forbeholdt de store eller meget store virksomheder, men berører også de små og mellemstore virksomheder, fordi de også lever i dette miljø.
Hvad er så problemet? Inden for det konkrete område, som vi beskæftiger os med, er det at regulere retten til information og indholdsrig høring, det vil sige, det drejer sig ikke om en simpel hyldest til hensigtserklæringer og heller ikke om, at vi går endnu videre, så ledelsesbeføjelserne udhules. Jeg tror, at det er det, fru Ghilardotti har forsøgt at finde med sit meget hårde og effektive arbejde. Jeg tror, at hun har forsøgt at finde dette balancepunkt, og selv om det er svært - ja, nærmest umuligt - for nogle delegationer, f.eks. den spanske, at stemme for indholdet i ændringsforslag 12, så skal hendes indsats, hvad det øvrige angår, fremhæves, og hun skal lykønskes hermed. Virksomhedens egen tilpasningskapacitet, der i dag er mere nødvendig end nogensinde før, vil naturligvis blive forstærket, hvis det lykkes at overføre dens behov, bekymringer og perspektiver til arbejdstagerne som helhed. Snarere end en omfattende regulering drejer det sig om en avanceret kommunikationskultur inden for virksomheden.

Gillig
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg tror, at vi er kommet til - og det er alle klar over - et afgørende punkt på vejen mod vedtagelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne. Vi kan kun glæde os over det, og vi bør lykønske ordføreren, fru Ghilardotti, som ikke har sparet på kræfterne, for at vi i dag sidder med en holdning, som vi forsvarer.
Næsten tre år er gået siden offentliggørelsen af direktivforslaget, og i løbet af denne periode har vi behandlet en række tilfælde her. Der sker lukning af virksomheder, afskedigelser og flytninger, ofte uden at der har været en forudgående information i virksomhederne til de berørte arbejdstagere. Selvfølgelig er dette direktiv ikke det eneste saliggørende. Det er ikke et forbud mod afskedigelser, men det markerer viljen til at udbedre manglerne først og fremmest i den nationale lovgivning, men også til at udbedre den ofte usammenhængende fællesskabslovgivning, som vi allerede har vedtaget, og dermed gøre den færdig.
Disse tre år har været en periode med forhandlinger for at nå frem til en tekst, der i dag er afbalanceret og realistisk. Betænkningen er hverken intrigant eller grov, og jeg tror, at man kan se bestræbelserne fra Udvalget om Beskæftigelse og fra de forskellige grupperinger i Rådet på at udjævne visse uoverensstemmelser.
Europa-Parlamentet og Rådet lovgiver sammen, og vi skal ikke, hr. Pronk, blindt følge eventuelle direktiver, men vi skal bekræfte vores holdninger, som er de samme som Europa-Parlamentets.
Jeg kommer nu med tre bemærkninger, hvor den første handler om troværdigheden af visse informationer. Vi er kommet tilbage til Rådets fælles holdning for at indrømme, at der faktisk er objektive situationer, f.eks. modsætninger i forhold til børslovgivningen, som bør overvejes, og at denne fortrolighed i visse præcise tilfælde skal bevares. For det andet er der sanktionerne. Der er ingen lovgivning uden sanktioner, og jeg mener, at det, der er vedtaget, og jeg slutter med det, hr. formand, i tilfælde af grov tilsidesættelse er et minimum. Med hensyn til overdragelsesperioderne drejer det sig helt enkelt om gennemførelsen af de grundlæggende sociale rettigheder. Men her gælder det, at man ikke kan gøre forskel ved deres gennemførelse.
(Bifald fra venstre)

Bouwman
Hr. formand, fru kommissær, information og høring af arbejdstagere er en grundlæggende rettighed. Det er uløseligt forbundet med vores europæiske sociale model. Det adskiller vores sociale model fra andre sociale modeller.
Jeg takker allerførst ordføreren for det gode arbejde og derefter Rådet, som i hvert fald fik sat gang i sagen i Nice. Det var også på tide. Det er også nødvendigt. Når vi ser på et rammedirektiv som dette og sammenligner det med det overtagelsesdirektiv, som for nyligt blev behandlet her, og som vi forkastede, ser vi, at sidstnævnte ikke passede til et rammedirektiv. Det gjorde derimod statutten for det europæiske selskab, med andre ord er et rammedirektiv nødvendigt. Det er også nødvendigt - og det har flere sagt - når vi ser på, hvad der er sket med Renault-Vilvoorde, Michelin, Chorus osv. Hvad f.eks. Chorus angår, ser man de rystende forskelle mellem information og høring i f.eks. Nederlandene på den ene side og i England på den anden side.
Dette direktiv afhænger således også i høj grad af kvaliteten af information og høring. Jeg tror, at vi engang må nå frem til en evaluering heraf, men dette er en begyndelse. Det er absolut nødvendigt at gribe det an på denne måde.
En af de ting, jeg har indvendinger imod, er, at dette direktiv ikke finder anvendelse, når en virksomhed "bringes i fare". Vi har gode erfaringer i lande, hvor der findes samarbejdsudvalg, og det gælder for Nederlandene, Tyskland og Østrig. Der opstår ingen problemer. Der er pligt til hemmeligholdelse, og jeg vil gerne opfordre til, at det ændringsforslag, som vi har stillet herom, vedtages.

Mann, Thomas
Hr. formand, arbejdstagernes ret til høring og information har været forankret i chartret om grundlæggende sociale rettigheder i årevis. Men hvad nytter et regelsæt på nationalt eller europæisk plan, når arbejdstagere alt for ofte bliver konfronteret med fuldbyrdede kendsgerninger, når de først bagefter eller gennem medierne hører om omstruktureringsprocesserne. Jeg støtter fru Ghilardottis ændringsforslag 5, som kræver høring allerede i planlægningsfasen, så der kan udøves kvalificeret indflydelse.
Der var en lang debat om ændringsforslag 7, hvor indholdet af arbejdsgivernes information bliver fastlagt. Hertil hører den økonomiske situation - markedsudviklingen, organisationsstrukturen, virksomhedsstrategien - men også den finansielle situation med omsætnings- og produktionstal. Her drejer det sig om en virksomhedsintern information og på ingen måde om en påstået investeringskontrol. I en tid, hvor flere og flere ansatte har økonomiske interesser i virksomheder, er de på samme måde i stand til at tænke erhvervsmæssigt, lokalt og globalt. De er parate til at støtte velgennemtænkte strategier, som gør deres virksomheder mere konkurrencedygtige. Et væsentligt krav er en dialog mellem arbejdsmarkedets parter, som skal være informeret. Altså er der også brug for efteruddannelse og videreuddannelse for kvalificerede arbejdstagere. Mennesker, der ved besked om detaljerne, er et plus for produktiviteten. Disse ansatte er parate til også at støtte kritiske beslutninger. Det er endnu et element i en moderne organisationsstruktur.
Dialogen mellem arbejdsmarkedets parter er særlig vigtig i små og mellemstore virksomheder. Hr. formand, De slår med rette stærkt til lyd for SMV. Denne dialog skal fremmes i medlemsstaterne i overensstemmelse med de her gældende nationale bestemmelser.
Stillet over for konkurrencepresset og udfordringerne som følge af globaliseringen findes der ikke noget alternativ til et virksomhedsinternt samarbejde, hvis det beror på retfærdighed, åbenhed og rettidig information.

Cercas
Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske såvel min kollega, fru Ghilardotti, som Rådet og Kommissionen, fordi de har bragt denne sag ud af dødvandet. Som det for et par uger siden var tilfældet med forordningen om det europæiske selskab, gør vi i disse måneder større fremskridt, end der er gjort i årevis.
Jeg synes, at dette giver os en fantastisk mulighed for over for den offentlige mening klart at påpege, at vi på europæisk plan har et virksomhedskoncept, som omfatter dem, der arbejder i virksomhederne, hvilket i øvrigt ikke kun er arbejdstagernes demokratiske ret, men at disse principper om information og høring anviser den rette vej til at opnå nogle mere effektive, mere ydedygtige virksomheder, virksomheder, som ikke er autoritære, men fordrer deltagelse. I disse globaliseringstider er det afgørende nødvendigt med livslang læring og inddragelse af arbejdstagerne i virksomhedens dynamik.
Vi ønsker, og det har fru Ghilardotti sagt så udmærket med sine ændringsforslag, at det skal være en reel regulering, fru kommissær og rådsrepræsentanter. Og det kræver to åbenlyse og elementære ting. For det første at arbejdstagernes deltagelse skal ligge forud for beslutningstagningen, for hvis det ikke forholder sig sådan, vil de blive ved med at høre om det, der sker, i aviserne, og så vil de virkelig tro, at det arbejde, som Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen har udført, er en spøg. De skal inddrages, før beslutningerne bliver truffet, for hvad det øvrige angår, har vi allerede pressen. For det andet skal deltagelsen også kunne gøres juridisk gældende. Forskellen mellem en lov og en anbefaling er netop, at når loven overtrædes, kan det sanktioneres. Hvis der ikke findes en sanktion, så befinder vi os på det symbolske og ikke det juridiske område.
Vi er, de herrer rådsmedlemmer, i gang med andenbehandlingen. Jeg vil slutte med at sige, at forhåbentligt vil der ikke ved denne lejlighed, som så ofte før, ske det, at De glemmer, at Parlamentet også har lovgivningsbeføjelser og på samme niveau som Dem. Jeg håber derfor, at De tager hensyn til en betænkning, fru Ghilardottis, som ikke kun er hendes, men tusinder af europæiske borgeres og arbejdstageres.

Bushill-Matthews
Som mine britiske konservative kolleger har jeg konsekvent støttet information og høring af arbejdstagerne, både principielt og i praksis. I mit tidligere job som administrerende direktør for en større britisk fødevarevirksomhed er jeg stolt af at have ledet den første af denne type virksomheder i hele West Midlands og modtaget den hæderkronede pris "Investors People Award". Som allerede nævnt var jeg tidligere på måneden vært for et frokostmøde i Bruxelles med sammenslutningen Involvement and Participation Association for mine kolleger i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for at tale om bedste praksis i Det Forenede Kongerige og fordelene ved fleksibilitet, som er det, det drejer sig om. Den nuværende fælles holdning er udmærket, og derfor har jeg ikke personligt nogle ændringsforslag til den, men udvalgets ændringsforslag indeholder flere bestemmelser, som vil være meget ødelæggende for arbejdsgivernes mulighed for at lede og især håndtere hurtige ændringer. Hvis virksomheder ikke har mulighed for at træffe de beslutninger, der måtte være nødvendige for deres overlevelse, forværres problemerne til ulempe for arbejdstagerne. Den britiske regering har anmodet alle britiske parlamentsmedlemmer fra alle politiske partier om at nedstemme disse ændringsforslag og støtte den fælles holdning. De konservative støtter den fælles holdning, så nu vil jeg anmode Labour om at ændre den holdning, som partiet gav udtryk for på udvalgsplan, og sammen med os stemme for disse ændringsforslag i beskæftigelsens og nationens interesse.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil først og fremmest undskylde, at jeg ikke fik nævnt fru Jensen i min indledning, og jeg vil gerne takke hende for et fremragende arbejde. Hvad angår fru Ghilardotti, ved vi alle, hvor vanskelig hendes opgave har været og stadig er. Hun skal finde en balance mellem helt forskellige politiske, nationale, sociale og økonomiske synspunkter, og jeg vil gerne takke hende og alle de medlemmer af Parlamentet, der har deltaget i forhandlingen og støttet Kommissionens forslag gennem hele processen.
Det er et vigtigt forslag, som, når det først er vedtaget, vil føje et uundværligt element til arbejdstagernes rettigheder. De mange massefyringer over hele Europa for nylig har blot understreget det presserende behov for forskellige instrumenter, og dette forslag - dette direktiv - om information og høring er et meget vigtigt instrument. Direktivet vil gøre det muligt at forudsige eventuelle kriser og bidrage til udviklingen af en positiv holdning over for ændringer, både fra arbejdsgivernes og arbejdstagernes side.
Jeg forstår fuldt ud alle anmodningerne, og langt de fleste spørgsmål i den sammenhæng har været genstand for intense drøftelser inden for institutionerne. Teksten foran os skaber en hårfin balance mellem forskellige synspunkter og interesser om disse meget følsomme spørgsmål. Selv om jeg forstår Deres ønske om at forbedre teksten, vil det efter min opfattelse være uklogt at afvige fra denne balance og forpurre vedtagelsen af forslaget. Jeg henviser især til ændringsforslag 1, 4, 5, 7, 9, 10, 11, 16, 18 og 19. Kommissionen vil derfor ikke acceptere disse ændringsforslag.
Kommissionen kan dog helt eller delvist acceptere en række ændringsforslag, som vil forbedre teksten. Det drejer sig om ændringsforslag 3, 6, 8, 13 og 14. Kommissionen vil derfor aktivt støtte disse ændringsforslag og gøre sit yderste for at skabe enighed hos Parlamentet og Rådet.
Inden jeg går videre til de to vigtigste spørgsmål - sanktioner og overgangsperioder - vil jeg gerne have lov til at svare fru Sandbæk med hensyn til den danske model. Jeg vil gerne understrege, at den nuværende tekst skaber en balance mellem den nødvendige beskyttelse af arbejdstagerne og arbejdsmarkedets parters autonomi som samarbejdspartnere. De kan frit indgå aftaler, der ikke er helt i tråd med bestemmelserne i artikel 4, men de skal overholde de principper, der er fastsat i artikel 1 og de nationale lovgivninger.
Vi ved, at de vanskeligste og mest kontroversielle spørgsmål er dem, jeg lige har nævnt: sanktioner og overgangsperioder. Med hensyn til det første spørgsmål foreslår ændringsforslag 2 og især ændringsforslag 12 skærpede sanktioner, herunder retlige suspensionsprocedurer i tilfælde af manglende overholdelse af forpligtelserne om information og høring.
Dette ændringsforslag er et kompromis i forhold til Kommissionens oprindelige forslag, selv om det styrker den fælles holdning. Det er derfor et faktum, at Parlamentet nærmer sig Rådet i et seriøst forsøg på at opnå et endeligt kompromis.
Jeg vil gerne takke for støtten til Kommissionens holdning til denne vigtige del af direktivet. I betragtning af spørgsmålets følsomhed over for Rådet er det bedste grundlag for kompromis dog at begrænse anmodningen om første afsnit i ændringsforslaget. Under disse omstændigheder kan Kommissionen acceptere ændringsforslag 2 og første afsnit i ændringsforslag 12. Vi kan acceptere ændringsforslag 2 med en mindre ændring.
Endelig er ændringsforslag 15, hvis formål det er at slette artikel 10 - om overgangsperioder - et tilsvarende stort spørgsmål. Kommissionen har altid tidligere været imod bestemmelser, der medfører forskelsbehandling i forskellige medlemsstater. I dette tilfælde kan vi se et formål med det. Nogle medlemsstater har brug for større ændringer af deres systemer i forbindelse med arbejdsmarkedsforhold. Kommissionen mener derfor, at artikel 10 i den fælles holdning er et rimeligt kompromis og kan således ikke acceptere dette ændringsforslag.
For at opsummere kan Kommissionen fuldt ud eller i princippet acceptere ændringsforslag 3 og 8. Kommissionen kan delvist acceptere ændringsforslag 2, 6, 12, 13 og 14 og kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 4, 5, 7, 9, 10, 11, 15, 16, 18 og 19.
Jeg ved, at Parlamentet fuldt ud forstår, hvilke udfordringer vi står over for. Vi må gøre alt, hvad vi kan, for at finde et acceptabelt kompromis mellem lovgiverne. Jeg tror, at vores største udfordring vil være at finde en balance mellem det, vi ønsker, og det, der lader sige gøre.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Diamantopoulou!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Beskæftigelsespolitik: Retningslinjer 2002/rapport 2001
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0360/2001) af Weiler for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om
1. forslag til Rådets afgørelse om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik i 2002 (KOM(2001) 511 - C5-0498/2001 - 2001/0208(CNS))
og
2. Kommissionens meddelelse om den fælles rapport om beskæftigelsen 2001 (KOM(2001) 438 - C5-0423/2001 - 2001/2168(COS)).

Weiler
Hr. formand, kære kolleger, beskæftigelsespolitikken i EU var vellykket sidste år, også selv om vi ikke nåede alle vores ambitiøse mål. Men retningslinjerne er fastlagt. Der findes ikke mange områder, hvor man må tænke så langsigtet som inden for beskæftigelsespolitik. Jeg har indtryk af, at medlemsstaterne ikke blot har forstået det, men også handler herefter.
Min betænkning ligger på linje med udvalgets, som det har fulgt i de seneste år. Vi har altid ledsaget beskæftigelsesprocessen i medlemsstaterne kritisk og konstruktivt. I år har jeg derfor koncentreret mig om nogle nye centrale punkter. For det første det nye tema jobkvalitet. På det punkt er vi i Parlamentet enige i Kommissionens og det belgiske formandskabs initiativ, som også har sat jobkvalitet allerøverst på den politiske dagsorden. Vi så gerne, at dette tema vinder indpas på alle politiske områder som en slags mainstreaming.
Det andet punkt er ligestillingen mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet. Også her har vi opnået en forbedring ifølge tallene fra Kommissionen: Kvindernes beskæftigelsesfrekvens er immervæk steget med 2%. Det er naturligvis ikke nok, men det går den rigtige vej, og det viser også, at der er sket nytænkning i medlemsstaterne. Denne nytænkning betyder - heller ikke det var helt let - i det mindste i nogle medlemsstater som Tyskland, Grækenland og Irland, at bevidstheden herom også har ændret sig.
Et tredje punkt, som ligger mig meget på sinde, er integreringen af sårbare grupper på arbejdsmarkedet. Det har været et vigtigt tema for Parlamentet i mange år. Jeg har i min betænkning slået til lyd for også at inddrage migranterne i de arbejdsmarkedspolitiske foranstaltninger. Særligt i betragtning af at vi ellers skaber nye sociale brændpunkter, er det efter min mening et vigtigt aspekt for fremtiden.
Jeg vil gerne nævne et sidste område: videreuddannelse. Der har i udvalget været en del diskussioner om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at kræve ret til videreuddannelse og pålægge de nationale regeringer at gennemføre det. Jeg mener, særligt nu, hvor vi allerede har flaskehalse i bestemte brancher, som skyldes, at for få har fået en erhvervs- eller en videreuddannelse, at en sådan national ret til videreuddannelse ville være det helt rigtige krav på nuværende tidspunkt. Jeg er for øvrigt overbevist om, at det vil være en realitet om fire eller fem år. Hvorfor skulle Parlamentet ikke for en gangs skyld være pioner?
For at gennemføre disse politiske mål kræves der nationale og europæiske måltal. Derudover, tror jeg, kræves der et større samarbejde mellem virksomheder og højere læreanstalter, end det hidtil har været tilfældet, for at muliggøre en effektiv vidensoverførsel og hurtigere end hidtil at indlede innovationer på iværksætterområdet.
Jeg appellerer også til medlemsstaterne, til Rådet og til det belgiske formandskab om at have modet til at sætte gang i en offentlig debat om beskæftigelsespolitikken i Europa. Vi kan nemlig slå fast, at det stadigvæk er sådan, at - måske lige med undtagelse af Danmark - beskæftigelsespolitikken i Europa bliver diskuteret meget lidt og til dels slet ikke i de nationale og de regionale parlamenter samt i delstatsparlamenterne. Arbejdsmarkedets parter på regionalt plan ved heller ikke, hvilke fornuftige diskussioner vi fører i Europa-Parlamentet, og hvilke fornuftige beslutninger vi træffer.
Til en effektiv beskæftigelsespolitik hører naturligvis også en koordineret og fremsynet økonomisk politik samt finanspolitik. Jeg skal ikke lægge skjul på, at vi i Parlamentet endnu ikke er tilfredse med målene og diskussionerne i Rådet på dette punkt. Jeg tror, at der her kræves lidt mere mod hos finansministrene i Økofin-Rådet for også her at garantere et afbalanceret mål for en fornuftig europæisk beskæftigelsespolitik, for kun da kan en offensiv for vækst og beskæftigelse i Europa blive realiseret.

von Wogau
Hr. formand, mine damer og herrer, det er efter vores opfattelse først og fremmest nationalstaterne, som har til opgave at skabe de rigtige rammer for større beskæftigelse. EU kan naturligvis bidrage hertil. Men jeg tror, at dialogen mellem ministrene i de forskellige medlemsstater er særlig vigtig her.
For hvis man betragter sagen nærmere, kan man nemlig konstatere, at vi i nogle lande i EU næsten har fuld beskæftigelse, i andre lande til gengæld en arbejdsløshed - og navnlig en ungdomsarbejdsløshed - som er foruroligende. Jeg tror, at det er overordentlig vigtigt, at landene lærer af hinanden og ikke begår de fejl, som andre har begået. Man kan konstatere, at det er de lande, som har skabt job på grundlag af en solid finanspolitik og på et tidligere tidspunkt end andre har taget fat på de nødvendige strukturreformer, der klarer sig bedst.
Vi må også spørge os selv: Hvem skaber egentlig job? Det er ikke staten, og ofte er det heller ikke de store virksomheder, som snarere foretager nedskæringer. Det er tværtimod de små og mellemstore virksomheder, som skaber flest job. Hvis vi vil opnå et positivt resultat, er det særlig vigtigt, at der bliver etableret nye virksomheder. Det handler om at skabe de rigtige rammer hertil. Vi må sørge for, at EU ikke er den institution, som bidrager til at gøre livet endnu sværere for små og mellemstore virksomheder eller vanskeliggøre etableringen af nye virksomheder. Her skal EU i sit arbejde tværtimod prioritere skabelsen af rammebetingelser, så der bliver skabt bedre muligheder for disse virksomheder.

Theorin
Hr. formand, ligestilling mellem kønnene er en forudsætning for økonomisk vækst. 25 millioner færre kvinder end mænd deltager på Europas arbejdsmarked. Det er en enormt stor uudnyttet ressource, som skal udnyttes, hvis man skal nå målene fra Lissabon på beskæftigelsesområdet, og hvis man skal kunne sikre økonomisk vækst.
Samtidig falder antallet af fødsler voldsomt. Demografer forudser, at Europas arbejdskraft kommer til at bestå af betydeligt færre personer fremover. Kvinder skal altså fremover være mere erhvervsaktive og samtidig føde flere børn. Hvordan får vi den ligning til at gå op? En grundlæggende forudsætning er et ligestillingsaspekt i alle fire søjler af retningslinjerne for beskæftigelsen, og det glæder mig derfor meget, at Barbara Weiler var så lydhør over for de forslag, som Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har stillet.
Vigtigst af alt er det måske at sikre, at europæiske kvinder og mænd kan forene arbejde med børn og familie. Medlemsstaterne skal tilbyde børnepasning og forældreorlov. Europas kvinder skal ikke tvinges til at vælge mellem karrieren og familien. Kommissionens fokus på bedre job er meget opmuntrende. En forudsætning for flere erhvervsbeskæftigede kvinder er nemlig bedre arbejde og bedre arbejdsvilkår for kvinder. De usikre, lavtlønnede og lavt kvalificerede job, hvor kvinder i dag er overrepræsenteret, er ikke noget at lokke med.
Kvalitet, som er det gennemgående tema i retningslinjerne for 2000, skal også gælde for kvinders arbejde. At få bugt med kønsdiskrimineringen på arbejdspladsen og i de sociale sikringsordninger er en enorm udfordring. Diskriminering af kvinder på arbejdspladsen er ikke bare uproduktiv, men ødelægger også mulighederne for de enkelte kvinder, for kvinder som gruppe og for hele samfundet. Vi skal kort og godt fjerne kønsdiskrimineringen, hvis vi ønsker vækst og menneskelig udvikling. Ligestilling er en investering.

Cocilovo
Hr. formand, da man i 1997 indledte forsøget med Luxembourg-processen og vedtog retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik, var det ud fra den tankegang, at en positiv situation med økonomisk vækst måske ikke i sig selv var nok til automatisk at sikre nogle positive resultater på beskæftigelsesområdet. I dag bekræfter vi denne strategi, denne indsats og disse retningslinjer i en situation, hvor den økonomiske konjunktur som bekendt ikke er nær så gunstig, men snarere er risikofyldt, og det gør vi således først og fremmest ved at benytte os af behovet - som man allerede blev klar over på topmødet i Lissabon - for under alle omstændigheder at skabe overensstemmelse mellem de retningslinjer for den økonomiske politik, der kan vedtages på EU-plan og af medlemsstaterne, og retningslinjerne for beskæftigelsespolitikkerne. Dette gør ikke Luxembourg-processen og retningslinjerne for den økonomiske politik i forbindelse med det, der blev defineret som den åbne samordningsmetode, mindre specifikke. Vi er klar over, at Luxembourg-processen og disse retningslinjer ikke er nok i sig selv, men de er afgørende - eller de kan være det - når det gælder om at optimere indvirkningen på beskæftigelsen og reducere de risici for beskæftigelsen, som også er forbundet med konjunkturudviklingen.
Alt dette sker på nogle betingelser, der både nævnes i Kommissionens forslag - som efter vores mening er positive - og i Parlamentets holdning. Derfor vil jeg kun kort komme ind på dem, det vil sige på hovedpunkterne i dem. Efter vores mening er dette nemlig en proces, der nøje skal følges, kontrolleres og overvåges. Det er ikke tilstrækkeligt at opstille nogle målsætninger, som man herefter - for at overholde subsidiaritetsprincippet - medtager i de nationale beskæftigelsesplaner.
Også når det gælder den konkrete gennemførelse, er det nødvendigt med konsekvens, og derfor anmoder vi om, at man vedtager nogle fælles indikatorer, der er pålidelige og kontrollerbare. Dette skal dog også være tilfældet i medlemsstaterne, så man når de nationale målsætninger, for uden dem bliver det svært herefter at nå EU-målsætningerne, som er gennemsnitlige målsætninger.
Der skal være overensstemmelse med budgetpolitikkerne, også på nationalt, lokalt og regionalt plan. Målsætningerne om kvalitet vedrører ikke blot arbejdssituationen, men skal forene fleksibilitet, dialogen mellem arbejdsmarkedets parter, beskyttelse, rettigheder og sikkerhed. Disse målsætninger omfatter andet og mere end denne situation, og de omfatter således også efteruddannelse, integrations- og arbejdspolitikker for at øge den erhvervsaktive del af yngre arbejdstagere. Endelig - og ikke mindst - er der ligestillingspolitikkerne og de aktive arbejdspolitikker.
Under disse omstændigheder bliver Luxembourg-processens bidrag ikke det eneste, men det bliver uden tvivl afgørende.

Van Lancker
Hr. formand, jeg vil gerne benytte lejligheden til at give fru Weiler en kompliment for hendes betænkning og til at takke Kommissionen for dens ihærdige arbejde for den europæiske beskæftigelsesstrategi.
Ingen vil benægte, at den europæiske beskæftigelsespolitik siden 1997, da vi startede, har tilvejebragt et vist konvergensstress i medlemsstaterne, idet der er opstået stadig større enighed om, hvad aktiv arbejdsmarkedspolitik i Europa kan være.
Det fremgår af den vedvarende forbedring af beskæftigelsesretningslinjerne, selv om jeg dog vil tilføje, at dette fremgår temmelig ensidigt af den første søjle, nemlig beskæftigelsesegnetheden, og at resultaterne vedrørende virksomheders tilpasningsevne trods alt lader meget tilbage at ønske.
Jeg tror på den anden side, at nu, hvor sandhedens time er kommet, nu, hvor det går mindre godt økonomisk, må medlemsstaterne kunne bevise, at målsætningerne fra Lissabon ikke er opstillet med henblik på perioder med højkonjunktur, men også skal gælde nu, nemlig bæredygtig vækst, fuld beskæftigelse og jobkvalitet. Det forudsætter, at medlemsstaterne skal give den en tand til, for samtidig har jeg lagt mærke til, at der dukker en række svagheder op i beskæftigelsesstrategien.
For det første ubegrundet frygt for at fastsætte konkrete målsætninger, for slet ikke at tale om europæiske målsætninger og benchmarking. Jeg synes f.eks., at det er fantastisk, at Rådet har erkendt, at lige muligheder for mænd og kvinder er et spørgsmål om social retfærdighed og økonomisk effektivitet. Men nu vil jeg gerne se konkrete handlinger, nemlig i form af tydelige, kvantitative og konkrete målsætninger for at nedbringe lønforskellene og for at øge antallet af børnepasningspladser.
Jeg håber, fru kommissær, at De vil overvåge dette strengt.
For det andet blandingen af politiske foranstaltninger. Den åbne koordinationsmetode er et interessant politisk instrument på områder, hvor Europa tidligere ikke havde noget at skulle have sagt, og det er udmærket, at det belgiske formandskab har tilføjet aspektet jobkvalitet. For mig er det imidlertid indlysende, fru kommissær, at kollektive aftaler vil være nødvendige på forskellige områder eller social lovgivning, hvis dialogen mellem arbejdsmarkedets parter mislykkes. Derfor er det f.eks. for min gruppe meget vigtigt at vide, om Kommissionen nu, efter at samrådet mellem arbejdsmarkedets parter er mislykket, vil fremlægge et direktivforslag om vikararbejde.
Vikararbejde kan skabe nye chancer. Men hvis dette skal være kvalitetsfyldt arbejde med sociale rettigheder, med fagforeningsrettigheder, med ret til uddannelse og samtidig med garantier for de faste arbejdstagere i brugervirksomheden, skal der nu komme et europæisk direktiv, som giver en række garantier, som bl.a. er foreslået i den fælles erklæring, som Euro-CIETT og UNI-Europa for nylig fremsatte, og det er f.eks. ligebehandling både i vikarbureauerne og i brugervirksomhederne.
Og i anledning af denne forhandling vil jeg, fru kommissær, gerne høre, hvornår De vil forelægge dette direktivforslag for Parlamentet, og hvordan disse væsentlige grundlæggende betingelser opfyldes.

Jensen
Hr. formand, jeg vil også lykønske fru Weiler med hendes betænkning. Jeg er meget enig i hendes påpegning af betydningen af uddannelse og det vigtige i, at man gør en særlig indsats for de ældre på arbejdsmarkedet. Jeg er ikke enig i, at vi fra EU's side skal have et direktiv, der giver nogle rettigheder, men jeg forstår godt, at mange her i salen ønsker, at der lægges særlig vægt og eftertryk på, at man faktisk får sikret en ret til uddannelse. Men det enkelte land skal sørge for det. Beskæftigelsesretningslinjerne giver jo både nogle politiske prioriteter og nogle politiske målsætninger, og så giver de også en ramme for, hvilke midler der skal tage i anvendelse for at nå målsætningerne.
Midlerne er sat op i fire søjler. De arbejdsløse skal gøres bedre kvalificerede til at få job, man skal i højere grad tilskynde dem til at komme i beskæftigelse, det er den første søjle. For det andet skal man fremme iværksætterånd, så vi får skabt flere virksomheder og flere job, bl.a. ved at man fjerner snærende reguleringer og bureaukratiske ordninger. For det tredje skal man fremme tilpasningsevne og fleksibilitet, så konkurrenceevnen i virksomhederne vokser, og for det fjerde skal man fremme mulighederne for at forene arbejdsliv og familieliv, så det bliver en reel mulighed for kvinder at opnå ligestilling på arbejdsmarkedet, så beskæftigelsessituationen for kvinder forbedres.
Der er skrevet mange punkter ind under de fire søjler, og jeg tror, vi er ved at komme til et punkt, hvor det er en overvejelse værd, om vi hænger for meget på denne proces, for jo flere formål vi fylder ind i processen, desto mere risikerer vi også at udvande samarbejdet og måske at tabe det egentlige sigte af syne, nemlig at der bliver skabt flere job, og at vi får de ledige i gang. Når det er sagt, så er jeg meget glad for, at vi denne gang har fået en nyskabelse i retningslinjerne for år 2000, nemlig at man inddrager den lokale og regionale indsats, at man udvikler lokale og regionale beskæftigelsesstrategier, og jeg mener også, at det understreger, at Kommissionen får behov for ressourcer til at gennemføre analyser og studier inden for dette område.

Flautre
En fransk avis gav for nogle dage siden under en overskrift om den generelle indsats mod den tilbagevendende arbejdsløshed udtryk for den panikagtige stemning, som meddelelserne om arbejdsløshedens dårlige tal har medført. På et tidspunkt, hvor en mulig recession tegner sig, kan man endnu en gang beklage, at beskæftigelse ikke er en af prioriteterne i de økonomiske og finansielle retningslinjer.
Jeg minder Dem om, at De Grønne mener, at beskæftigelsespolitikken ikke bør begrænses til kun at følge og dæmpe konsekvenserne af den globale økonomis pludselige spring ved at skabe sikkerhedsnet og ved at hjælpe de udstødte med at finde tilbage til arbejdslivet, for det er netop begrænsningen i Luxembourg-processen, og det er tilsyneladende også begrænsningen i de retningslinjer, som Kommissionen har foreslået for 2002, og det er også begrænsningen i fru Weilers betænkning, der følger denne tankegang.
Kommissionen og Rådet, der beklager, at kun få medlemslande har fulgt opfordringen til at fastsætte mål for beskæftigelsen, har meget belejligt bestræbt sig på at undersøge den kvalifikative virkning af de iværksatte politikker. For at holde fast i denne indstilling stiller vi to ændringsforsalg, hvor der i det første foreslås, at der udarbejdes sammenlignelige statistikker over de forskellige former for beskæftigelse, det vil sige også underbeskæftigelse og delvis arbejdsløshed, og at konsekvenserne af de såkaldte styrkede tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet i forbindelse med inddragelse eller social udstødelse evalueres.
Vores andet ændringsforslag drejer sig om at styrke indsatsen for arbejdskontrollen for at undgå den ødelæggende tilbagevenden til tidsbegrænsede fleksible arbejdskontrakter. Det haster faktisk med at bremse udviklingen mod fattigdom, usikre ansættelsesforhold og lidelser på arbejdet. Vi mangler at udvikle en politik om oprettelse af aktiviteter og arbejdspladser. Snarere end at begræde de dårlige forventninger til væksten, som når man beklager sig over en ikke særlig mild vejrudsigt, bør vi forsøge at lede den i retning af vores mål for social og geografisk sammenhørighed ved f.eks. at træffe beslutninger om de nødvendige kollektive investeringer, herunder de offentlige, og ved at udvikle en europæisk politik til skabelse af arbejdsplader og ikke kun til placering af de arbejdsdygtige.

Schmid, Herman
Hr. formand, jeg vil også takke Barbara Weiler for en udmærket betænkning. I de rapporter fra Kommissionen, der ligger til grund for denne forhandling, antages det, at der ikke skal ske de store forandringer i år, da der skal gennemføres en større evaluering af den første femårsperiode næste år. Vi vil derfor ikke begynde at lave ændringer allerede nu. Dette forhold har naturligvis også været med til at præge den aktuelle betænkning, der handler om noget, som vi allerede har diskuteret tidligere år.
Jeg synes, at ordføreren bidrager med vigtige aspekter såsom kvalitet i arbejdet, uddannelse, erhvervsuddannelse, livslang læring, ligestilling mv. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål stillede en række ændringsforslag til betænkningen, og en del af disse blev vedtaget og indføjet i betænkningen. Disse ændringsforslag bekymrer mig, da nogle af dem lægger meget stor vægt på prisstabilitetspolitikken, budgetrestriktionspolitikken og lign. Det bekymrer mig derfor, at vi er på vej ind i en økonomi, som ikke længere er så stærk som tidligere. Luxembourg-processen har været meget fokuseret på at øge udbuddet af arbejdskraft, men det forudsætter dels, at der findes ledige stillinger, og dels at der føres en økonomisk politik, der skaber arbejdspladser og modvirker tendensen til økonomisk tilbagegang. Derfor mener jeg, at de aktuelle ændringsforslag i den nuværende situation virker hæmmende for en europæisk beskæftigelsesstrategi.
Jeg vil også gerne sige nogle ord om fremtiden. I øjeblikket er man i gang med en række evalueringer. Jeg har haft kontakt med personer, der arbejder med en del af de igangværende forskningsprojekter, og jeg tror, at man bl.a. kommer til at understrege, at der er mangler i gennemførelsen af politikken i medlemslandene. Der er generel enighed blandt dem, der fører arbejdsmarkedspolitik i medlemslandene, men alligevel gennemføres politikken ikke i selve medlemslandene.
Arbejdsmarkedsforvaltningerne har egentlig ikke meget med selve processen at gøre. De fører deres egen politik. Parlamenterne har overhovedet ingen indflydelse, men det er ikke desto mindre dem, der skal finansiere de nationale indsatser, som vi kræver. Derfor er det utroligt vigtigt, at der tages hensyn til specielt parlamenterne, men også til hele den politiske proces i medlemsstaterne, hvis resultatet skal blive vellykket. Jeg tror, at det bliver den store opgave i forbindelse med den kommende evaluering. Det er ikke nok bare at vægte indikatorer og lign. De instanser, der står for finansieringen, og som siden hen administrerer foranstaltningerne, skal også spille en aktiv rolle i processen.

Gallagher
Hr. formand, jeg er glad for at have lejlighed til at tale om fru Weilers betænkning. Hun har peget på arbejdsløshed som et af EU's alvorligste økonomiske og sociale problemer. Dette var sandt indtil den 11. september. Det er nu et endnu større problem på grund af den økonomiske usikkerhed, der altid ledsager en krig.
Hver tolvte EU-borger er arbejdsløs. Det er en uacceptabel situation, som bekymrer alle. Der er endda nogle medlemsstater med endnu større arbejdsløshed. Løsningen af arbejdsløshedsproblemet kræver aktive arbejdsmarkedstiltag. Arbejdsmarkeder fungerer ikke altid optimalt, og medlemsstaterne skal være klar til at overtage ansvaret, når der er behov for det. Luxembourg-processens retningslinjer for beskæftigelsen skal hjælpe medlemsstaterne i forbindelse med fastsættelse af egne beskæftigelsespolitikker.
På den korte tid, som jeg har til rådighed, vil jeg gerne fokusere på de seneste begivenheder, men først vil jeg sige, at der er en række europæiske industrier, som står over for de største vanskeligheder nogensinde. Man må sætte alt ind på at sikre så mange arbejdspladser som muligt. Luftfartsindustrien er hårdest ramt på nuværende tidspunkt, men vi må ikke glemme turistindustrien, som allerede har lidt store tab i år på grund af mund- og klovsygen. I det irske nationale luftfartsselskab, Aer Lingus, udgør de transatlantiske ruter 40% af alle selskabets ruter og 60% af dets indtjening. Irlands placering som østat i EU's nordvestlige periferi skaber særlige omstændigheder, som jeg vil opfordre Kommissionen til at tage hensyn til. Aer Lingus kan simpelthen ikke lukke ned. De økonomiske og sociale konsekvenser ville overgå alt andet inden for EU, og påvirkningen af beslægtede industrier ville være enorm. Vi har behov for særlige hensyn, fordi vi er en østat uden forbindelse til resten af Europa. Kommissionen må se på det med forståelse.

Krarup
Hr. formand, jeg vil ikke aflægge nogen politisk trosbekendelse om de mange detaljerede forslag, der er i betænkningen og i Kommissionens forslag til Rådets beslutning. Langt de fleste er sympatiske og politisk korrekte, og mange afspejler et påtrængende behov, ikke mindst Kvindeudvalgets konklusioner, som Maj Britt Theorin har gjort rede for. Men jeg har nogle almindelige bemærkninger til beskæftigelsespolitikken og EU's arbejdsmarkedspolitik, som jo har været et overordnet tema for en række betænkninger og forslag her i formiddag.
For det første har jeg en bemærkning om virkelighedsopfattelsen. Der er jo meget langt fra betænkningernes og rapporternes ord til den sociale virkelighed. Skrivebordsabstraktionernes budskaber er i vidt omfang en absurd beskrivelse af den sociale virkelighed, og denne beskrivelse vil være aldeles uigenkendelig for Europas enorme hær af arbejdsløse og socialt udstøtte. En tilsvarende distance til virkeligheden afspejler sig flere steder i betænkningen her. Vi ser det f.eks. i punkt F, hvor det fremhæves, at man vender sig mod den holdning, at "arbejdsmarkedsspørgsmål underordnes de overordnede økonomiske retningslinjer". Hvis man spørger efter traktatens konvergenskrav og lignende, så vil man kunne konstatere, at det måske er en smuk ønskedrøm, men der er bare det problem, at den er ude af trit med virkeligheden.
Og dernæst har jeg den bemærkning, at beskæftigelsespolitik og arbejdsmarkedspolitik i almindelighed i vidt omfang består af netop politiske trosbekendelser. På den ene side betyder dette, at vi bevæger os på et område, hvor det er retligt uforpligtende, hvad der besluttes, og det giver jo frit løb for mange gode ord og mange gode forsætter. På den anden siden befinder vi os i vidt omfang på områder, hvor der ikke er hjemmel i traktaten til en egentlig retlig regulering, men det, der ikke er hjemmel til, det kan der måske komme hjemmel til, jeg tænker f.eks. på henvisningen til harmonisering af de sociale ordninger, skattepolitik mv. Men jeg minder om, at vi i Danmark om alle de gode forsætter siger, at "vejen til helvede er brolagt med gode forsætter".

Ilgenfritz
Hr. formand, vi går alle ind for et højere beskæftigelsesniveau, det vil sige for fuld beskæftigelse. Men på hvilken måde? Hvad angår spørgsmålet om, hvordan vi vil nå dette mål, er der dog betydelige forskelle. Mange slår udelukkende til lyd for, at vi træffer yderligere foranstaltninger for arbejdstagerne Men det alene kan ikke opfylde målet. Vi må så absolut gennemføre foranstaltninger på både arbejdstager- og arbejdsgiversiden. Men det betyder også, at vi i fællesskab konsekvent må arbejde for en varig forbedring af de økonomiske rammebetingelser for vores små og mellemstore virksomheder. De giver beskæftigelse til to tredjedele af den samlede europæiske arbejdsstyrke. Deres kapacitet skal øges ved også at lette adgangen til yderligere og billigere finansiering og ved at nedsætte skattebyrden væsentligt.

Mann, Thomas
Hr. formand, arbejdsløshed er det alvorligste problem for den europæiske økonomi. Særligt hårdt ramt er unge, kvinder, ældre og handicappede. Der mangler adgang til uddannelse, erhvervs- og videreuddannelse, omskoling og naturligvis til job. Men de svagere parter skal styrkes solidarisk. Fru Weiler hat ret, når hun fremhæver topmødet i Luxembourg i 1997. Efter at retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken er blevet vedtaget, har medlemsstaterne bekendt kulør. Der er fremskridt inden for livslang uddannelse, anvendelse af velfungerende fremgangsmåder, inddragelse af arbejdsmarkedets parter og handlingsplaner for lokal og regional beskæftigelse. Men der mangler stadigvæk især incitamenter til aktivt at søge arbejde og investere i forskning og udvikling, en nedbringelse af skattebyrden på arbejde samt strukturreformer.
Jeg savner langsigtede strategier i betænkningen, ikke hektiske foranstaltninger til imødegåelse af perioder med vækststagnation. Man kan ikke skyde skylden for alt på de tragiske begivenheder den 11. september. Man blev nødt til at korrigere vækstprognoserne væsentligt, for Tysklands vedkommende fra 3% i januar til 0,75% i denne uge. Forbundskansler Schröder vil ikke nå sit mål, nemlig at komme ned på 3,5 millioner arbejdsløse i valgåret, da tallet formodentlig vil stige til 3,8 millioner. Her ryster den såkaldte rolige hånd.
Der vil være behov for yderligere 2,5 milliarder euro til arbejdsløshedsunderstøttelse og det tyske arbejdsløshedsdirektorat. Når den tyske vækstmotor begynder at hakke i det, så har det følger for hele EU. Det er på høje tid med økonomiske lettelser for SMV. Netop i en lavkonjunkturperiode må man ikke også hæve skatterne. Skattereformer skal fremskyndes, og medlemsstaterne skal spille en mere aktiv rolle i bekæmpelsen af sort arbejde og skatteunddragelse. Jeg opfordrer arbejdsmarkedets parter til at udforme arbejdskontrakterne mere fleksibelt og modernisere arbejdsorganisationen yderligere. Jeg sætter i den forbindelse min lid til de ansvarsbevidste lederes og arbejdstageres ekspertise og engagement.

Andersson
Hr. formand, jeg vil også starte med at takke ordføreren for en udmærket betænkning. Når vi ser tilbage på det relativt korte tidsrum, hvor vi har arbejdet med beskæftigelsespolitikken i EU, må vi konstatere, at den har været relativt vellykket. Beskæftigelsesniveauet er steget, arbejdsløsheden er faldet, og det er et fremskridt.
Men når der bliver lavkonjunktur, kommer sandhedens time, og så tror jeg, at behovet for en koordineret beskæftigelsespolitik er endnu større end tidligere. Selv om det i øjeblikket ser godt ud, så er der fortsat mangler. Én mangel er andelen af kvinder på arbejdsmarkedet. Det er ikke bare sådan, at der er langt færre kvinder end mænd, men kvinderne er samtidig overrepræsenterede i atypiske job og job med utryghed på arbejdsmarkedet - også i lande med en meget høj erhvervsfrekvens blandt kvinder.
Der findes også mangler, hvilket vi er blevet gjort opmærksom på i de seneste år, når det gælder de ældre arbejdstagere. Det er egentlig en skam, at så lille en del af befolkningen mellem 55 og 65 år arbejder. På dette område er der brug for en mængde foranstaltninger vedrørende arbejdsmiljø, kompetenceudvikling m.m., hvis vi skal kunne hæve disse tal. Der findes også meget store regionale forskelle, og for grupper som indvandrere og handicappede er beskæftigelsesniveauet fortsat meget lavt.
Jeg glæder mig over diskussionen om jobkvalitet, og at det ikke blot handler om at skaffe flere arbejdspladser, men også om at forbedre jobkvaliteten. På dette område er der imidlertid behov for en lang række tiltag. Det gælder naturligvis arbejdsmiljøet - ikke mindst de nye arbejdsmiljøproblemer vedrørende stress, udstødelse, udbrændthed og lign. men det gælder også livslang læring. Jeg tror, at det måske er det helt centrale spørgsmål, hvis vi skal have økonomisk vækst og skabe flere arbejdspladser i fremtiden, og derfor støtter jeg denne generelle rettighed.
Jeg ønsker egentlig en aftale, en rammeaftale, på europæisk niveau, hvor arbejdsmarkedets parter bliver enige om denne ret. Jeg ved ikke, om det er muligt, og hvis ikke, må Kommissionen handle, men det ville være den bedste løsning. Siden hen må man afpasse denne ret efter kompetenceudviklingen på nationalt niveau inden for de forskellige sektorer.
Til sidst har jeg et synspunkt om den åbne koordinationsmetode. Den åbne koordinationsmetode findes parallelt med lovgivningen på det arbejdsretlige område og arbejdsmiljøområdet. Den åbne koordinationsmetode er god, men den har mangler inden for den demokratiske kontrol og åbenheden. Vi skal håndhæve Europa-Parlamentets indflydelse på denne proces. Dens betydning har været voksende i lang tid, og den har fungeret relativt godt, men den demokratiske kontrol er bristefærdig.

Brie
Hr. formand, fru Weiler, jeg er enig med Dem i mange af Deres vurderinger og konklusioner. Jeg synes også, at meget af det, som Kommissionen har fremlagt, er udtryk for et klart fremskridt. Jeg vil også gerne lykønske Dem, fru Weiler, med Deres arbejde, men også gøre opmærksom på tre store problemer, som jeg i realiteten ser, som ikke er helt så positive som fremstillet i nogle af Kommissionens vurderinger eller i betænkningen.
Det første problem er strategien med at basere fuld beskæftigelse inden 2010 på en vækstrate på 3%. Det har jeg fra starten af ment var illusorisk. Men problemet her er, at andre former for arbejdsløshedsbekæmpelse er blevet ladt ude af betragtning. Desværre er man jo selv i forhold til Socialdemokraterne allerede isoleret, hvis man i dag går ind for arbejdstidsnedsættelse. Der bliver taget endnu mindre hensyn til elementer til en tredje økonomisk sektor for sociale, økologiske og kulturelle tjenesteydelser eller også økologisk omlægning.
Det andet problem er - hr. Andersson har netop gjort opmærksom herpå - spaltningen af den beskæftigelsespolitiske udvikling. Der findes naturligvis nogle positive tendenser. Der er kommet flere teknikere, ingeniører og overordnede funktionærer i arbejde. Der findes virkelig nogle, som har profiteret af moderniseringen. Men skyggesiden er en væsentlig stigning i deltidsbeskæftigelsen - navnlig hos kvinder ligger andelen i EU nu på 45,7%.
Det tredje problem vedrører jobkvalitet, som De bragte på bane, men efter min mening er den sociale værdi af arbejde i stor udstrækning blevet ignoreret. Arbejdskontraktretten bliver gjort mere fleksibel, men i virkeligheden bliver den lempet. Lavtlønssektoren bliver fremmet. Langtidsledige får endog begrænset deres ret til frit at vælge et erhverv. Netop fordi disse ting er langsigtede, er vi efter min mening tvunget til at træffe foranstaltninger med al mulig sensibilitet, så der ikke opstår en ny social spaltning.

Bastos
Hr. formand, jeg vil gerne først lykønske ordføreren, fru Weiler, for hendes gode betænkning. Europa-Parlamentet har varmt støttet de kvantitative målsætninger, som Det Europæiske Råd i Lissabon og i Stockholm har opstillet for både den generelle og for kvindernes og de ældre borgeres beskæftigelsesfrekvens. Arbejdsløsheden udgør, således som det her er blevet sagt, et af de alvorligste økonomiske og sociale problemer i EU, og i øjeblikket er en ud af 12 borgere uden arbejde, hvor de værst ramte grupper er kvinder, unge, ældre, handicappede og medlemmer af de etniske mindretal.
Retningslinjerne for beskæftigelsen i 2002 må i alle henseender suppleres med kvalitative målsætninger. Det er derfor vigtigt, at der vedtages særlige foranstaltninger til fordel for økonomisk og social samhørighed for de mindre udviklede og strukturelt tilbageblevne regioner. En af beskæftigelsesstrategiens søjler, iværksætterkultur, sigter på at fremme oprettelse og vækst af SMV, der udgør et stort beskæftigelsespotentiale, og her behøver man blot se på de data, som Eurostat for nylig har fremlagt, hvoraf fremgår, at små virksomheder med mellem en og ni medarbejdere står for den største stigning i beskæftigelsen i EU.
Færre bureaukratiske og beskatningsmæssige byrder fremhæves helt rigtigt som et middel til at stimulere oprettelse af virksomheder og disses vækst. Vi må imidlertid også pege på, at der skal ydes aktiv støtte til opbygning af en infrastruktur, der kan befordre forskning og udvikling, faglig og livslang uddannelse, så der sikres kvalitet og kontinuitet i beskæftigelsen. Vi er alle klar over, at EU kun bliver en vidensbaseret økonomi, hvis alle medlemsstaterne har investering i de menneskelige ressourcer som fundamental prioritet.

Laguiller
Mens Europa-Parlamentet forhandler om en betænkning om beskæftigelsespolitikken, hvor konkurrencen lovprises, og hvor det hævdes, at markedets socialøkonomi har bevist sit værd, har denne markedsøkonomi lige skabt næsten 4.000 nye ofre, 4.000 kvindelige og mandlige ansatte hos Moulinex, som er blevet smidt på gaden.
Jeg nævner Moulinex, fordi meddelelsen lige er kommet. Men jeg kunne nævne snesevis af andre virksomheder i andre europæiske lande fra Philips til Siemens over flere luftfartsselskaber. Det er en dramatisk begivenhed for flere tusinde arbejdere og en katastrofe for de regioner, der bliver ramt. Jeg ønsker at udtrykke min medfølelse med arbejderne på disse virksomheder og min harme over deres chefers holdning, hvor arbejderne, som har bidraget til deres rigdom, har betalt prisen for deres økonomiske skuffelser, og som nu står uden arbejde og uden løn ofte efter flere års arbejde.
Disse arbejdere har under ingen omstændigheder nydt godt af virksomhedernes opgangsperioder, og de kan på ingen måde drages til ansvar for virksomhedernes vanskeligheder. De europæiske institutioner og regeringerne værner om denne oprørende situation, hvor man kaster sig over arbejdstagerne, så virksomhedsejerne kan beholde deres formue. De beløb, der er nødvendige for at finansiere bevarelsen af arbejdspladser, bør tages fra den formue, som tidligere og nuværende aktionærer har samlet, og fra bankernes beholdninger.
Uden denne politiske vilje reduceres de store ord om beskæftigelsespolitikken til en vag omgang snak. Jeg advarer Dem om, at arbejderne ikke finder sig i det for evigt, og at såvel chefernes griskhed som underdanigheden i politikkerne på området til sidst vil være årsag til en social eksplosion. Og en ægte beskæftigelsespolitik er nødvendig her, for den forhindrer dem, der er blevet rige på andres arbejde, i at lægge ansvaret fra sig.

Smet
Hr. formand, jeg vil gerne i anledning af den nuværende evaluering af beskæftigelsesprocessen henlede Kommissionens og naturligvis også Parlamentets opmærksomhed på to punkter.
For det første selve koordinationsmetoden. Det er blevet en eftertragtet metode i den sociale sektor, og det gælder for en række temaer, som falder ind under de nationale beføjelser, men som skaber fælles problemer i alle europæiske lande. Således kan fælles målsætninger prioriteres.
Men metodens succes afhænger, fru kommissær, i betragtning af at det ikke drejer sig om en obligatorisk mekanisme, af det moralske og politiske pres, som kan udøves. Deri spiller opmærksomhed fra medierne en væsentlig rolle. Beskæftigelsesprocessen via den åbne koordinationsmetode har allerede været i gang i fem år, og man mærker en meget stærkt svigtende opmærksomhed. Mediernes opmærksomhed aftager, og som følge deraf formindskes presset på de nationale regeringer, for at de seriøst skal tage hensyn til målsætningerne og til Rådets og Kommissionens årlige kritik af deres nationale handlingsplan.
Den åbne koordinationsmetode har kun succes, hvis der fortsat eksisterer et konvergensstress, og man skal bestræbe sig på at lade dette fortsætte med at eksistere. Spørgsmålet er således, hvordan man kan holde presset, og jeg synes, at dette skal være et af de afgørende punkter i evalueringen.
Og så er der det andet punkt, nemlig bedste praksis. Man har i de forskellige betænkninger opsummeret forskellige former for bedste praksis for de nationale medlemsstater. Spørgsmålet er: Hvorvidt føres der en politik med henblik på virkelig at lære noget af denne bedste praksis? Hvor mange medlemsstater er begyndt at besøge andre medlemsstaters projekter? Hvor mange former for bedste praksis er drøftet i de forskellige medlemsstater? Det er en af metoderne til alligevel at forbedre beskæftigelsespolitikken, selv om presset formindskes.
Jeg beder således om, at disse to punkter undersøges i evalueringen.

