

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Rådet om det østrigske formandskabs program. 
Wolfgang Schüssel,
   Hr. formand, mine damer og herrer, godmorgen.
Det er en stor glæde for mig at få lov at tale her til Europa-Parlamentet. Det er en ære for Østrigs seks måneder lange formandskab kort at kunne præsentere programmet her. Europa-Parlamentet er en helt særlig institution, fordi det på en enestående måde repræsenterer det nye Europas styrke.
Dette Parlament er resultatet af et historisk valg i 2004. For første gang er 25 lande gået til valg i frihed. De har valgt deres repræsentanter og repræsenterer dermed , det europæiske folk. Det var den endelige overvindelse af Europas deling, selv om genforeningen af Europa stadig er i fuld gang.
Dette Parlament tydeliggør i en storartet form dette nye Europas største styrke, en mangfoldighed af idéer og erfaringer, dets historie, historier og håb. Vi ved, at Europas klang ikke er et soloinstrument, men et helt orkester, ligesom dette Parlament. Europa er ikke ensfarvet, men broget, ligesom logoet, symbolet på det østrigske formandskab, viser det her. Og det er denne styrke, mangfoldigheden, Europas forskellige identiteter, som udgør Europas identitet. Intet land har tabt ved at tiltræde EU. Alle har profiteret. Vi har vundet frihed, fred, sikkerhed og muligheder for velstand.
Men man kan med rette spørge, hvor borgernes mærkbare skepsis kommer fra, hvis det hele er så storartet. Her må vi være meget nøjagtige og analysere tingene ærligt. Efter højdepunkterne i det historiske år 2004 kom en særligt vanskelig fase. To negative forfatningsafstemninger i Frankrig og i Nederlandene efter tre års intensive forhandlinger om en ny forfatning. Der var det besværlige tovtrækkeri om de finansielle overslag for de næste syv år. Der var terrorangreb i nogle EU-hovedstæder, voksende bekymring i befolkningen i forhold til nye udvidelser af EU og en ægte tillidskrise mellem Europas borgere og dets institutioner.
Derfor har det østrigske formandskab sat sig for at tage fat lige netop her. Ved afslutningen af vores formandskab ønsker vi, at borgernes tillid til Europa, tilliden mellem medlemsstaterne og tilliden mellem institutionerne igen vil vokse. Hvis vi skal opnå det, må vi først skabe klarhed om de vigtige spørgsmål, som optager folk.
En af mine venner, den store østrigske kvantefysiker Anton Zeilinger, har gjort mig opmærksom på et punkt i fysikken, som jeg ikke kendte, og som har fascineret mig meget. Han siger: "Det vigtigste er spørgsmålet. Inden for kvantefysikken er det meget mere radikalt end i den almindelige samfundsmæssige kontekst. Spørgsmålet skaber virkelighed, og spørgsmålets art bestemmer virkelighedens kvalitet." Derfor må vi starte med at stille disse spørgsmål. De skal være ærlige, og vi skal også gøre os de ubehagelige perspektiver ved disse spørgsmål klart. Vi vil ikke finde lige tilfredsstillende svar alle vegne. Vi må imidlertid også tage os i agt for de hurtige genveje. Her skal der lyttes, for Europa skal nytte, og Europa skal også beskytte. Her kommer mange reelle trusler os til hjælp.
Da vi indledte vores formandskab den 1. januar i år, fandt nytårskoncerten sted i Wien, hvor vi forsøger at sende lidt optimisme og glæde ud i verden. Netop som den lettiske dirigent Maris Janssons løftede taktstokken, reducerede russerne gasleverancerne med først 30 % og om natten mellem den 1. og 2. januar med 50 %. Martin Bartenstein, minister for økonomi, energi og arbejde, måtte da finde løsninger sammen med partnerne, ukrainerne, russerne og de europæiske partnere samt kommissær Piebalgs. Netop dette eksempel har vist os, at et emne, som hidtil primært har været forbeholdt den nationale kompetence, i vigtige spørgsmål kun kan løses på europæisk niveau. Her er der behov for mere Europa.
Når det gælder spørgsmålet om at mindske afhængigheden af en leverandør, diversificeringen, opbygningen af tilstrækkelige reserver og sikkerheden for energinettene - hvilket i øvrigt kun kan lade sig gøre, hvis vi fremmer langsigtede investeringer, og hvis vi tillader langsigtede leveringsforbindelser og kontrakter - så handler det ikke om det næste kvartals kortsigtede profit, her er langsigtede løsninger for Europa det eneste svar. Det handler imidlertid også om alternativer. Jeg har altid kæmpet for, at hvert land skal og må vælge sine energikilder. Vi har valgt vores vej, som ikke omfatter atomteknologien og fredelig udnyttelse af den, og det vil jeg holde fast ved. Men jeg vil også kæmpe for, at hvert land beholder sin valgfrihed.
Jeg tror, at vi skal være meget opmærksomme på, at vi ikke glider ud i en ensidig retning. Vi skal i fællesskab på europæisk niveau sætte europæiske sikkerhedsstandarder højest, og vi skal mere end nogensinde være opmærksomme på vedvarende energiformer og på at udnytte alle muligheder, som er vigtige for os og vores miljø.
Dette spørgsmål om energiforsyningens sikkerhed vil være et meget vigtigt emne på det europæiske forårstopmøde. Her takker jeg også det britiske formandskab, fordi det i vidt omfang og med en god fornemmelse for kommende udviklinger prioriterede dette spørgsmål højt i Hampton Court. Her vil vi også arbejde tæt sammen med Kommissionen.
Andre emner er bekæmpelsen af fugleinfluenzaen og beslutsom optræden mod det iranske atomoprustningsprogram. Her nytter kun mere Europa og fælles optræden fra Europas side på verdensscenen, så vi kan give menneskene i verden og særligt i Europa sikkerhed.
Det andet meget vigtige emne, som optager folk, er vækst og arbejdspladser. Det er det centrale emne for forårstopmødet, for uden arbejdspladser, uden udsigt til at have arbejde, vokser Europas borgeres mishag selvfølgelig. Mange mennesker har en oplevelse af, at Europa gør for lidt for dem på dette punkt.
Nu ligger der 25 reformprogrammer på bordet. Kommissionen skal nu vurdere dem. Her har vi tænkt os at lave en blanding, nemlig konkrete, kontrollerbare forpligtelser fra de 25 medlemsstater plus anbefalinger fra Kommissionen, så vi kan nå frem til en konkret handlingsfase og til synlige resultater. Ingen politiker kan love arbejdspladser i dag. Det er useriøst. Men vi kan skabe de rigtige rammebetingelser, for at noget kan lykkes. Alle ved, og De bedst af alle, at man ikke kan skabe millioner af arbejdspladser med 1 % af Europas bruttonationalprodukt - det er budgettet på - eller med 1,045 % eller 1,1 %. Men vi kan skabe positive eksempler, vi kan kontrollere medlemsstaternes forpligtelser. Vi kan især sætte nogle nye emner på den europæiske dagsorden, som måske hidtil har stået lidt i baggrunden.
Et af disse spørgsmål er efter min mening støtten til de små og mellemstore virksomheder og middelstanden. Mange små og mellemstore virksomheder har tidligere klaget over, at der blev taget for lidt hensyn til det, og at de havde for lidt adgang til kapital og til EU's programmer. Vi skal imidlertid være klar over, at de små og mellemstore virksomheder kan være den eneste virkelige jobmaskine på europæisk niveau. SMV'er er en sovende kæmpe, som vi må vække. SMV'er har brug for adgang til kapitalmarkederne, til forskning og udvikling, og her er der bud efter Kommissionen med det program for middelstanden, som den vil fremlægge. De har brug for at få adgang til og blive taget i betragtning i forbindelse med strukturprogrammernes regionalstøtte. Også programmet for bedre lovgivning burde bidrage til at mindske de bureaukratiske udgifter netop for SMV'er. Her er særligt aktuelt.
En anden stor kraftkilde, som ikke bliver udnyttet tilstrækkeligt, er arbejdsmarkedets parter i Europa. På grundlag af vores erfaringer i Østrig kan jeg sige, at demokrati og markedsøkonomi kun kan fungere, når arbejdsmarkedets parter er frie, stærke og uafhængige. Her er den østrigske model ganske interessant. Ikke at det sker uden diskussion - det bliver diskuteret meget tit, nogle gange voldsomt. Det ville være absurd at tro, at sådan noget i et demokrati kunne foregå uden diskussioner. De er ofte en vitaminindsprøjtning for en debat. Under vores formandskab vil jeg også indbyde arbejdsmarkedets parter i Europa til at medvirke til sådanne løsninger - arbejdspladser, vækst, energisikkerhed - og jeg har allerede haft nogle rigtig gode samtaler med Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation og med arbejdsgiverorganisationen UNICE.
I denne forbindelse er tjenesteydelsesdirektivet meget vigtigt. Jeg ved, at Parlamentet har diskuteret dette spørgsmål intensivt i mange måneder. Med over 1.000 ændringsforslag ved De selv, hvor vanskeligt det er at kombinere åbningen af så stor en markedsandel med den sikkerhed, som borgerne forventer af os. Det er helt klart og også nødvendigt, at åbningen af markederne skal gå hånd i hånd med en beslutsom kamp mod social dumping og beskyttelse af de offentlige tjenester og de tjenesteydelser, som vi er vant til på kommunalt niveau. Vi har brug for denne balance. Åbning og beskyttelse - det er det, der bliver forventet. Her vil jeg gerne have arbejdsmarkedets parter ved vores side, så der bliver fundet en tilstrækkelig balance.
Nøglen til alt det er naturligvis tilstrækkelig vækst. Det skal man ikke gøre sig nogen illusioner om. Forårstopmødet skal frem for alt handle om vækststimulerende impulser. Hertil hører forskning og infrastruktur, men også udvidelsen. Hvis udvidelsen bliver gjort klogt og rigtigt, kan den være en vækststrategi for Europa og også for vores industrier i de gamle medlemsstater. Hvis vi havde en vækst på 3 % kombineret med en vækst i beskæftigelsen på mindst 1 %, så ville det på fem år betyde en halvering af arbejdsløsheden, som i dag er på 19 millioner mennesker. Det er et stort mål. Hvis det også lykkes os at styrke kvalifikationerne og fleksibiliteten, så kan vi nå dette mål. Det må være det egentlige arbejde. Med den skarpe konkurrence med Asien eller USA og den demografiske udvikling, der venter os, kan vi slet ikke tillade os at undlade at give en del af arbejdskraften tilstrækkelige og bedst mulige kvalifikationer.
Et meget vigtigt emne for Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet vil naturligvis være forhandlingerne om de finansielle overslag for de næste syv år. Det vil jeg slet ikke lægge skjul på. Vi har brug for og søger samarbejdet med Dem, for finansielle overslag for syv år - hvilket er usædvanligt, for normalt har vi et- eller toårige budgetter - giver naturligvis sikkerhed og gør det muligt at planlægge. Jeg ved, at mange i Europa-Parlamentet ikke er tilfredse med det, som det efter meget møje og besvær lykkedes Det Europæiske Råd at beslutte i december. Men jeg vil også sige helt åbent, at hvis man vil have mere forskning, må man især tage fat på de nationale budgetter. Hvis vi tog det alvorligt, som vi medlemsstater jo allerede har besluttet, nemlig 3 % af det nationale budget senest i 2010, så ville det ikke være 200 milliarder euro årligt til forskningen, men 50 % mere, altså 300 milliarder euro mere - langt mere, end en nok så ambitiøs vedtagelse på budgettet ville betyde. Vi støder på grænser i forbindelse med de finansielle overslag, det siger jeg helt åbent. Hvis vi fortsat skal eller vil skære medlemsbidragene til europæiske opgaver ud af de nationale budgetter, så vil dette blive sidste gang, det er lykkedes at flikke finansielle overslag sammen.
Jeg siger nu helt åbent noget, som ikke alle bryder sig om at høre: Europa har brug for en stærkere selvfinansiering. Det går ikke, at vi skal skære alt ud af de nationale budgetter, som i forvejen er anspændte. Så får vi netop denne ulykkelige spænding mellem nettobetalere og nettomodtagere. Hvem vinder, hvem taber? Idéen om en stærkere selvfinansiering er måske ikke populær overalt, men det er ikke min opgave som formand for Rådet at sige, hvad der er populært, men hvad der er nødvendigt. Det tror jeg, vi skal være opmærksomme på, og jeg ved, at kommissionsformand Barroso har samme opfattelse. Det er Kommissionens opgave at lægge alle disse aspekter på bordet ved revisionen 2008/9. Det er absurd, at de kortsigtede finansspekulationer i dag foregår helt skattefrit. Det går ikke an, at der er huller i skattelovgivinngen, og at den internationale luft- og skibstrafik i praksis slet ikke bliver beskattet. Det kan Europa ikke sidde og se på, mens der på den anden side mangler midler til vigtige opgaver.
Derfor beder jeg Kommissionen tage dette spørgsmål med under revisionen, og jeg beder også åbent Europa-Parlamentet om støtte. Hvis man ønsker et stærkt Europa, må man ikke være bange for at tage dette spørgsmål op.
Jeg ser her på første række udenrigskommissær Benita Ferrero-Waldner og hr. Javier Solana, vores højt skattede udenrigspolitiske repræsentant, som ofte må gå rundt med hatten i hånden for at støve penge op til livsnødvendige fredsmissioner, fordi vi ikke havde mod til at diskutere disse spørgsmål tilstrækkeligt.
Det nye Europa, som De repræsenterer, har også brug for et nyt fællesskab mellem institutionerne. Det er meningsløst, at Rådet, Kommissionen, Parlamentet eller medlemsstaterne kritiserer hinanden. Vi er alle i samme båd og skal også ro i samme retning. - det er mit princip og mit motto for dette formandskab. Vi skal lytte, når borgere klager over misbrug af EU-midler, over ødselhed i nogle programmer. Det er der råd for, nemlig uafhængig kontrol. Vi skal lytte, når nogle forlanger, at gennemsigtigheden i de europæiske beslutninger skal styrkes, f.eks. når Rådet optræder som lovgiver, eller når der kræves offentliggørelse af støttetildelingen, så man kan se, hvem der har haft gavn af den. Hvorfor ikke? Alt det bør offentliggøres. Der er tale om europæiske skattemidler. Det vil vi i fællesskab arbejde for.
Og dvs. at lytte, når nogle borgere mener, at det måske kan være helt fint for erhvervslivet, men savner beskyttelsen af den lille mand, savner den sociale samhørighed og savner opmærksomheden over for de svage.
Jacques Delors kom for nogle dage siden under en stor tale på med en bemærkning, som jeg syntes vældig godt om: "At finde en balance mellem markedet og socialpolitikken vil sige at anerkende sociale spørgsmål som en udviklingsfaktor og ikke som et biprodukt af markedsøkonomien." 
(at finde en balance mellem sociale værdier og markedsøkonomiens kræfter og at erkende sociale spørgsmål som en udviklingsfaktor og ikke som et biprodukt af økonomien).
 Det synes jeg er yderst interessant. Det er netop det motto, som i sidste ende udgør vores europæiske levemåde, og som vi også fremover går ind i europadiskussionen med, som jeg vil slutte af med her.
I det første halvår frem til topmødet i juni vil vi skulle føre denne diskussion om Europas fremtid. Siden juni sidste år har det været vores opgave i det østrigske formandskab at føre en sådan diskussion, her sammen med Europa-Parlamentet, med Kommissionen - vi beder også om input fra Deres side - med de nationale parlamenter og naturligvis med den europæiske offentlighed. Jeg ved, at Parlamentet i dag eller i morgen vil træffe en meget afbalanceret og god beslutning på grundlag af en betænkning fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Det tager jeg også meget alvorligt under det østrigske formandskab. Det må ikke blive en elitær diskurs. Europa vedrører alle. Mange europæiske borgere længes efter at have del og deltage. Det handler ikke kun om en tekst. Det handler om meget mere. Det handler om Europas identitet. Hvad er det, der forbinder os? Hvad er det egentlig, der holder os sammen? Det handler om en fair opgavefordeling: Hvad skal Europa virkelig kunne og måtte gøre? Hvis man skal løse de store spørgsmål, skal man have hænderne fri til det. Kun hvis man giver slip, har man hænderne fri. Hvis man seriøst vil løse de store spørgsmål, må man være villig til at afgive mindre spørgsmål til andre institutioner. Her kommer ordet subsidiaritet på banen, som vi altid hylder i festtalerne. Vi må fylde det med liv. Det vil vi også holde en helt konkret konference om efter påske.
Det handler også om Europas grænser. Konkret betyder det, at det handler om kriterierne for EU's evne til at optage nye medlemmer. Det skal ikke være landmålerne eller geograferne, der trækker Europas grænser. Det er et politisk spørgsmål. Dette politiske spørgsmål kan oversættes til spørgsmålet om evnen til at optage nye medlemmer. Det handler også om Europas synlighed i verden og indadtil. Jeg mener, det er forkert, hvis vi f.eks. kun holder møder i Bruxelles eller her i Strasbourg. Europa skal også være synligt i udkanten, i de andre områder. Vi oplever som formandskab, hvor interessant det er for borgerne at se, at opleve, at forstå, at mærke, at Europa ikke er bange for at gå ud og opsøge kontakten med borgerne. Indimellem skal det også være muligt at angribe, for at denne europæiske model kan fungere.
Det handler om en europæisk livsmodel. Jeg har aldrig forstået, hvorfor amerikanerne stolt må tale om deres , og det kun er os europæere, som aldrig tør fremvise denne europæiske livsmodel åbent, offensivt og stolt. Fred, sikkerhed, demokrati, menneskerettigheder, solidaritet og livskvalitet er ikke selvfølger, og det er heller ikke gratis.
Derfor vil vi forsøge at fremlægge en retningsskitse med tidsplaner eller en midtvejsrapport til juni. I denne forbindelse er kontroverser og forskellige diskussionsbidrag ikke kun ønskede, men sågar velkomne. Det værste ville være, hvis jeg stod her og udråbte en diskussion, og der ikke var nogen, der gad deltage i den. Martin Buber har sagt: "Enhver er kaldet til at fuldende noget i verden." Det gælder særligt også for Europa. Europa er teamarbejde. Briterne havde formandskabet før os. Vi bygger på deres arbejde, og vi vil i år sammen med finnerne, som vi har en vældig god forståelse med, føre et fælles formandskab. Under dette arbejde vil vi være en pålidelig partner for Dem i Europa-Parlamentet og for Dem i Kommissionen. Jeg ser frem til vores samarbejde med stor fortrøstning, og jeg håber også, at vi kan formidle glæde og lyst til vores fælles arbejde videre til borgerne derude. Held og lykke!
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, hr. Schüssel, mine damer og herrer, jeg er glad for at kunne tale her i dag ved forelæggelsen af det østrigske formandskabs arbejdsprogram. Vi kender alle det østrigske diplomatis kompetencer og traditioner. Jeg vil gerne have lov til at sige, at jeg personligt længe har kendt kansler Schüssels begavelse og hans europæiske sind.
Jeg er især glad for, at dette formandskab bliver indledt med en fri horisont, hvad angår de finansielle overslag, takket være den aftale, der blev opnået i Det Europæiske Råd i december. Som jeg allerede har sagt tidligere, var denne aftale en vigtig begivenhed for Europa, hvor Europa viste, at det stadig er effektivt og fuldt ud berettiget. Takket være den er vi gået relativt optimistiske ind i dette nøgleår 2006.
Nu skal vi så videreføre og konkretisere denne dynamik. Rådet gjorde et skridt i den rigtige retning i december, og nu er det op til os kollektivt at tage det næste skridt, dvs. at vi meget hurtigt skal komme videre med forhandlingerne om og indgåelsen af en interinstitutionel aftale. Jeg har sagt det i flere måneder. Det er nødvendigt med en aftale mellem de tre institutioner, og det er tvingende nødvendigt med et godt samarbejde institutionerne imellem. Vi skal nu følge ordene op med handling.
I denne forbindelse vil jeg gerne have lov til i ganske særlig grad at understrege de foranstaltninger, der vedrører borgerskabet, navnlig kultur og ungdom. Der er brug for en ekstra indsats på dette område, hvis vi skal opfylde vores fælles forpligtelse til at bringe vores foranstaltninger tættere på vores borgere og sætte fokus på den europæiske dimension.
Den 1. februar forelægger Kommissionen et forslag til interinstitutionel aftale, som skal fungere som udgangspunkt for forhandlingerne. Som De ved, er der ud over spørgsmålet om ressourcer fortsat en række vigtige punkter, hvor Kommissionen har gjort brug af al sin indflydelse, der skal afklares. Vores ressourcer skal være mere fleksible og kunne mobiliseres hurtigere, der skal oprettes en globaliseringstilpasningsfond, og der skal indføjes en revisionsklausul. Kommissionen er af den opfattelse, at disse fleksibilitetsrelaterede elementer vil være af afgørende betydning for, at vi når frem til en aftale mellem de tre institutioner.
Vi skal i øvrigt arbejde sammen om at få vedtaget en række lovgivningsmæssige forslag, som omsætter den interinstitutionelle aftale til praksis, når den engang bliver vedtaget. Også der skal der gøres en indsats i Rådets grupper, Parlamentets udvalg og Kommissionens tjenestegrene. Det er en stor udfordring, vi ikke kan se igennem fingre med. Vi skal sørge for, at Unionen er klar til at gå i gang med arbejdet den 1. januar 2007. Hvis ikke vi er i stand til at overholde tidsfristerne, løber vi en alvorlig risiko for at blive forsinket med gennemførelsen af strukturfondene, som er afgørende elementer i et solidarisk, udvidet Europa.
Mine damer og herrer, for Europa byder det nye år på rige muligheder, men også på et tungt ansvar. Formandskabet kan regne fuldt og fast med Kommissionens støtte og samarbejdsvilje. For os er der en grundlæggende rød tråd mellem det østrigske formandskabs program og de mål, Kommissionen har stræbt efter, siden den blev indsat, navnlig dens strategiske målsætninger. Europa vil med sin kultur og sine værdier opleve fremgang, hvis det er i stand til at gøre fremskridt på tre områder på samme tid, nemlig økonomiske resultater, social samhørighed og bæredygtig forvaltning af dets ressourcer.
Hvis det skal lykkes, har Europa brug for et ægte partnerskab med samtlige aktører. Vi har brug for, at alle gør en indsats, så Europa kan frigøre hele dets potentiale. 
Hr. formand, vækst og job er det, der optager vores borgere mest. Vi må vise dem, at Europa kan give et troværdigt svar på det, der bekymrer dem. Forårsmødet i Det Europæiske Råd i marts bliver den første virkelige prøve på alle involveredes engagement i at gå videre i retning af økonomiske reformer og modernisering. Medlemsstaterne har formuleret deres nationale reformprogrammer. Kommissionen er ved at lægge sidste hånd på sin vurdering af disse programmer og vil rapportere til Det Europæiske Råd til foråret. Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet for dets støtte og ser frem til fortsat at arbejde tæt sammen med Dem om vækst- og arbejdspladsdagsordenen.
Den parlamentariske dimension af Lissabon-dagsordenen er ikke til pynt, men et afgørende element, når det gælder at fremme og sikre støtte til gennemførelse af de nødvendige reformer. På denne måde kan vi sige, at den reviderede Lissabon-dagsorden allerede har haft succes. Det er lykkedes den at skabe en fælles vision og en stærk enighed. Ingen bliver i fuldt alvor ved med at sætte spørgsmålstegn ved, at vi bør prioritere vækst med henblik på arbejdspladser. Det er nu på tide at virkeliggøre ordene og at forvandle visioner til handling. Det budskab, vi har behov for fra forårsmødet i Det Europæiske Råd, er, at Europa på en troværdig måde har forpligtet sig til at gennemføre strukturelle reformer og er besluttet på fuldt ud at udnytte sine muligheder for vækst og for flere og bedre arbejdspladser.
Derfor glæder vi os over det østrigske formandskabs villighed til at tilføre ny dynamik til drøftelsen af nogle af de forslag, som endnu ikke er gennemført, men som er nøglen til succes for Lissabon-strategien, herunder direktivet om tjenesteydelser. Etableringen af et velfungerende indre marked for tjenesteydelser er en afgørende mulighed for at frigøre Europas potentiale. Kommissionen vil samarbejde fuldt ud med formandskabet og Parlamentet om at søge politisk enighed mellem Rådet og Parlamentet om direktiver.
Jeg glæder mig over, at Parlamentet aktivt forbereder en afbalanceret tilgang, dvs. en tilgang, som vil anvende bestemmelserne i traktaten om handel med tjenesteydelser, samtidig med at den sikrer overholdelse af arbejds- og beskæftigelsesbetingelser for udstationerede arbejdstagere, og erkender de særlige forhold for tjenesteydelser af generel interesse.
Med henblik herpå tror jeg, at arbejdsmarkedets parter kan spille en afgørende rolle på europæisk plan. Vi vil opfordre dem til at yde et fælles bidrag til en afbalanceret og ambitiøs løsning for tjenesteydelsessektoren. Lad os være åbne omkring dette: Sektoren for tjenesteydelser og små og mellemstore virksomheder er de vigtigste jobskabere i Europa. De bør få den støtte, de fortjener fra de politiske ledere.
Fremskridt vedrørende den reviderede Lissabon-dagsorden må medtænkes i det arbejde, der må gøres efter mødet på Hampton Court. Det dækker afgørende områder som forskning og udvikling, universiteterne, demografiske forandringer, energi, ind- og udvandring, sikkerhed og Europas rolle i verden.
Kommissionen vil foreslå nye initiativer med henblik på forskning og uddannelse, forberedelse af etablering af et europæisk institut for teknologi, og fremme af gensidig sammenlignelighed og anerkendelse af kvalifikationer.
Vi vil fokusere debatten på demografiske ændringer og deres indvirkning på en mere rimelig balance mellem arbejde og liv. Vi vil også fremlægge en køreplan for ligestilling mellem kønnene, der vil overveje forskellige europæiske politikker for at se, hvordan de kan bidrage til at reducere kløften mellem kønnene inden for beskæftigelses- eller arbejdsløshedsbetingelser og tackle problemet med vold mod og handel med kvinder.
Vi vil forsøge at styrke effektiviteten af EU's forfølgelse af sine ydre mål og interesser ved at styrke sammenhængen i vores initiativer. Energispørgsmål bliver det, som dette formandskab først skal se på, og jeg vil gerne takke det østrigske formandskab for dets glimrende samarbejde under håndteringen af den nylige uenighed om gas mellem Rusland og Ukraine. Energispørgsmål vil fortsat være et dominerende tema på vores fremtidige dagsordener. Den krise, vi har haft for nylig, og de fortsat høje oliepriser har givet dem, der normalt modsætter sig og forhindrer skabelsen af en europæisk dimension for energipolitikken, en lærestreg og ligeledes alle dem, der altid modsætter sig en europæisk dimension i politikken.
Europa må have en forbedret og bedre koordineret energipolitik, baseret på princippet om diversificering af kilderne, forsyningssikkerhed og bæredygtighed. Længe før Hampton Court, hvor lederne helt klart betonede nødvendigheden af en ny holdning, annoncerede Kommissionen en grønbog om sikker, konkurrencedygtig og bæredygtig energipolitik. Vi forbereder også en serie nye initiativer om energieffektivitet og rene teknologier. Vi vil fortsætte den debat, der er indledt med handlingsplanen om biomasse, og supplere den med en meddelelse om biologisk brændsel.
Endelig vil vi fremlægge idéer om udvikling af et virkeligt paneuropæisk energimarked, så vi forøger samarbejdet med vores nabolande. Det er et eksempel på, at der ligger sund fornuft bag en fælles holdning, og ingen muligheder bør udelukkes.
Nationale ledere og borgere ser fornuften i en fælles sammenhængende europæisk politik. Det er nu, det er det rette øjeblik for de europæiske institutioner til at spille deres rolle ambitiøst og uden vaklen. Jeg ser frem til at arbejde sammen med Dem i de kommende måneder for at give den europæiske energipolitik form.
Det fører mig til et andet vigtigt punkt. Kommissionen har præsenteret bæredygtig udvikling som et overordnet mål, og sidste december forelagde den en meddelelse om revisionen af strategien for bæredygtig udvikling. Vi glæder os over, at det østrigske formandskab har valgt at sætte det øverst på listen. Det vil give den fremdrift, der er nødvendigt for at fuldende forberedelsen af en ny strategi for bæredygtig udvikling i EU. Kommissionens dokument er ambitiøst og konkret. Det indeholder en langsigtet vision for, hvordan man skal tage fat på spørgsmål som klimaforandringer, bevaring af naturressourcer, social udelukkelse og fattigdom i verden. Det formulerer klare og realistiske mål og procedurer for overvågning og kvantificering af fremskridtene. Det fremhæver, at man må prioritere det at inddrage alle, der har en interesse - ikke bare institutioner, men også erhvervsvirksomheder - i et reelt partnerskab. De regionale myndigheder og borgerne bør arbejde sammen om at opnå konkrete resultater.
Et andet spørgsmål, der fortsat vil stå højt på den europæiske dagsorden i de kommende måneder, er sikkerhed. Det glæder mig at se, at det østrigske formandskab prioriterer det samme som Kommissionen inden for området frihed, retfærdighed og sikkerhed.
Det, som vi i fællesskab må prioritere, er at omsætte hjælpeprogrammet til praktiske foranstaltninger.
Med hensyn til ind- og udvandring vil vi fortsætte den debat, der er iværksat gennem den politiske plan om lovlig ind- og udvandring, der blev vedtaget i december 2005, og stille forslag om lange opholdstilladelser for personer, der trænger til international beskyttelse.
I dette halvår vil vi også fremlægge en grønbog om narkotika og det civile samfund, et forslag om hvilke love, der kan anvendes i forbindelse med skilsmisse, og en grønbog om konflikten mellem forskellige love inden for området ægteskabelige formuerettigheder. Kommissionen vil fremlægge den første gennemførelsesrapport om Haag-handlingsplanen. Vi ser frem til at gøre væsentlige fremskridt i disse vigtige sager under det østrigske formandskab.
Et sidste højt prioriteret punkt, jeg ønsker at kommentere, er forbindelserne med vores naboer. Året 2006 vil blive en afgørende periode. Til foråret vil Kommissionen endnu en gang se på de fremskridt, der er gjort af Bulgarien og Rumænien med forberedelsen af tiltrædelse, og vurdere, i hvilken grad de er parate til at tilslutte sig Unionen.
Vedrørende det vestlige Balkan glæder vi os over de prioriteringer, det østrigske formandskab har foretaget. Siden 2003 har Balkanlandene haft et klart europæisk perspektiv. Denne proces er kritisk, hvis man skal sikre fred og stabilitet i Europa. Kommissionen tillægger en omhyggelig overvågning af situationen i regionen og dennes forhold til Unionen stor betydning. Det er grunden til, at vi har besluttet personligt at besøge regionen i de kommende uger.
Europa har også brug for at forberede sig på at tage et større ansvar i Kosovo. Efterhånden som drøftelserne af Kosovos fremtidige status når et kritisk stadium, må EU vise, at den er i stand til at yde et konkret bidrag til et kompliceret og ømtåleligt spørgsmål.
Sidste år igangsatte stats- og regeringscheferne en tænkepause vedrørende Europas fremtid. Borgerne, det civile samfund og de politiske aktører udtrykker og drøfter deres synspunkter, forventninger og idéer. Kommissionen spiller fuldt ud sin rolle ved at gennemføre plan D for demokrati, dialog og debat. Det glæder mig at kunne rapportere, at medlemmerne af Kommissionen i alt har aflagt 68 besøg i nationale parlamenter i løbet af 2005 for at forklare vores politik og dens øgede værdi for de europæiske borgere, og for at lytte, for en dialog drejer sig ikke bare om at forklare. Den drejer sig også og frem for alt om at lytte til det budskab, borgerne giver os. Europa-Parlamentet lægger sammen med de nationale parlamenter sin vægt bag denne debat. Kommissionen er parat til at samarbejde fuldt ud omkring dets initiativer.
Europæiske ledere før os har været parate til at drømme om, hvad der kunne ske. De havde modet til at være tro mod deres europæiske overbevisning. De åbnede en vej til forsoning og fremskridt for Europa, som ingen havde taget før. I dag nyder vi godt af denne arv og af deres forudseenhed. Men i en tid, hvor fortidens resultater og nutidens frihed så let bliver negligeret, kan vi ikke tage fremtidens politiske samtykke for givet. Det må fortjenes.
Min vision for et stærkere Europa, der danner en solid politisk, økonomisk, og social ramme om vores borgere, er et Europa, der er baseret på kultur, et Europa baseret på fælles værdier. Det er et Europa med demokrati, ansvarlighed og gennemskuelighed. I vores nutidige urolige verden har vi mere end nogensinde brug for en stærk Europæisk Union, en Europæisk Union, der fremmer sikkerhed, menneskerettigheder, og respekt for lov og orden.
I forlængelse af Det Europæiske Råd i juni vil Kommissionen se på de foreløbige resultater af den offentlige debat og af drøftelserne under plan D. Vi agter også, efter anmodning fra det østrigske formandskab, at foreslå en dagsorden til yderlige debat og aktion på europæisk niveau. Det vil danne grundlag for, at stats- og regeringscheferne kan fastlægge vejen frem for Unionen med en fornyet forpligtelse til at omsætte vores fælles mål til handling.
Unionens vigtigste aktiv er en kerne af fælles værdier og en rig kultur, der bør inspirere vores overvejelser af fremtiden for Europa. Institutionerne er naturligvis vigtige, men de er instrumenter til at nå vores mål med, og vi bør ikke glemme de vigtigste mål for vores projekt. Vi har behov for at skaffe os beslutsomt lederskab og en styrket enighed for sammen at føre Europa fremad. Vi må koncentrere os om det væsentlige. Vi må koncentrere os om resultater. Vi må kommunikere vores fælles mål i klare ord, som giver mening.
Jeg vil slutte med at sige, som jeg fortalte kansler Schüssel, da jeg og andre kommissærer besøgte ham i Wien, at jeg synes, at det var en storslået beslutning af det østrigske formandskab at vælge alle de smukke og strålende farver i Europa som logo. Jeg mener, at det nu er på tide, at vi afskaffer de grå og sorte kulører og insisterer på muligheden for en sådan forskelligartethed i Europa, og at vi benytter dette vigtige halve år under det østrigske formandskab til at vise vores fornyede engagement i et Europa, der tilhører fremtiden og tror på denne fremtid.
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, vi har store forventninger til Dem, hr. rådsformand, fordi Europa, som De selv sagde, har brug for tillid og fremskridt. Når vi har disse store forventninger til Dem og Deres formandskab, så er det ikke helt abstrakt, men fordi vi har begrundet håb om, at De vil udføre Deres opgave fornuftigt, dvs. ambitiøst, men også realistisk. Jeg husker tydeligt, da Østrig havde formandskabet i 1998. Hos de ansvarlige i Deres land og især hos Dem finder vi overbeviste europæiske idéer, som ikke kun er retorik, De engagerer Dem for Europa. Og De er kompetent. Jeg tror, at vi med denne kombination ved slutningen af Deres formandskab forhåbentlig kan sige, at det var et succesrigt formandskab. Det er ganske vist for tidligt endnu, men forudsætningerne er gode.
De nævnte et begreb, som efter min mening er det centrale begreb for Europa. Det er borgernes tillid til de europæiske institutioner, men også - og det er det grundlæggende - regeringschefernes tillid til hinanden. Her håber jeg virkelig, at det vil lykkes for Dem at præsentere Det Europæiske Råd og regeringerne som et afgørende organ, som i fællesskab vil arbejde for at bringe Europa fremad, og at ikke hver enkelt regeringschef vil se sine tilsyneladende nationale interesser, og Europa dermed vil gå i hundene. Vi må begynde at handle for Europa på grundlag af tillid i Det Europæiske Råd.
Vi i Europa skal vide, at uden Europa vil der ikke være noget svar på de store udfordringer. Europa er ikke svaret på alle udfordringer, men uden Europa bliver der ikke noget svar på de store udfordringer. Kommissionsformanden har sagt, at de europæiske institutioner er et middel til at nå målet. Ja, det er sandt! Og det betyder, at vi har brug for de europæiske institutioner, så nogle regeringer ikke tror, at de skal udstikke kursen for Europa. Det gælder ikke kun for de store lande. I PPE-DE-Gruppen er vi modstandere af et Europa, der er domineret af de store lande. Men vi siger også, at når vi så sent som i går eller i forgårs hørte fra den nederlandske udenrigsminister, at den europæiske forfatning var død, så er det netop et sådant krav på dominans, om at alle andre europæere skal rette sig efter dette land. Derfor vil vi ikke acceptere det.
De talte om beskæftigelse, økonomi og vækst. Vi understreger alt det, De sagde, men når vi taler om støtte til middelstanden, så handler det ikke om subsidier. For middelstanden handler det om aflastning, om skattemæssig og bureaukratisk aflastning. Hvis vi kan opnå det med europæiske og nationale rammebetingelser, så kan der også skabes arbejdspladser. Derfor mener vi, at de små og mellemstore virksomheder skal være i centrum for vores erhvervspolitiske overvejelser.
Det betyder naturligvis også, at vi siger ja til en europæisk lovgivning, også med hensyn til tjenesteydelsesdirektivet. De talte om åbning og beskyttelse. Det er netop den balance, som vi skal finde. Det arbejder vi for i Europa-Parlamentet, og jeg håber, at det vil lykkes os at finde en acceptabel løsning under førstebehandlingen i februar.
Det glæder mig, at den socialdemokratiske kollega er enig, men jeg ville aldrig formaste mig til at tale for hans gruppe. Det gør han selv om lidt.
Når vi taler om tjenesteydelsesdirektivet, siger jeg også, at uden et indre marked i Europa vil Europa stå svagt, når det gælder om at håndtere de store problemer i forbindelse med globaliseringen. Derfor har vi brug for det indre marked i Europa som et svar på globaliseringen.
Med hensyn til forfatningen beder vi Dem opstille en køreplan, så vi ender med at nå til et resultat i dette spørgsmål, som alle lande i EU kan støtte, fordi vi - det siger jeg for PPE-delen i vores gruppe - er dybt overbevist om, at vi har brug for forfatningen.
Min sidste bemærkning gælder energispørgsmålet. Naturligvis handler energispørgsmålet også om vores egen forsyning, om os selv og om vores velstand. Men vores velstand er i sidste ende intet værd, hvis ikke den bygger på demokrati. Derfor vil vi ikke tillade, at et land, som er medlem af G8, fastsætter forskellige priser for lande som Ukraine, som er demokratier, og lande som Hviderusland, som regeres af en skrækkelig diktator, som får billigere gas. Det vil vi ikke være med til, vi vil være advokat for alle vores naboer på grundlag af en fornuftig social udvikling, på grundlag af demokrati, retsstat og menneskeværdighed. Det ønsker vi Dem held og lykke med.
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. forbundskansler - alene titlen har for en tysk socialdemokrat en vis nostalgisk charme - jeg har lyttet meget opmærksomt til Dem, og jeg må sige, at Deres tale er imponerende, især hvad formen angår. Når man lytter til Dem, får man indtryk af, at det er rigtig sjovt at sidde i Det Europæiske Råd, det er rigtig dejligt at være formand for Rådet, det er en rigtig elegant aktivitet. Men skinnet bedrager, som De selv bittert har måttet erfare og også ved. Derfor vil vi se lidt nærmere på Deres rolle som formand for dette Råd og de resultater, som dette Råd har præsenteret for os, og vi vil også vove at sammenligne det, som De har beskrevet som de nødvendige perspektiver for Deres rådsformandskab, med den finanspolitiske virkelighed, som man må stille disse perspektiver op over for.
Men først vil jeg gerne sige, at De bagefter endnu en gang må forklare mig, hvad nytårskoncerten har at gøre med, at der blev lukket for gassen i Rusland. De sagde, at næppe havde dirigenten ved nytårskoncerten løftet taktstokken, før de skruede ned for gassen. Og værre endnu, De sagde, at da koncerten var slut, lukkede de helt for den. Ved lejlighed må vi tale om, hvilken sammenhæng der er mellem nytårskoncerten og gasleverancerne til Europa.
Hr. forbundskansler, De nævnte tre perspektiver. De sagde, at borgerne i Europa vil have vækst og arbejdspladser. Det har De ret i. Vækst og arbejdspladser! Og borgerne i Europa ønsker ikke, at hr. Solana og fru Ferrero-Waldner må gå rundt med hatten, når vi med vores aktiviteter vil stabilisere Gazastriben, når vi vil bidrage til fred i Mellemøsten, når vi vil virke stabiliserende i de truede regioner i verden. Det er helt sikkert også rigtigt, at vi har borgerne i Europa på vores side, når det, der blev vedtaget i søndags i Wien, bliver fremført, nemlig en effektiv kamp mod terror, et effektivt europæisk politi, som kan bistå de nationale politistyrker i kampen mod den organiserede kriminalitet. Med disse initiativer vinder vi helt uden tvivl borgerne for det europæiske projekt. Og det var grunden til, at Europa-Parlamentet i sine finansielle overslag, i Böge-betænkningen, især fokuserede på mere vækst og beskæftigelse, større sikkerhed internt i Europa og større sikkerhed i verden gennem Europa i sine finansielle forslag.
Lad os prøve at sammenligne vores forslag med det, som De vedtog i Rådet i december - også De, hr. Schüssel! Til vækst og beskæftigelse i forhold til Europa-Parlamentets tal - minus 35 milliarder! Til indre sikkerhed, effektivitet i politiets samarbejde - minus 7,8 milliarder! Til den internationale politik - minus 12,8 milliarder! De har med Deres egen stemme skåret massivt ned på alle de områder, som De her beskriver som fremtidsopgaver for Deres formandskab. Og det er netop det, der er Europas krise. Deres løfter i Rådet og de manglende gerninger senere hen, det er Europas krise!
Hr. kommissionsformand, jeg henvender mig til Dem. Jeg forstår Dem ikke, det må jeg virkelig sige. De opmuntrede med stort bifald i Parlamentet det britiske rådsformandskab til at gå i netop den retning, som jeg lige har beskrevet, og som er vores fælles retning. Og De krævede endnu flere penge i Deres budgetforslag. 1.022 milliarder euro krævede De i Kommissionen som nødvendige finansmidler i de næste syv år for at kunne løse disse opgaver. 862 milliarder blev resultatet, det er en forskel på 160 milliarder, som De betegner som en stor succes. Det forstår jeg ikke! Vi ønsker enighed, hr. Schüssel! Vi ønsker, at Europa bliver gjort effektivt. Det behøver ikke nødvendigvis altid ske med flere penge. Hvis der ikke kan mobiliseres flere penge, så accepterer vi det. Men så skal strukturerne for udgifterne organiseres således, at de mål, som De beskrev, bliver nået. Hvad vi har opnået, er, at budgettets struktur bibeholdes. Der ændres heller ikke ved, at vi nu ud over Pytagoras' læresætning også har Blairs læresætning. Man burde faktisk indstille Tony Blair til nobelprisen i matematik. Et beløbs bremsede vækst er lig med beløbets reduktion - fantastisk!
Da vi nu befinder os i Mozart-året, har jeg tænkt på, at det, som Rådet præsenterer for os, egentlig beskrives ganske godt af Osmin. I Osmins arie i Mozarts vidunderlige opera fremsiger Osmin et citat, som virkelig passer på Det Europæiske Råd: "Jeg kender udmærket jeres lumskheder, jeres rænker, jeres finter, jeres farcer."
Men Europa-Parlamentet må tilføje hans næste sætning: "I skal stå tidligt op for at lure mig, jeg har også forstand."
Europa-Parlamentet er rede til sammen med Dem at stræbe efter de mål, De beskrev, men med de nødvendige midler og de nødvendige strukturer. Lad os forhandle det sammen! Og, hr. kommissionsformand, ja, De har ret. Europa har brug for mindre gråt, Europa har brug for mindre sort, Europa har brug for mere rødt!
Graham Watson,
   Hr. formand for Rådet, De siges at være dygtig til at tegne og til bjergbestigning. De har tegnet et klart billede af Deres formandskab for os og skitseret omridsene af Deres tinder.
Deres vigtigste opgave i disse seks måneder bliver at nå til enighed med Parlamentet om Unionens udgiftsplaner for de kommende syv år. Som en af dem, der støtter forsøget på at beskære budgettet, har De spændt ben for Unionen ved at give den dens laveste formåen indtil nu. Dette budget vil ikke engang leve op til de krav, Europas ledere stiller, for slet ikke at tale om borgernes ambitioner. Derfor vil Den Liberale Gruppe i dag stemme for at forkaste den handel, som hr. Blair har formidlet.
Hvis De skal genopbygge tilliden til det europæiske projekt, må De overbevise europæerne om, at EU arbejder for at tjene deres interesser. Erasmus er et af vores mest synlige og succesrige projekter, og alligevel søger Rådet at beskære budgettet for de unge. Airbus-projektet er en triumf for de fælles bestræbelser, og alligevel bliver der ikke penge nok til forskning og udvikling for at gentage det. Vi stoler på, at Rådet vil vise villighed til at arbejde sammen med Parlamentet om at omdirigere penge mod højt prioriterede områder som forskning og udvikling.
Hvert år bliver der givet store beløb for lidt ud, eller de bliver trukket tilbage på områder som landbruget eller strukturfondene. Disse beløb bør beholdes til højt prioriterede EU-opgaver, ikke refunderes til medlemsstaterne. Ligeledes bør budgettet baseres på den faktiske procent af bruttonationalproduktet snarere end på det nominelle tal. Hvis væksten bare er 0,5 % højere end forudset, vil 1,045 % af bruttonationalproduktet f.eks. svare til næsten 16 milliarder euro mere. Hvis Lissabon-dagsordenen virkelig skal få held til at gøre os mere konkurrencedygtige, så bør det tal være endnu større. Kan vi stole på, at De vil undersøge idéer som disse med henblik på den interinstitutionelle aftale?
Den Liberale Gruppe ser frem til at arbejde sammen med Dem om større økonomisk konkurrencedygtighed og flere arbejdspladser. De har beskrevet dette som den mest påtrængende opgave for den europæiske politik. Men det betyder at benytte de muligheder, som EU byder, ikke at vige tilbage under pres fra protektionisterne.
I en større Union vil Wiens porte ikke længere være under belejring, ej heller vil Deres måde at leve på være truet af Den Europæiske Domstol.
Hr. rådsformand, 2006 er det europæiske år for arbejdstagernes mobilitet. Hvor ironisk da, at De - for første gang i EU's historie - søger at forlænge overgangsordninger, der hindrer den frie bevægelighed af arbejdstagere inden for Unionen.
Den Liberale Gruppe afviser et Europa i to etager, hvor borgerne i de ny medlemsstater bliver behandlet som andenklasses. Desuden trænger Europas iværksættere til al den kompetente assistance, de kan få, når der ikke er enighed om indvandring.
Var det ikke den berømte østriger Simon Wiesenthal, der sagde, at frihed ikke er en gave fra himmelen, men at man må kæmpe for den hver dag? Det er Den Liberale Gruppe enige i. Og vi stoler på, at De vil holde fast i vores forpligtelse over for individuelle rettigheder og menneskerettigheder i en verden, hvor de i stigende grad bliver trådt under fode.
Lad os sikre, at Det Europæiske Observationsscenter for Racisme og Fremmedhad i Wien bliver et fuldt udviklet menneskerettighedsagentur.
Og lad os presse på for en verdensomspændende dialog om menneskerettighederne, så vi kan gøre noget ved demokratiets død i Rusland, de lænker, der bliver lagt på friheden i Kina, og hykleriet hos en amerikansk præsident, der dræber pakistanske landsbybeboere i demokratiets og civilisationens navn.
Jeg tror, at Østrigs formandskab kunne gøre Europa og verden en tjeneste.
Hvis De holder fast i det løfte om gennemskuelighed, som blev aflagt i december, og begynder at holde offentlige rådsmøder, vil borgerne bedre forstå Unionen.
Hvis de kan genopdage "ånden fra Pörtschach" fra 1998 og formulere en positiv dagsorden for, hvad der skal gøres, vil Den Liberale Gruppe bifalde Deres anstrengelser.
Hvis De arbejder sammen med os og Deres kolleger om at få forfatningsdebatten tilbage på sporet, vil De blæse nyt håb ind i Unionens anliggender.
Vi ønsker Dem mod og evne til at gennemføre dette i de kommende måneder.
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   Hr. formand, kære kolleger, højtærede formænd, min nabo mindede mig om, hr. formand, at De spiller ishockey. Derfor vil De sikkert også tilgive mig et par tacklinger.
Ærlige vil vi alle sammen være, pålidelige er alle i forvejen, det er klart. Min ven Albert Einstein sagde følgende til mig om kvanteteori: "Hvis det vigtige er det rigtige spørgsmål, skal du altid forsøge at finde ud af, hvad der bliver fortiet i spørgsmålet, for det er det vigtige i sidste ende." Derfor følger jeg Einstein, og jeg vil sige til Dem, at naturligvis er De en ærlig mægler, og alle skal organisere deres energi, som de vil. Problemet er, hvad vi skal prioritere inden for forskningen. Vil vi prioritere den gamle energi, som kaldes kerneenergi, eller vil vi prioritere forskning inden for a) vedvarende energi og b) brint, udvundet med solenergi? Begge dele samtidig kan ikke lade sig gøre. Altså enten vand eller kul, men begge dele går ikke. De kan have smør, eller De kan sælge smør. De bliver nødt til at fortælle, hvad De selv vil, og ikke bare sige, at De vil alt det, som de andre også vil.
Med hensyn til middelstanden er jeg enig med Dem, men på et eller andet tidspunkt må man også træffe en beslutning her. Vi siger ja til fleksibilitet, men også til sikkerhed. Det går ikke, at vi organiserer et samfund, hvor de, som har vanskeligheder med fleksibiliteten, også skal betale usikkerhedens pris. Det betyder, at vi må beslutte os for et system, hvor fleksibilitet og sikkerhed er sikret. Det sagde De ikke.
Så siger De, at vi har brug for et marked i Europa. Skønt! Det går vi også ind for. De talte også om tjenesteydelsesdirektivet. Interessant nok var der imidlertid en ting, som De og Deres kollega Hans-Gert Poettering ikke sagde, og som jeg gerne vil høre. Hvad med oprindelseslandsprincippet? Ingen sætter spørgsmålstegn ved tjenesteydelsesfriheden i Europa. Det, vi sætter spørgsmålstegn ved, er, at oprindelseslandsprincippet vil betyde, at den sociale retfærdighed i de enkelte medlemsstater bliver ødelagt. Er De for det, eller er De imod? Det sagde De ikke noget om. Det er problemet med den sociale retfærdighed. Der ser man, at der er forskel på højre og venstre i Parlamentet.
Så kommer vi til væksten. De nævnte med rette kvalifikationerne. EU har naturligvis ikke ansvaret for uddannelsen, men EU kan udbrede de velfungerende metoder. Jeg vil gerne langt om længe se et formandskab, som sammen med Kommissionen undersøger uddannelsesvæsenet i Europa og derefter ligesom den neoliberale organisation OECD konstaterer, at det tyske og det østrigske system er elendige, fordi de simpelthen ikke sikrer lighed. Det er ikke Cohn-Bendit, der siger det, det gør OECD i PISA-undersøgelsen. Vi må langt om længe forstå, at det såkaldte tyske præstationssystem er en skandale. Det bør vi få undersøgt på europæisk niveau.
Lad os gå videre til det, som De ikke sagde, hr. formand. Jeg har et spørgsmål til den europæiske livsmodel. Den europæiske livsmodel betyder jo europæisk ret. Er det muligt, at der findes institutioner i denne verden, især CIA, som i Europa bevæger sig i et retligt rum, som ikke har noget at gøre med den europæiske livsmodel? Hvilket bidrag vil formandskabet yde til at støtte Europa-Parlamentets og Europarådets undersøgelsesudvalg og for endelig at gøre det klart for amerikanerne og alle i denne verden, at Europa ikke er et område, hvor enhver imperial magt kan gøre, hvad den vil? Og jeg vil også gerne høre, hvilke konflikter Europa er parat til at vove for at forsvare den europæiske livsmodel. Som De ser, har min ven Einstein ret. Der er meget at undersøge, når der er nogen, som ikke taler om visse ting.
Francis Wurtz,
   Hr. formand, hr. Barroso, hr. Schüssel, Deres formandskab starter med fuld fart. Parlamentets mulige anfægtelse af direktivet om liberalisering af havnetjenester, heftige protester mod forslaget til finansielle overslag på Det Europæiske Råd. Det er et minefelt, De går ind i. God arbejdslyst! Flere af Deres forgængere har på seks måneder set dem selv gå fra at være strålende selvsikre til at være ynkeligt magtesløse. De indleder Deres formandskab med større beskedenhed, og det tror jeg, De gør ret i. Jeg vil blot dvæle ved en enkelt passage i Deres memorandum, hvor De i afsnit 8 skriver følgende om forhandlingerne om forfatningstraktaten: 
 Vi bestræber os på atter at give større plads til borgernes bekymringer, som på baggrund af globaliseringen drejer sig om at bevare den europæiske livsmodel. Det drejer sig om på ny at styrke tilliden til EU's politiske beslutningstagere. 
 Det er lige nøjagtig dér, problemet ligger, men med den nuværende stemning med borgernes uvilje mod de europæiske institutioner er ord ikke længere nok. Der skal konkret, synlig og overbevisende handling til. Som en af vores berømte forfædre sagde: (om buddingen dur, viser sig først, når den spises). I den forbindelse kan jeg for øjeblikket ikke se nogen mere udtryksfuld handling end en klar, offentlig opfordring til at forkaste eller definitivt tilbagetrække forslaget til direktiv om tjenesteydelser og enhver anden tekst, der er baseret på de samme liberale principper.
Sidste torsdag havde min gruppe samlet over 200 sociale aktører fra hele Unionen i Bruxelles, lige fra formandssekretæren for Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation til repræsentanter for det sociale forum i Polen og Rumænien samt en lang række lokalt, regionalt og nationalt folkevalgte personligheder for at drøfte, hvilken fremtid hr. Bolkesteins emblematiske tekst har. Alle var klart imod Kommissionens tekst, der af EFS f.eks. blev kaldt yderst farlig.
Hr. Schüssel, i oktober sidste år bemærkede De selv i Hampton Court den fænomenale måde, hvorpå dette direktivforslag vakte voldsom modstand i de fleste af vores lande, så snart vores medborgere fik kendskab til forslagets indhold. "Vi kan ikke redde det, vi må trække det tilbage", skulle De have sagt ifølge flere åbenmundede kilder. Det er efter vores opfattelse den rigtige vej at gå, men ikke for at vende tilbage med en ny version med små ændringer, et Bolkestein II, som en af lederne af ATTAC beskrev det på mødet sidste torsdag.
Denne sag har i virkeligheden afsløret det, som flere og flere europæere ikke længere vil have, nemlig konkurrencen mellem arbejdstagerne og dens følger, nedjusteringen af de sociale landvindinger og rettigheder. Det er den selvsamme logik, som hele Unionens havnearbejdere inden for alle fagforeninger afviser. Det samme gælder arbejderne i den yderst symbolske Vaxholm-sag i Sverige, og vi hører om andre lignende tilfælde i f.eks. Finland, Skotland og Irland.
Gennem årene er vi i det skjulte gået fra europæisk konstruktion via harmonisering af de nationale lovgivninger, altså via politiske indgreb, via afstemninger, som skulle hjælpe med at harmonisere i opadgående retning, til markedsintegration, dvs. integration via konkurrence ud over alle grænser, hvor den naturlige harmoniseringsretning er nedadgående.
Hr. formand, De vil ikke kunne vinde europæernes tillid uden at bryde klart med denne liberale logik, således at det bliver arbejdstagerne og borgerne, der kommer i centrum for det europæiske projekt, og ikke markedet. Det er først og fremmest i dette lys, Deres formandskab vil blive bedømt om seks måneder.
Roger Knapman,
   Hr. formand for Rådet, hr. Blairs formandskab og bidrag til euroskepticismen var så vidunderligt, at vi havde håbet på en gentagelse i et halvt år mere, men sådan skulle det ikke være. Men jeg kan forsikre Dem om, at De er vores andet valg. Vi er Dem meget taknemmelig for Deres tanker om, at forfatningen på en eller anden måde ikke er død, men formentlig bare sover. Formentlig tror De, at den når som helst kan komme til live igen, hvilket ifølge pressen skræmte selv Barroso op af hans lange tænkepause.
Så fortsæt så godt, De kan! Skidt med, at 70 % af Deres egen befolkning i Østrig ikke bryder sig om den måde, De har talt på her til formiddag. Skidt med, at to tredjedele af den britiske befolkning ikke kan se nogen fordel ved at forblive en del af dette fupparlament. Skidt med nej'et i Frankrig, og skidt med nej'et i Holland. Fra Deres ophøjede stilling vil Deres foragt for demokratiet blive noteret, og, er jeg sikker på, bifaldet i mange dele af Parlamentet.
I mellemtiden er det, på et mere banalt plan, ved at blive en temmelig dyr klub at være medlem af. Skidt med, at hr. Blair i denne tid, hvor man viser god vilje, kommer og bidrager med 7 milliarder britiske pund, så den, der ønsker at efterfølge ham, nu vil have en nationalpatriotisk "Storbritannien-dag" til at forsøge at råde bod på skaden på det britiske folks anseelse. Vi har en forøgelse af budgettet på 63 % over syv år, og direktivet om arbejdstid skal indføres, så vi kan ikke engang skabe denne rigdom.
Sikken herlig dagsorden! Og for alle dem, der kom fra Østeuropa i håbet om at få penge, må jeg sige: Desværre, der er ikke sendt nogen check! 
Cristiana Muscardini,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, vi tror på, at formandskabet holder sine løfter og genskaber det, som vi har talt om, nemlig borgernes tillid til EU og Europa, der som bekendt har brug for en fælles udenrigspolitik, men også - og med det samme - for en saltvandsindsprøjtning til den økonomiske politik, som desværre mangler i dag, når det gælder de ufravigelige krav om at styrke konkurrenceevnen og ikke miste de sociale rettigheder, der ligger til grund for selve EU's eksistens.
EU skal genfinde styrken og viljen til at få EU-institutionerne og borgerne til at samarbejde. I dag er det eneste, som vi virkelig har til fælles - og det er kun i 12 lande - den monetære politik, som reelt besluttes af Centralbanken, uden at der finder tilstrækkelige politiske drøftelser sted med de andre institutioner. Det er også noget, som vi bør tale om.
Vi bifalder det østrigske formandskabs indsats for at bane vej for traktaten igen. Vi håber, at dette sker med de nødvendige passager for at gøre den mere enkel og gennemførlig, og at man ser bort fra ønsketænkning og utopi, der ofte er i strid med den virkelighed, som vi skal forholde os til. Det er nødvendigt, at vi er i stand til forudse fremtiden på en realistisk måde, og at vi ikke bare forstår at håndtere nutiden. I indsatsen for et mere forenet Europa, hvor de forskellige institutioners beføjelser er bedre defineret, og som er mere aktivt og tættere på borgerne, skal vi samle vores kræfter og beslutsomt se på tre spørgsmål mere, nemlig indvandringen, energiplanen og miljøet.
Hvad indvandringen angår, har vi brug for en fælles politik, og det har vi både for at tage den humanitære situation op og for at imødegå risikoen for international terrorisme, som ofte kommer ind i EU med indvandringsstrømmene. Kun hvis tredjelandsborgerne - uanset hvor de kommer fra - respekterer vores landes love og forfatninger, opnår vi en civil og frugtbar sameksistens, som skaber en sand integration.
Uden energi er der ingen udvikling, og et energispild gør ubodelig skade. I energispørgsmålet må der ikke ses bort fra spørgsmålene om sikkerhed, bortskaffelse og beskyttelse af miljøet som et fælles gode og en betingelse for selve vores overlevelse. Problemerne i forbindelse med klimaændringerne har endnu ikke været genstand for et aktivt engagement fra medlemsstaternes finansministres side, selv om disse klimaændringer har omfattende økonomiske konsekvenser.
Vi håber, at man under det østrigske formandskab også vil se finans- og budgetministrene arbejde med dette problem, og at de tager højde for omkostningerne i form af menneskeliv, bolig, landbrug, landskabsplanlægning og genopbygning, som verden måtte betale efter de seneste katastrofer.
En fælles miljøpolitik er en nødvendighed i EU, og det er nødvendigt, at EU har en sådan politik over for resten af verden, da det også hører med til de forpligtelser og målsætninger, som vi satte os i forbindelse med konventets udarbejdelse af traktaten.
Vi sætter pris på formandskabets opmærksomhed på handelspolitikken og naboskabspolitikken. I naboskabspolitikken skal der være fokus på overholdelsen af EU's . Her tænker jeg på de upræcise - for ikke at sige ukorrekte og forkerte - udtalelser, som en repræsentant for den kroatiske regering kom med for nylig. Hvad handelspolitikken angår, skal vi huske at bede om respekt for menneskerettighederne de steder, hvor de ikke bliver respekteret. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, det er en munter formiddag. Lad os fortsætte på denne måde! Ligesom mange andre borgere er også jeg overbevist om, at det ville gå bedre i Europa, hvis De i formiddag sad på den anden side og var formand for Kommissionen og ikke blot formand for Rådet for en kort periode. På Deres meget begrænsede tid kan De ikke udrette mirakler, men De kan godt sætte et par fingeraftryk. Energi, subsidiaritet, og også hvad finanserne angår, kan De gøre noget. Men lad Dem ikke vildlede af dem, som historisk dokumenterbart ikke har forstand på penge. Tro ikke, at man med flere penge automatisk kan opnå noget bedre! Pengene er der jo. Vi har jo 112 milliarder euro. Spørgsmålet er bare, hvad man skal bruge dem til. De sagde selv, hr. forbundskansler, at det vigtigste er spørgsmålet. De sagde selv, at der skal skabes tillid. Gør det! Bliv konkret! Fortæl, hvem der får hvad, hvem der betaler hvad af de europæiske kasser.
Hvor mange euro har den indflydelsesrige bank- og mediemand Christian Konrad og hans venner indtil videre fået i støtte, f.eks. til jagtområder? Hvor mange euro får delstatsregeringschef Erwin Prölle, hans venner og hans slægtning, landbrugsministeren, i direkte subsidier? Er det rigtigt, at der alene i Østrig er 427 indflydelsesrige landmænd, som næsten udelukkende står Deres parti nært, som hvert år får mere end 72.000 euro i direkte støtte? Listen kan fortsættes. Hvordan forholder det sig med Danone og Frankrig? Hvordan ser det ud med Müller-Milch og Tyskland? Hvordan ser det ud på det offentligtretlige område? Luk dørene op! Gør det helt gennemsigtigt, hvem der får hvad. Gør rådsmøderne gennemsigtige, så vi ved, hvordan sådanne beslutninger bliver truffet. Se også på den østrigske statsradio ORF, når det gælder om at genskabe tillid. Hvad laver chefredaktør Werner Mück der? Hvad gør de andre undergivne, som hele tiden arbejder der? Det indebærer chancer. Udnyt dem! Lav Dem selv om! Sæt punktum for tavshedens tid i den østrigske indenrigspolitik. Gør Dem selv til en europæisk oplysningsmand! Det vil mange millioner borgere takke Dem for. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, hjertelig velkommen som formand for Rådet i Europa-Parlamentet. Det er ikke kun vi østrigere, som glæder os over, at Wolfgang Schüssel har overtaget formandsstolen. Deres prioriteringer og Deres politiske principper er vores prioriteringer. I Europa-Parlamentet sidder vi i modsætning til de nationale parlamenter i en halvcirkel, fordi vi har brug for hinanden. Tak for opfordringen til at arbejde sammen med hinanden i stedet for overfladisk at modarbejde hinanden og arbejde ved siden af hinanden og den daglige politiks individuelle profileringsforsøg. Denne tale var velgørende anderledes end det, vi har hørt i de sidste måneder.
Denne nye opfordring forudsætter imidlertid også gensidig respekt, vilje til at komme hinanden i møde, stole på hinanden og indgå kompromiser med hinanden. I bogen , hvor De selv har skrevet om samarbejdsstrategi, siger Kofi Annan: "Vi har ikke brug for flere løfter. Vi må begynde at indfri de løfter, vi allerede har givet." Jeg ser Deres tale under dette motto. Derfor siger vi ja til at styrke middelstanden. Men vi siger nej til en nedskæring på 70 % på rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation for SMV'er. Vi siger ja til uddannelse, og derfor må vi sige nej til en nedskæring på 40 % på dette område. Vi siger ja til et gennemsigtigt, borgernært, demokratisk, parlamentarisk, socialt, stærkere Europa. Men derfor må vi udfolde den europapolitiske debat og inddrage borgerne. Vi siger ja til tjenesteydelsesdirektivet. Lad os gøre det til den sociale markedsøkonomis visitkort! Vi siger ja til et fælles EU. Lad os fortsætte med at udvikle det til en politisk union, og lad os styrke den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik! Vi må gå hinanden i møde, for vi har mange opgaver foran os. Lad os tage fat! 
Hannes Swoboda (PSE ).
   -Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. forbundskansler, De sagde egentlig forholdsvis lidt om den fremtidige udvidelse, selv om det er et af de centrale punkter for det østrigske rådsformandskab, dels med hensyn til Bulgarien og Rumænien og dels med hensyn til forberedelsen af de næste skridt i Sydøsteuropa. Med hensyn til Bulgarien og Rumænien vil jeg minde Dem om Rådets løfte om indgående at drøfte med Parlamentet, om tiltrædelsen kan ske i 2007, hvad jeg håber, eller først i 2008. Vi forventer, at formandskabet overholder forpligtelsen til at konsultere os i denne sag.
Hvad Sydøsteuropa angår, så betragter jeg denne region som et meget vigtigt punkt. Sig til Deres kolleger i Rådet, at det ikke handler om at optage disse lande i EU fra den ene dag til den anden, men at det tværtimod handler om at opretholde visionen og muligheden for tiltrædelse, så de unge mennesker i denne region kan se en mening med at blive i deres region i stedet for at udvandre og udtynde området. Der er mange prøver, der skal bestås. En af prøverne er f.eks. også, hvordan landene i denne region forholder sig til deres mindretal. For os i Parlamentet er det altid et vigtigt aspekt, hvordan man behandler mindretal. Hr. forbundskansler, jeg er faktisk meget skuffet. Hvordan vil De som rådsformand arbejde for at beskytte mindretals rettigheder, når De ikke i Deres eget land kan overbevise Deres koalitionspartner Jörg Haider om at vise et minimum af respekt for det slovenske mindretal i Østrig og opsætte fælles, tosprogede byskilte? Jeg håber også, at De netop under dette formandskab vil arbejde for, at Østrig optræder som et forbillede og ikke bagstræberisk, netop også for at vinde international tillid.
I forbindelse med udvidelsen har vi nogle gange indtryk af, at regeringscheferne - og her er De sikkert ikke alene - meget hurtigt når frem til deres beslutinger. Men når det så gælder om at forklare deres egen befolkning, hvorfor udvidelsen er nødvendig, og hvilke fordele den fører med sig, nøjes man med nogle få taler. Rådet må sammen med Parlamentet og Kommissionen overveje - det kan vi kun gøre i fællesskab - hvordan vil skal formidle det store historiske projekt, som udvidelsen er, til borgerne, for De har ret, den tillidskrise, som De talte om, er reel. Vi må i fællesskab overveje, hvad vi kan gøre for at overvinde denne tillidskrise.
I spørgsmålet om økonomiske problemer og arbejdsløshed kan jeg kun støtte Dem fuldt ud. Vi vil også måle Dem på, hvordan det, som De så rigtigt sagde om bekæmpelsen af arbejdsløsheden, bliver gennemført under dette formandskab, og om De er i stand til at tage de nødvendige skridt. I denne forbindelse er det særligt beklageligt, at vi ganske vist har flere midler til rådighed til forskning og udvikling, men at dette - som De udmærket ved - til dels sker på bekostning af udbygningen af infrastrukturen. Det europæiske jernbanenet, som er så vigtigt for os alle - netop også for vores land - vil lide under, at vi har skåret massivt ned på midlerne på dette område. Det finder vi ikke acceptabelt, og vi bør forsøge at få rettet op på det.
Hr. rådsformand, vi socialdemokrater vil bedømme Deres formandskab objektivt. Vi vil måle Dem på grundlag af det, som De har lovet i dag. Vi ønsker det østrigske formandskab held og lykke. Europa er for vigtigt for os til, at vi kunne ønske os noget andet. 
Karin Resetarits (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg håber, De vil tilgive mig, at jeg sammenligner Dem med Zeus. Men faktisk behandler de fleste regeringschefer Europa på samme måde, som den græske gudekonge gjorde det, nemlig som en elskerinde, som man bejler til, men som man hjemme hos konen gerne fortier eller bagtaler, så der ikke skal opstå mistanke.
Og borgerne reagerer på samme måde som børnene i en familie, hvor der ikke er rene linjer. De bliver ekstremt usikre og mistroiske, de reagerer med afvisning, som vi klart så det ved de negative folkeafstemninger i Frankrig og Nederlandene.
De vil sætte nyt skub i Europa, hr. rådsformand. Det kan De kun gøre, hvis De foregår med et godt eksempel og endelig skaber rene linjer. Rådet må hjemme bekende sig til sin hemmelige elskerinde Europa, må forsvare hende med større selvsikkerhed og give hende et intelligent finansielt udkomme, sige til sine borgere derhjemme, at den enkelte medlemsstat kun har en chance i den verdensomspændende konkurrence om velstand, hvis der findes et stærkt, selvbevidst Europa, og det er Europas opgave at kultivere globaliseringen.
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg byder Dem også velkommen her, og jeg ønsker Dem held og lykke, hvor end De arbejder for dette fælles Europa.
Efter en stor, næsten fortvivlet tale fra den luxembourgske rådsformand for et halvt år siden og en stor demagogisk tale fra den britiske rådsformand har De i dag fremlagt en slags europæisk harmonilære og forsøgt at lokke en ud af den politiske tryllefløjte. Men denne kan ikke skjule den sandhed, at Europa er i krise. Den kan ikke overdøve regeringernes skænderier og larmen fra den evige nationalistiske interessebasar. Den kan heller ikke overdøve Europas klageråb over at blive fremstillet som syndebuk af sine egne regeringer efter forgodtbefindende - netop for dette Europa, som regeringerne selv har skabt.
De taler om Europas folk. Det hørte jeg med stor opmærksomhed og respekt. Men de fleste regeringer bestrider, at det overhovedet findes. Det ville have enorme konsekvenser for forfatningsspørgsmålet at tage det europæiske folk alvorligt. Men som hr. Cohn-Bendit også sagde, så kan tryllefløjten heller ikke overdøve Deres fortielser. Ikke fortielsen af regeringernes hemmelige glæde over nederlaget for en forfatning, som ville have givet Europa, det europæiske folk, flere rettigheder, men ville have kostet regeringerne magt.
De står ikke forrest, når det handler om at kæmpe for det europæiske demokrati. Tavsheden om det sociale spørgsmål, hr. forbundskansler, harmonilære, ja, den europæiske livsform er ikke i fare. Det er heller ikke Deres gebet. Den består af mange ting. Menneskene frembringer selv den europæiske livsform. Men den europæiske socialmodel, den sociale markedsøkonomi er i fare. Det sagde De ikke noget om. Til friheden har vi ikke brug for nogen tryllefløjte. Men Deres samarbejde i CIA-affæren, ved et uhørt angreb på de grundlæggende rettigheder her midt i Europa ...
Kartika Tamara Liotard (GUE/NGL ).
   - Hr. Schüssel, allerførst hjertelig velkommen. Vi kan i al almindelighed sige, at det østrigske formandskab vil blive præget af to emner, nemlig den mislykkede forfatningsproces og tjenesteydelsesdirektivet.
Om forfatningen kan jeg ganske enkelt sige, at den ikke længere eksisterer. Det mener den nederlandske befolkning og ligeledes den franske befolkning. To medlemsstater har afvist forfatningen, og dermed er den ude af billedet. Jo hurtigere EU indrømmer dette, desto hurtigere kan vi begynde med de nødvendige reformer, nemlig begrænse EU's indblanding i sager, som hører under det nationale ansvar, gøre en ende på pengespild og svig i Europa og virkelig demokratisere EU.
Hvad angår tjenesteydelsesdirektivet, ønsker Østrig et kompromis mellem de forskellige lejre. Hvis der imidlertid stræbes efter et kompromis mellem multinationale selskaber på den ene side og fagforeninger på den anden side, vil dette altid betyde en forværring af arbejdsvilkårene i Europa. Desuden kan der ikke opnås et kompromis om kernen i forslaget, oprindelseslandsprincippet.
Da mit parti og min gruppe afviser konkurrence, hvad angår arbejdsvilkår eller social dumping som Europas fremtid, afviser vi også det foreslåede direktiv. Europa ønskede ingen forfatning, og Europa ønsker ikke dette tjenesteydelsesdirektiv.
Det østrigske formandskab kunne skrive historie ved som det første formandskab virkelig at lytte til, hvad befolkningen ønsker. Hvis man imidlertid vælger at presse en forfatning og dette tjenesteydelsesdirektiv ned over hovedet på folk, vil det blot forstærke modstanden mod europæisk samarbejde. 
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det østrigske formandskab, som vi ønsker al mulig held og lykke, skal overveje en lang række spørgsmål, bl.a. nej'et til EU-forfatningen, som er død og begravet, og den mere og mere udbredte skepsis blandt de europæiske befolkninger. Vi opfordrer Dem til at satse på befolkningernes Europa og på regionernes Europa.
Jeg har opfordret Dem til at betragte byen Trieste, som er et symbol på befolkningernes Europa og en civil sameksistens mellem de forskellige folkeslag, som hovedstaden i regionernes Europa. Apropos befolkningernes rettigheder vil jeg gøre opmærksom på, at der uden for Europa-Parlamentet befinder sig folk fra Istrien, Dalmatien og Fiume. Jeg vil gerne påpege, at deres ejendomsret endnu en gang er blevet krænket, selv om der i fredstraktaten fra 1947 var taget højde for dens beskyttelse. Og de er her endnu! Kansler Schüssel, jeg vil give Dem sagsdokumenterne om dette gamle og meget vanskelige spørgsmål.
Vi skal forsvare befolkningernes rettigheder og forhindre, at Europa bliver Bruxelles-teknokraternes Europa. De sager, der har medført denne skepsis, skyldes dominansen fra teknokraternes Europa, bankernes Europa og det Europa, som ønsker Tyrkiets optagelse og Bolkestein-direktivets vedtagelse. Vi går ind for et andet Europa, nemlig befolkningernes og regionernes Europa. Og det er denne dybe følelse, som det fornuftige skal gøre sig til talsmand for.
Konrad Szymański (UEN ).
   - Hr. formand, jeg må sige, at jeg var forbavset over at høre den østrigske økonomiminister tale for, at tjenesteydelsesdirektivet i realiteten bliver lagt på is, mens Rådets arbejdsprogram er fokuseret på institutionelle spørgsmål.
I denne forbindelse føler jeg mig forpligtet til at spørge, om det er hensigten at spilde seks måneder af vores fælles tid på at debattere den forkastede forfatningstraktat. Jeg vil også gerne høre, hvilke foranstaltninger der er planlagt for at skabe et fælles marked for tjenesteydelser i EU og fjerne alle hindringerne på arbejdsmarkedet. Det står jo efterhånden helt klart, at der ikke er nogen økonomisk begrundelse for hindringerne.
Jeg er særligt interesseret i reaktionerne på de svenske fagforeningers ulovlige aktioner. Efter den lettiske Vaxholm-sag planlægger de nu at ødelægge endnu et byggefirma fra en ny medlemsstat. Denne gang går det ud over et polsk firma ved navn Zojax.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, det østrigske formandskab vil stille de rigtige spørgsmål for at mindske den katastrofale modstand mod EU i brede lag af den europæiske befolkning.
Så må man ikke knibe uden om det centrale spørgsmål om, hvad der skal være resultatet af denne europæiske integration, en forbundsstat med centralistiske tendenser, som ville opstå som følge af den allerede mislykkede forfatningstraktat, eller et statsforbund, et fædrelandenes Europa.
Så bør man heller ikke knibe uden om spørgsmålet om, hvor langt Europa går, og hvorfor f.eks. det islamiske Anatolien nogensinde skulle høre med til Europa, eller spørgsmålet om, hvor langt østudvidelsen skal gå, og om ikke den skulle forberedes bedre.
Og endelig vil man ikke kunne knibe uden om spørgsmålet om, hvorfor EU kun fungerer med en endnu større belastning af de førende nettobetalere, som Østrig nu også hører med til.
Jeg håber meget, at De ikke vil knibe uden om disse centrale fremtidsspørgsmål for Europa ligesom i dag - elegant ganske vist, men alligevel yderst pinligt. Ellers vil folks skepsis over for EU også vokse yderligere under det østrigske rådsformandskab. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Rådet, på vegne af De Europæiske Demokrater i PPE-DE-Gruppen og som den første britiske konservative, der får ordet, vil jeg byde Dem velkommen og ønske Dem alt godt. De overtager formandskabet for Rådet på et vigtigt tidspunkt, og i forlængelse af de muligheder, der gik til spilde under det britiske formandskab, har De nu chancen for at gøre virkelige fremskridt på en række afgørende områder. 
Jeg håber virkelig, at man vil gå videre med den økonomiske reform-dagsorden i en vis fart. Den gik i stå under det sidste formandskab, og jeg opfordrer Dem til ikke at lade Dem bortlede fra at presse på for reformer. Jeg er noget bekymret over spørgsmålet om direktivet om tjenesteydelser, hvor jeg tror, De planlægger nogle ændringer, og over Deres planer om at koordinere de sociale sikkerhedssystemer. Jeg håber, De ikke vil gøre noget, der vil skade udsigterne til økonomisk fremskridt under sådanne foranstaltninger. Jeg vil også bede Dem om ikke at ændre muligheden for undtagelse fra arbejdstidsdirektivet, som i hvert fald set fra Det Forenede Kongerige har været afgørende for dette lands økonomiske velbefindende i den senere tid.
Jeg glæder mig meget over Deres opfordring til en seriøs drøftelse af Domstolens rolle. Det er en yderst vigtig debat, fordi Domstolen i de seneste år har syntes at udstrække den europæiske kompetence til områder, hvor der helt afgjort ikke fandtes nogen europæisk lovgivning. Det er derfor en betimelig debat, og en, som jeg er meget glad for at få.
De har fremsat en række kommentarer til den europæiske forfatning. Jeg vil gerne gøre det klart, at jeg virkelig mener, at det ville være fornuftigt, hvis man ikke gravede forfatningen op igen i øjeblikket. De bemærkninger, den hollandske udenrigsminister har fremsat, kan ikke ignoreres. Borgerne i Europa ønsker ikke en mere centraliseret stat, og de ønsker ikke et centraliseret Europa. I Laeken, ved begyndelsen af konventprocessen, sagde lederne, at de ønskede igen at forbinde EU og dens institutioner med befolkningen. Det gjorde forfatningen ikke. Men befolkningen ønsker et Europa, der tager sig af arbejdspladser, økonomisk vækst, miljøet og samarbejde om bekæmpelse af forbrydelse og terrorisme. Vi må bryde ud af den trætte debat om institutioner og forfatninger. Lad os fokusere på de områder, hvor EU kan føje noget til folks livsværdi og levestandard.
Jeg ønsker Dem held og lykke.
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kansler, jeg er helt enig i, hvad formanden for min gruppe, hr. Schulz, sagde om det finansielle overslag. Jeg håber virkelig, hr. kansler, at De med Deres forhandlingstalent vil vise den nødvendige fleksibilitet under de kommende forhandlinger med Parlamentet.
Formanden for min gruppe understregede også ligesom Dem, hvor vigtigt det er for formandskabet her i foråret at fremme vækst og arbejdspladser. Jeg noterede, at De sagde, at et muligt perspektiv kunne være en vækst på 3 % og en sænkning af arbejdsløsheden på 1 % i de kommende år. Det er et pragtfuldt perspektiv, som jeg tilslutter mig, men vi må benytte de rigtige redskaber for at nå dette mål. Lad os gøre det, men lad os bruge de rigtige redskaber for at nå det. 
Jeg sendte Dem et forslag for et par dage siden om en ny vækststrategi, som Den Socialdemokratiske Gruppe og partiet deler. Hr. Schulz og jeg var i London kun en dag før Hampton Court, og der besluttede de socialdemokratiske ledere, præsidenter og premierministre enstemmigt at fremlægge en ny fælles vækststrategi for EU i erkendelse af, at vi ikke kan nå den bare ved hjælp af et direktiv fra EU - vi har ikke de nødvendige kompetencer. Men vi kan gøre det sammen i en frit afgjort mellemstatslig beslutning ved det kommende møde i Rådet her i foråret.
Jeg håber oprigtigt, at De deler den vision, som er kommet til Dem fra de socialdemokratiske regeringer i Europa, og at De vil samle kræfterne på den anden side, hvad enten de er grå eller af nogen anden farve. Det er resultaterne, der tæller, som De sagde. Denne vækststrategi har vist, at hvis vi sætter gang i væksten ved en kombination af reformer og styret efterspørgsel af intelligente investeringer i uddannelse, i en aktiv arbejdsmarkedspolitik, i børnepasning, forskning, i små og mellemstore virksomheder, så kan vi gøre det. Men det, vi behøver, er fælles beslutninger ved rådsmødet i foråret og forsigtige og oplyste beslutninger i løbet at de næste tre til fire år.
Jeg spurgte for et par uger siden formanden for Kommissionen, hr. Barroso, om vi ikke kunne gøre det. Kan vi få en som en ny start på forårets topmøde? Jeg fik det indtryk, hr. Barroso, at De sagde: "Lad os prove". De har muligheden, og hvis De gør det, vil Europas befolkning ikke blot høre lyden af Europa, men vi vil høre folkets røst, og så vil de begynde at høre på os, og være parat til at drøfte en ny traktat for Europa. Er det ikke værd at prøve? Det mener jeg.
Silvana Koch-Mehrin (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, i de kommende seks måneder har De mange vigtige opgaver foran Dem. De remsede disse opgaver op, og de vedrører især vores daglige arbejde her. Jeg tror imidlertid, at der er en endnu mere fundamental opgave, De må tage fat på, nemlig at genopdage den europæiske identitet. Hvis denne fælles identitet ikke er synlig, opstår straks spørgsmålet om, hvad der egentlig er EU's berettigelse. De må søge at finde svar på spørgsmålet om, hvorvidt Europa kan betale sig for mig som individuel borger. Kan det betale sig politisk, kan det betale sig økonomisk? Hvordan er EU egentlig synlig i mit daglige liv? Hvor kan jeg se, at jeg er europæer?
Derfor må De føre en åben diskussion! Giv plads til kontroverserne, for jeg er overbevist om, at de, som ikke tillader kritik, men ignorerer den, skader Europa mere end kritikerne.
Men De skal også have modet til usædvanlige aktioner. Jeg må sige, at jeg synes vældig godt om Deres kunstaktiviteter. De er trods alt chef for . De er en holdspiller. De er vant til at spille med hårde bandager. 50 % af Deres ministre er kvinder. Derfor må De udstråle den europæiske livsfornemmelse! Det ville være en succes!

Sepp Kusstatscher (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. forbundskansler, der er tre helt konkrete sager, som jeg gerne vil lægge det aktuelle rådsformandskab særligt på sinde.
Det er for det første beskyttelsen af mindretal. Vi sydtyrolere er altid blevet støttet fra Wien med stor forståelse. Lige så generøs bør Østrig være over for mindretallene i selve Østrig, f.eks. slovenerne i Kärnten. Den aktuelle strid om byskiltene i Kärnten er grotesk.
For det andet er det ratifikationen af trafikprotokollen til alpekonventionen. Hvis ikke Østrig skulle få afsluttet denne gamle hjertesag for alpelandene, hvem skulle så?
For det tredje er det at forhindre basistunnelen ved Brenner. Det er af mange grunde meget betænkeligt at bygge en højhastighedsbane gennem Alperne. Blandet trafik på den gamle og den nye planlagte strækning; en højhastighedsbane til persontrafik gennem så mange og så lange tunneler og godstrafik på alpebanen er en hån mod beboerne; overilet bygning af en basistunnel ved selve Brenner uden samtidig at realisere tilkørselsstrækningerne. Dette nye storprojekt ville være endnu mere urentabelt end Eurotunnelen under Den Engelske Kanal. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ).
   -Hr. formand, allerførst hilser jeg skiftet til østrigsk formandskab velkommen. Så får vi måske endelig konkret politik og ikke kun alle de luftbobler, som vi havde under det britiske formandskab. Men Deres program for EU-formandskabet, hr. Schüssel, er forfærdende, især inden for udenrigs- og militærpolitikken. På den ene side hedder det, at der skal diskuteres åbent om den videre procedure i forbindelse med EU-forfatningstraktaten. Godt, men den hidtidige forfatningstraktat er død. Vi mangler sådan set kun at sætte en dato for begravelsen. På den anden side er man allerede ved at gennemføre de dele af forfatningstraktaten, som man skal bruge til det militærpolitiske område, bare sådan, uden ratifikation. Netop dette program for det militærpolitiske område er problematisk, især for en neutral stat. Jeg kan komme med to eksempler. Der skal arbejdes på at gøre kampstyrken indsatsklar allerede fra den 1. januar 2007. Og det såkaldte europæiske forsvarsagentur skal prioriteres højt.
Hr. Schüssel, lad være med at give EU et militært ansigt. Giv EU et civilt ansigt! 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. kansler, for Dem er opskriften på succes helt enkel: De tager et stort fotografi af Blair og sætter det foran Dem på Deres skrivebord, og under billedet skriver De: "Jeg skal ikke gøre som ham"! Så vil De helt sikkert få succes.
Den anden opskrift er, at De ikke må være eftergivende. De skal stå fast ved det, De tror på. Indrømmelserne fra 3. oktober 2005 står mejslet i vores erindring.
En anden ting er, at De skal begrænse amerikanernes kontrol til CIA's område og aktiviteter. De skal passe på, at de ikke trækker Dem ind i nye eventyr i Mellemøsten, og De må endelig ikke forsøge at genoplive forfatningen. Den er og bliver død og kan ikke tjene som vision for Europas befolkninger.
På den anden side skal De sørge for at ændre indikatorerne fra Maastricht, da de europæiske udviklingslande ikke kan følge dem. Nej til den hårde euro, som forhindrer udvikling af industrien, og selvfølgelig også nej til de høje renter, som ruinerer de private husholdninger.
Og lige en anden ting: Da De i 1945 søgte om at blive optaget i FN som den Tyske Republik Østrig, fik de nej til ordet "Tyske". Nu siger vi nej til, at Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien kan kalde sig Makedonien! 
Guntars Krasts (UEN ).
   - I dag står EU over for så store interne og eksterne udfordringer, at det land, der for øjeblikket har formandskabet, ikke kan nøjes med blot at fortsætte det igangværende arbejde.
Afspejler formandskabets arbejdsprogram EU's vigtigste opgaver? Efter min opfattelse har formandskabet præcist påpeget de problemer, der, hvis de ikke løses, gør det vanskeligt at forestille sig videre positiv udvikling af EU. Der skal findes klare svar på de grundlæggende spørgsmål om grænserne for EU's udvidelse og omfanget af integration. Dette ville gøre det muligt at genoptage debatterne om forfatningen med en anden indbyrdes forståelse.
Ved gennemførelsen af Lissabon-strategien nu er det sidste chance for at tilpasse intensiteten af de daglige aktiviteter til fristerne for dens fuldførelse. En beslutning om liberalisering af servicesektoren ville ikke blot skabe ny kilder til økonomisk aktivitet på EU's marked, den ville også være den bedste støtte til udviklingen af små og mellemstore virksomheder, som EU kan yde.
Strategiske beslutninger om energiforsyningssikkerhed er også en presserende opgave, så erhvervsforskning og infrastrukturudvikling omgående kan ledes i en strategisk retning. Det land, der har formandskabet for øjeblikket, skal derfor ufortøvet fastslå de grundlæggende problemer og få medlemsstaterne til at finde løsninger på dem under dette formandskab.
Sergej Kozlík (NI ).
   - Jeg har kun tid til give en meget kort og grundlæggende besked. I dag ved middagstid vil Europa-Parlamentet forkaste Rådets holdning til de finansielle overslag 2007-2013. Parlamentet vil også sende et signal om, at det er rede til fortsat at drøfte de finansielle overslag under det østrigske formandskab for at opnå en aftale. Dette kan give Parlamentet mulighed for at forbedre budgettet på plenarmødet i slutningen af marts.
Medmindre vi er indstillede på at tolerere en krise i EU's institutioner, vil halvdelen af det østrigske formandskab således blive præget af bestræbelser på at opnå en aftale om budgettet. At afslutte de finansielle overslag og inddrage i hvert fald nogle af Europa-Parlamentets forslag kan være medvirkende til, at det østrigske formandskab når nogle af sine mål. Det kan også bidrage til, at EU's borgeres forventninger indfries på områder som uddannelse, jobskabelse, arbejdsmarkedsfleksibilitet og samhørighedspolitik.
Jaime Mayor Oreja (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kansler, der er ingen tvivl om, at seks måneder er for kort tid til, at vi kan forlange, at kansleren har afhjulpet den aktuelle krise i Europa, når hans mandat slutter.
Men seks måneder er måske lang nok tid til at udstikke den rigtige kurs for de ændringer og forandringer, som EU kræver. Derfor vil jeg blot tale om to presserende opgaver, som EU efter min opfattelse står over for.
For det første, hr. kansler, forstår De nok efter at have lyttet til os alle sammen, at EU ikke har nogen problemer med ord, eftersom vi næsten alle sammen anmoder om det samme, nemlig mere Europa og inddragelse af de reelle problemer i EU's arbejde.
Problemet er ikke ord, men holdninger. Hver enkelt institution må tilpasse sin holdning gang på gang, når den behandler spørgsmål, der vedrører europæere. Den dag, hvor Europa-Parlamentet ikke undersøger, hvad rådsformanden laver, men snarere hvad de regeringschefer, der ikke har formandskabet, laver på rådsmøderne, vil vi uden tvivl stå over for et af EU's problemer i form af mangel på målbevidsthed og mangel på en konstant indsats fra alle regeringernes side, selv om de ikke har formandskabet.
For det andet, hr. kansler, skal europæerne om nogle få år identificere og anerkende EU's politiske rolle i forbindelse med de store problemer, vi står over for, hvad angår energi, indvandring, terrorisme, vækst og beskæftigelse.
For øjeblikket ved europæerne ikke, hvad EU laver på nogle af disse områder, de vurderer ikke, de kritiserer ikke, de dømmer ikke, for de ved ikke, hvad EU laver. Vi må gøre et stykke politisk arbejde for at gøre offentligheden opmærksom på, hvad EU og dets institutioner laver på disse områder. Det er den andet store presserende opgave, som Unionen står over for, hr. kansler.
Maria Berger (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. forbundskansler, i anledning af jubilæumsåret har De til en vis grad gjort Mozart til et forbillede for udformningen af Deres formandskab. Nogle af kollegerne har også taget det op. Men selv om jeg holder meget af Mozart, så er der dog en anden østriger og europæer, hvis fødselsdag vi fejrer i år, som nok ville være os til større hjælp ved behandlingen af Europas sygdomme. Jeg tænker her på Sigmund Freud, som bl.a. beskæftigede sig med mindreværdskomplekser, frustrationer og narcissisme, og det forekommer mig at være sygdomsbilleder, som også den europæiske sjæl lider af. Mindreværdskomplekser har vi mange af. De talte selv om den europæiske livsmodel. Det er frem for alt en social livsmodel, som vi bør eksportere. Vi bør ikke importere neoliberale modeller andre steder fra til Europa.
Derfor opfordrer jeg Dem, hr. rådsformand, til at søge musikalsk, men ikke politisk harmoni med Condoleezza Rice og Bush-regeringen. De skal repræsentere Europa selvsikkert ude i verden. Frustrationer - det har Freud lært os - opstår af skuffede forventninger. Dem leverer EU alt for tit. Vi lover f.eks. 30 prioriterede trafikprojekter, og så bliver der vedtaget finansielle overslag, som gør det umuligt at finansiere disse projekter både med europæiske og nationale midler. Også i Østrig har Deres vicekansler allerede erklæret et projekt for dødt, som ligger mig særligt på sinde, nemlig baneforbindelsen fra Prag til Linz.
Alt det hænger efter min mening sammen med et andet fænomen, som vi især ser hyppigt i Det Europæiske Råd, nemlig narcissisme og overdreven egocentrering, som fører til, at vi ikke kommer videre med Europa. 
Anne E. Jensen (ALDE ).
   - Hr. formand. Hr. kansler! Hr. kommissionsformand! Vi afviser budgetaftalen fra december, fordi den slet ikke opfylder målene om et mere dynamisk og konkurrencedygtigt EU, og fordi den ikke sikrer et EU med en stærkere rolle på den internationale scene. Både De, hr. Barroso, og De, hr. Schüssel, har gode råd til, hvad vi i Europa-Parlamentet skal bede om og ikke bede om i budgetforhandlingerne. Men vi vil først og fremmest gerne have en større og mere fleksibel ramme, og begge de herrer har jo vist i dag, at vi får brug for en sådan ramme.
Hr. Schüssel! De har ret i, at det er på tide med et opgør med den mere ideologisk betingede modstand mod en EU-skat, for det er klart, at efter udvidelsen står vi i en ny situation. Ikke blot er der langt flere lande omkring bordet, men vi har større forskelle i velstand. Vi må finde en erstatning for den nuværende finansiering med bidrag fra statskasserne. Hvert land lægger alt for stor vægt på nettobidraget frem for at se på helheden. Det skal vi tage et opgør med. Det er jeg enig i. 
Patrick Louis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, hr. Schüssel, De er kommet med en vigtig oplysning i hvor De minder om, at Domstolen ikke ved sine afgørelser må foretage en kompetenceoverførsel til fordel for Kommissionen, og dette uden for traktaternes rammer. Vi vil gerne takke Dem for Deres klarsynethed.
Retspraksis viser nemlig via dommen i Marks [amp] Spencer-sagen af 13. december 2005, at Domstolen har en teleologisk fortolkning af traktaterne, der gør, at den overskrider sine beføjelser. Vi ser gerne, at Parlamentet efter Deres formandskab får mulighed for at omdefinere Domstolens rolle og begrænse virkningerne af dens afgørelser.
Hr. Schüssel, hvis De vil forsone Europa med dets befolkninger, må De kun have ét mål, nemlig at bruge Deres indflydelse til at give magten tilbage til de suveræne befolkninger! 
Jana Bobošíková (NI ).
   - Hr. formand for Rådet, det, jeg forventer af Deres formandskab, er fremskridt i forhandlingerne om den europæiske forfatning. Jeg forventer, at De omsider tager Dem sammen til højt og tydeligt at fortælle vores borgere, at den tekst, som politikerne prakker dem på, er ugennemskuelig, uretfærdig og, hvad vigtigere er, på ingen måde afhjælper den krise, som EU befinder sig i for øjeblikket. Der er faktisk en præcedens for europæisk integration, et vigtigt fundament, som Østrig kan bygge denne meddelelse til borgerne på. For under hundrede år siden var det østrig-ungarske imperium et enestående forbund med fælles udenrigs-, krigs- og finansministerium og fælles højesteret. Det bestod af 21 europæiske lande, hvor borgerne talte en række forskellige sprog, og det bestod i 51 år. Hvad skyldtes dets undergang? Ingen havde mod til at løse de problemer, som sameksistens af denne art naturligvis medfører. Politikerne troede, at problemerne ganske enkelt ville forsvinde af sig selv med tiden, og vi ved, hvad der kom ud af det. Derfor håber jeg, hr. formand, at Østrig ikke vil vælge samme vej som sine forgængere, men i stedet for vil argumentere for, at den europæiske forfatning bliver omarbejdet, så den bliver brugbar, kortfattet, forståelig og retfærdig.
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det østrigske formandskab starter på et svært tidspunkt for Europa, selv om aftalen om de finansielle overslag kan være begyndelsen på en ny fase. EU står nemlig over for et kraftigt angreb indefra og et lige så farligt angreb, som kommer udefra.
Angrebet indefra kommer fra dem, der ikke - eller ikke længere - tror på den fundamentale rolle, som Europa kan og skal spille. De benytter sig af en troværdighedskrise, der har skabt afstand mellem alt for mange borgere og institutionerne, som de anser for at være langt væk og styret af et allestedsnærværende og udueligt bureaukrati. Europæerne ønsker et politisk Europa, der er i stand til at løse de problemer, som staterne og de lokale organer ikke er i stand til at løse.
Derfor skal vi arbejde for et mere politisk Europa, der kan varetage folkets interesser. Der er brug for en kraftig indsats for at skabe økonomisk vækst, så beskæftigelsen stiger, og der er brug for støtte til de små og mellemstore virksomheder - sådan som De sagde - samt for en reform af budgettet og en indsats for at tage det vigtige indvandringsspørgsmål op. Det er ligeledes nødvendigt med en forfatning, der gør det muligt at nå disse målsætninger, forenkler lovgivningsforløbet og sikrer kontinuiteten i de politiske handlinger.
Vi er overbeviste om, at vi i de næste seks måneder kan gøre fremskridt i den retning, og vi har store forventninger til 2007, hvor vi med det heldige sammenfald mellem det tyske formandskab og 50-årsjubilæet for EF-traktaternes undertegnelse vil kunne træffe nogle positive beslutninger for Europas fremtid. Forfatningen er ikke død, og dens ikrafttrædelse er en vigtig målsætning, der skal forfølges.
Det angreb, som kommer udefra, er terrorismen. Vi skal forsvare os ved at styrke det interne samarbejde og ved hjælp af retlige og politimæssige initiativer, men også og ikke mindst ved hjælp af en politisk indsats, hvor EU kommer til at spille en hovedrolle i fredsprocessen i Mellemøsten. Bekæmpelsen af terrorisme skal navnlig ske i den del af verden. Israels garanti for sikkerhed og oprettelsen af en palæstinensisk stat er nøglen til frihedens og fredens sejr over vold og fundamentalisme.
Hr. kansler, Forza Italia og Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater er enige i det østrigske formandskabs forslag om at styrke Europas rolle og bringe EU-institutionerne tættere på borgerne. De kan regne med vores støtte. God arbejdslyst, hr. Schüssel. 
Ralf Walter (PSE ).
   - Højtærede formænd, kære kolleger, hr. forbundskansler, vi står foran forhandlingerne om de finansielle overslag. De sagde indledningsvis, at De kender det årlige budget hjemmefra. Det har vi også på europæisk niveau. Vi forsøger blot i en frivillig interinstitutionel aftale mellem Parlamentet og Rådet at fastlægge fælles regler for en periode på syv år, både hvad angår midlernes størrelse og anvendelse. Da der er tale om en frivillig aftale mellem to institutioner, er det ikke så mærkeligt, at en af institutionerne ikke er indstillet på blot at acceptere et resultat, som bliver vedtaget på et topmøde i Rådet efter devisen: Så langt kunne vi gå, mere er der ikke! Det ville være det sidste! Et parlament, som gik ind på det, ville sætte spørgsmålstegn ved en af sine grundlæggende rettigheder og ikke leve op til sine krav og opgaver.
Vi vil se nøje på Deres resultat. For blot nogle få uger siden vedtog vi budgettet for 2006. Det omfatter 1,09 % af bruttonationalproduktet. De sagde i Rådet, at vi fremover kan klare os med 1,045 %, altså væsentligt mindre. Samtidig ligger der imidlertid store opgaver foran os, som skal løses. Disse ville så enten ikke kunne finansieres tilstrækkeligt - og vi ville måtte skuffe folk tilsvarende - eller vi må overveje, hvordan vi kan få fleksibilitet, så vi kan indfri vores løfter. Deres metode, nemlig at nedsætte tallet, betyder, at vi må træffe nogle beslutninger. Hvad er det for områder, De vil skære ned inden for? Terrorbekæmpelsen? Jeg har hørt, at Europol skal styrkes. Sikkerheden i flytrafikken, som vi er ved at oprette et agentur for? Det tror jeg ikke, vi må spare på. På udvekslingen af skoleelever, studerende og lærlinge, som rejser til andre europæiske lande for at udvikle deres evner, arbejde europæisk og kunne være konkurrencedygtige i fremtiden? Denne udveksling er da nødvendig!
Forskningen, sagde De, skal udføres nationalt. Satellitnavigation, laserteknologi, neutronkilder, genbanker - alt sammen kun nationalt? Det tror jeg ikke, vi kommer videre med. Vi har gjort et stort arbejde for at kunne fremlægge et godt forslag. Vi vil forhandle tillidsfuldt og seriøst med Dem om, hvad der kan gøres. Jeg tror imidlertid, at vi generelt som europæere skal gøre os klart, hvad Europa faktisk betyder for os. Vi skal ikke kaste om os med milliarder! Jeg har regnet det ud for vores tyske kolleger, mine medborgere. Hver tysk medborger skal efter vores forslag fremover betale 10 euro pr. måned, for at alt dette kan fungere. Hvis man så går ud og siger, at de er helt irrationelle i Europa-Parlamentet eller skyder over målet, så ved man virkelig ikke, hvad Europa betyder. 
Lena Ek (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. Barroso, hr. Schüssel, Albert Einstein, som vi omtalte tidligere, sagde, at der er brug for en helt ny måde at tænke på for at løse de problemer, vi har skabt med den gamle måde at tænke på. Jeg har derfor nogle konkrete spørgsmål. Hvad tænker formandskabet konkret at gøre for de små og mellemstore virksomheder? De siger, at De overvejer at skabe arbejdspladser gennem energipolitikken. Kan De forklare hvordan? Tænker De på at støtte frivillige eller obligatoriske mål, når det drejer sig om alternativ energi og biomasse? Det er også et meget vigtigt spørgsmål.
Det er som bekendt lettere at kæmpe for sine principper end at leve op til dem. De taler meget om miljø og forbrugermagt. Angående kemikaliedirektivet vil jeg derfor spørge, om De vil kæmpe for at sikre, at det bliver muligt at erstatte de allerfarligste kemikalier, og om De vil forbedre Rådets beslutning fra december. Vil De tilføje forbrugernes ret til at vide, hvilke farlige kemikalier produkterne indeholder?
Slutteligt vil jeg takke for et meget godt møde i Wien forrige uge og ønske Dem held og lykke med formandskabet. 
Françoise Grossetête (PPE/DE ).
   - Hr. formand, jeg har lyttet meget opmærksomt til Dem, hr. Schüssel, og her ved årets begyndelse vil jeg gerne ønske Dem al mulig held og lykke.
Det britiske formandskab var et formandskab med flotte ord. Deres formandskab skal være et formandskab med konkret handling. Der er brug for ydmyge forslag og effektive handlinger. Det, europæerne forventer af Dem, er ikke længere blomstrende retorik og endeløse brudte løfter, men noget konkret, der kan mærkes i dagligdagen.
Jeg er enig i Deres vilje til at genskabe borgernes tillid, men jeg er dog stadig skeptisk. Jeg skal blot tage ét eksempel, der ligger mig særligt på hjerte, nemlig spørgsmålet om lægemidler til børn. I dag findes der meget få lægemidler, der er udviklet specielt til børn. Denne sag kan vi få afsluttet meget hurtigt. Parlamentet stemte under førstebehandlingen, og Rådet gav sin politiske tilslutning, men den fælles holdning synes at blive forsinket af uberettigede årsager. Hr. Schüssel, jeg forventer, at De her foran os personligt forpligter Dem til at gøre denne tekst til en prioritering, så den kan blive afsluttet under Deres formandskab. Men det bekymrer mig, at jeg ikke i Deres program har set én eneste linje om denne for vores børn så ekstremt vigtige sag, som viser alle den merværdi, Europa giver. Jeg forventer Deres støtte, og De kan så til gengæld regne med min beslutsomhed.
Hr. Schüssel, det bliver en vanskelig opgave at genskabe Europa-Parlamentets tillid til Rådet, for Europa kan ikke overleve uden et egentligt budget. Der er så meget at gøre, at bygge op, at udvikle og at bibringe hver enkelt borger. Men med det, Rådet foreslår, med Rådets dårlige aftale om de finansielle overslag, kan vi lige så godt indstille vores parlamentariske virke med det samme, lukke butikken og tage på ferie. Det skal vi være helt bevidst om!
Hr. Schüssel, jeg ønsker Dem god arbejdslyst og held og lykke! 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   - Hr. formand, hvad angår budgettet for 2007-2013, anmoder jeg Dem som kansler for en nabostat om at sørge for, at den interinstitutionelle aftale bliver indgået, for de nye medlemsstater har ingen tid at spilde. Hvis budgetforslaget for de kommende syv år ikke bliver vedtaget, mister vi to tredjedele af vores støtte, og hvis forslaget forsinkes yderligere, vil vi ikke kunne forberede de store struktur- og samhørighedsprojekter.
Vi mener, at det er meget vigtigt at få et bedre budget, men vi vil gerne bibeholde alle de positive, betydningsfulde muligheder, som de nye medlemsstater fik i december, hvad angår udnyttelse af strukturfondene og Samhørighedsfonden.
Hvad angår forfatningen, var dette den første udvidelse uden en forudgående uddybning. Der kan ikke opnås uddybning uden forfatningen, og De kan regne med Ungarn på dette punkt: To stater kan ikke blokere 23 andre.
Hvad angår EU's konkurrenceevne, er tjenesteydelsesdirektivet og liberaliseringen af arbejdstagernes frie bevægelighed en absolut nødvendighed. I f.eks. Irland steg arbejdsløsheden ikke, den faldt faktisk efter liberaliseringen af arbejdstagernes frie bevægelighed.
Til sidst vil jeg sige, at jeg som ungarer er meget tilfreds med, at De nævner Balkanlandene, for der ligger en stor fare: Hvis EU ikke finder en løsning på Montenegros og Kosovos status, vil der blive destabilisering på det vestlige Balkan, fordi amerikanerne ikke ved meget om mindretalsspørgsmål. Samtidig vil jeg som formand for Den Tværpolitiske Gruppe om Mindretalssprog og -kulturer gentage det, som Hannes Swoboda allerede har sagt, og jeg glæder mig til at høre Deres svar på spørgsmålet om de østrigske slovenere, hr. formand.
Andrew Duff (ALDE ).
   - Hr. formand for Rådet, præsident Chirac siger, at han gerne vil have stykvise reformer. Hr. Sarkozy siger, at han ønsker en koncentreret forfatning og en kernegruppe af de seks større medlemsstater. Fru Merkel siger, at hun gerne vil have en social protokol. Hr. Juncker og hr. Verhofstadt ønsker en genforhandling af traktaten. Hr. Bot siger, at projektet er forbi. Premierminister Blair opretholder en larmende tavshed om hele sagen. Hvilke af Deres kolleger kan mon have ret?
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, grundlæggende er vi altid enige i de store retningslinjer, og da jeg kun har to minutter, vil jeg slå ned på to punkter, der efter min opfattelse bør behandles uden omsvøb.
Det første er energisikkerhed. Hvis vi ser på de steder, som vi henter vores fossile brændstoffer fra, Mellemøsten, Venezuela, Nigeria, Algeriet osv., når vi til den konklusion, at langt de fleste af disse præges af stor politisk ustabilitet. Hvor meget vi end opjusterer vores reserver, og hvor meget vi end forhandler langsigtede kontrakter, vil vi stå over for en permanent trussel, hvad angår Europas energiforsyning. Det er på tide, at vi foretager en rationel vurdering af kernekraft som alternativ, fordi vi ellers vil have dette sværd hængende konstant over vores hoveder.
Det andet spørgsmål, som De nævnte, hr. Schüssel, omhandlede vækst, beskæftigelse, globalisering og Lissabon-strategien. Her skal vi også tale uden omsvøb. Jeg kan ikke erindre noget europæisk projekt, som har haft succes, som er blevet til noget, hvis ikke Kommissionen har styret det. Det er på tide at sige lige ud, at denne strategi, der ikke er blevet udviklet på grundlag af et forslag fra Kommissionen, men som et mellemstatsligt projekt, er steril og ikke duer. Vi må opfordre Kommissionen til at engagere sig mere. Kommissionen bør udforme en køreplan og sørge for, at den bliver fulgt. Det var sådan, det foregik med det indre marked og med den fælles valuta.