Diamantopoulou
Hr. formand, det er fjerde gang, beskæftigelsesstrategien forhandles offentligt i Europa-Parlamentet. Beskæftigelsesstrategien er virkelig blevet en del af den europæiske debat, men det er første gang, at det bredere, økonomiske miljø er ugunstigt, og at folk er urolige. Så selv om vi ikke ønsker af skabe frygt eller panik, er det tydeligt, at situationen i år er vanskeligere, og desuden vil starten af året også fremvise problemer, hvad angår beskæftigelsen og den økonomiske udvikling.
Mange medlemmer har sat spørgsmålstegn ved målsætningen fra topmødet i Lissabon, altså om den er realistisk eller ej, og om det specifikke forslag er tilstrækkeligt i en tid, hvor scenen har ændret sig. Det er rigtigt, at de analyser, der er foretaget, for at vi kan nærme os forslagene til retningslinjerne, er baseret på de meget positive resultater i 2000, måske på det mest positive billede af beskæftigelsen og skabelsen af nye arbejdspladser i Europa i de sidste 20 år.
Nu er situationen anderledes. Kan vi så fortsætte inden for samme rammer? Kan vi så fortsætte med samme tilgang til beskæftigelsesstrategien? Det spørgsmål stillede hr. Schmid meget tydeligt. Jeg tror, at vi skal starte med følgende konstateringer: På grund af de reformer, der er sket på arbejdsmarkedet de seneste år, og på grund af det fælles finansielt sunde grundlag, som medlemsstaterne har opnået i arbejdet med ØMU'en, er EU i en meget bedre position til at kunne klare kriser end før i tiden. Jeg skal blot erindre om tidligere kriser, hvor forskelle og svingninger i de europæiske landes valutaer uddybede kriserne i voldsom grad. I dag er vi altså i bedre, meget bedre, stand til at bekæmpe kriser.
Selv om der måtte opstå større problemer i fremtiden, har vi jo tydeligvis redskaber såsom den finansielle rentepolitik og de spillerum, der er fastsat i stabilitetspagten. Men det er vigtigt, at vi bevarer beskæftigelsesstrategien uændret. Det er ligeledes vigtigt, at vi ikke skrider til kortsigtede ændringer, men bevarer vores mål og intensitet i realiseringen af beskæftigelsesstrategien. Det ville være et stort tilbageskridt i den nuværende fase, hvis medlemsstaterne ikke koncentrerede sig om arbejdet med at implementere beskæftigelsesstrategien som aftalt.
Der findes nogle meget specifikke politikker, som medlemsstaterne skal udvikle, nemlig om målet for beskæftigelsesgraden, behovet for at integrere politikker om kvaliteten af arbejdet, en bedre forvaltning af ændringerne, især omstruktureringerne i virksomhederne, investeringen i menneskelige ressourcer og ligestillingspolitikkerne, hvor jeg må betone, at der efter vores vurdering af rapporten om beskæftigelse har været ret mange nedslående resultater. Medlemslandene har ikke vægtet ligestillingspolitikken så meget, som de burde.
I de foreslåede retningslinjer er der ikke sket store ændringer. Først og fremmest fordi vi sidste år foretog ændringer, hvor vi tog hensyn til budskabet fra Lissabon, og fordi vi befandt os i en mere generel evalueringsproces. De ændringer, vi foreslår, har tre grundlæggende elementer. Det første er behovet for nationale mål. Medlemsstaterne bør opstille nationale mål for beskæftigelsen. Det andet er behovet for politikker om kvaliteten af arbejdet, og det tredje er bekæmpelsen af den øgede lønforskel mellem kønnene. Man ser desværre stadig en stor forskel på helt op til 15% af lønnen for lige arbejde mellem mænd og kvinder.
Med hensyn til Europa-Parlamentets forslag til afstemning vil jeg især gerne takke fru Weiler for hendes meget seriøse tilgang og påpege, at vi er absolut enige i Deres omtale af spørgsmålet om rationalisering af procedurerne og sammenhæng i de delprocedurer, der findes inden for EU, og at vi skal i gang med en ny ramme for pakken til næste år. Jeg er også helt enig med Dem i behovet for sammenhæng mellem de generelle retningslinjer for finanspolitikken og retningslinjerne for beskæftigelsen. Her må jeg igen påpege enigheden mellem Parlamentet og Kommissionen samt det synspunkt, der er opstået i Rådet, nemlig at spørgsmål vedrørende arbejde bør behandles inden for rammerne af retningslinjerne for beskæftigelsen, og at retningslinjerne for beskæftigelsen bør være absolut tydelige politikker om de økonomiske retningslinjer.
Der findes mange punkter, der er identiske, og hvor der hersker enighed, f.eks. spørgsmålet om arbejdsmarkedets parter og deres rolle, spørgsmålet om smidighed og sikkerhed på arbejdsmarkedet, og som svar til fru Van Lancker vil jeg gerne fortælle, at Kommissionen har forpligtet sig til inden udgangen af året at stille et forslag til direktiv på grund af arbejdsmarkedets parters fiasko. Forslaget er under udarbejdelse i øjeblikket. Det er et fælles synspunkt, at det er nødvendigt at samarbejde med ansøgerlandene, så de kan integrere beskæftigelsesstrategierne, og at det er nødvendigt at intensivere politikkerne om ligestilling mellem de to køn.
I Deres tekst er der forslag om ændringer af retningslinjerne. Europa-Kommissionen vil undersøge mange af dem. Særligt vigtige punkter, som jeg gerne vil komme ind på, er den utilstrækkelige orientering om de finansielle midler, som medlemsstaterne afsætter til implementering af strategien, behovet for en rammeordning mellem arbejdsmarkedets parter og medlemsstaterne om anvendelse af livslang læring i virksomhederne, behovet for at forbinde målet for mobilitetsfremme med en formindskelse af de regionale uligheder, en forstærket bekæmpelse af sort arbejde - og her indgår også spørgsmålet om indvandring, som fru Weiler i særlig grad omtalte i sin mundtlige fremstilling - samt behovet for at bekæmpe arbejdsmarkedets særlige forhindringer for kvinders deltagelse.
Mine damer og herrer, ærede medlemmer, vi må forelægge et revideret forslag for Rådet, som skal tage hensyn til de omtalte spørgsmål i løbet af de kommende uger. Jeg vil varmt takke Dem for den åbne og meget interessante forhandling om retningslinjerne her i Parlamentet, idet den styrker beskæftigelsesstrategiens ord og rolle i den bredere, europæiske politik.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Diamantopoulou!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Risici på grund af fysiske agenser (vibrationer)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0320/2001) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning (7914/1/2001/REV 1 - C5-0293/2001 - 1992/0449(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (vibrationer) (16. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (Ordfører: Thorning-Schmidt).

Thorning-Schmidt
Hr. formand, Ministerrådet har fremlagt en fælles holdning om mekaniske vibrationer. Der er rigtig mange gode ting i den fælles holdning. Det bedste er, at det er lykkedes at blive enig om et kompromis i Rådet. Det betyder, at der nu er en bred anerkendelse af, at vibrationer udgør en sundhedsrisiko. Både når der er tale om hånd-/armvibrationer og helkropsvibrationer. Det er også godt, at alle tre institutioner synes at være enige om en metode til at begrænse disse vibrationer. Nøglen til denne metode er, at der parallelt indføres aktionsværdier og grænseværdier, der aldrig bør overskrides. I udvalgsbehandlingen har vi talt meget om grænseværdierne. Men det er egentlig lidt synd, for det er faktisk aktionsværdierne, der er de vigtigste. For når aktionsværdierne overstiges, har arbejdsgiveren pligt til at gøre noget, at handle og at forebygge ved at ændre på arbejdets organisering. Lige præcist den metode giver fleksibilitet og lægger vægt på forebyggelse frem for påbud. Og jeg synes, det er meget ærgerligt, at netop fleksibiliteten og understregningen af det præventive slet ikke er blevet anerkendt af forslagets modstandere her i Parlamentet. Det er meget synd, i betragtning af at de selv ofte taler om fleksibilitet og prævention frem for påbud.
Men der er desværre også mindre heldige sider af dette forslag fra Ministerrådet. Der er en række forringelser i forhold til Kommissionens oprindelige forslag, og derfor har det været nødvendigt at stille nogle ændringsforslag. Jeg vil gennemgå et par af dem. Ændringsforslag nr. 1 minder om, at vi stadig mangler direktiverne om de resterende fysiske agenser. Vi ved, at støjdirektivet er på vej, men vi venter nu utålmodigt på det sidste, og det ville være passende, hvis Kommissionen i dag ved at acceptere vores ændringsforslag ville sige til os, at de er lige så optaget af at få disse direktiver på plads, som vi er. Vi har ventet i mange år.
Ændringsforsalg nr. 2 er helt centralt. Som sagt er det godt, at Rådet kunne blive enig om at fastsætte en grænseværdi, men når man ser på, hvor høj den egentlig er, så forstår man også, hvordan det kunne lykkes. Med forslaget på 1,15 m/s2 er der sket en kraftig forringelse. Og i betænkningen foreslås derfor en grænseværdi på 0,8 m/s2. Vi ved fra de internationalt anerkendte ISO-standarder, at man med sikkerhed kan sige, at der er sundhedsmæssige risici ved påvirkninger på over 0,8 m/s2. Derfor er det mere rimeligt at sætte en grænseværdi, hvor beskyttelsen af arbejdstagerne faktisk vil være reel. Der er ikke tale om en stramning, der foreslås blot en tilbagevenden til det niveau, som Kommissionen selv har foreslået i den første behandling, og der foreligger ikke ny viden, der kan begrunde, at man vælger en anden grænseværdi.
Nogle her i Parlamentet har gentaget og gentaget, at der ikke er et endeligt bevis for sammenhængen mellem helkropsvibrationer og skader. Men det passer simpelthen ikke. Der er en ganske tydelig sammenhæng mellem stærke vibrationer og skader. Det er videnskaben enig om. Det er rigtigt, at vi ikke kan sætte klare tal på, hvor mange mennesker der vil komme til skade ved en bestemt grænseværdi. Men sådan vil det altid være, når der er tale om arbejdsmiljø og mennesker. I sådanne tilfælde skal man bruge forsigtighedsprincippet, og det foreskriver traktaten faktisk også.
Ændringsforslag nr. 5 foreslår kortere overgangsperioder end det, den fælles holdning lægger op til. Det er klart, at det skulle kunne lade sig gøre i praksis ude i det virkelige liv. Men med den fælles holdning vil vi nå op på overgangsperioder på op til 12 år, og så lang tid giver det næsten ikke mening at lovgive for. Endelig har jeg på vegne af min egen gruppe og PSE og ELDR stillet et ændringsforslag, der åbner mulighed for at undtage landbrug og skovbrug fra grænseværdierne for helkropsvibrationer. Vi har fundet et kompromis, hvor landbrug og skovbrug i lighed med luftfart og søfart får mulighed for at blive undtaget for de her grænseværdier for helkropsvibrationer. Det har vi gjort, fordi vi er blevet i tvivl om, hvorvidt landbruget faktisk kan overholde disse betingelser.
Lad mig i denne forbindelse understrege to ting. For det første mener jeg, at konsekvensberegningerne fra landbrugets side har været stærkt overdrevne og dermed ikke seriøse. Det er blevet hævdet, at landmændene kun ville kunne arbejde to timer om dagen. Det mener jeg er forkert. Jeg tror faktisk, at man i beregningerne har glemt, at direktivet kun gælder for ansatte og ikke for selvstændige. Det andet, der er vigtigt at få sagt, er, at dette kompromisforslag ikke betyder, at vi opgiver at bekæmpe de skadelige vibrationer inden for landbruget. Det betyder blot, at vi vælger en anden metode, og det er værd at understrege, at aktionsværdierne stadig skal overholdes. Jeg håber, at Kommissionen og Rådet vil tage positivt mod vort forslag. Jeg håber også, at vi vil få en stor opbakning til forslagene her i salen. Den foreliggende tekst er afbalanceret og rimeligt og opfylder hovedformålet med dette direktiv, nemlig at sikre fleksibilitet på arbejdspladserne, samtidig med at arbejdstagerne sikres den nødvendige beskyttelse mod de sundhedsskadelige vibrationer på arbejdspladsen.

Hermange
Hr. formand, det direktivforslag, som er til andenbehandling, er en del af de foranstaltninger, der sigter mod at forbedre arbejdstagernes sikkerhed og helbred, hvilket er et mål, som - som De ved - Europa-Parlamentet med rette er meget opmærksomt på.
Men det drejer sig imidlertid om at finde den rette balance mellem kravet om sikring af arbejdstagernes sikkerhed og helbred på den ene side og en sikring af, at gennemførelsen af direktivet ikke fører til overdrevne udgifter for virksomhederne og særligt for de små og mellemstore virksomheder på den anden side. Faktisk ville en vedtagelse af alt for restriktive grænseværdier for eksponering, som i praksis rent teknisk ville være meget svære at overholde, reelt skade arbejdstagernes interesser, dels fordi dette ville tvinge dem til at begrænse arbejdstiden med to timer om dagen, dels fordi en manglende gennemførelse af grænseværdier ville reducere deres reelle beskyttelse kraftigt.
Da det kun drejer sig om ét område - vibrationer - er det ligeledes nødvendigt at være opmærksom på den skrøbelige aftale, der var vanskelig at opnå, mellem de forskellige nationale forordninger og ikke at påtvinge de berørte sektorer og industrier yderligere overdrevne krav.
Og i denne sammenhæng vil jeg sige, at vores udvalg ikke har kunnet arbejde på grund af en alt for presset tidsplan. Vi har ikke inden for den ønskede tid kunnet høre alle de ansvarlige personer på dette område, og det beklager jeg.
Vores gruppe mener derfor, at de ændringsforslag, der er vedtaget af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, er et rimeligt acceptabelt kompromis mellem kravene om arbejdstagernes beskyttelse og den europæiske industris konkurrenceevne. Gruppen mener dog, at indførelsen af en mulighed for undtagelser for landbrugs- og skovbrugssektoren er nødvendig i den udstrækning, som den nuværende teknik og hyppigheden af fornyelsen af maskiner i disse sektorer umuliggør en effektiv gennemførelse af grænseværdier for eksponering.
Personligt og særligt i forbindelse med det arbejde, som vi har udført i sidste uge, ønsker jeg at takke ordføreren for det konstruktive samarbejde. Jeg håber, fru kommissær, at denne åbenhed i forbindelse med et forlig med Rådet vil bidrage til, at der kan findes en mellemoverenskomst, så direktivet kan vedtages inden for en rimelig frist.

Hughes
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, fru Thorning-Schmidt, for den fantastiske måde, hvorpå hun har håndteret dette meget tekniske emne, både på udvalgsplan og i plenarforsamlingen.
Min far og hans brødre og faktisk alle mænd i min familie arbejdede i kulminerne i det nordøstlige England, og de modtog næsten alle kompensation for både "hvide fingre", som forårsages af hånd-/armvibrationer, og industriel hørenedsættelse. Dette forslag om fysiske agenser er efter min opfattelse meget reelt.
Vibrationer har tidligere været et stort problem. Men det er stadig et stort problem, og det ses af de forskellige sektorers overvældende lobbyisme over for alle parlamentsmedlemmer i forbindelse med forslaget. Jeg vil gerne gentage ordførerens udtalelse om de øvrige elementer i det oprindelige direktiv om fysiske agenser. Det oprindelige direktiv om støj fra 1986 skulle have været gennemgået i 1991. Nu er der gået 10 år, og der har ikke været nogen revidering af den eksisterende lovgivning om støj.
Med hensyn til optisk stråling var man kun lige begyndt at bruge laser i industrien, da det oprindelige forslag blev udarbejdet. Nu anvendes laser overalt, og vi må opdatere eller gennemføre lovgivning på EU-plan med hensyn til felter og bølger. Vi bombarderes med felter og bølger af alle typer og styrker i vores hjem og på vores arbejdspladser. Det vil stige voldsomt på grund af udviklingen, f.eks. i forbindelse med den nye blue tooth-standard. Alle disse udestående elementer bliver mere og mere presserende, og jeg håber, at Kommissionen vil fortsætte det gode arbejde med at bryde den passivitet, der har eksisteret i Rådet indtil nu.
Ordføreren har introduceret en række vigtige ændringsforslag i sin betænkning, men det vigtigste er nok ændringsforslag 2 om helkropsvibrationer. Ændringsforslag 2 repræsenterer et kompromis mellem Kommissionens oprindelige forslag og den fælles holdning, og jeg håber, at ændringsforslaget vil få Parlamentets støtte.
Der har været en voldsom lobbyisme, især i forbindelse med helkropsvibrationer. Der er generel enighed om behovet for foranstaltninger i forbindelse med hånd-/armvibrationer, men lobbyister for industrien har arbejdet hårdt på at overbevise medlemmerne om, at der ikke er sammenhæng mellem helkropsvibrationer og skader. Jeg ved med sikkerhed, at Kommissionen har mindst 17 kasser med sager, der beviser forbindelsen mellem udsættelse for helkropsvibrationer og skader. Det vanskelige er at udrede, i hvor høj grad skaden er direkte forårsaget af helkropsvibrationer, og i hvor høj grad andre faktorer, f.eks. dårlig ergonomi eller dårlig holdning, spiller ind. Der er en forbindelse, og der skal handles. Jeg håber, at ordføreren får støtte i forbindelse med dette spørgsmål.
Ordføreren har endvidere nævnt et kompromis til undtagelse af landbruget. Det har vist sig at være nødvendigt at indføre et sådant kompromis. Undtagelsen vil strække sig over fem år, hvis den bliver vedtaget. Jeg ville ønske, at det kunne undgås, men det er nødvendigt for at sikre politisk enighed under afstemningen i dag. Hvis kompromiset vedtages, må Kommissionen ikke benytte sig af sit sædvanlige trick med at vente fem år med at vurdere de videnskabelige beviser og udarbejde et forslag. Det forberedende arbejde skal gøres, så der kan handles hurtigt efter de fem år.
Det, som vi prøver at opnå i forliget ud over forhandlingen og afstemningen i dag, er en balance mellem aktionsværdier og grænseværdier, som industrien kan acceptere og gennemføre. Vi ønsker samtidig at indføre bestemmelser om forbedret udstyr, både i forhold til vibrationer og ergonomi. Jeg håber, at denne betænkning får støtte i dag.

Lynne
Jeg vil især beskæftige mig med helkropsvibrationer. Som allerede nævnt er det helt klart, at "hvide fingre" kan forårsages af helkropsvibrationer, men jeg mener ikke, at der er tilstrækkelige beviser på, at helkropsvibrationer udgør en stor sundhedsrisiko for arbejdstagere. Der er en lille sundhedsrisiko, men selv ISO-standarderne fastsætter, at der ikke er nogen kvantitativ sundhedsrisiko, så jeg mener, at det vil være vanvittigt at lægge ekstra byrder på industrien uden yderligere videnskabelige beviser.
Jeg er glad for, at ordføreren har indset, at vi har brug for et kompromis med hensyn til landbruget, så jeg opfordrer alle til at stemme for ændringsforslag 11. Dette vil undtage landbruget og skovbruget i fem år, hvorefter Parlamentet vil vurdere yderligere forskning og videnskabelige beviser. Hvis vi ikke stemmer for kompromiset i ændringsforslag 11, mener jeg, at det vil være umuligt at høste i hele EU. Hvis vi ikke stemmer for kompromiset, vil f.eks. traktorførere kun kunne køre traktor i 2-4 timer ud af 8 timer, og det er med en grænseværdi på 0,8 m/s2, som ordføreren foreslår. Selv om landbruget og skovbruget er undtaget, må vi tilbage til den fælles holdnings grænseværdi på 1,15 m/s2 i stedet for de 0,8, som ordføreren foreslår, for ikke at skabe kolossale problemer for andre dele af industrien som f.eks. maskinindustrien, minedriften og byggebranchen. Jeg opfordrer derfor indtrængende til ikke at stemme for ordførerens holdning, men støtte den fælles holdning og stemme for ændringsforslag 11 og imod ændringsforslag 2, 4, 12 og 9.

Bouwman
Hr. formand, jeg synes, at ordføreren har gjort et fortræffeligt stykke arbejde. Jeg har beskæftiget mig med rådgivning af samarbejdsudvalg, fagforeninger og erhvervslivet, bl.a. på området arbejdsvilkår. Jeg har måttet konkludere, at vi i Nederlandene - men det gælder også for andre medlemsstater, bemærk bedste praksis - i de sidste 15 år har arbejdet med ISO-standard 2631, således som fru Thorning-Schmidt har anbefalet og støttet. Først i sidste instans har vi omsider besluttet at støtte fru Hermanges ændringsforslag.
Jeg er egentlig enig i, at man ikke blot skal se på det, som erhvervslivet siger. Der er også andre sider. Fagbevægelsen f.eks. har sagt, at det ikke kun drejer sig om eksponering i forbindelse med sundhed, men f.eks. også om træthedssymptomer. Derfor bør standarden egentlig være strengere, end det er tilfældet nu på grundlag af manglende sikkerhed. Dette aspekt har jeg endnu ikke hørt her, og det bør egentlig føre til en mellemvej.

Pérez Álvarez
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at lykønske ordføreren for hendes fremragende indsats, og når det er sagt, så lad mig minde om, at der i første afsnit i artikel 31 i EU's charter om grundlæggende menneskerettigheder står, at enhver arbejdstager har ret til sunde, sikre og værdige arbejdsforhold. Det er en bred erklæring inden for kapitlet om solidaritet, hvor ikke kun foranstaltninger mod de risici, der åbenlyst springer i øjnene (risiko for fald, risiko i forbindelse med et ætsende materiale), passer ind, men også foranstaltninger til forebyggelse af de risici, der kunne blive overset af de fleste mennesker, der ikke er eksperter på området. Det er tilfældet med de risici, som minearbejdere, bygningsarbejdere og transportarbejdere er udsat for. Ifølge de lærde drejer det sig om i alt 24% af arbejdstagerne i Europa, både når der er tale om hånd-/armvibrationer, der giver sig udslag i "hvide fingre", formindsket trykkraft osv., og helkropsvibrationer (rygsmerter, lumbago, brok osv.).
Fru kommissær, det er på sin plads at minde om, at disse foranstaltninger ikke bør begrænses til fysiske agenser i tilfælde af vibrationer, men også bør omfatte støj, bølger og elektromagnetiske felter, optisk stråling osv., og alt dette skal ske med den overgangsperiode, der er nødvendig for en tilpasning til de krav, der udspringer af vedtagelsen af disse beslutninger. Jeg er overbevidst om, at alle arbejdsgivere og arbejdstagere har samme mål: at forbedre miljø- og arbejdsforholdene, et ordentligt arbejdsmiljø. Det er nødvendigt med en overgangsperiode for at udskifte udstyr samt forbedre og tilpasse procedurer, og der skal tages hensyn til forskellene i teknologisk udvikling og aktivitetstype, f.eks. landbrugsaktiviteter, ud fra den overbevisning, at der ikke findes en nulrisiko, og at kampen for sikkerhed er et fælles ansvar for alle de involverede: arbejdstagerne (selvstændige eller ansatte), arbejdsgiverne og lokale, regionale og nationale forvaltninger.

Bushill-Matthews
Hr. formand, jeg har i mine to år i Parlamentet aldrig modtaget så mange klager, som jeg har i forbindelse med denne betænkning. Jeg taler her især om aspekterne om helkropsvibrationer frem for hånd-/armvibrationer. Kommentarerne kommer ikke bare fra store og små arbejdsgivere inden for landbruget, stenbruds- og minedriften, maskinindustrien og byggebranchen - blot for at nævne nogle - som med rette er bekymrede for overlevelsen af industrierne, hvis disse forslag vedtages. De kommer også fra almindelige arbejdstagere, der er bekymrede for deres arbejde, hvis ordførerens ændringsforslag vedtages.
Nyligt offentliggjort og pålideligt videnskabeligt arbejde fra Tyskland, Italien og Det Forenede Kongerige samt fra ordførerens eget land, Danmark, viser ingen direkte sammenhæng mellem helkropsvibrationer og rygsmerter. Jeg noterer mig, at hr. Hughes mener noget andet. Det er ikke første gang, hans egen regering er uenig med ham. Ovenstående kommentarer fra valgkredsene har to ting til fælles: vrede over, at et socialdemokratisk parlamentsmedlem overhovedet stiller sådanne ændringsforslag, og stor undren over, at sådanne parlamentsmedlemmer kan have så lidt realitetssans.
Lad mig gøre det helt klart. Ovenstående kommentarer har intet at gøre med sundhed og sikkerhed, som er spørgsmål, vi alle lægger vægt på. De har alt at gøre med ordføreren, der drager konklusioner uden tilstrækkeligt videnskabeligt grundlag. Den britiske regering er stærk modstander af ordførerens ændringsforslag, som efter regeringens opfattelse vil skade industrien og landbruget unødigt. De britiske Konservative er enige, og vi opfordrer indtrængende Labour til at støtte vores kompromis, som er udarbejdet i samarbejde med en række politiske grupper. Jeg opfordrer indtrængende til at stemme for fornuftig videnskab og sund fornuft.

Helmer
Hr. formand, det er et af de værste stykker lovgivning, jeg nogensinde har set i Parlamentet. Fordelene er vage, tvivlsomme og udokumenterede, men omkostningerne er reelle, umiddelbare og kolossale. Pålidelige beregninger viser, at omkostningerne i forbindelse med gennemførelse i Det Forenede Kongerige alene vil ligge på omkring 15-30 milliarder euro. En lang række industrier vil blive påvirket - ikke blot landbruget, men også landevejstransporten, byggebranchen og mange andre områder.
Jeg er blevet kontaktet af mange erhvervsorganisationer, og de er alle imod tiltaget og især de ændringsforslag, der vil medføre endnu flere tvangsforanstaltninger. Disse organisationer omfatter: Confederation of British Industry, National Farmers' Union, Road Haulage Association, Quarrying Association, Coal Industry og JCB inden for sværindustrien. Direktivets grænseværdier vil tilsyneladende begrænse en lastbilchaufførs arbejdstid til seks timer om dagen, en traktorførers arbejdstid til 2-3 timer om dagen og en børsteskærers arbejdstid til 15 minutter om dagen. Det vil påvirke den europæiske økonomi voldsomt, og det vil koste arbejdspladser. Man har fundet ud af, at den gennemsnitlige motionsløber overstiger grænseværdien med en faktor på 7 eller 8, og selv en spadseretur kan overskride grænserne. Jeg er bange for, at jeg selv overskred grænserne i mandags i bussen fra lufthavnen i Basel til Strasbourg!
Direktivet medfører også yderligere enorme omkostninger og administrative byrder for industrien ved krav om måling af vibrationsniveauer. Der er et stort behov, hr. formand, for fornuftige vurderinger af virkningen af europæiske lovforslag. Hvis der var foretaget sådanne vurderinger, ville vi aldrig være nået så langt. Omkostningerne vejer langt tungere end eventuelle fordele. Vi kan tilsyneladende ikke forkaste hele forslaget, men jeg appellerer til mine kolleger om at støtte de ændringsforslag, der vil lette forslaget, og forkaste de ændringsforslag, som vil gøre det endnu mere katastrofalt, end det allerede er.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil på vegne af Kommissionen takke fru Thorning-Schmidt for den fremragende betænkning, især fordi det er et meget vanskeligt teknisk spørgsmål. Det er ikke blot et vanskeligt dossier, men det har også været til overvejelse i Rådet siden 1994, og først nu sker der noget.
Jeg er af den opfattelse, at dette stykke lovgivning om vibrationer vil være et grundlæggende skridt i retning af bedre beskyttelse af arbejdstageres sundhed og sikkerhed, arbejdstagere, der udsættes for risici fra fysiske agenser, men vi må naturligvis tage højde for de økonomiske konsekvenser, konsekvenserne for virksomhederne - både små, mellemstore og store. Derfor foreslår vi en trinvis fremgangsmåde.
Vi må ikke glemme, at arbejdstageres udsættelse for vibrationer kan medføre neurologiske, vaskulære og muskulære lidelser. Det er et særligt alvorligt problem, der koster erhvervslivet og samfundet mange penge, og som - endnu vigtigere - forårsager lidelser for de direkte involverede personer og deres familier, og når vi taler om omkostninger, må vi også medregne de omkostninger, som virksomhederne har som følge af arbejdstagernes helbredsproblemer.
Med hensyn til ændringsforslagene har Kommissionen bestræbt sig på at opretholde et højt beskyttelsesniveau og samtidig sikre muligheden for et kompromis. Selv om vi mener, at det vil være mere rimeligt med lavere grænseværdier i tråd med det ændrede forslag, har vi accepteret Rådets fælles holdning med henblik på at opnå et globalt kompromis. I den fælles holdning er grænseværdierne og aktionsværdierne for udsættelse for helkropsvibrationer øget, og der indføres nye bestemmelser om overgangsperioder for eksisterende arbejdsudstyr generelt og for det udstyr, der anvendes i landbrugs- og skovbrugssektorerne, i særdeleshed.
I overensstemmelse hermed kan Kommissionen derfor ikke acceptere ændringsforslag 2, som sænker grænseværdierne for helkropsvibrationer i den fælles holdning, heller ikke ændringsforslag 5, som forkorter overgangsperioderne. Dog kan sidste del af ændringsforslag 5 accepteres med en mindre omskrivning.
Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslag 8 og 12, da de blot gentager principperne om arbejdsgivernes ansvar, som allerede er fastsat i rammedirektivet, og heller ikke ændringsforslag 9 og 13, da disse enten fjerner medlemsstaternes mulighed for at fravige reglerne om helkropsvibrationer i forbindelse med sæsonarbejde eller for at operere med gennemsnitlig udsættelse for vibrationer i henhold til de ISO-standarder, som direktivet henviser til.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 11 af tekniske og politiske årsager. Selv om Kommissionen er enig i principperne for de ændringer, der beskrives i ændringsforslag 1, kan vi kun acceptere den første del, der fastsætter, at både Europa-Parlamentets og Rådets forpligtelser skal fortsætte med vedtagelsen af andre dele af det oprindelige forslag om fysiske agenser. Det er ikke et spørgsmål om politisk uenighed. Denne del af betragtningen er i modstrid med reglen om, at betragtninger "ikke må indeholde normative bestemmelser eller politiske ønsker". Jeg kan acceptere ændringsforslag 3, 4 og 7. Disse ændringsforslag forbedrer og forenkler helt klart teksten.
Jeg beklager at måtte forkaste ændringsforslag 6, som det er formuleret. Jeg kan dog acceptere idéen om, at medlemsstaterne skal begrunde eventuelle overgangsperioder eller fravigelser. Dette bør dog integreres i artikel 14, stk. 1.
Endelig vil jeg gerne minde om, at der i den trinvise fremgangsmåde, som vi har valgt, og som starter med helkropsvibrationer, også indgår de øvrige tre fysiske agenser i Kommissionens oprindelige forslag: støj, elektromagnetiske felter og optisk stråling.
Jeg kan konkludere, at Kommissionen fuldt ud kan acceptere ændringsforslag 3, 4 og 7. Kommissionen kan delvist acceptere ændringsforslag 1, 5 og 6, men kan ikke acceptere ændringsforslag 2, 8, 9, 11, 12 og 13.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Diamantopoulou!
Kære kolleger, når jeg sådan sidder og hører på det her, er der efter min mening snart brug for et direktiv om larm i mødesalen under en debat!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Morgan
Hr. formand, jeg vil gerne stille et spørgsmål om den beslutning, som Præsidiet traf i går aftes om vedtægten for personalet. Jeg vil gerne vide, på hvilken baggrund beslutningen blev truffet. Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at den nuværende Kommission blev accepteret på baggrund af behovet for en radikal reform. Præsidiet traf en beslutning i går aftes om at vedtage en mere forsigtig fremgangsmåde end den, der blev vedtaget på plenarforsamlingen, men vi ønskede netop en radikal ændring. Jeg vil gerne vide, hvorfor Præsidiet har truffet en beslutning, der er i modstrid med det, der blev accepteret i plenarforsamlingen, både i forbindelse med hr. van Hultens betænkning og hr. Harbours betænkning, og hvorfor - i betragtning af spørgsmålets store og internationale betydning - Kommissionens næstformand og reformansvarlige, kommissær Kinnock, ikke deltog i det pågældende møde.
Kan De, hr. formand, love mig, at Præsidiet tager dette op til fornyet overvejelse og indbyder Kommissionens næstformand til at tale med Præsidiet for at ændre den beslutning, der blev truffet i går aftes?

Formanden
Jeg deltog i Præsidiets møde i går aftes, og mig bekendt traf Præsidiet ikke nogen endelig beslutning. Præsidiet besluttede at sende en skrivelse til hr. Prodi, og der er derfor stadig forhandlinger i gang om spørgsmålet.

Harbour
På sidste delmøde rejste jeg spørgsmålet i en bemærkning til forretningsordenen, og jeg anmodede Præsidiet om at forelægge en omfattende statusrapport om reformforhandlingerne hurtigst muligt. Vi har endnu ikke modtaget noget, og jeg deler fru Morgans bekymring. I min betænkning, som blev vedtaget med stort flertal i Parlamentet, fastsatte vi den lineære karrierestruktur baseret på fortjeneste som det vigtigste punkt i betænkningen. Men det fremgår af kommentarer fra en af Parlamentets næstformænd i avisen og ikke i salen, at Præsidiet tilsyneladende ikke mere betragter spørgsmålet som væsentligt.
Jeg håber, at jeg har mine kollegers støtte, når jeg siger, at vi stadig ønsker, at det skal være kernepunktet i reformerne, og at vi ikke ser nogen grund til, at Parlamentet ikke skulle følge Kommissionens eksempel på dette vigtige område.

Formanden
Indholdet af Deres og fru Morgans indlæg vil blive forelagt Præsidiet endnu en gang. Jeg kan forsikre om, at de vil blive overvejet grundigt.

Elles
Hr. formand, kan vi betragte dette som en garanti for, at der ikke vil blive sendt en skrivelse før Præsidiets næste møde på torsdag, for det er det, jeg tror, at Parlamentet ønsker at høre?

Formanden
Jeg kan ikke give en status over skrivelsen. Jeg går ud fra, at den allerede er sendt, så jeg kan ikke love, at den ikke vil blive sendt. Men sagen vil få fuld opmærksomhed, når Præsidiet mødes igen i morgen.

Lynne
Hr. formand, jeg vil gerne beklage, at afstemningen om fru Thorning-Schmidts og fru Ghilardottis betænkninger skulle finde sted umiddelbart efter forhandlingerne, da det forhindrede nogle af de politiske grupper i at se nærmere på de pågældende betænkninger. Kan vi i det mindste få en garanti for, at medlemmerne fremover vil blive orienteret i tilstrækkelig god tid, hvis en lignende situation opstår? Vi hørte først om dette i går aftes, og så var det for sent at gøre noget ved det.

Formanden
Denne betænkning har været planlagt til afstemning i dag siden udarbejdelsen af dagsordenen. Vi får mange klager fra pressen, som påstår at afstemningen ikke finder sted hurtigt nok efter en forhandling. Derfor er vi nødt til at finde en balance.

AFSTEMNING
- Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 93/42/EØF, som ændret ved direktiv 2000/70/EF for så vidt angår medicinsk udstyr, som indeholder stabile produkter af humant blod eller plasma (KOM(2001) 480 - C5-0382/2001 - 2001/0186(COD)) (Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og forbrugerpolitik)

(Kommissionens forslag godkendtes) - Udkast til Rådets afgørelse om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri (10616/2001 - C5-0362/2001 - 2001/0804(CNS)) (Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender)
(Kommissionens forslag godkendtes)- Forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2262/84 om særlige foranstaltninger inden for olivenoliesektoren (KOM(2001) 455 - C5-0437/2001 - 2001/0181(CNS)) (Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter)
(Kommissionens forslag godkendtes)
Procedure uden forhandling:
Betænkning (A5-0317/2001) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om et EU-handlingsprogram for fremme af private organisationer, der fortrinsvis beskæftiger sig med miljøbeskyttelse (KOM(2001) 337 - C5-0281/2001 - 2001/0139(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning godkendtes)
- Betænkning (A5-0346/2001) af Theato for Budgetkontroludvalget om udnævnelse af ni medlemmer af Revisionsretten
((C5-0282/2001 - 2001/0808(CNS)
C5-0283/2001 - 2001/0809(CNS)
C5-0284/2001 - 2001/0810(CNS)
C5-0285/2001 - 2001/0811(CNS)
C5-0290/2001 - 2001/0812(CNS)
C5-0286/2001 - 2001/0813(CNS)
C5-0287/2001 - 2001/0814(CNS)
C5-0288/2001 - 2001/0815(CNS)
C5-0291/2001 - 2001/0816(CNS))
Theato (PPE-DE), ordfører. (DE) Hr. formand, jeg vil gerne komme med et par korte bemærkninger til proceduren. I henhold til EF-traktatens artikel 247 skal der denne gang udnævnes ni medlemmer til Revisionsretten af Rådet efter høring af Parlamentet. Fire af de medlemmer, der skal udnævnes, bliver genudnævnt. Det vedrører Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Østrig. De skal genudnævnes for seks år. Der udnævnes tre nye medlemmer, nemlig fra Tyskland, fra Grækenland og fra Det Forenede Kongerige. To skal overtage mandatet for de resterende fire år fra deres respektive forgængere, som afgår fra embedet før tiden. Det vedrører Danmark og Sverige. Dette er muligt i medfør af EF-traktatens artikel 247, stk. 6.
Parlamentets formand havde overladt Budgetkontroludvalget som ansvarligt udvalg at forestå høringen af de foreslåede medlemmer til Revisionsretten i medfør af forretningsordenens artikel 35. Vi gennemførte disse høringer i et offentligt møde den 10. september samt den 8./9. oktober. Herefter fulgte et kort in camera-møde og efterfølgende en hemmelig afstemning om hver enkelt kandidat. Høringerne blev naturligvis også gennemført enkeltvist for hver kandidat. Høringen og den efterfølgende hemmelige stemmeafgivelse har resulteret i, at vi har afgivet et positivt votum for alle de pågældende medlemmer og også indstiller dette til forsamlingen.

Seppänen
Hr. formand, jeg læser forretningsordenens artikel 114, som siger, at proceduren uden forhandling finder anvendelse, når det kompetente udvalg ikke har stillet ændringsforslag, eller de stillede ændringsforslag alle er blevet vedtaget med mindre end fire stemmer imod. Nu er denne betænkning kommet til behandling uden forhandling, selv om man i udvalget stemte om den svenske repræsentant hr. Tobisson, og flere end tre medlemmer stemte imod ham, fordi han ikke havde nogen erfaring som revisor. Af denne grund vil jeg gerne have Deres fortolkning af, om det er rigtigt, at man kan stemme om denne sag uden forhandling - uden at der er mulighed for at fremsætte synspunkterne offentligt, når flere end tre medlemmer har stemt mod en navngiven repræsentant. Jeg kræver, at denne sag tages op til debat på Parlamentets plenarforsamling.

Formanden
Alle medlemmer kan naturligvis stemme, som de ønsker. De henviser helt korrekt til artikel 114. Udvalget har anmodet om, at dette forelægges Parlamentet. Situationen er nu den, at Formandskonferencen har godkendt, at dette sættes på Parlamentets dagsorden på anmodning af udvalget. Derfor fortsætter afstemningen.
(Ved successive afstemninger vedtoges de ni forslag til beslutning)
Betænkning (A5-0318/2001) af Rod for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og forbrugerpolitik om forslag til Rådets henstilling om forsigtig anvendelse af antimikrobielle stoffer i humanmedicin (KOM(2001) 333 - C5-0411/2001 - 2001/2164(COS))

Rod
Hr. formand, kære kolleger, modstandsdygtighed over for antimikrobielle stoffer er i øjeblikket årsag til tusinder af dødsfald i verden. Sygdomme, som man troede var under kontrol, som tuberkulose eller pest, dukker op igen og er en stor trussel mod menneskers helbred, særligt i udviklingslandene. Ved at stemme for Khanbhai-betænkningen har man erkendt, at modstandsdygtigheden over for malaria var en af grundene til den dødelighed, der var knyttet til malaria. Men man ved i dag, at en af de virkelige grunde til den aktuelle situation i Europa er den dårlige anvendelse af disse antibiotika og et overforbrug ikke kun i forbindelse med humanmedicin, men også med hensyn til foderstoffer. Det er ligeledes det, som betænkningerne nævner om gmo'erne ...

Formanden
Jeg beklager at måtte afbryde ordføreren, men det er ikke korrekt for en ordfører at begynde på et indlæg inden afstemningen. Hvis De har noget vigtigt at sige om afstemningen, vil vi lytte. Men hvis det ikke har noget at gøre med afstemningsproceduren, vil jeg minde Dem om, at De som ordfører allerede har haft lejlighed til at tale i forbindelse med denne forhandling.

Rod
Det hænger lige netop sammen med afstemningen, hr. formand, og jeg har fået at vide, at jeg havde ret til et minut. Det er ikke gået. Med hensyn til afstemningsproceduren var det simpelthen for med et enkelt eksempel - kun et eksempel - at forklare, hvorfor jeg ikke var enig i de ændringsforslag, som blev forelagt af PPE-Gruppen.
I Midwest i USA anvendes i dag disse antibiotika ved opdræt af kyllinger. Og det har medført modstandsdygtighed hos mennesker. Men det er disse antibiotika, der i dag anvendes til at bekæmpe miltbrand, og jeg mener, at det er meget vigtigt.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0324/2001) af Schmidt for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) med hensyn til investeringsinstitutters investeringer (7551/2001 - C5-0296/2001 - 1998/0243(COD))
og
Direktiv 85/611/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) med henblik på en regulering af administrationsselskaber og forenklede prospekter (7550/2001 - C5-0295/2001 - 1998/0242(COD))
(Formanden erklærede de to ændrede fælles holdninger for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0319/2001) af Jensen for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Fællesskabets tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet (8432/1/01 - C5-0294/2001 - 2000/0195(COD))
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0325/2001) af Ghilardotti for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab (9919/1/01 - C5-0388/2001 - 1998/0315(COD))
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0320/2001) af Thorning-Schmidt for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (vibrationer) (16. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (7914/1/2001/REV 1 - C5-0293/2001 - 1992/0449(COD))
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0321/2001) af Korhola for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet og om ændring af Rådets direktiv 85/337/EØF og 96/61/EF (KOM(2000) 839 - C5-0027/2001 - 2000/0331(COD))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0339/2001) af von Boetticher for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets forordning om fastlæggelse af en generel ramme for Fællesskabets aktiviteter med henblik på at fremme gennemførelsen af et europæisk civilretligt område (KOM(2001) 221 - C5-0254/2001 - 2001/0109(CNS))
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0333/2001) af von Boetticher for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Kongeriget Belgien og Kongeriget Sverige med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om udviklingen af den anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) (9844/2001 - C5-0315/2001 - 2001/0818)
og
om initiativ fra Kongeriget Belgien og Kongeriget Sverige med henblik på vedtagelse af Rådets forordning om udviklingen af den anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) (9845/2001 - C5-0316/2001 - 2001/0819(CNS))
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0302/2001) af Goebbels for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om det internationale monetære system - forbedringer med henblik på at undgå kriser fremover (2000/2017(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Formanden
Afstemningen er afsluttet.
Stemmeforklaringer Betænkning af Theato (A5-0346/2001)

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danske socialdemokrater har i dag stemt for udnævnelsen af ni nye medlemmer af Revisionsretten. Alle ni kandidater har gode forudsætninger for at blive udmærkede medlemmer af Revisionsretten. Vi minder dog medlemslandene om, at de i deres nomineringer af kandidater skal tage traktatens artikel 247 stk. 2 alvorligt: "Revisionsrettens medlemmer udvælges blandt personer, som i deres respektive lande tilhører eller har tilhørt eksterne kontrolinstitutioner, eller som er særligt kvalificerede til dette hverv". Revisionsretten spiller en meget vigtigt rolle i forhold til kontrollen med Fællesskabets midler. Det er derfor meget vigtigt, at der er en vedvarende respekt om dens medlemmer.

Van Dam
Vi har med blandede følelser stemt om disse ni genudnævnte eller nye medlemmer af Revisionsretten. Europa-Parlamentets funktion er her underordnet, i betragtning af at Rådet er den institution, der udnævner dem. Denne opgavefordeling ifølge traktaten støtter vi. I Parlamentets udtalelse bør kandidaternes kvalifikationer imidlertid være afgørende. Her er vi alvorligt skuffede, både hvad angår nogle medlemsstater, og hvad angår flertallet i Budgetkontroludvalget.
Nogle kandidater opfylder efter vores opfattelse bestemt ikke forventningerne og opfylder endda i et enkelt tilfælde ikke traktatens krav. En medlemsstat, som indstiller en kandidat udelukkende på grundlag af en lang politisk karriere, uden at den pågældende har kvalifikationer på regnskabsområdet, bør skamme sig. Men også for de øvrige var kandidaternes niveau meget varierende. Til en sådan stilling med stort ansvar og stor betydning for EU-penge bør udelukkende sværvægtere på det finanspolitiske område kunne indstilles.
Nu, hvor dette i nogle tilfælde ikke er sket, har vi ladet tvivlen komme nogle til gode, men de svageste kandidater har vi ikke kunnet stemme for.
Betænkning af Rod (A5-0318/2001)

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi ønsker ikke at diskutere de lægelige argumenter, der er blevet fremsat til fordel for en begrænsning af forbruget af antibiotika og andre antimikrobielle stoffer. Betænkningen nævner imidlertid det nødvendige i at reducere sundhedsudgifterne. Selv om de generelt kan retfærdiggøres, afviser vi alligevel hele argumentationen i denne forbindelse.
Vi ved kun alt for godt, at når det drejer sig om at reducere sundhedsudgifterne, så er det altid forbruget i middelklassen og mere specifikt de allerfattigeste, der lider under det. Sådanne "forsigtige anbefalinger", der generelt bruges af regeringsmyndighederne til at indføre restriktioner, medfører, at det medicinske overforbrug hos dem, der har penge, ikke bliver berørt, mens dem, der ikke har penge, fratages selv den mest grundlæggende pleje.
Derfor har vi undladt at stemme om denne betænkning.
Betænkning af Schmidt (A5-0324/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg har talt så ofte, at jeg ikke har nogen stemme mere. Måske har jeg afgivet for mange stemmeforklaringer!
Jeg stemte for direktivet om institutter for kollektiv investering i værdipapirer, for pensionisterne bliver også rigere - rigere er nu så meget sagt - ved hjælp af opsparing, der giver afkast. Hvis denne opsparing giver afkast, sådan som det foreslås i direktivet, kan pensionisterne således gøre det samme som den store sejler Chichester - der er far til vores kære kollega Giles Chichester - som stadig sejler jorden rundt alene, selv om han er fyldt 65.
Betænkning af Jensen (A5-0319/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, Pensionistpartiet stemte for fru Jensens betænkning. Jeg vil dog gerne sige til kommissæren, fru Diamantopoulou, som gør en stor indsats for arbejdstagerne og for at øge antallet af arbejdspladser i hele Europa, at jeg som repræsentant for Pensionistpartiet er af den opfattelse, at vi for at skabe flere arbejdspladser er nødt til at reducere arbejdsomkostningerne. Vi skal med andre ord reducere omkostningerne til pensionsbidrag og ydelser, men pensionsbeløbet skal alligevel stige. Mindre bidrag og mere pension - det kan vi kun opnå ved hjælp af en omhyggelig og korrekt administration af skatteydernes penge.

Bastos
Allerede under førstebehandlingen af denne betænkning, i februar 2001, kunne vi støtte den. Da den er særdeles relevant, støtter vi den igen og stemmer for.
Udvikling, planlægning, opfølgning og evaluering af Fællesskabets beskæftigelsesstrategi, der omfatter arbejdsmarkedets parter og de lokale og regionale myndigheder, er vigtige og nødvendige forudsætninger for effektivt at gennemføre de strategiske mål, som Det Europæiske Råd i Lissabon har defineret. Mere og bedre beskæftigelse betyder større økonomisk og social samhørighed. Samarbejdet mellem medlemsstaterne må derfor styrkes, samarbejdet om udveksling af erfaringer, information og præcisering af den bedste praksis sideløbende med, at arbejdsmarkedets parter og de lokale og regionale myndigheder involveres, og at der gennemføres en aktiv og åben informationspolitik over for borgerne, som tager hensyn til deres berettigede fordringer hertil.
Denne betænkning udmærker sig særlig ved, at den lægger så stor vægt på, at lige muligheder for mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og på arbejdsmarkedet fremmes.
Undersøgelser af udbuddet af pasningsinstitutioner for børn og af pasnings- og plejetjenester er et vigtigt redskab til behovsvurdering på dette felt, i en første fase, så der, i en senere fase, kan gennemføres en aktionsplan, der kan forlige arbejde og familieliv.
Hvad angår budgettet og de årlige bevillinger, er vi enige i og støtter ordførerens holdning.
Betænkning af Ghilardotti (A5-0325/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for fru Ghilardottis betænkning. Det er en god ting at informere arbejdstagerne, men jeg prøvede at erstatte ordet "arbejdstagere" med ordet "pensionister", hr. formand. Det kom der en glimrende betænkning ud af, nemlig en betænkning, hvor EU beder om mere information til pensionisterne, og hvor EU i højere grad ønsker at høre pensionisterne. Pensionisterne ville blive glade for at høre, at en betænkning drejer sig om mere information og høring af pensionisterne, for selv i dag kender de europæiske pensionister undertiden ikke engang deres eget pensionsbeløb, dagen før de hæver deres pension. De ved ikke, hvor gamle de skal være for at gå på pension, og de forstår ikke noget af det, der står i de dokumenter, man præsenterer dem for.
Derfor håber jeg, at jeg også snart får mulighed for at stemme for høring og information af pensionisterne og ikke bare af arbejdstagerne.

Crowley
Dette særlige forslag kan spores 20 år tilbage, og i dag skulle vi høste frugterne af intense forhandlinger og kompromiser, ikke blot i Parlamentet, men også i Rådet og blandt arbejdsmarkedets parter.
Den fælles holdning giver den bedste mulighed for at opnå en garanti for, at arbejdstagere har reel adgang til information og høring samt indsigt i virksomhedens drift.
Desværre er de ændringsforslag, der er stillet af ordføreren og godkendt af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, ikke i tråd med princippet om samarbejde. Det gælder især spørgsmålet om de sanktioner, der skal pålægges på EU-plan, og som ikke er i overensstemmelse med princippet om nationale regeringers subsidiaritet og kompetenceområder.
Alt, hvad man har opnået, er, at spørgsmålet ender med forlig, og at man ikke er kommet videre med hensyn til målsætningen om sikring af information og høring af arbejdstagerne i EU i forbindelse med virksomhedernes drift.

Lambert
Generelt bifalder jeg resultatet af denne afstemning, selv om jeg ville ønske, at flere medlemmer havde været villige til at støtte ændringsforslagene om sanktioner over for virksomheder, som ikke opfylder kravene i direktivet.
Der er dog ingen tvivl om, at de foranstaltninger, som Parlamentet har truffet, vil gøre en stor forskel for de mange arbejdstagere i EU. Forhåbentlig kan vi takket være de strammere definitioner af omfanget af information og forslaget om udsættelse i forbindelse med fuld høring i lyset af den omfattende strukturarbejdsløshed og andre negative ændringer undgå en situation, hvor arbejdstagerne vil være nødt til at appellere til Parlamentet for at beskytte deres rettigheder og interesser.
Jeg bifalder endvidere Parlamentets fastholdelse af en hurtig gennemførelse af dette direktiv for alle medlemsstater uanset den nuværende situation for repræsentation af arbejdstagerne.
Jeg håber, at Rådet vil følge Parlamentets eksempel.

Titley
Jeg støtter fru Jensens betænkning fuldt ud. Forslaget om at øge EU's fond til jobskabelse kommer på et tidspunkt, hvor EU forsøger at koordinere sin beskæftigelsesstrategi ved hjælp af den såkaldte åbne koordinationsmetode. Denne fond kan være en stor hjælp i disse bestræbelser og konsolidere det arbejde, der har været i gang siden topmødet i Lissabon. Betænkningen anerkender endvidere den vigtige rolle, som lokale og regionale myndigheder kan have i forbindelse med jobskabelse. Det er netop, når vi samarbejder med sådanne myndigheder, som har indgående viden om regionale beskæftigelsesbehov og problemer, at vi kan udnytte de potentielle fordele, som denne betænkning skitserer.
Betænkning af Thorning-Schmidt (A5-0320/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, blandt de pensionister, der stemte mig, Carlo Fatuzzo, ind i Europa-Parlamentet som repræsentant for Pensionistpartiet, var der også mange syge på grund af de vibrationer, de havde været udsat for i deres arbejdsliv. Jeg stemte derfor for fru Thorning-Schmidts betænkning, selv om hun gerne ville have, at jeg holdt op med at tale her i Parlamentet, eftersom hun har stillet et anti-Fatuzzo-ændringsforslag, som heldigvis blev forkastet i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg foreslår således, at man begrænser arbejdstiden for de erhverv, hvor der er vibrationer, som er uundgåelige i forbindelse med de udførte aktiviteter, men som er hyppigere end de maksimalt tilladte grænser.

Bordes, Cauquil og Laguiller
Ifølge ordføreren udsættes 24% af lønmodtagerne i EU for mekaniske vibrationer. Det er hovedsageligt arbejdere i mine-, bygge- og fremstillingsindustrien samt i skovene og i transportsektoren.
Håndvibrationer er årsag til alvorlige og næsten systematiske forstyrrelser, som de såkaldte "hvide fingre" hos skovhuggere og skovarbejdere, som er en forsnævring af håndrodskanalen, dårligt blodomløb og følelsesløshed. Helkropsvibrationer kan føre til lænderygsmerter, diskusprolaps og tidlig degeneration af rygsøjlen.
Men på trods af disse skader, der har vist sig at ødelægge arbejdernes helbred, er der næsten gået 10 år, inden et europæisk direktiv blev udarbejdet!
Der er gået så lang tid, fordi virksomhedsejerne i disse industrier og fabrikanterne har gjort modstand, fordi de ikke ønsker bindende standarder, som ville medføre, at den teknologiske udvikling øjeblikkeligt ville have konsekvenser for det anvendte materiel. Desuden anvender virksomhederne ikke altid det samme materiel. Og når de gør det, gennemgår de det ikke tilstrækkeligt regelmæssigt, og derfor forøges antallet af vibrationer.
Men under alle omstændigheder er de foreslåede arbejdsvilkår betydeligt skærpende. Det pågældende materiel anvendes ofte af arbejdere, der er akkordlønnet under svære betingelse med hårdt arbejde. Virksomhederne skal tvinges til timeaflønning med regelmæssige pauser i løbet af hele dagen.
Det er skandaløst, at arbejderne stadig skal ødelægge helbredet for at tjene til livet.
Betænkning af Korhola (A5-0321/2001)

Fatuzzo
Når man tager hensyn til miljøet, sådan som man gør i fru Korholas betænkning, er vi alle glade og lykkelige, hr. formand. Jeg er nemlig lige vendt tilbage fra et besøg, som Miljøudvalget aflagde i Slovakiet, hvor vi så de fremskridt, dette land har gjort på miljøområdet, og jeg må sige, at vi alle var glade og lykkelige, hr. formand. Tænk engang, en aften, hvor jeg skulle med elevatoren op til anden sal, skyndte hr. Bushill-Matthews og den ellers altid så uanfægtelige hr. Blokland sig ind i elevatoren - også de var meget lykkelige - og de udbrød højt: "Jamen, Fatuzzo, vi kan da ikke lade dig være alene med fru Malliori!". Hun er som bekendt meget fascinerende, sådan som det er tilfældet med alle græske kvinder. Selv hr. de Roo, som normalt er meget tavs, hørte denne samtale!