Det er en alvorlig fejl at blive ved med at tro, at den mellemstatslige tilgang kan bringe Lissabon-strategien fremad. Det må vi ikke foregøgle borgerne. I stedet skal vi sige: Giv Kommissionen den nødvendige magt til at få Lissabon-strategien til at virke. 
Nicola Zingaretti (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det var en lettelse for mig at lytte til Deres program, ikke mindst på grund af den klare sætning, som De kom med i starten af deres tale, nemlig at "der er brug for mere Europa." Jeg mener ikke, at det er en banal sætning, for den repræsenterer efter min mening det centrale punkt i det, der skiller os i øjeblikket.
Nogle af os mener, at vi kun kommer ud af dette dødvande ved at nå videre med integrationen og det politiske Europa, mens andre fejlagtigt tror, at man kan gennemføre store projekter og nå vigtige målsætninger ved at begrænse ambitionerne, ressourcerne og EU-politikkerne. Det er en vildfarelse og et trick, som vi har set før, og som i virkeligheden dækker over en skjult dagsorden og bruges af dem, som ikke ønsker at påtage sig deres ansvar i medlemsstaterne.
Det andet vigtige ord er "konsekvens", hr. formand. Hvis vi ønsker det Europa, som De talte om, har vi brug for Deres støtte. I de kommende uger må De hjælpe os her i Parlamentet med at ændre de finansielle overslag, som er et resultat af national egoisme og frygt, og som ville ødelægge Europa. Hjælp os med at få gang i forfatningsprocessen igen, med at satse på en større integration, med at lægge Nice-traktaten bag os hurtigst muligt og med at sørge for, at vi og de lande, der ønsker det, inden for rammerne af de muligheder, som traktaterne giver, under alle omstændigheder kan fortsætte med de politikker, der er nødvendige for EU.
Jeg taler om konsekvens, fordi det er det begreb, som er vanskeligst at sikre i øjeblikket. Men det er netop inkonsekvens og de udtalelser, man også nogle gange hører her i Parlamentet, og som ikke bliver fulgt op af handling, der i dag er de væsentligste årsager til afstanden mellem EU og EU-institutionerne og de europæiske borgere. 

Annemie Neyts-Uyttebroeck (ALDE ).
   - Hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær, ærede kolleger, hr. formand for Parlamentet, jeg vil gerne først og fremmest fremsætte en bemærkning om denne forhandling, hvor det jo er ganske påfaldende, at de argumenter, som er brugt på den yderste venstrefløj, den yderste højrefløj og de uafhængige, er nøjagtigt de samme. Måske skal de tænke grundigt over det.
Nu kommer jeg til Deres formandskabsprogram, hr. forbundskansler. Allerførst ønsker jeg Dem ligesom mine gruppefæller held og lykke med det. Men jeg vil især lykønske Dem og ønske Dem held og lykke med at fokusere på Balkan, især det vestlige Balkan, og ønske Dem held og lykke med konferencen i Salzburg. I disse tider med såkaldt udvidelsestræthed er det et meget vigtigt signal, som jeg på min gruppes vegne er Dem særdeles taknemmelig for. 
Etelka Barsi-Pataky (PPE-DE ).
   - Hr. formand, de fleste kontinenter skal bruge nogle milliarder år på deres udvikling. "Kontinentet" Erste Bank begyndte i 1997 med 60.000 kunder og er i dag vokset til 12,5 millioner mennesker i Østrig, Tjekkiet, Slovakiet, Ungarn, Kroatien og Slovenien. Det har jeg netop læst i en annonce. 
Hr. formand, Østrig har udnyttet de enestående muligheder, som genforeningen har givet, og det skal det lykønskes med. Samtidig er Østrig en af de medlemsstater, der udmærket ved, hvad der mangler at blive gjort, før vi kan føre udvidelsen i 2004 et skridt videre, så vi kan sikre, at den bliver effektiv, mulighederne gradvist bliver de samme, og ulighederne mindskes.
Økonomisk vækst og flere job - det er emnet for formandskabets konference i marts. For at dette kan opnås, forventer vi, at det østrigske formandskab sikrer, at Europa ikke er splittet af uberettiget eller kunstigt fremkaldt frygt. Den frie bevægelighed for personer og tjenesteydelser skal sættes på dagsordenen. Det, vi har brug for, er et fælles marked uden hindringer.
De lande, der tiltrådte i 2004, lider under det fuldstændige fravær af et stærkt lag af små og mellemstore virksomheder. Vi forventer, at det østrigske formandskab sammen med de nationale regeringer foreslår initiativer for at sikre, at SMV'er, som skaber de fleste job, tilskyndes til at slå rod og udvikle sig i også disse lande. Der skal sættes lovgivning eller et rammeprogram om konkurrenceevne på dagsordenen.
Vi forventer, at det østrigske formandskab sammen med Parlamentet sikrer, at budgettet for de kommende syv år forbedres beløbsmæssigt. Når det er sket, må vi omgående fremme udnyttelsen af de midler, der står til rådighed! Lad os omsider fjerne hindringerne for den allerede vanskelige udnyttelse af midlerne, som enten skyldes tidsmæssige forsinkelser eller de overdrevne begrænsninger, der er indført. Målet er ikke tilbagebetaling ved årets udgang, men udnyttelse. Vi må have et mere fleksibelt budget. Hr. kansler, vi byder det østrigske formandskab velkommen og stoler på Dem.
Bernard Poignant (PSE ).
   - Hr. formand, jeg kunne have været østriger, da jeg kommer fra en region i Frankrig, Bretagne, hvor hertugens datter i det 15. århundrede blev gift med Maximillian af Østrig. Ægteskabet blev ikke fuldbyrdet og blev brudt, og det gør mig til en 16. generations franskmand.
Jeg bruger dette historiske tilbageblik til at fange Deres opmærksomhed, hr. formand, og til at illustrere et slagkraftigt argument vedrørende budgettet. Vogt Dem for Parlamentet. Det er et parlament under opbygning, som derfor nogle gange gør oprør. Hr. Buttiglione fandt sig ikke i den kritik, han blev udsat for. Hvad angår havnearbejderne, vil man servere den samme ret for os, men vi spiser den ikke, og vi holder en afstemning med simpelt flertal. Så vogt Dem for Parlamentet - vogt Dem er ikke de rigtige ord - men det kan reagere, det kan gøre oprør.
Derfor skal Parlamentet have lidt penge, eller rettere sagt lidt flere penge. Og nu skal jeg fortælle Dem, hvilket udgiftsområde jeg gerne så fik lidt flere penge, nemlig udgiftsområdet for borgerskab, ungdom, uddannelse og kultur. Sæt lidt mere af til det!
Hvorfor? Fordi det, der skete i mit land den 29. maj, har gjort dybt indtryk på mig som franskmand. For mig er den 29. maj en historisk dato. Det er ikke en hvilken som helst dato, og de drøftelser, jeg har deltaget i, har nogle gange været nådesløse. Det er fint nok at tale om markedet og euroen, men De burde sætte lidt flere ressourcer af til dette udgiftsområde. Gør det for den europæiske bevidsthed, for historien kan gøres om. En traktat, der er blevet undertegnet, kan ophæves.
Bronisław Geremek (ALDE ).
   - Hr. formand, ved det østrigske formandskabs begyndelse vil jeg ønske kansler Schüssel al mulig succes. Jeg har tiltro til, at EU's fælles udenrigspolitik bliver en del af den succes.
Demokrati, menneskerettigheder og fred er afgørende for en række spørgsmål, som Unionen for øjeblikket behandler. Jeg tænker på Iran, Rusland og Kina. Europa bør tale med én stemme i alle tre tilfælde, ikke kun for, at det, Europa siger, skal vise den europæiske udenrigspolitiks etiske dimension, men også for at sikre, at de relevante instrumenter tages i anvendelse, selv om vi endnu ikke har en forfatningstraktat.
To af EU's medlemsstater er permanente medlemmer af FN's Sikkerhedsråd. Fire af EU's medlemsstater tilhører G8. Et af disse lande bør have beføjelse til at repræsentere EU og tale på dets vegne. Jeg håber, at det bliver gennemført i Deres formandskabsperiode, hr. kansler.
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand, til rådsformanden og kommissionsformanden vil jeg sige følgende: Lad os holde op med at tale om Lissabon-processen som en proces i sig selv. Lad os i stedet tale om, hvad vi har gjort, og hvad vi skal gøre for at realisere dens krav og formål, nemlig at opnå europæisk konkurrencedygtighed. Ellers bliver alle henvisninger til Lissabon-processen et påfund til at lede opmærksomheden bort fra det, som ikke gøres. Lad os tale om det, som faktisk skal gøres.
Gennemfør tjenestedirektivet. Det er det mest konkrete, vi kan gøre for at styrke Europas konkurrencedygtighed. Sørg for, at det bygger på respekt for mangfoldigheden i Europa, som tager højde for hvert lands konkurrencedygtighed. Det er ikke blot den vigtigste foranstaltning for at styrke europæisk konkurrencedygtighed. Det er også den vigtigste, vi kan tage for at realisere genforeningen af Europa og sørge for, at alle europæiske lande kan opleve en vækst samt forbindelser på tværs af grænserne.
Sørg for, at langtidsbudgettet i forhandlingerne med Parlamentet præges af yderligere prioritering af forskning og udvikling. Det er en af de enkelte foranstaltninger, vi kan tage, som allermest bidrager til, at Europa kan blive et førende vidensamfund.
Sørg for, at Europa kan fungere samlet og med kraft politisk over for Iran, som i dag er et land, der fører en politik, som hverken er acceptabel i det internationale verdenssamfund eller er i overensstemmelse med de krav, som skal stilles til hvert land. Et land, som truer med at tilintetgøre et andet land, som i det skjulte udvikler atombrændselsteknologi, og som støtter terrorisme, skal mødes af en samlet og fælles europæisk politik i alliance med vores internationale partnere.
Disse opgaver er dybest set europæiske opgaver, som viser, hvorfor der er brug for europæisk samarbejde. Der ligger et stort ansvar på Rådet og Kommissionen for at sørge for, at politikken præges af konkrete indsatser for at gennemføre dette. 
Monika Beňová (PSE ).
   - Mine damer og herrer, for knap to år siden, da vi var ved at tiltræde den anerkendte og respekterede sammenslutning, som EU utvivlsomt er, troede vi, at vi ville blive ligeværdige medlemmer, som blev tildelt den samme status som de øvrige medlemmer, og at borgerne i vores stater ville få de samme rettigheder, ligesom da Østrig tiltrådte EU. Det lader imidlertid til, at nogle lande finder det vanskeligt at håndhæve alle de frihedsrettigheder, som EU oprindeligt byggede på.
Jeg vil indtrængende anmode hr. Schüssel og kommissær Ferrero Waldner som Østrigs repræsentanter i Kommissionen om at sørge for, at disse yderst diskriminerende foranstaltninger afvikles under det østrigske formandskab. Jeg er medlem af Parlamentet fra Slovakiet, og jeg mener bestemt, hr. kansler, at borgerne i Den Slovakiske Republik ligesom borgerne i alle de andre medlemsstater, der for nylig har tiltrådt EU, skal have de samme rettigheder som borgerne i EU's øvrige medlemsstater.
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. forbundskansler, De kan være forvisset om, at vi efter et formandskab, som var præget af stilstand, har særdeles høje forventninger til det østrigske rådsformandskab. Det er op til Dem, hr. forbundskansler, at skitsere perspektiver for Europas fremtid ved at bygge på den rapport, der vil blive aflagt i Deres tjenesteperiode.
I den forbindelse drejer det sig ikke kun om den europæiske forfatning, uden hvilken Europa for øvrigt ikke kan vokse yderligere. Det gælder også Europas fremtidige velfærd, vækst og beskæftigelse. Rådet skal opstille prioriteter, således at Lissabon-strategien virkelig føres ud i livet. Derved kan også konkurrenceevnen forstærkes, og den europæiske velfærdsmodel kan sikres. Det drejer sig også om den europæiske sociale models fremtid, som De, hr. Schüssel, med rette talte om i formiddags.
For et halvt år siden pralede premierminister Blair temmelig meget med sine bestræbelser på at modernisere den europæiske sociale model. Der blev brugt et ekstra topmøde på det, men uden noget resultat. Der er ikke fundet noget svar på globaliseringens udfordring, og der er heller ikke truffet nogen foranstaltninger med henblik på atter at forankre den europæiske sociale model i et samfund, som ændrer sig, et samfund med flere ældre og færre unge, og et samfund, hvor grænser ikke længere er grænser.
Hr. forbundskansler, lad Deres formandskab blive andet end flotte ord. Lad os sammen arbejde på en ny udformning af vores europæiske sociale model, og lad os derefter gøre op med dem, som skaber modsætninger mellem det velfungerende marked og socialpolitikken, som er så væsentlig for vores borgeres velbefindende.
Den socialt orienterede markedsøkonomi er i hvert fald også for De Kristelige Demokrater grundlaget for et samfund, som bygger på mennesker. Jeg indrømmer, at tanken om det frie marked vinder terræn i vores egne kredse, men også hos Socialdemokraterne, og at man sommetider har en fornemmelse af at råbe i ørkenen. Jeg håber, at det lykkes dette formandskab sammen med Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, som udarbejder en betænkning derom, at foretage en bedre forankring. Jeg takker Dem mange gange for Deres imødekommenhed, hr. formand. 
Josef Zieleniec (PPE-DE ).
   - Hr. formand, nu hvor den finansielle krise på Det Europæiske Råd i december er afværget med succes, skal vi i gang med at overvinde den institutionelle krise og give Unionen et grundlag, der giver den mulighed for at klare de udfordringer, som den globaliserede verden skaber. Det glæder mig meget, at en af Østrigs erklærede prioriteringer er at sætte den europæiske forfatning på dagsordenen igen. I denne forbindelse vil jeg imidlertid advare om de faldgruber, der venter langs den vej, som Kommissionen - og Parlamentet, om end kun delvist - har valgt at følge, nemlig at afholde stadig flere debatter om borgernes forventninger og derefter udarbejde en ny tekst, der både skal løse problemet med de institutionelle reformer og alle Europas økonomiske, sociale og sikkerhedsmæssige problemer. Hvis vi slår ind på den vej, kommer vi til at gentage den fejl, der var årsagen til sidste års mislykkede folkeafstemninger, hvor alle, der havde forbehold over for EU's interne politikker, stod sammen mod forfatningen, uanset hvad de mente om Unionens institutionelle rammer. Vi begik den fejl, at vi foreslog ratifikationen af en forfatning, der ved siden af reglerne om institutionernes funktion også indeholdt et sammendrag af alle fælles politikker.
Det, vi har brug for nu, inden den kommende udvidelse og i lyset af de igangværende ændringer af den internationale orden, er at adskille den forfatningsmæssige ramme, nemlig første og anden del af forfatningstraktaten, fra de fælles politikker i tredje del. Første og anden del af forfatningen var ikke genstand for debat før folkeafstemningen, og ratifikationen af disse ville give os mulighed for at finde brugbare løsninger på de mest omstridte problemer, der for øjeblikket berører kontinentet, ved at vi reformerer bestemmelserne om de institutionelle beføjelser. Hvis vi ønsker at løse alle problemer på en gang, ender vi endnu en gang med ikke at løse nogen af dem. Det vigtigste resultat af det østrigske formandskab bør være en brugbar plan, hvor debatten om reformen af Europas institutioner holdes adskilt fra den generelle debat om andre problemer, som Europa står over for.
Marianne Thyssen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ærede formænd for de tre institutioner, ærede kolleger, sådan noget som en patentløsning på et succesfuldt formandskab findes ikke, men ambition og et konstruktivt samarbejde mellem institutionerne kan i hvert fald hjælpe. Som De har hørt, kan De regne med støtte fra vores gruppe.
Hr. rådsformand, om Deres formandskab bliver succesfuldt, kan vi først bedømme om seks måneder, men for at hjælpe Dem eller holde Dem på rette vej - for jeg værdsatte i høj grad Deres tale - vil jeg gerne anbefale to konkrete ting.
For det første anbefaler jeg, at De bestræber Dem på at skabe en strukturel løsning for den langvarige sag om den definitive liste over varer og tjenesteydelser, som opfylder betingelserne for den valgfrie nedsatte momssats. Der er tøvet længe nok. Nu skal der træffes beslutninger.
De sektorer, som fik stillet guleroden, nemlig den nedsatte sats, i udsigt - jeg tænker især på hotel- og restaurationsbranchen, men også på andre SMV-sektorer - får ikke, hvad de ønsker. De, der har deltaget i eksperimentet med arbejdsintensive tjenesteydelser, som er blevet forlænget tre gange, udsættes for en uholdbar retsusikkerhed. Jeg tror ikke, at Kommissionen vedvarende vil kunne tolerere åbenbare overtrædelser af det sjette momsdirektiv, og derfor forekommer denne sag mig at være en prioritet.
For det andet hører jeg med glæde, at De, hvad tjenesteydelsesdirektivet angår, vil kombinere åbenhed og beskyttelse. Heller ikke her i Parlamentet går vi af vejen for hårdt arbejde for at nå frem til et bredt, positivt flertal. Hvis De sammenligner Kommissionens oprindelige forslag med resultatet af arbejdet i Parlamentets Udvalg om det Indre Marked, ser De, at en anden løsning er mulig ved hjælp af ændringsforslagene. Hvis Rådet støtter os i denne vidtgående ambition, kan denne følsomme sag definitivt tage en god vending under Deres formandskab.
Hvad disse to, men også de andre punkter på dagsordenen, angår, ønsker jeg det østrigske formandskab i EU's tjeneste, som De selv siger, held og lykke. 
Jacek Emil Saryusz-Wolski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Schüssel, jeg vil gerne genoptage den tone, hr. Poignant anlagde, og føje mine egne budgetønsker til hans ønskeliste. Budgettet er desværre alt for lille. Deres land, Østrig, er medlem af "de seks landes klub", "1 %-klubben", "de gerriges klub", som vil have mere Europa for færre penge. Men som formand, hr. Schüssel, bør De give flere penge til naboskabspolitikken med landene i øst og til den nye udfordring, som EU's energisikkerhed udgør. Ellers gør vi oprør, som hr. Poignant sagde, mod de alt for gerriges Råd. 
 Det østrigske formandskabs hensigt om at arbejde for vækst og arbejdspladser, konkurrencedygtighed og Lissabon-dagsordenen er højst rosværdig. Sådanne mål kan kun nås ved færdiggørelsen af det indre marked. Den bedste tjeneste, vi kan gøre Lissabon, væksten og arbejdspladserne, er at åbne markederne for arbejdskraft og tjenesteydelser. Østrig har i sin hvidbog eksplicit anerkendt, at direktivet om tjenesteydelser er afgørende for færdiggørelsen af det indre marked og styrkelse af Europas konkurrencedygtighed. Men når det gælder at tage konkrete skridt for at nå disse erklærede mål, er formandskabets udtalelser langt mindre beroligende.
Snart skal der foretages en indledende undersøgelse af overgangsperioden for indførelse af fri bevægelighed for arbejdstagere. Men Østrig har erklæret, at det vil benytte denne lejlighed til at forlænge overgangsperioden for fri bevægelighed for arbejdstagere, og at det indtager en reduktionistisk holdning til den frie bevægelighed for tjenesteydelser. Er Østrigs erklæringer som formandskab forenelige med dets hensigter som medlemsstat? På den ene side er det formandskabets erklærede mål at kæmpe dristigt for Europas konkurrencedygtighed, på den anden forsøger Wien at kvæle Europas muligheder.
Udvidelsen skulle bringe EU store fordele og forøge dens konkurrencedygtighed inden for verdenshandelen, i høj grad ved en indvandring af højt kvalificeret, mobil og relativt billig arbejdskraft. Nu ønsker visse medlemsstater, herunder Østrig, til trods for de positive eksempler fra Storbritannien, Irland og Sverige, at gå glip af disse afgørende fordele ved at indføre overgangsperioder umiddelbart efter udvidelsen.
Ursula Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ærede hr. forbundskansler, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg er egentlig ganske tilfreds med funktionsopdelingen i EU, nemlig at forbundskansler Schüssel fungerer som kansler og rådsformand og hr. Barroso som kommissionsformand. Denne form er nyttig for EU og også for Østrig.
Østrigs tiltræden som formandskab under forbundskansler Schüssel falder - tilfældigvis - sammen med min afgang fra Europa-Parlamentet efter 10 år, hvor jeg har været leder for Østrigs Folkepartis delegation. 10 år, hvor EU har ændret sig drastisk, og vi har ændret os sammen med EU! Disse drastiske ændringer er først og fremmest udvidelsen af EU, som jeg har arbejdet for i mange funktioner - en udvidelse, som har styrket EU, men også Østrig. At vi er vokset fra 15 til 25 medlemmer, skal fortsat ikke være nogen grund til bekymring i vores befolkninger. Det er ikke gået for hurtigt. Det var det rigtige svar på det rigtige tidspunkt efter afslutningen af den kolde krig, Sovjetunionens sammenbrud og den nye start i Europa. Der er naturligvis også behov for en yderligere vækstproces. Hvad der imidlertid er vigtigt her - og jeg er glad for, at rådsformanden pegede på det - er de standarder, vi skal overholde, når vi optager nye medlemmer i EU. Vi skal tage vores standarder alvorligt og lade være med at underminere og omgå dem. Kampen mod korruption, for retsstaten, for en korrekt, demokratisk og gennemsigtig forvaltning er forudsætningen for, at Europa kan vokse. Den europæiske økonomi, den europæiske befolkning og EU skal institutionelt og også psykologisk være i stand til at optage de nye lande. Dette kriterium skal vi overholde i forbindelse med de kommende udvidelsesskridt, også med Rumænien og Bulgarien, idet jeg håber, at begge lande vil kunne opfylde forudsætningerne til tiden.
Rådsformanden nævnte nogle elementer i sin tale, som jeg gerne vil tage op. For det første har Europa brug for stærke egne indtægter. Hvis det lykkes dig, kære Wolfgang, at give en ny impuls til den europæiske diskussion, så Europa endelig konkret kan føre denne debat om egne indtægter, så ville det være et stort skridt. I øvrigt har jeg tilstrækkelig tillid til dine forhandlingsevner til at tro, at du kan løse det store problem med de kommende finansielle overslag ved at komme Europa-Parlamentet i møde, hvilket vil gøre det lettere for Europa-Parlamentet og Kommissionen at komme Rådet i møde i dette spørgsmål.
For det andet finder jeg det positivt, at Europa har brug for løsninger, som inddrager arbejdsmarkedets parter, og i denne dynamiske, globale vækstproces naturligvis ikke kan tage afsked med det eksisterende arbejdsmarkedssystem. Det er en vigtig, grundlæggende forudsætning. De har oplevet demonstrerende havnearbejdere her. Arbejdsmarkedssystemet må ikke være en bremse for økonomisk vækst, det skal tværtimod være en motor for den økonomiske vækst! Endelig har Europa og EU brug for energi. Og denne energi har EU brug for både politisk og i ordets bogstaveligste forstand. Derfor vil jeg til slut opfordre til, at vi lægger større vægt på naboskabspolitikken. På den politik, som EU beskæftiger sig med et så vigtigt land som Ukraine med. Her må man ikke skære alt over en kam. Vi har brug for særlig opmærksomhed på den demokratiske udvikling og Ukraines økonomiske uafhængighed. Jeg er overbevist om, at der vil blive taget nogle skridt under dette rådsformandskab.
For det tredje har vi brug for en nødbremse for videregivelsen af atomvåben.
Formanden.
   - Vi ønsker fru Stenzel held og lykke med den nye stilling i Østrig.
Wolfgang Schüssel,
   Hr. formand, ærede Parlament, allerførst også fra min side en stor tak til Ursula Stenzel for 10 års arbejde for Østrig og for Østrigs borgere her i Europa-Parlamentet, langt ud over partigrænserne og institutionsgrænserne. Hun vil i øvrigt så at sige blive min chef, for hun er borgmester i den indre by i Wien. Jeg er altså under hendes varetægt og hendes borger. Held og lykke!
Jeg vil kort og konkret tage nogle emner op, som er blevet nævnt i diskussionen. Tak til alle, som har omtalt udvidelsen og særligt også perspektiverne for Balkan. Jeg gjorde det kort, fordi jeg jo på forhånd har haft kontakt med næsten alle grupper og ved, at De ved, at Østrig prioriterer dette spørgsmål højt, om ikke andet fordi vi ligger meget tæt på Balkan. En gammel vittighed lyder, at Balkan begynder i tredje distrikt, ved Rennweg, midt i Wien. Desuden fordi vi er direkte berørt af det. Enten kan vi europæere eksportere stabilitet, eller også importerer vi ustabilitet. Der må ikke findes en ustabil zone mellem Ungarn, Østrig, Slovenien, Italien og Grækenland. Dette område må ikke være en gråzone, men skal tværtimod udgøre et perspektiv. Kun med dette perspektiv vil der i sidste ende være mulighed for den nødvendige reformmodel og for forsoning mellem de forskellige befolkningsgrupper i Bosnien, Serbien og Kosovo. Det skal man være klar over.
Derfor arbejder vi for det og har nu også givet FN's repræsentant Martti Ahtisaari et kontor i Wien. Hver dag finder der intense samtaler sted her. Vi ved, at vi her har en fælles opgave, som vi skal løse. I øvrigt er Balkan jo en af de helt store succeshistorier i Europa. Det var amerikanerne, som besejrede Milošević militært, men i dag er 90 % af de soldater, som sikrer freden på Balkan, europæere. Det er i dag ikke EU's militære ansigt, vi repræsenterer dér, det er Europas fredsansigt. Det skal man være klar over.
I øvrigt fejrer vi i år ikke kun Wolfgang Amadeus Mozarts 250-årsfødselsdag og Siegmund Freuds 150-årsfødselsdag, men også 100-årsdagen for den første tildeling af Nobels fredspris til en kvinde, nemlig Bertha von Suttner. "Nedlæg våbnene" - det er et ægte program, netop i det 21. århundrede, også og netop med hensyn til Iran. Jeg talte i går med Mohammed El Baradei - IAEO har jo også sæde i Wien. Det er et yderst bekymrende spørgsmål. Når han i et meget interessant interview i sidste nummer af siger, at han efter tre års intensive forhandlinger, efterprøvninger og kontroller udført af inspektørerne ikke kan bekræfte, at Irans atomoprustningsprogram har fredelig karakter, så er det et emne, der kommer til at optage os meget i de kommende måneder. Vi skal ikke optræde truende, men vi må sende et klart europæisk budskab om, at Iran skal vende tilbage til moratoriet, tilbage til forhandlingerne, ikke tage ensidige initiativer, som i sidste ende i bred forstand kan være en trussel for verdensfreden. Og dette budskab skal udtales af Parlamentet, Rådet, Kommissionen, alle repræsentanter - Benita Ferrero-Waldner og Javier Solana. Kun på den måde vil vi være troværdige i denne del af verden.
Med hensyn til energispørgsmålet vil jeg også udtrykke mig meget klart. Naturligvis går hvert land sin egen vej, det har jeg forstået. Men jeg har kæmpet for, at hvert land i sidste ende selv skal bestemme sit valg af energiformer. Og alligevel er der nogle spørgsmål, som man godt kan tage op. Personligt mener jeg, at vejen hen mod en for atomenergien er meget, meget farlig. Her er der mange spørgsmål, som endnu ikke er afklaret. Netop på dette område må man ikke undervurdere borgernes bekymring. Men på europæisk niveau kan vi beskæftige os med spørgsmålet om vedvarende energi, og her har hr. Barroso fremlagt nogle meget fremragende idéer. Det gælder området for biobrændsel, som amerikanerne i øvrigt investerer fem gange så meget i som hele Europa, også medlemsstaterne, tilsammen. Vi skal være troværdige på dette område. Vi har vedvarende råstoffer, vi har træ, vi har biomasse. Det ville efter min mening også være en chance for landbruget i de kommende år og årtier. Vi bør beskæftige os meget ærligt og meget åbent med dette spørgsmål uden at overse, at der naturligvis også på dette område er forskelle mellem medlemsstaterne, som der skal tages hensyn til.
Det næste emne er de transeuropæiske net. Jeg har nu været medlem af Det Europæiske Råd i 10 år. Jeg har sågar en gang tidligere som udenrigsminister ledet et østrigsk rådsformandskab. Vi har talt om transeuropæiske net i 10 år, og til dato er ikke et eneste projekt blevet realiseret. Lad mig sige det helt klart. Det skal lykkes for os - og det er virkelig min ambition, og jeg håber, Kommissionen vil hjælpe os - under vores formandskab i det mindste at tage det første spadestik til basistunnellen ved Brenner. Hvis vi vil have trafikken væk fra vejene, så må vi flytte den over på en konkurrencedygtig jernbaneinfrastruktur. Det er der ingen alternativer til. Jeg beder om, at vi bidrager til langt om længe at få disse transeuropæiske net til at lykkes, alt andet er retorik.
Det næste punkt, som jeg havde glemt inden for det internationale område, er CIA-spørgsmålet. Det tager vi meget alvorligt. Jeg vil også sige helt åbent, at her må der ikke være forskellige standarder. Menneskerettighederne er udelelige, og retsstatens principper er udelelige. Da diskussionen brød ud i den amerikanske offentlighed, var jeg netop i New York med Bertelsmann Foundation. Dér talte vi med republikanernes , senator Bennett, og vi drøftede spørgsmålet på nøjagtig denne måde. Derfor støtter vi fuldt ud Europarådets undersøgelser. Jeg beder også om, at de nødvendige oplysninger fra medlemsstaterne kommer. Der må ikke anvendes forskellige målestokke i denne sag. , overflyvninger, overførsler af uønskede personer, som naturligvis, hvis der foreligger mistanke, skal forfølges med al lovenes strenghed. Men det skal ske inden for rammerne af vores retsstatslige normer. Mine damer og herrer, her vil en fælles vej sikkert forbinde os med Parlamentet.
Jeg er meget taknemmelig for Deres påpegning af, at vi skal være langt mere opmærksomme på børns rettigheder. Vi ser med stor bekymring, at der sker grusomme ting på dette område, børnepornografi, som udbredes i hele verden via internettet, spørgsmålet om menneskehandel, børn, som bliver solgt i hele verden, alt for lille forståelse også i de europæiske, udviklede samfund for beskyttelsen af børns rettigheder, støtte til familierne, job og familie skal kunne forenes - det er alt sammen spørgsmål, som naturligvis hovedsageligt hører under den nationale kompetence, men som alligevel skal tages op i fællesskab.
Et spørgsmål, som blev taget op af flere talere, er mindretalsrettighederne i Østrig. Det vil jeg gerne tale helt åbent om. I min embedsperiode, siden 2000, har vi i Burgenland opsat kroatiske og ungarske byskilte med store folkefester og med stor deltagelse fra befolkningen, fordi der var konsensus om det. Sidste år, for få måneder siden, forsynede vi i forbindelse med festlighederne omkring statstraktaten med stor succes 20 byer med supplerende tosprogede slovensk-tyske skilte. I nogle kommuner er vi endnu ikke nået langt nok. Sidste fredag var jeg i selskab med 12 borgmestre i 12 kommuner. Vi forsøger at finde en fælles løsning. Det lover jeg her, men det er ikke et spørgsmål for Europa-Parlamentet, men frem for alt for os derhjemme. Jeg vil afvise, at vi skulle respektere mindretallenes rettigheder mindre i Østrig end i andre dele af Europa. Men jeg vil have konsensus mellem de politiske kræfter, og det vil jeg skabe sammen med befolkningen. Jeg er også sikker på, at det vil lykkes.
Med hensyn til arbejdsmarkedet findes der en færdigforhandlet aftale med 10 respektive nu 12 nye medlemmer. 10 er allerede med, Bulgarien og Rumænien kommer. Jeg er faktisk meget sikker på, at de nye regeringer vil være meget samarbejdsvillige, så de kan nå måldatoen 2007. Men i disse aftaler er der fastsat overgangsbestemmelser, både for de nye lande og for de hidtidige medlemsstater. Hertil vil jeg meget åbent sige, at dette er sket i gensidig forståelse. Det er også min opgave som østrigsk regeringschef at sørge for, at der ikke bliver stillet for store krav til arbejdsmarkedets parter i Østrig, og at balancen mellem åbning og beskyttelse, som netop er blevet fremhævet af nogle talere her i salen, også opretholdes i dette tilfælde. I øvrigt forsøger vi at hjælpe i grænseregioner med fleksible ordninger for bestemte områder - f.eks. plejeområdet - og det har faktisk fungeret rigtig godt indtil videre.
Med hensyn til EF-Domstolen vil jeg kun inspirere til en diskussion uden at gå i detaljer. Også her er det nødvendigt med en vis balance mellem overholdelsen af EU-lovgivningen og gennemførelsen af den på den ene side og på den anden side de subsidiærklausuler, der er fastsat i traktaterne. Der findes nu engang nationale rettigheder, som bør respekteres i de nationale lovgivningers, de nationale domstoles og EF-Domstolens forskellige domspraksis. Hertil kommer en proportionalitetsprøvning, som jo er en selvfølge ved den tyske, østrigske eller franske højesteret. Alle disse ting skal reguleres i en fornuftig balance, og jeg er sikker på, at også Domstolen er sig sit ansvar bevidst.
Jeg vil slutte med det punkt, som De selv nævnte, hr. Schulz, med Mozart og Freud og med tryllefløjten, andre nævnte Zeus. Jeg er et meget mere beskedent menneske og mener, at seks måneders formandskab realistisk set aldrig vil kunne ændre Europa, det er helt klart. Men vi kan inspirere. Vi vil f.eks. gennemføre de finansielle overslag sammen med Dem. Vi har brug for Deres tilslutning, og den vil vi forsøge at opnå. Vi må overveje, hvilke instrumenter der er bedst. Det var et østrigsk forslag, der blev taget op, så vi kunne få ca. 10 milliarder ekstra som forskningsfacilitet til Den Europæiske Investeringsbank - et vigtigt skridt fremad, som også samfinansieres fra privat side. Der er et vist spillerum mellem de forskellige fleksibilitetsforestillinger, som jo findes - forskellen ligger mellem 1 og ca. 3,5-4 milliarder euro. Disse spørgsmål bør vi drøfte i en tillidsfuld dialog. Først skal jeg naturligvis have et mandat. Dette mandat får Østrig om få uger af de andre medlemsstater. Så snart Kommissionen har stillet sine konkrete forslag til opdeling efter de forskellige udgiftsområder, vil vi tale med Dem. Jeg er sikker på, at vi med sikkerhed vil have flere penge til rådighed end i den forgangne periode til de områder, som er interessante for Dem, altså forskning og konkurrenceevne.
Man bør heller ikke overse, at de finansielle overslag forudsætter, at Bulgariens og Rumæniens udgifter medregnes fuldt ud inden for landbrugspolitikken. Her er der altså inkluderet 8 milliarder euro i de nuværende finansielle overslag. Midlerne falder absolut med 4 %, og desuden er der reserveret 8 milliarder til Rumænien og Bulgarien. Jeg tror, at hvis man ser realistisk på tingene og betragter dem praktisk, så vil vi bestemt kunne nå frem til noget i en tillidsfuld dialog.
Jeg har ingen tryllefløjte og heller ingen dirigentstok eller tryllestav. Men hvis jeg må vende tilbage til Osmin, så tabte han jo interessant nok faktisk til slut. I denne forbindelse er det også interessant, at Constanze, lad os bare kalde hende Europa, til slut siger til ham: "Intet er så hæsligt som hævnen, men at være menneskelig og god og tilgive uden egennytte er kun for store sjæle." Lad os derfor i fællesskab være store sjæle og udvirke noget for Europa.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, hr. Schüssel, mine damer og herrer, kansler Schüssel har allerede besvaret spørgsmålene om det østrigske formandskabs program. Afslutningsvis vil jeg blot komme med de overordnede retningslinjer for, hvordan jeg kort fortalt forestiller mig formandskabets udvikling.
Der kommer to afgørende øjeblikke, nemlig Det Europæiske Råds forårsmøde og Det Europæiske Råd i juni. Det første for at indføre det nye forvaltningssystem, den nye strategi for vækst og beskæftigelse, det andet for at træffe beslutninger om vores handlinger vedrørende Europas fremtid.
Men først skal vi have afklaret et meget vigtigt spørgsmål med Europa-Parlamentet. Det drejer sig om de finansielle overslag 2007-2013. Her kender De udmærket Kommissionens holdning. De ved, hvor hårdt Kommissionen har arbejdet for at nå frem til en så ambitiøs aftale som muligt. Vi mener faktisk, det var vigtigt at nå frem til en aftale mellem medlemsstaterne. Forestil Dem, hvordan sindstilstanden havde været i Europa i dag, hvis vi ikke engang havde haft den aftale, der blev indgået på Det Europæiske Råds møde!
Men der er fortsat plads til forhandling. Min og hele Kommissionens opfordring er en opfordring til realisme i disse forhandlinger. Vi mener, at nye forsinkelser virkelig ville kunne sætte gennemførelsen af de nye finansielle overslag pr. 1. januar 2007 over styr. Hvis det skete, ville det netop være de nye medlemsstater og de europæiske regioner, der har brug for mere solidaritet, der ville komme til at lide mest under det. Vi er derfor forvisset om, at der fortsat er plads til forhandling, men disse forhandlinger skal føres med ambition og realisme og en stor portion ansvarsfølelse. Hvis det lykkes os at løse dette problem, er vi bedre rustet til at sikre, at Det Europæiske Råds forårsmøde bliver en stor succes.
Det er første gang, vi bruger det nye forvaltningssystem fra Lissabon. Medlemsstaterne har allerede indleveret deres nationale reformprogrammer. Vi forelægger vores evaluering den 25. januar, og jeg kommer personligt og forelægger den for Dem her. Jeg mener, at vi nu har de vilkår, der er nødvendige for at give Europa et skub fremad, hvad angår vækst og beskæftigelse. Men vi skal være utvetydige, når det gælder dette spørgsmål. Vi har prioriteringer. Kansler Schüssel har påpeget flere af disse prioriteringer, navnlig forskning, små og mellemstore virksomheder og energi, hvor Hampton Court-dagsordenen meget passende supplerer Lissabon-dagsordenen. Hvis vi virkelig vil have vækst i Europa, skal vi imidlertid have et veritabelt indre marked i Europa. Øjeblikkets store opgave, som ligger inden for Kommissionens og Parlamentets kompetenceområde, er at sørge for, at det indre marked fungerer i et udvidet Europa. 
I dag er vi 25, og vi skal huske de grundlæggende frihedsrettigheder, der var i centrum for Det Europæiske Fællesskabs projekt. Fri bevægelighed for varer, ja, men også fri bevægelighed for kapital, tjenesteydelser og personer, herunder arbejdstagerne. Hvis vi virkelig vil Europa, ved vi, at det skal være mere og andet end blot et marked. Europa er et politisk projekt, et socialt projekt. Det kræver, at de grundlæggende frihedsrettigheder sikres på hele det europæiske territorium, og at risikoen for at dele Europa op i gamle og nye medlemsstater undgås. Vi er i dag alle sammen medlem af EU, som er baseret på idéen om solidaritet.
Endelig skal Det Europæiske Råd i juni træffe en beslutning om Europas fremtid. I den forbindelse mener jeg, at spørgsmålet fra hr. Duff er yderst vigtigt. Det er rigtigt, at der hersker store forskelle, og vi er af den opfattelse, at disse drøftelser skal indledes med størst mulig forsigtighed i bevidsthed om vores ansvar. På denne baggrund mener vi, det er muligt for Det Europæiske Råd i juni at lægge sidste hånd på de overordnede retningslinjer for dagsordenen om Europas fremtid, at skabe ny konsensus om at komme videre med vores europæiske projekt og at finde den bedst mulige lejlighed til at løse de institutionelle problemer, der ganske rigtigt har brug for at blive løst. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Det østrigske formandskab indleder sit arbejde på et særdeles kritisk tidspunkt i EU's udvikling og med vigtige spørgsmål, der kræver en løsning. Det gælder forhandlingerne med Europa-Parlamentet om de finansielle overslag, så der kan ydes en effektiv indsats for solidaritet og økonomisk og social samhørighed, forkastelsen af direktivforslagene om liberalisering af havnene og indførelse af et indre marked for tjenesteydelser, det berygtede Bolkestein-direktiv, der bringer rettighederne for arbejdstagerne, forbrugerne og tjenesteydelsernes brugere i fare, og forkastelsen af den såkaldte europæiske forfatning ved folkeafstemningerne i Frankrig og Holland.
Der er også et indlysende behov for at ændre de monetaristiske retningslinjer og de makroøkonomiske prioriteringer for at kunne løse de alvorlige økonomiske og sociale problemer, som forskellige lande har. Det forudsætter, at stabilitetspagten tilbagekaldes og erstattes af en pagt for fremskridt og social udvikling, der fremmer offentlige investeringer og bekæmper arbejdsløshed og ulige indkomstfordeling.
Formandskabets erklæringer besvarer slet ikke disse spørgsmål, men det er jo ikke noget nyt, når man tænker på de foregående formandskabers holdninger. Det er dog positivt, at man er beredt på dialog, selv om det i sig selv ikke siger så meget. 
Margie Sudre (PPE-DE ).
   - Jeg vil gerne takke det østrigske formandskab for dets vilje til at komme med seriøse forslag til, hvordan vi kan forbedre beslutningstagningsprocessen i EU. Også Frankrig og Tyskland har varslet forslag for at komme videre på dette område. Det kan vi kun opmuntre dem til, og Europa-Parlamentet tager allerede i denne uge fuldt ud del i dette arbejde.
Det handler ikke om retorik, men om at sørge for, at der efter et indgående samråd kan blive truffet beslutninger i de europæiske sager uden forsinkelser eller obstruktioner. Vi skal ud over reflektionsfasen og videre med fasen med realistiske og modige forslag, der kan blive iværksat i de kommende år.
For borgerne er vækst og beskæftigelse de områder, der bekymrer dem mest. Disse områder har derfor brug for, at Europa, medlemsstaterne og Parlamentet udviser et stærkt politisk engagement og kommer med et nøjagtigt handlingsprogram.
Jeg håber, at det på forårstopmødet 2006 lykkes at sætte den reviderede Lissabon-strategi på skinner for omsider at få os ud af forbandelserne, så vi kan koncentrere os om det konkrete og igen komme med klare retningslinjer for håndteringen af de europæiske anliggender. 

Richard Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, i henhold til artikel 19, stk. 1, i forretningsordenen vil jeg gerne anmode Dem om at komme med en afgørelse om et spørgsmål, der drejer sig om den rette afvikling af Parlamentets dagsorden. Ifølge skærmene har en af grupperne i Parlamentet planlagt en pressekonference her til eftermiddag om et emne, Parlamentet nu stemmer om, og forsøger at kritisere medlemmerne af Parlamentet ved at give det titlen "Parlamentarisk autisme".
Jeg ønsker ikke at kommentere indholdet af pressekonferencen, men vil anmode Dem om at udtale, at det at anvende en form for handicap som skældsord er lig med diskriminering af handicappede. Jeg vil anmode Dem om at udtale, at denne gruppe straks bør trække denne titel tilbage, da den er krænkende over for folk med autisme.
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har en lignede klage over homofobi-titlen. Jeg er stor modstander af forskelsbehandling af homoseksuelle, men betænkningens titel er utilfredsstillende. Hvis vi skal tale om et reelt problem, nemlig forskelsbehandling, hvorfor i alverden så bruge et ord som homofobi, som er helt malplaceret? Fobier er andre former for angst, som anses for at være neurotiske forstyrrelser, og der skal terapi til for at afhjælpe dem: De kan ikke behandles gennem politisk kontrol ...
Formanden.
   - Fru Korhola, vi kan ikke genoptage debatten om de punkter på dagsordenen, der skal stemmes om. De får tak, men jeg er nødt til at afbryde Dem. 
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Heide Rühle (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, efter aftale med De Liberale og PPE-Gruppen vil jeg gerne ændre vores forslag, nemlig efter ønske fra PPE til . Det behøver jeg ikke forklare, det er klart, at er meget bredere, end hvis det kun henviser til . Efter aftale med De Liberale vil jeg gerne ændre til . Det behøver ikke begrundes, det fremgår klart, hvad det handler om. 


Francis Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, min kollega hr. Markov anmodede meget tydeligt om, at der blev foretaget en elektronisk kontrol af afstemningen om ændringsforslag 1. Jeg mener, at magtbalancen var den samme som for afstemningen om ændringsforslag 3. Jeg vil derfor gerne have kontrolleret afstemningen om ændringsforslag 1.
Formanden.
   - Hr. Wurtz, jeg kan ikke efterkomme Deres ønske, og det skyldes simpelthen, at styrkeforholdet for ændringsforslag 1 var et helt andet.

Paolo Costa (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tager ordet i henhold til forretningsordenens artikel 168 på vegne af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa. Jeg taler ikke som formand for det kompetente udvalg, selv om denne rolle opmuntrer mig til formelt at anmode om en henvisning til fornyet udvalgsbehandling af forslaget til direktiv. Jeg anmoder om en henvisning til fornyet udvalgsbehandling, fordi det ville have samme effekt som en forkastelse, men med den forskel, at Parlamentet bevarer muligheden for at afgive udtalelse. Ellers risikerer vi at give fuldstændigt op.
I dag - og det er min begrundelse - er vi ikke klar til en afstemning. Det er vi hverken med hensyn til indholdet eller med hensyn til det følelsesmæssige klima, vi risikerer at stemme i. Vi er ikke klar til at stemme om indholdet, fordi Parlamentets høringer om forslaget - hvilket jeg også gerne selv vil undskylde for - i for høj grad ligner det første forslag, der blev forkastet for et par år siden. Forhandlingen denne gang gav os ikke mulighed for at tage højde for udviklingen på den internationale scene, hvor der finder en revolution sted i havnene, eller at beskæftige os med konkurrencen mellem havnene og statsstøtte i havnene.
Vi er kort sagt ikke klar til at stemme, for vi risikerer at stemme med følelserne i et klima, som måske tvinger os til at opføre os på en af to dårlige måder, nemlig enten at udvise arrogance …
Formanden.
   - Hr. Costa, Deres anmodning er meget klar. I henhold til artikel 168 beder jeg om en taler for og en taler imod. 
Paolo Costa (ALDE ).
   - Vær venlig at lade mig tale færdig. Det er meget vigtigt i betragtning af det, der skete uden for parlamentssalen i forgårs. Vi risikerer enten at være arrogante over for dem, der demonstrerede på en helt korrekt måde, eller også at …
Martin Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, på Den Socialdemokratiske Gruppes vegne vil jeg gerne klart udtale mig mod hr. Costas forslag. Det vil jeg begrunde med to sætninger. Jeg begynder med det sidste punkt, hr. Costa nævnte. Den atmosfære, der herskede her i forgårs, var overvejende atmosfæren ved en normal demonstration af mænd og kvinder, som føler deres sociale sikkerhed truet.
Disse mænd og kvinder kan regne med os. Hvem der ikke ikke kan regne med os socialister er dem, som aldrig lytter færdig, og dem, som tror, at de kan lave politik med magt. De har ikke vores solidaritet. Det var mindretallet, og deres aktioner afviser vi.
Hr. formand, havnepakken er moden til afstemning, og den er moden til afvisning, og derfor beder vi om afstemning nu.
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand Vi ved godt, hvad vi stemmer om. Det vidste vi allerede i 2003 - der forkastede vi forslaget, og det er der et stort flertal i denne sal, der vil gøre igen. Men med den procedure, som De nu lægger op til, vil dette flertal for forkastelse blive skjult i et forsøg på at få sagen tilbage til udvalget. Derfor bør vi tage en afstemning i salen om, hvorvidt forslagene om forkastelse skal til afstemning før procedureforslaget. Det er fuldstændig vanvittigt, at formandskabet administrerer en procedure, som kan skjule, hvad der er flertallets holdning i denne sal. 

Willi Piecyk (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil bare præcisere, at hvis man vil afvise havnepakken, skal man stemme ja i den første afstemning, ja til afvisning, for at undgå alle uklarheder. Jeg beder Dem stemme ja i den første afstemning! Stem ja til afvisningen! 

Jacques Barrot,
   Hr. formand, jeg skal gøre det kort. Jeg har under hele debatten sagt, at jeg ville lytte til Parlamentet, at jeg ville afvente Parlamentets afstemning, og før jeg går videre med det, jeg har på hjerte, vil jeg ganske kort komme med en beklagelse og et håb. Jeg beklager først og fremmest, at proceduren ikke gav Parlamentet mulighed for at udtale sig om den ændrede tekst. Ændringsforslagene fra Deres ordfører var i stand til at fjerne en del af bekymringerne hos de forskellige aktører i vores havne, men også i virksomhederne og hos arbejdstagerne. Jeg vil derfor gerne takke udvalget for dets arbejde. Kommissionen kunne acceptere Deres ændringsforslag. Det var min beklagelse.
Dernæst håber jeg, at vi ikke mister det mål af syne, som denne tekst efterstræbte, og som i øvrigt ofte blev genoptaget i gårsdagens drøftelser. Det drejer sig om at hjælpe de europæiske havne med effektivt at håndtere den øgede skibsfart og risikoen for overmætning af havnekapaciteten. Effektive havneaktiviteter gør det muligt at øge den europæiske konkurrenceevne og fremme vækst og beskæftigelse.
Mine damer og herrer, jeg skal omhyggeligt gennemgå gårsdagens drøftelser og dagens afstemning for kommissærkollegiet. Jeg skal foreslå, at det drager konsekvenserne heraf. Jeg skal endvidere foreslå, at det fortsætter arbejdet med alle de berørte aktører - staterne, operatørerne, brugerne, fagforeningerne - i samråd med Parlamentet med henblik på at lægge grunden til en europæisk havnepolitik, som gør det muligt at bakke op omkring investorerne og genskabe deres tillid. Jeg vil gerne på bedst mulig vis komme med de svar, de europæiske havne forventer, med hensyn til såvel prisgennemsigtigheden som brugen af infrastrukturerne, muligheden for statsstøtte og mere globalt integrationen af havnene i den intermodale kæde. Vores drøftelser har vist, at der er behov for hele denne globale tilgang.

Emilio Menéndez del Valle (PSE ).
   - Jeg vil læse teksten på engelsk, fordi det er sådan, den er blevet diskuteret, og den lyder som følger:
 (Opfordrer til en løsning på problemet med de såkaldte nationale undtagelser, der hindrer et velfungerende samarbejde mellem de forskellige nationale styrker i landet). 

Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen og Inger Segelström (PSE ),
   Vi søger efter en ordning med Rådet om en ny interinstitutionel aftale om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren. Som udgangspunkt for forhandlingen har vi Europa-Parlamentets beslutning af 8. juni 2005 om politiske udfordringer og budgetmidler i den udvidede Union 2007-2013. Derfor støtter vi Europa-Parlamentets beslutning om Det Europæiske Råds fælles standpunkt af 15.-16. december 2005. Vi kan dog ikke støtte formuleringen om en forbedret europæisk dimension i EU's landbrugspolitik. Vi ser frem til gennemgangen af EU's udgifter og indtægter i 2008 og håber, at den fører til en mere moderne struktur for EU's budget og mindskede udgifter for den fælles landbrugspolitik. 
Richard James Ashworth (PPE-DE ),
   Den britiske konservative delegation støtter Böge-betænkningen, når den opfordrer til forkastelse af Rådets fælles holdning til det finansielle overslag 2007-2013 i dets nuværende form. Vi støtter betænkningen, når den opfordrer til et fast engagement i at iværksætte en revision af de finansielle overslag med en klar rolle for Parlamentet, og vi støtter meget stærkt opfordringen til tilstrækkelige ledsageforanstaltninger til at sikre bedre gennemførelse af og kontrol med anvendelsen af midler i medlemsstaterne.
Vi noterer imidlertid med bekymring opfordringen til Budgetudvalget om at forhandle på basis af Parlamentets holdning af 8. juni 2005, der, hvis man gik ind på det, ville forøge forpligtelsesbevillingerne med 112.474 milliarder euro i periodens løb. Derfor har vi afholdt os ved den endelige afstemning.
Francisco Assis, Luis Manuel Capoulas Santos og Edite Estrela (PSE ),
   Vi har hverken stemt for eller imod ved den endelige afstemning om de finansielle overslag for 2007-2013, fordi vi ikke er enige i beslutningens punkt 4.
Vi mener, at minimumsaftalen har været en god aftale for Europa, fordi den har gjort det muligt at holde den alvorlige krise, der truede EU, på afstand - i hvert fald for en tid.
Ordet "afviser" i pkt. 4 giver den europæiske offentlighed indtryk af, at Europa-Parlamentet ønsker at genåbne diskussionen om de finansielle forhold, hvad der i den nuværende situation ikke er muligt og slet ikke hensigtsmæssigt.
Vi forstår derfor ordet "afviser" som ensbetydende med "uenighed", hvilket selvsagt ikke betvivler den opnåede aftale. 
Gerard Batten, Graham Booth, Derek Roland Clark, Nigel Farage, Roger Knapman, Michael Henry Nattrass, Jeffrey Titford og Thomas Wise (IND/DEM ),
   Det kan muligvis overraske folk, at UKIP (Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti) for første gang nogensinde har stemt for en betænkning, der er åbenlyst føderalistisk i holdning. Det gør vi, fordi vedtagelsen af denne betænkning vil gøre en ende på det forlig, Tony Blair var mægler for i december. For os er forøgelsen af Det Forenede Kongeriges bidrag til EU på 63 % uacceptabel. Tilbagegivelsen af 7 milliarder af vores rabat er uacceptabel. De nuværende finansielle overslag repræsenterer en dårlig handel for Storbritannien.
Hvis denne betænkning vedtages, falder vi tilbage på artikel 272 i traktaten og årlige forhandlinger om budgettet. Selv om vi er meget uenige i grundene bag denne betænkning, er vi glade for at spille vores rolle under genåbningen af en debat om, hvordan britiske skatteyderes penge skal gives ud. Jo mere folk bliver udsat for den måde, EU fungerer på, jo mindre synes de om det.
Bastiaan Belder (IND/DEM ),
   EU's måde at fungere på sætter flertallet i Europa-Parlamentet på spil ved at smide Rådets fælles holdning om de finansielle overslag 2007-2013 i papirkurven. Det er vi ikke enige i.
For det første er det medlemsstaterne, der opkræver bidragene til EU. Parlamentet spænder buen for højt, når det vil tvinge medlemsstaterne til at stille flere penge til rådighed for EU.
For det andet er der - i betragtning af subsidiaritetsprincippet - konti på EU-budgettet, som skal have meget færre eller slet ingen penge, f.eks. ekstern politik, undervisning, sociale anliggender, beskæftigelse, kultur og sundhedsvæsen. Endvidere tjener udgifterne til EU's propaganda og subsidier til proeuropæiske tænketanke intet formål.
For det tredje skal samhørigheds- og strukturfondspolitikken koncentreres om de dårligt stillede regioner i de medlemsstater, hvis bruttonationalproduktet andrager mindre end 80 % af EU's gennemsnit. Det er logisk, at dette medfører, at den strukturelle støttepolitik forskydes fra de sydlige til de østlige medlemsstater.
I borgernes interesse skal Europa-Parlamentet indtage en mere opfindsom holdning og begrænse EU til dets væsentlige opgaver. Kort sagt gøre mere med færre penge! 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Vi er ikke tilfredse med den ordning, som Rådet besluttede sig for den 16. december. Vi vil mindske udgifterne til landbrugspolitikken og strukturfondene samt tilføre flere midler til forskning og udvikling og til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Parlamentet har medbestemmelsesret i forbindelse med de finansielle overslag og har meddelt, at det vil føre sin egen budgetpolitik meget hårdt. Vi støtter ikke den ekspansive budgetpolitik, som Parlamentet støtter, men støtter andre forslag som at øge hensættelserne til forskning og udvikling.
Vi har på denne baggrund ikke stemt imod beslutningen i den endelige afstemning, men har hverken stemt for eller imod, eftersom vi kan støtte dele af parlamentets forslag. 
Lena Ek (ALDE ),
   Jeg har i dag valgt hverken at stemme for eller imod, da Europa-Parlamentet stemte om sin beslutning om de finansielle overslag. I beslutningen forkaster Europa-Parlamentet Rådets aftale. Jeg er unægtelig meget skuffet over Rådets aftale, som indebærer, at mine prioritetsområder får færre ressourcer end, hvad Kommissionen foreslog. Det gælder områder som forskning, innovation, foranstaltninger mod grænseoverskridende kriminalitet, miljøforanstaltninger og strukturfondene afsat til at hjælpe små og mellemstore virksomheder.
Men Rådet har brugt forkastelig lang tid, og jeg vil ikke forhale denne proces yderligere. Det er vigtigt, at vi sikrer finansieringen af projekter og programmer for årene 2007-2013, så disse ikke skal indstilles på grund af usikkerhed og udebleven medfinansiering. Dette er ikke mindst vigtigt for de 10 nye medlemslandene. Derfor har jeg valgt ikke at stoppe de finansielle overslag, man nu er blevet enig om. 
Neena Gill (PSE ),
   De britiske medlemmer af PSE-Gruppen vil hverken stemme for eller imod ved den endelige afstemning om Böge-betænkningen af 18. januar 2006 af følgende grunde:
1. Vi er bekymrede over henvisningen til at øge landbrugspolitikken i punkt 7, hvilket er noget, vi har kæmpet imod i lang tid.
2. PSE-Gruppen fra Det Forenede Kongerige er imod første sætning i punkt 4, hvor der står, at Parlamentet "afviser Det Europæiske Råds fælles holdning". For det første mener vi, at Det Forenede Kongeriges formandskab havde en vanskelig opgave med at forsøge at nå en aftale om dette følsomme og konfliktskabende spørgsmål. Der var få, der troede, at Det Forenede Kongerige ville være i stand til at nå frem til det endelige kompromis i betragtning af de diametralt modsatte holdninger indtaget af de 25 medlemmer af EU i dette spørgsmål. For det andet mener vi ikke, at det er Parlamentets rolle at afvise Rådets holdning. Alt, hvad vi kan gøre, er at tage deres holdning til efterretning og træffe afgørelse om vores egen holdning, der kan afvige fra Rådets, men ikke forkaste den.
3. De britiske medlemmer af PSE-Gruppen støtter, hvad Parlamentet prøver at gøre med hensyn til at forbedre ansvarligheden og fleksibiliteten i budgettet for at kunne reagere på fremtidige udfordringer, som EU står over for i kraft af sin rolle som en væsentlig global aktør.
Ana Maria Gomes (PSE ),
   I december ignorerede Rådet den ret/pligt, der tilsiger, at Europa-Parlamentet skal deltage i den fælles beslutningsprocedure, og glemte at afsætte midler til centrale politikområder i forbindelse med Lissabon-strategien og Europas rolle i verden.
Kommissionen står derfor uden midler til borgerrelaterede initiativer inden for områder som ungdom, uddannelse, forskning og kultur, til Globaliseringstilpasningsfonden og til EU's eksterne forpligtelser som f.eks. fredsmissioner og indsats mod spredning af masseødelæggelsesvåben.
Jeg har derfor stemt for at forkaste aftalen i dens nuværende form, idet jeg kræver, at der sættes forhandlinger i gang for at finde de manglende midler.
Formandskabet bør få mandat til at indlede forhandlinger med Europa-Parlamentet om fleksibilitetsreserver, så alle de nødvendige midler kan skaffes, og om en revisionsbestemmelse, så udgiftsområderne kan blive genvurderet i 2008 - og f.eks. midler til den fælles landbrugspolitik reallokeres til områderne konkurrence og innovation - og EU's budgetmidler genovervejet.
Det drejer sig ikke om at genåbne det, der blev aftalt i Bruxelles i december, men snarere om at supplere det med de midler, der behøves for at styrke Europas samhørighed og konkurrenceevne og gøre det til en mere ansvarlig og troværdig global aktør. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Aftalen om Fællesskabets budget for 2007-2013, vedtaget i Det Europæiske Råd i december, er dybt utilfredsstillende, hvad angår finansielle midler, og utilstrækkelig, hvad angår prioriteringer og instrumenter til at imødekomme de behov og løse de økonomiske, sociale og miljømæssige problemer, som en Union, der er udvidet til 27 lande, har.
Den højt besungne "solidaritet" er nedprioriteret, og man konstaterer, at samhørighedspolitikken er reduceret fra 0,41 % af Fællesskabets bruttonationalprodukt til kun 0,37 %, selv om de økonomiske og sociale uligheder er øget som følge af udvidelsen. Der er også sket nedskæringer på det sociale område, på miljø og landbrug, samarbejde, forskning og kultur, mens områder som "konkurrenceevne", indvandrings- og grænsekontrol, sikkerhed og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er blevet finansielt styrket til skade for udviklingsbistanden.
Det viser, at de økonomisk mest udviklede lande og deres store økonomisk-finansielle koncerner har vundet til skade for de såkaldte samhørighedslande som f.eks. Portugal og arbejdstagernes interesser.
Hele "forhandlings"-processen har været kendetegnet ved en række forslag, hvor det ene var værre end det andet. Selv om Rådets aftale forkastes i denne beslutning, bekræftes Parlamentets oprindelige forhandlingsposition, hvis forslag til finansieringsmidler og prioriteringer heller ikke var tilstrækkelige. 
Joel Hasse Ferreira (PSE ),
   I den tekst, der er vedtaget om de finansielle overslag, er der to punkter, som burde være behandlet anderledes.
Det første angår den formulering, der siger, at vi "afviser" den aftale, som er opnået i Det Europæiske Råd. Man havde på en mere hensigtsmæssig måde kunnet udtrykke, at vi ikke accepterer aftalen. Det andet er, hvordan landbrugspolitikken omtales. Den måde, hvorpå visse lande takket være den fælles landbrugspolitik har modtaget de fleste midler fra Unionens budget, har vanskeliggjort den europæiske integrationsproces og hindret mere hensigtsmæssige kriterier for tildeling af midler.
For Portugal er det en god aftale, der er opnået i Rådet. Europa-Parlamentet har dog al ret til at ønske en proces indledt, som kan forbedre den.
I denne proces er der ikke sket nogen større modifikation af budgetmetodologien, ligesom man heller ikke har ændret de overordnede kriterier for tildeling af midler. Der bør fortsat udvises solidaritet med samhørighedslandene i syd og øst. Det er afgørende, at den europæiske konkurrenceevne ikke styrkes på en måde, der skader de mindre konkurrencedygtige økonomier. 
Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ),
   For at gøre det meget klart, så afviser jeg ikke Rådets fælles holdning. Men Parlamentet bør som den ene gren af lovgivnings- og budgetmyndigheden kunne spille sin fulde parlamentariske rolle, når det gælder at definere politikker, reformere dem og bestemme et budget for dem. Jeg støtter derfor Parlamentets villighed til at gå ind i konstruktive forhandlinger med Rådet.
Kartika Tamara Liotard (GUE/NGL ),
   Selv om det nederlandske Socialistiske Parti er tilfreds med nedskæringen af EU-budgettet, navnlig forbedringen af den nederlandske betalingssituation, er vi stadig meget kritiske, hvad angår måden, de resterende penge anvendes på. Der er stadig ikke sat en stopper for den skæve fordeling af landbrugssubsidier, der pumpes stadig meningsløst penge rundt, og der tilskyndes stadig til prestigeprojekter. At netop de virkeligt fattige medlemsstater nu er offer for budgetaftalen, er uacceptabelt. 
Cecilia Malmström (ALDE ),
   Med beslutningen forkastes Rådets aftale om de finansielle overslag. Jeg mener dog, at det er uklogt af Europa-Parlamentet at forkaste forslaget, og har derfor valgt hverken at stemme for eller imod. Vejen frem til Rådets aftale har været lang og svær, og det ville have været problematisk, hvis det til sidst ikke var lykkes Rådet at blive enig i denne sag. Parlamentet har unægtelig medbestemmelsesret i sagen og har ret til at forkaste Rådets forslag, men det ville være beklageligt, hvis langtidsbudgettet ikke blev til noget på grund af magtspil mellem institutionerne. Parlamentet skal nu tage ansvar og sammen med Rådet gøre sit bedste for at komme frem til et langtidsbudget.
Jeg synes, at det er godt, at Rådet blev enigt om de finansielle overslag, og at udgiftsniveauet ikke blev alt for højt, men jeg er samtidig kritisk over for store dele af indholdet i budgettet. Eksempelvis har budgettet den forkerte profil, så alt for mange penge bruges på landbrug og regionalstøtte.
Parlamentet vil afsætte flere penge til vigtige områder, men er fortaler for et totalt udgiftsniveau, som er urimeligt højt, og vil ligesom Rådet afsætte alt for mange penge til landbrugsudgifter og regionalstøtte. Derfor støtter jeg ikke Parlamentets holdning. En hård prioritering af EU's ressourcer er af afgørende betydning for at opnå de forandringer, som Europa har brug for. 
Toine Manders (ALDE ),
   I dag har Europa-Parlamentet vedtaget et beslutningsforslag om Europas flerårige budget. Jeg hilser Rådets opnåede kompromis fra december 2005 velkommen og betragter dette som et godt udgangspunkt for yderligere forhandlinger mellem Europa-Parlamentet og Rådet.
Efter min mening påvirker dette ikke den nederlandske regerings, dvs. finansminister Zalms, vellykkede bestræbelser. Rådets beslutning om at give Nederlandene en rabat på bidraget til EU på en milliard falder ikke ind under Parlamentets beføjelser og vil således ikke være genstand for forhandlinger. Efter min opfattelse skal Europa investere mere i viden, innovation og udøvelse af selvstændige erhverv. Det afspejles stadig utilstrækkeligt i det nuværende kompromis.
Endvidere mener jeg, at Europa-Parlamentet, ligesom ethvert nationalt parlament, skal påtage sig sit ansvar ved udarbejdelsen af budgettet. De forhandlinger, som Europa-Parlamentet indleder med Rådet, kan sammenlignes med den debat, som det nederlandske andetkammer fører med regeringen i anledning af åbningen af det nederlandske parlament i september. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   Det Europæiske Råd nåede til enighed om de finansielle overslag for 2007-2013 efter en hård købslåen om, hvem der skal give mindst, og hvem der skal have mest af befolkningernes penge, så den europæiske monopolkapital kan høste udbyttet og øge sin profit og sine privilegier. Samtidig lagde man fundamentet til endnu en revision af den fælles landbrugspolitik og nedskæring af landbrugsudgifterne, som vil betyde, at endnu flere små og mellemstore landmænd går til grunde.
Befolkningernes penge anvendes med den finansielle pakke, forhøjet med 110 %, til at styrke de repressive politikker og strategien fra den arbejderfjendtlige Lissabon-dagsorden, mens der skæres mere og mere ned på midlerne til landmændene.
KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet forkaster beslutningerne om de finansielle overslag for 2007-2013, fordi de rammer befolkningerne og deres rettigheder. Vi er imidlertid heller ikke enige i den begrundelse for forkastelsen, som kommer til udtryk i Europa-Parlamentets beslutningsforslag. Det er nemlig skrevet i en ånd, hvor man ikke sætter egentligt spørgsmålstegn ved EU's arbejderfjendtlige politik og militarisering, idet det kræver styrkelse af EU's "konkurrenceevne og sikkerhed" samt kontrol af udgifterne i medlemsstaterne. Det er en ånd, der begunstiger de kapitalistiske omstruktureringer, en grovere udbytning af arbejdstagerne og en styrkelse af de repressive og antidemokratiske mekanismer. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Alle fælles beslutningstageres første pligt er ansvarlighed. Som det fremstår tydeligt for offentligheden, var det en kompleks proces, der førte til vedtagelsen af de finansielle overslag i december, og den viste, hvor vanskelige sådanne forhandlinger kan være, ikke mindst under de omstændigheder, der hersker i dag.
Som jeg før har haft lejlighed til at sige, mener jeg, at det endelige resultat, der blev opnået på topmødet i december, samlet set er et godt resultat og til gavn for europæiske og portugisiske interesser. Jeg mener derfor, at det nok er rimeligt at ville forbedre denne aftale, men at vi ikke bør risikere at fortabe den enighed, som vi har opnået. De interesser, der er på spil, er for vigtige til, at de væsentligste bestræbelser skal dreje sig om den institutionelle ligevægt. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Jeg har stemt imod Det Europæiske Råds aftale om de finansielle overslag, fordi jeg mener, at den er symptomatisk for den krise, som Europa gennemgår. Der mangler indhold, ambitioner og entusiasme.
Der mangler finansielt indhold, hvis man sammenligner aftalen med de andre institutionelle partneres idéer. Det skyldes, at Det Europæiske Råds forslag mere er en fællesnævner for de forskellige medlemsstaters krav end udtryk for politisk vilje.
Der mangler ambitioner, fordi aftalen tydeligt viser, at der ikke er sammenhæng med den politik, som man før havde besluttet at føre. Europas borgere er blevet stadig mere frustrerede over de europæiske institutioners mangel på effektivitet, fordi der den ene dag træffes beslutninger, som den europæiske offentlighed får præsenteret som klare tegn på, at der sker fremskridt på områder, som har europæernes interesse, mens Rådet så dagen derpå ikke evner at vedtage finansielle overslag, der sikrer de nødvendige midler til at gennemføre disse beslutninger.
Der vækkes ikke nogen entusiasme, fordi aftalen efterlader det indtryk, at EU ikke lever op til sine forpligtelser over for kandidatlandene Bulgarien og Rumænien.
Den slags holdninger kalder man hykleri. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Resultatet af Rådets møde midt om natten i Bruxelles i december var, at både Skotland og Europa blev svigtet. Det er uacceptabelt for Parlamentet, og det glæder mig at støtte dette beslutningsforslag om at forkaste den indgåede aftale og begynde forhandlingerne om at forbedre den. Parlamentet har bidraget til at tvinge medlemsstaterne, i særdeleshed Det Forenede Kongerige, til at handle fornuftigt, men vi kan gøre det endnu bedre end den aftale, vi har fået forelagt i dag. Jeg mener, Parlamentet gør ret i at holde ud for at få et bedre kompromis, og jeg er glad for, at vi har vedtaget denne beslutning i dag, og ser frem til forhandlingerne. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   Jeg glæder mig over Formandskonferencens beslutning om at udpege 22 medlemmer til et undersøgelsesudvalg, der får pålagt at undersøge sagen om de borgere, hvoraf hele 6.500 er irske, der blev berøvet deres opsparing på grund af krisen i forsikringsselskabet Equitable Life.
Jeg støtter det andragende, som investorerne i Equitable Life har forelagt for Parlamentets Udvalg for Andragender. Det er helt rigtigt, at deres sag nu bliver grundigt undersøgt af Parlamentets undersøgelsesudvalg.
Den irske regering bør nu udpege en undersøger, der vil repræsentere de irske borgeres interesser i denne sag og arbejde sammen med Parlamentets undersøgelsesudvalg. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Vælgere i hele Skotland har kontaktet mig, for at der kan blive gjort noget vedrørende Equitable Life, og ikke bare snakket. I dag har vi svaret på deres anmodning, og det glæder mig, at Parlamentet har taget dette afgørende skridt, når regeringen i London ikke har det. Folk fik deres opsparings- og pensionsplaner kastet ud i kaos, da Equitable Life kollapsede, og det er rimeligt, at de fortsætter med at forsøge at finde svar. Jeg ser frem til at arbejde sammen med udvalget for at komme til bunds i denne sag. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   Et Europa, der hviler på frihed og værdier, må ikke fravige det standpunkt, at borgernes rettigheder og retsstatens principper helt utvetydigt skal beskyttes.
På det grundlag skal bekæmpelse af terrorisme foregå. Således fastholder vi vores civilisations arv, og således vinder vi bred international støtte og adskiller os fra terroristerne, fordi vi respekterer mennesket og alle dets rettigheder.
Dette midlertidige udvalg bør udføre sin opgave ved at indsamle og analysere enhver information, der måtte være relevant for at afgøre, om de oplysninger, som har bragt og Human Rights Watch bekræftet, er sande.
Det er vigtigt at nå frem til sandheden, ikke blot fordi vedvarende tvivl giver næring til mistanker og spekulationer, men også fordi vi selvfølgelig under ingen omstændigheder kan tillade, at europæisk område benyttes til hemmelig tilbageholdelse, da det ville være dybt beskæmmende og klart i modstrid med såvel internationale menneskerettighedsbestemmelser som europæiske regler og værdier. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   I beslutningen om at nedsætte et parlamentsundersøgelsesudvalg for at undersøge påstandene om hemmelige CIA-fængsler og tortur af fanger på EU's grund eller i lande, der søger medlemskab af EU, ville der, hvis EU's medlemsstater eller kandidatlande havde involveret sig aktivt eller passivt i at drive "ikke-legale fængsler", have været tale om en overtrædelse af chartret om grundlæggende rettigheder.
Det er vigtigt, at vi kommer til bunds i denne sag. Vi må undersøge den fordomsfrit, men uden at være blinde for mulighederne. Vi vil gerne vide sandheden, ikke mere end sandheden. Hvis vi gør det, så kæmper vi virkelig mod terrorismen og også imod tortur. 
Claude Moraes (PSE ),
   Jeg stemte for at etablere en undersøgelse fra Parlamentet af påstandene om CIA-aktiviteter i forbindelse med påståede bortførelser, "ekstraordinære udleveringer", "tilbageholdelse på hemmelige steder", isoleret tilbageholdelse, tortur, grusomhed, umenneskelig eller nedværdigende behandling af fanger på EU's territorium, herunder i nye medlemslande og kandidatlande.
I lyset af den udbredte bekymring, herunder i min valgkreds i London, er det vigtigt, at Parlamentets undersøgelse arbejder alvorligt på at vurdere sandheden af disse påstande. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Efter de afsløringer og den opstandelse, der har været omkring CIA's aktiviteter med bortførelser af borgere, flytninger af mistænkte, efterforskninger og fængsler i europæiske lande, forsøger Europa-Parlamentet at stikke Europas befolkninger blår i øjnene ved at nedsætte et midlertidigt undersøgelsesudvalg.
Der udvises en hyklerisk følsomhed over for krænkelsen af menneskerettighederne på europæisk område i et forsøg på at redde EU's ansigt. Det er dog en kendsgerning, at EU selv og medlemslandenes regeringer har indgået hemmelige aftaler med USA, de har fuldt og helt tilsluttet sig den såkaldte antiterrorkampagne og forsøger nu at optræde som chokerede, uskyldige duer.
Det er en provokation og en undervurdering af befolkningerne, når de politiske grupper i Europa-Parlamentet, hvis partier sidder på regeringsmagten og har undertegnet aftalerne, lader, som om de protesterer over deres resultater.
EU og USA er lige ansvarlige for de hemmelige tjenesters hæmningsløse aktiviteter, som blandt andre ting baner vej for terrorlovenes gennemførelse, så man kan knække den folkelige bevægelse og starte krige mod lande og befolkninger. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   I konfliktsituationer, herunder den militære konflikt, som USA og dets allierede er involveret i, må vi i endnu højere grad bestræbe os på at respektere de grundlæggende værdier, de civilisationsværdier, som vi står for. Det er i ekstreme situationer, at man især skal være opmærksom. Jeg støtter derfor alle dem, der i både Europa og USA har ladet deres stemme høre imod eventuel misbrug eller krænkelse af disse værdier. Det er min utvetydige holdning, som jeg også har haft anledning til at udtrykke ved andre lejligheder.
Når det er sagt, kan jeg, hvad angår de såkaldte CIA-flyvninger, kun beklage den måde, som denne debat er forløbet på, en debat, der ofte hviler på påstande, mistanker og vage anklager, og hvor man tillægger de udsagn, der kommer fra vores allierede og fra medlemsstaternes øverste politiske ledere, den ringeste værdi.
I denne sammenhæng mener jeg, at Formandskonferencen har formået at finde en velbegrundet og frem for alt afbalanceret løsning, der er forenelig med den rolle, som Europa-Parlamentet bør indtage i dette spørgsmål. Jeg har derfor stemt for. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Påstandene om, at vores venner og kolleger, amerikanerne, har benyttet europæiske lufthavne som mellemstationer på flyvninger, der ville være ulovlige i henhold til vores lovgivning, er yderst foruroligende. Det er rigtigt, at vi i Parlamentet forsøger at kaste lys over denne skumle sag, da det er et spørgsmål, som er vigtigt for alle vores borgere. Jeg for min del tror ikke, at amerikanere har gjort sig skyldige i halvdelen af de ting, de er anklaget for, men vi vil kun kunne besvare disse påstande ved at finde frem til sandheden om sagen, og jeg ser frem til at arbejde sammen ved undersøgelsen for at gøre netop dette. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Vores engagement i det, der i bred betydning bør forstås som den mellemøstlige fredsproces, kræver, at EU indtager en fast og entydig holdning til forsvar for demokrati, retsstat og menneskerettigheder. I det foreliggende tilfælde kræver de skridt, der er blevet taget i Libanon, vores støtte i både ord og gerning, hvilket også indebærer vores samarbejde med hensyn til alt, hvad der kan bidrage til at opklare attentatet på landets tidligere premierminister Rafiq Hariri. Jeg har derfor stemt for denne betænkning, idet jeg dog gerne vil henvise til de proceduremæssige spørgsmål, som ordføreren rejser, og som jeg mener fortjener opmærksomhed. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi glæder os over, at betænkningen om Forligsudvalgets fælles udkast til direktiv om håndtering af affald fra udvindingsindustrien er vedtaget. Det er et direktiv, der også er i Portugals interesse.
Med denne nye lovgivning styrkes miljøreglerne i flere medlemsstater, ligesom industrien pålægges større forpligtelser til at genoprette miljøet, når aktiviteterne indstilles, da den har sin del af ansvaret for at beskytte miljø og folkesundhed.
Vigtigt er det også, at der udarbejdes fortegnelser over de rådende forhold, så de nødvendige foranstaltninger kan træffes.
Lad os håbe, at praksis kommer til at afspejle intentionerne. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Dette direktiv er et vigtigt bidrag til miljølovgivningen.
Efter det prisværdige arbejde, som ordføreren og hele Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget har udført, kan jeg kun udtrykke min støtte til denne betænkning på grund af de vigtige foranstaltninger, der foreslås til at begrænse skadevirkningerne på miljøet og dermed den sundhedsbelastning, der skyldes håndtering af affald fra udvindingsindustrien.
Jeg har derfor stemt for Sjöstedt-betænkningen. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - På EU's næsten 20.000 badesteder kan der lure bakteriologiske farer, som man ikke aner. Da en svømmer i gennemsnit sluger godt 50 ml vand, plaskende børn undertiden det 10-dobbelte, skal det være sikret, at der ikke er risiko for at blive syg. De forskellige sygdomsfremkaldende organismer kan udløse sygdomme fra kvalme til hududslæt til livstruende sygdomme. Derfor er det glædeligt, at badevandskvaliteten med EU-direktivet er blevet forbedret i de seneste år. Imidlertid er genopretningsevnen i netop mindre søer som hos os i Alperne, i min østrigske hjemegn, hurtigt overskredet. Vi kan altså ikke forlade os på lovbestemmelser, forbud og investeringer alene, vi må også kræve aktiv medvirken og en tilsvarende miljøbevidsthed fra borgerne. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   EU burde naturligvis ikke have et fælles direktiv for badevandskvalitet. Vi har stemt for betænkningen, fordi Parlamentet lyttede til vores kritik og mindsker den nuværende regulering. I betænkningen afvises også kraftfuldt de forslag til yderligere regulering, som forelå, da Parlamentet behandlede spørgsmålet sidste gang.
Det bør påpeges, at det tidligere forslag tydeligt viste, hvor svært det er med detaljerede regler, som skal gælde under vidt forskellige forhold. I lande med lange kystlinjer, store vandflader, korte badesæsoner, lave vandtemperaturer og små befolkninger bør der stilles andre krav end i lande med tætbefolkede strande, hvor mange rejser til for at bade i varmt vand i lang tid. Vi moderate glæder os over, at vores kritik er blevet hørt. 
Carlos Coelho (PPE-DE ),
   Jeg støtter selvsagt dette forslag, der ikke mindst har betydning for mit eget land, Portugal, hvis kystlinje er næsten lige så lang som dets landgrænse, som er rigt på floder og andre vandveje, og hvis befolkning ynder at bade og i stadig større antal dyrker forskellige former for vandsport.
Dette forslag er et meget vigtigt skridt fremad for beskyttelse af folkesundhed og miljø, eftersom de ændringer, som det indeholder, vil indebære klare forbedringer med hensyn til viden om og overvågning af badevandets kvalitet.
Forligsudvalgets tekst udfylder huller og ajourfører den gældende forordning om badevandskvalitet.
Der stilles nu højere krav i form af nye grænseværdier for, hvornår badevandskvaliteten er "tilfredsstillende", obligatorisk information og inddragelse af offentligheden og standardiseret skiltning i alle EU-lande, hvilket vil bidrage til at mindske sundhedsfaren og forebygge sygdomme og infektioner. 
Lena Ek (ALDE ),
   Jeg har i dag valgt at stemme ja til Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forvaltning af badevandskvalitet. Mit udgangspunkt er, at dette er et spørgsmål om subsidiaritet. Det vil sige, at det bør håndteres på lokalt eller regionalt niveau i det her tilfælde. Badevand er et spørgsmål, som berører mange svenske kommuner, som har et meget stort antal badesteder. Det er derfor vigtigt, at direktivet ikke belaster kommunerne med øget bureaukrati. At jeg trods alt har stemt for, beror på, at dette direktiv indebærer mange forbedringer i forhold til det gældende direktiv om badevandskvalitet fra 1976. Dels indebærer det en forenkling, dels forbedrede forudsætninger for sundhed og miljø. Et tyndere, men mere effektivt EU bliver nødt til at se på, om spørgsmål som dette ikke burde sendes tilbage til medlemsstaterne, så de kan håndteres på nationalt eller lokalt/regionalt niveau. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Det vigtigste i den løsning, der er opnået, er, at der er sket en vis ajourføring af direktivet om badevandskvalitet fra 1976, som ikke mere er tidssvarende i forhold til den videnskabelige videns udvikling og de sundhedsmæssige krav. Ifølge ordføreren skaber disse ændringsforslag mulighed for at begrænse sundhedsrisikoen for badende fra 12 til 7,5 %.
Forliget, der har været meget vanskeligt på grund af de temmelig divergerende holdninger, er endt med et tilfredsstillende, men utilstrækkeligt resultat, hvad angår de obligatoriske grænseværdier.
De største fremskridt er sket med hensyn til information af offentligheden. Man må så håbe, at oplysningerne offentliggøres i tide og er synlige for de badende. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Den tekst, som Forligsudvalget er nået frem til, og som i dag er til afstemning, indeholder meget positive ændringer i forhold til det forslag, der var genstand for andenbehandling den 21. april 2005.
Forslaget om at fjerne sondringen mellem kystvande og indvande er ikke medtaget, og kvalitetskategorien "tilfredsstillende" er fastholdt i den endelige tekst, hvilket er til gavn for Portugals overordnede interesser på dette område, ligesom det svarer til WHO's seneste henstillinger.
Jeg støtter de grænseværdier, der er foreslået til fastsættelse af badevandskvaliteten, og de vurderings- og klassifikationsmetoder, der er vedtaget i denne forbindelse.
Jeg mener, at det på denne måde bliver muligt ikke blot at forbedre miljøet, men også at beskytte og informere borgerne bedre om kvaliteten af det badevand, som de benytter. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Denne betænkning omhandler et spørgsmål, som ikke burde være på EU's dagsorden. Det giver selvfølgelig ingen mening at sammenligne forhold og forudsætninger for badevand i Middelhavet og tusindvis af søer i lande som Sverige og Finland. Badevandsdirektivet er et eksempel på, at EU sjældent anvender subsidiaritets- eller proportionalitetsprincippet i praksis. Dette faktum er beklageligt.
Det forslag, som forligsproceduren har resulteret i, har visse fordele sammenlignet med det nuværende direktiv. F.eks. er antallet af kriterier, som medlemsstaterne skal anvende, færre. Samtidig kommer der nye absurde krav, f.eks. at EU-harmoniserede skilte skal indføres på badestederne i EU.
Vi har tiltro til, at medlemsstaterne selvstændigt kan håndtere spørgsmål, som gælder vandkvaliteten på badesteder. Vi er dermed principielt imod badevandsdirektivet og har stemt nej til Forligsudvalgets kompromis. 
Cecilia Malmström (ALDE ),
   Jeg har valgt at stemme ja til Forligsudvalgets fælles udkast til Europa- Parlamentets og Rådets direktiv om forvaltning af badevandskvalitet. Principielt mener jeg ikke, at badevandskvalitet er et spørgsmål, som bør håndteres på EU-niveau. Det bør behandles af medlemsstaterne på nationalt eller lokalt niveau. Årsagen til min jastemme er, at forslaget indeholder betydelige forenklinger af et tidligere direktiv om badevandskvalitet fra 1976. At stemme ja til dette forslag er et led i kampen for at forenkle EU's lovgivning. Samtidig indebærer det naturligvis også forandringer i den rigtige retning, hvad angår sundhed og miljø.
For at EU skal blive mere effektivt og handlekraftigt i de store grænseoverskridende spørgsmål, er det nødvendigt, at man overlader visse politikker til medlemslandene. Dette er et sådant spørgsmål, og det skal være nærmere borgerne. 
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte for denne betænkning, fordi den nye fjerde vandkvalitetskategori som indført af Rådet bliver opretholdt, og de fire kategorier bliver nu kombineret med bedre tal for den grad af giftighed, der definerer dem. Disse nye tal bør bidrage til at formindske risikoen for badendes sundhed ved at forbedre niveauerne for kategorierne. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Den aftale, der gennem forlig er opnået om direktivet om forvaltning af badevandskvalitet, indeholder bestemmelser om nye kriterier for vurdering af vandkvaliteten og information af offentligheden.
For Portugal er disse strengere kriterier og bestemmelserne om information af offentligheden af stor betydning, ikke kun på grund af den portugisiske kysts udstrækning, men også i kraft af den sociale, kulturelle og økonomiske værdi, som kystområdet og dets utallige vandløb udgør for landet, hvad angår både turisme og andre sociokulturelle aktiviteter.
Der bør således træffes alle nødvendige foranstaltninger for at forebygge og begrænse sundhedsrisici. Jeg mener derfor, at dette forslag er særdeles relevant, når det drejer sig om at beskytte befolkningens sundhed og miljøet. Ændringerne indebærer klare forbedringer med hensyn til viden om og overvågning af badevandets kvalitet, idet der samtidig bevares en ønskelig balance for de omkostninger, som indførelsen af de nye kriterier vil være forbundet med.
Jeg har derfor stemt for Maaten-betænkningen. 
Margrietus van den Berg (PSE ),
   Emnet for dette beslutningsforslag, kvaliteten af badevand, er vigtigt, men bør efter min mening ud fra hensynet til subsidiaritet behandles på nationalt plan. Der er ingen ekstra værdi ved at lovgive om dette emne på europæisk niveau. Af denne grund stemmer jeg imod dette beslutningsforslag. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ),
   Hr. formand, ærgerligt nok måtte jeg afbryde min tale, fordi tiden løb ud, og det vil jeg gerne råde bod på. Jeg vil læse det, jeg havde tænkt mig at sige, så miljøorganisationerne ikke misforstår det, jeg sagde:
Et eksempel på dette er det brev, der kom i denne uge fra de største miljøorganisationer, som giver et vildledende billede af den ret til adgang til klage og domstolsprøvelse, som de nu sandsynligvis får. De nævner, at industrilandene kan indbringe klage ved EF-Domstolen, og nu ville denne lovgivning kun bringe dem op på samme niveau. I brevet nævnes det ikke, at miljøorganisationerne i øjeblikket på ingen måde stræber efter det samme niveau som virksomheder, for hvilke der er en opfordring til, at denne beslutning berører dem "umiddelbart og individuelt", med andre ord som en interesseret part. I stedet for skulle miljøorganisationerne nu i hele Unionen og uden hensyntagen til kriterier, der berører interesserede parter, kunne vælge, hvilket område de er interesserede i. Det var vildledende, at denne vigtige detalje ikke kom med.
Proinsias De Rossa (PSE ),
   Jeg glæder mig meget over udkastet til forordning om at anvende bestemmelserne i Århus-konventionen på EU's institutioner og organer. Borgerne har en legitim ret til oplysninger og retfærdighed på miljøområdet, herunder fra EU.
I særdeleshed mener jeg, at definitionen af "miljøoplysning" formuleret i forslaget til forordning bør indbefatte oplysninger om, hvor langt sagerne mod medlemsstater for overtrædelse af EU's lovgivning er kommet. Alt for ofte kan EU's borgere kun opdage, at deres medlemsstat ikke respekterer de forpligtelser, den frivilligt har indgået, ved at se på Kommissionens pressemeddelelser. Det er ikke tilstrækkeligt, og der må bedre orden på dette.
Endelig beklager jeg, at det ikke lykkedes Rådet at nå til enighed om det med det just nævnte forbundne direktiv om adgang til klage og domstolsprøvelse, som blev godkendt af Parlamentet med ændringsforslag den 31. marts 2004, og jeg opfordrer Rådet og Kommissionen til at fordoble deres anstrengelser vedrørende dette initiativ. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi mener, at de ændringsforslag, der i dag er vedtaget til betænkningen om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser på Fællesskabets institutioner, er meget vigtige, fordi der lægges vægt på offentlighedens ret til oplysning om procedurerne for deltagelse i beslutningsprocessen, dvs. om, hvordan de benyttes, til adgang til oplysninger og til domstolsprøvelse på miljøområdet.
Der er således indført ændringer med hensyn til udformningen af de miljøpolitiske prioriteringer og offentlighedens inddragelse i udformningen af miljøpolitikken, og det kræves nu, at det klart skal angives, hvordan man kan at få adgang til oplysninger, herunder oplysninger om status quo med hensyn til procedurerne for overtrædelse af fællesskabslovgivningen, og at der skal tilvejebringes oplysninger ved vurdering af høringsresultater.
Det er dog ikke på alle punkter, at konventionens bestemmelser efterleves. Det gælder således med hensyn til domstolsprøvelse, eftersom der ikke er indført støttemekanismer, der kan begrænse eller fjerne tilbagevendende hindringer af økonomisk art, da domstolsprøvelse jo i de fleste tilfælde netop betinges af manglende midler hos sagsøger.
Samlet er der dog tale om et vigtigt skridt fremad for at sikre en reel deltagelse - gennem procedurer med rimelige tidsfrister - og adgang til oplysninger, der muliggør velfunderet og demokratisk deltagelse. 
Robert Goebbels (PSE ),
   Jeg har stemt imod visse af Parlamentets ændringsforslag om anvendelse af Århus-konventionen. Jeg er naturligvis for, at offentligheden modtager så komplette informationer som muligt, men jeg mener ikke, at disse informationer skal medføre gentagne sagsanlæg fra visse ngo'ers side, hvis repræsentativitet der fortsat er tvivl om. Den almene interesse skal, når den kan bevises, have fortrinsret over ofte egoistiske hensyn. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Vi mener, at Århus-konventionen udgør et værdifuldt retsligt instrument til at garantere offentlig adgang til miljøinformation og deltagelse i beslutningsprocesser. Formålet med konventionen er dermed konstruktivt. Vi har stemt nej til ændringsforslag 25. Rent principielt mener vi, at retssager skal føres ved en national domstol, som anvender gældende ret. 
Toine Manders (ALDE ),
   I et samfund, der er baseret på demokratiske værdier, synes jeg, at alle parter skal tilkendes samme rettigheder. Derunder falder således også lige, ikke-diskriminerende muligheder for adgang til domstolsprøvelse for borgere, virksomheder og ngo'er. Traktatens artikel 230, stk. 4, indeholder allerede bestemmelser herom, hvilket er tilstrækkeligt. Derfor mente jeg, at jeg måtte stemme imod ændringsforslag 19, 22, 24 og 25. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, allerede i går efter forhandlingen om liberaliseringen af havnetjenesterne var det egentlig tydeligt, at langt de fleste parlamentsmedlemmer var og er lydhøre over for de europæiske havnearbejderes berettigede argumenter, og det er selvfølgelig udmærket.
Vi kan kun håbe, at Kommissionen, som jo er noget verdensfjern, ikke vedbliver at være vred, men hvad det angår, tror jeg ikke, vi skal være for optimistiske, da vi allerede i næste måned på ny skal drøfte Bolkestein-direktivet.
Når dette er sagt, vil jeg dog lige med stor fornøjelse gøre opmærksom på, at vi ved at forkaste Jarzembowski-betænkningen i dag klart har valg princippet om "først og fremmest arbejde til vores egen befolkning". Vi har beskyttet vores egne nationale havnearbejdere mod illoyal konkurrence fra lande, som har fuldstændig anderledes arbejdsvilkår. Det glæder mig, at venstrefløjen og højrefløjen her i Parlamentet for en gangs skyld har støttet vores egen befolkning og for en gangs skyld har sat vores egne borgeres grundlæggende interesser over ideologien. Det er et eksempel, som forhåbentlig vil blive fulgt. 
Dirk Sterckx (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg har ikke afvist forslaget om havnedirektivet. Jeg synes, at vi skulle have ændret og forbedret Kommissionens forslag, for der forelå en afbalanceret pakke med ændringsforslag.
Vi kunne have fjernet selvserviceringen fra direktivet, som fagforeningerne bad om. Vi kunne have udarbejdet rammer for licenser og kontrakter med henblik på havnemyndighedernes udvælgelse af havnetjenesteleverandører. Vi kunne have skabt klare retsrammer for lodstjenesterne. Vi kunne have indført en klar overgangsordning for eksisterende licenser.
Et flertal i Parlamentet synes ikke, at vi skal gøre det, selv om vi nu i 10 år har diskuteret en europæisk havnepolitik, og selv om alle argumenter i mellemtiden er kendt. Jeg er ikke rede til at tænke på kort sigt og stikke hovedet i busken. Vi politikere skal gøre vores lovgivende arbejde, og det gør vi ikke i dag. Nu giver vi politikken videre til dommerne i Domstolen. De vil beslutte, hvad fri bevægelighed for tjenesteydelser betyder i vores havne. Parlamentet har i dag været kortsynet. Jeg havde en anden opfattelse. 
Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg var Parlamentets ordfører for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse om direktivet om adgang til markedet for havnetjenester, og jeg stemte naturligvis for at forkaste det - men af helt andre grunde end næsten alle andre her. Direktivet var et tilbageskridt fra den liberalisering, vi allerede havde påtaget os i Det Forenede Kongerige. Mens mange her i Parlamentet begravede hovedet i sandet over for den kendsgerning, at vi nu arbejder i en global økonomi, og at vores konkurrenter er bedre og hurtigere til at gøre tingene, end vi er, var det, der bekymrede mig, at dette ret patetiske forslag til direktiv fra den sidste Kommission, der aldrig burde have været genfremsat af den nuværende, ikke var vidtgående nok.
Der er mange grunde til, at vi bør være opmærksomme på og bekymrede for vores globale konkurrenter. At begrave hoved, hals og alt muligt andet i sandet og glemme, at vi befinder os på et globalt marked, er ikke nogen måde at håndtere denne situation på. 
James Hugh Allister (NI ),
   Jeg stemte mod forslaget til direktiv om adgang til markedet for havnetjenester, da jeg mener, det vil have alvorlige følger for den vigtigste havn i min valgkreds: havnen i Belfast. Ved at pålægge alle EU's havne den sædvanlige generelle løsning, vil direktivet udsætte havnen i Belfast, der håndterer 66 % af Nordirlands søhandel, for unødvendig og kommercielt restriktiv praksis, der ville skade dens økonomiske bæredygtighed.
I særdeleshed ville Belfasts igangværende investeringsprogrammer, der er afgørende for dokkernes fremtid, og som i øjeblikket er i gang, blive ramt på grund af nødvendigheden af hele tiden at indhente nye tilbud, hvilket ikke er praktisk, når man skal sikre en infrastruktur på lang sigt.
Det er ganske vist rigtigt, at visse markeder bør være åbne for konkurrence, men jeg finder det unødvendigt at anvende sådanne krav inden for denne form for markeder, der allerede er produktet af åben og kontraktmæssig konkurrence, såsom håndteringen af gods i havnen i Belfast.
Nordirland er i høj grad afhængig af vedligeholdelsen af en konkurrencedygtig og effektiv havneinfrastruktur. Efter min mening vil dette unødvendige direktiv kun sætte udviklingen i Belfast og andre havne i stå. Derfor afviser jeg totalt dette forslag, hvis virkninger vil være kvælende og indebære tilbageskridt. 
Kader Arif (PSE ),
   Vores europæiske havne er blandt de mest moderne og mest konkurrencedygtige i verden, og jeg forstår derfor ikke, at det er nødvendigt med et direktiv, som har til formål at liberalisere havnetjenesterne i Europa.
Jeg forstår heller ikke, at Kommissionen så hårdnakket vil gennemtvinge en lovgivning, som hverken skibsrederne eller de europæiske havnemyndigheder og da slet ikke havnearbejderne finder tilfredsstillende. En stædighed, der grænser til demokratisk fornægtelse, når man ved, at Kommissionen tør genfremsætte et forslag, som Parlamentets medlemmer allerede har forkastet. 
Med indførelsen af selvservicering er denne tekst ikke blot en trussel mod flere tusinde arbejdstageres job i de europæiske havne, men også mod sikkerheden for varer og personer som følge af den stigende konkurrence med besætninger, som ofte ikke har nogen faglig uddannelse. 
Ved at stemme for forkastelsen af denne ubillige tekst har jeg således villet forsikre dem, der forsvarer deres erhverv, om min solidaritet, og jeg opfordrer Kommissionen til omsider at tage fat på arbejdet med at sikre et højt beskæftigelsesniveau og en social harmonisering til det bedre i stedet for den systematiske, skamløse optrævling af vores medborgeres sociale landvindinger og den tøjlesløse sociale dumping. 
Marie-Arlette Carlotti (PSE ),
   Kommissionen vil tvinge et direktiv igennem, som Europa-Parlamentet allerede forkastede tre gange under den foregående valgperiode. Det er at fornægte demokratiet.
Der er imidlertid ingen som helst grund til at vedtage denne tekst i dag, som er en alvorlig trussel mod sikkerheden og beskæftigelsen.
Med selvserviceringen, som giver mulighed for at lade udenforstående forestå håndtering og fragt, indfører den social dumping og sætter sikkerheden over styr.
Blandt de havneansatte er der ingen, der er tilfreds med denne tekst, hverken skibsrederne, lodserne eller bådsmændene. 
Men hvorfor vil man så gøre vores havne til supermarkeder ved at sælge ud af havnestrukturerne til det private, hvis ikke det er i liberalismens navn? 
De europæiske havne er konkurrencedygtige, så hvis vi skal lovgive, skal det være om sikkerheden til søs, sikkerheden i sundene, arealanvendelsen og den meget kraftige koncentration af faciliteterne i Nordsøen på bekostning af Middelhavet. 
Kommissionens forslag tilgodeser ikke de aktuelle behov i vores havne. Det skal forkastes.
I denne måned er det havnedirektivet, i næste måned Bolkestein-direktivet. Hvornår begynder vi at lytte til de europæiske borgere? 
Richard Corbett (PSE ),
   Jeg stemte mod dette foreslåede direktiv, og jeg glæder mig over, at det er blevet afvist af Parlamentet. Denne afvisning viser, at systemet med indbyggede kontrolforanstaltninger i EU's forfatningssystem faktisk virker. Uden det valgte Europa-Parlament ville der have været virkelig fare for, at Kommissionen og de nationale ministre i Rådet, hvis de selv fik lov at bestemme det hele, ville have vedtaget denne viderværdige lov. 
Paolo Costa (ALDE ),
   ALDE-Gruppen mener, at havnetjenesterne skal dækkes af Fællesskabets lovgivningsmæssige rammer, der tager hensyn til deres særlige forhold. En sådan ramme bør også give rimelig adgang for forskellige udbydere af tjenesteydelser til aktiviteter i havnene og vil være af væsentlig værdi for udviklingen af havnene. Det vil også være en god lejlighed til at overveje den rolle, havnemyndigheden eller havnenes driftsformer spiller.
Herudover må der foretages en helt krystalklar udredning af betingelserne for fordelingen af statslig bistand, for at garantere gennemskuelighed og lige konkurrencevilkår for havnene.
Så længe man ikke har en sådan ramme, vil traktaten kunne anvendes fra sag til sag, hvilket ville føre til en situation, hvor konflikter skulle løses ved domstolene - et de facto-dommerstyre - og hvor EU's to lovgivningsmæssige arme ville blive tilsidesat.
Kommissionens forslag var ikke tilstrækkelig fuldstændigt eller klart til at få støtte i Parlamentet uden væsentlige ændringer.
Efter forkastelsen af dette forslag og af alle disse grunde opfordrer ALDE-Gruppen Kommissionen til at foretage en omfattende høring af …
Manuel António dos Santos (PSE ),
   EU kan kun udvikles og befæstes, hvis det hviler på værdier som solidaritet, ikke-vold, lov og orden samt et uomgængeligt krav om fredelig konfliktløsning.
Europa-Parlamentets debat om direktivet om adgang til markedet for havnetjenester foregik i et klima præget af illegitimt pres og vold, som medførte uberettigede skader på ting og personer.
De, der bryder loven og reglerne for fredeligt samvær, bør ikke belønnes for deres handlinger.
Jeg har derfor uafhængigt af direktivets saglige indhold besluttet hverken at stemme for eller imod. 
Edite Estrela og Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   Vi har stemt for at forkaste direktivforslaget, fordi vi mener, at en ureguleret og vild liberalisering af adgangen til markedet for offentlige tjenesteydelser vil skabe alvorlige problemer for sikkerhed og folkesundhed og for den givne tjenestes ydelsessikkerhed og bæredygtighed - offentlige tjenester, vel at mærke - og at det vil betyde, at den også bliver mindre effektiv.
Tre år efter Kommissionens første forslag på dette område - et forslag, der blev forkastet - står vi igen med et forslag, som det korresponderende udvalg har forkastet, hvilket sender et klart signal til plenarforsamlingen om, at der er tale om en uacceptabel tekst, der vil indebære en lang række juridiske uoverensstemmelser ikke blot med internationale bestemmelser, men også med gældende fællesskabsret - f.eks. Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 om de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser - og betyde en total deregulering af selvserviceringstjenesterne.
Budskabet rækker imidlertid videre, idet der klart tilkendegives, at et forslag, der vedrører helt forskellige havne, hvor en forceret liberalisering kan skabe økonomisk uacceptable monopoler, og et forslag, der vil få meget negative sociale konsekvenser, ikke bør kunne vedtages af de europæiske befolkningers repræsentanter. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Kommissionens direktiv om liberalisering af havnetjenester er hverken mere eller mindre end et Bolkestein-direktiv omsat til havnene. Det er kommet tilbage til Parlamentet, selv om det for et par måneder siden blev forkastet i dets tidligere, stort set identiske udformning. Ligesom Bolkestein-direktivet tilrettelægger denne tekst den sociale dumping på selve Unionens territorium. Ligesom det er det en trussel mod beskæftigelsen. Ligesom det sikrer det ingenting, hverken konkurrenceevne, vækst, effektivitet eller sikkerhed. Ene og alene liberalisering i den ukrænkelige konkurrences navn. Og pyt så med de egentlige konsekvenser.
De europæiske havne er uden tvivl ikke så konkurrencedygtige, som de kunne være. Landtransportvejene skal uden tvivl aflastes. Der er uden tvivl meget at sige om visse fagforeningers monopoler og misbrug. Men disse problemer løser man ikke ved at nedlægge job, forelægge ideologiske tekster uden først at foretage en konsekvensanalyse eller ved at åbne vores økonomier for den illoyale konkurrence på verdensplan.
Vores primære mål skal være at forsvare de europæiske arbejdstageres europæiske job, og for os i Front National de franske arbejdstageres franske job. Vores forkastelse er uigenkaldelig. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Havnedirektivet udgør et eksempel på overflødig EU-lovgivning. Vi stemte nej til betænkningen og anbefaler, at Kommissionens forslag forkastes. Vi valgte at støtte de ændringsforslag, hvis formål det er at begrænse direktivets omfang. Vi stemte dermed ja til forslag, som indebærer, at lodsningstjenester og egenhåntering skal udelukkes fra direktivets anvendelsesområde. Vi er kritiske over for havnedirektivet af flere grunde:
- Havnedirektivet tager ikke hensyn til subsidiaritets- eller proportionalitetsprincippet. Politiske beslutninger om lastning, lodsning og egenhåntering skal træffes på nationalt niveau.
- Direktivforslaget indebærer, at personel, som udfører samme job, kan tilhøre forskellige faglige organisationer. Dette baner vejen for arbejdsnedlæggelser og modarbejder orden og arbejdsfred inden for branchen.
- Havnedirektivet kommer næppe til at fremme konkurrencen. Havnene er virksomheder, som konkurrerer med hinanden. Havnedirektivet er et forsøg på at tvinge dem til at acceptere, at andre virksomheder skal kunne overtage dele af virksomheden mod deres vilje. Det er absurd. Ingen ville finde på at tvinge Volvo til at acceptere underleverandører, som virksomheden ikke ønsker.
Konkurrencen mellem havnevirksomheder er positiv og fører til mere effektive løsninger. Hvis en stor virksomhed i en anden branche ikke er effektiv og kundevenlig, bliver den udkonkurreret. Sådan fungerer det også i de virksomheder, som Europas havne udgør. 
Louis Grech (PSE ),
   Med dette direktiv indføres der bestemmelser og kontroller, som hverken er nødvendige eller ønskværdige.
Det foreslåede direktiv bringer livsgrundlaget for havnearbejdere i mange lande, deriblandt Malta, i fare. Dette er afgørende for os. Det foreslåede direktiv medfører en lavere kvalitet af tjenesterne, lavere sikkerhedsniveauer og flere trusler mod nuværende og fremtidige investeringer, som har til formål at forbedre infrastrukturen i en række havne.
Modsat det, som visse medlemmer af Kommissionen siger, vil dette direktiv hverken skabe nye markeder eller gøre konkurrencen mere retfærdig, og det vil endnu mindre skabe nye muligheder for arbejdstagerne. Tværtimod vil det få en negativ indvirkning på ikke bare dem, der arbejder i havnene, men også andre økonomiske sektorer.
Vi må forstå, at med udvidelsen af EU er medlemsstaternes mangfoldighed blevet større, og derfor må vi, når vi udarbejder lovgivning, passe på, at vi ikke placerer alle landene i samme båd og tager det for givet, at det, der gælder for et land, gælder for alle.
I solidaritet med arbejderne i Malta og mange andre lande stemmer jeg derfor imod dette direktiv, som skaber ulemper for arbejderne og alt i alt skaber flere problemer, end det løser.
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   Jeg har stemt imod at forkaste teksten, og jeg ville gerne have haft lejlighed til at udtale mig om den ændrede tekst.
De stillede ændringsforslag ville have gjort det muligt at hjælpe de europæiske havne med at imødegå den internationale konkurrence.
Øjeblikkets sindsbevægelse var stærkere end hensynet til vores havnes fremtid.
Jeg vil gerne understrege havnearbejdernes uacceptable holdning. Vi ville aldrig have oplevet, at et nationalt parlament blev angrebet så voldsomt, som Europa-Parlamentet blev angrebet i går. Ved at smide med brosten, jernstænger og andet lod havnearbejderne det gå ud over Parlamentet, som er det organ i Europa, der forsvarer arbejdstagernes interesser mest indædt.
Jeg fordømmer derfor deres handlinger. Jeg forstår i et vist omfang deres bekymringer, men jeg ville aldrig bruge vold som pressionsmiddel. Det er en krænkelse af demokratiet.
Ja, det er ubegribeligt, at ikke-kvalificerede personer arbejder i vores havne, men man kan ikke hele tiden tale om økonomisk udvikling, konkurrenceevne og sociale fremskridt uden at give sig selv midlerne til at opnå det. Det er altafgørende for havnene i Hamburg, Marseille og Antwerpen at kunne tilbyde tjenester, der er mindst lige så attraktive som de tjenester, de asiatiske havne tilbyder. Det er deres overlevelse, det handler om. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Vores forslag om at forkaste direktivet om havnetjenester er blevet vedtaget!
For anden gang har forsøget på at liberalisere havnetjenesterne lidt nederlag, efter at havnearbejderne er gået i aktion og siden første stund har kæmpet imod denne nye offensiv, der har medført, at parterne er kommet endnu længere fra hinanden, og som er et overgreb mod beskæftigelse med rettigheder for at placere en for den nationale udvikling strategisk sektor i hænderne på de store internationale redere.