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi er naturligvis for "offentlig deltagelse" i forbindelse med "planer på miljøområdet". Men denne betænkning er endnu en viljesvag tekst, hvor de gode intentioner ikke kan skjule de foreslåede foranstaltningers ineffektivitet. Nogle aktuelle forhold - i hvert fald i Frankrig - med genåbningen af Mont Blanc-tunnellen imod de omkringboende befolkningers ønske, tilsidesættelsen af protesterne fra indbyggerne i Rhone-dalen mod støjgenerne fra lastbilerne på motorvejen eller fastlæggelsen af TGV-linjens strækning viser, hvor lidt myndighederne tager hensyn til offentlighedens mening, når den bliver udtrykt.
Og ud over dette, hvilken kontrol kan offentligheden så udøve for at sikre, at en katastrofe som Erika ikke forurener hundredvis af km kyst?
Hvilken kontrol kan den selv udøve for at forhindre, at en katastrofe, som desværre ikke kun påvirker økologien, som eksplosionen i fabrikken AZF i Toulouse ikke finder sted igen?
Så længe offentligheden hverken har ret eller midler til at kontrollere aktiviteter fra virksomheder som TotalFinaElf eller mulighed for at forbyde virksomhederne alle former for økonomisk politik til skade for samfundet og deres egne ansatte, er begrebet "offentlig deltagelse" faktisk indholdsløst.
Vi har undladt at stemme.

Figueiredo
Selv om dette direktivforslag positivt korrigerer nogle EU-bestemmelser, repræsenterer det en perspektivløs og utilstrækkelig gennemførelse af Århus-konventionen, som alle EU's medlemsstater har ratificeret. Århus-konventionens praktiske anvendelse i medlemsstaterne er dog uhyre beskeden, hvilket også gælder dens betydning for procedurer og beslutninger i EU's institutioner.
Korhola-betænkningens forslag sigter generelt på at forbedre dokumentet, men de formår ikke at udbedre alle direktivforslagets mangler, hvorfor vi også har stemt for andre forslag, der uddyber betænkningens forslag, så vi ikke går glip af denne lejlighed til at give vores bidrag til, at Aarhus-konventionens gennemførelsesproces bliver mindre vanskelig.
Denne forhandling har også gjort tydeligt, at konventionens indhold og ratificering i medlemsstaterne er så vigtig, at der må ske en grundig og bredt anlagt drøftelse med deltagelse af alle parter og et mere fornuftigt og engageret udspil fra Kommissionen og ikke den minimalistiske holdning, som det forslag viser, som den har sendt til Europa-Parlamentet.

Fitzsimons
Dette forslag skal give mulighed for offentlig deltagelse på et tidligt og afgørende tidspunkt i forbindelse med beslutninger af miljømæssig karakter. Forslaget omfatter offentlig deltagelse og udarbejdelse af særlige planer og programmer, større deltagelse i proceduren til gennemførelse af vurderinger af virkninger på miljøet samt etablering af integreret forureningsforebyggelse og kontrolforanstaltninger.
Bilag 1 i direktivet angiver de instrumenter, der skal gøre det muligt for offentligheden at deltage i udarbejdelsen af planer og programmer. Bestemmelserne skal indføres i direktiverne om affald, beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrat samt direktiverne om farligt affald, kobberemballage, luftkvalitet og deponering af affald.
Hovedformålet med direktivet er at sikre, at der stilles oplysninger til rådighed for offentligheden inden for en rimelig ridsramme. Offentligheden skal have mulighed for at komme med kommentarer, inden beslutningerne træffes.
Det er vigtigt, at EU's borgere involveres i beslutninger, der træffes på EU-plan. EU og de nationale regeringer støtter subsidiaritetsprincippet, der garanterer lokale input i beslutningsprocessen. Vi er også alle opmærksomme på den miljøgodkendelse af EU-bekendtgørelser og direktiver, der foretages nu.
Jeg støtter fremgang. Jeg støtter økonomisk udvikling. Vi skal sikre, at der er balance mellem beskyttelse af miljøet og økonomisk fremgang. Direktivet her er et velafbalanceret stykke lovgivning, som jeg er sikker på, at hele Parlamentet vil støtte.

Lambert
Jeg bifalder dette initiativ og støttede med glæde mange af ændringsforslagene og betænkningen i den endelige afstemning.
Jeg beklager Parlamentets manglende vilje til at give offentligheden mulighed for at deltage i sådanne beslutningsprocesser. De største gruppers ønske om at bevare de restriktioner over for den "berørte offentlighed", som Parlamentet har defineret, er en sikker måde at skabe utilfredshed på. Vi fik i det mindste givet vores støtte til ordførerens forslag om en definition af den "berørte offentlighed".
Det lykkedes os også at fastholde, at de relevante myndigheder skal reagere på den berørte offentligheds kommentarer. Mange klager handler netop om, at der fremsættes kommentarer, som ingen reagerer på.
Parlamentet har ikke givet sig selv mange muligheder i forbindelse med fremtidige forhandlinger med Rådet, så jeg håber, at vi i det mindste kan holde fast i det lille fremskridt, som vi har nået i dag.

Titley
Jeg støtter fru Korholas betænkning fuldt ud. I en tid, hvor mange borgere - fra alle samfundslag - føler sig ufrie og udstødte, er der helt klart et stort behov for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af bestemte miljøplaner og -programmer. Forslaget, som er det første af sin art, vil indføre deltagelse og kommentarer fra almindelige borgere om spørgsmål fra luftkvalitet til beskyttelse af vand.
Betænkningen indeholder konkrete og praktiske forslag til gennemførelse af offentlig deltagelse inden for dette område. F.eks. skal oplysningerne offentliggøres inden for en rimelig tidsramme. Derudover skal borgerne have mulighed for at fremlægge deres kommentarer, enten skriftligt eller mundtligt.
Betænkningen omhandler mange af de vanskelige spørgsmål, som beslutningstagere har stået over for siden demonstrationerne i Seattle, Stockholm og Genova. Større offentlig deltagelse vil medføre større gennemsigtighed og oplysningspligt, da borgerne kan fungere som kontrolforanstaltning over for beslutningstagernes totale autonomi og samtidig modtage flere oplysninger om beslutninger, der træffes på deres vegne.

Vairinhos
Offentlighedens deltagelse i udarbejdelsen af miljøplaner og miljøprogrammer er særdeles vigtig, hvorfor offentligheden må have adgang til al information, ikke mindst via internettet.
Der er andre områder, som har direkte forbindelse til miljøet, og som også bør have offentlighedens deltagelse - strukturfondene, Samhørighedsfonden og den fælles landbrugspolitik - af hvilken årsag Kommissionen må revidere sin beslutning om kun at behandle politikker som "blød lovgivning" med henblik på at sikre, at de krav, der fastlægges i Århus-konventionen om effektiv offentlig deltagelse, afspejles i forslaget.
Begrebet "offentlig" må defineres så bredt som muligt.
De vanskeligheder, som små og lokale frivillige grupper har med at skaffe de ressourcer, som store virksomheder eller offentlige myndigheder har til rådighed, er også et vigtigt spørgsmål og må tages med i overvejelserne.
Betænkning af von Boetticher (A5-0339/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, under flyrejsen til Slovakiet lukkede jeg øjnene et øjeblik - sådan som jeg så ofte gør, når jeg har nogle interessante drømme, som jeg herefter fortæller om i mange af mine stemmeforklaringer - og jeg så min datter Cristina, som endelig havde fået sin kandidateksamen. I de sidste seks år har hun som bekendt forsøgt at blive cand.jur. I drømmen var hun blevet cand.jur. med speciale i EU-ret, og hun havde fået en præmie på 1.000 euro for at have uddybet EU-retten, sådan som man ønsker med denne betænkning af von Boetticher. Men, hr. formand, var det en drøm, at min datter Cristina blev cand.jur., eller var det en drøm, at vi endelig får en europæisk advokat med en præmie på 2.000 euro, sådan som vi burde have i Europa?

Blak, Lund og Thorning-Schmidt
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for denne betænkning, fordi vi er enige i, at EU bør udvikle det civilretlige samarbejde til fordel for EU's borgere. Vi er dog opmærksomme på, at forordningen ikke gælder for Danmark, jf. protokollen om Danmarks stilling til traktaten om Den Europæiske Union.
Betænkning af von Boetticher (A5-0333/2001)

Fatuzzo
Hr. formand, jeg stemte for hr. von Boettichers anden betænkning. Hvordan kan man stemme imod en betænkning, der tager sigte på en hurtigere bevægelighed i EU og en reel kontrol af identiteten på de personer, som er uønskede i EU? I forbindelse med denne betænkning vil jeg gerne sige, at under mine rejser i Østlandene - Slovenien, Slovakiet, Bulgarien og Ungarn - var der mange pensionister, som kom hen til mig og sagde: "Hr. Fatuzzo, vi er glade for, at EU gør den størst mulige indsats for, at vi kan rejse frit rundt i Unionen, men selv i dag skal vi vise vores papirer en masse gange, vi bliver kontrolleret hele tiden, og vi skal sørge for en lang række dokumenter for at rejse fra det ene sted til det andet. De skal vide, at vi glæder os til den dag, hvor vi endelig kan rejse rigtigt frit rundt!"

Bordes, Cauquil og Laguiller
Vi har stemt imod denne betænkning, for den er en simpel gennemførelse af Schengen-konventionen, som vi ikke ønsker at støtte hverken direkte eller indirekte. Schengen-konventionen opstiller, selv om den skulle fastlægge den frie bevægelighed for personer i EU, tværtimod forhindringer for denne frihed, under alle omstændigheder med hensyn til dem, som kommer uden for EU.
Vi er for den totale frie bevægelighed for personer, om de er fra Unionen eller ej.
De europæiske traktater sikrer kapitalbevægelserne uden at bekymre sig om deres oprindelse og lader penge, der kommer fra våbenhandel, narkotikahandel eller terrorisme, blive vasket hvide på det europæiske område uden at røre ved den ukrænkelige bankhemmelighed eller forretningslivets tavshedspligt.
Vores stemme er udtryk for vores holdning til et Europa, der er lavet til penge og ikke til mennesker.
Betænkning af Goebbels (A5-0302/2001)

Fatuzzo
Hr. Goebbels' betænkning tager sigte på at understrege betydningen af det internationale monetære system for dem, der bruger valutaen til at forsøge at forbedre deres økonomi. Jeg stemte for betænkningen, men jeg blev i tvivl, da jeg kom til at tænke på den napolitanske skopudser, nemlig den meget fattige napolitanske dreng, som møder en gammel, rig industrimagnat i Ischia, der siger til ham: "Da jeg var på din alder pudsede jeg sko i stedet for at ligge her og tage sol. Derefter købte jeg en taxi, derefter en offentlig transportvirksomhed, derefter et luftfartsselskab, og til sidst blev jeg ejer af et satellitnet." "Hvad laver du så nu?", spurgte drengen. "Nu ligger jeg her og nyder Ischias og Italiens sol." "Laver jeg måske ikke det samme nu?", svarede drengen.

Berthu
Goebbels-betænkningen om muligheder for fremover at undgå internationale monetære kriser er i det store og hele præcis, seriøs og fornuftig. Man er kun endnu mere overrasket over, at der ikke står et eneste ord om euroen og over, at man ikke kan finde en gentagelse af det (virkelig seriøse) argument, som man slyngede ud mod os tidligere, nemlig at euroen, der hurtigt skulle gøre sig gældende som en stor international møntfod, ville overvinde dollaren ved at tvinge de amerikanske valutamyndigheder til at afstå fra deres benign neglect. Det er rigtigt, at afvigende analytikere derimod mente, at et topolet internationalt monetært system med dollar/euro (eller trepolet, hvis man tæller yen med) kunne risikere at være mere ustabilt end det gamle enpolede (eller topolede) system. Under alle omstændigheder var det en interessant drøftelse, der fuldt ud burde have fundet sted i forbindelse med Goebbels-betænkningen, desuden med en erfaring rigere, for euroen har været i omløb i næsten tre år, i det mindste på de internationale markeder.
Men ordføreren undgår klogt dette spørgsmål. Hvorfor? Simpelthen fordi både teorien om euroen som stabilisator og teorien om euroen som destabilisator er baseret på den samme grundtanke, nemlig at euroen hurtigt ville blive en anden international valuta ved siden af - eller på linje med - dollaren. Dette er langtfra tilfældet.
Ikke blot er euroen ikke nogen betydningsfuld valuta, men den har også tabt i værdi og ligger hele tiden på grænsen til en tillidskrise, og dens internationale rolle udvikler sig ikke. Og nu går vi yderligere håbløse problemer mellem medlemslandene i møde! Hvis EU ikke havde ligget under for dogmatikerne, og hvis vi gradvist havde udviklet ecuen i respekt for de nationale valutaer, havde processen været mere sikker og mere simpel.
Til sidst bekræfter erfaringen fra disse tre sidste år det, som vi altid har ment, nemlig at den dårlige harmonisering af den europæiske valuta snarere vil gøre livet lettere for dollaren. Dollarens styrke på trods af de seneste attentater er tilsyneladende et nyt bevis på dette. Man forstår, hvorfor ordføreren ikke har lyst til at komme nærmere ind på dette emne.

Dehousse
Efter den fremragende betænkning af vores kollega, hr. Goebbels, har Europa-Parlamentet fra starten behandlet et alt for snævert forslag.
Kommissionens repræsentant har desuden på vegne af Kommissionen givet udtryk for en holdning, der for det første er forkert og for det andet uacceptabel, for den forbigår i tavshed alle de misbrug, der i dag sker inden for international finansiering ud over terrorisme, først og fremmest finansiering af narkotikahandel og korruption.
Dernæst har et uopmærksomt eller overbærende flertal af Parlamentet afvist flere konstruktive ændringsforslag, bl.a. om oprettelsen af et råd for økonomisk og social sikkerhed, om nødvendigheden af en bedre repræsentation af alle verdensdele i de globale finansielle institutioner og om nødvendigheden af, at de finansielle transaktioner med de lande og offshoreområder, der ikke overholder de internationale minimumsbestemmelser, begrænses.
Europa-Parlamentet har endda afvist, at økonomisk spekulation er en af de væsentligste grunde til den internationale økonomiske ustabilitet.
Når de demokratiske parlamentariske institutioner ikke vil anerkende fakta, så tjener de ikke længere den almene interesse. For at understrege dette har jeg afholdt mig fra at stemme, da jeg ikke ville afvise de eventuelle positive virkninger, som måske endnu kunne findes i forslaget efter denne betænknings forlis.

Figueiredo
Som betænkningen påpeger, har verden fra 1975 til 2000 oplevet omkring 120 monetære kriser, hvor IMF definerer dette begreb som devaluering af en valuta på over 25% i løbet af et år. Selv om hver enkelt krise rammer de berørte lande meget hårdt, således som det skete med den asiatiske krise i sommeren 1998, stilles der i betænkningen ikke nogen forslag til dyberegående foranstaltninger, der effektivt kunne forebygge nye kriser.
Data fra Den Internationale Betalingsbank viser en enorm stigning i de internationale finansielle aktiviteter i 1990'erne, hvor børsspekulationen synes stadig mere løsrevet fra realøkonomien, hvilket sammen med de finansielle transaktioners stigende hastighed giver øget ustabilitet og uddyber svælget mellem de rige lande og udviklingslandene.
Trods de kritiske overvejelser, som betænkningen indeholder, især om, at IMF mangler demokratisk karakter og er et redskab for USA og G7, kommer den ikke meget videre med hensyn til alternativerne. Tværtimod finder den som udgangspunkt, at det i en overskuelig fremtid vil være illusorisk at forvente, at der bliver oprettet en organisation som FN, som kan udøve universelle regulerings- og kontrolbeføjelser, når det netop burde være den vej, som det er helt afgørende at slå ind på for at få skabt retfærdige, solidariske og demokratiske internationale relationer, der kan fremme udviklingen og bekæmpe fattigdommen.
Selv om det er positivt, at ordføreren anerkender, at ny vækst og bekæmpelse af fattigdommen forudsætter eftergivelse af gælden, må det beklages, at han ikke fremkommer med andre konkrete forslag, navnlig en Tobin-skat eller bekæmpelse af skatteparadiserne, og at plenarforsamlingens flertal har forkastet alt, hvad der gik i den retning.

Krivine
Goebbels-betænkningen har det ambitiøse mål at forbedre det internationale monetære system. Men til hvis fordel? Man har ret til at stille sig selv det spørgsmål, når ordføreren finder, at "IMF er den eneste institution, som beskæftiger sig med, om verdensøkonomien fungerer hensigtsmæssigt". Ofrene for programmerne om strukturelle tilpasninger vil blive henrykte over dette og vil ikke nødvendigvis blive overbeviste ved opfordringen til IMF om fremover at medtage de "sociale aspekter". Desuden har man i betænkningen taget det væsentlige valg at ignorere enhver afgift på kapitalbevægelser (som Tobin-skatten) og nødvendigheden i at afskaffe skatteparadiserne.
Jeg har dog ikke stemt imod denne betænkning, da jeg ønskede at støtte to konkrete anmodninger, som vi anser for grundlæggende. Vi er tilhængere af en afskaffelse af den tredje verdens gæld, og vi støtter derfor "afskrivelsen" af gælden for de fattigste lande og indførelsen af et "moratorium" for de andre. Vi mener ikke, at dette bør føre til en plan for omlægning af gælden, men gøre det muligt at afskaffe denne uretmæssige gæld. På trods af disse forbehold går disse forslag i den rigtige retning, og jeg ønsker ikke, at vi forhindrer dette.

Formanden
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.12 og genoptaget kl. 15.00)

Budgetproceduren 2002
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger for Budgetudvalget:
A5-0330/2001 af Costa Neves om
forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 (C5-0300/2001 - 2000/2324(BUD)) og ændringsskrivelse nr. 1/2002 ((12733/2001 - C5-0495/2001) til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 - Sektion III, Kommissionen;
A5-0329/2001 af Buitenweg om
forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 (C5-0300/2001 - 2000/2325(BUD)) og ændringsskrivelse nr. 1/2002 (12733/2001 - C5-0495/2001) til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2002 - Sektion I - Europa-Parlamentet; Sektion II - Rådet; sektion IV - Domstolen; Sektion V - Revisionsretten; Sektion VI - Det Økonomiske og Sociale Udvalg; Sektion VII - Regionsudvalget; Sektion VIII (A) - Den Europæiske Ombudsmand; Sektion VIII (B) - Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse;
A5-0342/2001 af Seppänen om
forslag til EKSF's aktionsbudget for 2002 (SEK(2001) 827 - C5-0233/2001 - 2001/2100(BUD)).

Costa Neves
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, på grundlag af "retningslinjerne for 2002-budgetproceduren", som blev vedtaget den 3. april, har Parlamentet lagt særlig vægt på at styrke effektiviteten i EU's institutioner, herunder den igangværende reform af Kommissionen og budgetgennemførelsen.
Det bekræftes således, at der er en klar politisk støtte til reformen af Kommissionen, og der oprettes mekanismer til effektivt at følge op herpå, idet de konstaterede forsinkelser samtidig søges imødegået, herunder personalepakken, hvor vi ønsker den holdning respekteret, som Europa-Parlamentet har givet udtryk for i sin beslutning - bl.a. en førtidspensionsordning, som bør udstrækkes til alle EU-institutioner, styrkelse af de eksterne delegationer og større overensstemmelse mellem lovgivning og budgetprocedurer. Det er velkendte mål, og vi vil fortsat arbejde for dem.
Med henblik på at forbedre opfølgningen af budgetgennemførelsen forventes Kommissionen at opstille klare målsætninger for gennemførelsen og en tidsplan herfor, hvis indfrielse vi vil vurdere i løbet af året på grundlag af den information, som stilles til vores rådighed. Vi kan ikke vurdere et budgets gennemførelse, hvis vi ikke også kender målsætningerne og råder over information til at afgøre, om disse målsætninger indfries. Og det er velkendt, at Europa-Parlamentet prioriterer et grundigt arbejde med budgetgennemførelsen meget højt. Det er for os vigtigt at kunne forudberegne budgettet for det følgende år. Med min egen definition er budgettet en forudberegning. Men lige så vigtigt som at kunne forudberegne det følgende år er det at kunne konstatere, hvorvidt denne forudberegning holder stik, og når dette ikke er tilfældet, at kende årsagerne til det.
Allerede konstaterede betalingsefterslæb skal ligeledes indfries, og ved de nye forpligtelser skal betalingerne gennemføres hurtigere. Vi ønsker så vidt muligt at fjerne det, der endnu ikke er indfriet, og vi vil også bidrage til, at der ikke opstår nye uindfriede forpligtelser, nye RAL, for at bruge den terminologi, der sædvanligvis anvendes på dette område.
Desuden skal aktionsudgifterne styrkes, idet de tilsvarende administrative udgifter reduceres. Dette er som bekendt også forbundet med en række horisontale ændringer gennem hele budgettet, som Budgetudvalget foreslår, og som skal sikre, at RAL faktisk nedbringes, at betalingerne kommer til at foregå hurtigere, og at aktionsudgifterne styrkes på bekostning af de administrative udgifter.
Endvidere bekræftes ønsket om kun at træffe beslutninger på grundlag af den allermest fyldestgørende information, og derfor forudsættes det, at Kommissionen snarest stiller følgende oplysninger til rådighed: For det første en analyse af virkningen af de forskellige foranstaltninger, der allerede er truffet i forbindelse med reformen af Agenda 2000, indvirkningen på budgettet heraf og af BSE- og mund- og klovsygekriserne samt den fremtidige udvikling i landbrugsbudgettet. Europa-Parlamentet skal ikke kun formelt være budgetmyndighed. For at vi kan træffe beslutning om en hvilken som helst budgetpost, og, endnu mere, for at vi kan træffe beslutning om en hvilken som helst budgetkategori, behøver vi fuldstændig og ajourført information. Hvad angår den seneste reform af den fælles landbrugspolitik og indvirkningen af BSE- og mund- og klovsygekriserne, er det således oplagt, at vi behøver flere oplysninger. Vi har derfor i hvert fald siden marts i år bedt om disse oplysninger, så vi kan træffe beslutninger med god samvittighed om såvel budgettet for 2002 som ændringsskrivelsen.
I forlængelse af samme ønske om information håber vi, at der træffes nye foranstaltninger i relation til den situation, der er opstået efter terrorangrebene den 11. september, især for Europol og Eurojust på de retlige og indre anliggenders område, men også på det udenrigspolitiske område gennem styrkelse af den humanitære bistand og spredning af udviklingssamarbejdet, men selvfølgelig under forbehold af de allerede indgåede forpligtelser.
Efter den 11. september har vi alle indset, at meget er ændret i den politiske verdenssituation, og da budgettet skal afspejle dette og den politik, som skal føres på baggrund heraf, vil denne nye situation også have følger for budgettet i forskellig henseende. Denne nye virkelighed får følger både i 2001, i 2002 og videre frem i tiden. Disse følger ses allerede på flygtningeområdet og det dramatiske problem, som dette udgør, men de mærkes også i relation til EU's samordning på det udenrigspolitiske felt. Vi vil ikke konstant stilles over for fuldbyrdede kendsgerninger, og det er altså bestemt muligt nu at forudse, hvorledes disse situationer udvikler sig. Og disse nye situationer får indvirkning på budgettet, for de skal jo have en plads på budgettet, men det må ikke være på bekostning af andre forpligtelser, som EU allerede har indgået.
Vi nærer stor respekt for det, der blev fastsat i 1999 for de finansielle overslag, men vi nærer også stor respekt for den sociale dynamik, den politiske dynamik, og den politiske dynamik betyder, at der må drages de nødvendige konsekvenser. Og vi har ofte tilkendegivet, at vi ikke vil acceptere, at de nye behov, at de nye udfordringer, imødekommes på bekostning af de gamle behov, der er lige så aktuelle i dag som i går.
Vi nærer også store forhåbninger til den rapport, som institutionernes generalsekretærer skal udarbejde, med en flerårig analyse af de administrative udgifter, som forberedelsen af udvidelsen vil indebære. Vi mener her, at der som en naturlig opfølgning på dette arbejde af teknisk karakter bør fortsættes på det politiske niveau i form af et samarbejde mellem budgetmyndighedens to grene. På dette niveau kan vi så drage de politiske konsekvenser af den information, som vi får på det tekniske plan, og som jo er undervejs.
Idet jeg går videre med spørgsmål af en anden karakter, men som Kommissionens forslag også lader stå åbne, kan jeg sige, at det forventes, at forslaget om at anvende fleksibilitetsinstrumentet til at sikre de nødvendige midler til omstillingen af de fiskerflåder, der var afhængige af den tidligere fiskeriaftale med Marokko, meget snart formuleres. Dette fleksibilitetsinstrument er en mekanisme indeholdt i den interinstitutionelle aftale, der er blevet anvendt fra det ene år til det næste, og der afventes nu et forslag for 2002.
Blandt sektormålene vil jeg gerne fremhæve nogle, som vi tillægger særlig betydning, f.eks. styrkelse af EU's konkurrencedygtighed, der har nær forbindelse med prioriteringsområdet mere og bedre beskæftigelse. Det rækker ikke med EU-topmødernes erklæringer, for de skal føres ud i livet, og mere og bedre beskæftigelse er også mere og bedre støtte, flere og bedre støtteordninger for de små og mellemstore virksomheder ligesom udvikling af eLearning-initiativet, som vi meget gerne ser få et specifikt retsgrundlag, samt konsolidering af en fælles asyl- og indvandringspolitik.
Her skal også særlig nævnes ønsket om at støtte konkurrencedygtighed i medlemsstaternes grænseregioner i forbindelse med den kommende udvidelse ligesom udstrækningen af Leader-programmet til også at omfatte de fremtidige medlemsstater. Alle disse aspekter tages i betragtning både i vores retningslinjer og i de ændringforslag, som vi stiller til budgetforslagene, samt i de bemærkninger, som vi anfører til budgetforslagene. Vi vil selvfølgelig også slås for forhøjede betalingsbevillinger. Jeg ved, at det er noget, som medlemsstaterne ofte søger at undgå, men sagen er jo den, at hvis vi ønsker mere effektive EU-institutioner, og at deres indsats får større troværdighed, og hvis vi ønsker mere effektive resultater, må vi også acceptere, at de nødvendige midler skal betales. Og jeg erindrer om, at den interinstitutionelle aftale, de finansielle overslag for 2002, har sat betalingsniveauet til 1,08% af medlemsstaternes bruttonationalprodukt, og at Rådets forslag ligger et godt stykke under dette niveau.
Jeg slutter med at tilkendegive, at jeg i perioden mellem denne førstebehandling af budgettet for 2002 og afstemningen om det i december helt uden forbehold er rede til sammen med Rådet og Kommissionen at søge en fælles holdning via en systematisk gennemgang af den fornuftigste anvendelse af de til rådighed stående ressourcer, så vi kan give tidens udfordringer de rigtige svar. Efter næste torsdag - håber vi - og den afstemning, der da skal finde sted, ligger Europa-Parlamentets klare forslag på bordet. Vi ser gerne, at den samrådsprocedure, der skal foregå indtil december, også tager vores prioriteringer i betragtning, at den tager hensyn til det, som jeg netop har forelagt, altså til, at såvel Europa-Parlamentets som Rådets holdning fortjener respekt, således at vi i den endelige udformning kan drage nytte af det bedste i hinandens forslag. Det, som vi bestemt ikke kan acceptere, nu som før, er, at der foregår en slags samtale mellem døve, hvor nogle siger, hvad de vil have, og andre går med til det, som nogle har sagt, at de ville have. I dette konkrete tilfælde, og for at der kan foregå en egentlig forhandling, er det vigtigt, at der vises respekt for hinandens holdninger, tages hensyn til hinandens prioriteringer, og virkelig er opmærksomhed om begge parters prioriteringer. Kun ad den vej bliver budgetøvelsen en øvelse, der er indsatsen værd, kun ad den vej har vi sikkerhed for en afsluttende succes, kun ad den vej kan vi håbe på, at budgettet kommer til afstemning i december og bliver vedtaget. Vi for vores part har klare holdninger, vi for vores part er rede til at forhandle, vi for vores part ønsker, at der ses grundigt på begge siders forslag, så det resultat, der nås, bliver et afbalanceret resultat.

Formanden
Mange tak, hr. ordfører.
Da De har givet os nogle ubrugte sekunder af den tid, De rådede over, vil jeg benytte lejligheden til at give Dem en oplysning, som jeg tror, at tilhørerne her vil sætte pris på: Hvert sekund af plenarmødet koster os 9,73 euro. Jeg nævner det, så De forstår, at det er denne omkostning, der gør, at jeg er ubøjelig ved tildeling af taletid.
Jeg giver ordet til ordføreren, fru Buitenweg.

Buitenweg
Hr. formand, De har igen brugt temmelig mange penge på denne lange afslutning, men måske kan jeg gøre det på kortere tid end de 10 minutter, og så er problemet alligevel løst.
Hr. formand, i denne uge håber vi at kunne tage et stort spring frem med udarbejdelsen af budgettet for 2002. Det har jeg som ordfører arbejdet på i de forløbne måneder, og jeg er blevet støttet meget af kolleger fra de andre grupper, fru Gill, hr. Ferber, hr. Virrankoski og de andre kolleger og ligeledes ordføreren for det almindelige budget, hr. Costa Neves, som jeg her alle sammen udtrykkeligt vil takke for det behagelige og også meget frugtbare samarbejde.
Heller ikke trilogerne med Rådet har været helt uden resultat, og lad mig derfor nævne de positive ting. Fra i år indeholder Rådets budget et særligt kapitel for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Nu hvor Rådet optager aktionsudgifter i sit budget - som desværre ikke hører ind under Kommissionens beføjelser - f.eks. til den militære planlægningskapacitet, er det nødvendigt, at demokratisk kontrol muliggøres. Det er også meget vigtigt at få tydelig indsigt i de administrative strukturer, som udformes, for at overlapning med Parlamentets tjenestegrene undgås. Det kan ikke lade sig gøre i Rådets almindelige budget, hvis det ikke er tydeligt, hvad der anvendes til hvad, og hvis Parlamentet ikke udtaler sig om disse administrationsudgifter i al almindelighed. Vi er derfor tilfredse med et særskilt kapitel, fordi Parlamentet på denne måde kan forsøge at have en finger med i spillet.
Når vi så alligevel er gået denne vej, håber jeg, at Rådet også inden andenbehandlingen vil indvillige i en række rationelle og meget logiske anmodninger fra Parlamentets side. Således er der spørgsmålet om de lange og vilde nætter i Det Europæiske Råd. Holder regeringscheferne stadig øje med, hvilke finansielle konsekvenser det vil få, når de skalter og valter? Det spekulerer jeg på.
Den nederlandske regering er under møderne i Det Europæiske Råd altid udstyret med en særlig regnemaskine, som nøje følger med i, hvad konsekvenserne vil blive for det nederlandske bidrag. Men hvem står til ansvar for følgerne for det europæiske budget?
Et godt og stødende eksempel herpå er topmødet i Nice. For at gøre det nemmere at opnå en aftale om stemmevægtningen i Rådet blev der rundhåndet strøet med kompenserende pladser i Europa-Parlamentet. Hvem betaler det?
I Amsterdam-traktaten nævntes maksimalt 700 pladser. Nu er vi dømt til 732 pladser, og bygningerne er ikke beregnet til det. Midlertidigt kan antallet af parlamentsmedlemmer løbe op på over 800, og lad mig ikke høre Rådet, når det får forelagt regningen for dette.
Et eksempel af en helt anden art vedrører Balkan. Mens der foran de snurrende kameraer blev givet tilsagn om milliarder til genopbygning, tog Rådet ved bagdøren pengene fra udviklingshjælpen. For at undgå gentagelser er det klogt at lade de politiske konklusioner på vigtige topmøder ledsage af en finansiel oversigt. Hvor meget kommer det omtrent til at koste, og drejer det sig om nye penge? Det ville være ærligt også at forelægge dette, når der kommer politiske konklusioner på bordet.
Således er situationen i udgiftsområde 5 drastisk forandret siden Berlin-aftalen, fordi der dengang ikke blev taget hensyn til udviklingerne i f.eks. den anden søjle, den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og den tredje søjle, Eurojust, Europol og udgifter til Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. Det er godt, at disse udviklinger finder sted, men det er også godt, at det bliver tydeligt, hvor pengene kommer fra, og på bekostning af hvad det vil ske.
Et andet emne, hvor jeg vil bede Rådet om en positiv holdning, er vores anmodning om uafhængigt af den årlige budgetbehandling at tænke over, hvordan vi vil give skatteyderne mere valuta for pengene. Parlamentet har også under denne trilog i denne sammenhæng talt om oprettelsen af en politisk arbejdsgruppe, således at vi i fællesskab kan se på, hvordan vi kan give mere valuta for pengene, for hvert år drøfter vi igen detaljer og små forandringer i budgettet, men de institutioner, som først sidder sikkert i saddelen, underkastes ikke en grundig revision af deres målsætninger og arbejdsmetoder.
Alligevel må vi turde frigøre os fra den måde, hvorpå tingene har udviklet sig, og på ny spekulere på, om alle institutioner, f.eks. alle agenturer, fortsat skal eksistere på denne måde. Vi begynder i år på mikroniveau ved at bede alle institutioner om at udarbejde en liste over negative prioriteter. Vi skal nemlig ikke kun tilføje ting til det europæiske budget, men også lære at slette ting.
Også gennem interinstitutionelt samarbejde kan der spares meget. Jeg vil i denne henseende stille et konkret forslag. Siden Nice-traktaten har det ligget i luften, at Rådet har brug for et nyt mødested for de halvårlige topmøder. Men for skatteyderne og også for livskvaliteten i Léopold har det store konsekvenser, hvis der på ny opføres en enorm stor bygning. Lad os derfor i fællesskab undersøge, om en række rådsmøder kan finde sted her i Parlamentets bygning, i Bruxelles eller i Strasbourg.
Se Dem omkring, det gør De allerede, det er en flot bygning, og De vil forstå, at vi ikke har noget imod, hvis det resulterer i, at Parlamentet kun holder møde i Bruxelles, og vi under Dem gerne disse omgivelser. Indtil da, indtil spørgsmålet om hjemsted er løst på anden vis, har vi virkelig to bygninger, som skal tilpasses til et større antal parlamentsmedlemmer.
Præsidiet har udarbejdet en treårsplan, der fungerer som vejledende rammer for de udgifter, der er forbundet med udvidelsen. Også de andre institutioner har travlt med at lade følgerne af udvidelsen lede på rette vej, og med disse tilpasninger kan vi ikke vente til 2004. Det kan ikke være sådan, at vi stadig er midt i arbejdet, når de første nye medlemmer melder sig. Dette indebærer således, at der er brug for flere finansielle midler, endnu inden ansøgerlandene er tiltrådt.
Budgetudvalget har konstateret, at det gennem en stram budgetpolitik er muligt i det kommende år at holde sig inden for det maksimum på 20%, som vi har pålagt os selv, inden for udgiftsområdet administrationsudgifter, selv om vi altid har sagt, at udvidelsen og bygningerne ikke falder ind under dette maksimum.
For de efterfølgende år er jeg imidlertid ikke så sikker på, at dette vil lykkes igen. Også når de andre institutioner udfører deres planer til forberedelse af udvidelsen, og når ligeledes Parlamentet vil stå over for større udgifter, fordi forberedelsen virkelig er i kommet i gang, vil det i mine øjne være vanskeligt at holde os inden for det fastsatte loft.
Berlin fortjener således i sig selv heller ikke at være fredhellig, men planen om at udvide, og det skal være på en hensigtsmæssig, effektiv og ønskelig måde, at skattepengene anvendes på, fortjener dog at være fredhellig, og lad det derfor være ledetråden i de følgende budgetprocedurer.
Hr. formand, De forstår dog, at Rådets holdning ærgrer mig enormt, og alligevel vil jeg forsøge at nævne en række andre elementer i min betænkning. Allerførst hvad der ikke står i den. Betænkningen indeholder overhovedet ikke Parlamentets opfattelse af det grundlag, hvorpå udgifterne skal godtgøres, så snart en ny statut for medlemmerne er godkendt, og det er efter min mening meget beklageligt. Netop fordi Parlamentet selv vil beholde beføjelserne til at træffe beslutning om dets egne ordninger og således ikke vil have, at ordningen for omkostningsgodtgørelser udgør en del af en pakke med Rådet, er det vigtigt, at vi allerede nu angiver, hvad vi vil.
Jeg vil derfor navnlig bede PSE-Gruppen og PPE-DE-Gruppen om at gå med til den holdning, som oprindeligt stod i min betænkning, nemlig at udelukkende de virkelig afholdte udgifter bliver godtgjort efter statuttens ikrafttrædelse.
Så vil jeg lige sige noget om, hvad der står i betænkningen. Jeg er meget glad for, at institutionerne har reageret forsigtigt positivt på Budgetudvalgets anmodning om at deltage i EMAS, EU's ordning for miljøstyring og -revision. Kommissionen - og den vil jeg også ønske hjerteligt tillykke med det - har endda allerede forpligtet sig til det, og jeg håber, at dette eksempel følges, bl.a. af Europa-Parlamentet selv.
Der er stadig meget, der kan forbedres, også i Parlamentet, f.eks. med hensyn til differentieret affaldsforarbejdning, brugen af miljøvenlige materialer, besparelse på elektricitet og udarbejdelsen af en mobilitetsplan både for personale og for medlemmer. Parlamentet skal foregå med et godt eksempel, også ved konkretiseringen af smukke miljømålsætninger, og jeg vil være taknemmelig, hvis vi kan begynde på det næste år, i 2002.

Seppänen
Hr. formand, traktaten om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab blev indgået i 1952 for en periode på 50 år. Til næste sommer ophører traktaten, og der er ingen mening i at fortsætte den. Altså er det EKSF's sidste budget omfattende dets udgifter frem til den 23. juli næste år, som nu er til behandling. Derefter overgår EKSF's nettoformue, som vurderes til 1,1 milliarder euro, til EU's almindelige budget til sikker og indtægtsgivende investering. Planen er at udnytte renterne af disse midler til finansiering af forskning inden for såvel kul- som stålindustrien. Man anslår, at man vil få et udbytte på ca. 45 millioner euro om året, som kan anvendes til disse formål.
EKSF har i mange år ikke opkrævet nye afgifter. Dets udgifter er hovedsageligt blevet finansieret ved anvendelse af hensættelser til finansiering af aktionsbudgettet. Den største udgiftspost til EKSF's aktiviteter til næste år som sidste halvårsperiode bliver ifølge Kommissionens forslag de sociale foranstaltninger. Størstedelen af den tænkes anvendt til en særlig støtte til omskoling i de lande, hvor kul- og stålindustriens produktion er gået ned. I mange lande er der sociale problemer på området, og derfor har Budgetudvalget besluttet at foreslå 16 millioner euro mere i støtte til omskoling ved særlige problemer inden for stålindustrien i Storbritannien, Irland og Belgien, end hvad Kommissionen oprindeligt foreslog. Når EKSF's aktiviteter ophører, stopper de sociale foranstaltninger for de ansatte inden for kul- og stålindustrien. Kommissionen har ikke afgivet noget løfte om at uddele særlig støtte til sociale formål inden for disse områder ud af EU's almindelige budget. Når EKSF's aktiviteter ophører, videreføres dets sociale dimension ikke i nogen form.
Med midler fra EKSF har man finansieret betydningsfuld forskning. Selv om man - efter at EKSF's aktiviteter er ophørt - udelukkende anvender udbyttet af EKSF-fonden til forskning, formindskes finansieringen i forhold til den nuværende. F.eks. afsætter man stadig 72 millioner euro til forskning i begyndelsen af næste år. Det er en betragtelig stor sum sammenlignet med de 45 millioner euro, som man fremover vil anvende til forskning ud af udbyttet af EKSF's nettoformue. Således kan man sige, at ophøret af traktaten om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab er en negativ ting både socialt og forskningsmæssigt.
Med den undskyldning, at man skal varetage investeringen af formuen efter EKSF og uddele forskningspenge, opkræver Kommissionen et anseligt vederlag ud af udbyttet af EKSF-midlerne: 3,5 millioner euro om året. De skal bruges til aflønning af over 30 embedsmænd, der skal varetage aktiviteterne efter EKSF. Aktiviteterne er så begrænsede, at det ser ud til at være en gruppe, der ikke kommer til at lide under ophøret af EKSF's aktiviteter, således som ansatte og forskere inden for kul- og stålindustrien gør. Traktatens ophør har overraskende lille indflydelse på livet for de embedsmænd, der tager sig af EKSF's banktransaktioner og levnet efter Kul- og Stålfællesskabet. Det fortæller noget om effektiviteten af den nye organisering af Kommissionens aktiviteter.
Der er et problem, jeg gerne vil henlede opmærksomheden på, selv om det ikke rigtig har noget med betænkningen at gøre. Lovgrundlaget for at oprette en forskningsfond inden for kul- og stålindustrien blev skabt med Nice-traktaten. Hvis ikke Nice-traktaten er trådt i kraft til juli, er der ikke lovgrundlag for at skifte boet efter EKSF. Kommissionen må i hast tage stilling til dette problem.
Endelig er der grund til at udtrykke nogle positive mindeord for alt det, som EKSF har fået gennemført. En ikke ringe ting er, at Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab har været en af de institutioner, som har medvirket til at styrke freden og det internationale samarbejde i Europa efter Anden Verdenskrig. I den tid, Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab har eksisteret, har dets medlemslande ikke været i krig mod hinanden.

Vande Lanotte
Hr. formand, mine damer og herrer, om nogle dage vil De under førstebehandlingen stemme om de ændringer til budgetforslaget, som Rådet har udarbejdet i juli i år. Under mødeperioden i september kunne jeg allerede gøre rede for dette budgetforslag. I dag vil jeg således afholde mig fra en udførlig redegørelse. I stedet vil jeg kort komme ind på de aspekter, som uden tvivl vil blive taget op i den kommende periode inden for rammerne af vores dialog. Jeg håber, at denne dialog vil være frugtbar, således at vi kan nå frem til en aftale, som er tilfredsstillende for alle, selvfølgelig først og fremmest for de europæiske borgere.
Jeg vil udtrykkeligt gentage, at formandskabet allerede under andenbehandlingen i Rådet i november vil nå til enighed om budgettet for regnskabsåret 2002. Om nogle dage, efter Deres førstebehandling, ligger hovedlinjerne fast, og de forskellige opfattelser vil være kendt. I november vil vi derfor kunne lægge sidste hånd på arbejdet, som munder ud i et solidt budget for 2002.
I denne forbindelse forekommer det mig nyttigt kort at erindre om de retningslinjer, som Rådet har fulgt ved udarbejdelsen af budgetforslaget, som De i disse dage vil foreslå ændringer til. Dette budgetforslag giver mulighed for finansiering af alle EU's politiske områder og prioriteter, uden at det medfører alt for store byrder for medlemsstaterne, som arbejder på en mere restriktiv forvaltning af de offentlige finanser. Det skaber imidlertid samtidig, navnlig under lofterne i udgiftsområde 3 i de finansielle overslag og i udgiftsområde 4, en margen med henblik på at finansiere nye prioriteter. Med henblik herpå har Rådet sikret sig, at EU's forskellige aktioner finansieres på passende måde inden for de disponible finansielle midler under de finansielle overslags lofter, idet der navnlig ikke er foretaget ændringer i de midler, som er tildelt programmer, som der er truffet en beslutning om i proceduren med fælles beslutningstagning, mens omfanget af forpligtelsesbevillingerne er fastlagt på grundlag af gennemførelsesmulighederne.
Desuden har Rådet lagt særlig vægt på udviklingen af betalingsbevillinger ved at begrænse og styre deres vækst i forhold til 2001, idet der navnlig blev taget hensyn til gennemførelsesmulighederne og det forventede tempo for betalingerne i forbindelse med de uindfriede forpligtelser og de nationale budgetkrav.
Efter disse almene betragtninger vil jeg berøre en række punkter, som vil blive taget op i de kommende uger, og som selvfølgelig vedrører landbrugsudgifterne. Som De ved, har Rådet under førstebehandlingen ikke overtaget Kommissionens forslag, og Rådet har anmodet Kommissionen om en detaljeret analyse af behovene. Parlamentet støttede Rådet på samrådet den 20. juli, og jeg har al mulig tiltro til, at vi ved afslutningen af drøftelserne af ændringsskrivelsen, som Kommissionen snart vil sende os, vil nå til enighed, idet vi vil kunne afbøde følgerne af de forskellige kriser. Jeg tror, at jeg allerede nu kan sige, at det i øjeblikket fremgår stadig tydeligere, at en løsning bestemt er mulig i denne sammenhæng.
Hvad de øvrige landbrugsudgifter angår, er der ved forhøjelsen af bevillingerne i Rådets budgetforslag, som er lidt mindre end dem, som Kommissionen oprindeligt havde opført i sit foreløbige budgetforslag, taget hensyn til følgerne af beslutningerne truffet i Det Europæiske Råd i Berlin om reformen af den fælles landbrugspolitik. Hvis vi analyserer de endelige bevillinger, der skal opføres i budgettet for 2002, må vi selvfølgelig tage hensyn til de seneste kendsgerninger i ændringsskrivelsen om landbrugsudgifterne.
Nu kommer jeg til det andet punkt, som i overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale ligeledes drøftes inden for rammerne af den ændringsskrivelse, som Kommissionen snart vil sende os, nemlig de finansielle konsekvenser af udeblivelsen af fiskeriaftalen med Marokko og finansieringen af omstruktureringen af den pågældende fiskerflåde.
I juli fulgte Rådet Kommissionens foreløbige budgetforslag, hvad angår den internationale fiskeriaftale, og det anmodede Kommissionen om udelukkende at anvende disse bevillinger til andre fiskeriaftaler. Det er ærgerligt, at denne holdning indtaget af Rådet i juli ikke førte til en aftale. Rådet har, hvad angår strukturforanstaltningerne, udgiftsområde 2 i de finansielle overslag, givet tilsagn om, at hele dette udgiftsområde optages i budgettet som forpligtelsesbevillinger i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Berlin i marts 1999.
Jeg vil i denne forbindelse henvise til, at Rådet, da det udarbejdede sit foreløbige budgetforslag, ikke kunne have et tilstrækkeligt tydeligt samlet billede, og at det erklærede, at det ville se på situationen endnu en gang inden for rammerne af ændringsskrivelsen i efteråret, som vil blive udarbejdet i henhold til den interinstitutionelle aftale. Det vil Rådet også gøre, så snart det har modtaget ændringsskrivelsen. Jeg vil erindre om, at bevillingerne til internationale fiskeriaftaler i henhold til den interinstitutionelle aftale er anbragt under de obligatoriske udgifter, hvordan de end er anført i budgetposten eller i reserven.
Hvad angår ændringsskrivelsen, som en del af vores drøftelser i de kommende uger vil vedrøre, vil jeg gøre opmærksom på, at Rådet forventer, at der optages et saldooverslag for regnskabsåret 2001. Denne anmodning illustrerer princippet om forsvarlig forvaltning, som indebærer, at budgetbyrden for de individuelle europæiske skatteydere om muligt ikke bliver tungere.
Jeg ved, hvor stor betydning Europa-Parlamentet tillægger udgifterne i udgiftsområde 3 i de finansielle overslag. Rådet har derfor sikret sig, at dets budgetforslag i tilstrækkelig grad dækker prioriteterne i EU's interne politik, navnlig overholdelsen af forpligtelserne vedrørende finansieringen af de flerårige programmer, som vores to institutioner i fællesskab har truffet en beslutning om.
Jeg henviser også til, at Rådet under førstebehandlingen i sit budgetforslag har opført bevillinger til oprettelsen af Eurojust og af SIS II-systemet til Schengen. Kommissionen havde afsat budgetposter hertil i sit foreløbige budgetforslag. I den nuværende situation er disse målsætninger endnu mere aktuelle, end da vi i juli i år udarbejdede budgetforslaget. Således har Rådet skabt en margen på 110 millioner euro, som er større end margenen i Kommissionens foreløbige budgetforslag. Denne margen bør være tilstrækkelig til at dække prioriteter, hvoraf nogle såsom eLearning og indvandring uden tvivl vil blive nævnt af Deres ordfører eller i hvert fald vil blive foreslået under vores kommende dialog.
Jeg kommer nu til finansieringen af EU's eksterne foranstaltninger, som er optaget i udgiftsområde 44 i de finansielle overslag. Rådet har for en meget stor del fulgt Kommissionens foreløbige budgetforslag. Rådet har også bestræbt sig på at tildele midler til de forskellige prioriteter på området eksterne foranstaltninger. Således har Rådet skabt en margen på 100 millioner euro under loftet i udgiftsområde 4 i de finansielle overslag, hvilket må sætte os i stand til at bekræfte prioriteterne i denne sektor.
Med hensyn til udgiftsområde 4 i de finansielle overslag vil jeg ikke desto mindre gøre opmærksom på et særligt punkt. Det vedrører bevillingerne til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg kan ikke andet end beklage, at der under samrådet den 20. juli mellem Europa-Parlamentet og Rådet stadig ikke er opnået nogen aftale om det beløb, der skal opføres til bevillinger. Rådet har derfor i sit budgetforslag overtaget de beløb, som Kommissionen foreslog i sit foreløbige budgetforslag. Jeg må indrømme, at jeg ikke rigtig forstår anmodningerne om en nedsættelse af disse beløb. De er sikkert enig med mig i, at disse beløb, som er lavere end i 2001, under alle omstændigheder er meget beskedne og virkelig det minimum, som er nødvendigt for at sørge for, at Europa kan spille en fremtrædende rolle på verdensplan. Ønsket om at nedsætte disse beløb på et så afgørende tidspunkt som under den nuværende internationale krise kunne først og fremmest føre til, at EU's troværdighed lider skade. Jeg tror ikke, at det er meningen.
Jeg går nu over til institutionernes administrative udgifter. Ved udarbejdelsen af budgetforslaget har Rådet ladet sig lede af ønsket om så vidt muligt at imødekomme institutionernes behov, idet der tages hensyn til deres specifikke kendetegn. I budgetforslaget er der en margen på 53 millioner euro under loftet i udgiftsområde 5 i de finansielle overslag med henblik på at kunne imødekomme nye behov på området administrative udgifter, i særdeleshed til budgettet for Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. I denne forbindelse har Rådet for nylig sendt Dem sin ændringsskrivelse nr. 1 for 2002.
Ikke desto mindre mener jeg, at hver af de her repræsenterede institutioner er fuldstændig klar over presset på loftet i udgiftsområde 5 i de finansielle overslag. Et første skridt i denne forbindelse var den aftale, som blev opnået under samrådet den 20. juli mellem Europa-Parlamentet og Rådet, om en anmodning til institutionernes generalsekretærer om at udarbejde en beretning for budgetmyndigheden inden mødet i Rådet (budget) i november, med en flerårig analyse af udgiftsområde 5, om forslagene om nødvendige besparelser for ikke at overskride dette udgiftsområdes loft, også inden for rammerne af udvidelsen. I lyset af denne betænkning skal det dernæst afgøres, hvordan der skal reageres på de forskellige ting. Jeg vil også allerede nu understrege, at en række forslag, som for lidt siden blev stillet i forbindelse med betænkningen, bestemt giver interessant stof til diskussion.
Jeg vil lige sige noget om et andet punkt vedrørende de administrative udgifter, nemlig Kommissionens anmodninger om personale. Rådet støtter fortsat de reformer, som Kommissionen arbejder på, og har under førstebehandlingen tilsluttet sig oprettelsen af 78 nye stillinger, som de eksterne delegationer havde bedt om som led i decentraliseringen. Med hensyn til de øvrige 239 stillinger indtog Rådet endnu ikke nogen holdning den 20. juli. Dels fordi det ønsker større tydelighed om beslutningen om ordningen for Kommissionens tjenestemænds endelige udtræden af tjenesten, dels fordi det håber, at der ud af Deres drøftelser af dette spørgsmål kommer en løsning, som imødekommer vores respektive ønsker.
Jeg vil slutte denne oversigt over de forskellige punkter, som vil beskæftige os i de kommende uger, med nu at komme tilbage til et spørgsmål, som De kun kender alt for godt, og det er problemet med omfanget af betalingsbevillingerne. Allerførst glæder det mig, at Europa-Parlamentet og Kommissionen deler Rådets bekymring over de uindfriede forpligtelser (i vores EU-jargon også kendt som "UF"). Opfølgningsrapporten af 30. juni 2001, som Kommissionen som led i den forudgående budgetprocedure er anmodet om at udarbejde, er bestemt nyttig i denne forbindelse. Jeg vil imidlertid gøre opmærksom på, at den omfattende forhøjelse af betalingsbevillingerne ikke er nogen mirakelkur for absorbering af uindfriede forpligtelser. Vi ser dette ud fra omfanget af saldiene fra de foregående regnskabsår, som er betalt tilbage til medlemsstaterne. På den ene side vil der altid være uindfriede forpligtelser som en logisk konsekvens af de delte bevillinger, mens på den anden side den bedre opfølgning af forpligtelsesbevillingerne, navnlig gennem en tilbagetrækningspolitik, ligeledes er et effektivt middel til at absorbere potentielt abnorme uindfriede forpligtelser.
Hvad angår omfanget af betalingsbevillingerne i budgetforslaget, har Rådet foretrukket en begrænset og kontrolleret vækst. Rådet stræber nemlig efter optagelse af betalingsbevillinger, som er i overensstemmelse med de virkelige gennemførelsesmuligheder. På denne måde undgår vi, at de individuelle europæiske skatteydere konfronteres med for store byrder.
Jeg har hermed givet Dem en kort oversigt over de punkter, som vi uden tvivl vil tale om i de kommende uger. Den alvor, hvormed de to grene af budgetmyndigheden og Kommissionen har arbejdet lige fra begyndelsen af denne nye budgetprocedure, er meget tydelig for mig, og det kan jeg kun glæde mig over. Det er mit ønske, at budgetdrøftelserne, efter at De om nogle dage har afgivet Deres stemme, fortsættes i samme ånd, og at der om muligt allerede i november opnås enighed om et budget for De Europæiske Fællesskaber for regnskabsåret 2002, som skaffer os midler til at reagere positivt på de prioriteter og udfordringer, som EU snart kan forvente.