Vi må dog fortsat være på vagt over for ethvert nyt forsøg på via EU at genfremsætte det forslag, der nu for anden gang er blevet forkastet. Vi må energisk bekæmpe nye forsøg på at liberalisere havnetjenesterne, hvad enten det sker ved, at denne sektor omfattes af det uacceptable direktivforslag om det indre marked for tjenesteydelser, eller ved, at det gennemføres trinvist, når forslaget om søtransport inden for Fællesskabet genfremsættes.
Som havnearbejderne fremhæver, er det ingen begrundelse for et fællesskabsdirektiv for denne sektor.
I denne stund skal vi fejre havnearbejdernes sejr, en sejr, der er et led i arbejdernes kamp i de forskellige lande imod EU's neoliberale politik, der for at tjene de store økonomisk-finansielle koncerner angriber arbejdernes rettigheder og landenes offentlige tjenester. 
Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ),
   Havnetjenester må dækkes af en juridisk ramme, der tager hensyn til deres særlige karakter. En fællesskabsramme ville muliggøre lige adgang til aktiviteter i havnene. Desuden er der brug for en integreret politik for at lette udviklingen af de europæiske havne. Det vil også være et godt tidspunkt til grundigt at overveje den rolle, forvaltningsorganerne i havnene skal have, såvel som de måder, de opererer på.
Desuden er det afgørende nødvendigt at få fuld klarhed over reglerne for statslig bistand for at garantere gennemskuelig og fair konkurrence mellem de europæiske havne. Det er ikke acceptabelt med afgørelser fra sag til sag, hvilket vil føre til et "dommerstyre", hvor de to lovgivende organer i EU bliver holdt udenfor.
Kommissionens forslag var ikke tilstrækkelig fuldstændigt til at få støtte. I forlængelse af afvisningen af dette forslag og af alle de nævnte grunde opfordrer jeg Kommissionen til at indgå i en omfattende høringsprocedure med alle de berørte parter, og også give ordet til de parter, der indtil nu har været forsømt, og som repræsenterer efterspørgselssiden, og at foreslå en ambitiøs hvidbog om politikken for Europas havne under ét, og dette så snart som muligt. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg stemte imod betænkningen og imod dette direktiv, ligesom jeg gjorde første gang, vi fik forelagt dette forslag. Havneejerne og forvalterne af dem ønskede ikke dette direktiv. Det gjorde de ansatte og fagforeningerne heller ikke.
Det glæder mig, at medlemmerne af Parlamentet endnu en gang har afvist dette forslag, og jeg håber, at Kommissionen denne gang vil høre på vores demokratiske stemme og ikke forsøge at genfremlægge disse højst uvelkomne planer. 
Anne E. Jensen (ALDE ),
   Venstres medlemmer af Europa-Parlamentet stemte for det første ændringsforslag om at afvise Kommissionens forslag, da det er umuligt at få et tilfredsstillende resultat igennem på baggrund heraf. Der er behov for et havneservicedirektiv, men ikke i form af Kommissionens direktiv. Processen for at få lovgivet på området må starte forfra. 
Carl Lang (NI ),
   Nedlæggelse af job, dumping af lønnen og de sociale standarder, sænkelse af sikkerhedsstandarderne og standarderne for de faglige kvalifikationer, det er, hvad Kommissionen foreslår i den tredje udgave af direktivet om liberalisering af havnetjenester.
De flere tusinde havnearbejdere fra hele Europa, der i november 2003 demonstrerede for at gøre opmærksom på disse fejlgreb, var ikke nok til at tale folk til fornuft. Den af Kommissionen dogmeophøjede antinationale ultraliberalisme er uden undtagelser. I lighed med udkastet til en europæisk forfatning, der blev forkastet ved folkeafstemninger i Frankrig og Nederlandene, er viljen til at få spørgsmålet om havnetjenester op på den europæiske dagsorden fortsat allestedsnærværende i Bruxelles.
Direktivet om liberalisering af havnetjenester, Bolkestein-direktivets lillesøster, har udelukkende til formål at gøre det muligt at tilrettelægge konkurrencen mellem arbejdstagere ved at bruge udenlandsk, underkvalificeret arbejdskraft om bord på skibe, der alt for ofte sejler under bekvemmelighedsflag, og dette til skade for de nationale arbejdstagere.
Efter at have angrebet vores offentlige tjenester, vores tekstil-, kul- og jern- og stålindustri lader frihandelens talebanere det nu gå ud over havnearbejderne, idet de vil gennemtvinge deres antinationale filosofi, som består i at privilegere udenlandske arbejdstagere på arbejdsmarkedet. Som altid vil Front national forsvare fransk arbejde. 
Marine Le Pen (NI ),
   Det, Kommissionen foreslår med dette direktiv om liberalisering af havnetjenester, er hverken mere eller mindre end bekvemmelighedshavne. Det vil vi ikke have. Lige så lidt som vi vil have skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag, med skrupelløse skibsredere, der bruger underbetalt og underkvalificeret arbejdskraft.
Bruxelles' liberalisering for enhver pris på dette område er synonym med arbejdsløshed og social elendighed. I dens ultraliberale og antinationale ideologis navn har Kommissionen varslet en omkostningsnedsættelse, som er til skade for sikkerheden, beskæftigelsen og kvaliteten af tjenesterne. Ophævelsen af havnearbejdernes monopol vil ikke blot resultere i endnu en social kirkegård, men vil endvidere medføre usikkerhed i de europæiske havne og i sidste ende forringe deres konkurrenceevne. 
I november 2003 blev der takket være en formidabel mobilisering af havnearbejdere og havnepersonale fra hele Europa sat en stopper for dette Bolkestein II-direktiv, hvorved åbningen af et erhverv, der uretfærdigt er blevet stemplet til fordel for underkvalificeret personale fra udviklingslandene, blev forhindret.
Endnu engang er det ønsket om at privilegere udenlandsk arbejdskraft, der slås til lyd for, og med det enden på faglighed, kompetencer, traditioner og sociale landvindinger. 
Fernand Le Rachinel (NI ),
   Hvis der er et emne, der kan få sindene i kog i de europæiske institutioner og medlemsstaterne til at reagere, er det liberaliseringen af havnetjenesterne. I 2003 lykkedes det Kommissionen at få flere tusinde især franske, engelske, tyske, belgiske og hollandske havnearbejdere ud i gaderne for - nogle gange med vold - at demonstrere mod et direktivforslag, som betød social usikkerhed for dem og uundgåeligt ville medføre omfattende jobnedlæggelser inden for deres erhverv.
Det mest omstridte aspekt var selvserviceringen, dvs. en skibsreders mulighed for selv at forestå visse havnetjenester med eget personale og udstyr, som hidtil havde været forbeholdt havnearbejderne.
Den tekst, vi har fået forelagt i dag, er ikke gået bort fra selvserviceringsprincippet og lader således døren stå på vid gab for, at skrupelløse skibsredere, der sejler med gamle, rustne skrog, anvender underkvalificeret og underbetalt personale til aktiviteter som håndtering, lodsning, bugsering og fortøjning. 
Uanset det efterstræbte mål må Europas opbygning ikke være til skade for sikkerhedsstandarderne og standarderne for faglige kvalifikationer. Endnu engang vil vores europæiske ledere, der sidder varmt og godt i deres elfenbenstårn, blive nødt til at komme med et nyt forslag eller lægge det på hylden. 
Jörg Leichtfried (PSE ),
   Det er efter min mening helt uforståeligt, hvordan Kommissionen kun knapt et år efter, at dens første direktivforslag om markedsadgang for havnetjenester faldt til jorden, kort før udløbet af sin embedsperiode den 13. oktober 2004 kunne fremlægge et nyt direktivforslag, som for det første indeholder alvorlige skærpelser og for det andet fortsat indeholder de centrale bestemmelser, som førte til, at det første forslag faldt til jorden. Efter min mening afviger direktivforslaget fra det hidtidige princip for den europæiske konkurrencepolitik, nemlig at sikre en funktionsdygtig konkurrence. Det betyder, at regulerende indgreb i et marked eller enkelte markedssegmenter kun kan forsvares, hvis der på grund af markedsstrukturelle forhold eller konkurrencebegrænsende adfærd fra markedsaktørernes side foreligger et økonomisk set ineffektivt resultat.
Jeg er meget lettet over udgangen på denne debat og over, at de vidt udbredte protester har vist deres effekt (men jeg fordømmer naturligvis skarpt udskejelserne i Strasbourg), for direktivforslaget griber ind i konkurrencen om læsningstjenesterne på havnene, selv om der med hensyn til markedsstruktur, markedsadfærd og markedsresultat ikke er noget konkurrencepolitisk behov for handling. 
David Martin (PSE ),
   Jeg har stemt for at forkaste direktivet om adgang til markedet for havnetjenester, da jeg mener, at medlemsstaterne skal lovgive om den indre drift af deres egne havne, forudsat at de overholder den europæiske lovgivning om konkurrence og statslig bistand. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   Ultraliberalismens og den uhæmmede frihandels voldsomme bølge, der gennem de sidste 20 år er skyllet frem og har ødelagt vores kulminer, vores stålværker, vores tekstil- og læderindustrier, vores industrier for bearbejdningsmaskiner, elektrisk køkkenudstyr og bilindustrien og har gjort vores fiskerihavne, vores vinmarker i Languedoc-Roussillon, vores fåre-, kvæg- og fjerkræavlsgårde, vores bananplantager på Antillerne, vores plantager på Réunion og vores gårde mennesketomme, og som har kastet kvinder, mænd og arbejdstagere i vores lande ud i social usikkerhed, blev brudt af det franske folks vilje ved folkeafstemningen den 29. maj 2005.
Folket vil ikke længere finde sig i optrævlingen af vores sociale beskyttelsesordninger og den præference, der tillægges den modbydelige udnyttelse af udenlandsk arbejdskraft via Bolkestein-direktivet og dets lillesøster, direktivet om havnetjenester.
De europæiske parlamentsmedlemmer fra Front National har i dag, onsdag den 18. januar 2006, sikret det parlamentariske flertal, som på ny har afvist at ofre de europæiske havnearbejdere, lodserne og hele stuvnings- og håndteringspersonalet i Europa udelukkende til fordel for de multinationale selskaber, der sidder på magten, når det gælder skibsfragt. 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   Med hensyn til den tekst fra Kommissionen, vi har fået forelagt, deler jeg bekymringen hos mange irske interesserede, der har gjort forestillinger over for den irske regering, en bekymring, der også deles af mange andre medlemsstater. Det, der især giver anledning til bekymring, er, at Kommissionen foreslår juridiske krav, der vil have en skadelig indvirkning på det i alt væsentligt kommercielle og handelsmæssige område vedrørende de større havne, der dækkes af direktivforslaget. Derfor er det tvivlsomt, om Kommissionens forslag om obligatoriske licenser for alle indre havneaktiviteter kan virke.
Hvad angår de irske havne, har regeringens forskningsresultater (fra ) vist, at der er stærk konkurrence på markedet for tjenesteydelser i selve havnene. Faktisk virker værtsmodellen særdeles godt i de større havne, hvor det er en almindelig standard, at de indre tjenester udbydes på konkurrencebasis, uden nogen enkelt dominerende leverandør. Det har været vigtigt for at lette involvering af den private sektor i leveringen af havnetjenester.
Forskningen fremhæver også den stærke konkurrence om og mellem de irske søruter. Da Irland er en ø, er øget konkurrence mellem havnene vital, men fremtidige forsøg på at finde frem til en europæisk havnepolitik må have støtte fra havnesektoren.
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ),
   Jeg har stemt imod betænkningen om liberalisering af havnetjenester, fordi man i stedet for at skabe større gennemsigtighed i investeringer og statsstøtte fokuserer på at styrke konkurrencen mellem europæiske havne. Med et licitationssystem kan de private selskaber bruge deres egne besætninger i havnene, mens de faste havnearbejdere mister deres job. Forslaget om "selvbetjening" er helt uacceptabelt!!!
Der er allerede tilstrækkelig konkurrence i vores havne, som vel at mærke hører blandt de billigste i verden. Hvis priserne falder yderligere, og konkurrence øges, vil det få negative konsekvenser både for sikkerhedsforanstaltningerne og for miljøbeskyttelsen. 
Peter Skinner (PSE ),
   Jeg stemte mod denne betænkning, fordi der er bestemmelser, der påvirker havnenes kommercielle aktiviteter på skadelig måde, og som også påvirker sundhed og sikkerhed for dem, der arbejder i havnene.
Jeg er ikke overbevist om, at man har gjort noget ved disse problemer. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Denne pakke er blevet eftertrykkeligt afvist af havnene, fagforeningerne og andre organer i hele Skotland. Som søfartsnation har vi allerede effektive havnetjenester, og den konkurrencemodel, Kommissionen ønsker at indføre i denne pakke, passer ikke til Skotlands behov, ej heller, tror jeg, til behovene i Europa som helhed. De protester, vi så først i denne uge, blev skæmmet af skammelig vold fra et mindretal, men det ironiske er, at de protesterede foran den eneste EU-institution, der støtter deres sag. Jeg er glad for, at vi i dag har sendt Kommissionen hjem for at tænke sig om en gang til, og håber, at Kommissionen nu vil tage hensyn til vores syn på denne sag. 
Dominique Vlasto (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for at henvise teksten til fornyet behandling i Transportudvalget, hvilket ville have gjort det muligt at omarbejde teksten med nye ændringsforslag, at gennemføre en ny høring af de forskellige fagmænd (skibsredere, lodser, bådsmænd, bugserbådspersonale og havnearbejdere) eller anmode Kommissionen om at trække teksten tilbage, men under stille og rolige forhold.
Jeg har stemt imod forkastelsen af direktivforslaget. Først og fremmest fordi forslaget med de stillede ændringsforslag ville have været et godt udgangspunkt for Parlamentets arbejde. Vi var kun ved førstebehandlingen. Mange fagmænd vil have en lovgivningsramme, og vi har behov for europæiske regler med henblik på at sikre retfærdig konkurrence, fremme investeringerne i havnene og indføre juridisk sikkerhed i sektoren.
Jeg ville heller ikke følge venstrefløjen, som ved at forkaste teksten har forkastet ændringsforslag, der stillede garantier for sikkerhed til søs, uddannelse og sociale standarder.
Endelig nægter jeg at give efter for havnearbejdernes pres. Deres demonstration i mandags var utilladelig. Mindst 12 sårede og skader for 300.000 euro i Strasbourg. Jeg beklager dybt, at man i dag kan sige, at Parlamentets medlemmer har givet efter for havnearbejderne. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ),
   Jeg stemte for forkastelse af direktivet, fordi vi kun kunne stemme for eller imod det oprindelige kommissionsforslag om et nyt havnedirektiv, som på mange punkter ikke levede op til forventningerne. Ordføreren, Jarzembowski, har udarbejdet en stor og udmærket pakke af ændringsforslag, men den var der desværre ikke nok støtte til. Vi må dog videre med diskussionen om en europæisk havnepolitik i bred forstand. Derfor har jeg opfordret kommissæren til at udarbejde et oplæg, som vi forhåbentlig kan få en god diskussion om. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, i september var jeg med i delegationen ved valget i Afghanistan, og allerede dengang sagde vi, at det på grund af de store beløb, som også EU investerer i udviklingssamarbejdet i Afghanistan, vil være nødvendigt at have en særlig parlamentarisk delegation på dette område. Jeg mener, det er meget vigtigt, at vi med vores beslutning i dag har vedtaget en sådan parlamentarisk delegation. Jeg tror, at opgaven for denne gruppe af medlemmer vil bestå i også at observere EU's politiske mål i Afghanistan, først og fremmest udviklingen i menneskerettighedssituationen og kvindernes rettigheder. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Vi støtter Afghanistans udvikling mod fred, stabilitet og demokrati efter Taleban-regimets fald. Men vi ser samtidig med bekymring på EU's stadigt stærkere militære rolle i landet.
Afghanistan tilhører ikke EU's nærområde, og derfor er det heller ikke EU's opgave at udstationere tropper i landet. Det er i stedet for de enkelte landes eller forsvarsorganisationernes opgave på FN's mandat, som burde gives bedre forudsætninger for at kunne handle militært i uroplagede områder rundt om i verden.
På grund af ovenstående stemmer vi hverken for eller imod i den endelige afstemning om beslutningen, men vi støtter forslaget om beskyttelse af menneskerettighederne. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   Det forfærdende ved Europa-Parlamentets fælles beslutning om Afghanistan er først og fremmest, at der ikke er et eneste kritisk ord om den vestlige militærindsats. I stedet støttes NATO-indsatsen "International Security Assistance Force" (ISAF) og den såkaldte "krig mod terror" - "Operation Enduring Freedom" (OEF). De Grønnes krav om blot at kræve adskillelse af kommandostrukturerne for ISAF og OEF er helt utilstrækkeligt. ISAF og OEF opererer lokalt i tæt samarbejde.
Udvidelsen af ISAF-indsatsen i det sydlige Afghanistan til det mere åbne kampområde vil yderligere forværre krigsdeltagelsen. De europæiske styrkers stærke tilstedeværelse i Afghanistan betyder en aflastning af de amerikanske styrker og dermed besættelsesstyrkerne i Irak.
Det er desuden nødvendigt at lukke de militære støttepunkter, som er forudsætningen for styrkernes tilstedeværelse i Afghanistan. Især må det tyske forsvars militære støttepunkt Termez i Usbekistan lukkes. Termez er transitpunkt for alle tropper, som udstationeres i Afghanistan. Samarbejdet med Usbekistan er en skandale. I Usbekistan hersker et autoritært regime, som særligt har ansvaret for massakren i Andijan. Det er på høje tid at opløse troppestøttepunkterne i Afghanistan, også på baggrund af CIA-enheders bombeangreb for nylig på en pakistansk landsby, som var i strid med folkeretten. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Formålet med denne stemmeforklaring er at udtrykke, at jeg deler Europa-Parlamentets tilfredshed med de store linjer i Afghanistans demokratiseringsproces igennem de seneste år. Taleban-styret med dets gru og krænkelser af de mest elementære regler og principper om respekt for menneskerettighederne er nu lagt bagud. Der er stadig meget at gøre, men Afghanistan er i dag klart et bedre sted, end det har været i flere årtier.
Denne tilfredshed bør dog ikke få os til at overse to forhold. Dels at der som sagt endnu er meget tilbage at gøre på mange niveauer i Afghanistan, dels at det internationale samfund, herunder EU og dens medlemsstater, fortsat må fastholde deres engagement og støtte på både det materielle og det menneskelige plan, i bevidstheden om, at det er en proces, der kræver tid, men som også - som vi har set - er opmuntrende. 
Esko Seppänen og Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ),
   Vi stemte hverken for eller imod ved den endelige afstemning om Afghanistan-beslutningsforslaget.
Vi var imod den invasion af Afghanistan, som USA anførte, og vi kræver tilbagetrækning af de af USA anførte koalitionsstyrker.
Vi mener, at disse styrker burde sammensættes af folk fra lande, der ikke har været involveret i de koalitionsstyrker, der anføres af USA, og hovedsagelig fra muslimske lande, for at lette kommunikationen med og forståelsen af det afghanske folk.
De fredsbevarende ISAF-styrker bør være under direkte kommando fra FN, uafhængigt af NATO.
Men i beslutningsforslaget noterer vi os også adskillige vigtige punkter med hensyn til behovet for at udvikle demokrati, befolkningens levestandard og ligestilling mellem kønnene, såvel som behovet for styrkelse af ordningen for udviklingsbistand til Afghanistan.
Konklusionen for os var derfor hverken at stemme for eller imod ved den endelig afstemning. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er stor modstander af forskelsbehandling af homoseksuelle. Alligevel beklager jeg, at betænkningens titel var fuldstændig utilfredsstillende, og at det på visse punkter var nødvendigt at undlade at stemme.
Hvis vi skal tale om et reelt problem, nemlig forskelsbehandling, hvorfor i alverden så bruge et ord som homofobi, som er et helt malplaceret ord, der anvendes i psykologien? Fobier er andre former for angst, som anses for at være neurotiske forstyrrelser, og der skal terapi til for at afhjælpe dem: De kan ikke behandles gennem politisk kontrol, ligesom klaustrofobi og araknefobi heller ikke kan det. Ægte fobier udvikler sig ofte som følge af noget, der er sket i barndommen, og der kan være meget gode grunde til dem. Jeg frygter, at hvis vi begynder at stille folk for retten på grund af deres følelser eller fobier, vil det bare resultere i en ny form for forskelsbehandling og manipulation.
Romano Maria La Russa (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg beklager de metoder, man har taget i brug for at udarbejde den fælles beslutning. Efter min mening var det uacceptabelt, at forhandlingerne fandt sted privat uden at inddrage den gruppe, som jeg repræsenterer. Jeg ved naturligvis godt, at alle politiske grupper er lige, men der er åbenbart nogle, som er mere lige end andre.
Min gruppe er af den faste overbevisning, at der i et demokrati ikke bør være plads til uretfærdighed eller diskrimination på baggrund af køn, race og religion. Jeg anså det dog for nødvendigt at forkaste en beslutning, som ikke er min, og som ikke mindst indeholder nogle punkter, der efter min mening ikke har ret meget at gøre med selve dokumentets formål.
Der står, at homoseksuelle bør anerkendes fuldstændigt som ofre for naziregimet. Det manglede da bare andet! Men mener man dermed, at de andre forfølgelser var mindre alvorlige? Har vi glemt de grusomheder, som de bl.a. var udsat for under de kommunistiske regimer? Der er ingen tvivl om, at vi bør sikre den enkeltes frihed til at give udtryk for sin seksualitet, men jeg mener, at det altid skal ske med respekt for de værdier og principper, som vores samfund bygger på.
En familie har altid bestået af en mor og en far - en mand og en kvinde - og jeg tror ikke, at EU ved at føre kampagner mod en hypotetisk diskrimination kan give sig selv ret til at tilsidesætte de nationale regeringer blot for at efterkomme ønskerne hos visse lobbyer, der ikke ligefrem er ædle. Når det gælder værdier, kultur og familie, må EU ikke opføre sig, som om der var tale om det indre marked, og opfordre medlemsstaterne til at legalisere homoseksuelle partnerskaber for harmoniseringens skyld og som et malplaceret forsøg på at sikre folks rettigheder, men hvor man tværtimod risikerer at underminere vores tusind år gamle samfund. 
Francesco Enrico Speroni (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg stemte imod beslutningen, og i den forbindelse må jeg give den italienske minister Tremaglia ret, når han siger, at det er bøsserne - eller i det mindste dem, der støtter dem - som har flertallet i Europa.
Alle den politiske korrektheds tilhængere, som jeg er stolt af ikke at tilhøre, burde dog også overveje, hvad der er sprogligt korrekt. "Homofobi" er nemlig det modsatte af "xenofobi". Europa-Parlamentet accepterer hverken xenofober eller homofober. Hvad må borgerne så være? 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt imod forslaget til beslutning om homofobi i Europa, da jeg mener, det er for forenklende at behandle bekæmpelsen af homofobi som værende i bund og grund det samme som bekæmpelsen af forskelsbehandling på grund af seksuel orientering. Denne sammenblanding af homofobi, hvis definition er "frygten for det, der ligner", og uviljen mod homoseksualitet er kilde til misforståelser. Jeg er naturligvis for bekæmpelsen af alle former for forskelsbehandling på grund af seksuel orientering med forbehold af spørgsmålene om ægteskab og børn, angående hvilke de politiske overvejelser og samfundets efterspørgsel fortjener parallelle modningsperioder, men jeg mener, at spørgsmålet om forskelsbehandling af mennesker og frygten for dem, der ligner os, fortjener bedre end denne beslutning. 
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   IND/DEM-Gruppens nederlandske delegation vil støtte UEN-Gruppens beslutningsforslag om homofobi. IND/DEM-Gruppens nederlandske delegation vil hverken støtte beslutningsforslagene fra PPE-DE-Gruppen, ALDE-Gruppen, Verts/ALE-Gruppen eller GUE/NGL-Gruppen, ej heller det fælles beslutningsforslag om homofrygt i EU.
Den nederlandske delegation kan tilslutte sig UEN-Gruppens beslutningsforslag, fordi det kun er i dette beslutningsforslag, at det klart siges, at politiske foranstaltninger på området diskrimination falder ind under medlemsstaternes opgaver. Subsidiaritetsprincippet bør anvendes her.
Endvidere gør vi opmærksom på, at vi afviser opfordringerne til homohad og vold mod mennesker på grundlag af deres seksuelle orientering.
Efter vores mening er politik, som går ud på at forhindre diskrimination på grund af tro, race og seksuel orientering medlemsstaternes opgave. De forskellige gruppers beslutningsforslag tager ikke hensyn til dette princip, når de udtrykkeligt kommer ind på den politiske situation i en række medlemsstater. 
Marie-Arlette Carlotti (PSE ),
   De europæiske lande synes at være ramt af en foruroligende homofob smitte.
En homofobi, der er endnu mere chokerende, da den udøves uden komplekser og hærger overalt i form af verbal eller fysisk vold, vedvarende forskelsbehandling eller indførelse af nye forskelsbehandlende foranstaltninger (det lettiske parlament har stillet et ændringsforslag til forfatningen med henblik på at forbyde indgåelsen af ægteskab mellem personer af samme køn.). 
Hvad enten den er skjult eller åbenlys, hører homofobi ikke hjemme i EU. 
Ikke-forskelsbehandlingen er beskyttet i teksterne (traktater, den europæiske menneskerettighedskonvention og chartret om grundlæggende rettigheder). 
Den skal også beskyttes i praksis.
Derudover tjener det Europa-Parlamentet til ære, at det altid har gået forrest i denne kamp. Det har forpligtet sig til at forbedre rettighederne og mindske forskelsbehandlingen (februar 1994, september 1996, juli 2001, juni 2005). 
Det skal det gøre igen i dag.
Det er beslutningens ambition. Den er utvetydig i dens fordømmelse af alle former for forskelsbehandling. Den er baseret på viljen til at ændre tingene og opfordrer til, at bestemmelserne mod forskelsbehandling suppleres i medfør af EF-traktatens artikel 13, og til, at der udarbejdes en meddelelse om hindringerne for den frie bevægelighed for homoseksuelle par, der er lovformeligt anerkendt i Unionen. 
Den er et klart og nødvendigt politisk signal. Derfor stemmer jeg for den med beslutsomhed og overbevisning. 
Jean Lambert (Verts/ALE ),
   Jeg glæder mig over dagens afstemning om dette spørgsmål og i særdeleshed over, at Parlamentet med overvældende flertal er gået ind for at behandle seksuelle partnere af samme køn med samme respekt som andre.
Jeg beklager meget Parlamentets uvilje mod at sige, hvad der foregår i vores egne medlemsstater. Vi ved, at hvad Parlamentet siger og gør, påvirker offentlighedens opfattelse.
Begivenheder i og udtalelser fra Polen i den seneste tid og parlamentsdebatter i Letland og Litauen har efter min mening været skammelige. Nogle af disse debatter har været rent ud hadske. En sådan adfærd går imod Europarådets konventioner og EU's traktater, så Parlamentet burde være modige nok til at sige tingene ligeud og gå imod det. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg støtter de bestræbelser, der kommer til udtryk i dette beslutningsforslag og i andre, der har været til diskussion i Europa-Parlamentet, med hensyn til alt det, der angår en række principper, som jeg vedkender mig, og som jeg forsvarer. Vi bør afvise enhver form for had, og enhver form for forskelsbehandling i lovgivningen bør bekæmpes.
Denne beslutning indeholder imidlertid en række forslag, der går ud over det, som jeg mener ligger inden for Europa-Parlamentets beføjelser, og som jeg mener klart trænger ind på det, der bør tilhøre medlemsstaternes beføjelser. Hertil skal føjes, at der i visse politiske grupper er en tendens, som jeg ikke kan vedkende mig, og som jeg direkte vender mig imod, til at forsøge at få det vedtaget i EU's institutioner, som forkastes i deres medlemsstater. Den metode er jeg imod.
Til slut minder jeg om, at fobier som udtryk for adfærdsforstyrrelser ikke lader sig bekæmpe hverken med lovgivning eller i et parlament. 
José Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   Vi er imod enhver form for diskrimination og vold. Der må ikke være nogen undtagelser, og der må ikke tvivles eller tøves.
Man må imidlertid ikke blande "homofobi" sammen med den frie og demokratiske debat i medlemsstaterne om civillovgivning, herunder familie- og personlovgivning. Det vil være at skabe en ramme af ideologisk tvang og pression, der er helt uforenelig med et åbent og demokratisk samfund. Man må ikke blande uenighed sammen med "fobi". Man må ikke nære eller skabe følelser af had eller intolerance. At betegne uenighed som "fobi" er i sig selv et eksempel på ekstremisme.
En stor del af beslutningen falder faktisk ikke ind under definitionen af "homofobi", der fremlægges i betragtning A, og har derfor næppe nogen relevans eller mening.
Derudover er der flere passager, hvor beslutningen kommer i konflikt med subsidiaritetsprincippet, det ledende princip og selve EU's grundlag, og det er til ringe gavn for den europæiske integration.
Derfor har jeg stemt imod. 
Anna Záborská (PPE-DE ),
   Homofobi betyder fobi mod det, der ligner. Det er hverken en kritik eller en ondsindet holdning. En fobi er en ekstrem angstneurose i den angstfremkaldende kildes nærvær, som kræver tilpasset behandling. Befrielse for den betingede refleks, kemoterapi, analytisk behandling. Jeg har stemt imod denne beslutning, som ikke handler om homofobi.
Alle former for vold mod alle mennesker skal fordømmes. Der findes ikke forskellige kategorier af borgere. Retten til liv, retten til frihed og sikkerhed og respekten for menneskets værdighed gælder alle mennesker. Disse rettigheder stadfæstes i lovene.
Retten til respekt for privat- og familielivets fred, retten til tanke-, samvittigheds- og religionsfrihed er grundlæggende rettigheder, der beskyttes i de internationale traktater. Medlemsstaterne skal respektere retten til at indgå ægteskab, som fastsætter, at mænd og kvinder har ret til at indgå ægteskab og ret til at stifte familie i overensstemmelse med de nationale love om udøvelsen af denne ret.
EU har ikke nogen beføjelser på disse områder og kan ikke dømme de nationale forfatninger og love i medlemsstaterne, som i kraft af deres undertegnelse af den europæiske menneskerettighedskonvention er ansvarlige over for Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg var med til at udarbejde beslutningen om klimaændringer, og jeg deltog i topmødet i Montreal. Jeg mener ikke, at det resultat, der blev opnået på topmødet i Montreal, var nær så positivt, som vi nu i den politiske korrektheds navn føler os forpligtede til at sige, at det var. Kun en fjerdedel af alle emissioner vil være omfattet af forpligtelserne til at reducere dem, og derfor mener jeg, at det ret beset er temmelig uærligt at tale om resultater. Før eller senere må EU holde op med al den hyggesnak og se realiteterne i øjnene. Hvis tre fjerdedele af verdens producenter af drivhusgasser har lov til fortsat at øge deres emissioner, er det på tide, at vi erkender, at denne løsning er en fiasko, og begynder at træffe nogle andre politiske klimaforanstaltninger. Er det måske et spørgsmål om politisk stolthed, hvis vi ikke kan indrømme sådan noget?
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi støtter generelt beslutningen efter den 11. partskonference under FN's rammekonvention om klimaændringer i Montreal, da parternes vilje til at påtage sig Kyoto-protokollens forpligtelser fremhæves, og da det beklages, at den amerikanske regering er så utilbøjelig til at indgå i et fornuftigt internationalt partnerskab om klimaændring.
Vi er dog imod visse punkter i den endelige beslutning, og vi beklager, at vores forslag ikke er blevet vedtaget. Særlig beklager vi, at der ikke er blevet stemt om vores forslag om hurtigst muligt at revidere de relevante fleksible mekanismer, før fællesskabsordningen for emissionshandel udvides til andre områder som f.eks. luftfart. Vi mener, at der bør gennemføres en undersøgelse af, om en sådan udvidelse vil bidrage til at imødegå klimaændringerne, og om de rige lande ikke vil blive tilgodeset på bekostning af lande og industrier under udvikling.
Vi er ligeledes imod, at man fastholder handel med forureningsrettigheder, også selv om der blot er tale om en vurdering. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   De globale klimaændringer udgør et betydeligt problem, som der er gode grunde til at behandle på internationalt niveau. Junilisten gentager imidlertid det tidligere fremførte standpunkt, at Europa-Parlamentet ikke skal overtage medlemslandenes udenrigspolitik ved at opfordre tredjelande, som endnu ikke har ratificeret Kyoto-protokollen, til at gøre dette. Denne slags opfordringer kan de respektive nationale regeringer uafhængigt fremføre. Vi mener endvidere, at medlemsstaterne skal kunne indtage en national holdning i forbindelse med forhandlinger om internationale klimaspørgsmål. Vi forudsætter dog, at indgåelse af aftaler overholdes af samtlige parter.
Vi er kritiske over for forslaget om at oprette en kommunikationsstrategi på EU-niveau for at oplyse borgerne om klimaspørgsmål. EU-samarbejdet bygger på tillid mellem medlemslandene. Vi er overbeviste om, at de respektive medlemsstater kan klare at vedtage de krævede foranstaltninger for, at befolkningen skal få adgang til behørig information om klimaspørgsmål. Den stillingtagen, som vi giver udtryk for gennem denne stemmeforklaring, udgør vores principielle holdning i dette spørgsmål. Stemmeforklaringen er dermed aktuel ved fremtidige sager af tilsvarende art. 
Andreas Mölzer (NI ),
   Først når det sidste træ er fældet, den sidste flod forgiftet, den sidste fisk fanget, vil I opdage, at man ikke kan spise penge. Dette visdomsord fra Cree-indianerne kunne snart blive til virkelighed.
Alt for længe har vi tankeløst stykke for stykke rystet naturens følsomme konstruktion. Først nu er vi begyndt at ofre større opmærksomhed på miljøbeskyttelsen og indlede de første vigtige fælles redningsaktioner. Men vi må intensivere vores anstrengelser.
Vi er nemlig i gang med langsomt, men sikkert at lukke for vores naturlige opvarmning, Golfstrømmen. Samtidig mister vi på grund af det ændrede vandskredsløb som følge af den globale opvarmning dagligt ca. 86 millioner t frugtbar jord, mens der samtidig bliver ca. 225.000 flere mennesker - og ørkendannelsen raser fremad med øget hast. Europa er truet af den værste klimaændring i godt 5.000 år. Når isen smelter i nord, og ørkenen breder sig i Sydeuropa, samtidig med at der optøs uhyre "kulstofreserver" i permafrostlagene og i tundraen, vil det inden for en overskuelig tid blive ret uhyggeligt.
Der ligger mange forskellige færdige løsningsforslag i diverse eksperters skuffer, og det er på tide, at vi ser nærmere på dem og gennemførelsen af dem og endelig i fællesskab trækker på samme hammel. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   JuniBevægelsen har stemt for punkt 45 i betænkningen om "Miljøaspekter og bæredygtig udvikling", men ønsker, at man med indførelsen af miljøafgifter på EU-plan skal anvende minimumsdirektiver, så man kan have mere vidtgående krav i de enkelte medlemslande.
Punkt 45:
"støtter indførelsen af miljøafgifter på EU-plan; understreger, at de ligesom de øvrige markedsinstrumenter er et uundværligt redskab i en effektiv politik til forureningsbekæmpelse; opfordrer Kommissionen til at stille forslag og medlemsstaterne til at vedtage den første europæiske miljøafgift senest i 2009;" 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt for denne betænkning, hvis emne er miljøaspekter og bæredygtig udvikling, og hvor der fremsættes nogle kritiske bemærkninger til Kommissionens holdning med henvisning til, at nogle af retningslinjerne er utilstrækkelige, og at de finansielle ressourcer er for begrænsede.
Selv om der i betænkningen ikke udtrykkes tvivl om den politik, der er årsag til miljøproblemerne, særlig prioriteringen af konkurrenceevne frem for mennesker og miljø og med profitmotivet som det ledende princip, er der dog positive aspekter. Det gælder således ønsket om mindre forurenende transportformer, om hensyntagen til skove og beskyttede områder og om at sikre fødevareforsyningen.
Vi glæder os ligeledes over, at der knyttes en forbindelse mellem fattigdom og miljø, selv om vi beklager, at det vigtigste punkt i så henseende er blevet forkastet i plenarforsamlingen, herunder konstateringen af, at liberaliseringspolitikken ikke hjælper mod fattigdom og social udstødelse, og den kritik, der er blevet fremført af de foreslåede foranstaltninger, fordi de ikke i tilstrækkelig grad bidrager til at bekæmpe fattigdom, social udstødelse og stigende ulighed. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Denne betænkning behandler en række betydningsfulde spørgsmål inden for området bæredygtig udvikling. Junilisten mener, at der er gode grunde til EU-samarbejde i grænseoverskridende miljøanliggender. I betænkningen tages dog en række centrale politiske områder op, som bør ligge uden for EU's kompetence. Som eksempel kan nævnes følgende:
- Hvilke investeringer der skal foretages inden for kollektiv trafik eller, som det passer i foreliggende tilfælde, udvidelse af vejnettet i medlemsstaterne.
- Gældsafskrivninger til udviklingslande.
- Miljøskatter på EU-niveau.
- Om miljø skal være et emne, som indgår i grunduddannelsen i medlemsstaternes skoler.
- Skatten på arbejde i medlemslandene.
- Beskæftigelse og social integration.
Vi er stærkt kritiske over for det faktum, at EU's institutioner har en glubsk appetit på øget indflydelse. Vi har dermed valgt at stemme nej til helheden, men er positive over for enkelte afsnit, især dem, som behandler virkelige grænseoverskridende miljøproblemer. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Det er hævet over enhver tvivl, at bæredygtig udvikling i dag er et fundamentalt mål for EU og en global udfordring. Strategierne for bæredygtig udvikling kræver derfor en langsigtet politisk vision på højeste niveau.
Over for de sociale, miljømæssige og demokratiske udfordringer må vi agere med ansvar, ikke blot som politikere, men også som borgere. Vi må dog også bestræbe os på, at de foranstaltninger, som vi træffer, svarer til vores målsætninger om vækst og social og økonomisk udvikling, der er af afgørende betydning for vores samfunds fremtid.
I denne betænkning evalueres de fremskridt, der er gjort siden 2001, og der foreslås nye foranstaltninger. Som et led i denne proces skal vi bekræfte bæredygtig udvikling som en prioritet for Europas fremtid og fastholde vores mål om at føre Lissabon-strategien ud i livet.
Jeg har derfor stemt for Ferreira-betænkningen. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Bæredygtig udvikling må have en mere fremtrædende rolle på hele vores politiske område, og jeg er glad for, at denne betænkning giver et udgangspunkt for, hvordan vi kan nå dette, og det vil jeg gerne støtte. I mit eget land, Skotland, har vi et enestående bidrag at yde med hensyn til bæredygtig energi med vores store naturressourcer, der giver os mulighed for at blive Europas grønne kraftstation. Men dette potentiale vil ikke blive udviklet uden stærk tilskyndelse fra regeringen på alle niveauer, og vi må fordoble vores anstrengelser for at tage fat i idéerne i denne betænkning og bygge på dem. 
María Sornosa Martínez (PSE ),
   Den spanske socialdemokratiske delegation glæder sig over vedtagelsen af denne initiativbetænkning, som skal forbedre mulighederne for at opnå ægte bæredygtig udvikling.
Alligevel må jeg påpege, at vi har besluttet at stemme imod anden del af ændringsforslag 2 (punkt 15), fordi vi mener, at vandbeskyttelses- og -forvaltningspolitikken skal baseres på kriterier om fornuft og effektivitet og ikke udelukkende på vedtagelse af foranstaltninger, som skal begrænse vandforsyningen, for det kunne få negative følger af en anden art.
Formanden.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Johannes Voggenhuber og Andrew Duff for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om tænkepausen: struktur, områder og rammer for en evaluering af debatten om EU (2005/2146(INI)) (A6-0414/2005). 
Andrew Duff (ALDE ),
   Hr. formand, dette er Parlamentets første reaktion på den krise, som Frankrig og Nederlandene skabte ved at forkaste forfatningen. Den giver os mulighed for at overveje, hvad der, især for Parlamentet, går tabt, hvis vi ikke er i stand til at redde projektet og gennemføre det med succes. Den giver os lejlighed til at reagere på kakofonien af udtalelser fra Rådet, hvoraf nogle er overforenklede, nogle er i strid med traktaten og nogle er politisk usandsynlige. Den giver os mulighed for at tilskynde Kommissionen til at være mere direkte og skarp i sine bestræbelser på at hjælpe os med at finde en vej ud af krisen. Den giver Parlamentet mulighed for at udfylde et politisk rum og sætte tænkepausen i fokus.
Vi er godt klar over, at vi ikke kan opnå alt dette alene, men må samarbejde snævert med de nationale parlamenter. I denne forbindelse må jeg sige, at jeg finder det temmelig ejendommeligt, at formændene for det østrigske, det finske og det tyske parlament synes at være noget uvillige til at samarbejde med os. Det er op til parlamenterne at beslutte, om de vil komme. De, der vælger at komme, vil få afgørende indflydelse på beslutningerne om Europas fremtid.
I de forslag, der fik stærk støtte i udvalget, fastlægges der en parlamentarisk proces. Vi vil oprette en række parlamentariske fora, som skal debattere nogle grundlæggende - måske endog primitive - spørgsmål om Europas karakter og formål. Vi vil have den debat om reformen af de fælles politikker, som det første konvent blev nægtet, hvorved det til dels blev modarbejdet. Denne politikdebat kan og bør være radikal, men den skal finde sted inden for rammerne af den forfatningsmæssige kontekst og være tæt forbundet med spørgsmål om beføjelser, instrumenter og procedurer.
Det første af disse fora finder sted den 9. maj, og dets konklusioner vil være henvendt til Det Europæiske Råd, som skal træffe nogle indledende beslutninger om fremme af projektet.
Vi vil gerne afslutte tænkepausen i slutningen af 2007 med en fast og klar beslutning om, hvad der skal ske med traktaten. Som det fremgår af beslutningen, er der i teorien flere forskellige scenarier, vi kan følge, men i praksis er der kun to. Det første går ud på at supplere den nuværende traktat med fortolkende protokoller eller erklæringer. Det andet går ud på at ændre del III noget mere gennemgribende, så vi reagerer på de berettigede bekymringer og den uro, som borgerne i Frankrig og Nederlandene og visse andre medlemsstater har givet udtryk for.
Mellem og i grupperne er der helt klart uenighed om, hvordan vi udtrykker os bedst muligt. Men i det afgørende spørgsmål om at redde traktaten står vi sammen, og jeg anbefaler beslutningen til Parlamentet.
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ),
   Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, kære kolleger, vi fremlægger i dag betænkningen om den europæiske tænkepause, som efter mange måneders diskussion og med overvældende støtte i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender er blevet til en køreplan for at overvinde forfatningskrisen. Der er kun få minutter til dette store skridt og til denne store beslutning for Parlamentet, men selv om jeg kun måtte tale i et minut, ville jeg bruge det til at takke min medordfører Andrew Duff for den helt usædvanlige ære og fornøjelse, det har været at udføre dette arbejde sammen med ham.
Han har lært mig, at man fra de mest forskellige retninger kan finde fremtiden, den fælles fremtid, i et Europa, i vores Europa. Mange tak! En grøn østriger og en liberal englænder - hvis det ikke er et handicap for begyndelsen, så tror jeg også, der er andre, der kan finde sammen.
Hr. formand, de harmoniske toner fra rådsformandens politiske tryllefløjte i formiddag kunne naturligvis ikke skjule den europæiske krise. Han talte ikke om den. Jeg vil tale om den, og jeg vil tale om kernen i denne krise. Hele denne nyudbrudte strid, disse opgør, den europæiske krise drejer sig om en enkelt sætning, udtalt af EU's store grundlægger Jean Monnet: "Vi forener mennesker, ikke stater". Den strid, der bliver ført i dag, handler om det.
Har vi et regeringskontorernes, regeringernes, bureaukratiernes, eliternes Europa, eller har vi en borgernes Union, som denne forfatning har åbnet vejen til? Hvis man i dag erklærer forfatningen for død, siger man nej til menneskenes Europa, styrker regeringernes Europa og maner det 18. århundredes spøgelser frem, de kendte ursygdomme fra Pandoras æske, nationalismen, rivaliseringen mellem stater, balancetænkningen, hegemonibestræbelserne, det splittede Europa, som ikke passer på sin egen fred, for slet ikke at tale om at kunne blive en fredsmagt. Det er, hvad denne strid handler om.
Ude foran salen blev vi modtaget af kolleger, der var klædt ud som strudse. De havde ikke behøvet forklæde sig, vi genkendte dem godt, og vi er ikke blinde, vi ved, at den foreløbige fiasko for ratifikationsprocessen i nationalisternes øjne er en historisk chance for en renæssance for nationalismen. Det siger Parlamentet nej til med denne betænkning i stor enighed med alle de grupper, som er repræsenteret i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.
Forfatningen er ikke død, fordi menneskenes behov for i fremtiden at leve sammen frie og lige i indre og ydre fred i Europa stadig lever i menneskenes hoveder og hjerter. Og på vejen til at finde en ordning, en politisk arkitektur, skabe et politisk rum, hvor det er muligt, er forfatningen et afgørende skridt.
Vi fremlægger i dag en betænkning, hvor vi forsøger at skitsere en strategi til at bekæmpe denne krise. Det er en tillidskrise, det er en krise for en Union, som ikke kan skelne mellem borgernes Union og staternes Union, og hvor menneskenes forventninger næsten systematisk bliver skuffet. Svaret på det sociale spørgsmål mangler, demokratiet er i underskud, de grundlæggende rettigheder er ikke forankret, gennemsigtigheden er utilstrækkelig, regeringernes magt er dårligt kontrolleret og ikke tæmmet. Men denne forfatning er et skridt, og selv om den er i vanskeligheder, så forsøger vi at fortsætte ad denne vej.
Vi har skitseret en europæisk debat, og jeg tror, vi bringer processen tilbage til borgerne, og det betyder intet mindre end at gøre eliternes projekt til en , til menneskenes egen sag.
Jeg håber, at Parlamentet vil vedtage betænkningen og sammen med os appellere til alle partier, til befolkningen, til kommunerne og regionerne, til fagforeningerne, til civilsamfundet om at føre denne debat og optage Europas fremtid som en og diskutere den med os.
Det er ikke en ustruktureret debat, vi foreslår. Vi er på tværs af grupperne blevet enige om seks spørgsmål, heriblandt mange tabubelagte spørgsmål. Det er målet for den europæiske integration, Europas grænser, fremtiden for den økonomiske og sociale model, Europas rolle i verden, spørgsmålet om et område med sikkerhed, frihed og retfærdighed, og det sociale spørgsmål. Og selv om forfatningen ikke opfylder alle ønsker - selvfølgelig gør den ikke det - så håber jeg, at vi med denne plan kan komme målet et stort skridt nærmere.
Jeg vil kort kommentere, hvori forskellen ligger i forhold til Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Ordførerne er villige til og har kæmpet for at gå et skridt længere og ikke kun betragte fortsættelse af ratifikationsprocessen som resultatet af denne debat, men også mere åbent at præsentere muligheden for at forbedre forfatningen, bevare dens kerne og i 2007 at vedtage en revisionsproces for at gøre debatten mere troværdig og også forelægge en sådan revision for borgerne i en europæisk folkeafstemning. Jeg håber, at Kommissionens besindighed i dette yderligere skridt vil blive suppleret af Parlamentets mod.
Hans Winkler,
   Hr. formand, mine damer og herrer, kære medlemmer af Europa-Parlamentet, det er mig en stor glæde i dag for første gang at tale i plenum og mødes med Dem. Det glæder mig ganske særligt, at det i den interinstitutionelle dialog, som skal føres mellem de forskellige institutioner, drejer sig om et emne, hvor samarbejdet er særligt vigtigt. Det er rigtigt, som de to ordførere sagde, at 2005 var et vanskeligt år. Hr. Voggenhuber brugte sågar ordet "krise". Det er rigtigt, at vi befinder os i en tillidskrise med de europæiske borgere. Vi må besvare borgernes berettigede spørgsmål. Jeg er enig med hr. Duff i, at denne tillidskrise, denne tvivl om det europæiske projekt, er en chance for os alle. Vi må alle i fællesskab - Kommissionen, Parlamentet og Rådet - udnytte denne chance.
Her vil jeg gerne takke Parlamentet, for på et tidspunkt, hvor regeringerne endnu ikke var parat til at indlede en seriøs debat, diskuterede Parlamentet allerede dette spørgsmål. På grundlag af Duff-/Voggenhuber-betænkningen har der fundet en debat sted i Parlamentet, som hjælper os videre. Det østrigske formandskab har fra den første dag bestræbt sig for at tage denne debat op, videreføre og intensivere den. Som De alle ved, var denne debat fra starten af meget heftig. Der blev givet udtryk for hele båndbredden af meninger, sådan som de også kommer til udtryk i den betænkning, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har vedtaget.
En ting er klar, der findes ingen lette løsninger, ingen tricks og ingen genveje, som kunne slå bro over denne tillidskrise mellem Europa og dets borgere så at sige i ekspresfart. Kun en ægte og alvorlig diskussion af problemerne kan få en seriøs og langsigtet effekt. Vi tror, at denne debat skal være bred, som det også siges i Deres betænkning, som er til debat i dag. Det handler ikke kun om forfatningstraktaten og en juridisk debat. Det handler om en bred debat. Hvad er det for et Europa, vi ønsker? Hvor vil vi hen? Hvor går Europas grænser? Hvordan kan vi imødekomme de europæiske borgeres angst og bekymringer?
Rådet vil ikke kun fortsætte denne debat, men også intensivere den. Vi har planlagt en række foranstaltninger, hvor vi vil diskutere med de europæiske borgere på et bredt grundlag. Så sent som i går talte vi med Kommissionen og Parlamentet om metoder og strategier til at bringe Europa og det, som Europa står for, nærmere på borgerne, og hvilke midler, hvilke diskussionsfora og hvilken intensitet vi bedst kan opfylde de forventninger med, der stilles til Europa.
Som rådsformanden allerede har sagt i dag, kommer der en optakt til en debat, hvor vi også vil diskutere spørgsmålet om Europas identitet. På Mozarts 250-års fødselsdag vil vi i Salzburg diskutere dette spørgsmål: "Hvad er Europa, hvad er den europæiske identitet?"
Frem til afslutningen af det østrigske formandskab vil der komme en lang række yderligere arrangementer, for debatten om Europas fremtid har mange facetter. Kun hvis man belyser dem alle, vil man kunne gøre sig de dimensioner, der er tale om her, helt bevidst. Sideløbende med denne offentlige debat, som er vigtig, vil der også være brug for konkret arbejde. Dette arbejde må medlemsstaternes regeringer påtage sig i fællesskab for at skabe større klarhed om den vej, som vi vil gå.
Formandskabets vigtigste opgave er at få alle medlemsstater med om bord, for kun i fællesskab kan vi gøre fremskridt. Som forbundskansleren allerede har sagt, vil vi opnå, at vi ved slutningen af vores formandskab kan fremlægge en skitse og blive enige om, hvordan vi bedst kan samarbejde for at nå de fælles mål.
Jeg håber, at det i de kommende måneder ved fælles anstrengelse vil lykkes os at skabe mere positiv tænkning i Europa. Og ja, hr. Voggenhuber, vi skal diskutere Europa som , som noget, der virkelig er til gavn for alle borgere.
Margot Wallström,
   Hr. formand, ærede medlemmer, på årets første plenarmøde vil jeg ønske Dem alle sammen et fortræffeligt 2006. Set ud fra et forfatningsmæssigt synspunkt mener jeg, at det kun kan blive bedre end sidste år. Som ansvarlig for både forfatningsmæssige og interinstitutionelle anliggender håber jeg, at vi kan fortsætte vores frugtbare, effektive og tætte samarbejde.
Jeg vil takke ordførerne for denne betænkning om tænkepausen og for beslutningsforslaget. Jeg har allerede ved flere lejligheder drøftet det med de to medlemmer af Europa-Parlamentet, som deltog i Det Europæiske Konvent. Jeg vil gerne understrege, at der er sket betydelige fremskridt siden de indledende overvejelser, og jeg lykønsker ordførerne med deres arbejde og med deres evne til at inddrage de mange synspunkter, der er kommet til udtryk under de intense drøftelser i udvalget.
Jeg vil begrænse mit indlæg til fire punkter. Det første er, at vi alle sammen gerne vil opnå en forfatningsmæssig ordning og gøre Europa mere gennemsigtigt, demokratisk og effektivt. Spørgsmålet er, hvordan vi får den ordning efter det franske og det nederlandske nej. Det glæder mig, at alle muligheder for forfatningen holdes åbne i Deres beslutning. Under tænkepausen er det vigtigt at lytte til borgerne, arbejdsmarkedets parter, de politiske partier og de nationale og regionale parlamenter uden forudfattede meninger om resultatet af den bredere dialog og debat. Hvis vi ikke gør det, vil denne proces miste sin værdi.
Jeg lagde også mærke til Deres favoritløsning. Det vil imidlertid ikke være muligt at fastholde forfatningen uden fransk og nederlandsk støtte med evt. supplerende præciseringer og foranstaltninger. Nye Eurobarometer-undersøgelser viser, at de europæiske borgeres støtte til en forfatning for EU som begreb er øget med 2 procentpoint i løbet af de sidste fem måneder til 63 %. Derfor er det, som det er blevet sagt mange gange i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, vigtigt at ændre konteksten i stedet for teksten. Som følge heraf skal dialogen være fokuseret på det europæiske projekt i forbindelse med konstitutionelle reformer og på det endelige mål forbundet med de instrumenter, der skal tilvejebringe det. Først når vi har hørt resultaterne af de nationale debatter, kan vi drage konklusioner om den bedste forfatningsmæssige ordning for Europa. Det er også grunden til, at Kommissionen ønsker at fokusere på politiske prioriteringer, der afhjælper borgernes bekymringer over vækst, job, beskæftigelse og sikkerhed.
For det andet er jeg helt enig i Deres modstand mod forslag om kernegrupper af visse medlemsstater. Det, vi ønsker, er et Europa for alle, ikke bare for nogle. Unionen er i færd med at konsolidere den seneste tiltrædelsesproces. Vi må vedblive med at arbejde hårdt for at sikre en gnidningsløs integration af de nye medlemsstater. Jeg mener, at enhver form for styrket samarbejde under alle omstændigheder skal ske inden for rammerne af de eksisterende traktater og forblive åben for alle medlemsstater.
De kan stole på, at Kommissionen og jeg ikke vil støtte nogen forslag om styrket samarbejde uden for EU's institutionelle rammer.
For det tredje mener jeg, at det er fornuftigt at drage de endelige konklusioner om tænkepausen i 2007 under det tyske og det portugisiske formandskab. Det Europæiske Råd i juni 2006 er helt klart en vigtig milepæl i denne proces, men det bør ikke være afslutningen på den. Det er naturligvis op til Det Europæiske Råd at træffe beslutning om en evt. forlængelse af tænkepausen ud over den forlængelse til juni 2006, som det østrigske formandskab allerede har foreslået. Som det fremgår af plan D, vil Kommissionen under alle omstændigheder udarbejde en meddelelse til Det Europæiske Råd i juni om dens opfattelse af den indledende feedback under tænkepausen, og den vil være baseret på de nationale besøg, som formanden, jeg selv og andre medlemmer af kommissærkollegiet for øjeblikket foretager, en særlig Eurobarometer-rapport, debatfora og konferencerne den 9. maj.
I den sammenfattende rapport skal der redegøres for baggrunden og Kommissionens strategi i det forløbne år og for de indledende resultater af lytteprocessen, og den skal indeholde en række konklusioner til det østrigske formandskab om de næste skridt. Dette vil være et supplement til den saglige rapport, som det østrigske formandskab vil udarbejde på grundlag af medlemsstaternes bidrag.
For det fjerde støtter jeg Deres afvisning af stykkevis gennemførelse af forfatningen. Årsagen er enkel - det drejer sig om respekt. Respekt for dem, der forkastede den, og for dem, der allerede har ratificeret den, og respekt for den institutionelle balance. Udvælgelse kunne give indtryk af, at Unionen forsøger at omgå resultaterne af de nationale folkeafstemninger, og kunne svække den overordnede institutionelle balance.
Vi bør respektere forskellen mellem vores institutioner og institutionerne i medlemsstaterne, og først og fremmest bør vi altid, når vi iværksætter forskellige prisværdige initiativer og projekter, respektere de enkelte landes demokratiske traditioner. Vi spiller alle sammen vigtige, men forskellige roller.
Til sidst vil jeg understrege, at vi ikke kan drøfte disse spørgsmål uden at indlede en politisk debat og diskutere politiske prioriteringer. De europæiske borgere vil se, at der er politiske forskelle i Europa. Dette er et andet forum for diskussion af politiske prioriteringer, men uden det og uden debat om konstitutionelle anliggender vil intet fungere. Vi må kombinere denne proces med skabelse af legitimitet for vores institutioner ved at tilvejebringe de politiske resultater, som de europæiske borgere ønsker, og derfor må vi tage deres daglige bekymringer i betragtning på lige fod med de konstitutionelle anliggender.
Elmar Brok (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru næstformand, kære kolleger, forslaget til forfatningstraktaten gav i forbindelse med konventet og regeringskonferencen en balance, som især var båret af de nationale parlamenter, som udgjorde den stærkeste gruppe i forfatningskonventet. 14 lande har ratificeret, to af dem ved folkeafstemning, og to har ikke. Denne fiasko, som jo også hænger sammen med nationale spørgsmål, men også med stemningen i Europa generelt, er en fiasko for den nationale politik, men også for europæisk politik, fordi det ikke er lykkedes os at begrunde Europa.
Vi må tage borgernes bekymringer alvorligt. Vi må også tage dem alvorligt i Frankrig og Nederlandene og kan ikke bare ignorere dem, men vi bør gøre det klart, hvorfor vi har brug for Europa. Det skal tænkepausen bruges til. Det er ikke en periode, hvor detaljerne i forfatningen skal debatteres, men begrundelserne for Europa skal bringes tilbage til folk.
Samtidig skal vi også indse og præcisere, at forfatningstraktaten netop indeholder ting, som borgerne kritiserer, fordi de hidtil har manglet, f.eks. større handlevene inden for udenrigs- og sikkerhedspolitikken, som min udtalelse fokuserer på. Alle meningsundersøgelser viser, at det netop er, hvad borgerne ønsker, repræsentation af Europa udadtil. Her indeholder forfatningen bestemmelser, som kun findes hér, og som vi under de nuværende betingelser ikke kan skabe sideløbende. Den skaber en ny subsidiaritetsmetode med medvirken af de nationale parlamenter for på denne måde at forhindre centralisme, og den forbinder denne subsidiaritetstanke med solidaritet.
Borgerrettighederne og chartret om grundlæggende rettigheder spiller en stor rolle. Borgerne bliver med denne forfatning til afgørende aktører, og de får også beskyttelse. Man skal også forstå, at f.eks. Kommissionens formand, som står i spidsen for den europæiske eksekutivmyndighed, fremover vælges direkte som resultat af valget til Europa-Parlamentet, og at borgerne spiller en rolle i denne forbindelse. Derfor bør vi også koncentrere os om, at del I og II er den egentlige forfatningstraktat, mens del III er Nice-traktaten. Denne misforståelse har vi hidtil ikke kunnet udrydde. Derfor er jeg taknemmelig for, at det østrigske formandskab vil fremlægge en køreplan, og at Tyskland under sit formandskab vil tage nye initiativer. Vi bør nu koncentrere os om dialogen, vurdere tænkepausen og fremlægge forslagene i 2007. Det betyder, at vi ikke allerede nu bør tage initiativer, sådan som hr. Duff og hr. Voggenhuber foreslår i deres forslag. Det er for tidligt, og det er ikke i overensstemmelse med borgernes ønsker. 
Hannes Swoboda (PSE ),
   Hr. formand, jeg er de to ordførere meget taknemmelig for deres betænkning. Jeg ved, at den problemstilling, som hr. Brok nævnte til sidst, har ført til mange diskussioner også internt i grupperne. Der er meget, der taler for begge holdninger. Måske er det for tidligt at stille spørgsmålet. Måske skal vi begynde med det, som vi muligvis har forsømt lidt, nemlig den indholdsmæssige diskussion. Hvordan kan vi overbevise borgerne om, at vi i Europa har brug for en forfatning som den, der er blevet udarbejdet? I min udtalelse for Udvalget om Industri, Forskning og Energi har jeg nævnt nogle eksempler. Måske kan jeg nævne det eksempel, som ikke havde så stor vægt dengang, men som har fået betydning i de sidste dage i Parlamentet, nemlig energispørgsmålet!
Det var ganske overraskende og forunderligt, at mange medlemmer, som indtil for kort tid siden måske var lidt skeptiske over for den europæiske energipolitik, nu går meget massivt ind for en fælles energipolitik. Jeg glædede mig meget over hr. Saryusz-Wolskis udtalelser. Forbundskansleren som rådsformand, som altid understreger subsidiariteten, udtalte sig i dag klart til fordel for en fælles energipolitik. Det er kun et eksempel for at vise, hvor vigtigt det er, at de kompetencer, som vi har forankret på europæisk niveau - netop også i forfatningen - virkelig bliver udnyttet fuldt ud. Jeg tror, det er den vej, vi skal gå.
Jeg kunne nu f.eks. nævne eksemplet rumfartspolitik, som vi også har talt om her, og hvor det ikke handler om at sende europæere ud i verdensrummet, men om spørgsmålet om miljøkontrol eller spørgsmålet om at kunne udsende tsunamivarsler i rette tid. Mange andre ting er realistiske og mulige og kan forklares for borgerne, hvis vi ikke fokuserer på de institutionelle spørgsmål, men på de indholdsmæssige.
Hr. rådsformand, i Parlamentet venter vi naturligvis på denne køreplan eller skitse for, hvad der nu skal ske. Jeg beder Dem indtrængende om i forbindelse med alt det, som De indholdsmæssigt skal gøre i de kommende uger og måneder under formandskabet, at pege på, hvor meget bedre vi ville kunne gøre det, hvis vi havde en europæisk forfatning. Det er et meget vigtigt aspekt. 
Paolo Costa (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger, som det så glimrende blev sagt, har det europæiske spørgsmål i 50 år været en fodboldkamp, der blev spillet for lukkede døre. Med folkeafstemningen om forfatningen i Frankrig og Nederlandene holdt borgerne sig ikke blot på tilskuerpladserne, men invaderede ligefrem banen. I dag skyldes den europæiske krise også, at det ikke længere er muligt at vende tilbage til de lukkede døre, til traktaternes Europa og til elitebeslutningerne, og at man samtidig ikke ved, hvordan man skal få borgerne tilbage til tilskuerpladserne og få dem til at give udtryk for deres holdninger på den måde, som tilhængere normalt gør.
Genopfindelsen af et system med inddragelse og redegørelsespligt, dvs. EU's pligt til at give borgerne oplysninger direkte uden medlemsstaternes egoistiske, fordrejende og vildledende indblanding, er en forudsætning for, at det europæiske projekt kommer i gang igen, uanset hvad det nye indhold er. Men hvad skal der gøres rede for? Vi må undgå den fejltagelse at gøre tænkepausen til en inaktivitetspause.
Ingen "plan D" bliver en succes, hvis vi foruden "D" for "debat", "dialog" og "demokrati" ikke også får et "D" for "", dvs. gennemførelse. Gennemførelse er den bedste kontekst, som vi kan ændre forfatningsteksten i, og den bedste måde at få folk til at forstå, hvor nyttigt Europa er. Derfor kan sågar fiaskoer, som vi selv er skyld i, f.eks. at vi i dag reelt gav afkald på at regulere markedet for havnetjenester, være farlige set ud fra et symbolsk synspunkt.
Der er områder med anerkendt EU-kompetence, hvor der i de eksisterende traktater allerede er taget højde for vedtagelse med kvalificeret flertal og en interinstitutionel fælles beslutningstagning - det er transportsektoren et eksempel på - og områder, hvor subsidiariteten burde fortolkes omvendt, så man ikke lader medlemsstaterne gøre noget på en dårlig måde, som EU kunne gøre bedre. På disse kompetenceområder skal EU øge sin gennemførelsesrate og være modigt nok til at vise, hvor nyttigt EU er.
I dag er det ikke længere tilstrækkeligt at se EU som en intelligent løsning på krigsproblemer, også i forbindelse med den kolde krig. Vi har brug for et EU, som kan tage det tredje årtusindes globale udfordringer op. Lad os blot overveje, hvad der er bedst at gøre i fremtiden, men vi skal passe på, at det ikke bliver en uacceptabel grund til ikke at foretage os noget i dag. Så ville vi nemlig risikere at gøre enhver overvejelse forgæves, uanset hvor intelligent den er. 
Vladimír Železný (IND/DEM ),
   Jeg er et stolt medlem af Gruppen for Selvstændighed og Demokrati, der ikke alt for præcist er blevet betegnet som euroskeptisk. Derfor var det måske en overraskelse, at jeg blev udpeget til at udarbejde Regionaludviklingsudvalgets udtalelse om betænkningen om tænkepausen efter forkastelsen af forfatningen. Jeg opfatter dette som et tegn på den åbenhed, hvormed vores udvalg tog fat på dette spørgsmål. Princippet om - lad også den anden part komme til orde - er en af de grundlæggende betingelser for ægte dialog.
Mine synspunkter skabte en konstruktiv debat i udvalget, som førte til et kompromis, der var gennemtænkt og alt andet end tandløst. Udtalelsen blev godkendt af alle medlemmer af udvalget, der var ingen stemmer imod og fire stemmeundladelser. Dette viser, at det er muligt at føre en dialog om EU's fremtid. I vores udtalelse argumenteres der faktisk for principper, som ikke er med i hr. Duffs og hr. Voggenhubers betænkning. Jeg tænker især på forsigtighedsprincippet i retlig sammenhæng, som vi bør følge, så vi ikke i den lovgivning, vi vedtager under tænkepausen, hele tiden henviser til en forfatning, der for øjeblikket er død set ud fra et retligt synspunkt, men som muligvis genopstår i sin oprindelige form. Det er naivt og vildledende at tro, at jo oftere vi henviser til forfatningen, jo mere øger vi mulighederne for, at den genopstår. Den slags regler kan unødigt blive undergravet engang i fremtiden.
Vores udvalg anbefaler også i vores udtalelse, at vi indleder samarbejde med nationale og regionale parlamenters institutioner, som har mange kvalifikationer og stor legitimitet, og at vi gør det mere end bare en gang om året for et syns skyld, som det anbefales i den betænkning, vi behandler i dag. Desværre er der andre dele af betænkningen, som er ude af harmoni, og den mest overraskende er, at det fastslås, hvad resultatet af en åben dialog bør være. Der står oven i købet, at den nu døde forfatning skal ratificeres i 2009. Det svarer til ikke at respektere mindst to EU-medlemsstaters befolkningers demokratiske vilje. Hvis vi skal bestemme resultatet af dialogen på forhånd, hvis vi reducerer dialogen til en iscenesat forestilling med organer, der ikke er repræsentative, hvis vi vedbliver med at bruge penge på en sådan måde, at kun de mest tilfredsstillende holdninger bliver hørt, vil EU aldrig få nogen chance for at opbygge effektive strukturer.
Willem Schuth (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne ønske hr. Duff og hr. Voggenhuber tillykke med deres afbalancerede betænkning. Det er mig en stor glæde at kunne fremlægge udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for Dem i dag. Europa-Parlamentet har måttet kæmpe længe for at få medbestemmelsesret på landbrugsområdet. Det er positivt, at man i forfatningsforslaget har overtaget medbestemmelse inden for miljø, fødevaresikkerhed og forbrugerbeskyttelse, som har været fastsat siden Amsterdam-traktaten. På det landbrugspolitiske område kan Rådet (landbrug) i dag se stort på Europa-Parlamentets mening, da proceduren med fælles beslutningstagning i henhold til den nuværende traktat ikke gælder for den fælles landbrugspolitik.
På denne baggrund stillede forfatningsforslaget ganske vist en større demokratisk legitimation i udsigt i den forstand, at alle landbrugspolitiske principbeslutninger skulle være underlagt medbestemmelsesretten. Efter Landbrugsudvalgets mening er der imidlertid behov for nogle forbedringer af den foreliggende tekst. De i artikel III-227 nævnte mål for den fælles landbrugspolitik er i strid med de mål for EU, som er formuleret i artikel I-3, og kan ikke forklares. De må ajourføres, så de tager højde for det moderne landbrugs multifunktionalitet. Landbruget i EU leverer i dag arbejdspladser til 10 millioner mennesker. Det er den eneste garant for en bæredygtig udvikling af landområderne og uløseligt forbundet med disse.
Forfatningsforslaget er i den foreliggende form ikke tilstrækkeligt til en fælles landbrugspolitik, som samfundet kan acceptere. Tværtimod bør det i forbindelse med en kommende traktat prioriteres højt at udvide den fælles beslutningsprocedure til den fælles landbrugspolitik, idet man især kunne lukke de huller, der stadig findes i artikel III-230, stk. 2, samt III-231, stk. 2, i den foreliggende tekst.
I betragtning af den fælles landbrugspolitiks store betydning og dens fremtrædende plads på EU's budget fortjener de europæiske borgere et maksimum af gennemsigtighed og især medbestemmelse på dette følsomme område. Det kan efter min opfattelse kun betyde fuld medbestemmelse for Europa-Parlamentet i alle spørgsmål inden for landbrugspolitik, forbrugerbeskyttelse og fødevaresikkerhed. 
Maria Berger (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne, og i dette tilfælde er det virkelig dybfølt, ønske de to ordførere tillykke, ikke kun med den betænkning, der nu foreligger, men også med deres indholdsmæssige engagement i forfatningsspørgsmålet også i tider, hvor det ikke var i høj kurs. Jeg håber, at disse tider nu er forbi.
Jeg har haft lejlighed til at forfatte Retsudvalgets udtalelse. Overskriften i udtalelsen passer rigtig godt til betænkningsforslaget fra det korresponderende udvalg. Særligt set fra Retsudvalgets synsvinkel har det været vigtigt for os ikke at tage afsked med det foreliggende forfatningsforslag for tidligt. Med hensyn til de emneområder, som er meget vigtige for os, såsom Domstolens position og kompetence, nyordning af lovgivningsproceduren og udvalgsproceduren, samarbejde på det retslige område, kan vi ganske enkelt ikke se, at man skulle kunne opnå virkelige forbedringer ved at begynde helt forfra - tværtimod! Når jeg i dag desværre måtte høre kritik fra det østrigske rådsformandskab af EF-Domstolens kompetence, og der ikke kun er kritik fra det østrigske formandskab, så tror jeg alligevel, at de løsninger, der er fundet på dette område i forfatningsforslaget, er ganske gode.
Set fra et juridisk synspunkt protesterer vi naturligvis også mod en letfærdig opdeling af forfatningsforslaget. I del I har vi mange principper. Vi ved alle, at disse principper kun var politisk acceptable med de undtagelser, der findes i del III. Ligeledes fra et juridisk synspunkt måtte vi desværre se del I og del III som forbundne, og uden en principiel revidering af del III vil vi ikke kunne nå frem til nogen ny struktur på dette punkt.
Til sidst vil jeg gerne udtrykke min store skuffelse over brevet fra disse tre formænd for nationale parlamenter. Når jeg tænker på - og jeg ser jo mange medlemmer af det tidligere konvent her i salen - hvor engageret de nationale medlemmer arbejdede med på forfatningsforslaget, hvilke vigtige forslag, de stillede, så kan jeg simpelthen ikke betragte dette brev fra de tre formænd som det sidste svar i dette spørgsmål. 
Jean-Marie Cavada (ALDE ),
   Hr. formand, hr. Winkler, fru Wallström, Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vedtog den 28. november 2005 min udtalelse med et meget stort flertal. Hvad står der i denne udtalelse? Først og fremmest minder den om forfatningens mange forbedringer i forhold til de eksisterende traktater. Forbedringerne med hensyn til sikkerhed, frihed og retfærdighed var talrige og væsentlige, og især var der enighed om dem i de europæiske lande.
Jeg skal ikke komme ind på dem alle, men vil blot nævne fire punkter, der kan få os ud af den knibe, vi befinder os i, og som mine kolleger hr. Duff og hr. Voggenhuber igen har bragt på bane i deres fremragende betænkning.
For det første giver den udvidede anvendelse af afstemninger med kvalificeret flertal og forenklingen af retsakterne os mulighed for at udarbejde en politik og ikke at blive låst fast i dens nuancer. Dernæst kommer udvidelsen af Domstolens jurisdiktion, som fremstiller fællesskabsret, når Parlamentet ikke er i stand til det. Lad os endvidere nævne den definitive styrkelse af Parlamentets rolle som sideordnet lovgivningsmyndighed, som vi skal fremme. Endelig giver indarbejdelsen af chartret om grundlæggende rettigheder i selve forfatningsteksten chartret juridisk værdi. Der er naturligvis også andre positive punkter, men dem, jeg netop har nævnt, er virkelig fundamentale.
De må undskylde denne hentydning til de muligheder, vi har tilbage, men jeg ville blot understrege de fremskridt, denne forfatning indebar på et område, der er hævet over enhver tvivl i samtlige Unionens medlemsstater, nemlig chartret om grundlæggende rettigheder og området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Her er der virkelig noget at bygge en struktur på allerede nu, mens vi venter på det nye dokument. Hvorfor bruger medlemsstaterne det dog ikke noget mere til at forsøge at gensamle en Union i modvind?
Endelig betragter vi det som en prioritet, at der systematisk tages hensyn til, hvordan Unionens politikker indvirker på de grundlæggende rettigheder, og vi understreger, at det er påtrængende nødvendigt at oprette et agentur for grundlæggende rettigheder, hvilket Parlamentet opfordrede til i sin beslutning af 26. maj 2005. 
Edit Bauer (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. Winkler, fru kommissær, det er sjældent, at vi diskuterer noget så vigtigt som det, vi diskuterer nu. Vi takker ordførerne, som har taget initiativet, og som på grundlag af omfattende diskussioner har forelagt dette emne.
Europas fremtid er vores fælles problem, som er lige vigtigt for unge og gamle, kvinder og mænd. Som fru Wallström har understreget, ser de fleste europæiske borgere ikke noget problem i de europæiske institutioners beslutningsprocesser. Deres problem er først og fremmest manglende klarhed i den vision, de har om deres egen fremtid, deres udsigter, deres sikkerhed og de nye udfordringer, som de alle sammen kæmper for at finde ud af, hvordan de skal tackle.
Uvished og frygt for fremtiden var helt klart de vigtigste årsager til, at der blev stemt nej til forfatningen. Vi har naturligvis alle sammen ansvar for at finde en vej frem. Medlemmerne af Europa-Parlamentet må være opmærksomme på de budskaber og signaler, vi sender, når vi træffer beslutninger om f.eks. samhørighedsinstrumenter eller overførsel af pensionsrettigheder, eller når vi behandler migranter fra tredjelande mere fordelagtigt end borgerne i de nye medlemsstater.
Medlemsstaternes regeringer skal bære deres del af ansvaret for ofte at optræde, som om europæiske spørgsmål såsom målet om at forene familie- og arbejdsliv, der indgår i Lissabon-strategien, ikke vedrører dem. Det er stadig et afgørende spørgsmål, om vi kan udvikle en tilstrækkeligt attraktiv fælles vision, og om vores europæiske værdier vil være stærke nok til at skabe tilstrækkelig social samhørighed.
Hr. formand, kvinder udgør over halvdelen af alle europæiske borgere og vælgere. De har deres egne specifikke problemer, som kræver en fornuftig tilgang og tilfredsstillende løsninger. Derfor skal kvinders synspunkter tages tilstrækkeligt alvorligt i den kommende debat. Til sidst vil jeg understrege, hr. formand, at Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling mener, at en gentagelse af splittelsen mellem Europas kernelande og de øvrige lande ville være et af de værst tænkelige resultater af vores bestræbelser på at finde en vej frem.
Alexander Stubb,
   Hr. formand, jeg har tre bemærkninger. For det første er det dejligt at begynde at tale om forfatningen igen. Budgettet er ude af verden, så vi kan begynde at fokusere på andre ting. Jeg har en følelse af, at forfatningen har været i intensivbehandling i de sidste 8-9 måneder. Nu er den stille og roligt blevet taget ud, og jeg tror, at helbredelsen vil gå langsomt, men mener, at vi skal gå efter 2009.
Jeg mener, at budskabet i denne betænkning er, at alle muligheder står åbne. Små slag, lad os ikke sige, at forfatningen er død, lad os ikke begynde at genforhandle, lad os ikke sige, at denne traktat ikke kan træde i kraft. Vi har tid, og vi må tænke os om.
For det andet var der for nylig visse uenigheder mellem Europa-Parlamentet og formændene for tre nationale parlamenter. Det må vi vende til noget positivt. Europa-Parlamentet kan og må ikke være arrogant og patriarkalsk over for de nationale parlamenter. Ja, lad os oprette et debatforum for Europa, men lad os gøre det sammen og få en ægte debat om Unionens fremtid.
Min sidste bemærkning er, at vi fra nogle sider i de sidste par måneder har hørt tale om et "kerne-Europa". Det er efter min mening noget forfærdeligt vås, for de mennesker, der taler om det, er som oftest mennesker, der ønsker at sætte en stopper for integrationen. Lad os begynde med at ratificere forfatningen, lad os komme i gang, lad os samarbejde og, hvad der er vigtigst, lad os samarbejde inden for EU's institutioner. Jeg krummer tæer over enhver tale om "kerne-Europa" uden for dem. Den bedste vej frem er at gøre det inden for traktaten, at gøre det sammen, og jeg er sikker på, at vi kan klare det og få en forfatning på plads i 2009.
Richard Corbett,
   Hr. formand, for blot et år siden støttede Parlamentet forfatningen med et overvældende flertal. Nu er der i hvert fald to synspunkter inden for det flertal. Et synspunkt er at sige, at denne forfatningstekst er død efter afstemningsnederlagene i Frankrig og Nederlandene, og at vi hellere må begynde at overveje noget andet og finde en anden løsning. Det andet synspunkt er at sige: Vent lidt, denne tekst er faktisk allerede blevet ratificeret af et flertal af medlemsstaterne. I Det Europæiske Råd erklærede regeringscheferne den ikke død, de forlængede ratifikationsperioden og indledte en tænkepause. I tænkepausen må vi lytte til dem, der sagde nej, men vi må også lytte til det flertal, der har sagt ja, og finde en løsning, som i den sidste ende kan bringe de to sider sammen.
Denne betænkning er en sammenfatning af de to synspunkter. Det fremgår af den, at det er for tidligt at konkludere nu, tænkepausen må forlænges til i hvert fald 2007. Indtil da må vi holde alle muligheder åbne. Vi må tænke længere og dybere over det. Vi siger selvfølgelig - som det kunne forventes - at Parlamentet ville foretrække at bevare teksten, men vi erkender, at dette kun ville være muligt, hvis der blev truffet foranstaltninger, som kan berolige og overbevise den offentlige mening. Det er et åbent spørgsmål, hvad foranstaltningerne går ud på. Der er i teorien mange muligheder: supplerende fortolkende erklæringer, ekstra protokoller, omskrivning af dele af teksten, omskrivning af hele teksten, udarbejdelse af en ny tekst. Det beslutter vi ved tænkepausens afslutning, men lad os nu tænke videre, tænke dybere, tænke bredere og drage konklusioner om et års tid.
En ting er sikker, hr. formand, status quo - dvs. de nuværende traktater - er ikke nok til, at den udvidede Union kan fungere effektivt og demokratisk. Dette problem løser ikke sig selv.
Bronisław Geremek,
   Hr. formand, de liberale demokrater i Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa er tilfreds med hr. Duff og hr. Voggenhubers betænkning om tænkepausen. Vi var overbevist om, at Unionen har brug for en forfatningsramme. Vi så forfatningstraktaten som et effektivt instrument i bestræbelserne på at give Unionen et skub fremad, give den en politisk dimension og en social horisont, som begge er nødvendige. Vi har ikke ændret mening, og vi mener ikke, forfatningen må erklæres død, før den er blevet undersøgt. Før kan man ikke erklære patienten død.
Man kan imidlertid heller ikke se gennem fingre med, at der under ratificeringsproceduren opstod en forskydning mellem de europæiske eliters dybtgående integrationsvilje og en del af de europæiske samfunds følsomhed. Denne forskydning gælder ikke kun de to lande, der sagde nej til at ratificere teksten. Det er et alvorligt problem.
Jean Monnet sagde, at man over for et alvorligt problem nogle gange må ændre konteksten. Det er lige nøjagtig formålet med denne tænkepause. Den store offentlige debat om EU's fremtid vil skabe en ny kontekst for den europæiske forfatningsvirksomhed. Det påhviler Europa-Parlamentet at definere rammerne for og planlægge denne debat, at få de nationale parlamenter og civilsamfundet til at deltage, at udtrykke spørgsmålene klart og opstille den nødvendige dagsorden. Det er på den måde, det europæiske torv kan opstå som et offentligt rum i Europa. Det er endnu ikke tid til at træffe beslutning om tekstens fremtid. Den tid kommer efter tænkepausen, efter den europæiske debat, når vi har ændret konteksten. Det siger den foreliggende betænkning så udmærket. 
Monica Frassoni,
   Hr. formand, kære kolleger, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance støtter Duff-/Voggenhuber-betænkningen. EU har brug for en demokratisk forfatning og kan ikke bare køre videre på bedste beskub med Nice-traktaten. Den debat, der skal finde sted om forfatningen, skal være en europæisk debat, og brevet fra de tre parlamentsformænd viser, at ansvaret for debatten ikke bare skal ligge på et nationalt plan, men at der er brug for et virkelig europæisk organ som Europa-Parlamentet til at lede debatten og også - lad os bare sige det, som det er - til at styre den.
I betænkningen mangler der dog to aspekter, som vi håber bliver medtaget med afstemningen i Parlamentet. Jeg er nemlig ikke enig med Dem, hr. Corbett. Det er bestemt ikke rigtigt, at de, der stemte ja til forfatningen, består af to fløje, hvoraf den ene vil af med teksten, og den anden vil beholde den. Sådan forholder det sig ikke. I det ændringsforslag, som vi skal stemme om i morgen, står der udtrykkeligt, at en mulighed - ikke en teoretisk mulighed, men en praktisk mulighed - kunne være at ændre teksten, og hvis dette sker, er det nødvendigt med en ny forfatningsproces, som måske ender med en folkeafstemning
Det ville være forkert og perspektivløst at tro, at det eneste forslag, som Europa-Parlamentet skal stille, er at støtte den nuværende tekst, og denne holdning kunne virkelig dele den proeuropæiske front, nemlig den front, som med 500 stemmer her i Parlamentet gav sin brede opbakning til forfatningen.
Derfor er det efter min mening nødvendigt, at de to ændringsforslag, som ordførerne har stillet, støttes af et bredt flertal i Europa-Parlamentet. De giver nemlig mulighed for at drøfte flere muligheder. Måske er den ene mulighed ikke bedre end den anden, men jeg mener, at alle muligheder bør drøftes, også muligheden for noget, der i øjeblikket mærkeligt nok virker meget drastisk, nemlig at man også drøfter forfatningen med borgerne igen.
Francis Wurtz,
   Hr. formand, den tænkepause, Det Europæiske Råd dekreterede efter nej-sigernes sejr i Frankrig og Nederlandene, har haft sit første positive resultat: Folk har fået bedre manerer. De to ordførere for den beslutning, vi er i færd med at drøfte, har således ikke fundet det nødvendigt i dag at gentage de lidet elskværdige adjektiver, som nogle for nogle måneder siden brugte om flertallet af de franske og nederlandske vælgere.
Hr. Voggenhuber og hr. Duff skal have tak for denne gang at understrege, i det mindste i deres beslutning, at disse borgere i virkeligheden har, og jeg citerer, "givet udtryk for bekymringer og betænkeligheder, som det er nødvendigt at forholde sig til, at det er nødvendigt at respektere deres beslutning og omhyggeligt at analysere årsagerne til de negative resultater". Det er et fremskridt. Det ville være endnu mere klart, hvis det i betænkningen blev understreget, at dette traktatudkast nu er ugyldigt, og at den aktuelle debat handler om det, der skal erstatte det. Min gruppe er klar til aktivt at gå ind i debatten om Unionens fremtid med vores medborgere, og vi er enige i de fleste af de emner, der foreslås til denne debat. 
Spørgsmålet er følgende: Hvad bliver det politiske udbytte af denne debat? Hvilke grundlæggende ændringer er De klar til at gennemføre i den nuværende Unions retningslinjer og strukturer med henblik på at leve op til de krav, der stilles i de fleste europæiske samfund, og som afvisningen af forfatningstraktaten har været det mest spektakulære bevis på? Det er dér, problemet ligger. I den foreliggende betænkning foreslås det blot, og jeg citerer, "at berolige og overbevise den offentlige mening", da forfatningen, og jeg citerer igen, "under alle omstændigheder (...) træder i kraft i løbet af 2009". Der er således ikke længere tale om en debat, men om en kommunikationskampagne.
Det ville være en skam at gå i den retning. Det ville være at forpasse lejligheden. Derfor har stort set hele min gruppe valgt ikke at gå den vej. 
Jens-Peter Bonde,
   Hr. formand, jeg vil spørge det flertal i Parlamentet, som udviser strudseadfærd: Har De ikke hørt, at 55 % af de franske vælgere stemte nej, selv om det stred imod 90 % af deres deputeredes og senatorers anbefaling? Har De ikke set, at 62 % af de nederlandske vælgere ikke fulgte anbefalingen fra 80 % af medlemmerne af det nationale parlament? Har De ikke læst, at der i henhold til traktaterne kræves enstemmighed ved traktatændringer? Hvorfor skulle De bryde Deres egne regler? De ser ud til at have både øjne og ører. Brug dem!
Den foreslåede forfatning er død! Alligevel opfordrer De de nationale parlamenter til at bryde loven. De fortsætter med at propagandere for teksten. Uden for denne bygning proklamerer De stadig ja til forfatningen. Kunne De forestille Dem et nationalt parlament, der priser socialdemokratiske politikker og fordømmer konservative politikker foran selve parlamentsbygningen? Nej vel? De bruger stadig skatteydernes penge til at uddele millioner af pjecer med propaganda for det, der blev forkastet. De begyndte at ratificere en tekst, der endnu ikke var færdigoversat. De afviste at udgive en læservenlig udgave af forfatningen, fordi De ville have, at teksten blev godkendt uden at være blevet læst. De manipulerede med tidsplanen for folkeafstemninger og håbede at trænge Det Forenede Kongerige op i en krog efter 24 ratifikationer. Men, kære kolleger, De tabte, som jeg har gjort det flere gange.
Nu er det Deres tur til at følge vælgernes dom. I stedet for finansierer De mere propaganda: 300.000 euro til Europabevægelsen, 110.000 euro til de Europæiske Føderalister, millioner af euro til dem, der går ind for forfatningen.
Vi kræver en fri, retfærdig og åben debat med lige repræsentation af ja- og nejsiden. De af Dem, der vil stemme for underkendelse af de nederlandske og franske vælgere, skulle skamme Dem! Den tværpolitiske gruppe SOS Demokrati er i gang med en mindretalsrapport. Vi forkaster idéen om en statsforfatning og anmoder om, at de eksisterende traktater revideres, og at der i stedet for indgås en samarbejdsaftale.
Et direkte valgt konvent kunne udarbejde en ny aftale, som blev sat under folkeafstemning i alle medlemsstaterne, måske i forbindelse med det næste valg til Europa-Parlamentet. Så vil vi få borgernes dom. De franske vælgere har ikke fortrudt deres nej. Mange nederlandske vælgere har ændret mening, men det er dem, der stemte ja. Lyt til vælgerne, lad os begynde på en frisk.

Brian Crowley,
   Hr. formand, jeg vil allerførst takke ordførerne for deres arbejde og det, de har forsøgt at opnå med denne betænkning. Dernæst, og det er det vigtigste, vil jeg takke det østrigske formandskab for dets politisk mod til at tage dette emne ud af det esoteriske område og igen sætte det på den politiske dagsorden.
Et af de vigtigste spørgsmål, som vi må drøfte - og det følger af det, som hr. Bonde lige har sagt - er, hvornår et nej virkelig er et nej. Hvornår kan et land stoppe alle andre lande i at gøre fremskridt? Hvornår kan to lande forhindre andre lande i at gøre fremskridt? Det enestående ved EU er, at det har stræbt efter at skabe et fælles grundlag mellem meget forskellige og varierede interesser. Bare fordi vi har løbet panden mod en mur, hvad angår fremskridt for forfatningsmæssige ændringer og traktatændringer, som tager sigte på at effektivisere beslutningstagningen, betyder det så, at vi må stikke hovedet i busken, som nogle af mine kolleger ville sige? Strudsen, som ganske vist stikker hovedet i busken en gang imellem, er også den hurtigste løber i terrænet.
Vi må meget hurtigt lære, hvordan vi bliver hurtigløbere, så vi kan afhjælpe de bekymringer, som borgerne har. Disse bekymringer drejer sig ikke bare om modellen for EU. Mange af dem, der stemte nej i Frankrig og Holland, stemte, som de gjorde, af indenrigspolitiske grunde. De stemte også af frygt. Som vi fandt ud af i Irland for nogle år siden, var det en irrationel frygt, der fik nogle mennesker til at stemme nej, en frygt for en enorm tilstrømning af indvandrere, som ville tage alle vores job, stjæle vores sociale velfærd og ødelægge vores land. Virkeligheden er en helt anden: Integration er mulig, fornuft og ro er mulig, men det allervigtigste er, at dette ikke bare gælder i dette isolerede Parlament og i de nationale parlamenter. Først når vi får overbevist borgerne og giver dem ejerskab til EU-projektet og først da, kan vi sige, at vi har et borgernes Europa, der retmæssigt tilhører dem.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, efter at forfatningen så åbenbart dumpede i sin egen overlevelsesprøve, nemlig alle medlemsstaternes godkendelse, kunne en betænkning, hvor den deraf følgende virkelighed fornægtes, kun skyldes den fortyndede atmosfære af uvirkelighed, som Udvalget om Konstitutionelle Anliggender befinder sig i. Med imponerende arrogance gøres der i betænkningen forsøg på at være bagklog og fornægte Frankrigs og Hollands befolknings demokratiske dom ved, at det erklæres, at disse resultater ikke drejede sig om at forkaste forfatningen, men om meningsforskelle og andre ting. Den foregående taler gjorde sig til talsmand for de samme synspunkter.
Det er det rene sludder! Spørgsmålet på stemmesedlen drejede sig om en eneste ting - hvorvidt forfatningen var acceptabel - og svaret var lige så klart. Hvorfor ikke se sandheden i øjnene? De tabte! I stedet for har de eurofile i Parlamentet fundet et nyt slagord, som de synes er meget klogt: "Konteksten og ikke teksten er problemet". Hvor er det belejligt, at det begynder med "kon". For det er det, denne tænkepause drejer sig om. Hvordan kan teksten pakkes ind igen, så de næste gang kan konspirere mod vælgerne for at få dem til at købe den uafsættelige vare, som forfatningen er?
Jean-Luc Dehaene (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg må sige, at de sidste talere får mig til overrasket at konstatere, at en borger er vigtig, hvis vedkommende siger nej og åbenbart ikke, hvis vedkommende siger ja. Jeg må imidlertid konstatere, at der også har været mere positive folkeafstemninger, og at der i øjeblikket allerede er 13 medlemsstater, som har godkendt forfatningen. Det er lige så vigtigt for mig, hvilket ikke betyder, at vi ikke skal tage hensyn til nejsigerne, for de afgiver også et meget tydeligt signal, som vi skal tage hensyn til. Blot afgiver de et udelukkende negativt signal, som ikke giver noget alternativ, mens den angst, som nejet udtrykker, paradoksalt nok måske finder det bedste svar i den europæiske forfatning, i et europæisk svar.
Når man ser på eurobarometret - og det gjorde kommissæren med rette opmærksom på - konstaterer man faktisk, at borgerne virkelig er klar over, at en række grænseoverskridende problemer kræver en europæisk løsning og mere Europa. Jeg tænker her især på den anden og den tredje søjle, hvor forfatningen navnlig havde noget at tilbyde. Det er også paradoksalt, at denne forstærkelse af det politiske Europa i den anden og den tredje søjle netop ikke er taget op under debatten om folkeafstemningerne.
Jeg synes faktisk, at vi aktivt skal bruge tænkepausen ifølge Kommissionens plan D. Med andre ord skal vi bruge al den tid, vi har brug for og ikke gøre noget overilet. Derfor støtter jeg betænkningen, således som den nu foreligger, fordi den peger i den retning. Jeg er bange for, at visse ændringsforslag, som ordførerne på ny har stillet, egentlig er lidt overilede og drager konklusioner på forhånd. Jeg synes, vi skal tage god tid til det, især for sammen med de nationale parlamenter at svare på det grundlæggende spørgsmål, som er rejst i betænkningen. 
Carlos Carnero González (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil minde kommissæren og visse af mine kolleger om, at Spanien tiltrådte EU for 20 år siden. Det var til fordel for Spanien og givetvis også for Unionen. Dette siger jeg, for spanierne tiltrådte for 20 år siden, og for godt et år siden holdt vi en folkeafstemning og stemte ja til den europæiske forfatning med de samme rettigheder, forpligtelser og ansvar, hvormed andre lande, Frankrig og Nederlandene, stemte nej. Et ja er lige så meget værd som et nej, uanset om det kommer til udtryk gennem en folkeafstemning eller et parlament. Og i dag har et absolut flertal af medlemmerne af Unionen sagt ja til den europæiske forfatning.
Jeg har haft lejlighed til at arbejde sammen med de to ordførere for denne betænkning i fire måneder som skyggeordfører for Den Socialdemokratiske Gruppe, og betænkningen er et afbalanceret resultat med fire budskaber:
For det første mener Parlamentet stadig, at forfatningen er det bedste instrument til at skabe en mere demokratisk og effektiv Union.
For det andet vil Unionens politiske og institutionelle problemer ikke bare fortsætte, men blive værre, hvis forfatningen ikke træder i kraft, og desuden vil det blive umuligt at gennemføre flere udvidelser på grundlag af Nice-traktaten efter Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse.
For det tredje må vi indlede en ægte tænke- og debatpause blandt institutionerne og med borgerne for at finde løsninger på den aktuelle krise. Når pausen er forbi, skal vi drage konklusioner, der giver os mulighed for at gøre fremskridt og fuldføre den politiske union.
For det fjerde ville et positivt resultat af denne tænkepause, hvis der skal være overensstemmelse med det, vi gjorde i januar 2005, være at bibeholde den nuværende tekst, hvilket kun vil være muligt med passende foranstaltninger. Dernæst skal vi definere sådanne foranstaltninger.
Ud fra den aktuelle politiske sammenhæng kan vi sige, at der findes nye elementer, som kan danne grundlag for, at vi går videre med forfatningen og modbeviser to holdninger: for det første erklæringen om, at forfatningen er død - for rapporterne om dens død er groft overdrevet - og for det andet holdningen om, at vi først må løse problemerne med arbejdsløshed, indvandring og bekæmpelse af kriminalitet, for det er et synspunkt, hvor der ikke tages højde for, at vi må have forfatningen for at kunne gøre det. Dette er ikke bare et anliggende for institutionalister.
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil gå fra de kliniske metaforer til køkkenmetaforerne. Jeg vil dermed opfordre Parlamentet til at sige nej til disse levninger, der er blevet opvarmet i mikrobølgeovnen. Vi står over for en tør, kold ret, der har mistet al smag og duft. Man kunne selvfølgelig bruge de samme ingredienser til at lave en anden ret med, måske tilsætte nogle krydderier og undgå de mindst fordøjelige elementer og ingredienser. De europæiske borgere er imidlertid berettigede til at få en ny ret, en ny færdigret, som alle kan lide, og som ikke blot er gårsdagens opvarmede levninger.
Jeg vil gerne med al respekt for mine kolleger sige, at jeg nogle gange, når jeg hører nogle af dem tale, har indtryk af, at de er blevet for personligt knyttet til den døde forfatningstekst - og her vender jeg igen tilbage til den kliniske metafor. Jeg så gerne, at disse kolleger havde mod til at frigøre sig fra denne tekst, hvis fødsel de var vidne til, og at de havde mod til at indlede en ny etape og opfinde det nye køkken, som Europa og borgerne har behov for. 
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ).
Formanden.
   - Hr. Joan i Marí, jeg anmoder om, at Deres indlæg afbrydes, eftersom tolkene ikke har pligt til at tolke fra catalansk. Hvis De ønsker at fortsætte på dette sprog, vil medlemmerne ikke kunne forstå, hvad De siger. 
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ).
Formanden.
   - Som jeg har gjort Dem opmærksom på, hr. Joan i Marí, vil Deres indlæg ikke blive tolket på plenarmødet, og dets ordlyd vil ikke blive gengivet i det fuldstændige forhandlingsreferat. 
Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, der er en sætning i betænkningen, som ikke kan fremhæves kraftigt nok, nemlig "at Nice-traktaten ikke er et bæredygtigt grundlag for videreførelsen af den europæiske integrationsproces". Jeg vil tilføje, at denne traktat står for begyndelsen til enden for en udvidet borgernes union. Hvad er Nice? Ingen juridisk bindende grundlæggende rettigheder, ingen borgerinitiativer, ingen klar afgrænsning af kompetencer, ingen fuld budgetret for Europa-Parlamentet, ingen interventionsret for de nationale parlamenter over for kommissionsforslag, ingen parlamentarisk kontrol med Europol, ingen udenrigsminister og ingen europæisk diplomatisk tjeneste.
Listen over alt det, som Europa har at tabe uden forfatning, er meget lang. Der må ikke ske en march tilbage til fortiden! Skal Nice da virkelig støbes i beton? Jeg ønsker ikke, at EU skal degenerere til en frihandelszone med begrænset socialt ansvar. Et Kerneeuropa, som skaber nye skillelinjer i Europa, er uacceptabelt. Derfor skal forfatningsprocessen fortsætte. Europa har brug for en ny traktat. Kun én ting er helt klar, nemlig at det ikke vil lykkes, hvis vi blot fortsætter på samme måde.
Menneskenes bekymringer og problemer skal endelig tages alvorligt Det er det klare budskab fra forfatningsafstemningerne i Frankrig og Nederlandene. Det, vi har brug for, er et politisk kursskifte i EU, i retning af et socialt Europa. Kun på den måde kan vi få borgernes aktive støtte til det udvidede EU og til et fredeligt forenet Europa. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand, tonen i hr. Duffs og hr. Voggenhubers betænkning får mig til at tænke tilbage på plenarforhandlingen for et år siden. Europa-Parlamentet forsvarede dengang forfatningen med mange store ord, og intet syntes at lægge hindringer i vejen for en succesfuld ratificering i alle 25 medlemsstater.
Til min skuffelse må jeg nu konstatere, at Europa-Parlamentet ikke har taget ved lære af det dobbelte nej. Parlamentet tænker ikke over Europas fremtid, men over en strategi til alligevel at få forfatningen ratificeret, selv om den er forkastet to gange. Alt dette sker naturligvis under dække af betydelige foranstaltninger med henblik på at berolige offentligheden.
På baggrund af disse gennemsigtige forsøg på at ignorere de franske og de nederlandske vælgeres udtrykkelige vilje vil jeg alligevel udtrykke min påskønnelse af en række af de to ordføreres ændringsforslag. De holder i hvert fald ikke krampagtigt fast ved den nuværende forfatning. Desuden forstår de tilsyneladende Frankrigs og Nederlandenes nej bedre end medlemmerne af de store grupper, og de udviser en større vilje til virkelig at tænke over tingene.
Jeg hørte hr. Voggenhuber tale om nationalisme. Jeg anser hans intellektuelle kapaciteter for at være så store, at han ikke henregner alle modstandere af denne forfatning til nationalisterne, for det gælder bestemt ikke for mig. 
Irena Belohorská (NI ).
   - Jeg vil takke hr. Duff for en betænkning, der er umagen værd. I mange europæiske borgeres øjne bruger EU sin tid på at diskutere bananer, gulerødders form og strålingsniveauer fra solen, men ikke spørgsmål, der vedrører de europæiske borgeres hverdag. Syv ud af 10 borgere i Slovakiet ved meget lidt om EU og dets struktur. Borgerne ser Unionen som noget, der er langt væk fra deres daglige problemer. Det kom som et chok, at der var flere mennesker, som stemte ved et Big Brother-reality-tv-program for nylig, end ved valget til Europa-Parlamentet.
Massemedierne spiller en vigtig og afgørende rolle for oplysningen af Europas borgere. Borgerne er interesserede i EU og ønsker oplysninger om, hvordan det fungerer. Massemedierne bør begynde at informere dem om de europæiske institutioners arbejde og om, hvordan deres beslutninger kan påvirke deres hverdag. Hvis det skal ske, må der imidlertid være de rigtige betingelser. Jeg kan forstå, at en journalist kan finde det vanskeligt at forklare lovgivningsforslag, som indeholder tusindvis af ændringsforslag, især hvis teksten først offentliggøres et par dage før afstemningen og i øvrigt ikke offentliggøres på alle sprog. Hvis medierne skal oplyse borgerne objektivt om EU's arbejde, må de fokusere på det rigtige arbejde og ikke på små interessante nyheder og skandaler. Samtidig må vi imidlertid skabe betingelser for, at borgerne kan oplyses bedre. Vi må gå bort fra den europæiske lovgivnings komplekse natur og begrænse antallet af debatter, der finder sted for lukkede døre.
Íñigo Méndez de Vigo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg håber, at De vil forstå mig, for jeg vil tale på et officielt sprog. Jeg mener, at sprog er et middel til kommunikation, ikke til isolation.
Jeg mener, hr. formand, at denne betænkning indeholder tre vigtigt punkter. Hr. Dehaene og hr. Stubb har allerede sagt nogle vigtige ting om dette, men der er tre punkter, som jeg gerne vil nævne.
For det første er denne forfatning resultatet af en konsensus, og indtil vi har en alternativ plan, er dette, hvad vi har. Og det er en god konsensus, for de mennesker, der har stemt nej i visse af EU's lande, er ikke i stand til at drikke en kop kaffe sammen eller udarbejde en alternativ tekst. Sådan er det. De, der siger nej, er mennesker, der river ned, men ikke bygger op. De foreslår ikke noget. Indtil der er en anden plan på bordet, vil jeg holde mig til denne plan, og det vil Parlamentet også.
For det andet går vi ikke ind for delvis anvendelse af dele af forfatningen. Hvorfor? Af samme grund, nemlig fordi forfatningen er resultatet af en konsensus, og vi er ikke alle sammen enige i alt, hvad der står i den, men vi er enige i den som helhed, og derfor kan vi ikke acceptere - og det gør Parlamentet ret i at erklære i betænkningen - idéen om at godtage en ting, men ikke en anden. Vi er enige i alt som helhed, men vi er ikke enige i udvælgelse.
For det tredje erklærer Parlamentet i denne betænkning, at der ikke vil komme nogen nye udvidelser af EU uden en forfatning, og det er der god grund til. Vi ved godt, at Unionen ikke kan fungere, hverken demokratisk eller effektivt, uden bestemmelserne i forfatningen. Dette fremgår af artikel 49 i de gældende traktater, hr. formand, og nu henvender jeg mig til vores venner, som udviser strudseadfærd, for Parlamentet skal udtrykke sin holdning til enhver udvidelse af EU, og i denne betænkning afgiver Parlamentet et meget klart og højtideligt løfte: Der kommer ingen udvidelser uden en forfatning.
Jo Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, som formand for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender takker jeg ordførerne, som har behandlet et meget vigtigt emne i en temmelig vanskelig tid. Duff-/Voggenhuber-betænkningen er allerede en del af Margot Wallströms plan D, for den har udløst livlige debatter.
Resultatet af vores drøftelser er meget glædeligt. Et overvældende flertal i Parlamentet holder fast ved den europæiske forfatning. Grundene til den nye europæiske traktat er jo ikke forsvundet. Tværtimod bliver de mere og mere påtrængende for hver dag. Større handleevne, større gennemsigtighed, mere demokrati. Alle reformer og fremskridt, som forfatningen fører med sig, er absolut nødvendige. De er ikke forsvundet med debatten i Nederlandene eller i Frankrig. Det glæder mig meget, at det østrigske formandskab atter sætter liv i denne debat. I de seneste måneder har vi nærmest været lammet. I 2006 skal vi have en omfattende debat i alle 25 lande, og jeg håber, hr. rådsformand og fru næstformand, at alle 25 lande vil komme med deres bidrag. Jeg har set midtvejsrapporten fra topmødet i december. Den var meget kummerlig. I de fleste lande er debatten slet ikke kommet i gang endnu. Derfor ville det være helt forkert allerede nu i januar 2006 at præsentere resultaterne af en debat, før man overhovedet er begyndt. Nu må vi i et år diskutere de store europapolitiske spørgsmål i alle lande og på alle niveauer og med alle aktører. Så kan man i 2007 drage nogle konklusioner om, hvilken metode vi skal vælge for at afslutte dette projekt med succes. Her er der forskellige muligheder. Den tyske kansler har foreslået, at man kunne forlænge forfatningen ved at tilføje en protokol om det sociale Europa eller identiteternes Europa. Det er en mulighed, som vi bør diskutere.
Denne tænkepause vil gøre os stærkere, og den vil styrke det europæiske demokrati. Vi har alle muligheder for at komme bedre ud af denne krise, end vi gik ind i den.
Jules Maaten (ALDE ).
   - Hr. formand, forfatningstraktaten er død, leve traktaten. Det er rigtigt, at forfatningstraktaten i højere grad er forkastet på grund af konteksten end på grund af teksten, men det er også rigtigt, at forfatningstraktatens tekst har vist sig at være for svag til at løse problemerne med konteksten. Der var utilstrækkelige eller ingen vovede eller opsigtsvækkende idéer i den.
Hvorfor giver vi ikke borgerne rigtig indflydelse og lader dem vælge f.eks. kommissionsformanden direkte, og hvorfor skaber vi ikke mulighed for en samlet europæisk folkeafstemning? Altså ikke 25 eller 27 små folkeafstemninger, men en virkelig europæisk folkeafstemning. Hvorfor skaber vi ikke et virkelig europæisk politisk område, en europæisk ?
Hvad angår konteksten, vil borgerne i mit land, Nederlandene, men jeg formoder også i de fleste andre medlemsstater, i hvert fald ikke tale om institutionerne, ellers tak. Hvad de ønsker, er et Europa, som bliver konkurrencedygtigt, som skaber job, som griber ind over for terrorisme og grænseoverskridende kriminalitet, som fører en ordentlig udenrigspolitik, og som simpelthen omsider gør sit arbejde. Hvis det ikke lykkes, er det spildt ulejlighed at forsøge at puste nyt liv i en revision af traktaten, og så taler vi urealistisk.
Vi har absolut brug for en ny traktat for at gøre Europa mere demokratisk og mere effektivt, men det haster ikke. De mange fortræffelige idéer, som vores ordførere har fremlagt, går bl.a. ud på at lade tænkepausen vare længere, nemlig til udgangen af 2007, og at holde flere muligheder åbne, og også generelt synes jeg, det er glimrende, at vi får en strategi for, hvordan vi skal føre debatten. Hvad vi imidlertid ikke har brug for, er et dokument, som hedder forfatning. Det har afskrækket folk i stedet for at involvere dem. En rose dufter trods alt lige dejligt, uanset hvad den hedder. Krampagtigt og hårdnakket at holde fast ved navnet og teksten er derfor et uovervindeligt problem for mit parti.
Hvis løsningen er at forelægge en forbedret tekst - og jeg håber virkelig, at det lykkes os, for det er vigtigt - så er jeg faktisk tilhænger af at forelægge denne samtidig med det næste valg til Europa-Parlamentet i en folkeafstemning for alle europæiske borgere. 
Roger Knapman (IND/DEM ).