Schreyer
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, hr. formand for Rådet, budgettet for næste år kræver fleksibilitet og forebyggelse med henblik på uforudsete udgifter. Fleksibilitet og forebyggelse, så man kan reagere hurtigt og effektivt på nye økonomiske krav til EU, til en fælles europæisk politik. Det indeværende år har jo vist, hvilke krav der stilles til budgettet, som netop ikke var til at budgettere med på forhånd eller til at forudse. Vi havde BSE-krisen, mund- og klovsygen, vi har FN's nye globale sundhedsfond, som er opstået i år, vi har de stigende krav til humanitær bistand, ikke kun i Afghanistan, men også på grund af den eskalerende situation i Mellemøsten. Palæstina er blevet mere og mere afhængig af bistand udefra, også af europæisk bistand.
EU-budgettet - det er helt klart - har brug for et potentiale, så der kan reageres på kriser, så kriser kan tackles, og vi har i de sidste to år - synes jeg - præsteret at udforme budgettet på en sådan måde, at det har levet op til dette krav. Jeg ser optimistisk på, at det også vil lykkes os for næste års budget.
Jeg vil på Kommissionens vegne gerne takke ordførerne for 2002-budgettet, først og fremmest Dem, hr. Costa Neves, men også fru Buitenweg og hr. Seppänen og naturligvis hele Budgetudvalget for det præsterede stykke arbejde. Hvis man kender til de bjerge af ændringsforslag, som Budgetudvalget igen i år skulle arbejde sig igennem, så ved man, hvad hårdt udvalgsarbejde vil sige.
Men vi har stadigvæk et meget stort stykke arbejde og en lang, lang vej foran os. Det kræver fleksibilitet og vilje til kompromis hos alle. Jeg ved naturligvis, at det belgiske formandskab er indstillet på at få vedtaget et godt budget for EU, som tilgodeser alle krav. Jeg takker Dem, hr. Vande Lanotte, for Deres redegørelse, hvor De også understregede dette aspekt - viljen til forhandling - endnu en gang, for jeg tror, at man også må rette kravet om, at fleksibilitet i forhandlingerne er nødvendig, og at man på de forskellige møder ikke blot gentager det, som er fastlagt af hovedstæderne, specielt til Rådet. Netop når Rådet (budget) ikke vil besvare større ansvar og større krav med et større budget, så er der brug for fleksibilitet i forhandlingerne.
Jeg vil nu komme ind på enkelte områder af EU-budgettet og lægge ud med landbruget. Kommissionen havde i sit foreløbige budgetforslag - vi fremlagde det i slutningen af maj - budgetteret med en reserve på 1 milliard euro for at kunne reagere på anmodningerne som følge af BSE-krisen og mund- og klovsygen. Vi er nu kommet et stykke videre, og i næste uge vil Kommissionen vedtage ændringsskrivelsen. Det har vist sig, at udviklingen i oksekødssektoren heldigvis ser mindre dramatisk ud, end først frygtet. Vi har jo formået at øremærke 400 millioner på budgettet til udgifter til mund- og klovsyge allerede i år. Det vil medføre, at vi netop ikke behøver at budgettere med en så stor stigning til mund- og klovsyge på ændringsbudgettet for næste år, som først frygtet. Det vil sige, at den nuværende udvikling gør det muligt at ophæve den reserve nu, som vi foreslog i maj.
På nogle områder inden for landbrugssektoren er der dog udviklinger, som navnlig set ud fra et budgetsynspunkt giver anledning til bekymring. Jeg nævner blot stikordet "vin". Her har vi en overskudsproduktion, som vokser løbende og også giver sig udslag økonomisk. I løbet af to år er udgifterne til dette område imidlertid blevet fordoblet. Og det betyder naturligvis, at vi må holde nøje øje med, hvilke foranstaltninger der kan træffes for at få sat en stopper for denne overproduktion og bremset forøgelsen af landbrugsbudgettet.
Den ændringsskrivelse, som De vil få forelagt, slutter med, at vi kan ophæve reserven, og at vi har brug for færre udgifter på landbrugsområdet end først forudsat i kalkulationen, hvorfor resultatet bliver en relativ stor margen. Men jeg må på dette sted også sige helt klart, at denne margen - netop inden for landbrugssektoren - ikke bør misforstås af landbrugsministrene på en sådan måde, at der skabes et stort spillerum for alle mulige gode nye udgiftspakker. Vi har jo set i år, hvor hurtigt det kan blive nødvendigt at bruge en sådan margen til uforudsete udgifter. Derfor skal vi efter min opfattelse også bibeholde margenen på dette område for en sikkerheds skyld.
Jeg glæder mig i øvrigt over, at Budgetudvalget ved forskellige ændringer og beslutninger har vist, at det i stigende omfang ønsker indsigt i landbrugsområdet, også med henblik på midtvejsevalueringen, som er på dagsordenen næste år. Vi har jo også et bistandsprogram på landbrugsområdet til ansøgerlandene, som jeg gerne vil nævne kort på dette sted, nemlig førtiltrædelsesinstrumentet Sapard. Ligesom De er jeg absolut utilfreds med, at dette program endnu ikke er blevet realiseret, forstået på den måde, at der kan betales bistandsydelser til landbruget heraf, og at vi stadigvæk befinder os på dette forstadium, hvor de administrative strukturer først skal etableres.
Det er naturligvis vigtigt at have absolut kontrol med og sikkerhed for, at der ikke er noget, der går galt her. Men når det så på den anden side medfører, at programmet slet ikke virker, så er det naturligvis heller ikke i ophavsmandens ånd. De har nu i Parlamentet draget konsekvensen heraf og sagt, at der skal oprettes et nyt programafsnit, hvorfra navnlig informationerne til landbrugsområdet om EU's fremtidige landbrugspolitik finansieres. På dette sted må jeg alligevel endnu en gang sige, at De bør overveje dette forslag en gang til, da det vil betyde, at vi skal skabe et nyt retsgrundlag for dette program. Alle programmer i Sapard-programmet vil skulle omprogrammeres, hvilket vil medføre endnu større forsinkelser. Det er jo heller ikke i Deres interesse. Derfor plæderer jeg altså for, at der forhandles meget nøje herom en gang til, så Deres anmodning om, at der i stigende omfang bliver stillet informationer til rådighed for landdistrikter i medfør af Leader-programmet, kan blive omfattet af Sapard-programmet.
Til dette punkt må jeg så også endnu en gang henvende mig til Rådet: De har under førstebehandlingen af det foreløbige budgetforslag nedskåret bevillingerne til førtiltrædelsesbistanden væsentligt. Det er naturligvis selvmodsigende på den ene side at sige, at vi her ønsker en bedre implementering og en reduktion af betalingsefterslæbet, og på den anden side nedskære bevillingerne så drastisk. Jeg skal anmode Dem om også at være åben for Kommissionens argumenter. Vi skal naturligvis dokumentere, at vi får brug for de forslag til næste år, som vi er kommet med. Og det skal vi nok gøre.
Med henblik på udvidelsen skal emnet "grænseregioner" selvfølgelig også berøres. Ordføreren, hr. Costa Neves, har allerede været inde på det. Vi ved naturligvis alle, at de grænseregioner, de regioner, som grænser op til EU nu, vil profitere af udvidelsen af Unionen på langt sigt, fordi de endelig ikke længere vil være grænseregioner. Men alligevel ved vi på den anden side også, at der er tilpasningsvanskeligheder. For at afhjælpe disse, eller sagt på en anden måde, for at virke for, at de eksisterende muligheder kan udnyttes, har Kommissionen foreslået dette program til grænseregionerne. I den forbindelse er der i budgettet afsat bevillinger på yderligere 150 millioner til foranstaltninger på trafikinfrastrukturområderne i grænseregionerne, endvidere 15 millioner til små og mellemstore virksomheders samarbejde, yderligere 20 millioner fra Interreg-programmet og yderligere 10 millioner fra ungdomsprogrammet, så netop dette program til elevudveksling osv. bliver støttet med henblik på udvidelsen.
Europa-Parlamentet vedtog jo sidste år, altså for 2001-budgettet, et nyt pilotprojekt, nemlig "Små og mellemstore virksomheders samarbejde i grænseregionerne med henblik på udvidelsen". Her efterfølgende må jeg sige, at det var en glimrende idé fra Parlamentets side, da man jo kan lave rigtigt meget med dette program. Det glæder mig, at Parlamentet også siger, at dette projekt fortsat skal bestå, og jeg følger naturligvis med interesse Europa-Parlamentets bestræbelser på at aktivere yderligere midler til hele området.
Stigende krav til europæisk politik betyder naturligvis også stigende krav til personalet og også til Kommissionens personale. Kommissionen har i årevis stået over for at skulle tage sig af flere og flere opgaver uden at have fået bevilget mere personale. Sidste år drog vi konsekvensen heraf og lavede en opgørelse i form af en opgavekritik. Dette førte så til, at vi fremsatte en anmodning om 717 nye stillinger. Budgetmyndigheden godkendte sidste år yderligere 400 stillinger til Kommissionen. Det vil jeg på dette sted gerne takke Dem for endnu en gang på Kommissionens vegne.
Men vi vil anmode Dem om også at godkende anden tranche af de 317 stillinger. Jeg henviser også endnu en gang til, at normeringen i forskellige tjenestegrene ikke ligefrem er prangende. Som eksempel vil jeg blot nævne Generaldirektoratet for Retlige og Indre Anliggender, hr. Vitorinos Generaldirektorat. Det råder over 189 faste stillinger. Inklusive de midlertidige stillinger er det i alt 215. "Resultattavlen" for øget retligt samarbejde, som blev vedtaget i Tampere, er virkelig ikke så tosset. Den er naturligvis også berettiget. Situationen efter den 11. september har nu vist, at der netop inden for øget retligt samarbejde kræves fælles foranstaltninger på det retlige område. Her er der ikke blevet gjort tilstrækkeligt på europæisk plan. Altså må vi arbejde for at fremme denne sektor. Det betyder naturligvis også, at der kræves personale til dette område.
Jeg takker for den støtte til alle Kommissionens reformer, der endnu en gang er blevet givet udtryk for. De har nu forskellige ændringsforslag liggende på bordet, som De sandsynligvis vil vedtage på torsdag, og som følge heraf vil De også kræve yderligere rapporter fra Kommissionen, f.eks. om budgetforsinkelsen. Vi vil naturligvis gøre alt, hvad der er muligt, for at efterkomme dette krav om rapporter. Jeg skal også lige gøre opmærksom på, at Kommissionen har ansvaret som udøvende myndighed. For så vidt skal der naturligvis også foretages en afvejning her. Men jeg vil gerne takke hr. Costa Neves for at have fornyet Deres forhandlingstilbud endnu en gang.
Mine damer og herrer, at have potentiale i budgetpolitikken til at reagere på kriser og imødegå noget uforudset er naturligvis særligt påkrævet på det udenrigspolitiske område. Det var allerede tilfældet for 2000-budgettet, da vi i fællesskab måtte finde midlerne til genopbygningen af Kosovo på budgettet. Det lykkedes os i fællesskab. Det var tilfældet sidste år, da der skulle opføres yderligere midler til Serbien på 2001-budgettet. Vi er nu - jeg har lige nævnt det - i den situation, at der skal ydes et bidrag til FN's globale sundhedsfond fra EU-budgettet. Det drejer sig om 60 millioner euro. Vi vil fremlægge et overførselsforslag for Parlamentet, så den fiskerireserve, som fortsat findes på dette budget, bl.a. aktiveres hertil. Vi mødtes i sidste uge inden for rammerne af trilogen, og De støttede, at der bliver bevilget 25 millioner fra nødreserven til humanitær bistand til Afghanistan, 7,5 millioner til Palæstina og 7,5 millioner til Kaukasusregionen. Det viser de krav, der findes.
Et punkt, som blev nævnt af Dem, hr. rådsformand, vil jeg gerne komme særligt ind på igen, nemlig bevillingerne til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det bliver nogle gange misforstået i offentligheden, der tror, at der kun findes denne post for udenrigspolitikken. Nej, selvfølgelig er andre foranstaltninger også udenrigspolitiske foranstaltninger, det er helt klart. Men vi har denne specifikke post, FUSP-posten, for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Kommissionen har foreslået 35 millioner hertil. Parlamentet foreslår en nedskæring på 14 millioner. Nu er vi nødt til at komme nærmere ind på hvorfor. Parlamentet er jo ikke af den opfattelse, at dette område ikke er vigtigt, men det drejer sig tværtimod om beslutningsprocedurerne, om, hvorvidt det egentlig er rigtigt, at Rådet alene træffer afgørelse om midlernes anvendelse. Vi konstaterer - og det slår jeg fast som budgetkommissær - at princippet om, at Rådet træffer afgørelse om midlernes anvendelse, og Kommissionen så udskriver checkene, ikke fungerer tilfredsstillende, for vi har på dette område hidtil haft en underudnyttelse, selv om alle ved, at anmodningerne på dette område er der.
Jeg tror, at vi helt uafhængigt af 2002-budgettet må tale meget principielt om, hvordan en solid finansiering af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik skal se ud i fremtiden. Det kan efter min opfattelse ikke gå an, at Rådet forsøger at trække flere og flere operative opgaver til sig, vi har tværtimod brug for en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som også stiller den nødvendige finansielle sikring til rådighed her. I den forbindelse er der en lang række spørgsmål, der skal afklares. Også med den forventning for øje, som befolkningen har til dette område, må vi nu drøfte virkelig grundigt og undersøge det til bunds og så definere, hvad vi vil gøre på dette område i fremtiden. Det kræver så efter min mening i stigende omfang et fælles svar på mange områder.
For lige at vende tilbage til 2002-budgettet: Kommissionen havde på dette budget hidtil afsat en reserve på 125 millioner til fiskeriaftalen med Marokko. Fiskeriaftalen bliver nu definitivt ikke til noget. I den ændringsskrivelse, som Kommissionen vil drøfte i næste uge, og som vi vil fremlægge for Dem til tiden, bliver denne reserve ophævet. En del af midlerne vil blive brugt til andre fiskeriaftaler, som er blevet udvidet. Men en stor del vil være frigjort.
Det ville efter min mening være forkert allerede nu at lægge planer for disse ekstra midler, som bliver frigjort fra reserven. Jeg ved, at vi vil få brug for disse penge. Det drejer sig ikke om at spare disse penge, men om - det plæderer jeg for - ikke at lægge planer for alle pengene allerede nu. Hvorfor plæderer jeg herfor? Jeg vil kun henvise til én ting: I Afghanistan er bekæmpelsen af den internationale terrorisme nu i gang, og EU bevilger midler til humanitær bistand til civilbefolkningen, og det er ikke småbeløb. I alt vil EU bevilge over 310 millioner euro. Men jeg vil for øvrigt også gerne gøre opmærksom på, at USA allerede før den 11. september var en stor bidragyder til humanitær bistand til Afghanistan.
Men vi bør allerede nu tænke på tiden derefter, for regionen, for Afghanistan som land, og det betyder for mig også helt klart på tiden efter Taleban-styret i Afghanistan. Jeg tror, at alle er enige om, at EU da også vil have en forpligtelse og et ansvar for opbygningen af et demokratisk samfund, et samfund, som respekterer menneskerettigheder og gør det muligt at leve et menneskeværdigt liv. Vi bør træffe forebyggende foranstaltninger på budgettet, så vi også kan leve op til dette ansvar økonomisk.
Når jeg ser tilbage på to år som budgetkommissær og på to års budgetforhandlinger med Europa-Parlamentet og Rådet, kan jeg virkelig konstatere, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen i fællesskab har formået at håndtere de krav på en god måde, som er blevet stillet til EU-budgettet, og jeg ser meget optimistisk på, at det også lykkes for os for 2002.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, først vil jeg gerne takke hovedordføreren for budgettet, hr. Costa Neves, for hans indsats for at forlige de forskellige prioriteringer her i Parlamentet.
Fra Udvalget om Udenrigsanliggender vil vi gerne, hr. formand, minde om, at vi er i gang med førstebehandlingen, hvilket, selv om det forekommer åbenlyst ved første øjekast, gør det klart, at meget af den enighed og mange af de aftaler, der skal opnås, vil være af generel karakter og få indvirkning på den endelige tildeling af bevillingerne på dette udgiftsområde.
I denne forbindelse vil jeg gerne give hovedordføreren for budgettet et tillidsvotum, i det omfang, naturligvis, han nærmer sig de prioriteringer, der er fastsat af Udvalget om Udenrigsanliggender, så meget som muligt. Det drejer sig om nogle afbalancerede prioriteringer, eftersom de søger en afbalanceret fordeling mellem de forskellige geografiske områder og forsøger at imødekomme de forskellige forpligtelser, som EU har på den internationale scene.
Kommissæren har henvist til de budgetøvelser, vi har været nødt til at lave under vanskelige forhold i de seneste år. Fru kommissær, vi kan ikke blive ved med at leve fra hånden til munden, vi kan ikke forsøge at finansiere nye prioriteringer med de samme midler. Jeg ved godt, at vi ikke er i gang med at revidere de finansielle overslag, men vi kan ikke blive ved med at påtage os nye prioriteringer på bekostning af de forpligtelser, som EU har påtaget sig på nuværende tidspunkt. Vi må finde nogle mere fantasifulde og kreative metoder hertil.
Hr. formand, Udvalget om Udenrigsanliggender har givet udtryk for sin holdning. Vi ønsker at styrke den administrative reform af Kommissionen, især hvad angår den decentraliserede forvaltning af bistanden til tredjelande. Hvad angår de forslag, som kommissær Patten har stillet, har Udvalget om Udenrigsanliggender bakket beslutsomt op om disse.
Jeg vil slutte med at sige, at vi fra vores udvalgs side giver vores støtte og tillidsvotum til hovedordføreren for budgettet, hr. Costa Neves, med en indtrængende anmodning om, at han overvåger de mål, som Udvalget om Udenrigsanliggender har fastsat i sin udtalelse om dette budget for 2002, meget tæt.

Heaton-Harris
På vegne af Budgetkontroludvalget vil jeg gerne takke hr. Costa Neves for at lede os igennem budgettet og for det store arbejde, han har udført.
Jeg er af mit udvalg blevet bedt om at nævne en række punkter, og det vigtigste er det ændringsforslag, som vi endnu en gang forelægger Revisionsretten. Som Parlamentet ved, har Revisionsretten anmodet om flere ansatte.
Rådet henstillede til, at der kun blev ansat fem nye personer, og der har været forskellige holdninger til anmodningen om flere ansatte og omkostningerne forbundet hermed. Budgetkontroludvalget traf efter min opfattelse en klog beslutning om, at vi skal have en upolitisk holdning til det. Vi bør anmode Revisionsretten om at vurdere ansøgerlandenes økonomiske kontrolsystemer, forbedre Revisionsrettens samarbejde med nationale revisionsinstitutioner - et krav, der er fastsat i Nice-traktaten - og etablere mere detaljerede DAS-vurderinger - igen et krav i Nice-traktaten. Derfor vil vi være relativt upolitiske, og når de spørgsmål er afklaret, kan vi bede om frigivelse af midler til andre poster.
Budgetudvalget har imidlertid stillet et anderledes ændringsforslag. Det er langt mere politisk, og vi er bekymrede for Revisionsrettens uafhængighed med hensyn til de krav, som Budgetudvalget har fastsat, så jeg håber, at dette tages med i betragtning.
Jeg er også blevet bedt om at sige et par ord om gennemførelsen. Vi har set på tallene for gennemførelse, og vi vil se på dem igen og bruge dem til fremtidige ændringsforslag til budgettet. De har vores fulde opbakning til alle de foranstaltninger, som De indtil videre har truffet for at give os bedre information om gennemførelse.
Vi har også set på udarbejdelsen af ændringsforslag. Vi har et ændringsforslag med anmodning om bundne midler og vil gerne bede Kommissionen om at oplyse, om der er etableret en vurderingsenhed i GD V.
Endelig er vi bekymrede for A-30-posterne og anvendelsen heraf. Det er disse spørgsmål, som Budgetkontroludvalget gerne vil rejse.

Kuckelkorn
Hr. formand, jeg vil gerne fremhæve et punkt på vegne af mit udvalg, nemlig Prince-programmet. Det er meget vigtigt for os, at informationskampagnen om euroen fortsættes i endnu et halvt år. På trods af store kampagner har vi nemlig kunnet konstatere et underskud på information, navnlig hos de små og mellemstore virksomheder, og det skal afhjælpes med dette program.
Som fast ordfører for agenturerne kan jeg på nuværende tidspunkt sige, at de akutte større problemer er blevet løst af kollegerne i Budgetudvalget, men også med hovedordførerens hjælp. Vi har de facto valgt at betragte agenturerne individuelt. Jeg vil derfor benytte lejligheden til at sige et par ting om fremtiden.
Agenturerne vokser og vokser, og det har de gjort i årevis. Enhver, som er ansat dér, synes at have en interesse i, at agenturerne vokser. Et eksempel: Fra 1995 til 2001 er personalet blevet forøget med 366%. Alene i år skaber vi yderligere 99 stillinger. Jeg har indtryk af, at mange af de europæiske agenturer fører en noget selvstændig tilværelse. I budgetproceduren handler det altid kun om et krav: Vi har brug for flere penge! Konsekvenserne af denne udvikling er klar. Agenturerne tager al spillerum til andre programmer, og på et eller andet tidspunkt skal Fællesskabet så oven i købet også bære pensionsudgifterne hertil.
På det punkt er der en del, der skal ændres. Budgettet må for fremtiden ikke længere tilpasses de programmer, som vedtages af bestyrelsen, programmerne skal tværtimod tilpasses budgetmidlerne. Vi har brug for en effektiv kontrol af agenturerne, hvor alle implicerede aktører medvirker permanent, det vil sige, at Parlamentets ansvarlige udvalg ligeledes skal foretage en vurdering. Vi har under alle omstændigheder brug for en granskning af spørgsmålet om, hvorvidt der overhovedet er brug for agenturernes ydelser, og om de efterfølgende også bliver anvendt. Vi må se at få styr på det hele, idet Budgetkontroludvalget, Revisionsretten og alle andre aktører skal inddrages. Jeg vil i de kommende uger forsøge at skabe nogle strukturer, som kan anvendes i næste budgetprocedure.

Gill
ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. (EN) Hr. formand, jeg vil både tale som ordfører for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og som talsmand for Socialdemokraterne i forbindelse med de andre institutioner. Først vil jeg takke begge ordførere for at have løst denne enorme budgetopgave tilfredsstillende samt formanden for Udvalget, hr. Wynn, for at gennemføre afstemningen på rekordtid.
På vegne af Industriudvalget kan jeg sige, at jeg er skuffet over resultatet af dette budget, da mange af de prioriteter, som vi har fremhævet, fuldstændig er overset. Lad mig nævne tre punkter: Initiativet eEurope, som blev introduceret under stor opmærksomhed i Lissabon, skulle øge konkurrenceevnen inden for EU's industri samt øge beskæftigelsen og understrege, at et videnssamfund er en grundlæggende forudsætning for fremtidig økonomisk vækst. I Stockholm blev der talt om at udvide eEurope til at omfatte ansøgerlandene, men vi foreslår, at man ikke udvider dette program. Jeg vil gerne minde alle om, at Rådet og Parlamentet bekræftede, at eEurope skal prioriteres. Hvis vi ikke støtter dette initiativ, underminerer vi et af Europas prioritetsprogrammer, og det vil være en stor ulempe for ansøgerlandene.
Vi må, som ordføreren har udtalt, sikre, at ordene ledsages af handling, og at EU-borgerne ikke begynder at undre sig. Vi har alle disse fantastiske programmer, men de synes at forsvinde ud i den blå luft! Det gælder også mit andet punkt om Save-programmet. Programmet har været en prioritet i en årrække. Nu har vi et forslag om at mindske støtten for det kommende år. De fleste prioriterer en europæisk miljøvenlig energipolitik, og det er vigtigt, at EU viser vejen i forbindelse med vores forpligtelser i Kyoto-aftalen. Det er derfor meget kortsigtet at reducere programmer, der fremmer bæredygtigt energiforbrug og klimabeskyttelse.
Det tredje punkt, som Industriudvalget endnu en gang vil stille ændringsforslag til, omhandler nedlukning af anlæg til massedestruktion af våben og affaldshåndtering i forbindelse hermed. Disse anlæg er vigtige i et forsøg på at skabe en mere sikker verden og endnu vigtigere i lyset af de frygtelige begivenheder den 11. september. Medlemsstaterne skal have en tilfredsstillende strategi til ødelæggelse af kemiske våben, så disse våben ikke kan falde i de forkerte hænder. Jeg vil stærkt opfordre ordføreren til at tage spørgsmålet op til fornyet overvejelse og støtte disse ændringsforslag.
Med hensyn til de øvrige institutioner vil jeg gerne takke ordføreren, fru Buitenweg, for den åbne og omfattende fremgangsmåde, som hun har anvendt i udarbejdelsen af budgettet for de øvrige institutioner. Hun udtalte, at udgiftsområde 5 var under stort pres af forskellige årsager, herunder i forbindelse med forberedelsen af den kommende udvidelse. Min gruppe har bestræbt sig på fortsat at fremme virkningen, effektiviteten og gennemsigtigheden. For Parlamentet er dette ikke blot tomme ord, men ord, der betyder noget. Vi har vist vores vilje til at forbedre effektiviteten ved at holde os under Parlamentets selvpålagte loft på 20% og samtidig acceptere omkostningerne på ca. 18 millioner euro i forbindelse med udvidelsen. Det vil dog blive meget vanskeligt i de kommende år. Jeg vil gerne opfordre Rådet til at se på dette problem, så omkostningerne i forbindelse med den foreslåede udvidelse tages med i betragtning inden budgetproceduren næste år.
Jeg bifalder endvidere udvidelsesplanen over tre år, som Præsidiet har godkendt. Planen er på nuværende tidspunkt ikke helt færdig og måske lidt konservativ - med lille k - og ikke særlig radikal. Det er en skam, for udvidelsen giver mulighed for at gøre Parlamentet mere dynamisk. Nogle af idéerne i planen skal udvikles yderligere, og vi skal have mere detaljerede oplysninger om, hvordan tingene skal foregå.
I går hørte vi, at Parlamentet ikke kunne se på forslagene om hvidvaskning af penge - med Rådets godkendelse - før om tre uger, da de skal oversættes til 11 sprog. Det er meget frustrerende for alle involverede, men hvad vil der ske, når vi har yderligere 10 sprog? Vi må drøfte dette spørgsmål, da det er ødelæggende for Parlamentets image og for borgernes opfattelse af os som et parlament, der er dynamisk og resultatorienteret.
Mens vi er inde på radikale tankegange, vil jeg gerne komme med nogle forslag til Rådet til forbedring af dets egen effektivitet. Der er f.eks. spørgsmålet om den manglende udnyttelse af Parlamentets bygninger. Vi har bygninger i Bruxelles, der står tomme en ud af fire uger, og en bygning i Strasbourg, som næsten aldrig anvendes og står tom tre ud af fire uger. Da Rådet jævnligt taler om spild, må dette forslag være genialt. Rådet kan udnytte vores bygninger fuldt ud ved at afholde møder i bygningerne. Jeg håber, at det også vil gavne gennemsigtigheden i forbindelse med Rådets arbejde.

Bowe
 ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. (EN) Hr. formand, vi i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik bifalder i år generelt de fremskridt, der har været i forbindelse med udarbejdelsen af budgettet for næste år. Rent historisk gør vi et bedre stykke arbejde for hvert år, der går, og det skyldes bl.a. ordførernes arbejde. Det går nemmere nu, selv om Parlamentet er presset økonomisk på grund af det eksterne pres på vores budget. Det glæder mig alligevel, at Budgetudvalget har støttet Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, som ønsker at genskabe nogle af de budgetposter, som vi er særligt interesserede i, i hvert fald i forbindelse med det foreløbige forslag til budgettet.
Det er også værd at nævne, at vi bifalder Budgetudvalgets ændringsforslag med hensyn til reststoffer fra tobak. Udvalget opfordrer Rådet til at undersøge dette nærmere. Vi opfordrer Kommissionen til at undersøge dette nærmere. Vi ved, at der må gøres noget. Det glæder mig, at Budgetudvalget forstår det. Udvalgets forslag om gradvis reduktion af den pågældende støtte inden for en specificeret tidsramme er fornuftigt, og det er på tide, at Kommissionen og Rådet drøfter dette spørgsmål.
Budgetposten til godkendelse af sjældne lægemidler af Agenturet for Lægemiddelvurdering er en succes. Det glæder mig, at Budgetudvalget har accepteret vores holdning, og det håber jeg også, at Kommissionen vil gøre. Det har været en meget vellykket budgetpost siden oprettelsen sammen med TÆB-proceduren. Vi har været bekymrede over Rådets forslag om nedskæring af den pågældende budgetpost - helt uden grund. Det glæder os, at budgetposten har en rimelig størrelse nu, og vi håber, at Kommissionen også vil forsvare dette punkt over for Rådet. Det er en budgetpost, som er uvurderlig for EU's borgere, og som bringer reelle fordele, og den bør beskyttes.
Endelig vil jeg gerne sige, at vi har haft visse betænkeligheder med hensyn til måden, hvorpå nogle af organerne fungerer. Jeg har fuld forståelse for, at der skal være midler på reserveposten, og jeg har fuld forståelse for den stigende bekymring over den måde, hvorpå organerne fungerer, men vi skal give dem de nødvendige ressourcer til at udføre deres arbejde, og dette gælder især Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik.

Görlach
rådgivende ordfører for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. (DE) Hr. formand, kære kolleger, Landbrugsudvalget henvender sig til Rådet og giver principielt udtryk for sin modstand imod disse lineære nedskæringer, som Rådet jo altid kommer med. Det er efter vores opfattelse en politisk noget fantasiløs måde at behandle budgetposter på. Vi går ud fra, at ændringsskrivelsen vil være det rigtige grundlag for også med henblik på andenbehandlingen at foretage tilpasningerne på de enkelte områder.
Vi holder i øvrigt fast ved vores krav om at muliggøre en større fleksibilitet i forbindelse med landbrugsudgifterne i fremtiden, idet midler fra de obligatoriske udgifter kan overføres til de ikke-obligatoriske udgifter. Vi ved, hvor kompliceret det er, og hvor meget der her skal ændres, men vi vil kræve det igen ved alle de budgetter, vi bliver præsenteret for, indtil vi får dette krav gennemført.
Vi støtter udtrykkeligt Kommissionens forslag om at oprette en reserve. Den er nødvendig. Vi er sikre på, at vi ikke behøver at begrunde nødvendigheden. Vi går også ud fra, at Kommissionen vil behandle den ansvarsfuldt, hvis det bliver nødvendigt at benytte den.
Tobakken har netop været bragt på bane af kollegerne i Miljøudvalget. Også Landbrugsudvalget har beskæftiget sig med tobakken igen. Vi er absolut utilfredse med, at midlerne i forskningsfonden for tobak ikke udnyttes tilstrækkeligt. Også vi i Landbrugsudvalget er trætte af gang på gang at slide os selv op over emnet tobak. På den ene side står kravene om sundhedsoplysning, på den anden side nødvendigheden af at støtte tobaksdyrkning. Men man må se på realiteten. Så længe vi har landbrugere, som dyrker tobak - og det er ikke de rigeste landbrugere - og så længe vi ikke kan tilbyde dyrkning af alternative afgrøder, kan vi heller ikke hjælpe dem. Derfor skal muligheden for alternativer inden for denne sektor ikke blot undersøges mere indgående, men også tilbydes.
Frem for alt vil jeg gerne sige lidt om Sapard. Det glæder os, at betalingsbevillingerne er blevet forhøjet, men ligesom kommissæren kritiserer vi, at Rådet har nedskåret bevillingerne til Sapard med 100 millioner. Det er ikke i orden! Det er absolut ikke i orden! Fru kommissær, De skal ikke være bange for en ny implementering i medfør af Leader. Man skal ikke lade sig gå på!
Jeg vil gerne rette en stor tak til hovedordføreren for det gode samarbejde med kollegerne i Landbrugsudvalget.

Maat
Hr. formand, allerførst vil jeg takke ordføreren, hr. Costa Neves, mange gange for det nære og gode samarbejde. Det betyder ikke, at han, hvad angår fiskeribudgettet, kunne støtte os på alle punkter, men han lyttede til os, og vi fandt i hvert fald et grundlag for at arbejde videre, og det har glædet os.
Hr. formand, fiskeribudgettet er præget af fiskeriets store problemer og den fælles fiskeripolitiks delvise fiasko. Det er tydeligt, at det flerårige udviklingsprogram og den ensidige lukning af områder ikke har vist sig at være nogen succes.
Den manglende indgåelse af en ny fiskeriaftale med Marokko har af stedkommet en eksplosiv situation ved de spanske og portugisiske kyster, hvor de i forvejen kæmper med store samfundsmæssige problemer omkring den illegale indvandring.
Det er grunden til, at Fiskeriudvalget har anmodet om næsten 200 millioner euro for at kunne løse disse problemer. Ordføreren foreslår, at der med henblik herpå først opføres en p.m.-konto, og at Rådet opfordres til at indfri de løfter, det afgav i Nice. Fiskeriudvalget kan tilslutte sig dette.
Fiskeriudvalget er dog skuffet over, at budgetforslaget om flere penge til kvotekontrol, som var særdeles nødvendigt, er afsvækket gennem et liberalt ændringsforslag i Budgetudvalget, mens det oprindelige ændringsforslag med dette forslag fik bred støtte fra alle grupper i Fiskeriudvalget.
Hr. formand, som PPE-DE-Gruppens skyggeordfører for landbrugsbudgettet konstaterer jeg, at der af den oprindelige anmodning om 1 milliard euro ekstra til fødevaresikkerhed og bekæmpelse af dyresygdomme i sidste instans er 580 millioner tilbage, men vi siger: lidt er bedre end ingenting.
Faktisk beklager vi også i nogen grad, at Kommissionen ikke har holdt fast ved den oprindelige anmodning om 1 milliard euro ekstra. PPE-DE-Gruppens holdning, nemlig at der skal afsættes flere penge til bekæmpelse af dyresygdomme, har heldigvis fundet støtte. I al almindelighed synes vi, at det for at genoprette forbrugernes tillid er af væsentlig betydning, at de europæiske markeder, også for oksekød, igen kommer op på et normalt niveau.
Som sidste punkt, hr. formand, må jeg sige, at jeg er overordentlig glad for, at PPE-DE-Gruppen med hensyn til udenrigspolitikken vil stille et ændringsforslag om større opmærksomhed for Kirgisistan, Usbekistan og Tjadsjikistan, og dette ændringsforslag vil jeg også helhjertet anbefale i de videre diskussioner.

Ortuondo Larrea
Hr. formand, Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, for hvem jeg taler, stillede omkring 10 ændringsforslag til budgetforslaget vedrørende de fire fællesskabsinitiativer (Urban, Interreg, Equal og Leader) samt sikkerheden og bæredygtigheden af transport og turisme.
Når de aktuelle omstændigheder som følge af de tragiske hændelser den 11. september er overvundet, vil turismen hurtig blive det vigtigste serviceerhverv i EU. Verdensorganisationen for turisme forudser en fordobling af antallet af turistankomster, indtil det når op på ca. 720 millioner om året i 2020. Og de ni millioner mennesker, som det giver beskæftigelse til, vil blive forøget med mellem 2 og 3,5 millioner mere frem til 2010 og nå op på 12,5 millioner job. Budgetudvalget forkastede imidlertid den tildeling, vi foreslog. Heldigvis har Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance haft mulighed for igen at stille et ændringsforslag i plenarforsamlingen om, at der på europæisk plan bliver tildelt midler til fremme, opfølgning og vurdering af en politik for økologisk og socialt bæredygtig turisme. Jeg stoler på, at størstedelen af medlemmerne er så fornuftige, at de støtter dette genfremsatte forslag med deres stemme.

Iivari
Hr. formand, budgettet for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport indeholder tre vigtige åbninger:
For det første foreslår man en separat bevilling til eLearning på 12,6 millioner euro. Det er begrundet, for indlæring af informationskundskab indtager en central plads i Unionens strategi. En betydelig forøgelse af bevillingen til undervisning i informationskundskab er fornuftig, også fordi en finansiering heraf alene gennem Sokrates-, Ungdoms- og Kultur 2000-programmerne kan true gennemførelsen af programmernes oprindelige mål. Man må huske på, at informationskundskab er et redskab, ikke en numerisk værdi.
Den anden åbning er inden for sporten, som endnu ikke har noget retsgrundlag i Unionen. Sporten nævnes imidlertid i Amsterdam-traktaten, og i konklusionerne fra Nice-topmødet understreges dens samfundsmæssige betydning. Budgetudvalget har godkendt forslaget om en bevilling på 5 millioner euro bl.a. til brug til idrætsforeningers arbejde med at hindre udstødelse af unge.
Den tredje nye ting i kulturbudgettet er bevillingen på 1 million euro til oprettelse af et evalueringscenter for kultursamarbejde. Efter min mening kunne man koordinere kultursamarbejdet sammen med Europarådet, som har meget erfaring på området.
Kapitel A-30 skabte atter problemer. Jeg er meget skuffet over Budgetudvalgets arbejde under konto A-3042 vedrørende finansiering af de europæiske kulturorganisationer. I Kulturudvalget har vi udført et stort arbejde med dette punkt. Vi tog hensyn til Kommissionens udredning om finansiering af organisationerne og henstillingerne fra Budgetudvalgets arbejdsgruppe. Først og fremmest forsøgte vi at bedømme, hvorledes man kunne anvende pengene optimalt for den europæiske kultur. Jeg kan ikke acceptere, at Budgetudvalget blander sig i særudvalgets ekspertisekrævende forslag, således som det sker nu. Jeg støtter også varmt forslaget i hovedordfører Costa Neves' betænkning om at skabe et retsgrundlag og ordentlige spilleregler for kapitel A-30. Parlamentet kan ikke handle som i en brydekamp uden regler, hvor den mest hensynsløse løber af med sejren.

Berès
Hr. formand, fru kommissær, hr. repræsentant for Rådet, jeg ønsker at gøre Dem opmærksom på tre ændringsforslag, der er stillet af Parlamentets Udvalg om Konstitutionelle Anliggender. De tre ændringsforslag har til hensigt at støtte informationen af borgerne og at påvirke drøftelserne om spørgsmålene om Unionens fremtid i henhold til erklæring 23 i Nice-traktaten.
Ændringsforslag 223 sigter mod at genoprette de forpligtelsesbevillinger, der er tilknyttet Prince-programmet, som Kommissionen foreslog i budgetforslaget.
Rådet har faktisk reduceret forhøjelsen af disse bevillinger. Vi anser det for helt ubegribeligt, at en massiv investering ikke støttes til fordel for en øget information af borgerne om euroen, udvidelsen, chartret om grundlæggende rettigheder og naturligvis indsatsen i forbindelse med retfærdighed og indre anliggender. Alle disse emner er meget aktuelle. Og jeg minder om, at vi allerede nu er i gang med en periode med overvejelser og høringer om Unionens fremtid.
Vi mener ligeledes, at det vil virke mod hensigten at opføre, hvilket Budgetudvalget foreslår, en del af disse bevillinger i en reserve. Vi ved, at anvendelsen af bevillinger i reserve kræver en endnu mere besværlig procedure, og vi ser ingen grund til at spænde ben for Kommissionens spillerum på dette område.
Jeg tilføjer, at Parlamentets kontrol i alle tilfælde er sikret ved dets medvirken i den interinstitutionelle arbejdsgruppe om den generelle og specifikke information.
Som sidste punkt har Udvalget om Konstitutionelle Anliggender ligeledes udtalt sig til fordel for en bevarelse og en styrkelse af den økonomiske støtte til Europa-Bevægelsen. Vi ved, hvor effektive denne gruppes foranstaltninger er, og det ville være overraskende, hvis EU vil fjerne støtten på et tidspunkt, hvor der mere end nogensinde før er brug for at opfordre til dialog med borgerne.
Europadagen den 9. maj er ligeledes et symbol, som skal støttes i alle medlemslandene, for et sådant arrangement er med til at etablere det offentlige område, som vi mangler så meget.

Avilés Perea
Hr. formand, lige siden Amsterdam-traktatens ikrafttræden er beføjelserne for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder blevet øget, først og fremmest EU's politikker til fremme af ligebehandling af mænd og kvinder, hvorfor vi tillægger fællesskabsprogrammet om lige muligheder særlig betydning som et grundlæggende instrument for ligestilling, og det samme gælder Daphne-programmet mod vold i hjemmet og Equal til fremme af kvinders adgang til arbejdsmarkedet og til opfyldelse af bl.a. målsætningerne om beskæftigelsen fra topmødet i Lissabon.
Den sociale udstødelse har ligeledes udvalgets bevågenhed, da vi desværre er ved at have det, der kaldes "kvindeliggørelse af fattigdommen". For at nå disse hovedmålsætninger har vi stillet en række ændringsforslag til budgettet, som er blevet vel modtaget, og jeg takker især ordføreren, hr. Costa Neves, for hans støtte til at opnå flertal i Budgetudvalget.
En lille del er blevet afvist, fordi de allerede var medtaget i andre budgetposter: informationsaktioner i den fælles landbrugspolitik, foranstaltninger til bekæmpelse af udstødelse, informationssamfundet, bekæmpelse af fattigdommen og de sygdomme, der udspringer heraf: malaria, tuberkulose og aids, indsatser på sundheds- og velfærdsområdet, konsolidering af demokratiet og menneskerettighederne osv.
Det er ligeledes på sin plads at fremhæve støtten til de kvindeorganisationer, der arbejder for fremme af kvinderne i EU, ikke kun kvindelobbyen, men også andre organisationer, som våger over respekten for pluralismen i vores samfund. Vi kan ikke hævde, at der kun er én organisation, der repræsenterer alle de europæiske kvinder. Der ligger derfor heri en retfærdig handling og anerkendelse af mange andre europæiske organisationer, som længe har arbejdet for ligestilling mellem mænd og kvinder, og som også har ret til at modtage finansiel støtte fra EU.
Udvalget om Kvinders Rettigheder er derfor ganske tilfreds med ordførerens og Budgetudvalgets modtagelse af dets forslag

Perry
Hr. formand, jeg vil gerne beklage over for ordførerne, at jeg ikke kunne være til stede i starten af forhandlingen, men jeg vil vædde en euro på, at ingen endnu har nævnt det emne, som jeg vil tale om på vegne af Udvalget for Andragender.
I Buitenweg-betænkningen finder man ændringsforslag 2022 om budgetpost 250, og dette er et nyt forslag om at betale omkostninger for andrageren under særlige omstændigheder, hvis denne mener, at det er relevant at besøge Parlamentet for at fremlægge sin sag. Jeg vil gerne takke ordføreren for at acceptere denne betænkning og udvalget for at have vedtaget den.
Parlamenter har, som alle ved, særlige forpligtelser. De skal f.eks. afgøre, hvem der skal sidde i regeringen, men det gælder naturligvis ikke for Europa-Parlamentet. Europa-Parlamentet træffer beslutninger om budgetter, men vores beføjelser er dog ret begrænsede i forbindelse med budgettet. Vi kan ikke træffe nogen afgørelser om beskatning, vi har ikke noget at skulle have sagt om de 50% af de udgifter, der mere eller mindre går til landbruget. Parlamenter træffer beslutninger om lovgivning. Det er en opgave, som vi deler med Rådet, og vi har ingen bestemmelsesret over lovgivningsmæssige initiativer. Men parlamenter er forpligtet til at beskytte de enkelte borgeres rettigheder over for bureaukratiet, og det er et ansvar, som vi udøver i Europa-Parlamentet gennem Udvalget for Andragender og Ombudsmanden.
Jeg vil gerne sige til Parlamentet i dag, at de penge, der bruges på andragender, og de 3 millioner euro, som vi stiller til rådighed til Ombudsmanden, er penge, der er fantastisk godt givet ud. Det drejer sig om under 0,1 euro pr. person om året, så man kan ikke sige, at der er tale om store beløb, men det er penge, der bruges i forbindelse med ægte europæisk demokrati, og det ønsker vi at sikre - også i fremtiden.

Rovsing
Hr. formand, jeg skal især koncentrere mig om kommentarerne til EKSF's aktionsbudget, hvor jeg skal tale om den betænkning, som hr. Seppänen har afgivet for Budgetudvalget. Vi glæder os over den rolle, som EKSF har spillet som pioner i den europæiske integrationsproces, og hvorledes EKSF har bidraget positivt til freden i Europa. Vi noterer os, at EKSF blev finansieret med afgiftsbaserede indtægter, hvilket gjorde det muligt at udvikle økonomiske og sociale interventionsforanstaltninger, der var knyttet til sektororienterede industripolitikker. I dag beskæftiger kul- og stålsektoren 357.000 arbejdstagere, og efterhånden som vi udvider EU med ansøgerlandene, vil udvidelsen medføre, at kulproduktionen i EU fordobles, og at stålproduktionen øges med en tredjedel. Vi kan med stolthed notere, at der takket være EKSF skete en opbygning og videreudvikling, som førte til EU, som vi kender den i dag. Udvalget har godkendt Kommissionens forslag til aktionsbudget på 151,8 millioner euro i 2002, og det er jo den 23. juli 2002, at EKSF-traktaten udløber. Vi kunne have ønsket os, at der havde været lidt flere penge til fremtidige energibehov vedrørende rene kulteknologier, både hvad angår aktion og forskning, og vi opfordrer Kommissionen til at tage det med i de øvrige programmer.

Deprez
Hr. formand, jeg tillader mig at stille Dem et spørgsmål.
Jeg forstår ikke, hvorfor jeg, eftersom jeg officielt er rådgivende ordfører for Udvalget om Borgernes Friheder og har forberedt ændringsforslagene fra mit udvalg, har forsvaret dem (og på visse tidspunkter på en relativ hård måde) over for Budgetudvalget - hvor jeg for øvrigt i størstedelen af tiden har fået tilslutning fra mine kolleger - så ikke er på listen over ordførere for rådgivende udvalg. Jeg beder Dem give mig ordet nu for Udvalget om Borgernes Friheder.

Formanden
Hr. Deprez, Deres navn fremgår ikke af den officielle liste over de medlemmer, der skal fremlægge udvalgenes udtalelser, hvorfor jeg ikke kan give Dem ordet lige nu.

Deprez
Jeg beder Dem altså, hr. formand, om at give mig ordet nu.

Formanden
Hr. Deprez, talerlisten udarbejdes efter de officielle tilkendegivelser fra de forskellige udvalg, på vegne af hvilke man kan tage ordet. Da De ikke figurerer på den officielle liste, og da jeg mener, at denne ikke bør ændres, vil jeg give Dem ordet senere, når det tidspunkt kommer, hvor De har ret til at få det.

Elles
Hr. formand, vores talsmand vil tale for vores gruppe senere, men jeg har også et par kommentarer. Jeg vil som andre talere gerne takke de to vigtigste ordførere, hr. Costa Neves og fru Buitenweg. Det er aldrig en let opgave at forelægge noget for Parlamentet, og det tager jeg hatten af for.
Med Kommissionens budget for i år har vi et forslag, som med 1,06% af bruttonationalproduktet er et af de laveste budgetter, som vi har set i Parlamentet, og som derfor ligger langt under loftet som forudberegnet i det finansielle overslag, men jeg går ud fra, at det finansielle overslag nok skal blive presset i forbindelse med udvidelsen inden udgangen af 2006.
Med hensyn til hr. Costa Neves' betænkning vil jeg først takke ordføreren for at have fokuseret på statusrapporten, på opfølgningen af den fælles erklæring fra Rådet og Parlamentet i slutningen af sidste år, som har været værdifuld i forbindelse med budgetproceduren. Det vil muligvis være en god idé at gøre det hvert år, det har været gavnligt at fokusere på EU-institutionernes virkning og effektivitet, og det er meget væsentligt for os i Parlamentet og noget, som jeg vil vende tilbage til i slutningen af mit indlæg.
Jeg vil gerne nævne et par punkter i Kommissionens budget, hvor vi som gruppe ønsker at få noget for pengene - noget, som vi er kendt for.
For det første ønsker vi ingen reserve i forbindelse med landbruget - vi har allerede nogle ressourcer, som kan stilles til rådighed, og en ændringsskrivelse undervejs, og det må efter min opfattelse være tilstrækkeligt. Vi mener dog, at der skal iværksættes en undersøgelse af Kommissionens og den britiske regerings håndtering af mund- og klovsygen, og det vil vi forsøge at gennemføre.
For det andet mener vi, at der er et vedvarende problem. Hver gang der gennemføres kommissionsforslag uden om de interinstitutionelle arbejdsgrupper, er vi som Parlament nødt til at få dem tilbage i de informationspolitiske rammer. Jeg vil indtrængende opfordre Kommissionen til at prioritere information i forbindelse med forslag - det vil spare os for meget tid med hensyn til sikring af, at det interinstitutionelle arbejde opretholdes.
For det tredje vil jeg med hensyn til et organ for fødevaresikkerhed - jeg bemærkede, at spørgsmålet blev rejst på Det Europæiske Råd i Gent - minde formanden (som i stedet for at more sig skulle prøve at lytte til parlamentsmedlemmerne, når de taler) om, at Parlamentets holdning er, at reserven ikke skal anvendes, før vi er sikre på funktionen og placeringen af dette organ. Jeg går derfor ud fra, at De vil høre Parlamentet, inden der træffes en endelig afgørelse.
For det fjerde er der i forbindelse med Afghanistan - og jeg henvender mig endnu en gang til Kommissionen - et forslag om at oprette en post til støtte af Afghanistan, og vi vil anmode Rådet og Parlamentet om at inkorporere det i budgettet ved andenbehandlingen, fordi vi i vores gruppe ønsker en international alliance for at kunne hjælpe med genopbygningen af Afghanistan, når konflikten er overstået. Dette er noget, der allerede behandles i FN.
Endelig vil jeg henvise til spørgsmålet om reserveposter, og vi vil gerne sikre, at betingelserne for reserverne opfyldes, inden posterne frigøres - også i forbindelse med Kommissionen, der har kapacitet til at anvende disse reserveposter næste år.
Der er imidlertid et meget kritisk punkt, og jeg henvender mig endnu en gang til Rådet. Det siges, hr. formand, at Rådets forhandlinger om førtidspensionsordning ikke inddrager Parlamentet. Jeg vil gerne have Dem til at bekræfte, at disse forhandlinger også skal inddrage os - det ligger vores gruppe meget på sinde, da vi ønsker, at den samme ordning skal gælde i alle institutioner.
Jeg vil slutte af, hr. formand, med at nævne vores institution. I går aftes traf Præsidiet i uoverensstemmelse med hr. Harbours betænkning en beslutning om ikke at støtte en lineær karrierestruktur, og jeg citerer fra § 36 i den beslutning, som vi vedtog i Parlamentet sidste november: "opfordrer indtrængende Parlamentets administration til at indføre en lineær karrierestruktur parallelt med Kommissionen, som tillader nem institutionel overflytning". Det er uacceptabelt, at Præsidiet har truffet denne beslutning. Under pres fra Parlamentets administration har Rådet valgt at ignorere det, som Parlamentet har stemt for.
De er derfor nødt til at besvare tre spørgsmål, før jeg afslutter.
Hvorfor er Parlamentets organisation og funktion så forskellig fra Kommissionens, at Parlamentet skal have en helt anden karrierestruktur?
Og hvordan kan en karrierestruktur, der indeholder fire forskellige kategorier, opfylde målsætningerne for en lineær karrierestruktur baseret på fortjeneste, som Parlamentet går stærkt ind for?
Og endelig, hvordan kan personalemobilitet mellem institutionerne fremmes, hvis Parlamentet og Kommissionen har forskellige karrierestrukturer? Præsidiet skal begrunde de beslutninger, som det har truffet over for Parlamentet, da de ikke er i tråd med vores beslutninger.

Wynn
Hr. formand, jeg ønsker ikke at komme med gentagelser, så jeg vil kun nævne nogle få punkter - selv om James Elles har berørt nogle af dem med sine sidste to punkter. Jeg vil gerne takke ordførerne. Deres arbejde er aldrig let. De har gjort et stort arbejde under vanskelige omstændigheder.
Jeg bifalder formandens bemærkning om, at han håber, at vi under næste forlig kan indgå en aftale med Rådet. Det håber jeg også, for under det sidste forlig den 20. juli kunne vi ikke blive enige om noget. Der er intet formål med forligsmøder, hvis vi ikke opnår noget. Forhåbentlig opnår vi noget mere positivt i november.
Med hensyn til margener, som formanden også nævnte, vil der ikke være meget margen tilbage, når vi skal stemme på torsdag. En af årsagerne er, at vi endnu en gang ikke kunne blive enige med Rådet. Jeg nævnte flere gange i juli, at de tre institutioner må drøfte problemerne forbundet med finansiering af udgiftsområde 3, 4 og 5 fremover.
Rådet kan ikke ignorere disse kategorier og lade, som om der ikke er nogen problemer. Til tider minder Rådet om en struds med hovedet begravet i sandet. Når Rådet indtager den holdning, taler vi for døve ører, og nogle gange kan man godt føle, at man ville få mere opmærksomhed fra en struds end fra nogle af de personer, som man er nødt til at henvende sig til! Det er ikke en hentydning til Dem, Hr. formand, Det er nogle gange så frustrerende at komme igennem, at vi spilder vores tid med forligsmøder. Forhåbentlig opnår vi noget mere konkret i november.
Med hensyn til spørgsmålet om reform har James Elles netop berørt et meget betydningsfuldt punkt. Jeg ville have henvist til de manglende fremskridt, men Parlamentet har ikke hjulpet sig selv i forbindelse med den beslutning, som Præsidiet traf i går aftes. Man må håbe, at denne beslutning kan ændres hurtigt. Det er op til Rådet nu. Der er gået næsten tre år, siden den tidligere Kommission trådte tilbage, og vi har stadig ikke set noget til den reform, som vi fik løfte om for næsten tre år siden. Hvor langt er vi? Det ligger stadig og sylter hos Rådet.
Hr. formand, vi har drøftet dette spørgsmål, og jeg ved, at De er klar over vigtigheden af at finde en løsning så hurtigt som muligt. Ellers ødelægges hele processen. Parlamentet kan forhåbentlig medvirke til at få ændret beslutningen fra i går aftes, så vi kan få gang i en hurtig proces til udredning af dette spørgsmål, ikke blot for Kommissionen, men for alle institutionerne.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på Global Health Fund, hvortil vi har en budgetpost med relativt begrænsede midler for næste år. Som alle ved, vil Kommissionen stille forslag om finansiering af denne post med midler fra sidste års budget ved at tage 60 millioner euro fra det almindelige budget og 60 millioner euro fra Den Europæiske Udviklingsfond. Jeg vil gerne stille Kommissionen et spørgsmål med hensyn til midlerne fra Den Europæiske Udviklingsfond: Når budgettet er godkendt, skal det accepteres af AVS-landene, og kan vi så være sikre på, at AVS-landene har accepteret anvendelsen af 60 millioner euro til Global Health Fund? Mange af mine kolleger har stillet samme spørgsmål, og jeg kender ærlig talt ikke svaret, så jeg vil være taknemmelig, hvis kommissær Schreyer kan besvare spørgsmålet.
Jeg vil gerne tale om stridsspørgsmålet om A-30-posterne. Det er tilsyneladende sådan, at der er stor utilfredshed, hver gang vi stemmer om A-30-posterne. Jeg håber, at vi denne gang har mod til at stille forslag, der giver et mere gennemsigtigt system. Vi er betænkelige ved at overlade hele processen til Kommissionen, for vi tror ikke, at det bliver bedre. Kommissionen vil træffe beslutningerne i stedet for Parlamentet. Jeg håber, at vi inden for Parlamentet kan blive enige om, hvordan vi skal håndtere A-30 i fremtiden.
Endelig ønsker jeg at appellere til Rådet og gentage det, som jeg sagde under forliget og på trilogmødet for nylig. Vi har brug for en arbejdsgruppe for Rådet og Parlamentet på politisk plan, som skal se på den optimale udnyttelse af midlerne i EU, se på institutionerne og aktiviteterne og sikre, at vi kan overbevise skatteyderne om, at de får noget for pengene. Jeg håber, at De er enig i dette forslag.

Virrankoski
Hr. formand, først vil jeg udtrykke en stor tak og lykønskning til ordførerne, hr. Costa Neves, fru Buitenweg og hr. Seppänen, for et veludført arbejde. Samtidig vil jeg takke Budgetudvalgets formand, Terence Wynn, som på fin vis har ledet også dette års arbejde. Arbejdet som hovedordfører er hårdt og krævende, men hr. Costa Neves har klaret det godt, og min gruppe støtter hans linje i forhold til Kommissionens budget.
Til den generelle linje i budgettet hører en annullering af nedskæringen i landbrugsudgifterne, en reducering af efterslæbet og en reform af Kommissionen. Også styrkelsen af politikken for den nordlige dimension i budgettets begrundelsesdel kan ses som positiv. Bag budgetbehandlingen ligger sidste års opgørelse, som viste et overskud på 11 milliarder euro. Udgifterne var 8,5 milliarder euro mindre end forudset, og fra strukturfondene forblev 6,5 milliarder euro ubrugt. Derfor må man nu rette særlig opmærksomhed mod udviklingen af administrationen og mod ikke at vurdere udgifterne for højt. Ellers falder grundlaget for budgetpolitikken helt bort.
En vis prioritet i budgettet er reduceringen af efterslæbet. Det er i øjeblikket på over 60 milliarder euro. Min gruppe støtter dette mål. Min gruppe støtter også en reform af Kommissionen, som er en af de ting, Parlamentets prioriterer højest. Den vil forøge effektiviteten og det personlige ansvar. En del af bevillingerne foreslår man at bruge til at oprette en reserve, således at Kommissionen hurtigt kan fremlægge en reform af personalevedtægten og gøre sine tanker om førtidspension mere gennemskuelige.
Udgiftsområde 4 er vanskeligt. Kommissionen og Rådet foreslår 125 millioner euro til fiskeriaftalen med Marokko, selv om den ikke bliver til noget. Der er tale om en klar reserve, som endog er i modstrid med finansforordningen. Det må man fordømme. Som modvægt til det foreslår man anvendelsen af fleksibilitetsinstrumentet til modernisering af Spaniens og Portugals fiskerflåde. Dette kan til dels godkendes. Derimod kan vores gruppe ikke godkende nedskæringen af Cards-programmet med 84 millioner euro. Vi er som liberale meget gerne med i en fælles overenskomst om gennemførelsen af budgettet i Parlamentet, men denne tanke kan vi ikke gå ind på. Cards-programmet har været en uforbeholden prioritet for Parlamentet, og derfor ønsker vi tilsvarende nedskæringer i budgettets andre programmer, hvor anvendelsen af udbetalinger i øvrigt har været utilfredsstillende.
Det største af de små programmer er A-30-bevillingerne, øremærket til støtte til organisationerne. Disse tager, deres betydning taget i betragtning, helt urimeligt meget af Parlamentets tid. Derfor burde hele systemet gøres mere gennemskueligt. Desuden bunder valget af de omtalte organisationer meget sjældent i objektive kriterier.
I fru Buitenwegs betænkning støtter vi særligt hendes disciplin inden for Parlamentets budget. Den holder sig under det loft, vi selv har sat, 20% af alle administrationsudgifter, selv om udgifterne til udvidelsen allerede er med. Selve udvidelsen mod øst er et spørgsmål, som vi må tage os af senere, således at den ikke vanskeliggør Parlamentets aktiviteter, og således at vi også fremover kan mødes i vores eget møderum.

Rühle
Hr. formand, også jeg vil gerne endnu en gang takke ordførerne. Min tak gælder også udvalgsformanden. Når man ser på konflikterne omkring vedtagelsen af budgettet i de sidste år, virker det, som om der er mere ro i år, som om konflikterne ikke var så lette at få øje på for offentligheden. Man må imidlertid fastholde, at Rådet de facto heller ikke i år lever op til sit ansvar. Som del af budgetmyndigheden ville det være Rådets opgave at gå virkelig konsekvent og politisk logisk ind for et budget.
Mens Parlamentet har arbejdet meget omhyggeligt for et afbalanceret budget i lange debatter, lange aftaleforløb og forhandlinger med de fleste berørte og har afvejet behovene i forhold til kravet om at omgås sparsommeligt med skatteydernes penge, har Rådet endnu en gang blot skåret generelt ned uden politisk koncept. Vi kan i hvert fald ikke få øje på et sådant politisk koncept, og spørgsmålet er, om der nogensinde har været noget.
Med Rådets fremgangsmåde forværres problemerne uden videre, for også i år ligger budgettet trods specialopgaver, forberedelse af udvidelsen og talrige andre problematiske sager under grænsen, langt under 1,27% af bruttonationalproduktet.
Rådet har i år generelt skåret betalingerne ned med 10%. Det er så meget mere uforståeligt, som vi på mange områder har et efterslæb i forbindelse med gennemførelsen af programmer. Parlamentet indsætter nu disse beløb igen. Vi kan ikke på den ene side vække forhåbninger på områder som f.eks. strukturfondene eller udenrigsstøtten og så på den anden side køre med store forsinkelser, når det gælde opfyldelsen. Det undergraver tilliden til EU's institutioner. Det har Rådet sin del af ansvaret for, hvis det kom igennem med sit forehavende.
Denne fremgangsmåde er særligt problematisk i udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil. Mens udenrigsministrene og regeringscheferne holder store taler om den fælles udenrigspolitik, sidder finansministrene småligt og skærer ned uden at bekymre sig om, at det skader EU-institutionernes anseelse. Jeg forstår ikke, hvorfor vi i år ikke skal have fuld rådighed over det instrument, der hedder den fleksible reserve. Vi har fortsat store problemer på Balkan, der forestår nye opgaver i Afghanistan og i nabostaterne, der forestår nye opgaver i Mellemøsten.
EU mister sine muligheder for at reagere fleksibelt, og også her har vi brug for et svar fra Rådet. Det må forklare, hvordan EU fortsat skal kunne være handlekraftigt og fleksibelt. Vores gruppe er mere kritisk over for proceduren i forbindelse med A-30-posterne. På grund af de mange enkeltforslag - også fra Parlamentet - har de to store grupper forsøgt at løse denne procedure med en en bloc-metode. Det betyder imidlertid, at vores udvalg ikke længere har kunnet foretage nogen finjustering på dette område, og vi opfylder derfor ikke vores kontrolopgave tilfredsstillende. Nu har hr. Wynn jo i dag udtrykkeligt sagt, at det skal ændres i budgetproceduren til næste år. Jeg håber, vi kan samarbejde om at udarbejde en klog fremgangsmåde, som også gør det muligt for Parlamentet at opfylde sin opgave med at kontrollere A-30-posterne. Vi må ikke udsætte os for at få skudt i skoene, at vi driver venneøkonomi. Det bør vi virkelig ikke gøre i budgettet.
Nej, jeg tror også, der skal en vis selvkritik til. Jeg er fuldt ud klar over, at vi er under et stærkt tidspres, men alligevel skal man politisk kunne forsvare hver eneste enkeltpost netop på dette område, også udadtil. Alt i alt vil jeg gerne som afslutning på mit indlæg, også i tilknytning til det, som de foregående talere allerede har sagt, endnu en gang opfordre Parlamentet til at arbejde på at få gennemført sine egne reformer. Vi kan kun bevare vores troværdighed, når vi kræver reformer i Rådet og Kommissionen, hvis vi også selv er troværdige i vores reformbestræbelser. Det tog Præsidiets beslutninger fra i går aftes efter min mening ikke tilstrækkelig højde for.

Seppänen
Hr. formand, under udarbejdelsen af budgettet for næste år har man overholdt en meget streng budgetlinje. Da EU-landenes bruttonationalprodukt er vokset hurtigere end væksten af betalingsbevillingerne i EU's budget, er EU's budgetøkonomiske andel indskrænket til 1,03% af det samlede BNP. Det viser, at budgetforslaget for næste år ikke indeholder særligt prioriterede områder. Det tilladte loft for EU's budget er 1,27% af Fællesskabets BNP. I budgettet er der således plads til nogle prioriterede områder, men der ser ikke ud til at være politisk vilje eller evne i Rådet og i Kommissionen til at udpege prioriteter. Eksempler på sådanne kunne være være beskæftigelse eller sund mad.
I EU taler den politiske elite ikke engang længere om at hindre arbejdsløshed, endsige at man bekæmper den med en relevant politik. Vores gruppe har traditionelt betonet bekæmpelsen af arbejdsløshed. Som oftest er arbejdsløsheden ikke den arbejdsløses egen skyld, men han eller hun er offer for tidens bølger under de respektive konjunkturer. Man må forlange en politik over for arbejdsløshed. Den politiske elite og EU's embedsmænd sørger godt nok for deres egne interesser. Der er en førtidspensionsordning på vej, som rundhåndet belønner dem, som ikke længere ved omskoling kan bruges som hjul til EU's kærre. Hvis der er hundreder af embedsmænd, hvis funktioner er unødvendige, viser det, at EU's personalepolitik er i en ussel stand.
Kommissionens evne til at gennemføre Parlamentets politiske beslutninger er ringe. Bestandigt opstår der for stor forskel mellem det vedtagne budget og det budget, Kommissionen gennemfører. For Kommissionen er der ikke betalingssvigt i vigtige sager, det er der ofte for Parlamentet. EU's budget er et politisk dokument, hvorigennem man dirigerer penge til EU-eliten, nu også til Europa-partierne og til EU-propagandaen. Det gør man ikke i et borgernes Europa.
Hvis der har været en ulovlig krig i gang, således som da man bombede Jugoslavien, må bistanden til genopbygning af landet ikke være genstand for nedskæringer. Lad os håbe, at Cards-afstemningen ikke overrasker de store grupper.

Caullery
Hr. formand, man kan konstatere, at Kommissionens budgetforslag for første gang overstiger det symbolske beløb på 100 milliarder euro, og det forsvares straks med landbrugsudgifterne i krisetider og ydre anliggender. I forbindelse med førstebehandlingen bifalder vores gruppe flere af ordførerens valg, først og fremmest de horisontale principielle ændringsforslag, og særligt når det drejer sig om den systematiske nedbringelse af de uindfriede forpligtelser og viljen til at forudsige oprettelsen af nye.
Landbruget har fået genopført næsten alle sine bevillinger, hvilket kun kan berolige landmændene, som har meget brug for dem. De 180 millioner euro, som Budgetudvalget har vedtaget til fordel for andre interventioner i landbruget, går i samme retning, selv om man må beklage de utilstrækkelige bevillinger til nødfonden for dyresygdomme, uddeling af landbrugsprodukter til de fattige i Fællesskabet og etablering af unge landbrugere.
Med hensyn til de grænseoverskridende områder, er det nødvendigt at minde om, at de allerede modtager stor økonomisk støtte, og at man med rette kan spørge sig selv i lyset af deres forskelligheder, om et ensrettet instrument er det rette svar.
I forbindelse med de interne politikker bevares interessen for de små og mellemstore virksomheder, og Europa-Parlamentet kan glæde sig over forøgelsen af bevillinger, der sigter mod at bekæmpe vold mod kvinder og børn, pædofili og misbrug af internettet.
Men vi mener ikke, at den nedsættelse, som Rådet har foretaget, vedrørende reklamen til fordel for euroen, og som forstærkes af Parlamentet, er tilstrækkelig. Faktisk mener vi, at denne reklame, som borgerne i vores lande har betalt dyrt for, nærmer sig rendyrket propaganda.
Den franske del af UEN-Gruppen er ligeledes imod de bevillinger, der opføres i de blandede poster under kapitel A-30, som udelukkende fremmer de føderale forudsætninger, uden at de øvrige indstillinger anerkendes på trods af vælgernes valg.
Med hensyn til Europol, og begrundelsen gælder også for Eurojust, bør al vores energi naturligvis rettes mod bekæmpelsen af terrorisme i alle afskygninger, som vores formand Charles Pasqua hele tiden har arbejdet for og gjort opmærksom på, men den helt nødvendige styrkelse af solidaritet og samarbejde mellem politiet og mellem de juridiske myndigheder i vores lande må ikke være et skjult påskud til at gøre politikker og foranstaltninger, der fuldt ud henhører under den nationale suverænitet, til et fællesskabsanliggende.
Desuden bliver Europol finansieret af nationale ydelser, og vi mener, at det derfor slet ikke hører til i dette budget.
Og så til foranstaltningerne udadtil. Hvis vores gruppe bifalder fordoblingen af betalingsbevillingerne til Meda 2002-programmet, så fordømmer den de drastiske nedsættelser af bevillingerne i fiskeriaftalen med Marokko. En ren regnskabsmæssig anskuelse har aldrig ført til en god politik, og denne beslutning fra Budgetudvalget er den dårligste meddelelse, vi kan give til vores marokkanske venner, navnlig i disse vanskelige internationale krisetider.
Til sidst, hr. formand, selv om ordførerens fremgangsmåde skal hyldes, så må man indrømme, at det alt for høje niveau for betalingsbevillingerne, der holdes fast af Budgetudvalget, helt sikkert ikke fremmer en styring af de offentlige udgifter, selv om de for hele Frankrig udgjorde en yderligere udgift på ca. 27 milliarder francs.

Van Dam
Hr. formand, fru kommissær, det vigtigste middel til at vælge EU's prioriteter er budgettet. Og jeg vil endnu en gang understrege, at disse valg skal tjene alle europæiske borgeres interesser.
Debatten, hvor der fables videre om EU's endelige mål, viser, at der er mange forskellige meninger herom. Med foruroligelse konstaterer jeg, at jeg ikke møder denne mangfoldighed af opfattelser i mange europæiske projekter. At der målbevidst og på borgernes bekostning gennem en megafon fra Bruxelles gjalder ensidig propaganda gennem EU, bekymrer mig alvorligt. Disse bekymringer blev for nylig forstærket, da Budgetudvalget forkastede et ændringsforslag fra vores konservative engelske kolleger om at opstille regler om upartiskhed i Kommissionens informationspolitik.
Der er mere i vejen. Kommissionen, og for størstedelens vedkommende også Parlamentet, vil sætte sin vilje igennem. Drevet af det brændende ønske om hurtigst muligt at oprette en politisk Union har Kommissionen stillet et forslag om bidrag fra EU-penge til "de" europæiske politiske partier.
Mærkværdigt, for disse europæiske partier eksisterer næppe. Borgerne kender dem ikke, og alligevel bør vi sponsorere dem. Her ser man atter bort fra den politiske mangfoldighed i EU. Kun de store europæiske organiserede strømninger opfylder på denne måde betingelserne for europæiske subsidier, mens de nationale politiske partier, som jo fungerer tæt på borgerne, ikke opfylder betingelserne herfor. Gang på gang viser meningsmålinger, at borgerne i medlemsstaterne slet ikke ønsker indblanding fra Bruxelles. Tilskyndelse til europæiske politiske partier vil blot fjerne borgerne endnu mere fra den europæiske politik. Derfor anbefaler vi helhjertet vores ændringsforslag om at slette disse bidrag.
Hr. formand, Kommissionens og Parlamentets politiske trang til at profilere sig holder ikke engang op ved EU's grænser. Som illustration: Mere end 180 millioner euro går hvert år til Den Palæstinensiske Myndighed. Hvis de deraf betalte skoler underviser på grundlag af skolebøger, der hidser op til oprør, og som er fulde af racistisk og antisemitisk sprog, vasker Kommissionen sine hænder. Hvorfor vedbliver Kommissionen at ignorere dette onde og løbe fra sit politiske ansvar?
Jeg må konstatere, at EU slår større brød op, end det kan bage. EU må begrænse sig til de politiske områder, hvor europæisk optræden har en tydelig merværdi. Det fundamentale valg, som jeg savner i dette budget, som dog også indeholder gode ting, er at prioritere EU's væsentlige opgaver og lade resten være, hvor de hører hjemme, nemlig i medlemsstaterne.

Ilgenfritz
Hr. formand, også denne gang er der afsat betragtelige midler til udvidelsen i budgettet. I denne forbindelse må vi imidlertid ikke glemme de 23 grænseregioner, som er særligt berørt af disse landes tiltrædelse - også negativt. Som medlem fra en af disse regioner, nemlig Kärnten, er jeg skuffet. Jeg er ked af, at hverken Kommissionen, Rådet eller Budgetudvalget støtter disse regioner i tilstrækkeligt omfang ved at afsætte tilstrækkelige midler i budgettet. Det er en farlig leg med befolkningens følelser, når man beskærer midlerne netop til disse regioner. Det kan ikke udelukkes, at befolkningen i disse regioner vil være imod udvidelsen og dermed bringe det samlede projekt i fare, hvis de oplever flere ulemper end fordele, hvilket er en realistisk risiko.

Ferber
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, når vi i dag har EU-budgettet til førstebehandling, taler vi naturligvis om politik, som er formuleret i tal. Sådan skal man også se mange initiativer fra Europa-Parlamentets side. Vi ønsker at lægge pres på Rådet, hvilket er absolut nødvendigt - de foregående talere har allerede peget på det - men også på Kommissonen, fordi der stadig er mange punkter, som der ikke er taget tilstrækkelig højde for.
Jeg vil fortsætte direkte med det emne, som hr. Ilgenfritz sluttede med, nemlig grænseregionerne. Der er jo ikke tale om, at vi har skåret noget ned, men vi venter naturligvis på, at der fra Kommissionens side kommer noget mere på bordet for grænseregionerne end en kortfattet meddelelse, ærede fru kommissær, da det jo nu engang er Kommissionen, der har initiativmonopolet. De har jo på glimrende vis meget hurtigt kunnet foreslå retsgrundlag for andre ting. Når det gælder grænseregionerne, er De meget beskeden. Det er imidlertid ikke nok, at De står her og siger, at De følger interesseret med i, hvad Parlamentet er i gang med. Her er det op til Kommissionen at komme med et initiativ. Det er dens ærværdige opgave, og her kan De ikke løbe fra ansvaret. Derfor håber jeg, at det på torsdag vil lykkes os her i Parlamentet at vedtage, at der indsættes 10,8 millioner euro i reserven til Prince-programmet. Jeg tror, det vil højne Kommissionens motivation for også at stille et forslag omkring grænseregionerne.
Det samme gælder for spørgsmålet om de 317 nye stillinger, som Kommissionen har bedt om. Jeg tror, det er på tide, at vi synkroniserer budgetproceduren og Kommissionens lovgivningsprocedure. Det kan ikke være rigtigt, at vi om kort tid skal tale om årsberetningerne om lovprojekterne, når budgettet i princippet allerede er vedtaget. Også her gælder det om at sørge for, at disse to aktiviteter bliver synkroniseret. Derfor er det rigtigt, at disse stillinger eller midlerne til dem stadig står i reserven.
Det gælder i øvrigt også, hr. formand for Rådet, for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg bliver helt rørt, når jeg hører Deres beskrivelser af, hvordan vi her vil spare på et vigtigt område. Jeg vil bede Dem bemærke, at vi har en interesse i, at disse ting bliver afviklet over Fællesskabets budget. Det er nemlig dér, de i meget vidt omfang hører hjemme. Derfor må der naturligvis også foretages nedskæringer på den pågældende budgetpost. Det går ikke an, at Rådet via denne post permanent laver sig en sparegris og på den måde udvikler aktiviteter uafhængigt at Kommissionen og Parlamentet. Sådanne papirer findes der jo i Rådet. De kan være forvisset om, at Parlamentet ikke vil lade det gå igennem. Noget lignende gælder for Europol og Eurojust. Det vil jeg slet ikke gå nærmere i detaljer med.
Jeg vil gerne takke ordførerne hjerteligt, særligt Carlos Costa Neves og naturligvis også fru Buitenweg, for det behagelige samarbejde. Når det gælder Parlamentets budget, er vi kommet et stykke længere, hvad angår sandhed og klarhed. Der er ikke megen mening i at afsætte penge i reserven til en statut, hvis de til slut bliver brugt til bygninger. Derfor er det mere rigtigt fra starten at opføre dem på budgetposten for bygninger, hvor de ved årets udgang alligevel bliver brugt. Vi bliver imidlertid nødt til at sikre, og det er også noget, vi har lært af dette års budgetprocedure, at vi allerede i maj får stillet alle forslag for vores parlamentsbudget fra Præsidiet. Vi kan ikke acceptere den fremgangsmåde, der har været anvendt i år, nemlig at mange vigtige beslutninger først blev truffet i september umiddelbart før forhandlingerne i Budgetudvalget.
Jeg er stadig meget bekymret for sundhedstilstanden hos vores medarbejdere i de forskellige institutioner. Vi havde jo i år bedt om en rapport om sygeligheden. Det er virkelig meget farligt at arbejde i visse institutioner, hvor sygeligheden er meget høj. Det kommer vi til at tage op, så vi kan træffe forholdsregler for at sikre, at den sundhedsmæssige situation hos vores medarbejdere i de enkelte institutioner bliver forbedret.
Afslutningsvis vil jeg indtrængende bede om - og det har Terry Wynn jo allerede gjort meget overbevisende - at vi nu i november opnår resultater i samarbejdet, så vi i december kan vedtage et ordinært budget for 2002.

Walter
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. formand for Rådet, fru kommissær, også jeg vil gerne indlede med en hjertelig tak til de tre ordførere, fru Buitenweg, hr. Costa Neves og hr. Seppänen, for det arbejde, de har ydet. Når man følger proceduren så intenst, som koordinatorerne nogle gange gør, kan man bedømme, hvor meget arbejde det faktisk omfatter. Derfor min særligt hjertelige tak også på vegne af hele min gruppe.
Jeg er glad for, at rådsformanden stadig er her, for jeg tror, at budgetproceduren hvert år bør være en lejlighed til at gøre opmærksom på, at denne budgetprocedure ikke er en komplet budgetprocedure. Parlamentet er trods sine muligheder for at medvirke stadig ikke fuldt ud i besiddelse af den magt, som borgernes parlamentariske repræsentation skal have, når det drejer sig om næste års budget. Jeg har antydet, at jeg vil blive ved med at gentage det. Jeg vil forholde mig som Cato den ældre hos romerne, som ønskede at se Kartago ødelagt - så langt vil jeg dog ikke gå. Jeg ønsker kun at se en udemokratisk procedure ødelagt, og jeg vil blive ved med at minde Dem om det. Denne budgetprocedure er nemlig, også når det gælder landbrugsbudgettet, først fuldstændig, når vi helt og fuldt er med på holdet, og vi har fuldstændigt ansvar for indtægts- og udgiftssiden. Jeg ved, at jeg slet ikke møder så meget modstand hos Dem, men det er naturligvis noget, vi skal videreudvikle gennem diskussioner og drøftelser. Først da kan EU's borgere med deres stemmeafgivelse stemme om, hvorvidt vi - Parlamentet - har gjort det godt eller ej.

Naturligvis hører Rådet og Kommissionen også fremover med i denne procedure. Det vil vi honorere. Men jeg tror, at Parlamentet som valgt repræsentation er den første samtalepartner. Vi vil også fremover pege på, at der skal ske en stadig udvikling. I forbindelse med budgettet arbejder vi inden for en meget snæver ramme. Denne snævre ramme sættes af det finansielle overslag, som vi overholder. Vi overholder det, selv om vi kan konstatere, at vi står over for flere udfordringer, som ikke kunne forudses, da det finansielle overslag blev vedtaget. Det må vi indstille os på og skabe mulighed for tilsvarende videreudviklinger inden for vores budgetramme.
Det er der helt sikkert mulighed for i øjeblikket, for vi kan jo se af tilbagebetalingerne i slutningen af hvert år, at der stadig er tilstrækkelig luft. Enten bliver tingene ikke gennemført ordentligt - det er en fejl, der må gøres noget ved - eller også er der faktisk afsat for store midler. Så er der også mulighed for at tage noget luft ud. Men jeg vil gerne sige meget klart til Dem, hr. rådsformand og fru kommissær, at vi inden for overskuelig tid, nemlig senest når dette finansielle overslag udløber, kommer til at tale om den videre udvikling. Så må vi ved videreudviklingen af det finansielle overslag gøre os nogle tanker om, hvordan vi kan tage fat på nye udfordringer på en meget mere intensiv og konkret måde. Når vi når så vidt, vil vi nemlig have lukket al luften ud. Så er vi tilbage ved basis. Så må det drøftes, hvordan budgettet for Parlamentet og budgettet i det hele taget kan udformes. Vi vil være indstillet på at kæmpe heftigt med Dem om den videre udvikling.
Vi vil give Kommissionen den nødvendige støtte på vejen, når det drejer sig om at modernisere de administrative procedurer. Vi vil stå til rådighed, når det drejer sig om at ansætte det nødvendige personale. Men omvendt vil vi også stille meget massive krav. Vi vil helt massivt kræve, at vores programmer, som de er talsat i budgettet, faktist bliver gennemført i løbet af året. Vi vil ikke længere stiltiende se på, at efterslæbet for betalingerne hober sig op. Der er sket fremskridt. Det vil jeg indrømme her på stedet. Jeg vil slet ikke påstå, at vi stadig er på samme punkt som for to, tre år siden. Trods disse fremskridt skal der fortsat arbejdes meget massivt. Vi vil som sagt støtte Kommissionen, men vi vil også stille krav!
Inden for de enkelte budgetposter og de enkelte udgiftsområder vil vi bevare det velkendte. De mennesker, som stoler på, at vi giver denne hjælp, vil også fremover kunne stole på os. Det begynder i udgiftsområde 1, hvor der er landmænd, som ikke kan omstille alt fra den ene dag til den anden, men som har brug for en vis forberedelse. Disse mennesker skal imidlertid også vide, at der er ved at ske en ændring i EU. Vi som Parlament vil være med til at forme den. Vi vil fremover se meget nøje på udgiftsområde 1 og indføre moderne ting. Vi vil indføre innovation. Hvis der ikke kan konstateres nogen udvikling på de områder, som ganske vist ikke hører under udgiftsområde 1, men under udgiftsområde 7, men som også angår landbruget, hvis Sapard ikke bliver gennemført, så siger vi: Værsågod, tag de innovative midler, som var effektive i forbindelse med Leader, og overfør dem, så der kan gives hurtig hjælp. Det vil vi bidrage med, og vi vil også påse, at der sideløbende med landmændenes sikkerhed også vil være sikkerhed for forbrugerne med hensyn til fødevaresikkerheden, så de kan stole på, at resultatet også er godt for dem og ikke sundhedsskadeligt. Under førstebehandlingen vil vi stemme for at afsætte de midler i reserven, som hidtil har set ud til at være nødvendige for at behandle MKS og BSE ordentligt. Vi ved, at der i de seneste dage også har været tilfælde bl.a. hos får. Jeg ved ikke, om der ikke vil komme flere tilfælde. I første omgang reagerer vi i forhold til dette, indtil ændringsskrivelsen foreligger, og vi har et samlet overblik.
Inden for udgiftsområde 2 vil vi sørge for, at de to store udfordringer bliver håndteret. En helt afgørende og vigtig ting er ombygning af fiskerflåden i Spanien og Portugal. Her har folk stolet på, at de kunne opretholde deres livsgrundlag under visse betingelser. Det vil ikke længere være muligt, fordi Marokko-aftalen ikke er kommet i stand. Her vil jeg sige til såvel Kommissionen som Rådet, at det efter vores mening ikke var seriøst, at disse 125 millioner alligevel blev afsat, selv om det allerede i begyndelsen af året stod klart, at de ikke ville kunne bruges. Alligevel eller netop derfor har fiskerne krav på vores hjælp. Vi vil under proceduren påse, at der handles på dette område.
Det gælder også for grænseregionerne, hvor der ikke altid er tale om rige regioner, som kan hjælpe sig selv. Her tænker jeg f.eks. på Bayern. Disse regioner står lidt bedre. Men der er også andre regioner, som virkelig har brug for mere hjælp, og det vil vi være opmærksomme på. Inden for udgiftsområde 3 vil vi også udvikle fremtidsorienterede ting. Vi ved netop i forbindelse med udviklingen efter den 11. september, at der her er behov for udvikling. Europol og Eurojust må videreudvikles. Her må nationale betænkeligheder sættes til side. Hvis man vil bekæmpe terrorisme, må man fjerne alt det, som giver den let spil. Man må ikke pukke på gamle rettigheder. Der er behov for videreudvikling. Det, vi ønsker, er at videreføre det, som blev påbegyndt sidste år, nemlig social integration af mennesker ved at give dem mulighed for at komme ind på arbejdsmarkedet. Vi må ikke efter et år, hvor dette var et centralt punkt i fru Haugs betænkning om budgettet, nu bare glemme det igen, fordi der er dukket nye problemer op. Menneskene har brug for social integration, også ved at blive gjort klar til de moderne informations- og kommunikationsteknologier. Det gælder ikke kun for højtudviklede, veluddannede mennesker, men også for mennesker, som udfører helt enkelt arbejde. Jeg takker for Deres opmærksomhed. Jeg takker endnu en gang ordførerne og håber, at vi i samarbejde med de to andre institutioner kan nå frem til en god afslutning på proceduren.
(Bifald)

Mulder
Hr. formand, også jeg vil gerne begynde med at takke ordførerne, i særdeleshed hr. Costa Neves. Det er, så vidt jeg ved, første gang, at ordføreren ikke piller ved de finansielle overslag. Jeg synes, det er udmærket, frem for alt fordi vi sidste år havde omkring 11 milliarder euro tilovers på budgettet.
Jeg har nogle kommentarer til de forskellige udgiftsområder. Allerførst udgiftsområde 1: Jeg støtter reserven til mund- og klovsyge. Jeg ved ikke, hvilke katastrofer der endnu kan ramme os, men jeg tror, at vi endnu ikke er ved vejs ende. Jeg gentager endnu en gang, men jeg har ofte sagt det, at jeg ikke synes, at Kommissionen skal holde op med at tænke over eventuelle alternativer til at finansiere den slags kriser. Vi kan tænke på forsikringssystemer. Vi kan begrænse alle mulige ting, men jeg tror ikke, at vi kan have tillid til, at der i de kommende år hvert år vil være et overskud på 1-2 milliarder i landbrugsbudgettet.
Jeg vil gerne i særdeleshed anbefale Landbrugsudvalgets ændringsforslag om yderligere undersøgelser af mund- og klovsyge. Kan vi udvikle markørvacciner? Kan vi udvikle nye testmetoder? Kan vi undersøge, om et vaccineret dyr også er smittebærende?
Med hensyn til udgiftsområde 2 støtter jeg i al almindelighed ordførerens politik, der går ud på at nå frem til en bedre politik vedrørende betalings- og forpligtelsesbevillinger. Jeg støtter således de ændringsforslag, som han har stillet herom, med blot en enkelt undtagelse. Jeg synes, at forhøjelsen af betalingsbevillingerne er temmelig ekstrem. Jeg kan ligesom Kommissionen ikke se, hvordan de kan anvendes på en rimelig måde. Jeg vil derfor på dette punkt stemme anderledes, end mange af Dem sandsynligvis vil gøre.
Hvad angår forslagene om at anvende fleksibilitetsinstrumentet til omstrukturering af fiskerflåden i Spanien og Portugal, afventer jeg med interesse Kommissionens forslag.
Et sidste punkt: Jeg synes, at vi skal holde fast i Østeuropa. Betalingsfristerne til Sapard skal forlænges til 2003. Den kendsgerning, at betalingsorganerne endnu ikke er godkendt, må ikke ske på bekostning af disse lande.

Staes
Hr. formand, kære kolleger, hr. formand for Rådet, som formand for Delegationen for Forbindelserne med Centralasien begrænser jeg mig til nogle kommentarer til disse budgetposter.
Hvad drejer det sig om? I første instans om bistanden til partnerlandene i Østeuropa og Centralasien. Centralasien er en ustabil region, der siden udbruddet af krigen i Afghanistan virkelig har ligget i centrum for verdenspolitikken. Vi ved alle, at en militær indgriben ikke vil medføre nogen varig løsning i dette område, og at vi er nødt til at investere i demokratiske institutioner, i et civilt samfund, i socioøkonomiske og økologiske reformer, i narkotikabekæmpelse, i fattigdomsbekæmpelse og i ordentlig undervisning. Det går vores bestræbelser ud på i Centralasien, hr. rådsformand. Derfor anmoder vi om, at denne budgetpost forhøjes med 5% for forpligtelsesbevillingerne og med 20% for betalingsbevillingerne.
For det andet henleder jeg Deres opmærksomhed på hjælpen til ofre for stråling, navnlig i regionen Semipalatinsk i Kasakhstan. Der gennemførte Sovjet-hæren mellem 1949 og 1999 607 atomvåbenforsøg, heraf en stor del over jorden. Sovjetunionen forpligtede befolkningen til at komme ud af deres huse og kigge på den store atomsky. Følgerne er katastrofale, forekomsten af kræft er fem gange så høj som det nationale gennemsnit, der fødes tre gange så ofte som landets gennemsnit børn med misdannelser, mange unge mænd er impotente, 12-årige piger har brystkræft. Psykologiske forstyrrelser og selvmord forekommer meget, og den gennemsnitlige forventede levetid ligger på omkring 52 år. Derfor, hr. rådsformand, vil vi forhøje betalingsbevillingerne i budgetpost B7-524 fra 45 til 60 millioner euro.
Hr. Vande Lanotte, De kommer her, De overværer mødet, de kommer her og lytter, De afholder dem fra kommentarer, har De sagt, og det forstår jeg. Men alligevel vil jeg have, at De engageret og helhjertet lægger vægt på disse to vigtige ændringsforslag, og måske kan vi efter afslutningen af denne budgetprocedure for 2002 engang sammen rejse til Semipalatinsk for at se de frygtelige følger af det nukleare vanvid og for at se, hvordan europæiske penge virkelig kan anvendes på en god og gavnlig måde. Jeg vil være Dem taknemmelig for det.

Miranda
Hr. formand, forslagene for 2002 bekræfter de seneste års tendens til at beskære fællesskabsbudgettets relative vægt, således som det tydeligt kommer til udtryk i årtiets laveste værdi på kun 1,03% af BNP. På grund af stabilitetspagtens restriktive retningslinjer, men også de vanskeligheder, der følger af en tydelig økonomisk afmatning, bliver Rådet ved med at foreslå nedskæringer, hvilket skaber objektive problemer for budgettets gennemførelse.
Dette års procedure viser igen et sandt budgetkaos, med nye behov, der opstår, og stadig flere prioriteringer, men med stadig mindre bevillinger, hvilket fører til fastfrysninger og nedskæringer, der kun kan undgås, hvis de finansielle overslag revideres, således som vi hele tiden har sagt. Da Europa-Parlamentet går ind på Rådets logik, gør det ikke andet end at forsøge at dække indiskutable behov med et for lille tæppe. Deraf følger endvidere, at der ikke er nogen klare prioriteringer eller en sammenhængende strategi til at sikre en ordentlig finansiering af Fællesskabets politik på forskellige områder, navnlig samarbejde med tredjelande, landbrug og beskæftigelse. Dette bliver endnu mere bekymringsvækkende på baggrund af de betydelige reserver, hvis opbygning i den aktuelle kontekst kun kan vække øget mistro.
I udgiftsområde 4, det eneste udgiftsområde, der fortsat viser en absolut beløbsnedgang, er manglen på bevillinger flagrant, især hvis vi tænker på de behov og de forpligtelser, der er indgået i forhold til Balkan, Palæstina, Afghanistan, den globale sundhedsfond og omstilling af de fiskerflåder, der opererer ved Marokko.
Ordførerens holdning, der ikke er ny, går ud på at skære i udgifterne, især på Balkan, så den øvrige samarbejdsbistand kan øges, og tvinge Rådet til at forhandle. Lad os håbe, at det ikke betyder yderligere nedskæringer i samarbejdet med tredjelande ligesom sidste år. Vi får se, hvad der sker, i december.
Det er nogle af de vigtigste grunde til, at vi lægger afstand til dette budget.

Dell'Alba
Hr. formand, tillad mig først at takke ordføreren samt ordføreren for de andre institutioner. Jeg mener, at de begge har udført et fremragende arbejde. De har her stillet et forslag, der i det store og hele kan accepteres, og som de radikale parlamentsmedlemmer under alle omstændigheder støtter. Jeg bemærker også tilstedeværelsen af Rådets formand ved denne forhandling, hvilket jeg takker ham for, og som viser en vilje til dialog. Jeg håber, at dette fører til resultater ved andenbehandlingen og også, ud over budgettet, til andre vigtige aspekter med hensyn til budgettet, særligt finansforordningen.
Jeg vil hovedsageligt komme med to bemærkninger om ordførerens overordnede strategi. Den første bemærkning drejer sig om de uindfriede forpligtelser. Jeg støtter fuldt ud strategien om, at deres betydning mindskes, hvilket bliver en smule uholdbart, og om at sende en kraftig besked til Kommissionen, så den kan koncentrere sig om dem. Jeg spørger mig selv, og jeg spørger ordføreren, om denne strategi kan anvendes til en meget specifik situation, nemlig vedrørende Afghanistan. De uindfriede forpligtelser er naturligvis knyttet til spørgsmålet om hjælp til fordrevne befolkninger og til humanitær bistand. Jeg spørger altså mig selv, om det ikke på dette tidspunkt eventuelt (og jeg henvender mig her til ordføreren, selv om jeg forstår, at det måske kan være vanskeligt på dette fremskredne plan) at opføre penge til de afghanske flygtninge i reserven og samtidig sende en politisk besked. Naturligvis bør dette finde sted inden for den overordnede strategi, som er fuldt ud berettiget, men jeg spørger, om man ved denne specifikke besked ikke eventuelt kunne ændre strategien, under alle omstændigheder ved andenbehandlingen.
Den anden bemærkning drejer sig om reformen af Kommissionen. Her benægter jeg rigtigheden af det, som James Elles sagde. Det forekommer mig desuden, at Præsididet i går og Formandskonferencen enstemmigt vedtog forslagene fra den gruppe i Parlamentet, der havde ansvar for denne sag. Jeg gentager, at gruppen forslog - eller i hvert fald antydede - over for Kommissionen, og særligt over for den næstformand, der var ansvarlig for reformen, at den vej, som den anbefaler, ikke var den bedste, og ikke var den, som Parlamentet går ind for. Desuden spørger jeg mig selv, når jeg ser fejlene i forbindelse med omfanget af de ikke tildelte poster, om ikke det tidligere system, hvor kun en kommissær både var ansvarlig for budgettet og personalet, var bedre, i den udstrækning, han kunne have et samlet overblik. Jeg gentager altså, at Europa-Parlamentet støtter et forslag, der går imod det, som næstformand Kinnock lige har sagt.

Garriga Polledo
Hr. formand, på egne vegne og på vegne af min gruppe vil jeg gerne lykønske hovedordføreren, hr. Costa Neves, og de to andre ordførere, fru Buitenweg og hr. Seppänen.
Budgetmæssigt skal gennemførelsesrytmen for bevillingerne i 2002 gerne være nået op på krydserfart. Der er ingen overlapning med den forrige planlægningsperiode, og der kan ikke længere forekomme forsinkelser i iværksættelsen af programmerne. Det er et år med fuld udnyttelse af de planer, der er indeholdt i de finansielle overslag. For at sikre, at de to instanser, der er ansvarlige for gennemførelsen (Kommissionen og medlemsstaterne), når denne fulde udnyttelse, foreslår ordføreren os en strategi til at reducere de uindfriede forpligtelser eller byrden fra fortiden. Han bruger til støtte for sin strategi de performance targets, der blev identificeret af Kommissionen på foranledning af et initiativ, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti fremsatte til budgettet for 2001. Det er vigtigt, at Parlamentet tager hr. Costa Neves' strategi for betalingsbevillingerne til sig. Uden en beslutsom aktion fra Europa-Parlamentets side bliver det vanskeligt at opnå en interinstitutionel politisk forpligtelse om en forbedring af kvaliteten af udgifterne, som altid har været vores førsteprioritet.
Vi støtter også hovedordførerens strategi, hvad angår de nye krav, Kommissionens ændringsskrivelse mangler stadig i sin henvisning til at udnytte fleksibilitetsinstrumentet til finansiering af de nye strukturelle behov, omlægningen af den spanske og portugisiske flåde, som fiskede i marokkansk farvand, det finansieringsforslag, som Kommissionen havde lovet, og som det endnu ikke har stillet.
Ordføreren har også fremlagt to promemoria for budgetposterne for nævnte omlægning og for et program til styrkelse af grænseregionernes konkurrencedygtighed med henblik på udvidelsen af Unionen. Lad os håbe, at Kommissionen får afklaret situationen for dette program og de mulige finansieringsforslag mellem første- og andenbehandlingen.
På den anden side er der det uløselige problem med manglende finansielle midler i udgiftsområde 4 til foranstaltninger udadtil. Dette problem truer med at spolere den ene budgetprocedure efter den anden. Unionen påtager sig flere og flere forpligtelser uden for Fællesskabet, ofte uden at høre Parlamentet. Derefter træffes der beslutning om ensidige beskæringer af de traditionelle poster for aktioner uden for Fællesskabet under påskud af manglende gennemførelse, hvor det altid er de eksterne faktorer, der får skylden, og aldrig selve Kommissionens eller medlemsstaternes funktion. Hermed må Parlamentet år efter år involvere sig i en meningsløs kamp for at få erstattet de beskæringer, som foretages enten af Kommissionen i dens foreløbige forslag til budget eller af selve Rådet ved førstebehandlingen. Dette skader den rolle, som så relevante parlamentsudvalg som Udvalget om Udenrigsanliggender, Udvalget om Udvikling eller selve Budgetudvalget skal spille. Et meget tydeligt eksempel er i år de 125 millioner i den aldrig underskrevne fiskeriaftale med Marokko. Det er aldrig blevet klart, hvorfor Kommissionen indskrev disse bevillinger i reserven, men en sikker konsekvens heraf er, at ordføreren har været nødt til at anvende (og de politiske grupper støtter det) en beskæringsstrategi for at sikre, at disse uudnyttede bevillinger til fiskeriet bliver udnyttet.
Det loyale samarbejde mellem institutionerne bør omfatte en anerkendelse af de enkelte institutioners budgetbeføjelser. At vente til forliget i november med at løse grundlæggende problemer svækker parlamentsbehandlingens rolle og den rolle, som de trepartsdrøftelser, der finder sted hele året, spiller. I Gruppen for Det Europæiske Folkeparti mener vi, at det er fundamentalt for budgetprocedurens ordentlige funktion at harmonisere lovgivnings- og budgetprocedurerne, at sikre Europa-Parlamentet reel deltagelse i udarbejdelsen af spillereglerne, det vil sige finansforordningen, at have forhåndskendskab til Kommissionens arbejdsprogram, at Parlamentet bliver mere aktivt involveret i budgetsiden af reformen af Kommissionen osv. Alle disse ønsker er indeholdt i vores ændringsforslag, som vi sætter til afstemning på torsdag, og som vi håber vil få flertallets opbakning.

Färm
Hr. formand, kære kolleger, ligesom flere andre vil jeg starte med at takke ordføreren, hr. Costa Neves. Samarbejdet har virkelig været godt. Som skyggeordfører for Den Socialdemokratiske Gruppe er jeg altid blevet mødt med en meget konstruktiv holdning, hvilket jeg er taknemmelig for.
I dette tilfælde er næsten alle konkrete forslag fra Parlamentet blevet behandlet, og jeg vil derfor koncentrere mig om nogle mere principielle synspunkter. Budgettet er det yderste udtryk for demokratiet og samfundsudviklingen. Det er via budgettet, at vi bestemmer, at vores offentlige institutioner skal bidrage med skattemidler for på en eller anden måde at påvirke samfundet, og når vi taler om europæiske grænseoverskridende spørgsmål, handler det om EU's budget.
Det er en konstant vanskelig balancegang på den ene side at opfylde ambitionen om at udrette vigtige ting og på den anden side at overholde budgetdisciplinen og sørge for, at skatteyderne virkelig får "valuta for pengene". I EU er denne balancegang utroligt vanskelig, i og med at der skal tages hensyn til to budgetmyndigheder samt den respektive myndighed. Når det drejer sig om Rådet, skal man endvidere tage hensyn til hver af de 15 regeringer.
Problemet bliver desværre ofte, at Rådets ene hånd, f.eks. landbrugs- og udenrigsministrene, udlover en hel del penge til f.eks. landbruget - BSE, mund- og klovsyge, omlægning af fattige regioner, fiskerflåder, Balkan, afghanske flygtninge osv. mens den anden hånd, finansministrene, siger nej til øgede udgifter. Problemet bliver ikke bedre af, at de, der lover støtte, sjældent sørger for, at Kommissionen, der skal gennemføre alle disse foranstaltninger, har de nødvendige ressourcer til at realisere løfterne. Forpligtelserne er ofte store, men gennemførelsesgraden er lav og finansieringen er utilstrækkelig.
Trods denne kritik mener jeg, at skatteyderne i alt væsentligt får valuta for pengene. Jeg er parlamentsmedlem for Sverige, der er et af Unionens mest EU-skeptiske lande og samtidig det land, hvor den enkelte skatteyder bidrager med flest midler til EU. Denne situation betyder, at det ikke altid er let at overbevise borgerne om, at pengene faktisk gives godt ud. Myten om EU som en håbløs kolos er så stærk, at folk derhjemme har svært ved at tro mig, når jeg fortæller, at nettoudgiften til EU selv for Sveriges vedkommende blot svarer til 1% af statens budget, at budgettet reelt ikke stiger, og at implementeringen betyder, at den svenske statskasse hvert år får en stor del af sit bidrag retur. En tiendedel af hele budgettet betales jo i praksis tilbage til medlemsstaterne.
Jeg tror som sagt, at vi får valuta for pengene, men der findes fortsat en del mangler. Fremover skal vi gøre relativt meget for at overbevise borgerne om, at midlerne gives godt ud. For det første tror jeg, at vi skal forenkle selve budgetproceduren og gøre den mere gennemsigtig. Den nye budgetforordning og den aktivitetsbaserede budgetopstilling bør bidrage hertil. For det andet skal vi sætte gang i den indre reform. Vi har ganske vist lagt en del tjenester i reserven, men hensigten hermed er ikke at bremse, men at fremskynde reformen.
Jeg er desuden overbevist om, at vi - som kommissær Schreyer nævnte i sit indlæg - får brug for større fleksibilitet i budgettet samt en bedre evne til at reagere på nye hændelser. For at klare det tror jeg også, at der er behov for en ny samarbejdsbevidsthed mellem budgetmyndighedens to grene. Disse mangler er nok mest tydelige i udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil, hvor Rådet hvert år har indført nye udgifter - støtte til Kosovo, støtte til Serbien, nye fiskeriaftaler osv. I år har vi haft en omfattende diskussion om såvel flygtningestøtte, den globale flygtningefond, som andre indsatser mod aids m.m.
Både i 2000 og 2001 løste vi dette problem med fleksibilitetsinstrumentet, der gav os 200 nye millioner pr. år. Problemet i år er, at de programmer for Kosovo og Serbien, der fremtvang fleksibilitetsinstrumentet, fortsat skal gennemføres på et højt niveau, men uden at vi i år kan anvende fleksibilitetsinstrumentets 200 millioner. Trods dette vil Rådet forhindre os i at anvende de midler, der ikke er brug for i fiskeriaftalen, og det forstår jeg ikke. Hvorfor kan vi ikke anvende dem, når vi faktisk har store udgifter til de programmer, vi er blevet enige om? Det her holder ikke! Med denne politik tvinger Rådet os til at gøre noget, som jeg helst ville undgå, nemlig at sige nej til de store udgifter til Balkan, selv om vi selvfølgelig beskytter de mest følsomme områder, Serbien og Kosovo.
Lad os føre en åben og tillidsfuld dialog på dette område! Vi har forståelse for Rådets prioriteringer vedrørende Balkan og aids osv., men så vil vi også bede om en vis forståelse for, at vi ikke kan nedprioritere alle vores hjertesager. Vi vil redde støtten til Balkan! Lad os komme til forhandlingsbordet!

Fiebiger
Hr. formand, ved første øjekast ser EU-budgettet 2002 med en størrelse på 51 milliarder euro ud til at være afbalanceret og ukompliceret. Stigningen på 5% i forhold til udgifterne i regnskabsåret 2001 svarer til landbrugsprincipperne fra Berlin. Det er ikke bare godt, det skal også være sådan, for ingen anden politik er så fuldstændigt integreret i Fællesskabet som landbrugspolitikken. Jeg konstaterer imidlertid med særlig bekymring, at den store bid, som landbrugsudgifterne udgør, i voksende omfang vækker begærlighed og af ikke så få politikere bliver betragtet som en slags rådighedsmasse, som kan forskydes efter behov.
For at modvirke disse bestræbelser er det nødvendigt at kvalificere Kommissionens finansielle overslag, at udelukke enhver form for spekulationer og at undlade at gennemføre det permanente projekt med at nedskære landbrugsbudgettet lineært. Efter udbruddet af mund- og klovsyge for 11 måneder siden er situationen inden for husdyrsektoren meget ujævn, især hvad angår fødevaresikkerhed, dyrebeskyttelse og indre marked. Konkurrenceforvridninger på afsætningsmarkederne fører til tab af arbejdspladser og indkomster. Alle prislinjer afviger stærkt fra hinanden, og ingen kan komme med en forklaring på det. Derfor går jeg ind for, at man midlertidigt forhøjer finansieringen af markedsordningen for dyrehold. Jeg går ind for, at man ikke udskyder den såkaldte midtvejsevaluering af Agenda 2000 bare for at gøre et land en tjeneste. Jeg går endvidere ind for, at reserven opretholdes, indtil der kommer en forklaring på, hvorfor der for et år siden var tale om 1 milliard og nu kun om 400 millioner.

Berthu
Hr. formand, ved denne førstebehandling af budgettet for 2002 vil vi gerne give udtryk for vores forbehold over for en række ændringsforslag, som er blevet stillet i Parlamentet, og som udøver et pres, for at udgifterne forøges, så de, som det forklares i beslutningsforslaget, kan leve op til - jeg citerer - "de legitime forventninger, som borgere, regioner og regeringer stiller til Unionen".
Borgerne må finde sig i meget! Jeg vil i den korte taletid, som jeg har fået tildelt, kun tale om et eksempel, nemlig om budgetpost B3-500, hvor Europa-Parlamentet vil bevilge 7 millioner euro til finansiering af de såkaldte europæiske politiske partier. Denne bevilling har hverken juridisk grundlag eller kan retfærdiggøres moralsk. Selvfølgelig har borgerne aldrig givet udtryk for deres mening om dette, men hvis man spurgte, om de ville betale flere skatter for at finansiere politiske partier i Bruxelles, så ville de naturligvis svare nej. Men de europæiske parlamentsmedlemmer ville selvfølgelig svare ja, for de er meget interesseret i det. Faktisk er disse europæiske politiske partier tværpolitiske opbygninger uden egentligt medlemsgrundlag, hvis finansiering - der indtil nu har været sikret af de parlamentariske grupper i Parlamentet ved driftsbevillinger - er blevet draget i tvivl i en nylig rapport fra Revisionsretten. Derfor er de såkaldte europæiske partier på udkig efter nye næringsveje. Og da borgerne ikke frivilligt har tænkt sig at betale, så tvinger man dem til at betale ved tvungne opkrævninger.
Af de grunde, som jeg allerede har forklaret under vores forhandling om Schleicher-betænkningen, der fandt sted den 17. maj, samt ved min stemmeforklaring samme dag, ville budgetpost B3-500 ikke have noget juridisk grundlag, ikke mere end forslaget til forordning om de europæiske politiske partiers statut og finansiering, som for øvrigt indtil nu ikke indgår i en aftale med Rådet. Nice-traktaten forudsætter ganske vist muligheden for et juridisk grundlag ved at tilføje et stykke 2 til artikel 191 i traktaten om Den Europæiske Union, men det er ikke nødvendigt at minde Dem om - navnlig efter det irske nej - at denne traktat langtfra er ratificeret. Det forslag til forordning uden juridisk grundlag, som i øjeblikket bliver behandlet i Rådet, vil indføre et illoyalt finansieringssystem, der går imod rettighederne. Som kronen på værket har formændene for fem europæiske partier netop skriftligt anmodet Rådet og Kommissionen om, at de europæiske bevillinger ikke bliver på 7 millioner euro, men på 15. Inflationen er allerede begyndt!
Vi mener, at de politiske partier på europæisk plan skal finansieres frivilligt af borgerne og af de nationale politiske partier, som selv bliver finansieret i henhold til nationale bestemmelser, der er i overensstemmelse med det enkelte lands juridiske system og grundlov.
Derfor, hr. formand, stemmer medlemmerne af Bevægelsen for Frankrig sammen med medlemmerne af SOS Démocratie mod budgetpost B3-500.