   - Hr. formand, dette er en dårlig betænkning. Spørgsmålet er, om forfatningen er død, eller den bare sover. Hvis svaret på alt dette havde været ja, hersker der ingen tvivl om, at kommissærerne ikke ville have haft nogen problemer med at forklare, hvad ja betød. Det er bare os stakkels bønder, der tilfældigvis tror på et nej, som nu må have forklaret, hvad nej betyder.
Nej betyder i dette tilfælde ren og skær arrogance fra Kommissionens side, fordi den tillader sig at gå videre med dette projekt, selv om 70 % af befolkningen i Østrig ikke ønsker, at det skal fortsætte, to tredjedele af befolkningen i Storbritannien ikke ser nogen fordele ved fremtidigt medlemskab af dette pseudoparlament, Frankrigs befolkning har stemt nej, og Hollands befolkning har stemt nej.
Hvilken del af nej forstår Kommissionen ikke? Nej betyder, at store dele af Europas befolkning ikke ønsker at fortsætte dette komediespil. Vi troede, at vi tilsluttede os et fælles marked, og det er på mystisk vis vokset og vokset indtil denne endelige betænkning, som skubber os hen imod en fuld politisk union. Det vil nu uden tvivl alt sammen falde fra hinanden, for det er ikke det, som folk troede, at de stemte for. Jeg er glad for, at Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti ikke vil lide nederlag, for intet kan stoppe en idé, hvis tid er kommet, og det betyder national frihed.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand, Europa opstod i middelalderen med kristendommen som fundament. EU blev oprindeligt oprettet for at undgå flere krige. Nationer og befolkninger plejer at samle sig enten om noget eller imod noget.
Nu er Europa fortid. Det er erstattet af EU, som stadig mangler en fælles vision, der binder medlemmerne sammen. For øjeblikket kan vi alle sammen give en grund til at forkaste forfatningen. Nogle mener, at budgettet er for lille, andre, at det er for stort, mens endnu andre er bekymrede over Tyrkiet. De nye medlemsstater er utilfredse med den uretfærdige fælles landbrugspolitik og det lukkede arbejdsmarked. Alligevel ønsker vi at stå sammen.
Vi må fjerne alle skel imellem os, før vi sætter forfatningen til folkeafstemning igen, og denne gang må vi høre efter, hvad borgerne har at sige, og tage det i betragtning.
József Szájer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, selv om mindretallet altid er meget mere larmende, mener mange i Parlamentet, at EU må have en forfatningstraktat for at kunne fungere ordentligt, navnlig hvad angår øget gennemsigtighed og øget parlamentarisk kontrol eller endog beskyttelse af mindretallenes rettigheder i Europa.
Men hovedårsagen til den krise, der er opstået, er ikke forfatningens indhold, som sikrer en bedre regulering af EU's fremtidige funktion, men det forhold, at de resultater, som EU har opnået, i mange borgeres øjne hverken er tilfredsstillende eller overbevisende. Institutionerne og den elite, der leder EU, har mistet nogle af borgernes tillid.
Jeg er enig i Kommissionens holdning, og som jeg nævnte i mit accepterede ændringsforslag, er det vigtigt at sikre, at et af formålene med tænkepausen er at overveje, hvordan EU kan genvinde borgernes tillid. Vi mener også, at det til det formål er nødvendigt med en debat om, hvordan EU kan forbedres og bidrage til at løse de problemer, der har betydning for borgerne.
Forfatningstraktaten eller dens vigtigste afsnit skal bibeholdes. Men vi må være klar over, at EU-borgernes tillid ikke kan genvindes med komplicerede tekster, men afhænger af EU's evne til at skabe beskæftigelse og økonomisk vækst og til at repræsentere fælles europæiske interesser effektivt i verden. Hvis vi genvinder borgernes tillid, vil de også støtte forfatningstraktaten.
Pierre Moscovici (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil allerførst gerne takke de to ordførere, hr. Duff og hr. Voggenhuber. De har med meget åbent sind gjort et bemærkelsesværdigt stykke arbejde, som er et fremragende udgangspunkt for vores drøftelser, som det er blevet sagt.
Selv er jeg tidligere medlem af konventet, socialdemokrat og franskmand - i vilkårlig rækkefølge - og jeg vil gerne på dette tidspunkt træde ind i den famøse debat om, hvorvidt forfatningen er død eller ej. Jeg har meget dyb respekt for de befolkninger, der har stemt om denne tekst - jeg stemte selv ja - men på samme tid kan vi ikke lade som ingenting, som om afstemningerne i Nederlandene og Frankrig ikke har ændret situationen. Vi kan heller ikke lade som om, der nu kun er én løsning, én udvej, nemlig efter et par omveje at ratificere den tekst, franskmændene og nederlænderne har afvist. 
Derfor skal vi hjælpe ordførerne, og det er i den henseende, jeg sammen med ordførerne og Pervenche Berès har underskrevet en række ændringsforslag, som opfordrer til at se virkeligheden i øjnene. Jeg skal navnlig gøre opmærksom på tre ændringsforslag, ændringsforslag 18, ændringsforslag 24 og ændringsforslag 27. Jeg mener, at hvis vi vedtager dem, hvis Europa-Parlamentet vedtager dem, vil det give sig selv en lang række muligheder, det vil have et åbent sind, det vil virkelig bidrage til debatten og ikke lukke sig inde i én løsning, én idé eller én tankegang. Når alt kommer til alt, har jeg lyst til at stemme for denne tekst, de franske socialdemokrater har lyst til at stemme for teksten, men vi kan ikke gøre det, hvis det er en vej med kun én udgang. Så lad os fortsætte med at stemme for disse ændringsforslag i morgen.
Nils Lundgren (IND/DEM ).
   - Hr. formand, med folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene er forfatningsudkastet faldet til jorden. Det kan der ikke være nogen tvivl om. To lande har stemt nej ved folkeafstemninger, og det med store flertal og med høj valgdeltagelse. At det europæiske politiske etablissement nu forsøger at bortforklare dette, er en demokratisk skandale. Politikere og høje tjenestemænd diskuterer nu åbent, hvordan man kan komme uden om disse valgresultater. De har frækheden til på egen hånd at tolke resultatet som utilfredshed med de siddende regeringer i de to lande. De begynder at tælle, hvor mange lande der har sagt ja, selv om det er klart, at alle lande skal godkende forslaget.
Sjældent har kløften mellem den politiske elite og folk i EU-spørgsmål været så tydelig. Alt peger på, at det ville være blevet et nej også i Tyskland, hvis der havde været en folkeafstemning dér. Det samme gælder Storbritannien, Østrig, Sverige, Danmark og måske flere lande også. Men EU's magtelite taler skamløst om svære tilbageslag, som vi oplevede sidste år. Jeg vil påpege, at de demokratiske resultater kun er tilbageslag for dem, som har tabt, fordi de mangler folkelig støtte. Dette må ikke omgås. 
Daniel Hannan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, når jeg lytter til denne debat, kommer jeg i tanker om Bertolt Brechts ord: 
 "Ville det så ikke være lettere, hvis regeringen opløste folket og valgte et nyt?" 
 Befolkningen i to af de stater, der grundlagde Fællesskabet, har forkastet Deres forslag, kære venner. Jeg ved, at det er svært at acceptere forkastelse, men se på tallene: 55 % af de franske vælgere og 62 % af de nederlandske vælgere. De forsøger måske at argumentere med, at vælgerne har misforstået noget, at de lider under det, som marxisterne kaldte falsk bevidsthed, at de skal udsættes for bedre propaganda, at det er op til os - den europæiske elite - at føre dem i den rigtige retning. Hvortil jeg siger: "Gør Deres bedste".
De seneste opinionsundersøgelser i Nederlandene viser, at 82 % af de nederlandske vælgere ville stemme nej i dag - en hyldest til den tapre befolknings realitetssans. Men hvis De mener, at De kan få dem til at ændre holdning, kære kolleger, så værsgo. Dermed ville De i det mindste bekræfte Deres tilsagn til de demokratiske idealer, som De så ofte påberåber Dem.
Det ville være langt mere skandaløst at fortsætte med gennemførelsen af forfatningen - eller i det mindste med dens indhold - uden folkelig opbakning. Men det er netop det, De gør. Se på antallet af politikker og institutioner i forfatningen, som er blevet eller bliver vedtaget alligevel: Tjenesten for EU's Optræden Udadtil, det europæiske menneskerettighedsagentur, Det Europæiske Forsvarsagentur, det europæiske rumprogram, det europæiske grænseforvaltningsagentur, et charter om grundlæggende rettigheder, som kan gøres gældende ved en domstol. Ingen af disse har et ordentligt retsgrundlag uden om forfatningen. Ved at vedtage dem alligevel viser De, at De ikke vil tillade nogen kraft - internt eller eksternt, hverken Deres egne forskrifter eller den modstand, som Deres befolkninger gav udtryk for under afstemningerne - at standse jagten på politisk tilpasning. Dermed bekræfter De Deres modstanderes hårdeste kritik.
Med min landsmand Oliver Cromwells ord: "Jeg bønfalder Dem med Kristi inderlige kærlighed om at overveje muligheden for, at De tager fejl".
Genowefa Grabowska (PSE ).
   - Hr. formand, den beslutning, vi diskuterer, er et fornuftigt og velafbalanceret kompromisdokument. Desuden blev den behandlet på rekordtid. Den hænger fint sammen med det østrigske formandskabs prioriteringer, som vi fik forelagt i dag, og ligeledes med det finske og det fremtidige tyske formandskab.
Dette betyder, at forfatningen til trods for den tvivl og modvilje, der er kommet til udtryk, bestemt ikke er kasseret. Den er ikke fortid. Tværtimod er den stadig fremtrædende på vores dagsordener. Som følge af det franske og det nederlandske nej er forfatningen meget levende, for vi debatterer den fortsat. Alle europæere må finde et svar på spørgsmålet om, hvilket Europa vi ønsker.
Gennem denne beslutning opfordrer Parlamentet alle europæiske borgere til at deltage i en vidtrækkende debat om det spørgsmål, jeg lige nævnte. Det opfordrer også alle nationale parlamenter og regeringer til at give udtryk for, hvad de forventer. Vi må sige til regeringerne i de ni medlemsstater, der endnu ikke har ratificeret forfatningen, at eftersom deres statsministre undertegnede dokumentet, må de begynde ratifikationsprocedurerne, for det er deres ret og pligt i henhold til folkeretten. Det er en pligt i henhold til konventionen om traktatretten.
Jeg vil tilføje en sidste ting. Et lands holdning til den europæiske forfatning er ikke bare en prøve på dets vilje til at bidrage til at opbygge et fælles Europa. Den er også en prøve på det lands troværdighed som partner i internationale forbindelser.
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Europa-Parlamentet sætter i dag en stor debat i gang. Politiske institutioner og sociale aktører påtager sig sammen med medierne det ansvar at besvare spørgsmålet: Vil Europa erobre fremtiden?
Forfatningsspørgsmålet drejer sig ikke blot om institutionernes opbygning. Det drejer sig først og fremmest om, hvordan Europa sikrer, at dets institutioner agerer ud fra en moralsk vision af verden. Alle vi borgere fra Europa føler denne udfordring her i magtens korridorer i hjertet af EU. Hvordan skal man styre et så stort og åbent kosmopolitisk område? Hvordan skal man virkeliggøre et retfærdighedsprojekt, der på en gang ligger inden for og uden for Europas grænser? Hvordan skal man opbygge en livsform, der ikke er baseret på traditioner? Hvordan skal Europa blive en demokratisk magt og grundlægger af en ny verdensorden? Hvordan skal vi gå i spidsen for en befolkningernes Union? Hvordan skal vi finde en fælles måde at forsvare menneskerettighederne i verden på? Hvordan skal vi finde en fælles måde at påvirke verden på? Hvordan skal vi genvinde den politiske styring i en globaliseret og dereguleret økonomi? Hvordan skal vi forbinde retfærdighed og effektivitet? Hvordan skal vi åbne dørene for nye politiske modeller?
Fremtiden skræmmer os ikke. Vi skal tage fat på at diskutere politisk integration, hvordan vi indfører en kosmopolitisk og mere menneskelig tilværelse, og hvorvidt en forfatning i sig selv udgør og opbygger vores europæiske identitet, for vores europæiske identitet hviler ikke på traditioner, men på moral, vilje og fornuft. 
Pasqualina Napoletano (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er en reel risiko for, at det europæiske projekt falder fra hinanden, hvilket vi kan se i øjeblikket. Hvis vi skal skabe eller genskabe borgernes tillid, har vi brug for visioner, effektive politikker og instrumenter, som bl.a. omfatter finansielle ressourcer og institutionerne.
Efter min opfattelse bør Parlamentet ikke opgive tanken om en forfatningstraktat, og hvad polemikken om den nuværende tekst angår, mener jeg, at Parlamentet bør forsvare alt det, som vi har opnået med den. Vil debatten kunne fortsætte? Jeg tror ikke, at det bliver let, men jeg vil ærligt talt ikke udelukke muligheden for det.
Sådan som det allerede er blevet understreget, ville jeg desuden gerne have, at dette forløb foregik i nært samarbejde med de nationale parlamenter, eftersom debatten om dette spørgsmål efter min mening ikke har været udtømmende og korrekt, navnlig ikke fra de europæiske regeringers side. Jeg vil gerne takke det østrigske formandskab for, at det i det mindste delvist har taget denne diskussion op igen. Lad os håbe, at der fremover bliver større enighed mellem de forskellige institutioner. 
Panayiotis Demetriou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil undlade at gentage de argumenter om forfatningen, som vi har hørt i dag fra ordførerne og andre talere. Jeg vil heller ikke omtale de omfattende, langvarige og udmattende drøftelser, der var sidste år, men derimod den dialog, de drejer sig om!
Og jeg vil fremsætte det synspunkt, at den dialog, vi er nødt til at have, ikke skal dreje sig om forfatningen, men om EU's eksistentielle problemer, nemlig for det første hvorvidt EU stadig er nødvendig. For det andet - hvis EU er nødvendig - hvilket EU det er, vi ønsker. Og for det tredje, hvor udvidet vi ønsker EU skal være.
Hvis der ikke er et fælles svar på disse eksistentielle spørgsmål både hos politikerne og hos borgerne, er jeg meget bange for, at de europæiske borgere aldrig vil kunne acceptere en europæisk forfatning, uanset hvordan den ser ud. Hvis og for så vidt vi i EU mener, at EU skal forenes og styrkes, består vores udfordring i også at overbevise borgerne om, at det er den rigtige vej. Tillid til og tro på den europæiske vision er grundlaget for en global konsensus mellem stater og borgere om en forfatningsregulering af EU's funktion.
Hvis borgerne i de europæiske stater ikke indser, hvilken betydning det har for menneskeheden, at EU findes og samles og forstærkes yderligere, forudser jeg, at man ikke vil kunne få godkendt noget forfatningsforslag overhovedet i fremtiden. Derfor mener jeg, at vi ikke bør spilde mere tid. Vi er nødt til at bygge på det, vi har. Og det, vi har i dag, er forfatningen. Det er den, vi bør arbejde videre med, og den, vi bør bygge på, for jeg er meget bange for, at alle andre forsøg på at skabe et alternativ vil mislykkes og være en definitiv fiasko, som vil skade EU's samling og fremgang. 
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, otte måneder efter at forfatningstraktaten blev forkastet i folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene, befinder vi os stadig i en endeløs tænkepause, hvor vi overvejer, hvordan vi skal udforme indholdet. Lad os nu komme i gang med arbejdet. Hvad består arbejdet i? Efter min mening skal vi ikke bruge alle vores kræfter på endeløse drøftelser om en præcis definition af den nye socialstat, finansieringen af EU osv. Hvis vi tror, vi skal finde frem til en fælles holdning til alt dette, før vi kan tage forfatningen op igen, tror jeg aldrig, vi får en europæisk forfatning.
Jeg mener tværtimod, at der kun er et definitivt mål for denne tænkepause. Uanset hvilke politiske overbevisninger vi har hver især, er vi nødt til at indse, at vi som europæere møder disse store udfordringer for Europa langt bedre i fællesskab end hver for sig. Dette er måske også den vigtigste "kontekst", der mangler, for at en tekst kan blive accepteret af alle.!
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg forstår ikke demokratiopfattelsen hos nogle EU-kritikere, som normalt murer sig inde bag deres nationalflag og vil gøre andre europæiske borgere til håndlangere for deres anliggender. Det er flere gange blevet sagt, at 70 % af østrigerne ikke ønsker denne forfatning. Her hentyder man åbenbart til de seneste Eurobarometer-rundspørger, men lader tydeligvis hånt om de demokratiske regler og procedurer i mit land Østrig. Her har parlamentet og forbundsrådet ratificeret forfatningen med overvældende flertal. Men der er åbenbart nogle, som lægger større vægt på meningsmålinger end på forfatningsretlige procedurer.
Jeg har heller ingen forståelse for fremgangsmåden hos andre, som vil diskutere alternativer allerede nu, før den løbende ratifikationsproces er afsluttet på den ene eller anden måde. Hvis man beder om nye alternativer nu, fornægter man de demokratiske beslutninger i de fleste EU-medlemsstater.
Og i øvrigt, hvor er disse alternativer? I konventet om Europas fremtid førte vi lange diskussioner om alle disse alternativer, om et mere demokratisk Europa, et mere socialt EU og så videre. Vi nåede altid frem til de samme resultater. Enhver sådan forbedring, hvor ønskelig den end måtte være, fører til mere Europa og til et stærkere Europa og dermed lige præcis til det yderligere magttab for nationalstaterne, som de fleste medlemsstater og de mennesker, der bor der, i øjeblikket ikke ønsker. Derfor gør vi det, som flertallet i Udvalget om Konstitutionelle anliggender har foreslået. Lad os forsøge at informere de europæiske borgere om, hvad der faktisk står i forfatningstraktaten fra 2004, og hvad der ikke står, og lad os prøve i andet forsøg at opnå konsensus om det bedste forfatningsværk, der er på markedet i øjeblikket. 
Hans Winkler,
   Hr. formand, mine damer og herrer, det har været meget interessant for mig at deltage i denne debat og følge meningsudvekslingen. Der er blevet givet udtryk for mange forskellige meninger, men en holdning synes i hvert fald at svare til, hvad også flertallet i Rådet føler, nemlig af EU på dette tidspunkt, indtil vi har opnået større klarhed, bør holde alle realistiske og fornuftige optioner åbne, for erfaringerne fra sidste år har vist, at vi ikke kommer videre i denne debat med hurtige, måske endda overilede eller letfærdige vurderinger. Jeg er enig med hr. Leinen i, at det i denne fase af debatten ville være uklogt, ja, sågar skadeligt, hvis rådsformandskabet ville forsøge at tage resultaterne på forskud.
Det, vi nu har brug for, er en diskussion. Jeg vil gerne gentage, at jeg er Udvalget om Konstitutionelle Anliggender og ordførerne hr. Duff og hr. Voggenhuber taknemmelig for, at de har sat denne debat i gang. Formandskabet vil tage den op. Vi mener også, at alle meninger, som kommer til udtryk i denne debat, skal respekteres. Som næstformanden så rammende formulerede det, så gælder det om at bygge et Europa for alle. Det er den opgave, som også det østrigske formandskab har sat sig. Sammen med de andre medlemsstater og i indforståelse med de andre institutioner vil vi arbejde på den skitse, der allerede er blevet omtalt.
Når det i dag er blevet sagt, at borgerne ikke er interesseret i en debat om institutioner, så vil jeg svare, at Europa imidlertid har brug for de relevante institutioner og institutionelle strukturer for at kunne yde det, som borgerne forventer af det.
Jeg håber meget, at det også er fremgået klart af rådsformandens indlæg i dag, at det østrigske formandskab vil behandle de problemer meget alvorligt, som interesserer og vedrører Europas borgere. 
Margot Wallström,
   Hr. formand, ærede medlemmer, jeg har egentlig blot to korte ting at sige. Det første er at citere Elmar Brok, som i starten af forhandlingen sagde: . Det er Europas borgere, som er den vigtigste målgruppe, og som har mest at vinde eller mest at tabe på, hvordan vi håndterer spørgsmål om en ny forfatningstraktat for Europa.
Det andet er at sige, at demokrati er ikke en tilskuersport. Det kræver, at vi engagerer os i forhandlinger og i en dialog med borgerne, engagerer vores politiske ledere og vores borgere på alle mulige måder, og at vi hjælpes ad med at spille vores forskellige roller i denne sammenhæng.
Nu har jeg imidlertid så mange gange hørt disse lidt ironiske kommentarer om, at "hvad er det i nejet, som I ikke forstår" og lignende, at jeg vil tilføje, at det faktisk er sådan, at vi gennem opinionsundersøgelser og interviews præcis ved, hvorfor mennesker har stemt ja eller nej til forfatningstraktaten. Det er ikke noget, vi har fundet på. Vi ved, at hver folkeafstemning, som også tager konstitutionelle spørgsmål med, løber den risiko, at man faktisk får svar på spørgsmål, som man ikke har stillet. Det kender politikere i alle vores medlemslande til.
Det er vel heller ikke så underligt, at 25 medlemslande, som engagerer sig i en debat om, hvordan vi skal møde en konstitutionel udfordring i et Europa, som er vokset fra 15 til 25 medlemslande, faktisk undrer sig over, hvordan vi skal komme ud af den situation, hvor to medlemslande har forkastet forfatningstraktaten, når 14 har vedtaget den. Hvordan håndterer vi den situation? Skal vi herefter bare stoppe processen, eller er der en måde at komme ud af denne situation på? Der er intet underligt ved disse betragtninger. De gør det lidt for let for Dem selv. Det mest interessante er, at de, som repræsenterer UKIP (UK Independence Party) og kalder Parlamentet for et snydeparlament, lader til at være alt for tilfredse med at lade skatteyderne i Europa betale deres løn som medlemmer af dette snydeparlament, uden at de bidrager konstruktivt med en eneste af deres egne idéer.
Jeg synes faktisk, at vi skal stramme os an og føre en intellektuel og hæderlig debat om Europaspørgsmålene. Vi ved vældig meget, og der er ingen genvej. Hvor meget De end ler, kan vi blot engagere os i en debat og dialog med borgerne og blot diskutere de faktiske spørgsmål, før vi kobler dem til de konstitutionelle løsninger, som er nødvendige for at få et mere åbent, mere demokratisk og mere effektivt Europa. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Man ser ofte splinten i sin broders øje, men aldrig bjælken i sit eget. De selvsamme personer, der i går revsede den utrolige fornægtelse af det parlamentariske demokrati, som tvang Kommissionen i Bruxelles til at forelægge sit direktiv om havnetjenester endnu en gang, selv om det var blevet afvist, er i dag klar til at vedtage en betænkning, der er en fornægtelse af det folkelige demokrati, hvilket er langt værre.
Den europæiske forfatning er blevet afvist af to af de lande, der var med til at grundlægge EU, nemlig Nederlandene og Frankrig. Efter alle objektive observatørers opfattelse har borgerne foretaget et velinformeret valg. De har ikke blot stemt i en given kontekst, de har stemt imod en tekst. 10 medlemsstater har endnu ikke udtalt sig, og flere af deres ledere mener ikke, de kommer til at gøre det, for forfatningen kan juridisk set og ifølge selve forfatningsteksten ikke træde i kraft, da flere signatarstater har nægtet at ratificere den. Forfatningen er død.
Men det eneste, Parlamentet foreslår, er at overveje, hvordan man bedst muligt kan servere de samme retter for borgerne, for at bruge de samme ord, og at hjernevaske dem med propagandakampagner med mediernes stiltiende samtykke. Det er skandaløst og uacceptabelt. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ).
   - Jeg kan ikke støtte denne betænkning. Det anerkendes ikke i teksten, at forfatningstraktaten er blevet forkastet af vælgerne i to medlemsstater. Der er ingen tvivl om, at der ville komme flere forkastelser, hvis andre befolkninger fik mulighed for en folkeafstemning. De to ordførere ønsker på en eller anden måde at genoplive kernen i den aktuelle, forkastede tekst. Det synes jeg ikke er troværdigt. Hvordan kan de franske og de nederlandske vælgere forventes at acceptere en sådan arrogance. Vi befinder os i den såkaldte tænkepause. Lad os gøre den til en pause, hvor vi tænker os om en gang til og erstatter et dokument, som allerede er blevet forkastet overbevisende, i stedet for at kaste det på bordet igen.
Formanden.
   - På Parlamentets vegne vil jeg gerne byde velkommen til Paavo Lipponen, det finske parlaments formand, og den delegation, der ledsager ham. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Tjetjenien efter valget og civilsamfundet i Rusland. 
Hans Winkler,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, konflikten i Tjetjenien er fortsat en kilde til ustabilitet for regionen i det nordlige Kaukasus. Den politiske, økonomiske og sociale situation samt menneskerettighedssituationen i Kaukasusrepublikken er fortsat yderst utilfredsstillende og bekymrende. Alle EU's institutioner er fuldt ud klar over, at denne sag er meget vigtig i forholdet til Den Russiske Føderation.
Som De ved, blev der den 28. november sidste år afholdt parlamentsvalg i Tjetjenien, som var det første valg til en lovgivende forsamling i otte år. Desværre kunne EU og OSCE ikke observere valget af sikkerhedsmæssige årsager. Men at der for første gang i otte år atter kunne afholdes valg til parlamentet i Tjetjenien - selv om det skal understreges, at det var forbundet med meget store mangler - blev af det daværende formandskab vurderet som et positivt skridt. EU støttede uddannelsen af lokale observatører til dette valg. Kommissionen ydede støtte på 60.000 euro til at støtte en objektiv og professionel lokal valgobservation gennem forskellige af civilsamfundets organisationer.
Umiddelbart efter valget afgav det daværende EU-formandskab en erklæring, hvori det konstaterede, at dette valg ikke var forløbet uden uregelmæssigheder, og at nogle observatører havde givet udtryk for betænkeligheder. Formandskabet opfordrede indtrængende de russiske myndigheder til at undersøge de rapporterede uregelmæssigheder og intimideringsaktioner. Endelig konstateredes det i erklæringen, at en yderligere styrkelse af de demokratiske institutioner som en del af en politisk proces, der inddrager alle parter, er af afgørende betydning for en varig og fredelig udvikling i Tjetjenien på lang sigt samt for fred og stabilitet i Nordkaukasus generelt.
EU har til stadighed givet udtryk for alvorlige betænkeligheder ved den politiske proces i Tjetjenien, og den opfordrer fortsat indtrængende de russiske myndigheder til at tilføre denne politiske proces større åbenhed og legitimitet. Spørgsmål om menneskerettigheder og demokrati bliver regelmæssigt og til stadighed taget op i relationerne mellem EU og Den Russiske Føderation. Partnerskabs- og samarbejdsaftalen indeholder i sine grundlæggende erklæringer om forholdet mellem EU og Rusland respekten for fælles værdier som demokrati, menneskerettigheder og retsstatens principper.
Tjetjenien indtager en vigtig plads i de halvårlige menneskerettighedskonsultationer med Rusland, som officielt blev indført i marts 2005 under det luxembourgske EU-formandskab. Under disse konsultationer giver EU særligt udtryk for sin bekymring over personers forsvinden og over, at overtrædelser af menneskerettighederne som regel ikke bliver straffet. Den seneste runde af disse yderst vigtige konsultationer fandt sted den 8. september 2005 i Bruxelles. De vil også blive fortsat i år under det østrigske formandskab. Her er det nødvendigt med et varigt engagement fra EU's og medlemsstaternes side, da disse konsultationer udgør en ramme, hvor sådanne spørgsmål kan tages op på en meget åben og konstruktiv måde.
EU har siden udbruddet af den anden Tjetjenien-konflikt i september 1999 indtaget en klar holdning til spørgsmålet om overholdelse af menneskerettighederne og også opretholdt denne. EU arbejder fortsat for en politisk løsning på konflikten, og Den Russiske Føderation opfordres til at arbejde tæt sammen med internationale menneskerettighedsmekanismer, særligt med FN og FN's særlige rapportør om tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, desuden med Europarådet, særligt Den Europæiske Komité til forebyggelse af tortur og umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, og naturligvis også med OSCE. En ny permanent tilstedeværelse af OSCE i form af en feltmission i Tjetjenien ville være et positivt skridt. OSCE spillede en yderst vigtig rolle allerede under bestræbelserne for at finde en løsning under den første konflikt i Tjetjenien. En lignende rolle ville også denne gang være af stor betydning.
På topmødet mellem EU og Rusland i november 2004 tilsluttede Rusland sig Kommissionens hjælpeprogram på 20 millioner euro, som sideløbende med den fortsatte humanitære hjælp skal støtte den samfundsøkonomiske genopbygning i Nordkaukasus. Med dette program skal der ydes et bidrag til at fremme en åben og demokratisk politisk proces i Tjetjenien.
Hvad civilsamfundet angår, er situationen for ngo'erne, reformen af retsvæsenet, situationen for menneskerettighedsaktivister og pressefriheden i Rusland områder, som giver særlig anledning til bekymring, og som regelmæssigt bliver taget op af EU over for de russiske repræsentanter. EU er fast overbevist om, at det er i Ruslands interesse at have et stærkt og uafhængigt civilsamfund.
Dumaen og føderationsrådet vedtog i slutningen af december 2005 lovforslaget om ngo'erne. EU har gentagne gange givet udtryk for sin bekymring over dette forslag, særligt i et brev af 22. november 2005 til Dumaens talsmand Gryslow samt ved et trojkamøde den 2. december 2005. Jeg regner også med, at vi nu, hvor loven er underskrevet, på ny vil tage stilling til den. Ifølge det foreliggende forslag skal udenlandske ngo'er aflægge rapport til de russiske myndigheder om deres programmer, finansiering og organisation. Russiske ngo'er kan få forbud mod at arbejde i bestemte områder, hvilket naturligvis stærkt begrænser deres aktiviteter i følsomme områder eller gør dem helt umulige.
Rusland har siden den 1. januar 2006 haft formandskabet for G8, og det bør være et incitament for landet til ikke bare at forbedre sit image på den internationale scene, men også at bidrage til at arbejde mere aktivt og vedvarende end hidtil for at finde en løsning på konflikten i Tjetjenien og på denne måde også opnå en forbedring af situationen i det sydlige Kaukasus, hvor der i Sydossetien, Afkasien og Nagorno-Karabak er tre yderligere konflikter - omend indefrosne - som har akut brug for en løsning. EU har erklæret, at man vil følge Ruslands fremfærd under G8-formandskabet opmærksomt. Spørgsmålet om civilsamfundet vil også i fremtiden blive taget op ved de halvårlige menneskerettighedskonsultationer med Rusland.
Hr. formand, vi må være fast besluttet på at fortsætte dialogen med Den Russiske Føderation om Tjetjenien og andre spørgsmål i forbindelse med menneskerettighederne, uanset vanskeligheder og modstand, og presse på for at få forbedret situationen. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede medlemmer, jeg er meget taknemmelig for denne mulighed for at redegøre for Kommissionens syn på Tjetjeniens fremtid efter valget. Det er, som rådsformanden nævnte, positivt, at valget fandt sted uden vold, selv om vi ikke må ignorere manglerne ved processen. Tre partier fik tilstrækkelig støtte til at blive repræsenteret i det nye parlament, og det Moskva-tro parti Det Forenede Rusland vandt stort. Vi håber, at dette er et skridt i retning af større politisk repræsentation, større stabilitet og i den sidste ende fredeligt demokrati.
Hverken OSCE eller Europarådet sendte en fuldstændig observatørmission, eftersom forholdene på stedet ikke tillod det, men Europarådet sendte en undersøgelsesmission på otte medlemmer. Derfor har vi ingen officielle rapporter, men vi er opmærksomme på erklæringer fra undersøgelsesmissionens medlemmer og fra andre organisationer, som især påpeger mangler ved processen, og vi forventer, at den slags påstande bliver undersøgt til bunds.
Samtidig med at vi glæder os over de føderale russiske myndigheders tilsagn om at give betydelige midler til genopbygning, skal der træffes en række andre foranstaltninger, hvis dette valg skal føre til mere fred og demokrati. Selv om der synes at have været en forbedring af sikkerhedssituationen i Tjetjenien, er der desværre stadig en straffrihedskultur. Rapporterede tilfælde af forsvindinger og tortur bør efterforskes til bunds, og gerningsmændene, herunder medlemmer af de retshåndhævende myndigheder, skal retsforfølges.
Vi noterer os, at Rusland har udtrykt vilje til at samarbejde med FN's menneskerettighedsmekanismer, herunder f.eks. Højkommissæren for Menneskerettigheder, Louise Arbour. Disse tilsagn skal omsættes i praksis, og der må være et samarbejde med FN's særlige rapportører. Det er også vigtigt, at der sørges for, at den lokale ombudsmand i Tjetjenien kan udføre sit arbejde uvildigt og effektivt.
Som det allerede er blevet nævnt, vil jeg understrege, at Kommissionen spiller sin rolle i regionen. Vi er blevet enige om at bevilge 20 millioner euro til et program for socioøkonomisk genrejsning i det nordlige Kaukasus, fordi vi mener, at det er en af de grundlæggende årsager til konflikten. Dette er ud over til den humanitære bistand, hvor vi allerede er den største donor gennem ECHO. Det er et tydeligt bevis på vores vilje til at involvere os aktivt i processen med at styrke demokratiet og stabiliteten i regionen.
Vores program vil være med til at støtte den hårdt tiltrængte genrejsning af sundheds- og uddannelsessektoren og bidrage til jobskabelse og indkomstskabende aktiviteter. I min tidligere egenskab af østrigsk udenrigsminister besøgte jeg Tjetjenien som formand for OSCE. Jeg husker udmærket det besøg. Vi så med egne øjne sundhedsfaciliteterne, og der er sandelig behov for store forbedringer.
Vi har også planer om at åbne et kontor i det nordlige Kaukasus, sandsynligvis i Vladikavkaz, som kunne hjælpe os med at overvåge gennemførelsen af vores program og holde os bedre underrettet om situationen på stedet.
Jeg må imidlertid udtrykke bekymring over de vedvarende vanskeligheder, som ngo'er står over for - hvilket rådsformanden nævnte - også ngo'er, der modtager støtte fra Kommissionen, f.eks. det russisk-tjetjenske venskabsforbund i Nizhny Novgorod. Dette berører også ngo'er, som yder humanitær bistand under ECHO.
I den forbindelse vil jeg gøre Dem opmærksom på de nye ændringsforslag til den russiske lovgivning om ngo'er. Vi gav udtryk for vores bekymring over den lovgivnings virkninger på ngo'er finansieret under ECHO i det nordlige Kaukasus gennem EIDHR og Tacis-programmet over for formanden for præsidentrådet for udvikling af det sociale samfund og menneskerettighederne. Jeg drøftede også problemet med udenrigsminister Lavrov, som forsikrede mig om, at forslaget ville blive ændret under dumaens andenbehandling. I den lovtekst, som dumaen endte med at vedtage, er der faktisk taget et vist hensyn til de bekymringer, som EU og Europarådet har givet udtryk for, og det er vi glade for, selv om vi stadig er bekymrede for, at nogle af bestemmelserne er for vidtrækkende - f.eks. muligheden for at nægte lokale ngo'er registrering og kontrollen af både lokale og udenlandske ngo'er.
Vi er meget opmærksomme på, hvordan disse bestemmelser gennemføres. Det er vores opgave nu. Vi vil også benytte enhver lejlighed til at gøre de russiske myndigheder opmærksom på alle bekymringer, som opstår i forbindelse med gennemførelsen. Vores regelmæssige politiske dialog med Rusland og den næste runde samråd mellem EU og Rusland om menneskerettighedsspørgsmål, som finder sted i marts, er en glimrende lejlighed til at gøre det.
Charles Tannock,
   Hr. formand, Rusland står tydeligvis over for en alvorlig kriminel trussel og terrortrussel i Tjetjenien, og det omkringliggende nordlige Kaukasus er fortsat ustabilt med daglige drab udført af både sikkerhedsstyrker og kriminelle. Der sker også hyppige bortførelser af civile, som ikke straffes og udføres af ansvarsløse rædselsfulde paramilitære enheder. Alle er bevidste om tragedien i Beslan. Den britiske regering har endnu ikke givet mig noget tilfredsstillende svar på, hvorfor den giver flygtningestatus til Ahkmed Sakajev, som er med i den samme såkaldte tjetjenske eksilregering som den eftersøgte terrorist Shamil Basajev, der stod bag terroraktionen i Beslan. Alligevel er der stadig en strøm mod vest af helt uskyldige tjetjenske flygtninge, som er fanget i denne brutale krig. Derfor har EU al mulig interesse i at forlange, at menneskerettighederne respekteres, og i at se mere kritisk på de demokratiske standarder ved valget i november 2005.
F.eks. er der for øjeblikket bekymring over en lokal domstols afgørelse om at lukke Centre for Peacemaking and Community Development i Ingusjetien, som er en russisk-britisk humanitær organisation. Den behandler også en anmodning om at forbyde en anden bistandsorganisation, nemlig International Medical Corps (IMC), som har hjemsted i USA. Dette viser den fjendtlige holdning til tilstedeværelsen af udenlandske humanitære ngo'er, der opererer i området. Det er et bevis på den stigende autoritære holdning over hele Rusland, som Freedom House for nylig dokumenterede tydeligt, og som vi har set i forbindelse med dumaens nye lovforslag om udenlandske ngo'er, hvor selv det endelige forslag stadig giver mulighed for at afvise registrering af enhver udenlandsk gruppe, der truer Ruslands suverænitet, kulturarv og nationale interesser - kriterier, der er vage og åbne for de lokale myndigheders fortolkning.
Vores beslutning i dag tager sigte på fortsat at presse Den Russiske Føderation til at skabe højere menneskerettighedsstandarder i denne tragiske region, som har været ramt af konflikt så længe.
Reino Paasilinna,
   Hr. formand, mine damer og herrer, vi har vedtaget beslutninger om Tjetjenien i ca. 15 år nu, og de har altid været kritiske. For to år siden sendte Parlamentet også en delegation til Tjetjenien, som jeg var formand for. Det har man selvfølgelig glemt alt om i beslutningen i dag.
Der nævnes mange vigtige spørgsmål om denne konflikt i den fælles holdning i dag. Det foreslås, at dumaen nedsætter et udvalg, der skal undersøge de tjetjenske myndigheders optræden. Et andet forslag går ud på at oprette en midlertidig international domstol, som skal undersøge disse forbrydelser. Der er andre forslag. Vores forslag har ikke ført til nogen resultater af betydning i al denne tid. Jeg spurgte det land, der har formandskabet, om vi kunne behandle hele konflikten sammen og ikke kun de dele, der generer Rusland, og tage hele sagen op med Rusland. Vi kan naturligvis yde støtte til det, som fru Ferrero-Waldner sagde. Vi har alle sammen en interesse i at gøre Rusland mildere stemt, og det russiske lederskab har bedt om råd, så vi må naturligvis forsøge at finde en udvej sammen. Statschefen i det land, der har formandskabet, ville have gode forudsætninger for kontakt med præsident Putin i denne forbindelse, for han kunne tale direkte til ham.
Cecilia Malmström,
   Hr. formand, Tjetjenien er et blødende sår på vores kontinent med hundredtusinde døde, lemlæstede og med tusindvis af traumatiserede og forældreløse børn. En forfærdelig flygtningekrise, som er en menneskelig tragedie i alle henseender. Der begås rædselsfulde overgreb både af militære og paramilitære styrker, og ingen er blevet stillet for retten eller draget til ansvar. Begge sider er ansvarlige for overgrebene, men de civile i Tjetjenien har lidt på en helt urimelig måde. Det betyder, at verdenssamfundet og vi i EU har en forpligtelse, faktisk en pligt til at gribe ind. Vi kan ikke forholde os ligegyldige. Vi skal fordømme overgrebene og kræve, at Rusland øger sine bestræbelser på at finde en fredelig løsning på problemet. Foruden det, vi allerede gør, kan vi i EU efterhånden måske også hjælpe til med mægling, genopbyggelse og yderligere rehabilitering.
Valget var på en måde en succes, trods alt. Men situationen er meget sårbar, og der er ufatteligt meget at gøre. Man skal identificere de demokratiske kræfter i Tjetjenien og forsøge at indlede en dialog, eftersom forhandling er den eneste mulige vej fremad. Naturligvis fordømmer vi de tjetjenske separatisters terrorisme, og de afskyelige hændelser i f.eks. Beslan og på teateret i Moskva kan aldrig fordømmes nok.
Med sådanne forhandlinger i udsigt er udviklingen i Rusland meget urovækkende. Både kommissæren og rådsformanden har nævnt det. Som følge af ikke blot en lovgivning, som skaber forhindringer for de frivillige organisationers arbejde, men også som følge af de successive restriktioner for medierne er det svært at indlede en dialog. Det er svært at kritisere og at gøre fremskridt.
Det er glædeligt, at rådsformanden er så tydelig i sin kritik af Rusland. Her i Parlamentet har vi længe efterlyst en mere sammenhængende strategi over for Rusland. Desværre ved vi jo godt, at bl.a. energibehovet gør, at alt for mange af de enkelte medlemslande fortsætter med at hykle, når det gælder menneskerettighederne og overgrebene mod retsstaten hos vores store nabo. Tjetjenien skal altid være på dagsordenen. Det skylder vi det tjetjenske folk, det russiske folk og os selv for vores troværdigheds skyld.
Bart Staes,
   Hr. formand, hr. minister, fru kommissær, når jeg lytter til Dem, er jeg meget glad for, at vi er parlamentsmedlemmer, som har den fordel, at vi ikke er diplomater, og at vi endnu ikke har mistet forbindelsen til virkeligheden. Heldigvis har vi stadig evnen til at undres og til at fortørnes.
Europa-Parlamentet tog da også i de forløbne år initiativet til stærkt at kritisere, hvad der går galt i Rusland og i Tjetjenien. Der hersker absolut en atmosfære af lovløshed i Tjetjenien og i hele den nordlige del af Kaukasus. Der er et voksende antal bortførelser, misforhold og vilkårlige mord. Den Russiske Føderation har bestemt ikke situationen under kontrol, tværtimod, konflikten breder sig fra Tjetjenien over Ingusjetien til hele den nordlige del af Kaukasus.
Det er virkelig en skændsel, at der afholdes valg på denne baggrund, og at Rådet og Kommissionen tilmed siger, at valget mere eller mindre er forløbet godt. Derfor opfordrer jeg Kommissionen, Rådet, udenrigsministrene og ganske særlig den belgiske udenrigsminister, som nu er formand for OSCE, til at sige det, som det er. Jeg slutter for at sikre, at russerne hjælpes med nu ...
Jonas Sjöstedt,
   Hr. formand, som sagt her i Parlamentet har valget i Tjetjenien betydelige brister og fejl. Det er der ingen tvivl om. Samtidig er det et skridt fremad. Der er nu en mulighed for med lidt større troværdighed at bygge politiske institutioner i Tjetjenien samt for at gøre det med mere troværdighed. Det er ret indlysende efter alle disse år med uhyggeligheder og krig, at der ikke kan komme en væbnet løsning på Tjetjenien-konflikten. Det er en myte, at det, som den russiske magt tror, er muligt at slå al modstand i Tjetjenien ned. Der er brug for en politisk proces og politiske forhandlinger til sidst.
Det er en selvfølge for os alle at tage afstand fra disse modbydelige terrorhandlinger, som de tjetjenske separatister har begået. Det er også vigtigt at se, at Rusland faktisk også har ført en terrorpolitik mod dele af den tjetjenske befolkning. Den har begået grusomme handlinger, uden at nogen er blevet stillet til ansvar. Det her gavner de mest ekstreme kræfter i Tjetjenien. Først når den slags handlinger ophører, er der muligvis en mulighed for dialog og en fredelig løsning. 
Michał Tomasz Kamiński,
    Hr. formand, debatten i dag er et eksempel på Parlamentets demokratiske natur.
Jeg vil takke de foregående talere for deres præcise og troværdige vurdering af situationen i Tjetjenien. Alligevel må det stå helt fast, at selv om sådan en debat kan afholdes i Europa-Parlamentet, kan den ikke afholdes i Rusland, fordi demokrati, som vi forstår det i Vesten, ikke findes i Rusland for øjeblikket. Moskva og Skt. Petersborg er ikke på krigsfod. Hvis der ikke er demokrati i de områder, vil der bestemt ikke være demokrati i Groznyj eller i det øvrige Tjetjenien, hvor der er krig.
Fru Ferrero-Waldner erklærede i dag, at EU ikke kunne sende observatører til at overvåge valget i Tjetjenien, fordi forholdene på stedet ikke tillod det. Jeg vil takke kommissæren for hendes oprigtighed. Jeg må alligevel påpege, at hvis forholdene på stedet var sådan, at det var umuligt at garantere observatørernes sikkerhed, hvordan kan vi så acceptere, at der overhovedet var forhold til at afholde valg? Det var der ganske enkelt ikke. En af grundene til dette var, at Tjetjenien i henhold til folkeretten er en uafhængig stat under udenlandsk besættelse. Det må jeg understrege på det kraftigste. Den tjetjenske befolkning har aldrig frivilligt udtrykt noget ønske om at indgå i Den Russiske Føderation. Tjetjenien erklærede sin uafhængighed, og hele verden var vidne til, at russiske tanks rullede ind i landet som reaktion på den erklæring.
Hvis vi virkelig går ind for de grundlæggende værdier såsom demokrati og retten til selvbestemmelse, som vores fællesskab er bygget på, må vi uanset hvilket politisk parti, vi repræsenterer i Parlamentet, udsende en indtrængende appel fra Parlamentet med krav om frihed for den tjetjenske befolkning.
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det er mit indtryk, at EU og Parlamentet ikke går glip af en eneste lejlighed til at kritisere og modsætte sig - ofte med få reelle beviser - myndighederne og regeringerne i lande, som de i stedet havde enhver interesse i at have gode forbindelser til. Dette burde vi gøre med Rusland i stedet for at spilde millioner af euro af de europæiske skatteyderes penge på tvivlsomme initiativer til støtte af organisationer, der foretager en såkaldt "demokratisk overvågning".
Hvis vi skal skabe et Europa for alle, er det absolut nødvendigt med en rationel og objektiv tankegang, når vi vurderer sikkerheds- og antiterrorforanstaltninger, som også har haft eller kan få indflydelse på freden og stabiliteten i EU.
Her tror jeg ikke, at jeg behøver at minde om nogle af de forfærdelige forbrydelser, som de, der hævder at kæmpe for det tjetjenske folks selvbestemmelse, har begået mod civilbefolkningen i Tjetjenien og Rusland. Jeg må dog sige, at nogle gerne vil blande sig og kritisere, og at man ofte dømmer to ens situationer i forskellige dele af verden på to vidt forskellige måder.
Beslutningen om Tjetjenien er endnu et eksempel på dette, og heller ikke i dette tilfælde vil jeg sige ja til hykleriske beslutninger, som også er i strid med interessen i at skabe stabilitet ved EU's sydøstlige grænser, en interesse, hvor man må tage højde for nødvendigheden ...
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ifølge russiske menneskerettighedsgrupper fandt dette såkaldte valg kun sted på papiret. Den lokale befolknings deltagelse var meget lav - næsten ikkeeksisterende. I stedet for deltog tusindvis af russiske soldater helt skandaløst i valget sammen med en væbnet gruppe under den Moskva-udpegede leder hr. Kadyrov. Dette valg skal derfor ses som en maskerade, der skal dække over den fortsatte vold og undertrykkelse.
I 2000, under de russiske styrkers angreb på Groznyj, sad menneskerettighedsforkæmperen Lida Yusupova i kælderen i et halvvejs sammenstyrtet hus. Menneskene der følte sig forsvarsløse og forladte. På en eller anden måde vidste de, at Europarådets Parlamentariske Forsamling i Strasbourg samtidig drøftede situationen i Rusland. De ældre beboere lyttede til en radio og spurgte fru Yusupova: "Vil de hjælpe os? Strasbourg er vores eneste håb." Seks år efter er det spørgsmål stadig ikke besvaret.
Mødet i går mellem repræsentanterne for de russiske borgerrettighedsorganisationer bekræftede de bekymringer, som vi har givet udtryk for i lang tid. Disse bekymringer kom sidste gang for alvor til udtryk i Malmström-betænkningen. Af beslutningen i dag fremgår det desværre, at Rådet og Kommissionen ikke har taget disse bekymringer og krænkelserne af menneskerettighederne alvorligt nok. Man kunne endog sige, at de slet ikke har taget dem alvorligt. Derfor er det nu på høje tid at indtage en principiel og samlet holdning til disse spørgsmål, for massive krænkelser af menneskerettighederne i Tjetjenien, som forbliver ustraffede, spreder sig over hele Den Russiske Føderation som en virus.
Endelig er beslutningen i dag ...
Richard Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil allerførst beklage dybt, at præsident Putin i går angiveligt underskrev et nyt lovforslag om kontrol af ikke-statslige organisationer samtidig med den ingusjetiske højesterets afgørelse om at nægte godkendelse af den britiske bistandsorganisation Centre for Peacemaking and Community Development, hvis repræsentant i Moskva jeg talte med i formiddags. Det er en organisation, som har ydet humanitær bistand til ca. 1.000 tjetjenske flygtningebørn, og det viser, hvilket tilbageslag det lovforslag repræsenterer.
Det er helt klart i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention, og det er vigtigt, at EU ikke bare protesterer, men også handler og insisterer på, at ikke-statslige organisationer deltager i EU's samråd om menneskerettighedsspørgsmål med Rusland.
Men det, vi ser, synes at være et forsøg på en militær løsning fra hr. Putins side, som ledsages af åbenbare krænkelser af menneskerettighederne, herunder vilkårlige tilbageholdelser, tvungne tilståelser og tortur samt ca. 2.500 forsvindinger siden 1999. Præsident Putin kalder nabolandet Dagestan "et mini-Irak ved Ruslands dørtærskel". Vi kan ikke tillade, at tingene udvikler sig i den retning.
Milan Horáček (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, præsident Putin har i hemmelighed underskrevet loven om ngo'erne. De første tre hjælpeorganisationer i Ingusjetien er allerede blevet forbudt, deriblandt en, som har ydet humanitær hjælp til flygtninge.
Autoritære regimers logik over for civilsamfundet er en del af et princip, i følge hvilket uafhængige og ærlige informationer, f.eks. om den tragiske krig i Tjetjenien, er uønskede. Ngo'er som Memorial giver os informationer om overgreb og overtrædelser af menneskerettigheder i Tjetjenien, hvor frie valg er umulige.
Ruslands præsident svarede nu under forbundskansler Merkels besøg, hvor hun tog det ømme punkt Tjetjenien op - ligesom hun tidligere havde taget spørgsmålet om Guantánamo op i Washington - at der også er mangler ved demokratiet og menneskerettighederne i Vesten, dvs. i EU. Dertil kan jeg kun sige, at en så massiv begrænsning af ytringsfriheden, en så frygtelig krig som i Tjetjenien, et retsvæsen, som i den grad lader hånt om retsstatens principper som i tilfældet Jukos, og så umenneskelige fængslingsforhold som for Lebedev og Kodorkovski har vi ikke i EU. Menneskerettighederne er universelle og udelelige og skal overholdes. 
Aloyzas Sakalas (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at konstatere, at den foreslåede beslutning er langt vægtigere end nogen af de foregående, hvor massakren på uskyldige tjetjenske mennesker blev dømt alt efter, hvem der foretog den - separatisterne eller de russiske hærenheder. Var det de første, blev det betegnet som terrorisme, men var det de sidste, blev det betegnet som krænkelse af menneskerettighederne. Der må drages den konklusion, at vores domme ikke afhænger af selve begivenheden, men snarere af, hvorvidt forbryderen er magtfuld og har olie- og gasressourcer.
Jeg vil dog sige, at vores beslutninger aldrig vil få nogen virkning, hvis ikke EU's medlemsstaters udenrigspolitik tilpasses til beslutningernes indhold. Og hvorfor i alverden skulle præsident Putin reagere på vores hulken, når han får en endnu varmere velkomst i vores stater og endog får overdraget nogle meget ærefulde og ansvarsfulde hverv som f.eks. at lede G8-møderne. Samtidig med at jeg foreslår, at vi vedtager beslutningsforslaget, ser jeg derfor gerne, at det understøttes af behørig diplomatisk virksomhed, så det ikke bare bliver endnu en beslutning, der egentlig ikke ændrer noget som helst.
Józef Pinior (PSE ).
   - (Hr. formand, samtidig med at Europa-Parlamentet debatterer Rusland, fortsætter retssagen i Nijni Novgorod mod Stanislav Dmitrijewski, ledende redaktør af avisen og leder af den russisk-tjetjenske venskabsforening.
Hr. Dmitrijewski er en af de mest fremtrædende menneskerettighedsforkæmpere i Den Russiske Føderation. Den russisk-tjetjenske venskabsforenings websted er en vigtig platform, der oplyser om situationen for menneskerettighederne og de politiske frihedsrettigheder i Sydkaukasus, navnlig Tjetjenien. Det næste retsmøde i hr. Dmitrijewskis sag er berammet til den 3. februar 2006.
Når vi diskuterer Rusland, plejer vi at udtrykke bekymring over demokratiets tilstand og begrænsningen af menneskerettighederne og ikke-statslige organisationers aktiviteter. Det er imidlertid værd at huske på, at der også findes et andet Rusland. Det er et land, hvor menneskerettighedsforkæmpere og politikere er rede til at gøre front mod det autoritære politiske system. Det er også et Rusland med en blomstrende kultur og et åbent civilt samfund, der er en ægte forbindelse mellem vore dages Rusland og EU.
Hans Winkler,
   Hr. formand, mine damer og herrer, vi tager de bekymringer og betænkeligheder meget alvorligt, som er kommet til udtryk under denne debat med hensyn til situationen i Tjetjenien og menneskerettighedssituationen i Rusland. Formanden for Det Europæiske Råd, forbundskansler Schüssel, sagde noget i formiddag, som jeg gerne vil gentage her: Menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er udelelige for os. Det er europæiske værdier, og jeg vil understrege, at det selvfølgelig også gælder i forhold til Rusland. EU tager - og her vil jeg ganske særligt pege på Rådets aktiviteter - vedvarende og på alle niveauer disse overtrædelser af menneskerettighederne i Tjetjenien op over for Rusland. Om det nu sker i et sprog, som efter Deres smag er for diplomatisk - det sker i det sprog, som vi taler med de russiske partnere.