Böge
Hr. formand, kære kolleger, dette er en budgetprocedure med nogle gammelkendte problemer og med nye udfordringer, som vi egentlig ikke kan vurdere og behandle afsluttende i forbindelse med førstebehandlingen. Jeg vil her endnu en gang udtrykkeligt gøre opmærksom på en kendsgerning, fordi der også her i Parlamentet af og til optræder uklare opfattelser af det, nemlig at der siden 1992 har fundet en grundlæggende systemændring af den fælles landbrugspolitik sted.
Fru kommissær, De har annonceret en ændringsskrivelse. Det minder mig om talemåden the same procedure as every year, for først fremmaner man en budgetkrise, og derefter konstaterer vi, at der er spillerum i landbrugsbudgettet. Jeg siger her udtrykkeligt også ja til en reserve til uforudsete ting, men når krisen så er der, skal denne reserve også virkelig bruges, for i øjeblikket er det sådan, at mange områder virkelig befinder sig i en eksistentiel krise.
Jeg vil gerne tage fat i debatten om udvidelsen mod øst for også her at præcisere en ting. Jeg har overhovedet ingen problemer med allerede i 2004 at have tiltrædelseslandenes landbrugsøkonomi fuldt integreret i det fælles marked, hvis den frie bevægelighed for personer, kapital, tjenesteydelser og varer, som også er en del af et fuldt medlemskab, er gennemført i lige så høj grad, så der endelig kan komme en fair debat om dette emne set i den samlede sammenhæng!
Stats- og regeringschefernes konklusioner fra Nice fremhævede på den ene side nødvendigheden af at sætte gang i omstruktureringen af den spanske og portugisiske fiskerflåde. Jeg støtter dette, men peger samtidig på, at det ikke kan være rigtigt, at man på den anden side gennem en meget restriktiv procedure i de kommende to år så at sige udsulter den øvrige europæiske fiskerflåde. Det er noget, vi må diskutere med Kommissionen.
Jeg vil udtrykkeligt gøre opmærksom på, at Kommissionens meddelelse af 25. juli om grænseregionerne efter Parlamentets opfattelse, som det gav udtryk for i sin beslutning af 5. september, ikke opfylder de krav, som Det Europæiske Råd havde fastsat. Derfor, fru kommissær, opfordrer vi også på dette sted Kommissionen til at lave et konkret forordningsforslag for grænseregionerne.
Der er et andet punkt, jeg gerne vil nævne. I budgettet 2001 stillede vi 400 stillinger til rådighed. Nu diskuterer vi 317, som stadig står i reserven. Fru kommissær, prøv engang også at se på de ledige stillinger, som endnu ikke er besat i Kommissionen. Jeg vil udtrykkeligt ud over de andre punkter, som vi nævner i forbindelse med frigivelse af reserven, minde om, at vi sidste år gentagne gange rykkede for, at der til reformen også hører en forenkling af acquis communautaire, uden at man derved piller ved substansen i det fælles gods. Her er der efter min opfattelse fortsat behov for handling.
Et sidste punkt, hr. formand. Vi forventer før andenbehandlingen at få en omfattende rapport fra Kommissionen om gennemgangen af det udenrigspolitiske koncept, så vi med henblik på de aktuelle krav har et helstøbt koncept, som kan binde konfliktforebyggelse, beslutsom humanitær hjælp og alliancen mod terrorismen sammen til en fornuftig fælles pakke, som vi kan vedtage under andenbehandlingen.

Pittella
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gå mest i dybden med hr. Seppänens betænkning. Det er en udtømmende betænkning, hvor man er opmærksom på alle problematikkerne i forbindelse med den sidste del af EKSF's eksistens, men hvor man også er opmærksom på spørgsmålene om fremtidsperspektiverne, for selv om EKSF udløber, skal kul- og stålindustrien fortsat udvikle sig i Europa. Det beløb, der er sat af til EKSF-budgettets resterende 10 måneder, er passende, og det gælder også den øgede forskningsbevilling, som er i tråd med perspektiverne efter traktatens udløb. Parlamentet betragter sig selv som en af hovedaktørerne i den indsats, vi skal gøre for at finde en betryggende løsning for sektorens 357.000 ansatte og for at skabe nogle sikre perspektiver for væksten og omstruktureringen inden for denne sektor.
I sidste del af mit indlæg vil jeg gerne tale om EU's almindelige budget. Sådan som kollegerne fra min gruppe allerede har sagt - ikke mindst koordinatoren, Ralf Walter - er vores vurdering af hr. Costa Neves' og fru Buitenwegs arbejde positiv. Der er mange aspekter, som fortjener at blive fremhævet i den forbindelse. Det gælder løftet om at forbedre udgifternes kvalitet og hurtighed, og her tænker jeg på strukturfondene, hvor der kræves en ekstraordinær indsats fra EU-institutionernes side for at motivere, koordinere og vurdere - både før og efter - så dette store bevis på europæisk føderalisme ikke slår fejl. Og det gælder ligeledes opmærksomheden på grænseregionerne, som kommissær Schreyer mindede om - jeg er også enig med hr. Böge i, at det er rigtigt at skabe klarhed omkring begrebet "grænseregion" - også i forbindelse med udvidelsesprocessen. Disse regioner skal ikke være de eneste, der modtager støtte, fru kommissær, og det vil jeg gerne understrege, for fortsættelsen af det pilotprojekt, der blev vedtaget sidste år, vedrører ikke kun - og skal ikke kun vedrøre - grænseregionerne.
Det er en god start. Der bliver en forhandling, og efter min mening kan vi få et godt budget til sidst, men når jeg tænker på den store værdi, EU udgør - en værdi, som vi har, og som andre ikke har - nemlig en politisk og overstatslig enhed, som andre overvejer og bør overveje i forbindelse med de nye udfordringer, spørger jeg mig selv, om vi virkelig ikke bør tage EU-budgettets finansieringsmekanismer op til fornyet overvejelse, hvis vi ønsker at styrke en stor overstatslig institution, som man misunder os, men som har brug for flere midler og for nogle mere sikre opgaver.

Patakis
Hr. formand, EU's budget for 2002 er et spejlbillede af dets folkefjendske og autoritære politik. Det er et budget, der forvalter interesser, og som sikkert af propagandagrunde ikke fremviser nogen centrale mål for løsningen af de problemer, som krisen skaber.
I budgetudkastet gøres der ikke noget alvorligt eller reelt forsøg på at omfordele indkomsterne til de mindre udviklede regioner eller til de befolkningslag, der lider under arbejdsløshed, underbeskæftigelse og fattigdom. Inden for rammerne af den finansielle lydighed, som pålægges medlemsstaterne og selve EU, bliver selv de bevillinger, der hidtil har været til rådighed, mindre. Landbrugsudgifterne formindskes stadig med tragiske følger for landmændene i et forsøg på at få de nationale budgetter til at betale for den landbrugsfjendske politik, der besluttes i Bruxelles.
Tværtimod opfordres EU til efter terrorangrebet den 11. september at finansiere regeringssamarbejdet inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed for at kunne registrere og forfølge borgere, der overskrider de grænser for modstand og reaktion, som systemet kan tolerere.
Endelig vil parlamentsmedlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti stemme imod budgettet, for i stedet for at løse de problemer, der findes for arbejderne, landmændene og de små virksomheder, skaber det nye. Og i stedet for at bidrage til fred i verden tilskynder det til krig og imperialistisk hegemoni. I stedet for at beskytte de kollektive og personlige demokratiske, politiske og arbejdsmæssige rettigheder ødelægger det dem.

Stenmarck
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Carlos Costa Neves for hans glimrende indsats vedrørende næste års budget. Det er med tilfredsstillelse, at i hvert fald jeg konstaterer, at der for første gang i flere år ikke har været alvorligt tale om at revidere budgetloftet. Det er for mig et tegn på en ordfører, som vælger at respektere og bruge budgetplanen som et udgiftsloft og ikke som et udgiftsmål. Det synes jeg lover godt for de kommende forhandlinger.
Trods dette er der imidlertid grund til at advare imod et alt for ekspansivt budget, specielt hvad angår udgiftsområde 3 og 4. Den begrænsede marginal i begge disse udgiftsområder giver anledning til bekymring, specielt da vi i kølvandet på terrorangrebene den 11. september ser et snigende behov for støtteforanstaltninger vedrørende humanitær bistand til Afghanistan samt behov for foranstaltninger på området for retlige og indre anliggender.
Allerede nu er EU dyr for skatteyderne. Jeg finder det indlysende, at vi skal sørge for, at den ikke bliver endnu dyrere. At Parlamentet i denne fase skaber forhandlingsplads i forhold til Rådet, tager jeg som en selvfølge. Der er imidlertid grund til at mane til en fælles skærpelse inden andenbehandlingen, både hos Rådet og hos Parlamentet, for at de rent budgetmæssigt skal kunne håndtere den situation, der er opstået i kølvandet på terrorangrebene i USA.
Til sidst vil jeg blot kort kommentere Buitenweg-betænkningen. Ordføreren har gjort fremskridt i forberedelsesarbejdet inden udvidelsen i 2004. Det er godt, og der er grund til at takke hende herfor. Jeg må imidlertid konstatere, at der fortsat skal gøres meget for at forberede og tilpasse administrationen og forvaltningen inden en udvidelse, der bare ligger godt to år ud i fremtiden.

Colom i Naval
Hr. formand, på dette tidspunkt i talerækken er det fornuftigt at koncentrere sig og søge et par punkter i budgettet frem.
Først vil jeg nævne et spørgsmål, som jeg ikke havde noteret i mit manuskript. Rådet glæder sig over, at Parlamentet deler dets bekymring om de uindfriede forpligtelser, de såkaldte RAL. Hvis det ikke var, fordi jeg har erfaring fra 17 europæiske budgetter, så ville jeg være forbløffet. Når der opstår RAL, er det faktisk regeringerne, der har det største ansvar, og Rådet kunne bidrage meget effektivt til en formindskelse af RAL ved at opgive den systematiske underbudgettering af betalingsbevillingerne, som er dem, der gør mest ondt i lommerne på finansministrene.
Men det, der i virkeligheden bekymrede mig ved dette budget, er, at bistanden til tredjelande er faldet i reelle tal, i faste euro, siden 1999. Hvis der er noget, der er blevet klart efter den 11. september, er det netop, at det bliver nødvendigt at fastholde og udvikle den humanitære bistand og vores bidrag til udviklingsbistanden. Og dette er på ingen måde sikret i EU-budgettet til trods for ordførerens indsats, som jeg bifalder.
De finansielle overslag er - tydeligvis - ikke tilstrækkelige, og vi har et Ministerråd, der er fjernsynsnarkomaner, det vil sige, det lader sig i dets eksterne prioriteringer styre af den sidste overskrift i fjernsynet. Så har vi Kosovo: Det er nødvendigt at hjælpe Kosovo. Så har vi Serbien: Det er nødvendigt at hjælpe Serbien. Så har vi Afghanistan: Det er nødvendigt at hjælpe Afghanistan. Og den næste overskrift bliver prioriteringen. På bekostning af hvad? På bekostning af en beskæring af de politikker, vi allerede havde. Vi har fortsat problemer på Balkan. Vi har fortsat et alvorligt problem i Afrika. Vi har fortsat problemer med underudvikling i Latinamerika eller i Asien. Men der skal beskæres.
Det andet spørgsmål, jeg gerne vil påpege, hænger sammen med det første og består i at spørge mig selv, om der er et førsteklasses- og et andenklasses-Ministerråd. Hvorfor er Berlin vigtigere end Nice med hensyn til udgifter? Hvorfor? I Berlin blev der fastsat nogle finansielle overslag, som skulle aftales med Parlamentet, men i Nice sagde det samme Europæiske Råd med næsten samme sammensætning, at der skulle laves et særligt program for omlægning af den fiskerflåde, der fiskede i Marokko. Hvorfor er det ikke på budgettet? Hvorfor har Rådet, der allerede havde et forslag fra Kommissionen vurderet til 197 millioner euro, ikke taget det med på budgettet? Det burde det have gjort.
Og jeg beklager, at Parlamentet ikke har opfyldt sin forpligtelse, for det, vi skal gøre ved førstebehandlingen, er at budgettere på den måde, vi gerne vil have og ønsker. Senere kommer så Rådet til ved forhandlingen i forbindelse med andenbehandlingen. Jeg beklager, at dette ikke har været muligt, men jeg stoler på, at vi kan få det løst inden december.

Deprez
Hr. formand, tillad mig først at gøre opmærksom på, at jeg taler på vegne af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og ikke på vegne af min politiske gruppe, og at jeg, når det nu forholder sig således, gerne helt nøjagtigt vil vide, hvad der er sket, og hvorfor jeg ikke er på listen over ordførere. Hvis jeg har begået en fejl, undskylder jeg, men hvis jeg ikke har begået nogen fejl, vil jeg gerne have en officiel undskyldning.
Når dette er sagt, hr. formand, kære kolleger, vil jeg først og fremmest takke mine kolleger i Budgetudvalget og særligt ordføreren, hr. Costa Neves, for den opmærksomhed, de har udvist over for anmodningerne og bekymringerne fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder. Vi har spurgt om meget, hr. formand, og vi har fået meget, og det glæder mig. Vi er kun kommet med rimelige anmodninger. Vi har anmodet om en forhøjelse af de finansielle midler til Den Europæiske Flygtningefond, og den har vi fået. Vi har anmodet om en forhøjelse af midlerne til bekæmpelse af vold mod kvinder, børn og unge, og den har vi fået. Vi har anmodet om en konsolidering af midlerne til bekæmpelse af børneporno på internettet, og den har vi fået. Vi har bedt om ikke mindre end seks nye budgetposter, og dem har vi fået. Vi har fået oprettelsen af et Europæisk Indvandringsovervågningscenter, så EU kan foregribe indvandringer og bedre forberede sig på dem. Vi har fået et specifikt program til undersøgelse og vurdering af respekten for de grundlæggende rettigheder i EU, så chartret om de grundlæggende rettigheder kan træde i funktion og ikke kun være en højtravende erklæring. Vi har fået oprettelsen af en ny budgetpost, der gør det muligt at gennemføre Eurojust. Vi har fået tilskud på Schengen-posten, så Schengen-informationssystemet kan tilpasses udvidelsen, og vi har endelig planlagt, og jeg henvender mig i den forbindelse med en stor anmodning til min ven, formanden for Rådet (budget), hr. formand, i den nuværende situation at opføre ekstraordinære bevillinger til Europol til bekæmpelse af terrorisme. Vi er godt klar over begrænsningerne i Europols virke, og vi ved også, at det er baseret på konventioner, og at der derfor kan opstå juridiske problemer ved anvendelsen af disse bevillinger. Men vi beder indtrængende Rådet om ikke at lade disse bevillinger hjemfalde, skab et juridisk grundlag, som fuldt ud kan gøre Europol handlekraftigt og kan medvirke til, at Eurojust udvikles fuldstændigt.

Formanden
Mange tak, hr. Deprez. De stod ikke på listen på vegne af udvalget. Vi vil sørge for, at De hurtigst muligt får et svar.

Guy-Quint
Hr. formand, jeg vil følge hr. Colom i Navals råd og tale om problemet med reformen, som jeg er den faste ordfører for. Dette problem er helt grundlæggende, for vi må jævnligt gøre opmærksom på, at Europa-Parlamentet helt klart er for en administrativ reform af institutionernes funktion. Den nuværende polemik mellem de forskellige karriereretninger kommer i anden række efter de grundlæggende problemer, som består i at gøre EU's virke mere forståelig og effektiv i forhold til borgernes forventninger, så de igen kan få tillid til EU.
De ved, at vi i dette budget har bemærket flere forsinkelser i gennemførelsen af denne reform, særlig angående Kommissionens svar - som vi ikke får - om ændringen af finansforordningen og om iværksættelsen af base management-aktiviteter.
Men det handler grundlæggende om reformen af statutten for og funktionen af stillinger i den europæiske offentlige sektor. Vi har måttet gennemføre en forsigtighedsforanstaltning, der er en hensættelse i reserve af midler til oprettelse af nye poster, som der anmodes om. Denne hensættelse i reserve er kun en forsigtighedsforanstaltning, og jeg minder om, at den på nuværende tidspunkt kun er til førstebehandling, for vi har bedt Kommissionen om forklaringer vedrørende gennemførelsen af denne unikke statut, så vi kan få yderst præcise og realistiske svar, særlig på problemet om efterlønsordninger for funktionærer og midlertidigt ansatte, men også på de ovennævnte problemer med manglende og ledige poster. Vi mener, at Kommissionen kan give os svar på alt dette, men jeg vil alligevel gerne gøre Dem opmærksom på, at det ikke er doktrinære holdninger, der får reformen til at skride frem.
Vi er 15 lande og syv institutioner, men vi har kun én europæisk Union, som kun kræver én statut. Man må ikke gemme sig bag betænkninger fra sidste år, for lineariteten er allerede ikke, hvad den har været. Vi ønsker altså en klar budgetramme, så vi kan tage stilling, og jeg anmoder endnu en gang det samlede parlamentariske udvalg i Rådet om, at det bryder sin tavshed og regelmæssigt giver os svar, så alle vore procedurer - og særligt reformen - kan udvikle sig inden for en effektiv budgetramme.
Denne reform er meget vigtig. Den skal ikke kun tage sig godt ud på papir, men den skal også være realistisk og kunne gennemføres over tid. Det stopper ikke i 2004. Alt skal fortsætte. Reformen skal bidrage til motivering og til en modernisering af driften, men den bør bevare en europæisk offentlig funktion, der drejer sig om et eneste mål: gennemførelsen af politiske projekter i EU, der kan genskabe borgernes tillid.

Wuermeling
Hr. formand, fru Schreyer, mine damer og herrer, kære kolleger, PPE-DE-Gruppen i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er meget opmærksomt på spørgsmålet om integrationen af markederne i forbindelse med udvidelsen mod øst. De virkninger, som denne integration vil føre med sig, skal der også tages højde for i forbindelse med budgetlægningen.
Når vi ser på de fire friheder, må vi konstatere, at der på nogle områder slet ikke vil være nogen problemer, mens der på andre områder vil opstå tilpasningsvanskeligheder. Inden for varernes frie bevægelighed vil der ikke komme de store forandringer, fordi vi har en vidtgående liberalisering på dette område, heller ikke hvad angår etableringsfriheden, fordi det er betingelserne i etableringsstaten, der er gældende. Vi får imidlertid problemer med integrationen, når det gælder arbejdskraftens og tjenesteydelsernes frie bevægelighed, og det gør vi, fordi der på disse områder hidtil ikke har været nogen konkurrence, og disse markeder - hvis de ønsker det - kun har regional udstrækning. Derfor er det især grænseregionerne, der kommer under et vist pres, når disse friheder bliver etableret. Derfor er der brug for specifik hjælp.
Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er i sine henstillinger eksplicit gået ind for at give ekstra midler til det grænseregionsprogram, som De nævnte, ærede fru kommissær.
Vi er Budgetudvalget og især ordføreren meget taknemmelige for, at disse opfordringer er blevet taget op og til dels også suppleret. Der er et specifikt punkt, som er vigtigt for mig i denne forbindelse. De instrumenter, som Kommissionen har foreslået, er ikke tilstrækkelige til at styrke konkurrenceevnen i grænseregionerne, fordi de kun støtter samarbejdet mellem øst og vest, men ikke den specifikke situation i selve grænseregionerne. Derfor er der behov for et specifikt program, og derfor beder vi Kommissionen fremlægge et retsgrundlag for dette, og jeg har forstået Deres udtalelser sådan, at der også er vilje til at gøre det.

Pronk
Hr. formand, allerførst vil jeg protestere mod, at tjenestegrenene egentlig ikke har betragtet vores udtalelse som en sådan, fordi den først og fremmest består af ændringsforslag. De har åbenbart betragtet den som løse ændringsforslag fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg håber, at den slags procedurer vil forløbe tydeligere i fremtiden.
Dette budget er bl.a. takket være vores ordførers enorme arbejde blevet et konsolideret budget. Der er naturligvis altid konflikter om alle mulige dele af budgettet, men vi har tidligere haft flere konflikter. Jeg må sige, at der er klart færre konflikter på vores udvalgs område, nemlig Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Rådet har også i meget mindre grad forsøgt at slette konti, end det før har været tilfældet, så hvad det angår, giver jeg Rådet en kompliment. De problemer, som er tilbage, ligger efter min mening på området åben koordination. Rådet er trods alt tilbøjeligt til at sige, at denne skal betales af Parlamentets budget. Men Parlamentet skal nok godkende dette budget, men har i utilstrækkelig grad noget at skulle have sagt om det. Om dette punkt skal vi tale endnu en gang i de kommende år. Vi har en række meningsforskelle herom, og jeg håber, at disse kan løses i det kommende år.
Der er også et problem med Equal, et af områderne i Socialfonden. Også der har Rådet skåret temmelig kraftigt ned. Jeg håber alligevel, at det er muligt på dette punkt at genoprette Kommissionens foreløbige budgetforslag. Det forekommer mig overordentlig vigtigt. Jeg mener, at Kommissionen har overvejet grundigt, hvordan dette forslag præcist bør udformes.

Sommer
Hr. formand, mine damer og herrer, i forbindelse med folkesundheden beskæftiger vi os hvert år med tobakssubsidierne. Det er jo i grunden ikke andet end direkte indkomststøtte til de berørte. Det kan man gøre på andre måder. Derfor kræver vi, som hvert år, en gradvis reducering af tobakssubsidierne til fordel for en forhøjelse af støtten til udviklingen af landdistrikterne med henblik på indkomstalternativer, som de beskæftigede i de før- og efterliggende sektorer i regionerne også kan drage fordel af. Hvert år er det det samme, og alligevel er der indtil nu ikke ændret noget. Men man må jo ikke opgive håbet.
Hvad angår ngo'er, går vi altid ind for at støtte dem. Vi vil imidlertid også vide, hvad der bliver gjort med de bevilgede penge. Dette ønske er jo kun ret og rimeligt. Derfor kræver vi, at sådanne informationer regelmæssigt gøres offentligt tilgængelige. Kun på den måde har vi en vis mulighed for at kontrollere, om vores økonomiske støtte nu også er berettiget. Tro mig, i forvejen er det overordentligt svært for os overhovedet at få et overblik over, hvilke organisationer det egentligt er, vi støtter.
Lige så lidt gennemsigtig er imidlertid også Kommissionens beslutning om ikke længere at give støtte til miljøorganisationen Globe. Det er på ingen måde begrundet og forekommer derfor at være helt vilkårligt. I øvrigt fik Globe allerede i indeværende budgetår ikke udbetalt de bevilgede midler. Men også ngo'er har brug for planlægningssikkerhed for f.eks. at kunne betale deres kontormedarbejdere. Det, Kommissionen gør her, er usocialt. Hvor den politiske vilje er til stede, fru kommissær, der finder man også altid en vej respektive for fremtiden en anden budgetpost.
Hvad angår agenturerne, ser det virkelig ud, som om nogle agenturer for længst har udviklet et selvstændigt liv. De findes nu engang. Altså bliver de finansieret. Output eller ej, hvert år flere penge. Det alene ser ud til at være vigtigt. Sådan kan det ikke fortsætte, for disse penge mangler naturligvis et andet sted. Det er vores opgave at sørge for, at de mennesker, som vi støtter, arbejder effektivt. Præstationsevne og effektivitet opnår man ikke ved blindt at forhøje midlerne, men gennem regelmæssig observation og kontrol som grundlag for eventuelle nødvendige justeringer.

Jarzembowski
Hr. formand, kære fru kommissær, ærede hr. formand for Rådet, jeg taler på vegne af PPE-DE-Gruppen i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Jeg vil gerne starte med at takke mine kolleger i Budgetudvalget for, at næsten alle ændringsforslag fra dette udvalg er blevet medtaget. Fru kommissær, vi har i det store og hele igen indsat de budgetforslag vedrørende regionalpolitik og transportpoltik, som De havde foreslået. Jeg vil virkelig appellere til Rådet om ikke at være tvespaltet og tvetunget.
Det går ikke an, at man på topmødet i Göteborg med store ord forkynder, at vi vil have en varigt bæredygtig transportpolitik, hvorefter Rådet skærer ned på midlerne inden for sustainable mobility. Denne tvetungethed går ikke an, og det håber vi, Rådet indser. Hvis man vil have en fornuftig, miljørelateret europæisk transportpolitik, kan man ikke fjerne midlerne til dette formål.
Mit hovedpunkt er imidlertid spørgsmålet om turismen. Her har vi desværre ikke fundet nåde hos kollegerne i Budgetudvalget, men jeg vil bede Dem om at overveje det en gang til. Vi har foreslået, at der afsættes midler til at fremme turismen i Europa. Primært kender De alle den årelange debat om Philoxenia-programmet, nemlig udlandsreklame for turisme under mottoet "turister til Europa". Dette tema har fået en helt ny dimension efter den 11. september. Det er ikke kun flyselskaberne, der har 20-30% færre passagerer, det gælder også hotellerne i Bruxelles, i Berlin, i alle Europas byer. Det gælder restauranterne, souvenirbutikkerne, modebutikkerne. Vi har et massivt fald i turismen, netop fra USA og Canada. Denne situation fører til store vanskeligheder i erhvervslivet, truer vores arbejdspladser. Jeg beder Rådet og Kommissionen om, at vi, når vi i næste måned skal diskutere følgerne af den 11. september, igen tager spørgsmålet op om, hvad vi kan gøre for at fremme turismen til Europa.

Rübig
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke hr. Costa Neves hjerteligt for hans forståelse, fordi han har behandlet de spørgsmål, som bliver diskuteret her, med virkelig stor omhu og interesse. Jeg er næstformand for Slovakiet-delegationen, og vi var i Slovakiet i sidste uge. Programmet omfattede bl.a. et besøg ved den grønne grænse til Ukraine i nærheden af Kosice. Her måtte vi konstatere, at rigtigt mange flygtninge, især fra Afghanistan, krydser grænsen, og sandsynligvis ikke kun med fredelige hensigter, tværtimod skønner man, at 10-30% også kunne planlægge andre aktiviteter, f.eks. militære handlinger eller terrorhandlinger.
Derfor vil jeg indtrængende bede Kommissionen og Rådet om at gøre alt, hvad der er muligt, for at sikre de ydre grænser, det vil sige især med hensyn til ansøgerlandenes grænser til ikke-EU-lande, og straks at udnytte rammen for førtiltrædelsesstøtten til at stille det nødvendige udstyr til rådighed. Der er tale om enkelt udstyr som f.eks. natkikkerter og køretøjer, så der med øjeblikkelig virkning kan ske en bedre overvågning af disse grænser.
For det andet har vi i udvalget beskæftiget os meget intensivt med problemerne i forbindelse med Phare-støtten og Toth-sagen. Udvalget har fra begge sider, den slovakiske og den europæiske, besluttet, at midlerne på dette område ikke bør sættes i reserven. I Slovakiet har man draget de nødvendige konsekvenser. Den ansvarlige vicepremierminister er trådt tilbage, man har altså taget de politiske konsekvenser. Også den ansvarlige sagsbehandler og direktør er trådt tilbage - der er udpeget en ny - og desuden har parlamentet inden for de seneste dage vedtaget en ny lov om revision og intern revision. Her vil vi altså sikkert inden andenbehandlingen tage disse midler ud af reserven.

Dover
Hr. formand, jeg vil gerne rejse to spørgsmål i aften, og samtidig vil jeg takke ordføreren for den meget fornuftige og pæne håndtering af næste års budget. Mit første spørgsmål er henvendt til kommissæren og vedrører B-1-poster, hvortil Kommissionen betaler et meget stort beløb til støtte af dyrkning af ris, bananer og destillation af vin. Jeg troede, at vi var begyndt at reducere disse poster. Jeg vil gerne anmode kommissæren om at se på det. Jeg har stillet mange ændringsforslag, der vedrører mange hundrede millioner euro. Jeg håber, at man vil undersøge dette nærmere, så de obligatoriske udgifter ikke blot får lov at stige år efter år. Måske skulle jeg bede hende om at gøre det inden fastsættelsen af fremtidens budgetter.
Det andet spørgsmål er et, der rejses hvert år: Lobby for kvinder i Europa og finansiering af kvindeorganisationer generelt. Vi stillede et ændringsforslag, og fru Avilés Perea fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder stillede et ændringsforslag om, at de midler, der er fastsat til lobbyorganisationer for kvinder efter Beijing-konferencen, ikke alle bør gå til Lobby for kvinder i Europa, som det har været tilfældet i mange år.
Mange af mine kolleger i Parlamentet modtager utallige breve og e-mails fra hele Europa om, at alle midler skal gå til denne ene organisation. Det er forkert. Vi skal fremme etableringen af nye organisationer på dette vigtige område. Ændringsforslaget, der blev stillet af den britiske delegation, blev helt korrekt vedtaget. I forslaget blev det under bemærkninger klarlagt, at én enkelt organisation inden for posten ikke kan modtage over 65%. Jeg stoler på, at man vil overholde bestemmelserne i det godkendte ændringsforslag, når budgettet udkommer. Jeg takker kommissæren for hendes deltagelse.

McCartin
Hr. formand, jeg vil på alles vegne gerne takke hr. Costa Neves for hans arbejde i denne procedure og sige, at det er en meget teknisk og vanskelig opgave, som han har påtaget sig. Han har udført opgaven med stor dygtighed og udvist stor tålmodighed og venlighed over for alle, der ønskede at få deres idéer taget med i betragtning. Jeg har aldrig mødt en kommissær, der har fulgt procedurerne så nøje, eller som har tilbragt så meget tid med Budgetudvalget som denne kommissær. Det er naturligvis på mange måder en meget teknisk øvelse, som i modsætning til nationale budgetter ikke har den store virkning på EU's økonomiske udvikling. Budgettet er for ubetydeligt, selv i forbindelse med strukturfondene, for selv de største modtagere får en meget lille procentdel af bruttonationalproduktet. Irland får højst 2%, Portugal og de fattigere områder i Spanien får mellem 1 og 2% af bruttonationalproduktet. Det er ikke et meget generøst budget, men hvis vi kan bruge det til at hjælpe landenes økonomiske politikker i den rigtige retning, kan pengene bruges fornuftigt.
Jeg har altid haft et særligt ønske. Jeg mener, at jeg for nogle år siden udtalte, at vi sammenlignet med andre parlamenter var som børn, der legede købmand. De ressourcer, der er til vores rådighed, er så begrænsede, og der er så lidt, vi reelt kan gøre med dem. Der er dog et område, hvor jeg gerne vil se en udvikling. Jeg ønsker ikke en forøgelse af offentlige udgifter på EU-plan. Men hvis vi i forbindelse med økonomisk samarbejde og udvikling kan samle medlemsstaternes og EU's ressourcer til internationalt samarbejde og udviklingssamarbejde på EU-plan, kan vi omdanne de enkelte nationale bestræbelser til et fælles europæisk tiltag uden at øge beskatningen. Det vil være af afgørende betydning, hvis vi skal udvikle en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg mener, at vi kan hjælpe de fattige, hjælpe med at opnå fred og få reel indflydelse i verden. Hvis der er et område, hvor vi skal have støtte fra de nationale stater til EU, så er det dette område.

Naranjo Escobar
Hr. formand, som i tidligere år er denne forhandling kendetegnet ved to elementer, som vi kunne betegne som endemiske. Det ene drejer sig om de generelle beløb og det andet om manglerne i budgetforvaltningsreglerne. Vores uoverensstemmelser med hensyn til de enkelte udgiftsområder er klare, og jeg vil ikke gå i detaljer med dem.
Fru kommissær, rådsmedlemmer, det er nødvendigt, at budgettet er en effektiv og troværdig løftestang, som arbejder for fuld beskæftigelse, for forskning, for støtte til de små virksomheder og for opbygningen af et virkeligt område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Parlamentet har udvist tegn på fleksibilitet og nøjsomhed i denne procedure, og det er derfor i stand til at anmode Rådet om, at det ikke forpupper sig i politisk autisme, og at det giver utvetydige signaler om, at det ønsker at forhandle. Jeg stoler på, at de vil benytte sig af den fleksibilitet, som vores ordfører, Carlos Costa, har givet udtryk for, og hvis indsats - såvel som andre ordføreres indsats, fru Buitenwegs og hr. Seppänens - fortjener vores lykønskning.
Med hensyn til de midler, der er afsat til aktioner uden for EU, kræver vi respekt af Europa-Parlamentets ufravigelige poliske mål, som går ud på at afsætte midler til områder, der spiller en central rolle for balancen i verden, f.eks. Middelhavsområdet og Latinamerika. I denne procedure foreslår Kommissionen brugen af fleksibilitetsinstrumentet til finansiering af omlægningen af den del af EF-flåden, som fiskede inden for rammerne af den udløbne fiskeriaftale med Marokko. Denne beslutning er retfærdig, teknisk set korrekt og nødvendig. Det drejer sig om at få løst et meget alvorligt problem, som berører beskæftigelsen og hovedaktiviteten for mange regioner, og som sker i en krisesituation. Man skal huske på, at vi er lige ved at iværksætte en ny fælles fiskeripolitik, som i flere årtier har været udsat for en uacceptabel forskelsbehandling i forhold til resten af den økonomiske aktivitet, hvad angår reglerne for det indre marked.
Med hensyn til budgetforvaltningen har Europa-Parlamentet gentagne gange gjort opmærksom på Kommissionens manglende evne til at løse problemet med den såkaldte abnorme RAL. Og med udgangspunkt heri er der opstået en vellykket strategi, som vores ordfører har henvist til, og som er nært knyttet til reformen af Kommissionen. Vi bør være opmærksomme på, at der i de sidste tre regnskabsår er bevillinger af en meget betydelig størrelse, der ikke er blevet brugt. Det drejer sig derfor om at finde nogle regler, der fungerer, nogle metoder, der tillader en mere smidig gennemførelse, og regler, som forkorter projektcyklusserne. Og som sidste taler håber jeg, at Kommission og Rådet, når de ser på sagen, følger den bibelske sætning, om at de sidste skal blive de første, ikke kun i himmeriget, men også her i plenarforsamlingen.

Schreyer
Hr. formand, årsagen til, at jeg tager ordet igen, er ikke den smukke afsluttende sætning, men at jeg gerne vil komme ind på et par punkter, som var adresseret direkte til Kommissionen, som jeg ikke nævnte før, eller som jeg gerne vil svare på.
For det første fleksibilitetsreserven. Spørgsmålet lød: Hvornår vil Kommissionen stille sit forslag? Det vil vi stille med ændringsskrivelsen om anvendelse af fleksibilitetsreserven i henhold til det forslag, som Kommissionen har stillet om omstruktureringsprogrammet for den spanske og portugisiske fiskerflåde. Den vil i henhold til forslaget så indeholde, at 197 millioner fra fleksibilitetsreserven skal benyttes til dette formål.
Det andet punkt er grænseregionerne. Jeg må endnu en gang gøre Dem opmærksom på, at de regioner, som nu ligger ved EU's grænser, får meget store strukturfondstøttemidler. Det er en anden situation end den, som vi f.eks. havde i forbindelse med EU's udvidelse mod syd. Jeg vil gerne udarbejde en rapport til Dem om, hvorvidt grænseregionerne anvender strukturfondsprogrammerne med henblik på grænseregionsproblematikken, hvorvidt der her måske også er behov for en anderledes orientering. Jeg gentager, at i øjeblikket er strukturfondene det største problem med hensyn til implementeringen. For vi har igen i år den situation, at medlemsstaterne har udarbejdet omfangsrige prognoser om, hvor intensivt de vil implementere programmerne, men der er store forsinkelser. Jeg ved ikke, hvor meget man kan nå at indhente inden årets udgang, og det gælder så naturligvis også for grænseregionerne.
Jeg fortalte endnu en gang, hvad Kommissionen har foreslået. Det har De også allerede behandlet i udvalgene. Det økonomiske spillerum i budgettet er meget lille. Heller ikke i udgiftsområde 3 ser jeg noget særlig stort økonomisk spillerum, heller ikke efter de beslutninger, som De formentlig vil træffe på torsdag. Jeg tager nu til efterretning, at De kræver nye forordninger eller lovforslag. Vi taler om 2002, vi taler om, at udvidelsen finder sted i 2004, og førtiltrædelsesstøtten skal altså fra medlemsstaternes side implementeres i årene 2002/2003. Derfor er spørgsmålet om nye lovgivningsinitiativer naturligvis også tveægget. Det var årsagen til, at Kommissionen tog eksisterende programmer og forhøjede dem, som f.eks. programmet for transeuropæiske net. Her har vi nu også stillet et konkret forslag om, hvordan forhøjelsen skal finde sted, og det samme gælder for ungdomsprogrammet. Det er et eksisterende program, der har man ikke behov for et nyt lovgivningsgrundlag, man kan simpelthen bare forhøje midlerne. Men naturligvis vil Kommissionen foretage en nøje analyse og se, hvordan Parlamentets afstemning på dette område falder ud.
Lige et kort svar til hr. Wynns spørgsmål angående den globale sundhedsfond. Min kollega, hr. Nielson, vil komme med et forslag nu i forbindelse med den 9. Europæiske Udviklingsfond. Det drejer sig om 60 millioner fra denne specielle del, som er afsat til bidrag til internationale initiativer. Min kollega, hr. Nielson, vil stille forslag om at benytte disse 60 millioner til en overførsel til den globale sundhedsfond. Jeg tror, det er en god anvendelse, også med hensyn til de samlede udgifter inden for rammerne af den Europæiske Udviklingsfond. Vi går ud fra, at der af udviklingsfondens midler i 2002 kan overføres netop 60 millioner.
Endnu en gang: Hvad angår fællesskabsbudgettet, foreslår vi at benytte midler fra 2001 til dette formål. Der var også en forespørgsel om revidering af finansforordningen. For at tage højde for Parlamentets ændringsønsker vil vores forslag foreligge senest til den næste plenardebat i Strasbourg.
Jeg er stadig ganske optimistisk, for med en vis anstrengelse - især også fra Rådets side - kunne det godt lykkes, at vi ganske vist i 2002 stadig har den gamle finansforordning, men måske i 2003 så allerede kan gennemføre budgettet på basis af en ny finansforordning. Det tror jeg også ville være en fornuftig modernisering med henblik på de mange anliggender, som De har frembragt i dag.

Walter
Hr. formand, jeg vil give Deres svar videre til formanden for Budgetudvalget. Han har bedt mig om at vente på det. Personligt vil jeg imidlertid hjerteligt takke især vores rådsformand, hr. Vande Lanotte. Han har overværet hele budgetdebatten her hos os. Det er vi ikke vant til. Derfor vil jeg, uden nu at blive alt for overstrømmende, endnu en gang sige Dem hjertelig tak, fordi De ikke blot har vist os så meget respekt, men også har bevist, at De er interesseret i et samarbejde med os. Hjertelig tak!

Formanden
Mange tak, hr. Walter, for Deres meget konstruktive indlæg til forretningsordenen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.

EIB: Miljøprojekter ved Ruslands Østersøkyst
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0350/2001) af Seppänen for Budgetudvalget om forslag til Rådets afgørelse om en fællesskabsgaranti til Den Europæiske Investeringsbank mod tab i forbindelse med en særlig långivningsaktion til fordel for udvalgte miljøprojekter i området langs Ruslands Østersøkyst som led i den nordlige dimension (KOM(2001) 297 - C5-0307/2001 - 2001/0121(CNS)).

Seppänen
Hr. formand, EU har en billig måde at hjælpe andre lande på: Man garanterer over for Den Europæiske Investeringsbank for de lån, den yder til andre lande. Låntagerne nyder godt af EU's garantier i form af renter, der er lavere end markedsrenterne. Det er der også tale om, når man diskuterer en lånegaranti for lån fra Den Europæiske Investeringsbank til Rusland til miljøbeskyttelsesinvesteringer. Kreditmaksimummet er på 100 millioner euro. Banken opstiller kriterierne for, hvornår man yder lån. Hvis ikke Rusland kan foreslå projekter, som lever op til bankens kriterier, behøver den ikke at yde lån. Der er tale om et nyt positivt initiativ, som giver nyt indhold til begrebet "EU's nordlige dimension", som er kommet til at lide af blodmangel. Ved hjælp af lån vil man forsøge at forbedre miljøsituationen i hele Østersøområdet og derigennem også i EU's medlemslande.
Parlamentet har ikke sat spørgsmålstegn ved lånene til Rusland. Forslaget har den bredeste politiske støtte. Rådets og Kommissionens måde at videreføre sagen på har imidlertid skabt problemer. Kommissionen stillede i sommer forslag til Parlamentet om at stille lånegarantier på samme måde som for de andre lån fra Den Europæiske Investeringsbank og om at stille en garanti på 65%. Det er fortsat det eneste forslag, som Kommissionen har stillet Parlamentet. Rådet besluttede sig imidlertid senere for en særprocedure og krævede, at man i stedet for de 65% skulle yde alle en garanti på 100% for lånet til Rusland. Man behandlede Rusland anderledes end de øvrige modtagere af EU's lånegarantier.
Kommissionen godkendte Rådets forslag, men det stillede ikke et nyt forslag til Parlamentet om det. Således har vi i Parlamentet Kommissionens oprindelige forslag om en lånegaranti på 65% til behandling. Parlamentet krævede en ny høring på baggrund af det ændrede forslag. Efter mangfoldige drøftelser med repræsentanter for Rådet og Kommissionen har vi fået en skrivelse fra Rådet, som man med god vilje kan tolke som en fornyet høring af Parlamentet. Også Kommissionen har skriftligt meddelt, at den godkender en garanti på 100%. Når der er tale om en undtagelse fra de almindelige regler, ville Budgetudvalget gerne have et helt nyt forslag fra Kommissionen. Kommissionen udtrykte, at den ikke formåede at stille det i tide. I denne sag betyder "i tide", at det er en fordel for alle parter at træffe en beslutning på denne side af årsskiftet.
Der er et loft for EU's lånegarantier, som udgøres af en særlig garantifond. Man overflytter midler til fonden fra garantireserverne i takt med, at man afgiver garantiforpligtelser. I år er loftet på 208 millioner euro. Garantien for de Russiske lån kan godt rummes i kvoten for i år, selv om en garanti på 100% optager en større del end en garanti på 65%. Man ønsker at træffe en beslutning i år, for til næste år er der så mange forpligtelser, at der slet ikke er plads til nye garantier i garantifonden - heller ikke i dette tilfælde til Ruslands lån til miljøbeskyttelsesinvesteringer. Det ville kræve enstemmighed hos alle EU-institutionerne at hæve garantiloftet, og det er ikke altid let at opnå.
Hvis man således ønsker at sikre lån fra Den Europæiske Investeringsbank til miljøprojekter ved Ruslands Østersøkyst, er det sikreste at træffe beslutningen i år. Budgetudvalget har været parat til det, selv om Rådets og Kommissionens arbejde ikke kan siges at være ganske adækvat. Altså går udvalget ud fra, at der ikke har været nogen fortilfælde i sagen, og at tilsvarende sager i fremtiden ikke vil blive behandlet på denne måde. Parlamentet kræver, at man også tager hensyn til dets prioriteringer.
Som permanent ordfører for lån og garantier i Budgetudvalget vil jeg på ny lede opmærksomheden hen på, at der i garantifonden for næste år slet ikke er nogen margen for nye og uventede hjælpeaktioner. Kommissionen må indlede foranstaltninger i anledning af sagen.

Arvidsson
Hr. formand, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik bifalder på det varmeste Rådets beslutning om at give en fællesskabsgaranti til Den Europæiske Investeringsbank for at dække tab i forbindelse med udlån af midler til miljøprojekter i den russiske del af Østersøens afvandingsområde. Vi er stærkt bekymrede over miljøsituationen i dette område, som ligger i umiddelbar nærhed af EU.
Vi mener, at det haster med miljøinvesteringer i dette område, og at behovet i visse tilfælde er akut. Vi kan konstatere, at Den Europæiske Investeringsbank allerede har indledt forhandlinger om deltagelse i et projekt om behandling af spildevand fra Skt. Petersborg og Kaliningrad. Det er vigtigt, at problemerne på disse områder løses snarest muligt.
Der er også grund til at påpege, at miljøinvesteringer i dette område kan være mere effektive end mange andre investeringer inden for Fællesskabet, og at man kan opnå større positiv indvirkning på sundhed og miljø for borgerne i Den Europæiske Union. Vi kan derfor fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik varmt tilslutte os det fremsatte forslag.

Färm
Hr. formand, jeg vil takke ordføreren og udtrykke min støtte til hr. Seppänens betænkning. I visse dele af vores nærområde er miljøproblemerne virkeligt alarmerende, ikke mindst når det gælder vandet i Østersøen. EU's lande rammes naturligvis lige så meget af disse problemer som store dele af Rusland, Polen, Kaliningrad osv. For at få rent vand i Østersøen er det helt nødvendigt med et samarbejde på tværs af grænserne.
Jeg bor selv i en kommune ved Østersøen, Norrköping, hvor et af de største problemer med vandkvaliteten er, at vi fortsat får store mængder urenset spildevand fra EU's ansøgerlande og fra Rusland. Det er også et meget stort problem for EU's medlemslande. Vi ved f.eks., at der stadig udledes urenset spildevand fra 3-4 millioner mennesker i Skt. Petersborgregionen, og situationen omkring Kaliningrad er omtrent den samme. Sådanne forhold påvirker os alle.
For at udvikle denne region og - ikke mindst rent miljømæssigt - tage fat i de store problemer har vi skabt "den nordlige dimension", der omfatter et meget stort område fra Island i vest til Rusland i øst. Det er en ekstraordinær prioritet at genoprette balancen i Østersøen.
Det haster, og derfor er jeg glad for, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik også har givet udtryk for sine ønskemål. For mig, der kommer fra Budgetudvalget, handler det også om at fremlægge de økonomiske aspekter af dette forslag. Fra Budgetudvalget vil vi gerne hæve en advarende finger. Den garantireserve, der skal dække eventuelle kredittab, er alvorligt anstrengt både i år og næste år. Pladsen til dette lån til Rusland skabes egentlig kun ved, at vi ikke gennemfører andre forpligtelser. Vi har måttet udskyde andre lovende projekter, da vi ellers ikke ville kunne yde dette lån inden for de opstillede rammer. Hvis vi ikke skal svigte vores lofter fremover og heller ikke skal opgive de nye ambitioner, så skal Rådet og Kommissionen relativt snart revidere loftet for garantireserven.
Situationen minder lidt om den diskussion, vi tidligere har haft i budgetdebatten, det vil sige, at Rådet gerne giver løfter, men at det derefter ikke sørger for finansieringen på tilfredsstillende vis. Derfor vil jeg gerne spørge kommissær Solbes Mira, hvilke planer Kommissionen har med hensyn til at stille forslag om garantireservens fremtid. Jeg går ud fra, at kommissæren giver mig ret i, at loftet er ganske anstrengt.

Thors
Ærede kommissær, ærede ordfører, jeg er enig i alt, hvad Per-Arne Arvidsson sagde om vægten og den miljømæssige betydning af denne beslutning. Vi ved også, at den beslutning, vi nu diskuterer, sandsynligvis er den vigtigste enkelte stillingtagen fra Det Europæiske Råd i Stockholm. Jeg vil endnu en gang påpege, at det er den Finske Bugts nordkyst, der tager imod alt affaldet fra Skt. Petersborg, hvilket giver en særlig stor algeblomstring. Derfor vil jeg erklære, at jeg har en stor interesse i dette spørgsmål, og at spildevandet fra 3,5 millioner mennesker påvirker mit finlandske miljø og min finlandske skærgård utroligt meget.
Vi har fastlagt et loft på 100 millioner euro. Disse midler skal anvendes til udvalgte projekter, der har et tydeligt miljømål, og som også er af betydelig interesse for EU. Jeg tror, at det er et af de kritiske punker, hvis man ser på det, der kom frem under diskussionerne på den nordlige dimensions møde i Finland i går. En russisk minister sagde, at man stiller sig kritisk over for udvalgskriterierne, og at man gerne vil have internationale finansieringsorganisationer til at deltage mere i projekteringen. Samtidig ved vi, at budgettet for det nordvestlige rensningsanlæg kraftigt har overskredet beregningerne fra Den Nordiske Investeringsbank og Finland.
Jeg tror, at vi skal give en 100%'s garanti. Jeg tror ikke, at 100 millioner euro løser problemet. Vi ved, at den Russiske Føderation ikke giver garantier, og at byen Skt. Petersborgs garantier er helt udtømte. Derfor appellerer jeg til kollegerne om at udvise solidaritet i denne sag. Giv en 100%'s garanti til dette projekt! Det er i vores interesse, og lidt efter lidt åbner vi dørene for en større miljøbevidsthed i Skt. Petersborg, hvilket vi konstant skal være opmærksomme på. Det er betydeligt mere kompliceret, end kommissær Wallström tror.

Solbes
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Parlamentet for, at det vil vedtage en betænkning om dette særlige instrument inden for Unionens nordlige dimension. På denne måde udstedes der en garanti fra Fællesskabet for lån fra EIB, som beløber sig til 100 millioner euro, til miljøprojekter i Rusland, sådan som De har påpeget.
Som De ved, er dette en beslutning, som blev truffet på en meget speciel måde. Det er første gang, at det vedtages at finansiere aktioner i Rusland, og aktionen er ikke kun interessant for Rusland, men også for de lande, der grænser op til Unionen. Kommissionen havde foreslået den garanti, der sædvanligvis foreslås til denne type af aktioner, 65%, som er den, der er fastsat i Den Europæiske Investeringsbanks generelle mandat. Det er imidlertid en kendt sag, at Rådet på grund af en række beslutninger, der netop er knyttet til denne aktions særlige karakter og ønsket om en større gennemsigtighed, påpegede behovet for, at der i dette tilfælde blev stillet en ekstraordinær garanti fra Fællesskabet på 100%.
Det presserende behov for at få anvendt midlerne for i år har foranlediget Kommissionen til at acceptere de 100%. Jeg er ikke helt bekendt med de procedureproblemer, der har betydet, at informationen er kommet for sent frem til Parlamentet, men ifølge mine oplysninger informerede Rådet allerede den 20. september Parlamentet om de foreslåede ændringsforslag, den 12. oktober forklarede det belgiske formandskab ændringerne mere detaljeret, og samme dag sendte Kommissionen Budgetudvalget en redegørelse om baggrunden for, at vi accepterede Rådets ændringsforslag. Med en enstemmig beslutning i Rådet og med Kommissionens vedtagelse var det ikke nødvendigt for Kommissionen at stille et nyt forslag.
Vi synes, at det er bydende nødvendigt at vedtage denne beslutning i 2001 af samme årsager, som De har fremført. En udskydelse til 2002 ville klart gøre finansieringen vanskeligere for os på grund af den begrænsede manøvremargen, vi har næste år. Denne beslutning vil dog ikke komme til at påvirke andre typer af aktioner. Hr. Seppänen kommer i sin betænkning med nogle henvisninger til andre finansieringer: Det tyrkiske tilfælde, hvor lånene skulle anvendes i 2000, er det mest åbenbare. Aktionerne i 2000 og 2001 er allerede finansieret, og der opstår ikke problemer af denne art.
Der er imidlertid et andet problem på længere sigt: Hvordan skal vi håndtere Den Europæiske Investeringsbanks långivningsmulighed i vores lånemekanisme? Hr. Färm har også spurgt, hvad vi har tænkt os at gøre som Kommission. Jeg vil gerne sige til Dem, at først og fremmest er Kommissionen glad for, at Parlamentet rejser problemet med de begrænsede lånemuligheder, som vi har inden for garantifondsmekanismen. Dette problem har Kommissionen allerede rejst i Rådet, og endda også her i Parlamentet ved nogle lejligheder, og vi mener, at hvis der er nye initiativer inden for rammerne af 2002, vil de allerede eksisterende problemer blive forværret, og det bliver absolut nødvendigt at træffe nogle beslutninger.
I Kommissionen overvejer vi på nuværende tidspunkt forskellige løsningsmuligheder, og vi har til hensigt at vedtage et initiativ i løbet af relativ kort tid ved hjælp af en meddelelse, vi vil sende til Rådet og Parlamentet. Jeg kan ikke give hr. Färm svar på, hvad det er for en løsning, vi har i tankerne for øjeblikket, men jeg kan dog godt minde om, at vi allerede tidligere har foreslået en reduktion af dækningsgraden fra 65% til 60%. Dette kunne være et blandt flere andre instrumenter, der måtte vise sig nødvendige, for at få en større manøvremargen for fremtidige aktioner. Det er de kommentarer, jeg kan give Dem i dag, og jeg vil gerne takke Dem for Deres samarbejde i forhandlingen af denne betænkning.

Formanden
Mange tak, hr. Solbes.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Tjernobyl-reaktorfonden
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0345/2001) af Virrankoski for Budgetudvalget om forslag til Rådets afgørelse om andet fællesskabsbidrag til Tjernobyl-reaktorfonden under Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling (KOM(2001) 251 - C5-0305/2001 - 2001/0113(CNS)).

Virrankoski
Hr. formand, som vi alle husker, indtraf atomkraftkatastrofen i Tjernobyl den 26. april 1986, og den er stadig historiens alvorligste ulykke på et atomkraftværk. Den radioaktive forurening ramte befolkningen og naturen i enorme områder i Ukraine, Belarus og Rusland, og desuden led også de nuværende EU-medlemslande under det. Rundt om den nedsmeltede enhed opbyggede man i hast, så godt som forholdene tillod det, en atomreaktorkappe for at bremse forureningens spredning. Inden i den forfaldne reaktorkappe er der endnu over 200 t uran og næsten 1 t radionuklider, hvoraf 80% er plutonium.
Tjernobyl-reaktorfonden blev oprettet i december 1997 til finansiering af en reaktorindkapslingsplan, som skulle beskytte befolkningen og miljøet mod yderligere radioaktiv forurening. Det oprindelige overslag over projektomkostningerne for perioden 1998-2005 var på ca. 758 millioner amerikanske dollars. Der blev afholdt en første donorkonference i New York i november 1997. 25 lande gav tilsagn om bidrag på tilsammen omkring 400 millioner amerikanske dollars, inklusive Ukraines bidrag på 50 millioner amerikanske dollars i form af naturalier. Dette beløb var tilstrækkeligt til, at man kunne gå i gang med den første etape af reaktorindkapslingsplanen. EU's første bidrag på 100 millioner amerikanske dollars til Tjernobyl-reaktorfonden fulgte i kølvandet på et tilsagn, der blev afgivet på G7-topmødet i Denver i 1997. Dette beløb er blevet udbetalt over det almindelige budget i 1998 og 1999. Der blev afholdt en ny donorkonference i juli 2000 i Berlin for at organisere restfinansieringen. 22 lande gav tilsagn om bidrag på ca. 320 millioner amerikanske dollars, og på denne konference gav EU tilsagn om et bidrag på 100 millioner euro for perioden 2000-2004.
Den betænkning, der nu er til forhandling, vedrører et forslag fra Rådet til afgørelse om andet fællesskabsbidrag til Tjernobyl-reaktorfonden under Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling. Der er således tale om Parlamentets udtalelse til fordel for denne forordning. Finansieringssituationen er nu følgende: De samlede bidragstilsagn til Tjernobyl-reaktorfonden beløb sig til 716 millioner amerikanske dollars, inklusive Ukraines bidrag på 50 millioner amerikanske dollars i form af naturalier. Således mangler der endnu i nogen grad finansiering, da overslaget over omkostningerne er lidt højere, nemlig godt 750 millioner amerikanske dollars. Af denne grund må vi - når vi går videre med denne sag - forudsætte og forvente, at Ukraine kan organisere også denne anden del af betalingen, som skal erlægges.
Problemet i dette er, at budgetmyndigheden i 1998 opstillede et loft på 13% af Tacis-bevillingerne, som kan anvendes til nuklear sikkerhed. Hvis dette skal overholdes, kan beslutningen ikke træffes nu, således som Kommissionen og Rådet har foreslået. Jeg støtter imidlertid Kommissionens forslag om at afsætte 100 millioner euro til Tjernobyl-reaktorfonden, for gennemførelsen af dette initiativ er af yderste vigtighed for EU's befolkning og for dens sikkerhed. Desuden støtter jeg Kommissionens forslag om, at man opretter en egen budgetkonto for dette, således at man kan følge midlernes anvendelse.
Det er klart, at anvendelsen af disse midler er vanskelig, da man handler under meget vanskelige forhold, hvor der er et vældigt antal internationale aktører og også til en vis grad en uigennemskuelig situation i SNG-landenes administration. Alt i alt støtter jeg dog Rådets forslag med visse ændringer.

Pittella
Hr. formand, jeg taler på PSE-Gruppens vegne for at støtte hr. Virrankoskis betænkning, hvor Parlamentet giver grønt lys for bevillingen af endnu et bidrag - sådan som han selv forklarede - for at færdiggøre Tjernobyls beskyttelsesstruktur. Jeg er enig i den argumentation, som hr. Virrankoski bruger for at underbygge sit valg, og jeg er ikke mindst enig i EU's politiske beslutning om konkret at bidrage til at skabe sikkerhed efter katastrofen i 1986. EU har været langt den største bidragyder, ikke bare når det gælder Tjernobyl, men også når det gælder beskyttelsen mod radioaktiv forurening i de nye uafhængige stater. Det var et rigtigt valg, for ingen af os kan glemme katastrofen i 1986, og der er stadig ingen, som er helt klar over, hvilke ødelæggende virkninger den havde og desværre stadig risikerer at have. Sådan som hr. Virrankoski mindede om, er der stadig 200 t uran og 1 t plutonium i Tjernobyl-reaktoren. De udgør en konstant fare og måske - jeg siger måske - også en glimrende lejlighed til ulovlig handel. Men der er og var også tale om et klart og legitimt valg på det juridiske plan, for i den nye Tacis-forordning står der faktisk, at bidrag til EU-støttede initiativer såsom initiativet til Tjernobyls lukning er en af de ting, der prioriteres, når det gælder atomsikkerheden.
Afslutningsvis vil jeg sige, at der således ikke mindst er og var tale om en nødvendig handling, som EU skal foretage med de nye generationer for øje.

Schroedter
Hr. formand, jeg vil gerne tale om to punkter, for det første den politiske dimension og for det andet spørgsmålet om omkostningseffektivitet og parlamentarisk kontrol.
Hvad angår den politiske dimension, viste Tjernobyl-katastrofen os, at anvendelsen af atomenergi indebærer en ukontrollerbar risiko. En sådan katastrofe kan intet nationalt budget bære. Derfor er det i øjeblikket kun den tvingende nødvendige sikring af sarkofagen, der er til debat. Dette er kun en brøkdel af de penge, der går til at håndtere den samlede katastrofe. Forureningen af jord og grundvand og de helbredsmæssige skader på befokningen kan det ukrainske budget heller ikke klare alene, og i denne situation slipper EU-hjælpen op, af årsager, som er uforståelige for mig. Det betyder, at problemerne fortsat vil være uløste i generationer. I øvrigt er der heller ikke noget budget i vestlige stater - heller ikke i rige vestlige stater - som ville kunne klare en sådan katastrofe uden international støtte. Derfor stemmer De Grønne og regionalisterne for denne betænkning uden forbehold.
Vi tror imidlertid ikke, at dette vil være det sidste bidrag til at håndtere følgerne efter Tjernobyl, som gennem flere generationer vil belaste øst som vest økonomisk. Derfor opstår der i forbindelse med denne betænkning det spørgsmål, om ikke det som forebyggelse ville være fornuftigt langt om længe at indlede en europæisk strategi for afvikling af atomkraft. Der opstår også det spørgsmål, om ikke atomindustrien selv skulle indbetale til en fond for at bidrage til håndteringen af katastrofen, for den høster nu som før gevinst netop af østeuropæisk atomenergi.
Hvad angår det andet punkt, mener vi ikke, at løsningen for implementeringen er Den Europæiske Udviklingsbank, fordi den hverken garanterer parlamentarisk kontrol eller står for billige løsninger, for ukrainske firmaer tages ikke med i betragtning ved anvendelsen af midlerne. Derfor opfordrer vi Kommissionen til at benytte alle informationskilder og ikke kun Udviklingsbankens, så Parlamentet kan få fuldstændig og aktuel information.

Solbes
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Virrankoski, og også hr. Pittella og fru Schroedter for deres kommentarer.
Det er korrekt, at det på grund af den trussel, som den aktuelle situation i Tjernobyl betyder for miljøet i hele Europa, er yderst vigtigt, at indkapslingsprojektet eller beskyttelsessystemet fortsætter med de nødvendige korrektioner og får afsluttet og opfyldt sine målsætninger inden 2007, sådan som det var planlagt i det indledende projekt fra Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling. Derfor er bidraget fra EU absolut nødvendigt. De har sagt, og det er helt rigtigt, at katastrofens omfang er umulig at finansiere for ét land.
I henhold til Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling beløber løftet om bidrag sig til ca. 720 millioner amerikanske dollars, hvorfor projektet, ligeledes i henhold til bankens vurderinger, kan overholde tidsplanen og de planlagte udgifter, selv om enkelte sekundære aktiviteter bliver forsinket. På den anden side er der allerede taget vigtige skridt som f.eks. de mest presserende stabiliseringsarbejder, der uden tvivl var den største bekymring. Kommissionen følger gennemførelsen af det iværksatte indkapslingsprogram og deltager i bidragydernes møder. Vi har allerede forelagt den anden beretning om situationen i overensstemmelse med Rådets beslutning 98/381/EF og ligeledes i overensstemmelse med de retningslinjer, der er omhandlet i hr. Adams' betænkning om det første bidrag. I denne forstand kan jeg berolige fru Schroedter, og jeg understreger over for hende, at vi vil holde hende informeret. Vi vil holde Parlamentet informeret. Det er rigtigt, at Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling ikke er underlagt Parlamentets kontrol, men Kommissionen vil holde Parlamentet underrettet om alle de aktiviteter, der er ved at blive gennemført med disse midler fra EU.
Med hensyn til forslagene fra Budgetudvalget mener Kommissionen, at begge forslag er acceptable og beriger Kommissionens forslag. Jeg vil derfor gerne takke Dem for Deres bidrag og den indsats, De har ydet i forbindelse med dette grundlæggende spørgsmål med henblik på at forhindre de risici, der kunne være opstået som følgevirkninger ud over de alvorlige virkninger, vi har lidt som følge af Tjernobyl-sagen, og som hr. Virrankoski så udmærket har fremført i sin indledende præsentation. Mange tak.

Formanden
Tak for Deres indlæg, hr. kommissær. Vi håber, at De kan genvinde kræfterne, så De kan være sammen med os igen kl. 23.00.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(Mødet udsat kl. 19.20 og genoptaget kl. 21.00)

Den Europæiske Socialfond (2000-2006)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0328/2001) af Kratsa-Tsagaropoulou for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens meddelelse om gennemførelsen af nyskabende foranstaltninger under artikel 6 i Den Europæiske Socialfonds forordning for programmeringsperioden 2000-2006 (KOM(2000) 894 - C5-0341/2001 - 2001/2141(COS)).

Kratsa-Tsagaropoulou
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, begrebet nyskabelse bliver til stadighed mere tilstedeværende i vores mål og politikker på både europæisk og nationalt plan. Men vi har en enestående lejlighed til inden for rammerne af Kommissionens meddelelse om nyskabende foranstaltninger under artikel 6 i Den Europæiske Socialfond at tilnærme de nyskabende aktioner til beskæftigelsesstrategien og ikke kun snævert til anvendelsen af ny teknologi.
De nyskabende foranstaltninger under artikel 6 i Den Europæiske Socialfond kan faktisk komme til at spille en afgørende rolle for en øget beskæftigelse og en forbedring af den regionale og sociale samhørighed, der er nødvendige forudsætninger for vores strategiske mål, og vi skal ikke kun anvende dem, men vi skal også gå i aktion for at vinde den tabte tid og de tabte ressourcer, for retningslinjerne for nyskabende foranstaltninger godkendtes endeligt et helt år efter afstemningen om reglerne i strukturfondene, hvilket uundgåeligt medførte, at starten på deres udførelse blev forsinket. Ud over den begrænsede finansiering til dem blev der tilmed fjernet ressourcer på 104 millioner euro fra de nyskabende foranstaltninger og den tekniske bistand for at dække gamle byrder fra den tidligere programmeringsperiode. Til trods for nedskæringen af disse ressourcer bandt Kommissionen ikke de ca. 31 millioner euro i regnskabsåret 2000, men annullerede ressourcerne i stedet for at overføre dem til næste regnskabsår.
I dag kan vi være tilfredse med det faktum, at Europa-Kommissionen har reageret på Europa-Parlamentets krav om, at der udformes et udkast til, hvad de nyskabende aktioner skal indeholde, måderne, de skal administreres på, evalueringen af de gennemførte aktioner samt strategien for spredning af resultaterne. Men vi har udtrykt vores bekymring over forslagets effektivitet på grund af de ret mange dunkle punkter, der kendetegner den, og andre svagheder.
Vi forstår godt, fru kommissær, at nyskabende aktioner er et begreb med mange facetter. Det er sammensat og som sådan vanskeligt at definere og begrænse til enkelte sektorer eller retninger. Vi kan samtidig konstatere, at der ikke findes nogen reel evaluering af tidligere, nyskabende aktioner, som kunne udgøre et grundlag for vores fremtidige planlægning. Vi kan ligeledes konstatere manglende erfaring hos arbejdsmarkedets parter og de sociale institutioner samt de vanskeligheder, de står over for i deres arbejde med at tilnærme sig begrebet og planlægge nyskabende aktioner.
Derfor foreslår vi, at Europa-Kommissionen vedtager nogle faste kriterier, som den tager hensyn til, når den fastsætter, hvilke planer den vil prioritere at støtte og udvælge, og som den tydeligt bekendtgør, når der skal afgives tilbud. Disse kriterier bør være, at aktionerne har direkte forbindelse med øget beskæftigelse, at de har en virkelig nyskabende karakter med hensyn til planlægning og iværksættelse, at de er kvalitative og levedygtige, og at der er mulighed for, at resultaterne spredes og videregives inden for rammerne af Den Europæiske Socialfond.
Vi kan også konstatere uklarhed i Europa-Kommissionens formulering af komplementaritet. Komplementaritet i europæisk politik har stor betydning for en ordentlig forvaltning af ressourcerne og en mangedobling af resultaterne. Under forhandlingerne i formiddags så man tydeligt betydningen af komplementariteten. Men, fru kommissær, jeg mener ikke, at komplementariteten under nogle omstændigheder må betyde, at de nyskabende foranstaltninger mister deres specielle og distinkte karakter, ligesom den heller ikke må betyde, at man afskaffer de bevillinger i budgettet, der afsættes til lignende, men alligevel unikke aktioner.
Vi bemærker også en vis uklarhed i beskrivelsen af emneområder, især hvad angår arbejdsmarkedets parter. Arbejdsmarkedets parters roller er vigtige. Det er vi alle enige om, men selv er de ikke klar over det. De har hverken kendskab til de muligheder, de tilbydes inden for rammerne af europæisk politik, eller til størrelsen af deres ansvar for, at der skabes et reelt, europæisk arbejdsmarked, og at beskæftigelsen øges på lokalt plan. Vi må hjælpe dem, måske med tydeligere retningslinjer og eksempler. Det ville være godt for selve essensen af de nyskabende foranstaltninger, hvis Europa-Kommissionen, når den skal definere emneområderne for 2002 og de følgende år, rådførte sig med Europa-Parlamentet og Regionaludvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg, inden den meddeler emneområderne.
Fru kommissær, vi hilser Deres omtale af ligestilling velkommen, og vi mener, at dette princip ikke kun skal gælde for ligebehandlingen mellem mænd og kvinder, men også for adgangen til politikken om nyskabende foranstaltninger i de regioner, der mangler fornyelse og har særligt store strukturproblemer, såsom bjerg- og øregionerne. Hvis der skal ske et spring i Den Europæiske Socialfonds aktioner, skal dette efter vores mening også komme til udtryk i en evalueringspolitik og spredning af resultaterne. Vi mener, at Europa-Kommissionen bør udtænke banebrydende metoder med større gennemslagskraft og effektivitet end dem, der hidtil har været anvendt. Oprettelsen af en særlig enhed til at forvalte de nyskabende foranstaltninger er et godt initiativ, og vi håber, at den vil blive bemandet med et kompetent personale, der kan bidrage til, at arbejdet bliver udført tilfredsstillende.
Det er naturligvis ikke nok kun med Deres arbejde, medlemsstaterne må heller ikke være fremmedgjorte over for denne proces. De skal fremme informationsspredningen og den tekniske støtte til de interesserede gennem særligt bemandede enheder, der skal fungere effektivt på regionalt plan.

Avilés Perea
Hr. formand, fru kommissær, denne betænkning om gennemførelsen af nyskabende foranstaltninger i Den Europæiske Socialfond, som ordføreren, fru Kratsa-Tsagaropoulou, så udmærket har udarbejdet, behandler nyskabende aktioner og pilotprojekter vedrørende arbejdsmarkedet, beskæftigelse og erhvervsuddannelse, undersøgelser, teknisk bistand, udveksling af erfaringer samt dialogen i Fællesskabet, hvilket er et yderst vigtigt instrument til skabelse af arbejdspladser og social samhørighed. EU's hovedmålsætning, som blev fastsat på topmødet i Lissabon, er at sikre, at EU bliver den mest konkurrencedygtige og mest dynamiske vidensbaserede økonomi i verden, som er i stand til at fremme en økonomisk bæredygtig udvikling, med mere og bedre beskæftigelse og med større social samhørighed. Denne målsætning, som vi alle ønsker at nå, kræver, at der gennemføres nyskabende aktioner for at integrere de grupper, der har særlige vanskeligheder, på arbejdsmarkedet. Blandt disse grupper skiller behovet for at fastholde målet om lige muligheder sig ud, for kvindernes tilstedeværelse på arbejdsmarkedet er stadig for lille. Et samarbejde mellem forskellige økonomiske aktører samt valget af tematiske områder vil bidrage til at nå den foreslåede målsætning.

Van Dam
Hr. formand, denne meddelelse fra Kommissionen skuffer i det store og hele, først og fremmest fordi der ikke står nogen kort og klar beskrivelse af indholdet af de påtænkte nyskabende foranstaltninger. Netop denne mangel kan virke meget negativt på ordningens effektivitet.
Set fra et subsidiaritetssynspunkt kan der sættes spørgsmålstegn ved disse nyskabende foranstaltninger. Hvilken konkret merværdi skal disse foranstaltninger frembyde? Meddelelsen bliver hængende i vage beskrivelser på dette punkt. Der er dermed stor risiko for, at Kommissionen støtter fornuftige foranstaltninger, som også ville finde sted uden subsidier fra ESF, fordi nationale eller lokale myndigheder allerede har indset formålet med dem.
At der stadig ikke foreligger nogen evalueringsrapport om de nyskabende foranstaltninger i den foregående programmeringsperiode (1994-1999), bør være et alarmsignal til budgetmyndigheden. Kommissionen har desuden gennemført en betydelig besparelse for perioden 2000-2006. Kan kommissæren anføre grunden til denne besparelse? Og kan kommissæren også begrunde, hvorfor evalueringsrapporten udebliver, og hvornår den vil blive forelagt os?
Jeg tilslutter mig betænkningens kritiske tone. Et svagt punkt deri er bestræbelserne på et europæisk arbejdsmarked. Dette er foreløbig en fiktion i betragtning af sprogbarrierer, kulturelle forskelle og de forskellige nationale systemer for skatter og afgifter, social sikring og pensioner. Europas vigtigste kendetegn er mangfoldighed, og derved kan Europa ikke sammenlignes med USA.
Erfaringer med ESF-subsidier i Nederlandene viser, at det temmelig ofte er utydeligt, hvad der kan subsidieres, og hvad der ikke kan det. Ifølge den nederlandske revisionsinstans skyldes dette bl.a. EU-reglernes brede og komplekse formulering. Selv om der ikke så hurtigt vil være tale om interessekonflikter ved støtte til nyskabende foranstaltninger, spekulerer jeg alligevel på, om det nu også er undersøgt tilstrækkeligt, om denne meddelelse kan misbruges eller bruges forkert.

Diamantopoulou
Jeg vil gerne lykønske fru Kratsa med hendes betænkning om nyskabende aktioner under artikel 6, og jeg er enig såvel med fru Kratsa som med de øvrige talere i, at der er to basale spørgsmål, som har vores fælles interesse. Det ene er en optimal anvendelse af artikel 6, og det andet er det bedste og mest effektive forhold mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen.
Med hensyn til anvendelsen af artikel 6 kan jeg fortælle, at der i december 2000 blev skabt, bemandet, og siden har der fungeret en enhed, der udelukkende beskæftiger sig med artikel 6. Således har vi udelukkende kunnet beskæftige os med realiseringen af den, og vi har gjort tilfredsstillende fremskridt. Den første fase af programmet er allerede blevet proklameret med en invitation til at komme med udkast under emnet "tilpasning til den nye økonomi" inden for rammerne af den sociale dialog. Det skete i februar 2001. Der er ligeledes forberedt en ny invitation med emnet "lokale strategier for beskæftigelse og nytænkning", som skal offentliggøres i slutningen af oktober.
Den første invitation har været vellykket. Der indkom et stort antal mellemstatslige udkast, hvor arbejdsmarkedets parter spillede en vigtig rolle, både fagbevægelserne og arbejdsgiverne, det lokale selvstyre og virksomhederne. I overensstemmelse med Europa-Parlamentets ønske styrkedes vurderingen af disse udkast, og der foretoges ikke kun en individuel vurdering af de enkelte udkast, men af aktionerne under ét, så vi kunne se deres komplementaritet. Vi kan også fortælle, at der i interesseinvitationerne blev taget særligt hensyn til de fire punkter, som Parlamentet har koncentreret sig om.
Med hensyn til vores samarbejde med Parlamentet må vi først og fremmest, at vi officielt vil fremsende den første rapport, som er færdig, og som omhandler realiseringen af artikel 6 i den tidligere periode - fru Kratsa har allerede officielt modtaget en kopi af den - og meddelelsen fastsætter, at Den Europæiske Socialfond skal lave en årlig rapport til Kommissionen om anvendelsen af artikel 6. Den første af disse rapporter er under udarbejdelse og vil blive fremsendt til Dem i løbet af de nærmeste måneder.
Der findes naturligvis også andre former for samarbejde og yderligere udveksling af synspunkter. Jeg er af den mening, at inden for rammerne af de blandede udvalg, der fungerer mellem Parlamentet og Kommissionen om Den Europæiske Socialfond, kunne artikel 6 og dens realisering være et særligt emne, men der findes også andre fora for udveksling af synspunkter. Et af dem finder sted 18. december, hvor alle de ansvarlige for de udvalgte udkast til social dialog vil blive inviteret, og som vi gerne ser, at også Parlamentet deltager i.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Ligebehandling på arbejdsmarkedet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0358/2001) fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om Rådets fælles holdning (9848/1/2001 - C5-0387/2001 - 2000/0142(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (Ordfører: Hautala).

Hautala
Hr. formand, jeg fremsætter her ved andenbehandlingen en lovgivningsbetænkning, som er af et bredt tilsnit. Formålet med den er at modernisere EU's mest centrale direktiv om ligebehandling på arbejdsmarkedet, som oprindeligt blev indført i 1976. Samfundet har ændret sig rigtig meget på det kvarte århundrede, hvorfor udvalget har gjort et stort arbejde med at få indføjet alle de spørgsmål, der er fremme i tiden, i betænkningen. Jeg vil gerne takke kollegerne og de andre politiske grupper for det intensive og frugtbare samarbejde, vi har haft også forud for denne andenbehandling.
For det første har Kommissionen for første gang foreslået forpligtende foranstaltninger, som medlemslandene bør indføre, for at forhindre sexchikane på arbejdspladsen. Indtil nu har der kun været henstillinger, og i de forskellige medlemslande har der været meget forskellig praksis. Nu gentager Europa-Parlamentet sit krav, som Rådet ikke har godkendt, om at medlemslandene bør forpligte arbejdsgiverne til at forhindre sexchikane på arbejdspladserne. Udvalget har bemærket, at et system, som kan være yderst nyttigt til at forhindre og rette op på men efter sexchikane, er, at enhver arbejdsplads bør have en fortrolig person, som man kan henvende sig til i disse sager.
Et andet vigtigt spørgsmål er, at man med direktivet ønsker at styrke moderskab, adoption og i det hele taget forældres rettigheder og beskytte specielt mødre, men også fædre mod den forskelsbehandling, som arbejdsgivere kan udsætte de unge forældre for. Hver dag hører man eksempler på, at arbejdsgivere stadigvæk spørger unge kvinder, om de har planer om at få børn inden for de nærmeste år, og på denne måde kan en meget stor del af det personale, der prøver at komme ind på arbejdsmarkedet, blive udsat for forskelsbehandling. Dette har jo også været ulovligt hidtil, men man er nødt til også at forhindre det. Det foreslår Europa-Parlamentet, at man gør med dette direktiv. Det handler bl.a. om, at en person skal have ret til at vende tilbage til det samme arbejde eller i hvert fald til en tilsvarende funktion og under de samme arbejdsforhold efter f.eks. en barselsorlov. Som ordfører har jeg stillet et ændringsforslag, som også understreger, at ufordelagtig behandling af fædre i dette direktiv skal erklæres for forbudt forskelsbehandling. Af ganske central vigtighed er det, at Parlamentet i morgen godkender de ændringsforslag, ordføreren og nogle andre grupper har stillet, som beskytter også de fædre og mødre, som benytter sig af f.eks. deres ret til forældreorlov, således at forskelsbehandling ikke kan finde sted, da vi alle forstår, hvor vigtig en koordinering af arbejds- og familielivet er for de unge familier og også for vores børn.
Det er i og for sig herligt at konstatere, at også Kommissionen i den senere tid har indset, at dagpleje er en vigtig ting, og at man gennem den kan få bragt kvindernes beskæftigelsesgrad op på mændenes niveau, således at man får flere arbejdstagere. Det sker selvfølgelig ikke, hvis ikke der eksisterer en god dagpleje. Med dette direktiv indfører man ingen nye rettigheder, men man ønsker at beskytte dem, der benytter sig af deres rettigheder - såvel fædre som mødre - mod forskelsbehandling i arbejdslivet.
Parlamentet foreslår, at man indfører ligestillingsplaner på arbejdspladserne. Dette er et meget strategisk forslag, for ligestilling skal fremmes aktivt og planmæssigt på græsrodsniveau, det vil sige dér, hvor man arbejder. Det har været en glæde at se, at også arbejdsgiverorganisationerne såmænd har godkendt idéen. Jeg håber, at vi får en bred støtte til forslaget.
Jeg vil gerne takke Kommissionen for en yderst konstruktiv attitude. Jeg tror, at vi ved fælles kraft snart kan få vedtaget dette direktiv. Hvis Rådet ikke godkender alle parlamentets forslag, kan vi meget hurtigt indlede et forlig.

Lulling
Hr. formand, en tysk talemåde lyder: Det, som tager lang tid, bliver godt i sidste ende. Jeg er imidlertid ikke helt overbevist om, at det passer, især ikke efter at jeg nu fra ordføreren har hørt, at alt virkelig vil blive godt ved afstemningen i morgen om indstillingen ved andenbehandling om ændringen af dette vigtige direktiv fra 1976. Jeg må ærligt sige, at jeg var behageligt overrasket over at se Rådets fremskridtsorienterede fælles holdning efter den mislykkede førstebehandling her i Parlamentet, som min gruppe i vidt omfang ikke havde noget ansvar for. Jeg ville sågar kunne leve med den tekst, som Rådet har foreslået. Vi kunne have undgået, at vi nu med nye og for mange ændringsforslag igen risikerer at spilde kostbar tid med besværlige beslutningsforhandlinger. Men sådan skulle det ikke være, for i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har man igen undervurderet den banale kendsgerning, at det bedre er det godes fjende.
Ved hjælp af hårdnakkethed lykkedes det især talsmændene for de to store grupper i Parlamentet, fru Ghilardotti og mig - og os er der jo brug for for at samle 314 stemmer - at få ordføreren talt fra at stille endnu flere overflødige ændringsforslag, som virkelig ikke ville give kvinderne derude noget, bortset fra semantisk rethaveri og forvrænget ideologi. Nu ligger der igen nye forslag fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, som ordføreren tilhører. Direktivet er en af de vigtigste lovtekster i EU. Det skal være klart og juridisk holdbart. Det må frem for alt ikke overbebyrdes med overflødig litteratur, som virkelig ikke har noget at gøre i en lovtekst, som dommerne ved EF-Domstolen i Luxembourg skal fortolke. Jeg har læst de sidste nye forslag til definitioner på chikane og sexchikane på arbejdspladsen højt for nogle dommere, og hårene rejste sig på deres hoveder.
Jeg vil især fremhæve, at Rådet har anerkendt mændenes selvstændige ret til barselsorlov. Det har kostet os store overtalelsesevner at få ordføreren til at lade være med at skrive i teksten, at ikke kun enhver forfordeling af en kvinde, men også af en mand i forbindelse med graviditet og barsel betragtes som diskriminering i henhold til dette direktiv. Men det lykkedes os til sidst at gøre det klart, at mænd stadigvæk ikke kan blive gravide og derfor heller ikke kan føde børn.
Ordføreren har nu i sidste minut igen villet indføre - hun har stillet et ændringsforslag i strid med vores aftale - at forfordeling af en mand og en kvinde i forbindelse med foreneligheden af familie og erhverv betragtes som diskriminering. Det giver overhovedet ikke noget ud over retssager, som især anlægges af typer, som misbruger den slags gummibestemmelser. Mange af os har det stadig skidt med organisationsklagerne og opfordringen til arbejdsgiverne om at udarbejde komplicerede årlige rapporter og statistikker.
Lige en bemærkning om ligeløn. Vi har et direktiv fra 1975 om lige løn for lige eller ligeværdigt arbejde. Det kan sikkert forbedres, men inden for sin egen ramme og ikke her. Vi kræver, at medlemsstaterne tager initiativ til at sikre, at arbejdsgiverne fremmer lige løn for lige arbejde på en planlagt og systematisk måde. Det er af forskellige grunde galt afmarcheret. For det første har vi autonomi for arbejdsmarkedets parter, arbejdsgiversammenslutningerne og fagforeningerne. At kræve, at arbejdsgiverne skal fremme lige løn for lige arbejde, er et tilbageskridt i forhold til påbuddene i ligelønsdirektivet fra 1975.
En fransk talemåde lyder: Le superflu, chose très nécessaire (det unødvendige bliver en nødvendighed). Det gælder imidlertid ikke, når der er tale om lovtekster. Jeg håber, at vi i ligebehandlingens interesse besinder os på det væsentlige og stryger det overflødige ved afstemningen i morgen.

Ghilardotti
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, fru Hautala, for hendes villighed til at tage højde for alle de politiske gruppers arbejde og betragtninger. Den betænkning, som hun forelægger for os i dag, og som vi skal stemme om i morgen, viser, at Parlamentet har koncentreret sig om de hovedpunkter, der kan forbedre den fælles holdning, så vi hurtigt får vedtaget ændringen af direktivet. Selv om man i den fælles holdning godkender Parlamentets holdning under førstebehandlingen, når det gælder den nøjagtige definition af direkte og indirekte forskelsbehandling, hvilket vi glæder os over, er det efter vores mening nødvendigt - og det er et vigtigt ændringsforslag - at give en præcis definition af chikane, sexchikane og måderne at bekæmpe denne chikane på, også ved hjælp af forebyggelse. Efter vores opfattelse er det ligeledes vigtigt at fastholde det ændringsforslag, der tager sigte på at reducere de undtagelser, som Kommissionen og Rådet har taget højde for i forbindelse med direktivets gennemførelse. Det er desuden nødvendigt at forbedre beskyttelsen af moderskabet og faderskabet, også når det gælder adoption, så der træffes nogle effektive foranstaltninger mod diskrimination af forældre, som nyder godt af de rettigheder, moderskabet og faderskabet giver.
Der er et punkt, som uden tvivl bliver genstand for diskussion i Forligsudvalget, for også Kommissionen har på dette punkt givet udtryk for forbehold i sin ændrede holdning. Det drejer sig om de specifikke angivelser af positive særforanstaltninger, som det efter vores mening var vigtigt at bevare, eftersom de styrker traktatens artikel.
Et andet vigtigt punkt, der efter vores opfattelse bør bevares, er angivelsen af effektive, forholdsmæssige og præventive sanktioner, hvor det overlades til medlemsstaterne at fastlægge procedurerne. Dette spørgsmål har vi også taget op i andre af vores forhandlinger her i dag, og vi vedtog denne indfaldsvinkel i forbindelse med betænkningen om information og høring.
Sådan som vi har gjort, er det desuden nødvendigt at præcisere beskyttelsen af ofrene, at denne beskyttelse også skal gælde for fagforeningsrepræsentanterne, og at det er nødvendigt, at de organer, der oprettes for at håndhæve ligestillingsprincippet, tildeles tilstrækkelige midler til, at de kan give en passende juridisk bistand eller anden form for bistand til ofrene for kønsdiskrimination.
Vi vil ligeledes gerne fremhæve, at der tages højde for kollektive søgsmål, såfremt direktivet ikke overholdes, og at arbejdsgiverne skal sørge for ligestillingsplaner. Den Socialdemokratiske Gruppe stemmer for alle de ændringsforslag, der blev vedtaget i udvalget. Jeg må desværre sige til ordføreren, at vi ikke er enige i de to ændringsforslag, som hun har stillet sammen med De Liberale og GUE/NGL-Gruppen, og det er ikke så meget på grund af indholdet, men snarere fordi vi mener, at de ikke tilføjer noget af væsentlig lovgivningsmæssig betydning og tværtimod er en uhensigtsmæssig overdrivelse i forhold til det opnåede kompromis, som forhåbentlig bliver vedtaget med et meget bredt flertal her i Parlamentet i morgen, så vi står stærkt i Forligsudvalget.

Van der Laan
Hr. formand, ordføreren har gjort sit yderste for at opnå enighed. Hun fortjener derfor en kompliment for det stærke resultat, som foreligger. Der er foretaget mange nødvendige forbedringer inden for foranstaltningerne mod sexchikane, adoptionsorlov og retten til at vende tilbage til det gamle job efter barselsorlov. Hvis Kommissionen og Rådet mener det alvorligt med ligebehandling af mænd og kvinder, ville det være godt, hvis de overtager alle disse ændringsforslag.
Jeg var overrasket over at høre mine kristelige demokratiske kolleger sige, at svangerskab er et rent kvindeligt anliggende. Det er netop af største betydning, at mænd får chancen for at blive mere inddraget i det nye lille liv, som også de er med til at skabe.
Det fælles ændringsforslag, som foreligger herom, skaber ingen nye rettigheder. Det eneste, vi ønsker, er, at mænd, som benytter deres eksisterende nationale rettighed, f.eks. tre fridage, ikke må hindres deri. At kunne benytte eksisterende rettigheder til at kombinere arbejde og omsorgsarbejde uden diskrimination forekommer derfor ikke Den Liberale Gruppe, i modsætning til de to store grupper, for meget forlangt. Vi lever til syvende og sidst i det 21. århundrede.
Selvfølgelig er det grøn-liberale ændringsforslag fra GUE/NGL om mainstreaming også en vigtig tilføjelse. Jeg håber derfor, at de andre også vil støtte os heri, og at vi virkelig i morgen med et bredt flertal går en mere lige fremtid i møde.

Sörensen
Hr. formand, kære kolleger, det oprindelige kommissionsforslag må betegnes som yderst svagt, for at udtrykke det mildt, med undtagelse af et par positive foranstaltninger. Det udviser en række vigtige mangler. Der stod næsten ingen innoverende idéer i det bortset fra, hvordan seksuel vold skal gribes an, og det drejer sig jo om et direktiv, som er 25 år gammelt.
Det er naturligvis positivt, at sexchikane anerkendes som en form for forskelsbehandling navnlig mod kvinder, men det bliver da også ved denne anerkendelse. En ordning for en eventuel forebyggende politik mangler, og desuden er der ikke truffet behørige foranstaltninger for at beskytte vidner. Der mangler endvidere også en sammenhængende ordning vedrørende sanktioner, hvis denne form for forskelsbehandling finder sted. Det er, som om man kører over for rødt. Man har lov at køre, ingen siger, at man ikke må, og der træffes heller ingen foranstaltninger. Straffen er desuden yderst ringe.
For at beskytte kvinder bedre efter svangerskabet bør fædre i de lande, hvor der findes en ordning herfor, have samme beskyttelse som mødre, således at arbejde og familieliv kan kombineres. Derfor er der også et grønt ændringsforslag, der går ud på, at der fastsættes én ordning for begge, således at fædre i højere grad kan påtage sig pasningen af børn, men også beskyttes på samme måde.
Her i Parlamentet findes der et klart flertal for at træffe bestemmelser om en række mere specifikke sager. De fleste hører imidlertid hjemme i andre og særskilte direktiver såsom direktivet om graviditet og direktivet om lige løn for arbejde af samme værdi.
Kommissionen har i de forløbne år vist sig ikke at være i stand til at udarbejde en række direktivændringer, som er bedre tilpasset kvinders nuværende behov. Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance opfordrer endnu en gang kraftigt Kommissionen til alligevel at forelægge sådanne ændringer af eksisterende direktiver, eventuelt i form af en kodifikation af EU's acquis på området lighed mellem mænd og kvinder. I spænding venter vi i mellemtiden på Kommissionens forslag om lighed mellem mænd og kvinder uden for arbejdsprocessen.
Til sidst vil jeg udtrykke håb om, at det lykkes det belgiske formandskab, i betragtning af dets egen progressive lovgivning på dette område, at overbevise medlemsstaterne inden 2. januar om betydningen og godkendelsen af direktivet, og at det kan få dette direktiv godkendt under fru Onkelinkx' formandskab.

Fraisse
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil først takke fru Hautala for hendes vedvarende bestræbelser før sommeren og stadig i dag for at strukturere Kommissionens forslag og for at gøre opmærksom på nødvendigheden af visse direktiver såsom ligeløn, beskyttelse af moderskabet fremover med erkendelse af en eller flere forstyrrelser og en klar skelnen mellem familielivet og arbejdslivet. Jeg takker Dem, fru Hautala, for dette arbejde, som ikke har været nemt.
Jeg vil nu forklare, hvorfor jeg sammen med De Liberale støtter fru Hautalas ændringsforslag. Kommissionen har godt nok anerkendt fædrenes ret til at tage sig af deres børn. Der er også henstillingen til beskyttelse af arbejdere, der tager sig af deres børn. Men hvorfor stoppe ved så gode fremskridt? Det må erkendes, og det er indholdet i vores ændringsforslag, at der fremover kan ske forskelsbehandling på dette område, det vil sige diskrimination, af fædrene, når de ønsker at tage sig af deres børn. Hvorfor har Udvalget om Kvinders Rettigheder ikke taget det med? Personligt forstår jeg det ikke, og jeg vil håbe, at vi fremover vil være lidt mere fornuftige. For hvad vil det betyde? Ikke kun en proceslysten ånd, som fru Lulling tror, men simpelthen en bedre erkendelse af det, som er nødvendigt for, at vi - kvinderne - men også mændene kan have et familieliv og et arbejdsliv. Hvis vi ikke kan forene de to, så kommer vi ikke ind i det 21. århundrede, som fru van der Laan lige har sagt. Derfor mener jeg, at dette ændringsforslag helt enkelt er en mulighed for at fremme denne rettighed for fædrene, som vi for øvrigt håber, og som vi vil anerkende. Derfor mener jeg, det er vigtigt at støtte dette ændringsforslag.
Nu vil jeg også understrege flere punkter, som er nye i disse ændringsforslag. På den ene side indførelsen af adoption, det er meget vigtigt, det er nyt, og vi bør tage det i betragtning. Dernæst vil jeg sige, at min gruppe støtter nødvendigheden af en fastsættelse af de positive foranstaltninger. Man skal ikke stille sig tilfreds med at forholde sig til dem på lang afstand. De skal defineres præcist, og det er det, der er sket, for det betyder et egentligt juridisk værktøj. Jeg mener også, at det er nødvendigt at støtte muligheden for, at foreninger og organisationer kan anlægge sager. I samme forbindelse mener vi, at det ikke kun skal være enkeltpersoner, der kæmper for denne rettighed eller i disse sager, men instanser, der kan støtte disse enkeltpersoner. Det er måske derfor, at lige så godt, som det er, og lige så meget, vi kan glæde os over, at medarbejderrepræsentanterne er beskyttet, hvis de støtter dem, som klager over diskrimination, så mener jeg, at det, at vi har fjernet beskyttelsen for eventuelle vidner, det vil sige personer, der har været vidner til chikane eller diskrimination over for andre, at det er forsvundet, er meget ærgerligt. Personligt beklager jeg det, selv om vi ikke har indgivet noget ændringsforslag til i morgen.
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, det var de punkter, som jeg på vegne af min gruppe støtter.

Angelilli
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for det arbejde, hun har udført. Parlamentet har ved flere lejligheder fastslået, at ligestilling mellem mænd og kvinder ikke kun skal være et principspørgsmål. Ligestilling er et begreb og en definition, der skal give sig udslag i en reel indsats fra institutionernes side for ikke mindst at sikre en konkret ligebehandling af mænd og kvinder, når det gælder adgangen til beskæftigelse og erhvervsuddannelse. Desuden skal kvinder, der arbejder, også have mulighed for at stifte familie og få børn, uden at dette uheldigvis kommer til at stå i vejen for deres karriere. Man burde faktisk vænne samfundet til ikke bare at betragte moderskabet som en rettighed for kvinderne, men ligeledes som en mulighed for hele samfundet, også, i betragtning af at en af årsagerne til det lave fødselstal netop er, at mange kvinder afholder sig fra at få børn på grund af de stive mekanismer på arbejdsmarkedet. Netop derfor skal vi ikke kun sikre kvindernes ret til få deres job igen efter barselsorloven. For at yde en virkelig beskyttelse af de arbejdende mødre skal vi nemlig også kunne tilbyde dem en mere fleksibel barselslovgivning, som ligeledes giver fædrene mulighed for at benytte sig af deres barselsorlov, så de kan passe barnet i dets første levemåneder.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at EU i stadig større grad burde fremme alle de sociale, juridiske og økonomiske instrumenter, som konkret og ikke bare principielt kan give en kraftig støtte til kvinderne - navnlig til de kvinder, der arbejder - og dermed en kraftig støtte til familierne.

Lulling
Hr. formand, jeg beder om ordet for en personlig bemærkning. Jeg vil protestere mod det, som talsmanden for De Liberale sagde, for hun sagde, at PPE-Gruppens holdning til forældreorlov til mænd er dårlig.
Jeg kan sige hende - nej, jeg kender ikke navnet på den pågældende dame, og det beklager jeg - jeg kan sige hende, at hvis hun havde læst det, som bliver foreslået i fru Hautalas indstilling ved andenbehandling, så kunne hun ikke have tillagt os disse hensigter.
Jeg ved ikke, om kollegaen fra GUE-Gruppen også har læst disse ændringsforslag forkert, for teksten om den specifikke ret til orlov ...
(Formanden afbrød taleren)
Ja, men jeg bør sige det, Hr. formand, Man har tillagt os hensigter. De damer har ikke læst teksten ordentligt, og personligt vil jeg ikke finde mig i, at man tillægger os hensigter vedrørende fædreorloven, for det, som er sagt om retten til fædreorlov - og som vi støtter, hr. formand - er nøjagtigt det, som Rådet har sagt. Så hvorfor tillægge min gruppe hensigter, når vi er for fædreorlov. Det har vi givet udtryk for, og teksten er den samme som Rådets tekst.
Hr. formand, jeg vil ikke finde mig i, at de to ordførere fra Den Liberale Gruppe og GUE-Gruppen begge tillægger os hensigter. De burde måske læse teksterne!

Formanden
Fru Lulling, jeg takker Dem for at kvikke dette aftenmøde lidt op, for disse møder er nogle gange lidt ensformige, men jeg gør Dem opmærksom på forretningsordenen.
De bør i princippet vente til efter forhandligen, hvis De ønsker at udtrykke Dem personligt, og der er begrænset taletid. De har talt i over to minutter. Jeg tror, at Deres kolleger under alle omstændigheder har forstået Deres holdning og denne gang på en meget mere klar måde.
Vi er nu kommet til de ordførere, der er opført under deres eget navn, og vi begynder med fru Avilés Perea.

Avilés Perea
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, vi står foran andenbehandlingen af et vigtigt direktiv til gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, hvad angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår.
Dette direktiv har kostet os mange timers arbejde, møder og aftaler mellem de forskellige grupper for at opnå en tekst, der er acceptabel for størstedelen af Parlamentet og af Rådet og Kommissionen. Det har ikke været let, men ønsket om at få en lovtekst, som er et godt instrument til at fremme kvinders adgang til arbejdsmarkedet på lige betingelser og til at gøre det muligt for dem at forene familielivet og arbejdslivet, hvilket stadig volder kvinderne meget store problemer, og i særdeleshed de unge kvinder, har været fremherskende.
Punkt 2 i artikel 1, som garanterer, at kvinden kan vende tilbage til arbejdet efter barselsorloven, er særdeles vigtigt. Ikke fordi det er en nyhed, det er allerede medtaget i de fleste nationale lovgivninger, men fordi tilbagevenden til jobbet og den fortsatte forfremmelse efter barselsorloven til trods herfor fortsat skaber meget store problemer for kvinderne. Disse problemer rammer først og fremmest kvinderne, men direktivet forudser, at faderen, når han har fædreorlov, kan opnå de samme garantier som kvinden, selv om denne orlov ligger efter barselsorloven, som alene og udelukkende er kvindernes.
Der er også medtaget positive foranstaltninger, som fremmer andelen af det underrepræsenterede køn på et konkret arbejdsområde, for at sikre en større ligestilling mellem mænd og kvinder.
Der er ligeledes vigtigt at understrege, at der er medtaget et arbejdsrelateret problem, som desværre primært berører kvinderne, nemlig sexchikane, som ikke kun skal kunne retsforfølges og straffes, men hvor der også skal træffes forebyggende foranstaltninger i virksomhederne. Selv om vi er klar over, at de små virksomheder kan få problemer med at opfylde dette direktiv, mener vi, at det er en vigtig gevinst for ligestilling mellem mænd og kvinder. Endelig håber jeg, at det bliver en hjælp for kvinderne, og at det ikke skaber yderligere problemer for dem.

Gröner
Hr. formand, mange tak, fru Hautala, for det store arbejde, vi her har udført i fællesskab. Forslaget var blevet nødvendigt, efter at EF-Domstolen havde fået forelagt over 40 sager. De mest kendte sager, som jo også har optaget os meget her i Europa-Parlamentet - jeg gentager det - var Kalanke og Marschall. De har haft store konsekvenser, ikke kun i Tyskland, men de har også ført til en del retsusikkerhed i hele EU.
Amsterdam-traktaten med artikel 13 om ikke-diskriminering samt artikel 141 og 3 har givet os et klart retsgrundlag, så direktivet nu kan ændres med henblik på at forbedre kvindernes situation.
På mange punkter har vi i den fælles holdning kunnet genfinde vores omfangsrige ændringsforslag fra førstebehandlingen. Det er den første succes for vores arbejde. Direkte/indirekte diskriminering, sexchikane på arbejdspladsen, positive aktioner, alt det er nu dækket af den fælles holdning. Alligevel går vi et skridt videre. Vi vil - og også det har vi genfundet - ikke kun beskytte mødrene, men også fædrene, hvilket i første omgang mødte modstand her i Parlamentet. Men det er heller ikke usædvanligt. Jeg tror, det nu drejer sig om at finde endnu klarere formuleringer. Vi har på lange arbejdsmøder fundet en bred basis i Parlamentet for 15 kompromisforslag.
Derfor vil jeg anbefale min gruppe at holde fast i dette kompromis. Vores mål er fortsat hurtigt at nå frem til en forbedring af situationen for de kvinder og mænd, som føler sig forpligtet over for familien, og som går ind for, at arbejde og familie skal kunne forenes.
Vi vil skabe klare juridiske rammebetingelser. Derfor vil vi også hurtigt i gang med en forligsprocedure, hvis det skulle blive nødvendigt. Vi håber, at det kompromis, som nu er skabt i Parlamentet, vil holde og også hurtigt vil bringe Kommissionen og Rådet frem til denne vilje til enighed til gavn for kvinderne.

Formanden
Fru Hautalas betænkning drejer sig om ligebehandling af mænd og kvinder, hvad angår adgang til beskæftigelse.
Med hensyn til taletiden bliver denne ligebehandling ikke respekteret i aften. Jeg beklager, at for hver 16 kvindelige talere er der kun en mandlig taler. Lad os derfor med endnu større opmærksomhed lytte til ham i de næste to minutter.

Schmidt, Olle
Hr. formand, jeg takker fru Hautala for et veludført arbejde. Hvis det bare havde hængt på hende, var resultatet sikkert blevet endnu bedre, men vi skal også kunne leve med kompromiser, og dette er et vigtigt skridt hen imod en styrkelse af ligestillingen i Europa.
Ret til lige vilkår på arbejdspladserne er en grundlæggende rettighed, og det burde være en selvfølge. Det er desværre ikke tilfældet. Det handler om menneskelig værdighed samt om at undgå at blive chikaneret, hvilket alle burde være enige i. Trods dette ved vi, at mange kvinder i Europa hver dag udsættes for sexchikane. Der er brug for en holdningsændring, men også for en effektiv og klar lovgivning, hvis vi skal skabe lige muligheder i arbejdslivet. Det er vurderinger, der også fører til store lønforskelle mellem mænd og kvinder.
Jeg finder det også vigtigt at nævne, at lige muligheder for mænd og kvinder faktisk ikke bare er et kvindespørgsmål. Det er et spørgsmål, der berører os alle uanset køn. Der er brug for rettigheder, som gør det muligt at forene arbejdslivet og familielivet for både mødre og fædre. Forældreorlov for fædre og mødre skal naturligvis ligestilles. Det er min egen erfaring, at ligestillingen skal starte i hjemmet. Undertiden synes jeg, at Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder ikke i tilstrækkelig høj grad involverer os mænd i ligestillingsdebatten. Det er en skam, og det risikerer at forsinke et mere håndfast ligestillingsarbejde i EU.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg ikke er tilfreds med ændringsforslag 7. Jeg finder ikke formuleringen tilstrækkeligt vidtgående. Alle fædre og mødre skal have ret til at vende tilbage til deres eget arbejde. Formuleringen "et tilsvarende arbejde" duer ikke, da vi så risikerer, at mindre ansvarsfulde arbejdsgivere udnytter denne mulighed for at forringe arbejdsvilkårene efter forældreorloven. Der findes desværre mange sådanne eksempler også i mit eget hjemland. Jeg havde derfor gerne set en mere præcis formulering.
Hr. formand, giv mig lige 10 sekunder til - ihukommende at Astrid Lulling fik to minutter - og lad mig sige, at mit ægteskab aldrig havde overlevet, hvis ikke jeg og min hustru havde delt forældreorloven mellem os.
Med tanke på, at fru Lulling var så tydelig, forstår vi alle, at amendment 17, of course will be supported by Mrs Lulling, and for that I am very grateful. Thank you!

Smet
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke fru Hautala, men samtidig sige: Man ved, hvad man har, men ikke, hvad man får. De to ændringsforslag, som fru Hautala har stillet, har forårsaget en hel del vanskeligheder, for de giver et stort antal mennesker, som i forvejen ikke er glade for dette direktiv, et argument for at stemme imod en lang række ting. Og når De ved, at De skal opnå 314 stemmer, burde De egentlig have været klogere.
At få det nuværende kompromis igennem er meget vigtigere end at stille Deres to ekstra ændringsforslag. Jeg vil klart sige Dem, at det har været en dårlig strategi.
Ved det andet punkt henvender jeg mig til Kommissionen. Jeg udarbejdede i sin tid i 1993 i mit land en kongelig anordning, hvori jeg forpligtede virksomhederne til hvert år at udarbejde en rapport om lige muligheder for mænd og kvinder i deres virksomhed. Denne kongelige anordning går længere end det, der står i den nuværende tekst,, i betragtning af at den nuværende tekst kun giver virksomhederne et incitament, mens jeg pålagde dem en forpligtelse.
Jeg må sige, fru kommissær, at hvis De ønsker, at dette giver resultater, må der i meget højere grad, end det nu er tilfældet, føres samråd med arbejdsmarkedets parter, og med dem må der opnås enighed om, at bestemmelserne i lovene og direktiverne håndhæves. For vores store problem er ikke den lovgivende magt. Denne omsætter trofast det, som står i de europæiske direktiver, sommetider for sent, men det sker. Vores store problem er håndhævelsen på stedet, og denne er arbejdsmarkedets parter ansvarlig for. For fagforeningerne og for arbejdsgiverne har ligeløn, ligebehandling og alt andet med kvinder aldrig været en prioritet. Jeg synes, at Kommissionen og medlemsstaterne bør lægge hovedvægten herpå.

Theorin
Hr. formand, tænk, hvis mændene i Europa fik 75% af kvindernes løn. Tænk, hvis hver anden mand blev udsat for sexchikane. Tænk, hvis Europas mænd var overrepræsenterede i usikre og lavtkvalificerede deltidsstillinger og blev sagt op, når de fortalte arbejdsgiverne, at de påtænkte at få børn. Tænk, hvis andelen af mænd i Europas nationale parlamenter kun var på 20%. Perspektivet er svimlende. Nu er det imidlertid kvinderne, der diskrimineres på denne måde.
Albert Einstein sagde engang, at man skal tænke på en ny måde for at løse de problemer, som den gamle tankegang har skabt. Jeg vil lykønske fru Hautala, der har arbejdet for en ny løsningsmodel for problemerne med EU's forældede ligebehandlingsdirektiv.
Det forslag, vi stemmer om i morgen, lægger grunden for effektive og tydelige love i medlemslandene, der beskytter kvinder og mænd imod kønsdiskriminering i arbejdslivet. De enkelte lande skal vedtage aktive foranstaltninger for at fremme ligestillingen i praksis. Vigtigst er måske fru Hautalas krav om, at offentlige og private arbejdsgivere i Europa på organiseret og systematisk vis forebygger kønsdiskriminering, chikane og negativ særbehandling. Det er ikke længere tilstrækkeligt at reagere, efter at de ansatte har klaget. Arbejdsgiverne opfordres til at udarbejde årlige ligestillingsplaner med statistik over andelen af kvinder og mænd på forskellige niveauer, lønforskelle samt forslag om foranstaltninger til bekæmpelse heraf. Arbejdsgiverne skal have ansvaret for, at deres ansatte ikke chikaneres, at de får lige løn for lige arbejde, og at de har karrieremuligheder samt ikke mindst mulighed for at forene arbejde og familieliv.
Jeg antager, at Rådet er villig til at vedtage vores forslag. Først da har vi et instrument, der kan standse den omfattende diskriminering af kvinder på arbejdspladsen.

Karamanou
Hr. formand, ændringen af direktivet fra 1976 er en overordentlig vigtig begivenhed, der tydeligt viser, at Kommissionen er bevidst om ligebehandling mellem de to køn. Udvalget om Kvinders Rettigheder har på sin side - takket være vores ordførers, fru Hautala, og andre medlemmers utrættelige arbejde - bidraget til, at der i dag kan præsenteres en forbedret tekst, som der er større enighed om. Derfor forventer vi, at Kommissionen og Rådet med glæde vil støtte den. Det nye direktiv kommer naturligvis til at svare til de nye forhold, der er opstået i løbet af de sidste 25 år inden for beskæftigelsen og kvinders erhvervsfaglige uddannelse, og skal erstatte en forældet lovramme, der højst har bidraget til forskelsbehandling af kvinder, til alvorlige afvigelser fra princippet om ligestilling, til højere arbejdsløshedstal, til kvinders udelukkelse fra mange erhvervsgrene og generelt til en kønsopdeling af arbejdsmarkedet.
Jeg vil gerne fortælle Dem, at det græske parlament for kort tid siden næsten enstemmigt erstattede en tilsvarende paragraf i grundloven, der ligeledes tillod afvigelser fra princippet om ligestilling mellem kønnene på arbejdsmarkedet. Hautala-betænkningen er et skridt i retning af at få udformet en bedre ramme, og den indfører nye aktionsområder såsom foranstaltninger til at undgå og bekæmpe sexchikane på arbejdspladsen, til effektivt at beskytte arbejderne mod forskelsbehandling i forbindelse med graviditet og barsel, retlig beskyttelse, positive foranstaltninger til i praksis at indføre ligestilling, sådan som det er blevet betonet af mange medlemmer, og sanktioner i tilfælde af overtrædelser af direktivet. Alligevel mener jeg, at direktivet kunne være tydeligere i sin definition af objektive kriterier for valget af de enkelte arbejdspladser og ikke lade små luger stå åbne for undtagelser og udelukkelse på grundlag af køn.

Kratsa-Tsagaropoulou
Hr. formand, direktivet er meget vigtigt for Europas fremtid, for det regulerer spørgsmål, der angår hele samfundet - både kvinder og mænd - og det er et middel til opnåelse af grundlæggende, strategiske mål for EU, sådan som de defineres i artikel 2 og 3 i traktaten om Den Europæiske Union og i den europæiske dagsorden for sociale anliggender. Det er absolut nødvendigt at modernisere direktivet, så det kan blive et effektivt middel til at opnå ovenfor omtalte mål.
Revideringsprocessen af direktivet har været anstrengende og på nogle punkter vanskelig, sådan som det altid er, når man prøver at gøre en tekst bindende, rigtig og effektiv. Både ordføreren og alle de politiske grupper har vist velvilje. Men det har på den ene side været vanskeligt at holde balancen mellem de ambitiøse mål, som EU har stillet for kvindebeskæftigelsen og kvaliteten af den, den allerede høje, sociale standard inden for ligebehandling af mænd og kvinder og nogle medlemsstaters særdeles gode resultater, der undertiden ligger højere end det, der stilles forslag om i direktivet (fru Karamanou og fru Smet omtalte tilsvarende erfaringer fra Grækenland og Belgien), mens vi på den anden side skulle være realistiske nok til ikke at vanskeliggøre smidigheden og kvindearbejdets stilling i et økonomisk og arbejdsmæssigt vanskeligt miljø, til nemmere og hurtigere at fremme vores samarbejde med Rådet og Europa-Kommissionen samt til ikke at belaste teksten med emner, der er vigtige for kvinder, såsom ligeløn, men som er genstand for andre områder, og opnå den fornødne enighed og det kvalificerede flertal, der er nødvendigt.
Min personlige erfaring er, at processen har gjort os alle - europæiske organisationer, nationale regeringer, arbejdsmarkedets parter og sociale institutioner - mere ansvarlige over for kvindernes problemer og for den betydning, kvindebeskæftigelsen har for vores udviklingsmål. Jeg er sikker på, at denne modenhed også vil vise sig under afstemningen i morgen.
Min politiske gruppe har givet udtryk for sine synspunkter, og dem deler jeg. Personligt vil jeg dog gerne udtrykke min støtte til ændringsforslag 17, der kræver anerkendelse af faderens ret til barsel som en faktor i strategien for at fremme nye arbejdsforhold, som en faktor for lige deltagelse af kvinder og mænd i familie- og erhvervslivet, som en faktor for anerkendelse af familielivets sociale værdier og en støtte til kvinderne i deres mange forskellige og samtidige roller.

Klaß
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, ligebehandling af mænd og kvinder, hvad angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse og forfremmelse, er vores alle sammens erklærede mål. Vi er uenige om vejen til at opnå det og i sidste ende også om spørgsmålet om, hvor effektive enkeltstående foranstaltninger er, eller om de kun medfører pålæg, ekstra udgifter og bureaukrati, for det er, hvad vi har mindst brug for.
Rådet har ikke optaget alle Parlamentets krav i sin fælles holdning. Vi kan imidlertid konstatere, at teksten i det oprindelige forslag dog er blevet forbedret. Dermed er der taget et vigtigt skridt på vejen frem mod en ajourføring af EU-bestemmelserne.
Der er dog stadig nogle spørgsmål og problematiske punkter, som er uafklarede. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har haft alle uafklarede spørgsmål under lup, og gennem aftaler mellem grupperne har man besluttet, at man vil tage om ikke alle, så dog de vigtigste af de endnu uafklarede krav op til behandling igen. Ordføreren, fru Hautala, har lagt store anstrengelser i at udarbejde gangbare kompromiser. Resultatet foreligger nu. At beskyttelse af faderen ikke kan være det samme som beskyttelse af moderen, var til diskussion allerede under førstebehandlingen. Dermed berører det aktuelle kompromis ikke medlemsstaternes frihed til at anerkende en selvstændig ret til barselsorlov til faderen. Såvel mødre som fædre skal også have mulighed for at hellige sig opgaverne i familien. Det er absolut - i modsætning til den opfattelse, der også er blevet ytret her - PPE-DE-Gruppens erklærede mål.
Også formuleringen om, at kvinder skal kunne vende tilbage til samme eller en ligeværdig arbejdsplads efter endt barselsorlov, skal tages med i betragtning. Vi har imidlertid problemer med definitionen af sexchikane. Her har vi fundet en noget uklar definition, som jeg ikke tror, nogen dommer eller nogen anden, som skal træffe beslutning om det, kan bruge.
Jeg vil imidlertid gerne ganske kort igen vende mig mod en årlig rapportering fra arbejdsgiverne om udviklingen i ligestillingen. Det er kun bureaukrati, som ikke gavner ligebehandlingen. Vi må også tænke på de små og mellemstore virksomheder, så de fremover vil acceptere kvinder, som søger et arbejde.

Martens
Hr. formand, fru kommissær, vi taler i aften om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgangen til arbejdsprocessen, erhvervsuddannelse, muligheder for forfremmelse og i forbindelse med arbejdsvilkår. Egentlig er det overraskende, at vi stadig taler om det, fordi vi har talt om det så længe, og næsten alle, både mænd og kvinder, er overbeviste om, at denne ligebehandling er og skal være berettiget og en selvfølge. Men desværre er vi endnu ikke kommet så vidt. Kvinder tilsidesættes og diskrimineres stadig, også i arbejdssituationer. Kombinationen af arbejde og omsorg for familien skaber stadig problemer i mange tilfælde. Derfor er jeg glad for denne betænkning.
Jeg er også glad for, at vi på en række vigtige punkter har kunnet finde en kompromistekst. Jeg håber derfor, at der stemmes positivt i morgen, således at det virkelig kan være et skridt videre i processen med ligebehandling.
Betænkningen giver lande og involverede organisationer et incitament til at træffe foranstaltninger til gavn for ligebehandling for at modvirke sexchikane. Der gives en bedre retsbeskyttelse, og der gives f.eks. også mulighed for at vende tilbage til jobbet efter graviditet eller i forbindelse med adoption. Ligeledes betyder den, at vi vil få bedre indsigt i den faktiske situation, hvad angår deltagelse af mænd og kvinder, og at vi kan disponere over bedre, ajourførte statistikker.
Derfor takker jeg Kommissionen mange gange for initiativet. Mange tak til ordføreren for alle hendes bestræbelser på så vidt muligt at få os til at følge samme kurs, men frem for alt også tak til alle, som har gjort en indsats for denne tekst, der har bred tilslutning.

Diamantopoulou
Jeg vil starte med at takke ordføreren, fru Hautala, og hele udvalget for dets arbejde og fremragende bidrag til dette vanskelige og komplicerede område.
Jeg er bekendt med betænkelighederne i forbindelse med forbedringen af teksten i den fælles holdning, hvorom der var enstemmighed i Rådet den 11. juni 2001. Som De ved fra førstebehandlingen, accepterede Kommissionen i princippet hovedparten af ændringsforslagene - 49 ændringsforslag ud af 70 - og udarbejdede som følge deraf et ændret forslag, som afspejlede denne holdning.
Generelt skal det understreges, at den fælles holdning forbedrer teksten betydeligt i forhold til det oprindelige forslag og opfylder kravet om en opdatering af teksten i direktiv 76/207.
Vi skal nu fokusere på de vigtigste spørgsmål i direktivet og sammen bestræbe os på at finde mulige løsninger til yderligere forbedring af den fælles holdning. Som alle ved, indgik Rådet først en aftale efter lange drøftelser om spørgsmål som f.eks. formuleringen af definitioner og artiklen om barselsorlov, som Rådet havde meget svært ved at nå til enighed om. Kompromiset er derfor meget følsomt. Jeg mener dog, at Rådet kunne have opnået større kompromiser på områder som ligebehandlingsplaner, betydningen af organer til fremme af ligebehandling og indførelsen af forebyggende foranstaltninger til bekæmpelse af sexchikane.
Kommissionen kan i denne sammenhæng acceptere følgende ændringsforslag: Med hensyn til ændringsforslag 1-5 om forebyggende foranstaltninger mod sexchikane kan Kommissionen delvist acceptere idéen om indførelse af foranstaltninger til forebyggelse af sexchikane, hvis teksten omformuleres. Det vil være bedre at opfordre arbejdsgiverne til at indføre forebyggende foranstaltninger frem for at pålægge dem disse tiltag.
Med hensyn til ændringsforslag 8 om positive særforanstaltninger kan Kommissionen delvist acceptere denne del, hvis der indføjes en definition i betragtningerne i stedet for artiklen i direktivet.
Kommissionen kan i ændringsforslag 9 om bestemmelserne i kontrakter og aftaler acceptere, at ophævelse skal være obligatorisk, men kan ikke acceptere, at muligheden for at ændre kontrakter eller aftaler fjernes. Der skal være fleksibilitet.
Med hensyn til ændringsforslag 13 kan Kommissionen i forbindelse med uafhængige budgetter delvist acceptere dette ændringsforslag, hvis den foreslåede tekst omformuleres. Teksten i den fælles holdning kan forbedres ved at styrke den rolle, som organerne skal spille for at fremme ligebehandling og ved at tilføje yderligere opgaver som overvågning og opfølgning af fællesskabslovgivning inden for ligebehandlingsområdet. Kommissionen kan endvidere acceptere en omformulering af artikel 6, stk. 3, hvis det specificeres, at de udpegede organer, der handler på vegne af ofrene, har en interesse i at sikre, at bestemmelserne i direktivet overholdes.
Kommissionen kan delvist acceptere ændringsforslag 14 om ligebehandlingsarbejde på virksomhedsplan, hvis artikel 8 b omformuleres.
Med hensyn til ændringsforslag 15 om offentliggørelse af beretninger om gennemførelse af positive særforanstaltninger vil Kommissionen foreslå en alternativ tekst med en bestemmelse om, at beretningerne kun skal offentliggøres hvert tredje år.
Med hensyn til ændringsforslag 16 om ligestilling kan Kommissionen delvis og principielt acceptere ændringsforslaget, men kun i det omfang, det følger traktatens formulering.
Jeg vil nu henlede opmærksomheden på de ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere. Ændringsforslag 4, som omformulerer den fælles holdnings definition af sexchikane for at tage højde for Parlamentets definition af sexchikane. Ændringsforslag 7 og 17, som omformulerer den fælles holdning om forældreorlov ved bl.a. at genindføre idéen om forældreorlov i forbindelse med adopterede børn. Den fælles holdning blev drøftet indgående i Rådet netop om dette spørgsmål, og der blev indgået et vanskeligt kompromis. Det er derfor usandsynligt, at der vil blive accepteret yderligere ændringer.
Jeg vil i denne sammenhæng minde om, at der naturligvis er et direktiv om forældreorlov - det første, som skal vedtages efter en aftale mellem arbejdsmarkedets parter.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 11 om kollektive foranstaltninger i tilfælde af diskrimination - især ikke uden samtykke fra ofret for diskrimination.
Med hensyn til ændringsforslag 2, 3, 6, 10 og 12 mener Kommissionen, at indholdet i disse ændringsforslag allerede er dækket af den fælles holdning.
For at opsummere kan jeg sige, at Kommissionen delvist eller i princippet kan acceptere ændringsforslag 1, 5, 8, 9, 13, 14, 15 og 16. Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 2, 3, 4, 6, 7, 10, 11, 12 og 17.

Formanden
Mange tak, fru Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Decharge for den 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfond (1999)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er anden betænkning (A5-0337/2001) af Rühle for Budgetkontroludvalget om decharge for den økonomiske forvaltning af 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 1999.
Jeg giver straks ordet til vores ordfører, fru Rühle, for fem minutter.

Rühle
Hr. formand, jeg foreslår Dem i dag at give decharge til Kommissionen for den 6., 7. og 8. Europæiske Udviklingsfond for regnskabsåret 1999. Vi måtte desværre udsætte dechargen i foråret, da jeg som ordfører ikke fik fyldestgørende informationer fra Kommissionen. Nu foreligger disse informationer, og jeg vil gerne udtrykkeligt takke Kommissionen for det gode samarbejde. Jeg kan i dag anbefale dechargen uden forbehold og uden betænkeligheder.
Jeg håber imidlertid og forventer også, at det gode samarbejde, som vi har haft med Kommissionen siden foråret, fortsat vil findes i forbindelse med den fremtidige rapportering om Udviklingsfondene, fordi godt samarbejde er en forudsætning for, at vi i fællesskab kan løse problemerne på dette område.
Alligevel er min betænkning stadig meget kritisk. Den vedrører nemlig 1999, og 1999 var det første regnskabsår, den nye Kommission havde det fulde ansvar for. Fuldt ansvar betyder imidlertid ikke, at man kan lægge Kommissionen fortidens fejl til last. Vi ved alle, at reformer kræver tid, og vi ser, at man har indledt de nødvendige skridt. Alligevel vil jeg gerne endnu en gang kort gentage kritikken. Det drejer sig om spørgsmålet om implementering - eksempelvis lå gabet mellem middelbindinger og faktisk gennemførte betalinger i 1999 på 2,69 milliarder euro i forhold til 1,27 milliarder euro. Noget lignende gælder desværre også for implementeringen af gældssaneringsinitiativet for verdens fattigste lande. Jeg ved naturligvis godt, at dette også er udtryk for den generelle krise inden for udviklingsbistanden, at det ikke kun drejer sig om Udviklingsfondene og ikke kun om Kommissionens arbejde, men at alle medlemsstater og Kommissionen og Parlamentet i fællesskab må overveje nye fremgangsmåder inden for udviklingspolitikken.
Problemet er en manglende politisk vilje til at give rundhåndet hjælp og samtidig manglende instrumenter til effektivt at implementere de penge, der er til rådighed. Det er kort sagt problemet. Da det er blevet så sent, vil jeg ikke fortabe mig i detaljer, men jeg vil gerne understrege, at Kommissionens initiativer til at løse dette problem går i den rigtige retning. Styrkelse af de lokale delegationer, bedre udstyr og forberedelse, kort sagt mere kompetence lokalt. I denne forbindelse vil jeg imidlertid også rette en appel til Parlamentet. I Budgetudvalget har vi haft længere diskussioner om behovet for mere personale, netop til delegationerne, og netop Budgetkontroludvalget har også lagt pres på Budgetudvalget for at stille disse stillinger til rådighed og ikke drive et forkert politisk spil på dette felt, et spil, som går ud på, at Kommissionen først skal levere reformresultater, og først derefter kan vi tildele personale. Det er naturligvis absurd, fordi der allerførst er brug for dette personale i de lokale delegationer, så reformerne overhovedet kan slå igennem.
Også de øvrige reformbestræbelser, som kan genfindes i Kommissionens interne revisionsrapport, er vigtige og skal diskuteres grundigt mellem Kommissionen og Parlamentet. Jeg vil imidlertid kort nævne et par forventninger, i tilknytning til Revisionsrettens rapport, som jeg håber fremover vil præge dechargen og samarbejdet mellem Parlamentet og Kommissionen.
Som et meget væsentligt punkt har vi først og fremmest brug for en kontinuerlig vurdering af gennemførelsen af de planlagte skridt til reform af den offentlige forvaltning i AVS-staterne. Vi har brug for overvågning af de fremskridt, der er opnået i nøglesektorerne sundhed og uddannelse, ved hjælp af markante indikatorer, eksempelvis forøgelse af antallet af lærere eller læger, altså mere kvalitetskontrol i stedet for en kvantitativ kontrol. Det ville også betyde, at dechargeproceduren hos Parlamentet selv skulle ændres. Det betyder, at vi også i højere grad skulle foretage en undersøgelse i retning af kvalitetskontrol i stedet for at udråbe detaljer til skandaler. Desuden ville vi skulle gennemføre en årlig revision af regnskabsførelsen og rentabiliteten i forvaltningen af midlerne på grundlag af stikprøver og som sidste punkt udstede klart definerede sanktioner, f.eks. nedskæring eller indstilling af betalinger i tilfælde af, at de aftale reformskridt ikke bliver overholdt. Hvis vi træffer disse foranstaltninger i fællesskab, så tror jeg, at vi sammen tager et vigtigt skridt hen mod en bedre udformning af udviklingshjælpen, og at vi dermed også får større overbevisningskraft hos skatteyderne i EU og skaber større vilje til at bevilge de nødvendige penge. Den aktuelle krise efter den 11. september viser, hvor vigtig udviklingshjælpen er. Den bliver en helt central faktor. På den anden side er EU nu på verdensplan den største donor af udviklingsbistand. Derfor har vi stærkt brug for denne fælles reform!

Sauquillo Pérez del Arco
Hr. formand, de vanskelige omstændigheder, der som bekendt har været kendetegnende for forvaltningen af budgettet for 1999, har i særlig grad berørt de midler, der er afsat til eksterne forbindelser, først og fremmest bistanden til tredjelande, som er med i Den Europæiske Udviklingsfond.
For Den Socialdemokratiske Gruppe er en ordentlig forvaltning af EUF ikke kun nødvendig af hensyn til regnskabsmæssig korrekthed og gennemsigtighed, men fordi denne fond og alle Fællesskabets bistandsmidler er fundamentale som bidrag til fattigdomslempelsen, som er en af vores prioriteter. Derfor følger vi med særlig opmærksomhed Kommissionens handlinger på dette område. Et bevis på denne interesse er den forhindringsfulde færd, som denne betænkning har tilbagelagt i de korresponderende udvalg, indtil den blev vedtaget.
Forrige år gjorde vi dechargen for 1998 betinget af, at udgifterne over EU's budget blev rettet mod fattigdomslempelse, og vi forbedrede budgetstrukturen i denne henseende for at mindske risiciene for spredning af bistandsmidlerne. I år har vi ved én lejlighed udsat dechargen, idet vi afventede en række beretninger fra Revisionsretten. Vi ser os nu i stand til at give denne decharge, efter at Kommissionen har vedtaget en række foranstaltninger til forbedring af bistandens effektivitet, hvoraf oprettelsen af Europe Aid bør fremhæves, dog samtidig med det forbehold, som nogle oplysninger giver anledning til. I 1999 var niveauet for udbetalinger fra EUF skuffende i forhold til niveauet for forpligtelsesbevillinger og i forhold til de udbetalinger, der blev nået de foregående år, som fru Rühle nævnte. Initiativer som reduktion af ulandenes gæld bliver ikke opfyldt i det omfang, som Kommissionen forpligtede sig til. Kontrakter finansieret af EUF kommer primært virksomheder i medlemsstaterne til gode på bekostning af de lokale virksomheder og organisationer. Kommissionen retter stadig ikke sin bistand tilstrækkeligt mod fattigdomslempelse.
Vi ønsker en forenkling af procedurerne, integration af samarbejdsspektret, gennemsigtighed i forvaltningen og vurdering af så vigtige områder som sundhed og uddannelse. Vi vil følge op på opfyldelsen af anbefalingerne i den beslutning, vi drøfter i dag. Kommissionen ved, at den kan regne med Den Socialdemokratiske Gruppes opbakning i dens indsats for at forbedre forvaltningen af EUF, og Den Socialdemokratiske Gruppe stoler på, at disse forbedringer bliver synlige i de kommende regnskabsår, så vi kan give decharge med færre problemer og betingelser, end dem vi har haft indtil videre. Mange tak.

Stauner
Hr. formand, kære kolleger, med sin betænkning om decharge for Den Europæiske Udviklingsfond tegner fru Rühle et usminket billede af modsætningerne i vores udviklingspolitik. På den ene side klages der over den manglende vilje til rundhåndet at stille bistand til rådighed, på den anden side må vi konstatere, at der til dels ikke rigtig er aftræk i de penge, som faktisk er til rådighed.
Der må være noget galt i systemet, når der ved udgangen af 1999 var et beløb på næsten 10 milliarder euro til rådighed, som der var givet tilsagn om uden tidsmæssig frist, men som ikke er blevet brugt. Naturligvis vil Kommissionen sige, at der nu muligvis kan ses tegn på forbedringer hist og pist. Alligevel må det konstateres, at der er brug for en principiel overvejelse af vores fremgangsmåde.
Vores bistand inden for Udviklingsfondenes rammer støder på sine grænser, fordi den er orienteret mod støtte til stater, som til dels kun eksisterer på papiret. Mange steder mangler der sågar en bare nogenlunde fungerende offentlig forvaltning, der mangler demokratisk kontrol med de regerende, nogle lande befinder sig i åben borgerkrig eller på tærskelen til en.
I borgerkrigssituationer må vi i første omgang koncentrere os om hjælp til konfliktmægling og humanitær hjælp. I andre tilfælde bør vi i højere grad end hidtil koncentrere vores anstrengelser om at opbygge fungerende offentlige forvaltninger. Fungerende forvaltninger er en forudsætning for, at EU's eller andre af de internationale donorers bistand overhovedet kan blive anvendt fornuftigt. De er også en forudsætning for, at landene omgås fornuftigt og til gavn for borgerne med deres egne skatteindtægter.
Vores hjælp skal altså altid knyttes sammen med et reformprogram for den offentlige forvaltning. Hvis disse reformer skrider frem, er der bistand, hvis de ikke skrider frem, eller der er tilbageskridt, så må vi ikke være bange for at lukke pengekassen i. Jeg ved, at det sidste er den vanskeligste del af opgaven, men Kommissionen må netop i sådanne tilfælde vise standhaftighed og principfasthed.
Til sidst en bemærkning til denne dechargeprocedure. Dechargen måtte udsættes, fordi Kommissionen ikke havde leveret de nødvendige informationer. Desuden havde vi på ny det problem, at visse fortrolige informationer kun blev givet til udvalgsformanden og ordføreren. Dermed opstår der - jeg har sagt det mange gange, jeg gentager det - to klasser af medlemmer, dem med og dem uden adgang til informationer.
Udvalget har i sin betænkning utvetydigt præciseret, at denne situation fremover ikke må indtræffe igen, og at bestemmelserne i vores forretningsorden fremover skal gennemføres fuldt ud. Det betyder, at alle medlemmer af Parlamentet har adgang til alle fortrolige informationer.

Blak
Hr. formand, Kommissionen skal nu have decharge for 1999, men Parlamentet har faktisk opnået meget ved at udsætte dechargen i første omgang. Kommissionen er blevet presset til at tage nogle initiativer, den nok ellers ikke ville have taget. Jeg synes, ordføreren har leveret et flot stykke arbejde, men jeg synes også, at Kommissionen skal have et stort skulderklap, når den gør fremskridt - og det synes jeg, den har gjort. Jeg vil derfor på socialisternes vegne anbefale, at vi giver decharge for udviklingsfonden, og samtidig vil jeg forsikre Kommissionen om, at alle de udestående problemer vil blive fulgt op i dechargen for år 2000.
Kommissionen har gennemført en stor undersøgelse af counterpartmidlerne, og af delegationernes ansvar og rolle. Man har undersøgt, om delegationerne har levet op til deres ansvar, og det har de tilsyneladende, for der vil ikke blive gennemført disciplinærsager. Jeg kan jo spørge hr. Nielson, om Kommissionen vil bekræfte, at der ikke vil blive gennemført disciplinærsager på baggrund af dens undersøgelser. Jeg kan også - måske lidt drilsk - spørge, om Kommissionen vil bekræfte denne rapport, som ikke vil blive tilsendt Parlamentet.
Den interne revisionstjeneste er kommet godt fra start med sine undersøgelser af counterpartmidlerne. Det er en god rapport, som er kritisk over for den måde, systemet fungerer på. Counterpartmidlerne er direkte budgetstøtte, og hverken Kommissionen eller delegationerne i modtagerlandene har nogen direkte kontrol med pengene. Rapporten understreger, at direkte budgetstøtte er risikabel, uanset hvad man gør. Hr. Nielson har sagt, at man alligevel skal beholde den form for støtte. Men hvordan mener han så, at man kan forbedre kontrollen med midlerne? Kommissionen skal også have ros for, at den sendte denne rapport til Parlamentet med det samme. Det viser, at de har lært noget af hele det her forløb. Dechargen blev primært udsat, fordi der var problemer med udleveringen af informationer: Rapporter, som blev sendt til de forkerte, rapporten, som var stærkt forsinket, og rapporter, som aldrig nåede frem. Men jeg synes, det er et godt resultat, vi er nået frem til, og derfor anbefaler jeg decharge til Kommissionen.

Bösch
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg give min kollega, fru Rühle, en kompliment. Hun handlede åbenbart rigtigt, da hun i foråret udskød denne decharge for Den Europæiske Udviklingsfond. I Budgetkontroludvalget havde vi på det tidspunkt ingen som helst håndfaste informationer om de konsekvenser, der var draget i forbindelse med de tilfælde af svig, som var blevet opdaget i løbet af 1999. Nu ved vi trods alt med sikkerhed, hvad vi dengang kun kunne formode, nemlig at der kun kan slås meget små brød op på dette område, både fra Kommissionens og fra svindelbekæmpelseskontoret OLAF's side. Lad mig komme med et eksempel. I sagen om Côte d'Ivoire blev der i 1998/1999 opdaget bedragerier inden for sundhedssektoren. Medicinsk udstyr, f.eks. engangssprøjter og babyvægte, var igennem mange år blevet afregnet til en pris, som var mange gange højere end den faktiske værdi. Tabet er blevet opgjort til godt 27,4 millioner euro. Da sagen kom frem, lød det fra den netop nytiltrådte Kommission, at disse penge naturligvis skulle betales tilbage. I dag ved vi, at pengene ikke er kommet tilbage i Den Europæiske Udviklingsfonds kasser. Årsagen er ifølge Kommissionen, at det slet ikke var juridisk muligt at kræve pengene tilbage!
Jeg vil ikke komme med flere detaljer her, men det viser, hvor vanskeligt det er at gribe ind, hvis pengene først er overført. Hertil kommer, at OLAF ikke har samme kontrolbeføjelser i AVS-landene som i EU's medlemsstater, for slet ikke at tale om, at der ganske enkelt mangler personale til at kunne stable en dækkende svindelkontrol på benene med udgangspunkt i Bruxelles.
Det er derfor afgørende, at vi lægger pres på for at opnå, at beskyttelsen af offentlige midler generelt forbedres i modtagerlandene. Lande, som ikke beskytter deres egne skattemidler mod bedrageri, korruption og ødselhed, vil heller ikke kunne beskytte EU-midlerne effektivt. For Kommissionen betyder det imidlertid også, at den må styrke sin præsens i modtagerlandene - her er jeg enig med ordføreren i udvalget - men det skal ikke kun ske i form af et større antal embedsmænd på stedet, men også gennem mere autoritet til den lokale delegation. Det bør ikke være muligt praktisk talt at gå uden om denne lokale delegation ved i sidste ende at træffe de pågældende aftaler direkte med Bruxelles. Endnu en gang hjertelig tillykke med denne betænkning, fru Rühle, vi vil med glæde stemme for den!

Casaca
Hr. formand, de lukninger, indskrænkninger og personalenedskæringer for mere end en snes delegationer i AVS-landene, som Kommissionen for nylig har besluttet, er et hårdt slag mod de udviklingsforpligtelser, som Cotonou-aftalen indeholder. Hvis der er en konsekvens, som jeg mener kan drages af Fællesskabets indsats udadtil, så er det, at nøglen til dennes succes ligger i en stærk, ansvarlig, selvstændig og troværdig tilstedeværelse i modtagerlandene. De argumenter om budgetneutralitet, som Kommissionen fremfører, er uholdbare, for at åbne en delegation i lande som Saudi-Arabien kan ikke stilles op over for omkostningerne ved den europæiske tilstedeværelse i disse lande i Afrika, Caribien og Stillehavsområdet.
Desuden drejer det sig ikke om blot at se på, hvad en delegation koster, men også om at se de særdeles alvorlige skader, som det kan betyde for en effektiv anvendelse af offentlige midler, at der ikke er nogen direkte opfølgning på, hvorledes anvendelsen i praksis foregår. EU må ikke give afkald på en selvstændig og konsekvent politik over for de mindre udviklede lande og erstatte denne med en regionalisering efter nogle af de tidligere kolonimagters skabelon. Jeg håber, at Kommissionen genovervejer dette skridt, og at den vil tildele AVS-landene og forvaltningen af Den Europæiske Udviklingsfond den betydning, som de fortjener.

Nielson
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne takke ordføreren for hendes fremragende og meget seriøse arbejde om decharge for Den Europæiske Udviklingsfond for 1999, som var det år, hvor Kommissionen tiltrådte. Det betyder, at jeg føler mig særlig ansvarlig for de sidste fire måneder af det pågældende år.
Hr. Blak nævnte, at Parlamentet har opnået meget ved at udsætte dechargen. Det tror jeg er rigtigt, men det skal også bemærkes, at Kommissionen er lige så tilfreds med resultatet. Det er som en god kærlighedshistorie - det er altid værd at vente på. Men det er forkert, at udsættelsen havde noget at gøre med tilbageholdelse af oplysninger i uoverensstemmelse med aftalen mellem Kommissionen og Parlamentet. Hovedårsagen til udsættelsen var, at rapporten fra den interne revisionstjeneste ikke var færdig og ikke kunne færdiggøres, fordi vi på begge sider mente, at det var nødvendigt at øge anvendelsesområdet for at få en seriøs og grundig undersøgelse af håndteringen af denne metode til udviklingssamarbejde. Vi har således løst problemerne, som er mere omfattende end de problemer, der normalt behandles i dechargeprocessen, og det er det, vi kan ønske hinanden tillykke med i aften.
En bemærkning til hr. Bösch om Côte d'Ivoire. Vi opnåede et godt resultat til trods for det militære kup. Vi stod fast med hensyn til de betingelser, som jeg nævnte for Parlamentet: Vi ønskede ikke at tolerere forsømmelse eller korruption, og de nye militære diktatorer på Côte d'Ivoire accepterede deres forpligtelser inden for tidsfristen.
I min tid som kommissær har vi endnu ikke haft en sag, hvor vi ikke har fået forpligtelserne indfriet, når revisionsresultaterne viste, at der var behov for det.
Vores samarbejde gennem Den Europæiske Udviklingsfond er stigende i omfang, mens støtten fra andre hoveddonorer til udviklingslande og især de hårdest ramte udviklingslande er faldende. Fondene udgør en tiltagende vigtig kilde til midler til disse lande, og vi skylder derfor dem og vores europæiske skatteydere at bruge de ressourcer så effektivt som muligt.
Kommissionen skal sikre, at modtagerlandene gør alt, hvad de kan for at forbedre deres egen kapacitet for effektiv budget- og økonomistyring. Det har været en væsentlig faktor i forbindelse med decharge, og det har sat fokus på et vigtigt område inden for udviklingssamarbejdet. Spørgsmålet om god økonomistyring af budgetstøtte kan bedre forklares som et resultat af det arbejde, som udføres af Revisionsretten og Kommissionens interne revisionstjeneste i samarbejde med Kommissionens forskellige ansvarlige tjenester.
Jeg ser ikke noget behov for at ændre Cotonou-aftalen i denne sammenhæng. Jeg er sikker på, at der er fuldstændig enighed i Kommissionen, Revisionsretten og Parlamentet om fremgangsmåden og især om vigtigheden af budgetstøtte. Det er et meget vigtigt redskab til forbedring af stabilitet og optimal økonomisk styreform. Med budgetstøtte i samarbejde med andre donorer og på en måde, som understreger modtagerlandenes ansvar, spiller vi en vigtig rolle. Jeg er meget taknemmelig over, at Parlamentet har forstået perspektivet for denne budgetperiode. Vi må fortsætte med at støtte landene. Ingen andre donorer kan og vil tage denne udfordring op.
Vi kan naturligvis ikke ignorere tilfældene af korruption eller forsømmelse i forvaltningen af offentlig midler, og jeg kan forsikre om, at vi vil fortsætte vores politik med ikke at tolerere bedrageri og korruption. Men vi skal være opmærksomme på, at styrkelsen af økonomiske kontrolsystemer i disse lande er en langsigtet proces, som skal håndteres realistisk. Vi skal vurdere de eventuelle risici for hvert tiltag, som vi overvejer for Den Europæiske Udviklingsfond, og iværksætte disse tiltag med en klar forståelse af disse risici. Der skal være et godt samarbejde med andre donorer. Et isoleret tiltag fra Kommissionen vil være urealistisk. Processen skal baseres på udviklingen af intern ansvarlighed. Samarbejdet med andre donorer på dette område fungerer bedre end nogensinde. Vi har alle brug for forbedring, og det fremmes med godt samarbejde.
Ovenstående dækker decharge for 1999, og ydelsen for 2000 er på flere punkter noget mere opmuntrende.
En af de vigtigste målsætninger for reformen af forvaltningen af Fællesskabets eksterne hjælpeprogrammer er naturligvis at reducere kløften mellem forpligtelser og udbetalinger. Kommissionen har siden maj sidste år truffet foranstaltninger til løsning af dette problem. Vi presser f.eks. på med afslutningen af forældede og ubetalte forpligtelser, når det er muligt, og vi foreslog også at indføre en bestemmelse til begrænsning af den tidsperiode, hvor midler til en aktion kan anvendes med henblik på kontrakter. Vi har derfor grund til at håbe, at situationen forbedres.
Med hensyn til den langsomme udbetaling viser de eksisterende tal allerede, at udbetalingen i 2000 steg fra 1,27 milliarder euro til 1,55 milliarder euro. Det går dog stadig trægt. Vi har øget vores samlede aktiviteter på dette område, og det er noget, der gradvist vil forekomme som følge af flere og flere aktiviteter for hvert år, der går. Det er naturligvis den udfordring, som vi står over for.
Jeg har ved flere lejligheder sagt, at manglen på omfattende oplysninger om vores operationer er decideret pinlig. Der er sket fremskridt i retning af mere effektive informationssystemer. Jeg ved, at Parlamentet og især Udviklingsudvalget lægger stor vægt på fremskridt på dette område, og vi vil gøre vores bedste. Men der er stadig lang vej, og vi er meget bevidste om behovet for at komme videre med reformen af forvaltningen af vores programmer.
Vi lægger især vægt på, at decentraliseringen eller uddelegeringen til delegationerne, som jeg foretrækker at kalde det, forløber problemfrit. Kommissionen har anmodet om ansættelse af yderligere personale, men det påkrævede antal er vurderet på et meget konservativt grundlag, og vi har brug for hver enkelt position.
Derfor håber jeg, at Parlamentet vil støtte os med hensyn til budgettet for 2002. I denne sammenhæng var det opmuntrende at lytte til hr. Casaca. Vi er fast besluttede på, at decentraliseringsprocessen ikke blot skal ende med, at problemerne med utilstrækkeligt personale overføres fra Bruxelles til delegationerne. Dette er alvor.
Der udtrykkes betænkeligheder i beslutningsforslaget om den procentdel af EUF-kontrakter, der går til virksomheder fra AVS-landene, og forslaget indeholder krav om, at Kommissionen øger procentdelen fra 25% til 40% på fem år. AVS-landene vinder en højere procentdel af kontrakter via EUF end fra stort set alle andre større donorer. Det må man ikke glemme. AVS-landenes virksomheder nyder allerede fordel af en betydelig præferencemargen i tilfælde, hvor andre tilbud er teknisk tilsvarende. Hvis et gennemsigtigt og retfærdigt licitationssystem skal fungere, kan Kommissionen ikke forudse nogen former for faste kvoter, der ville diskriminere imod europæiske virksomheder, og som ville være i modstrid med WTO-regler. Vi deler dog Parlamentets politiske mål med at maksimere fordelene af vores støtte til lokale økonomier, især hvor der er en teknisk kompetent og velstruktureret privat sektor.
Jeg vil gerne pege på den nye investeringsfacilitet, som er en del af Cotonou-aftalen - 2,2 millioner euro - der er etableret for at stimulere denne aktivitet i vores partnerlande. Vi har allerede identificeret dette som et område, hvor vi skal gøre en indsats.
Jeg vil gerne berolige Parlamentet med, at Kommissionen styrker sine overvågningsprocedurer til opfølgning af revisionen. Det er en vigtig del af reformen af Kommissionens økonomiske forvaltning og kontrol. Vi har også planlagt forbedringer af præsentationen af regnskaberne som reaktion på kommentarerne fra Revisionsretten. Vi er klar til at starte en direkte dialog for at finde den bedste måde at opnå dette på.
Jeg vil gerne sige et par ord om beslutningsforslaget, der henviser til overførsel af fortrolige dokumenter. Det er vigtigt at respektere fortroligheden og benytte korrekte overførselsprocedurer. Dechargeproceduren for 1999 viste, at rammeaftalen udgør en effektiv og tilfredsstillende ramme for samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen. Det, vi drøfter i aften, er overholdelse af de fastsatte regler. Det vil jeg gerne understrege.
Dechargeproceduren for 1999 var den første, hvor rammeaftalen fandt anvendelse. Kommissionen ønskede, at aftalen skulle finde fuld anvendelse på den pågældende procedure. Rammeaftalen har efter Kommissionens opfattelse vist sig at være effektiv, og en af fordelene er, at Parlamentet har ret til at modtage fortrolige dokumenter og oplysninger. Der er større og større forståelse for vigtigheden af udviklingshjælp i takt med, at vi forstår mere og mere om globalisering, og i lyset af de seneste begivenheder har vi fået en forståelse for nødvendigheden af gensidig afhængighed i verden. Bekæmpelse af fattigdom er en udfordring, som hele det internationale samfund deler, og vi deler rammerne til at støtte de fattige lande og vurdere resultaterne af denne støtte.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Bösch
Hr. formand, jeg var lidt overrasket over kommissærens meddelelse om, at vi har fået pengene fra Côte d'Ivoire tilbage. Jeg ville nu med eller uden framework agreement være kommissæren taknemmelig, hvis han kunne meddele mig - også skriftligt - hvor det alt sammen er blevet bogført, så vi også kan kontrollere det.

Formanden
Kære kolleger, jeg kan se, at kommissæren samtykker. De får helt sikkert alle disse oplysninger hurtigt.

Nomenklatur for statistiske territoriale enheder (NUTS)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0335/2001) af Miguélez Ramos for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af en fælles nomenklatur for statistiske territoriale enheder (NUTS) (KOM(2001) 83 - C5-0065/2001 - 2001/0046(COD)).

Miguélez Ramos
Hr. formand, Udvalget om Regionalpolitik glæder sig over initiativet til fastsættelse af nomenklaturen for de statistiske territoriale enheder i en forordning for herved give den et retsgrundlag. På grund af dette manglende retsgrundlag har ændringer og ajourføring hidtil fundet sted ved hjælp af gentlemanaftaler mellem medlemsstaterne og Eurostat.
Jeg fastholder, at statistikkerne hverken er neutrale eller politisk uskyldige. Jeg synes derfor, at dette forslag til forordning har stor politisk betydning, ikke kun fordi det anvendes til at fastlægge de regioner og områder, som strukturfondene bevilger sine midler til, men fordi det konsoliderer en bestemt vision for Europa, dets territoriale virkelighed, dets afgrænsning af regioner og provinser og følgelig dets uligheder og ubalancer.
Forslaget fastholder opdelingen af staternes territorium i statistiske enheder, der er opbygget hierarkisk på tre niveauer, samtidig med at det foreslår kriterier til afgrænsning af disse regioner i ansøgerlandene, idet det anmoder om, at disse fortsat fastsættes på grundlag af de eksisterende enheder og befolkningstærskler. Udvalget om Regionalpolitik er enig i de målsætninger, som Kommissionen kommer med i sit forslag til forordning, men til trods herfor mener det, at den opnåede opdeling overhovedet ikke passer hertil, hvilket betyder, at borgerne opfatter det som en kunstig opdeling af det europæiske territorium. I bilaget begrænser Kommissionen sig faktisk til at konsolidere de eksisterende administrative territoriale enheder i de enkelte medlemsstater og blander dem med andre, som ikke har denne institutionelle karakter, hvilket giver sig udslag i en åbenlys mangel på ensartethed.
Udvalget om Regionalpolitik fastholder, at forslaget bør medtage en europæisk dimension, som kan række ud over medlemsstaternes grænser. I denne henseende bør NUTS 1-niveauet medtage de store territoriale enheder, som overskrider disse grænser, og placere dem inden for en fremtidig planlægning af det europæiske territorium. NUTS 1-niveauet har, mine damer og herrer, åbenlyse mangler. Kun regioner som Tyskland og Belgien betragtes som enheder, mens det i andre medlemsstater som Spanien, Frankrig eller Italien på NUTS 1-niveau har medført, at mange regioner har måttet aggregeres fuldstændig kunstigt og næsten altid vilkårligt.
Som den anden yderlighed anbringer forslaget den finske ø Åland på NUTS 1-niveau, til trods for at dens 25.000 indbyggere langtfra når op på det minimum på 3 millioner, der er krævet i befolkningstærskelen. Jeg mener derfor stadig, at Kommissionens forslag burde have været mere dristigt, sammenhængende og måske, om De vil, mere europæisk.
Ulighederne øges på niveau 3, hvor en enkelt medlemsstat, Tyskland, har flere enheder, end otte medlemsstater tilsammen: Frankrig, Italien, Det Forenede Kongerige, Spanien, Nederlandene, Danmark, Irland og Luxembourg. Denne ubalance med hensyn til de territoriale enheders udbredelse eller overflade er også åbenlys, eftersom det kriterium, der er fremherskende i forslaget, er det om befolkningen, og ikke det om territorial udbredelse. Udvalget om Regionalpolitik opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at arbejde hen mod oprettelsen af et NUTS 4-niveau og endog et NUTS 5-niveau, som kan repræsentere de lokale enheder.
Udvalget om Regionalpolitik har stillet plenarforsamlingen 11 ændringsforslag til dette forslag. Jeg er nødt til at sige, at denne betænkning blev vedtaget i udvalget af 43 stemmer for og en der afholdt sig fra at stemme. Som ordfører støtter jeg disse ændringsforslag og er imod andre, der blev stillet i plenarforsamlingen, og som allerede var blevet afvist i udvalget. Jeg mener, at den betænkning, der blev vedtaget af Udvalget om Regionalpolitik, er acceptabel for Rådet og Kommissionen. Hvis den vedtages, kan det spare os for andenbehandlingen og forligsproceduren og træde i kraft den 1. januar næste år. I så fald kan vi lykønske os selv med i en juridisk tekst at have nedfældet retsgrundlaget for at fastsætte de territoriale enheder, der er nødvendige for at indsamle statistiske data i dette store Europa, vi står over for. Lad os håbe, at der ikke sker det for os, som sker i den berørte talemåde om, at statistik er kunsten at vise, at to personer spiser ordentligt, når det i virkeligheden forholder sig således, at den ene har spist to kyllinger og den anden ingen.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren. Med udgangspunkt i et forslag fra Kommissionen med gode hensigter, med gode grundtræk, med - lad os sige det sådan - eftertryk, synes jeg, at ordføreren har forelagt et godt udkast til betænkning for udvalget, og at det resultat, som dette udvalg har opnået, og som ordføreren har påpeget, er yderst tilfredsstillende. Det ville være fint, hvis Kommissionen og senere Rådet tog forslagene fra Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik til sig.
Europa opbygges på grundlag af aftaler og konsensus. Her står vi over for et eksempel på det, der i mange tilfælde har været udtryk herfor: gentlemanaftaler. Men det er nødvendigt, at mange af disse aftaler fremover bliver afspejlet i traktaterne med et relevant retsgrundlag. Dette er et, som ordføreren så udmærket har givet udtryk for, særdeles vigtigt spørgsmål. Vi står foran den territoriale opbygning af Europa. Her er der brug for klare, homogene og geografiske kriterier. Kriterier, der bygger på politisk-administrative kriterier - undskyld mig dobbeltkonfekten. Vi skal ikke skabe fiktive enheder, som, når alt kommer til alt, kun fører til, at der i de forskellige stater, de forskellige regioner og til sidst hos borgerne opstår mistillid til opbygningen af det nye Europa. Derfor glæder jeg mig over dette forslag fra udvalget. Endelig vil jeg gerne her minde om et ændringsforslag, der lidt afspejler den ånd, vi taler om: fru Cerdeiras ændringsforslag om opdelingen af byerne Ceuta og Melilla, der er politisk-administrative enheder, hver med sin egen statut. Jeg vil gerne i dette konkrete tilfælde minde om, hvordan hr. Hernández Mollar fra min gruppe i lang tid kæmpede for denne anerkendelse, og efter min mening vil man i morgen, når den betænkning, som Udvalget om Regionalpolitik forelægger, bliver vedtaget, have opnået et tilfredsstillende resultat. Den er et eksempel på og afspejler det, vi ønsker med hensyn til opdelingen og struktureringen af Europa.

Mastorakis
Hr. formand, hr. kommissær, kære medlemmer, det er tydeligt, at spørgsmålet om nomenklatur for statistiske territoriale enheder ikke er formel, som det måske kunne se ud ved første øjekast. Det er ikke en teknisk forhandling om statistiske termer, men et spørgsmål om essens, idet godkendelsen af en hvilken som helst inddeling får direkte følger for udviklingsstøtten til de enkelte territoriale enheder. Især i lyset af udvidelsen, eller rettere sagt udvidelserne, eftersom ansøgerlandene vil blive optaget gruppevis, er det nødvendigt, at vi tilnærmer os en objektivitet i kriterierne for inddelingen af de territoriale enheder, så de nye medlemmer kender spillets regler.
En enkel tanke ville selvfølgelig være at godkende helt ens kriterier for hvert eneste inddelingsniveau og for alle medlemsstaterne. Men det er helt tydeligt, at de mange forskellige særkender, der findes i Unionens lande, gør denne idé uopnåelig og uanvendelig. Derfor må vi være enige med ordføreren og hendes tilfredshed med Kommissionens initiativ, der sammen med den foreslåede forordning, skaber et lovgrundlag for nomenklaturen for statistiske territoriale enheder.
Vi må også lykønske ordføreren, der med sin sans for virkelighed og sin kvindelige skarpsindighed, kunne man sige, foreslår og godkender forbedringer, der er realistiske for Kommissionen, i retning af større tilnærmelse til det grundlæggende mål, som kun kan være udformningen af reelt sammenlignelige territoriale enheder med alt, hvad det betyder og medfører for opnåelsen af et europæisk, statistisk system, der kan godkendes af alle.
I sin velbegrundede undren over de eksisterende uretfærdigheder må den europæiske borger ikke få skuffende svar af typen "Denne region får støtte, selv om den er i en bedre forfatning end din egen, fordi den ligger i territorialenhed NUTS 2, hvilket din ikke gør". Vores grundlæggende og faste mål må være rationalisering på alle niveauer af Unionens virke.

Pohjamo
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, jeg vil også gerne takke ordfører fru Miguélez Ramos for den gode forberedelse. Hun har taget nogle vigtige spørgsmål op og taget hensyn også til kollegernes forslag. Vores gruppe støtter Kommissionens forslag og også ordførerens syn på indførelsen af et passende retsgrundlag for en styrkelse af nomenklaturen.
Sagen er også aktuel, fordi ansøgerlandene får retningslinjer for en styrkelse af deres lands territoriale enheder. I den nuværende NUTS-nomenklatur er problemet bl.a., at de territoriale enheder er blevet ændret efter et lands egne principper og behov. En genstand for evaluering er, at territoriernes areal ikke har ligget til grund for statistikkerne. Enhederne har ikke samme størrelse, og f.eks. er en lav befolkningstæthed eller en gradvis affolkning ladt ude af betragtning. Forordningens målsætninger om klare regler for sammenlignelighed og upartiskhed er støtteværdige. Det er også vigtigt at definere regler for behandlingen af ændringer og sikre, at NUTS-klassificeringen ikke ændres for ofte.
Vi beder om støtte til vores gruppes ændringsforslag om, at man til underafsnittet til artikel 3, stk. 4, tilføjer øer og regioner i den yderste periferi for at undgå unødig fornyet klassificering. Vores gruppe understreger, at man også har behov for fleksibilitet i klassificeringen, for at de administrative omstændigheder og bl.a. de geografiske, sociale og økonomiske forhold bliver taget behørigt i betragtning. Vores gruppe støtter ordførerens synspunkt om, at Kommissionen burde undersøge NUTS 4-niveauets indarbejdelse i forordningen.
Målet om klassificering i sammenlignelige områder er en vanskelig opgave, og den tager tid. Centralt er det dog, at vi får en retfærdig klassificering, som kan hjælpe med at rette de rigtige aktiviteter mod de rigtige områder.

Schroedter
Hr. formand, det er meget ærgerligt, at hr. Barnier ikke selv er her, for spørgsmålet om NUTS-afgrænsningen er ikke noget simpelt teknisk eller statistisk emne, men et af de vigtigste politiske spørgsmål inden for den fremtidige samhørighedspolitik. Det drejer sig nemlig om, hvem der i fremtiden skal have europæiske støttemidler, hvor meget man skal have, og hvem der bestemmer, hvordan de skal anvendes. Det er centrale spørgsmål for EU's fremtid og samhørighedspolitikken, og derfor spiller dette emne, som nu behandles her i en sen nattetime, en større rolle, end det hidtil er kommet frem.
Kommissionen har hele tiden kun holdt sig til statistiske kriterier for afgrænsning af områderne og ikke taget højde for disse politiske spørgsmål. Derfor har der hele tiden været en tendens til, at midlerne i strukturfondene til slut blev fordelt meget bredt i stedet for koncentreret og effektivt at lade dem komme de mest trængende regioner til gode. Når jeg prøver at se på det for ansøgerlandenes vedkommende, må jeg konstatere, at mål 1-områderne bliver udvidet til at omfatte indkomststærke regioner og centrer som Warszawa og Riga, og at disse områder får nøjagtig lige så stor støtte som de fattigste regioner i det udvidede EU, Latgale og Mazury. Det kan vel ikke være rigtigt. Det forhindrer en troværdig samhørighedspolitik, og jeg synes, det er helt absurd! Derfor er spørgsmålet, om samme instans, som bevilger myndigheden støttemidlerne, også skal være kontrolorgan? Efter min mening tager man med det nuværende forslag ikke hensyn til bottom up-princippet.

Berend
Hr. formand, kære kolleger, jeg mener, at forslaget til forordning om indførelse af en fælles nomenklatur for statistiske territoriale enheder (NUTS) er fornuftigt og logisk set ud fra en statistisk såvel som en organisationspolitisk synsvinkel. Det skal imidlertid sikres, at ændring af klassifikationen også kræver forudgående samtykke fra medlemsstaterne. Ligeledes skal det sikres, at definitionen af arbejdsmarkedsregioner også fremover kan afvige fra NUTS 3-niveau. Den planlagte toårsperiode mellem vedtagelse og ikrafttrædelse af en NUTS-ændring bør forkortes drastisk eller bortfalde helt, eftersom økonomisk støtte fra Kommissionen til medlemsstaterne jo kan være afhængig af den regionale indplacering.
Bortset fra det er jeg fuldt ud tilfreds med Kommissionens forslag, og jeg ville gerne have været ordførerens ændringer foruden, som er vedtaget med flertal i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Jeg sagde med flertal, men faktisk blev de vedtaget enstemmigt med en enkelt, som undlod at stemme, og det var mig, der undlod at stemme.
I udvalget var jeg negativ over for nogle ændringsforslag. I betænkningen nævner man nemlig hele tiden, at målsætningen er at optage flere kriterier for afgrænsningen af områderne. Det mener jeg er problematisk. Hvis man tager højde f.eks.vis økonomiske, geografiske og sociale kriterier i forbindelse med de ikke-administrative enheder, vil det føre til en udvanding af disse kontrollerbare kriterier. Efter min mening skal det afgørende kriterium for afgrænsningen være det antal mennesker, der bor i en region, som i sidste ende berøres af afgørelser som følge af NUTS-inddelingen.
Når ordføreren i en begrundelse mener, at der bør være mindst tre inddelingsniveauer, så implicerer man med dette lille ord "mindst", at der bør skabes flere niveauer for inddelingen af områdeenheder. Der skal imidlertid tages højde for, at indførelse af nye statistikker for de berørte områder er ensbetydende med en væsentlig ekstra administration. Administrationen bør imidlertid snarere begrænses efter min mening.

Solbes
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Miguélez og alle de personer, der har deltaget i denne forhandling.
Indledningsvis vil jeg gerne tydeliggøre to punkter, jeg synes er væsentlige. De kan fortolke, hvorvidt en statistisk klassificering kan have en politisk indvirkning eller ej. Det, jeg kan forsikre Dem om, er, at det ikke er målet med dette dokument, og det var heller ikke Kommissionens hensigt. Det er et forslag, der bygger på et forslag fra Eurostat, som søger at finde den mest retfærdige behandling for alle EU's lande og regioner. Dette dokument tager heller ikke på nogen måde stilling til regionalpolitikken på forhånd: Hvem bliver mål 1, hvem bliver mål 2? Vil den nuværende ordning for regionalpolitikken være den samme i fremtiden? Det ved vi ikke. Her taler vi kun om statistik. Og vi taler om et system til at gøre statistikkerne bedre og så retfærdige som muligt for alle Unionens lande.
Hvad er det, vi ønsker? Vi ønsker, at den praksis, vi har fulgt hidtil, bliver til en lov. Og det ønsker vi at gøre, fordi vi synes, at det er vigtigt at give noget, som vi hidtil har betragtet som en konsensus mellem medlemsstaterne og Kommissionen, juridisk karakter. Men vi synes også, at det er fundamentalt for at fastsætte principperne for udvidelsen og for at blive ved med at følge de samme kriterier, der har været anvendt hidtil. NUTS har ikke hidtil haft et retsgrundlag, og det får de nu: Det er formålet med nærværende forordning.
Hvilke kriterier har vi baseret os på ved afgrænsningen af NUTS? Vores dokument bygger grundlæggende på tre principper. Det første er, at NUTS er normative regioner. Derfor tilstræber vi, at deres territoriale afgrænsning svarer til allerede eksisterende politiske og lovgivningsmæssige afgrænsninger: en god afgrænsning, som er anerkendt af medlemsstaterne, af enheder, som i mange tilfælde endog allerede har regeringsstrukturer og råder over sammenlignelige statistikker, hvilket således giver dem tilstrækkelig troværdighed.
Som det andet princip foreslår vi tre hierarkiske niveauer for NUTS. De går i Deres ændringsforslag videre og anmoder om mindst tre niveauer. Med den manøvremargen, vi har i dag, hvad angår udarbejdelsen af statistikker, ville det betyde finansielle problemer for Eurostat at arbejde med mere end tre niveauer. Det er allerede en grund, men vi synes desuden, at de tre niveauer giver os tilstrækkelig og gyldig information.
Det tredje princip går ud på at tilstræbe, at de regionale statistikker er sammenlignelige. Det er derfor, at størrelsen på NUTS skal være så ens som muligt. Men vi er også klar over, at der er historiske realiteter, juridiske forhold i de enkelte lande, der gør, at dette princip ikke kan anvendes pr. automatik, og at der skal tages højde for særlige forhold.
Der er blandt medlemsstaterne konsensus om, at disse principper, der er dem, vi har anvendt hidtil, også bør ligge til grund for den nye forordning. Som tidligere nævnt ikke kun for at de skal kunne anvendes i vores lande i dag, men også i de lande, som vil slutte sig til os i de kommende år. Derfor lever forordningen op til en række målsætninger, som De har haft lejlighed til at forhandle indgående og komme med rettelser til for nogles vedkommende. Vi er på vej mod nogle NUTS, der er opdelt i overensstemmelse med de nuværende regionale systemer, for vi synes, at det er det mest effektive instrument, vi råder over i dag, til indsamling, beregning og udbredelse af regionale statistikker. Vi vil desuden i forordningen fastsætte kriterier til afgrænsning af regionerne, så ansøgerlandene råder over nogle retningslinjer, når de skal lave en regional klassificering i deres lande. Denne målsætning er afgørende på nuværende tidspunkt.
Et andet element, jeg gerne vil understrege, er behovet for, at statistikkerne bliver så sammenlignelige og upartiske som muligt. Statistikkerne må ikke udarbejdes og anvendes med forskellige politiske formål for øje. Det ville være meget vanskelig at fastsætte nogle politiske interesser, som utvivlsomt ville føre os til åbenlyse selvmodsigelser. Spørgsmålet er naturligvis grundlæggende for Unionens regionalpolitik, men som tidligere nævnt skal vi ikke med udgangspunkt i en statistisk klassificering på forhånd tage stilling til, hvad der skal være Unionens politiske fremtid regionalt set.
Vi ønsker, at der skal findes klare regler for de fremtidige ændringer af opdelingen af NUTS, for på denne måde vil vi undgå fremtidige konflikter (vi har haft nogle af dem tidligere). Ændringer er uundgåelige. Vi kan ikke tale om fuldstændigt uforanderlige situationer, men det er naturligvis fornuftigt ikke at ændre NUTS for ofte og få et system, der bygger på visse regler og visse forud fastsatte principper. Vi synes derfor, at det er passende, at der går mindst tre år imellem ændringerne, da der i modsat fald vil blive problemer med opfølgningen.
Som forordningen er udtænkt, vil den gøre det muligt for os at komme videre og foretage forbedringer i forhold til det, vi har i dag. De har bidraget med 11 ændringsforslag, som efter vores mening vil hjælpe til med at tydeliggøre og forbedre forordningen. Fra Kommissionens side kan vi derfor acceptere de 11 ændringsforslag, der er stillet af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at NUTS-forordningen bliver et vigtigt instrument til opnåelse af nogle regionale statistikker i EU, der er sammenlignelige og upartiske, og hvorpå vi kan basere den regionalpolitik, som vi til sin tid beslutter politisk. Mange tak.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(Mødet hævet kl. 23. 09)