Det er også vigtigt at opretholde dialogen, for kun i dialogen kan vi give udtryk for disse betænkeligheder, som vi har i forhold til overtrædelserne af menneskerettighederne. Derfor er de menneskerettighedskonsultationer, som er blevet indført, og som vi afholder regelmæssigt, også særligt vigtige. De finder sted igen i marts. Rådet forbereder sig omhyggeligt på disse konsultationer.
Vi deler naturligvis også de betænkeligheder, der her er blevet fremsat om loven om ngo'erne. Vi beklager, at denne lov er blevet underskrevet. De kan være sikker på, at Rådet vil kommentere dette, og vi også vil følge situationen for ngo'erne i Rusland meget opmærksomt. Jeg er naturligvis enig med det medlem, som mente, at vi skal styrke de kræfter i Rusland, som bekender sig til demokrati og menneskerettigheder. Jeg kan forsikre Dem, at det også sker. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, jeg vil allerførst vende tilbage til valget. Det var Europarådet, der sendte en undersøgelsesmission på otte medlemmer, vi sendte ikke nogen valgobservationsmission. Valget var ikke frit og retfærdigt, der var mangler, men samtidig skete der fremskridt, fordi det for første gang fandt sted uden voldshandlinger under særdeles vanskelige forhold. En lokal tjeneste finansieret af Kommissionen sagde, at der var visse uregelmæssigheder, men generelt var valgdeltagelsen højere end nogensinde før, nemlig 55 %. Vi ser, at der sker visse fremskridt, men vi ved, at situationen som helhed slet ikke er tilfredsstillende.
Når jeg har sagt det, vil jeg også sige, hvad årsagerne er til det. Der er en politisk konflikt, som kræver en politisk løsning, men der er også meget fattigdom, og derfor skal de grundlæggende årsager til fattigdommen også afhjælpes. Det forsøger Kommissionen for øjeblikket at gøre med vores Tacis-program på tre områder, nemlig sundhed, uddannelse - især jobskabelse - og indkomstskabelse. Vi ved, at hovedårsagen til, at mange mennesker bryder op, er, at de ikke har arbejde.
For det tredje vil vi nu, som jeg sagde meget klart, hvad angår ngo'er, være meget opmærksomme på, hvordan bestemmelserne gennemføres, for det var først i går eller i dag, at præsident Putin underskrev denne lov. Nu må vi undersøge den. Jeg er enig med formandskabet i, at det skal ske i en løbende politisk dialog med Rusland.
De kan være forvisset om, at vi altid nævner problemerne. Som jeg sagde før, har jeg talt med udenrigsminister Lavrov om dette spørgsmål, og i hvert et par ændringsforslag er blevet taget i betragtning, men i det store og hele er jeg enig med dem, der siger, at vi må have en sammenhængende politik for Rusland, der omfatter energisikkerhed. Vi ved, at Rusland er en vigtig leverandør og strategisk partner for os, men i vores dialog med Rusland fremsættes der også ind imellem kritiske bemærkninger.
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0676/2005). Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.
Før vi begynder med spørgetiden, har jeg en meddelelse, og jeg vil også gerne gøre Dem opmærksom på, at hr. Winkler ønsker at få ordet efter denne meddelelse. Efter aftale med Rådet indfører vi fra og med i dag et nyt system for forløbet af spørgetiden. De nærmere detaljer om dette system blev fremsendt til alle kolleger i en meddelelse til parlamentsmedlemmerne af 9. december 2005. I henhold hertil bliver spørgetiden nu opdelt i to dele. Under den første del vil vi behandle fire særligt prioriterede spørgsmål, som formanden har ansvaret for at udvælge, sammen med den ansvarlige minister for generelle anliggender. Under den anden del vil der blive behandlet ni spørgsmål med udenrigsministeren, nemlig spørgsmål nr. 5-14, som alle omhandler emner, der ligger inden for hans kompetenceområde.
Hans Winkler,
   Fru formand, mine damer og herrer, det glæder mig meget, at jeg i dag har min første mulighed for at mødes med Dem til en spørgetid. Jeg vil godt benytte lejligheden til at tale om noget, som De allerede har været inde på. I vores egenskab af rådsformandskab er vi meget bevidste om, at spørgetiden er et vigtigt demokratisk værktøj, fordi den også giver parlamentsmedlemmerne mulighed for at få svar fra Rådet på spørgsmål, som er væsentlige for deres politiske arbejde.
Sammen med Parlamentets sekretariat gør vi os tanker om, hvordan vi kan udnytte spørgetiden bedst muligt og mest virkningsfuldt. I den forbindelse opstod der - som fru Kaufmann allerede nævnte - reformidéer, som vi vil prøve at vende i luften i fællesskab i dag. Formålet med denne nye form for spørgetid er i første omgang at behandle de aktuelle emner, som har almen interesse, for derefter at beskæftige os med et bestemt fagområde i resten af spørgetiden, dvs. at kaste spørgsmål op i luften, som så vil blive besvaret af den fagligt ansvarlige rådsformand selv. Efter min opfattelse vil dette bidrage til en mere målrettet behandling af de spørgsmål, som interesserer Dem. Med denne nye procedure ønsker vi at give Parlamentet en bedre service og samtidig yde et bidrag til en bedre og mere velfunderet interinstitutionel dialog, som det østrigske rådsformandskab bekender sig særligt til.
Det gør vi, selv om Østrig er et land, som har en relativ lille regering og derfor også relativt få regeringsmedlemmer, som står til rådighed for denne nye type dialog. Men vi ønsker at tage denne udfordring op i vores fælles interesse. Det var i øvrigt ikke helt nemt at overbevise de andre rådsmedlemmer om denne fornyelse, men det lykkedes os dog. Jeg håber også, fru formand, at så mange medlemmer af Parlamentet som muligt vil tage imod dette tilbud, og at spørgetiden måske kan gøres lidt mere levende i fremtiden qua deres tilstedeværelse.
Formanden.
   - Vi går over til spørgetiden.
Kan Det Europæiske Råd afgive en udtalelse om, hvorvidt FN-konferencen om klimaændringer, der blev afholdt i Montreal, Canada i ugen fra den 5. december 2005, har været en succes?
Hans Winkler,
   Fru formand, som det vil være hr. Aylward bekendt, hilste Rådet for nylig de positive resultater af FN's konference om klimaændringer, som fandt sted fra den 28. november til den 10. december 2005 i Montreal, velkommen. I henhold til handlingsplanen fra Montreal skal fremtidige klimaforhandlinger være dobbeltsporede. For det første vil de kontraherende parter, som har ratificeret Kyoto-protokollen, indlede forhandlinger om de bindende emissionsmål for udviklingslandene i den anden forpligtelsesperiode. For det andet har alle underskriverne af klimaaftalen inklusive USA og de største udviklingslande aftalt at indgå i en global drøftelse om langsigtede koordinerede foranstaltninger i relation til klimaændringer. Alt i alt har Kyoto-protokollen opnået fuld funktionsdygtighed, og vi mener, at vejen er banet for fremskridt inden for rammerne af FN.
Liam Aylward (UEN ).
   - Jeg vil allerførst byde minister Winkler velkommen til hans første officielle optræden i Parlamentet, ønske ham og hans regeringskolleger held og lykke under deres formandskab og takke ham for hans udtømmende svar.
Jeg glæder mig over resultatet af Montreal-forhandlingerne, som endte med at blive forholdsvis vellykkede. Jeg vil imidlertid gerne stille både Rådet og Kommissionen et spørgsmål om den beslutning, der blev truffet i Sydney den 12. januar 2006 af AP-6-landene, dvs. Kina, Indien, Sydkorea, Japan, USA og Australien, da de besluttede, at de repræsenterer 45 % af verdens befolkning og tegner sig for næsten halvdelen af drivhusgasemissionerne. Da de er ene om det, og der ikke findes nogen bindende mekanisme, hvorved de skal overholde visse principper, spekulerer jeg på, hvordan vi kan tilvejebringe et lederskab i Rådet og Kommissionen, som kan håndtere det.
Formanden.
   - Hr. Aylward, selv om jeg har været meget tålmodig med Dem med hensyn til Deres venlige velkomst af rådsformandskabet, vil jeg godt endnu en gang gøre alle parlamentsmedlemmer opmærksom på, at der rent faktisk blot er 30 sekunder til rådighed til supplerende spørgsmål. Hvis vi alle går over tiden, vil vi desværre kun være i stand til at behandle meget få spørgsmål, og derfor bedes De venligst overholde tidsplanen for supplerende spørgsmål.
Hans Winkler,
   Fru formand, det er klart - og det viste forhandlingerne i Montreal også - at de største producenter af drivhusgasser nu bliver mere involveret i dialogen om en fremtidig klimabeskyttelsesmekanisme, og det er vigtigt, at der ikke er nogen, som går enegang.
Den fremtidige mekanisme kan meget vel føre strukturelle forandringer med sig, som bør gøre det betydeligt nemmere for Europa at reducere drivhusgasemissionerne yderligere i kraft af de hidtidige bestræbelser. Der har også været bemærkelsesværdige udviklinger uden for den internationale klimaproces, og forskellige regioner har taget en række initiativer.
Gleneagles-handlingsplanen, hvis jeg må tillade mig at nævne den i denne sammenhæng, lægger hovedvægten på EU's vigtigste handelspartnere på teknologitransferområdet og på håndteringen af følgerne af klimaændringerne. Desuden rummer den en forpligtelse til at indgå i en dialog og i et teknologisk samarbejde med Indien, Kina og Rusland.
Det er i EU's interesse at arbejde sammen med alle lande inden for og uden for den internationale klimadialog med henblik på at sikre, at vores fælles mål for en reduktion af emissionerne ikke undermineres af grupper eller staters handlinger.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, tilbagemeldingerne fra industrien viser, at emissionshandelssystemet skaber en skævvridning af energimarkedet og en unødig stigning i elektricitetspriserne og har negativ effekt på de nationale klimastrategier. Repræsenterer Rådet den opfattelse, at EU's emissionshandelsdirektiv opfylder dets oprindelige formål, og tror De, at en CO2-afgift kunne udgøre en egenindtægt i EU?
Hans Winkler,
   Fru formand, EU's emissionshandelssystem er en af grundpillerne i kampen mod klimaændringer. Det er det første internationale handelssystem for CO2-emissioner på globalt plan, og det omfatter omkring 12.000 anlæg eller lidt mindre end halvdelen af de samlede europæiske CO2-emissioner. Det hjælper EU's medlemsstater med at nå deres emissionsmål. Intet andet system giver mulighed for at reducere emissionerne så omkostningseffektivt.
Rådet har fuld kendskab til de vanskeligheder i pilotfasen, som De omtalte, i forbindelse med gennemførelsen af EU's emissionshandelssystem. Denne første periode har kastet værdifulde erfaringer af sig, som burde være os til hjælp ved den fremtidige udvikling af systemet. Med afsæt i disse første erfaringer fastsættes der i direktivet en fuldstændig kontrol hermed allerede i 2006. Denne kontrol vil gøre det muligt at undersøge alle forbedringsmuligheder og implementere disse i perioden efter 2012.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, jeg vil gerne takke Dem for de meget detaljerede redegørelser om dette emne. Vi er klar over, at denne klimabeskyttelsesaftale også er forbundet med omkostninger for industrien. Hvilke muligheder ser De til trods herfor for at styrke den europæiske industris konkurrenceevne og for dermed at sikre den fortsatte succes på de internationale markeder? Er der muligheder herfor, og hvis ja, hvilke?
Hans Winkler,
   .Fru formand, EU har altid bestræbt sig på at opnå et globalt samarbejde om beskyttelse af klimaet. EU og dets repræsentanter har også givet klart udtryk for dette i alle internationale fora samt i Rådets konklusioner. Den europæiske gennemførelse af Kyoto-protokollen er et troværdigt bevis på, at klimabeskyttelse er gennemførlig og forenelig med økonomisk vækst. Økonomiske interesser og klimabeskyttelse står efter vores opfattelse ikke i et modsætningsforhold til hinanden. Eksempelvis er EU's emissionshandelssystem den mest omkostningseffektive måde at opnå emissionsreduktioner på. Desuden har internationale undersøgelser gentagne gange vist, at inaktivitet ville medføre meget højere følgeomkostninger end de nuværende omkostninger til klimabeskyttelsesforanstaltninger. Jo før der træffes klimabeskyttelsesforanstaltninger, desto færre omkostninger for erhvervslivet i fremtiden. Derfor giver det også økonomisk mening for EU at træffe klimabeskyttelseforanstaltninger af energieffektivitetsmæssige årsager - og Parlamentet fører ofte forhandlinger om energi - hvilket også skaber nye arbejdspladser.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 2 er trukket tilbage af spørgeren.
Menneskerettighedsspørgsmål spiller en stadig større rolle i EU - og en velfungerende koordinering med andre organisationer på dette område, navnlig med Europarådet, er derfor nødvendigt for at undgå dobbelt arbejde. Desuden er overholdelse af menneskerettighederne i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme meget vigtig, hvilket Europa-Parlamentet også gang på gang har krævet.
Hvordan vil Østrig under sit formandskab intensivere samarbejdet mellem EU og Europarådet, og også med OCSE, og hvilke holdninger indtager Østrig i spørgsmålet om overholdelse af menneskerettighederne i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme?
Hans Winkler,
   .Fru formand, som svar på fru Stenzels spørgsmål om koordinering mellem EU, Europarådet og OSCE og om overholdelse af menneskerettigheder i forbindelse med terrorismebekæmpelse vil jeg godt sige, at vi har fremragende relationer til Europarådet, især på det juridiske og indenrigspolitiske område, og jeg vil gerne tilføje, at jeg først i dag havde mulighed for at tale til Europarådets ministerkomité om det østrigske formandskabs prioriteringer, og jeg henviste her i ganske særlig grad til de fælles interesser og til samarbejdet mellem Europarådet og EU med hensyn til beskyttelsen af menneskerettigheder.
Jeg vil godt benytte lejligheden til at nævne, at vi anser de møder, som hvert formandskab har afholdt med Europarådets trojka siden 1997, for at være særdeles vigtige. Dagsordenen for det seneste møde med Europarådet den 7. december 2005 indeholdt især Europarådets retningslinjer om menneskerettigheder og om bekæmpelse af terrorisme. På det udenrigspolitiske område er Rådets arbejdsgruppe om internationale aspekter af terrorismen i regelmæssig kontakt med Europarådet.
Rådets arbejdsgruppe om menneskerettigheder følger opmærksomt de internationale bestræbelser, der foregår i andre fora såsom OECD, Europarådet og i FN på området for beskyttelse af menneskerettigheder i forbindelse med terrorismebekæmpelse. Vi ønsker at sikre, at EU kan spille en aktiv rolle i alle disse bestræbelser. Det østrigske formandskab bekræfter gerne, at det påtænker at fortsætte denne form for samarbejde med Europarådet.
På Europarådets topmøde i Warszawa i 2004 besluttede man at udarbejde en aftale med EU, hvori alle områder af samarbejdet mellem organisationerne blev reguleret med det formål at strukturere, forbedre og intensivere dette samarbejde.
Under det britiske formandskab blev der udarbejdet et udkast, der allerede er videregivet til Europarådet, og som nu undersøges her i henhold til Europarådets procedureregler. Med hensyn hertil vil det østrigske formandskab i tæt samarbejde med Kommissionen føre intensive forhandlinger med Europarådets formandskab, der - som De ved - vil blive varetaget af Rumænien i det næste halve år, således at dette vigtige dokument kan blive færdigt i løbet af de kommende måneder. Da jeg talte til ministerkomitéen i dag, forpligtede jeg mig til at gøre alt fra EU's side for, at dette memorandum så vidt muligt kan færdiggøres under det rumænske formandskab, dvs. inden udgangen af maj måned i år.
Hvad OSCE angår, plejer de to organisationer tætte kontakter både in-situ og på institutionelt plan, og disse kontakter vil blive yderligere uddybet i fremtiden.
Jeg vil gerne påpege, at tre EU-medlemsstater, nemlig Belgien, Spanien og Finland, vil afløse hinanden som formand for OSCE i de kommende år. Næsten 50 % af OSCE's deltagerstater er nu også medlem af EU, og deres fælles holdninger og handlinger støttes generelt af yderligere 10 stater.
I de løbende forhandlinger inden for OSCE om forbedring af dets effektivitet, især i forbindelse med OSCE's Kontor for Demokratiske Institutioner og Menneskerettigheder (ODIHR), som arbejder for beskyttelsen af menneskerettigheder, har EU allerede tidligere systematisk og med succes argumenteret for, at organisationen skulle være fuldstændig autonom, således at den fortsat kan udføre dens vigtige opgave for fremme af demokrati og menneskerettigheder i alle OSCE-delstaterstater uden diskriminering og begrænsninger.
Det østrigske formandskab vil fortsætte denne politik, som selvfølgelig støttes af alle medlemsstater.
Ursula Stenzel (PPE-DE ).
   - Fru formand, mange tak for dette udførlige svar på spørgsmålet om koordinering i forbindelse med terrorismebekæmpelse og menneskerettigheder. Jeg har et lille tillægsspørgsmål: Hvordan forholder rådsformandskabet sig til Europarådets undersøgelser med hensyn til mistanken om illegale CIA-overflyvninger og hemmelige fængsler?
Hans Winkler,
   .Fru formand, det østrigske formandskab støtter - som kansler Schüssel også sagde klart og tydeligt i sit indlæg - de bestræbelser, som Den Parlamentariske Forsamling og Europarådets generalsekretær udfolder for at skabe fuldstændig klarhed og for at få alle fakta lagt på bordet i denne sag.
Enhver tvivl om alle Europarådsstaters binding til lovgivningen og menneskerettighederne i overensstemmelse med den europæiske menneskerettighedskonvention skal elimineres. På samme vis vil vi også støtte de tilsvarende undersøgelsesforanstaltninger fra Parlamentets side.
David Martin (PSE ).
   - Mit tillægsspørgsmål drejer som om præcis det samme som fru Stenzels: Vil rådsformanden i sin egenskab af rådsformand tale med alle de andre 24 medlemsstater i den hensigt at tilskynde dem til at samarbejde fuldt ud med Europa-Parlamentets midlertidige udvalg, som skal undersøge CIA-flyvningerne?
Hans Winkler,
   Vi vil bestemt gøre dette til emnet for høringer blandt alle Rådets medlemmer.
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, jeg vil tage fat på et mere almindeligt emne, da dagens forhandlinger med al tydelighed viser, at spørgsmålet om styrkelsen af menneskerettigheder inden for rammerne af Unionen er blandt det østrigske formandskabs topprioriteringer. EU planlægger at udbygge Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad, som i øjeblikket ligger i Wien, til et agentur for menneskerettigheder. Kan De se koordinationsmuligheder og anvendelige tjenester inden for rammerne af den problemstilling, der blev drøftet her?
Hans Winkler,
   .Fru formand, vi anser etableringen af Det Europæiske Menneskerettighedsagentur som et væsentligt bidrag til styrkelsen af alle EU-institutioners position. Vi bestræber os, i dialog med Parlamentet, men også med Europarådet og andre institutioner, på at gøre dette menneskerettighedsagentur til et instrument, der er effektivt, og som reelt også vil kunne yde et bidrag til, at vi kan beskæftige os med de emner, som De var inde på, nemlig spørgsmålet om overholdelsen af menneskerettigheder i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme og den organiserede kriminalitet.
Dette agentur, som vi håber vil blive etableret under det østrigske formandskab, og som vi forestiller os kan begynde sit arbejde den 1. januar 2007, skal ikke konkurrere med allerede eksisterende institutioner. Vi ønsker ikke at konkurrere med Europarådets værdifulde og vigtige institutioner, EF-Domstolen eller Diskriminationsudvalget, eller med andre institutioner. Vi ønsker et effektivt agentur, som bygger på kernen i Det Europæiske Observationscenter for Racisme og Fremmedhad i Wien, men som vil have en større kompetence, og som således også vil styrke EU's troværdighed på menneskerettighedsområdet.
Formanden.
Afsløringerne af den ulovlige bortførelse, arrestation, tilbageholdelse og forhør af dusinvis af pakistanere, der bor i Grækenland, få dage inden bombeattentatet i London er blevet et alvorligt politisk problem. Foruden klager til de græske myndigheder er der ifølge en reportage fra BBC blevet berettet om forhør i dagevis på engelsk, psykisk tortur og forsvinden. Alt dette hænger sammen med det britiske hemmelige efterretningsvæsens aktiviteter i Grækenland og den ulovlige overførsel af fanger via europæiske lufthavne.
Fordømmer Rådet disse bortførelser og efterretningstjenesternes eller andre statslige efterretningsorganers eller -styrkers brug af tortur under dække af at arbejde i statens tjeneste, og vil Rådet træffe de nødvendige foranstaltninger for at beskytte hvert lands nationale suverænitet og uafhængighed? Agter Rådet at tage initiativer til at sætte en stopper for denne omsiggribende praksis, der skaber mistanke om handlinger, der er aftalt mellem flere parter og lande som følge af terrorbekæmpelseshysteriet?
Hans Winkler,
   .Fru formand, til spørgsmålet fra fru Manolakou vedrørende deportationer og arrestationer af pakistanere, der opholder sig i Grækenland, vil jeg gerne sige følgende: Rådet har altid betonet, at kampen mod terrorisme skal føres under uindskrænket overholdelse af de almindelige folkeretlige principper og de menneskerettighedsbestemmelser, der er forankret i national og international lovgivning.
Rådet vil gerne præcisere endnu en gang, at det fordømmer tortur og andre illegale praksisser kategorisk, samtidig med at det ønsker at understrege nødvendigheden af altid at holde fast i almindelige retsprincipper. Rådet kan og vil ikke kommentere på de detaljer, som nogle parlamentsmedlemmer var inde på. Disse specifikke tilfælde - der i spørgsmålet betegnes som deportationer - undersøges i øjeblikket af adskillige internationale instanser og især af Europarådet. Så længe resultaterne af disse undersøgelser endnu ikke foreligger, ville det være forhastet at have en holdning hertil.
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Fru formand, ministeren er netop kommet med to selvmodsigelser: På den ene side kom han med en generel meddelelse om, at han fordømmer krænkelsen af menneskerettighederne, og på den anden side nægter han at tage stilling til konkrete begivenheder, der har vakt opstandelse i Grækenland, og som drejer sig om den britiske efterretningstjenestes aktiviteter. Det er ikke tale om CIA-aktiviteter, men om aktiviteter udført af en tjeneste i et EU-medlemsland. Derfor finder vi erklæringen om beskyttelse af menneskerettighederne hyklerisk. Det, vi gerne vil understrege, er ganske enkelt, at alle disse begivenheder er resultat af gennemførelsen af de såkaldte antiterrorforanstaltninger, der ikke har som endemål at bekæmpe den såkaldte "terrorisme", men at terrorisere alle befolkninger. 
Hans Winkler,
   .Fru formand, hvis Parlamentet vil undersøge disse beskyldninger, har Parlamentet naturligvis mulighed for at træffe en beslutning herom. Som nævnt er der en række internationale institutioner, som er i gang med at undersøge disse beskyldninger, og jeg mener, at vi skal afvente resultaterne af disse undersøgelser.
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand for Rådet, det yderst pålidelige BBC har omtalt de begivenheder, som De også gerne vil vide mere om. Det britiske parlament har nedsat en kommission, der skal undersøge sagen. Det græske parlament har også brugt timer på at drøfte spørgsmålet.
Agter De som formand at kommunikere med myndighederne i de to medlemsstater og bede dem underrette Rådet om, hvad der er foregået?
Hans Winkler,
   .Fru formand, hvis Parlamentet vil undersøge disse beskyldninger, har Parlamentet naturligvis mulighed for at træffe en beslutning herom. Som nævnt er der en række internationale institutioner, som er i gang med at undersøge disse beskyldninger, og jeg mener, at vi skal afvente resultaterne af disse undersøgelser.
Formanden.
Hvilke foranstaltninger vil Rådet træffe for konkret at gennemføre de aftaler, som blev indgået på den nylige Euromiddelhavs-konference i Barcelona?
Hans Winkler,
   .Fru formand, som svar på hr. Medina Ortegas spørgsmål vedrørende Barcelona-konferencen vil jeg godt sige, at man aftalte et fælles femårigt arbejdsprogram om videreudvikling af partnerskabet samt et adfærdskodeks for bekæmpelse af terrorisme på Euromed-topmødet i anledning af Barcelona-processens tiårsjubilæum. Dette viser klart og tydeligt vores fælles engagement i bekæmpelsen af alle former for terrorisme.
Femårsprogrammet indeholder mål på mellemlang sigt vedrørende politisk og sikkerhedsmæssigt partnerskab, bæredygtighed i den socioøkonomiske udvikling og reformer, uddannelse og sociokulturel udveksling. Programmet omfatter også spørgsmål, der relaterer sig til migration, social integration, retfærdighed og sikkerhed.
Efter rådsformandskabets mening er det vigtigt, at ethvert formandskab fremlægger en rapport for Rådet med sine detaljerede planer for gennemførelsen af dette arbejdsprogram, og formandskabet opfordrer Kommissionen til at informere Rådet regelmæssigt om fremskridtene i gennemførelsen heraf.
Den aftale, som man nåede frem til i Barcelona, vil gøre det muligt for os at opnå fremskridt i vores regionale samarbejde med partnerne i Middelhavsområdet og samtidig videreføre den europæiske naboskabspolitik med forhandlinger og beslutninger om yderligere bilaterale handlingsplaner.
Der blev opnået en række vigtige resultater på topmødet, f.eks. blev en -facilitet med henblik på at støtte og styrke de politiske reformer, liberaliseringen af handelen med tjenesteydelser og landbrugsprodukter bekræftet som et fælles mål, viljen til bekæmpelse af den illegale immigration - også ved hjælp af indgåelsen af tilbagetagelsesaftaler - mens EU for sin del lovede at lempe den legale migration. I den sammenhæng forventes det, at man vil behandle alle immigrationsrelaterede spørgsmål på et fremtidigt ministermøde. Andre resultater indebar en stigning i midlerne til uddannelse ved hjælp af et stipendieprogram til universitetsstuderende og fremme af ligestilling mellem kønnene.
Endelig er adfærdskodekset for terrorismebekæmpelse en markant politisk succes, og det beviser, at partnerne i processen - til trods for sensibiliteten i regionen - er villige til at handle i fællesskab for at bekæmpe denne svøbe, som vedrører os alle.
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, mange tak for Deres oplysninger. Jeg synes, at de var meget udtømmende, og frem for alt at de i høj grad drejede sig om bekæmpelse af terrorisme, som er det umiddelbare mål.
Som De ved, og som De også nævnte, er der imidlertid et alvorligere problem bag terrorismen, nemlig at hele Middelhavets sydlige bred lider under voldsom underudvikling, og at der er et enormt migrationspres i retning af EU. De tal, jeg har set i de finansielle overslag, som Rådet for nylig vedtog, udgør et samlet beløb på 800 millioner euro over en syvårsperiode. Europa-Parlamentet stiller sig for øjeblikket meget kritisk til dette.
Mener rådsformanden, at beløbene i de finansielle overslag er tilstrækkelige til at løse de problemer, som Middelhavets sydlige bred står over for?
Hans Winkler,
   Fru formand, først vil jeg gerne bekræfte - det er også Rådets holdning - at det parallelt med de foranstaltninger, som vi træffer med henblik på bekæmpelse af terrorisme og illegal indvandring, er vigtigt, at vi udvikler programmer - EU har gjort dette længe - som forbedrer forholdene i oprindelseslandene. Det engagerer vi os i, og det er også en del af den aftale, som regeringerne enedes om i forbindelse med de finansielle overslag.
Vi mener, at midlerne er tilstrækkelige. Det bliver nu Kommissionens opgave at stille konkrete forslag om, hvordan de enkelte programmer skal finansieres af de globale bidrag, som man aftalte. Dernæst skal forhandlingerne med Parlamentet resulterer i en aftale om de finansielle overslag.
David Martin (PSE ).
   - Fru formand, da Middelhavsområdets miljøministre mødtes i november, tegnede de et meget dystert billede af forvaltningen af vandressourcerne i området og sagde, at der i de kommende år vil være betydelig vandmangel. Dette er ikke bare et miljøanliggende, men også et sikkerhedsanliggende. En strid om vandforsyning kan påvirke områdets stabilitet.
Vil ministeren overveje at presse på for, at dette bliver taget op på det næste Euro-Middelhavs-topmøde?
Hans Winkler,
   Jeg takker medlemmet for hans bidrag og forslag. Vi vil viderebringe dem til Rådet og drøfte med de øvrige medlemmer af Rådet, om vi kan og bør tage dem op på den næste konference. Under alle omstændigheder takker jeg Dem for disse meget interessante forslag.
Formanden.
   - Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, behandler vi under ét 
Hvilke skridt agter Rådet at tage for at bidrage til at få afklaret Kosovos statusspørgsmål endegyldigt inden årets udgang?
Drøftelserne om regionens fremtidige status er blevet indledt med et møde mellem Martti Athisaari, leder af FN's delegation, som vil deltage i drøftelserne om Kosovos endelige status, og Kosovos præsident, Ibrahim Rugova.
Er Rådet fortsat af den opfattelse, at gennemførelsen af de otte kriterier, som FN har fastlagt for Kosovo, skal være afsluttet, inden regionens status kan fastlægges endeligt? Vil Kommissionen tage spørgsmålet op med Kosovos myndigheder om, hvorvidt der findes en fangelejr i lighed med Guantánamo inden for den amerikanske base Camp Bondsteel?
Året 2006 er af afgørende betydning for udviklingen på det vestlige Balkan. Til de forestående udfordringer hører løsning af Kosovos fremtidige status. Uafhængigt af resultatet af statusforhandlingerne må Kosovo integreres i en europæisk kontekst. I hvilken form bør konkretiseringen af de europæiske perspektiver gennemføres?
Hvilke planer har Østrig inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik og navnlig i forbindelse med Ukraine?
Hans Winkler,
   Fru formand, jeg vil starte med spørgsmålene fra parlamentsmedlemmerne hr. Posselt, hr. Papadimoulis og hr. Karas om Kosovo. I henhold til Thessaloniki-erklæringen, som EU og de vestlige Balkanlande afgav på deres topmøde i juni 2003, ligger den vestlige Balkanregions fremtid, inklusive Kosovo, i EU.
Rådets holdning til Kosovo er baseret på en række principper, som Rådet vedtog på sit møde den 16. og 17. juni 2005 som en del af sin erklæring om Kosovo. Enhver løsning vedrørende Kosovos status skal fuldt og helt være forenelig med de europæiske værdier og standarder, være i overensstemmelse med de internationale retlige instrumenter og forpligtelser samt FN's vedtægter og bidrage til gennemførelsen af det europæiske perspektiv for Kosovo og regionen.
Statussen skal under alle omstændighed sikre, at der ikke igen indtræder en situation i Kosovo, som den der herskede før marts 1999. Beslutningen om Kosovos fremtidige status skal være baseret på et multietnisk samfund og uindskrænket respekt for menneskerettighederne, inklusive alles ret til at vende tilbage til deres hjemstavn.
Med denne status, og det er specielt vigtigt, skal der ligeledes stilles effektive forfatningsgarantier for beskyttelse af mindretal, og hertil hører også mekanismer, med hvilke mindretals deltagelse i centralregeringen og i de kommunale forvaltninger sikres. Desuden skal den rumme særlige sikkerhedsforanstaltninger for kulturarven og de religiøse skikke samt fremme effektive mekanismer til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet og terrorismen.
Kosovos status skal også medvirke til at skabe mere sikkerhed og stabilitet i regionen. Heraf følger, at enhver ensidig eller med vold fremtvungen løsning og enhver ændring af Kosovos nuværende område vil være uacceptabel, og der kan hverken være tale om en deling af Kosovo eller sammenlægning med et andet land eller en del af et andet land. Nabolandenes territoriale integritet skal respekteres fuldt ud.
Rådet har ydermere den opfattelse, at en yderligere implementering af både nuværende og fremtidige standarder vil få afgørende betydning, og det gælder især med hensyn til beskyttelsen af mindretal. I den forbindelse har Rådet adskillige gange betonet, at det værdsætter og støtter det arbejde, som FN's særlige udsending for Kosovo, hr. Jessen-Petersen, udfører.
Rådet er fast besluttet på at yde et væsentligt stykke arbejde i forbindelse med bestemmelsen af Kosovos status og på at bidrage til den dertil relaterede forhandlingsproces under ledelse af FN. Med henblik herpå udnævnte Den Høje Repræsentant, hr. Solana, i november 2005 hr. Lehne som EU's repræsentant, som skal arbejde tæt sammen med FN's særlige udsending for forhandlingerne om Kosovos fremtidige status, hr. Athisaari. Rådet billigede denne udnævnelse.
EU's repræsentant forsyner FN's særlige udsending med bidrag til forhandlinger og hjælper samtidig EU med at forberede sig på dets fremtidige rolle i Kosovo i opfølgningsperioden i henhold til resolution 1244. Derudover arbejder han tæt sammen med medlemsstaterne og Kommissionen. Kommissionen vil desuden være repræsenteret i Wien, hvor FN's særlige udsending for forhandlingerne om Kosovos fremtidige status har sit hovedkvarter.
For EU vil områder som beskyttelse af menneskerettigheder, mindretalsspørgsmål, kulturelle og religiøse skikke, retsstatslighed og den økonomiske udvikling have særlig interesse. FN's særlige udsending signaliserede vilje til at arbejde tæt sammen med EU i disse og andre spørgsmål.
I forbindelse med omstruktureringen af UNMIK har EU desuden indledt uformelle konsultationer med UNMIK sammen med andre internationale organisationer og partnere. Formålet hermed er at undersøge mulighederne for en fremtidig international tilstedeværelse i Kosovo, uden at foruddiskontere et resultat af forhandlingerne om Kosovos status. På denne baggrund fremlagde hr. Solana og hr. kommissionsmedlem Rehn deres anden rapport for Rådet i december om, hvordan EU kan forberede sig på de kommende udfordringer.
Den nye internationale formation for opfølgningsperioden i henhold til resolution 1244 vil involvere alle, og EU vil være stærkt repræsenteret her. EU skal spille en central rolle på områderne retsstatslighed, inklusive en politimission, kapacitetsopbygning og på det økonomiske område. Den kompetente myndighed for alle spørgsmål, som vedrører den FN-ledede internationale militære tilstedeværelse i Kosovo, er KFOR.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, mange tak for Deres svar, der var lige så fremragende, som jeg havde forventet. Her i januar 2006 er det 100 år siden, at det mæhriske forlig, som var forbilledlig, trådte i kraft. Det eneste problem var, at det kun galt for Mæhren. Nu laver vi så den samme fejl, idet vi søger punktuelle bestemmelser og sætter forskellige standarder. I Kosovo udarbejder man grundige mindretalsrettigheder, hvorimod der ikke findes noget tilsvarende i Preševo-dalen og i Vojvodina.
Jeg vil godt opfordre Dem til at udvikle standarder for regionen, som objektivt set er fælles eller sammenlignelige, for kun på den måde vil der kunne tilvejebringes en fredsaftale.
Hans Winkler,
   .Fru formand, hr. Posselt, vi kender jo allerede hinanden fra andre områder. Jeg tager naturligvis gerne Deres mening og idé til efterretning. I øvrigt mener jeg - hvilket jeg også sagde tidligere i dag - at menneskerettigheder og mindretalsrettigheder er uadskillelige størrelser.
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand for Rådet, De talte i seks minutter, men om meget overordnede ting, meget ligefrem. Jeg vil derfor spørge Dem, om FN's resolution 1244 fortsat vil være kernen i Rådets politik?
Hvad vil der ske ikke kun med retten til, men også muligheden for at vende tilbage for de serbere og romaer, som blev tvunget til at forlade Kosovo?
Og når De siger, at Kosovo hører hjemme i Europa, agter De så at gøre myndighederne opmærksomme på beskyldningerne om, at der findes et fængsel af Guantánamo-typen på den amerikanske base i Kosovo?
Hans Winkler,
   .Fru formand, jeg kan bekræfte, at Rådet fortsat har den opfattelse og også vil have den fremover, at opfyldelsen af de otte kriterier, som FN opstillede for Kosovo, skal gå forud for en endelig løsning af statusspørgsmålet. Resolutionen er bindende, den gælder, og det er den akse, som løsningen vil blive baseret på. I øvrigt er der nu påbegyndt forhandlinger om statussen, og vi vil følge dem opmærksomt. I henhold til Thessaloniki-erklæringen, som jeg allerede har henvist til, ligger fremtiden - og det vil gerne understrege endnu en gang, fordi De kom ind på EU's værdier - i EU, og det betyder selvfølgelig, at EU's værdier skal accepteres. Hvad angår spørgsmålet om lejren, som De omtalte, er dette et spørgsmål, som ikke kan besvares ved hjælp af Kosovo.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, i mit spørgsmål refererede jeg også til naboskabspolitikken. Jeg vil gerne spørge Dem, hvordan det østrigske formandskabsprogram ser ud med hensyn til styrkelsen af naboskabspolitikken, især hvad angår Ukraine. Jeg kunne tænke mig at vide, om EU stiller tilstrækkelige midler til rådighed med henblik på at sikre EU en tilsvarende rolle i Kosovo under statusprocessen og i tiden derefter.
Hans Winkler,
   .Fru formand, for at begynde med den sidste del af spørgsmålet, forholder det sig rent faktisk således, at EU skal og vil stille tilstrækkelige midler til rådighed. FUSP-budgettet blev for nylig forhøjet betydeligt for indeværende år. Da det imidlertid endnu ikke ligger fast, hvor stort omfanget af de fremtidige opgaver vil være - det er nemlig ikke muligt at forudse, hvilken type tilstedeværelse EU vil have i Kosovo - kan vi ikke på nuværende tidspunkt sige noget præcist om, hvor mange midler, der vil være nødvendige her. Det vil i øvrigt være muligt at gennemføre en hurtig forhøjelse af FUSP-budgettet i indeværende budgetår med Parlamentets accept heraf i overensstemmelse med artikel 39 i den interinstitutionelle aftale. Hvis den opgave, der tilfalder EU, kræver det, vil dette også ske.
Med hensyn til den europæiske naboskabspolitik, ydede den allerede i sit første leveår et værdifuldt bidrag til en engageret EU-naboskabspolitik, og vi støtter også Kommissionens forslag i den forbindelse. Den trinvise, systematiske og alligevel individuelle tilnærmelse til EU-standarder og regler bør og vil blive videreført. Det erklærede mål for naboskabspolitikken er og bliver at tilbyde og muliggøre en betragtelig grad af integration. Dette sker - som De nævnte - ved hjælp af naboskabshandlingsplaner, og både vi og Kommissionen anser naboskabsplanerne med Ukraine og Moldova for at have været en succes. Der vil blive gennemført en indledende undersøgelse i 2006 af det første år med handlingsplanerne for Ukraine og Moldova, dvs. under det østrigske formandskab. Derudover vil vi fra næste år få stillet et nyt finansieringsinstrument til rådighed fra ENPI, som åbner op for endnu mere målrettede støttemuligheder.
Vi mener også, at det er vigtigt, at der så hurtigt som muligt forhandles om og besluttes handlingsplaner med alle stater i den europæiske naboskabspolitik. Dette inkluderer navnlig - også det er en opgave, som vil tilfalde det østrigske formandskab - de tre Kaukasus-republikker Armenien, Aserbajdsjan og Georgien. Først i december fandt der politiske konsultationer sted med disse tre lande, og her gav Kommissionen decideret udtryk for, at forhandlingerne om handlingsplaner med netop disse tre lande ville blive fremskyndet. Det østrigske formandskab støtter dette fuldt ud.
Hvad Ukraine angår, bakker vi massivt op om Ukraines tilknytning til EU inden for rammerne af naboskabspolitikken. Rent formelt går vi ud fra, at Ukraine nu også snart vil få tildelt markedsøkonomistatus efter opfyldelsen af de tekniske kriterier. I tilknytning hertil anser vi Ukraines snarlige tiltrædelse til WTO for at have vital betydning, for dette vil bane vejen for etableringen af en frihandelszone med EU. I øjeblikket finansierer EU en gennemførlighedsundersøgelse heraf. Vi mener, at implementeringen af dette forslag vil være et andet vigtigt skridt i forholdet til Ukraine, og vi vil arbejde aktivt videre i den retning.
Formanden.
Der er flere og flere beviser for forfølgelse eller chikane af kristne i en række lande. Hvordan agter Rådet at rejse disse spørgsmål over for de pågældende regeringer?
Hans Winkler,
   .Fru formand, med hensyn til hr. Bowis' spørgsmål om forfølgelsen og chikaneringen af kristne er retten til tanke-, samvittigheds og religionsfrihed forankret i den internationale lovgivning om beskyttelse af menneskerettigheder. Her henviser jeg især til den globalt gældende artikel 18 i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, hvori tanke-, samvittigheds- og religionsfrihed er fastlagt som en individuel rettighed. Ifølge artikel 18 omfatter denne rettighed friheden til at have eller antage en religion eller en tro efter eget valg, og friheden til enten alene eller i fællesskab med andre og offentligt eller privat at manifestere sin religion eller tro i form af gudstjeneste, iagttagelse af religiøse skikke, udøvelse og undervisning.
For EU har denne menneskerettighed stor betydning, og derfor føres der også regelmæssigt forhandlinger med tredjelande om dette emne, senest i New York, hvor EU-medlemsstaterne i FN's Generalforsamlings tredje komité med succes stillede forslag til en resolution om bekæmpelse af religiøs intolerance og diskriminering.
Rådet har gentagne gange fordømt alle former for religiøs intolerance og følger også udviklingen på menneskerettighedsområdet nøje. Rådet benytter sig af den lejlighed, som dialogen med tredjelande giver, til at give klart udtryk for dets bekymring for intolerancen over for religiøse og andre mindretal.
John Bowis (PPE-DE ).
   - Er ministeren enig med mig i, at der er en stadigt stigende række af lande, f.eks. Indien, Pakistan, Sri Lanka, Egypten, Nigeria, Vietnam og Kina - jeg kunne blive ved - hvor kristne bliver forfulgt, og regeringerne enten ser igennem fingre med det eller træffer ineffektive foranstaltninger for at stoppe det? Det er lande, som vi handler med. Vil Østrig nu tage initiativ til, at Rådet og EU forsvarer de kristnes religiøse rettigheder i de lande, som vi handler med, ligesom vi med rette forsvarer religionsfrihed og -tolerance i EU?
Hans Winkler,
   Som sagt rejser EU jævnligt spørgsmålet i alle dialoger såvel som i internationale fora, og det er meget vigtigt. Vi har rejst det i FN. Vi nævner ingen navne, men vi er meget direkte, når vi taler til de pågældende lande, hvis vi tror eller har grund til at tro, at der finder forfølgelse sted, eller at retten til religionsfrihed indskrænkes.
F.eks. understreger vi spørgsmålet om religionsfrihed i vores menneskerettighedsdrøftelser med Kina, fordi vi mener, at dette spørgsmål skal rejses inden for rammerne af vores dialog med Kina. Det samme gælder andre områder. Den beslutning, som blev vedtaget af et stort flertal af FN's medlemmer, er et skridt i den rigtige retning. Den vil give os endnu flere muligheder for i fremtiden at rejse dette spørgsmål i vores forbindelser med de pågældende lande. At vi handler med de lande, forhindrer os ikke i at råbe op, når der forekommer krænkelser af menneskerettighederne.
Formanden.
   - Jeg har tre supplerende spørgsmål foran mig. De er tilladt som følge af vores nye system. Vi er i gang med anden del af spørgetiden til Rådet, og det er således nu hr. Rübig, som har mulighed for at stille sit supplerende spørgsmål.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. Winkler, mine damer og herrer, de kristne i Tyrkiet har som hidtil mange vanskeligheder at kæmpe med. Hvad påtænker formandskabet at gøre for at forbedre deres situation? 
Hans Winkler,
   .Fru formand, situationen for de ikke-muslimske mindretal overvåges meget skarpt af EU. I overensstemmelse med tiltrædelsespartnerskabet EU-Tyrkiet er det uundgåeligt for et vellykket forløb af tiltrædelsesforhandlingerne, at den tyrkiske regering giver sig i kast med yderligere reformer på religionsfrihedsområdet, først og fremmest inden for uddannelsen af gejstlige og opnåelse af en juridisk personlighed for de ikke-muslimske mindretal med henblik på også at nærme sig standarderne i EU på dette område. Vi vil følge dette nøje i forbindelse med tiltrædelsesproceduren, men på den anden side vil vi også støtte Tyrkiet ved gennemførelsen af de nødvendige reformer.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. minister, det er udmærket at rejse disse spørgsmål over for landene, men vi må da have en etisk politik, der skaber resultater. Er det ikke på tide at skabe en meget direkte forbindelse mellem handel med disse lande og respekt for menneskerettighederne? Når vi liberaliserer handelen med lande, der forfølger kristne og andre, burde vi så ikke også gøre det til en betingelse, at de liberaliserer deres menneskerettighedssystem, så mindretal i disse lande får de rettigheder, som vi tager for givet?
Hans Winkler,
   Der er tilfælde, hvor vi kan sammenkæde visse ting, som EU gør for de lande, med respekt for menneskerettighederne. I nogle lande, hvor menneskerettighederne krænkes, er visse sanktioner i kraft. Det gælder f.eks. Myanmar/Burma. I andre tilfælde må vi også huske på, at vi skal støtte de mennesker, der lever i landene. Vi må være meget forsigtige med at pålægge sanktioner, for det er meget ofte befolkningen og ikke regeringen, det går ud over. Vi mener, at hver sag skal vurderes for sig. Vi tror på ærlig, åben og direkte dialog. Hvis en sådan dialog ikke fører til de ønskede resultater, må Rådet drøfte, hvilke andre metoder vi kan tage i brug.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Mange tak for, at De havde modet til at omtale Kina. Jeg vil blot nævne situationen i undergrundskirken og arrestationen af biskopper og andre religiøse personligheder og desuden tilslutte mig hr. Rübig endnu en gang: Er der nogen ny udvikling med hensyn til religionsloven i Tyrkiet?
Hans Winkler,
   .Fru formand, hr. Posselt, jeg mener egentlig ikke, at det kræver mod at tale om Kina. Vi har løbende drøftelser med Kina - som jeg selv har deltaget i - som er meget åbne og meget direkte.
Det spørgsmål, som De omtalte, vil der selvfølgelig blive fulgt op på i forholdet til Kina, og det samme gælder for Tyrkiet. Under forhandlingerne med Tyrkiet udtrykte vi bekymring herfor, og vi vil naturligvis også i fremtiden insistere på, at de pågældende lovgivningsmæssige og administrative foranstaltninger, som Tyrkiet gennemfører, er i overensstemmelse med vores forestillinger på dette område, som jo svarer til de internationale standarder.
Formanden.
   - Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 10.
Sverige har engageret sig aktivt i demokratiseringsprocessen i Colombia. Men alle ved, at der stadig findes demokratiproblemer, og at menneskerettighedsovergrebene tiltager. Et konkret eksempel er udvindingen af palmeolie, der er i kraftig vækst. Der er en voksende opinion mod udvidelsen af storstilede olieplantager. Det drejer sig om at anerkende lokalbefolkningens og de oprindelige folks menneskerettigheder. Mange EU-lande anvender palmekernemel som dyrefoder, og mange af os anvender kosmetiske produkter, der indeholder palmeolie. Hvad agter Rådet at gøre for at sikre, at EU-landene fortsat støtter demokratiseringsprocessen i Colombia og fortsætter med at kæmpe for, at menneskerettighedskrænkelserne i Colombia ophører?
Hans Winkler,
   .Fru formand, i relation til Columbia-spørgsmålet fra fru Segelström vil jeg gerne sige, at selv om det forlyder fra forskellige kilder, at overtrædelserne af menneskerettighederne i Columbia er aftagende, vil enhver overtrædelse af menneskerettighederne give anledning til bekymring. Den vedvarende væbnede konflikt i Columbia er også årsagen til de fleste overtrædelser af menneskerettighederne, hvoraf langt hovedparten begås af illegale bevæbnede grupper. Derfor appellerer EU kontinuerligt til konfliktens parter om at overholde menneskerettighederne og den humanitære folkeret, og EU har desuden regelmæssige kontakter til de columbianske myndigheder og med FN's højkommissær for menneskerettigheder i Bogota.
Jeg kan tilføje, at den columbianske vicepræsident var i Østrig kort før jul. Her havde jeg lejlighed til at tale med ham personligt, og vi havde i særdeleshed meget intensive drøftelser om menneskerettighedsspørgsmålet.
I sine konklusioner af 3. oktober 2005 bekræftede Rådet på ny sin uindskrænkede støtte til den columbianske regering, især i forbindelse med gennemførelse af retsstatslighed i hele landet og i forbindelse med terrorisme samt fremstilling af illegal narkotika og handelen hermed.
Ydermere bekræftede Rådet sin fortsatte støtte til den columbianske regering og dens bestræbelser på at finde en forhandlingsløsning på den væbnede konflikt i landet, hvilket ligeledes indbefatter direkte forhandlinger med de illegale bevæbnede grupper, som nu udviser vilje til at indlede forhandlinger om en fredsaftale.
Det glæder os derfor, at der for kort tid siden fandt kontakter sted mellem de illegale bevæbnede grupper og de columbianske myndigheder, og vi appellerer desuden til alle implicerede parter om at arbejde hen imod en fredelig løsning efter bedste evne og dermed få sat en stopper for den interne bevæbnede konflikt, der nu har varet i mere end én generation, og som er hovedårsagen til overtrædelserne af menneskerettighederne.
Inger Segelström (PSE ).
   - Tak for Deres svar, hr. minister. Det glæder mig vældig meget, at De har etableret en sådan kontakt. Jeg tror, at det behøves, fordi Colombia er ved at blive et af verdens største flygtningekatastrofeområder, hvor det siges, at op til 3 millioner mennesker er blevet flyttet og tvunget til at forlade deres hjem. Det er derfor, jeg tænker over, om det, vi gør nu i EU, er nok, eller om der er mere, vi kan gøre, for at presse på. Det handler også, præcis som De siger, om problemet med narkotika og korruption, men også om de nuværende forandringer, som påvirker landet, og det faktum at man vil udnytte palmeolien, som er så værdifuld. 
Hans Winkler,
   . Fru formand, fru Segelström, De stillede et spørgsmål, som der egentlig ikke findes noget svar på. Gør vi nok i EU set i lyset af nøden i mange lande? Det er et spørgsmål, som man virkelig ikke kan besvare abstrakt. Vi forsøger at gøre vores bedste. Jeg vil imidlertid godt henvise til konkrete initiativer i henhold til Rådets konklusioner fra oktober sidste år, som jeg allerede har refereret til, og i hvilken forbindelse jeg kan tilføje, at de fleste af disse initiativer falder ind under Kommissionens kompetenceområde. Jeg vil dog f.eks. gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen i december 2005 besluttede at stille et bidrag til rådighed på 1,5 millioner euro inden for rammerne af en hurtig reaktionsmekanisme. Spørgsmålet står stadig åbent, om det er nok, eller om vi kan gøre endnu mere.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. Winkler, mine damer og herrer, hvordan forholder De Dem til forslaget om at afholde en G24-konference til støtte for fredsprocessen i første halvår af 2006?
Hans Winkler,
   . Fru formand, om der vil være mulighed for at afholde en sådan konference i det første halvår af 2006, kan jeg ikke vurdere på nuværende tidspunkt. Afholdelsen af denne konference er afhængig af, at der opnås enighed i trojkaen i G24-gruppen - hvor Mexiko har formandskabet - med den columbianske regering. Ikke desto mindre ville en sådan konference finde sted i tidsmæssig nærhed af EU-Latinamerika-topmødet i midten af maj 2006 og præsidentvalget i Columbia i slutningen af maj. Topmødet mellem EU og Latinamerika finder i øvrigt sted mellem to valgrunder, hvorfor den columbianske præsidents tilstedeværelse ved denne konference i Wien er tvivlsom.
Formanden.
   - Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 12.
Til trods for den internationale forargelse og de heftige protester er et memorandum med et klart antikommunistisk indhold igen blevet forelagt til afstemning i Europarådets parlamentariske forsamling efter, at titlen er blevet ændret fra "fordømmelse af den kommunistiske ideologi" til "nødvendigheden af en international fordømmelse af de kommunistiske regimers forbrydelser".
Hvilken holdning agter Rådet at indtage over for disse mangfoldige forsøg på at omskrive historien og retfærdiggøre fascismens og imperialismens forbrydelser, og agter Rådet at tage initiativer med henblik på at sikre alle politiske partiers frie virksomhed samt sætte en stopper for bestræbelserne på at kriminalisere den kommunistiske bevægelse og forbyde de kommunistiske partier?
Hans Winkler,
   . Fru formand, til spørgsmålet fra hr. Pafilis henviser jeg til artikel seks i EU-traktaten, som De selvfølgelig er bekendt med. Til trods herfor vil jeg godt citere den i uddrag: "Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, der alle er principper, som medlemsstaterne har til fælles". Til disse rettigheder hører også ytringsfriheden, og det påhviler ikke Rådet at gribe ind i Europarådets Parlamentariske Forsamlings beslutningsproces. Spørgsmålet omhandler også Europarådets Parlamentariske Forsamlings arbejde, som jeg ikke kan forholde mig til.
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ).
   - Fru formand, jeg kan slet ikke forestille mig, at Rådet ville undlade at svare direkte på spørgsmålet om det antikommunistiske memorandum. Det er kendt i alle de europæiske lande, tusindvis af mennesker fra alle politiske områder har fordømt det, der er tale om en fascistisk tekst, som sidestiller nazisme med kommunisme, det er respektløst over for de millioner af kommunister, der ofrede livet i kampen mod fascismen, det gør kommunisternes politiske aktivitet og ideologi strafbar og det - da De nu selv omtalte punkt 6 - krænker grundlæggende demokratiske rettigheder. Vi kræver, at Rådet tager stilling til dette memorandum! 
Hans Winkler,
   . Fru formand, jeg kan kun gentage det, som jeg allerede har sagt: EU kan ikke tage stilling til de aktiviteter og drøftelser og den beslutningstagen, som foregår i et organ i en anden international organisation.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. Winkler, mine damer og herrer, Europarådets Parlamentariske Forsamling ligger i Parlamentets umiddelbare nærhed, og den har naturligvis et væsentligt større overblik over de politiske forhold. Tror De, at det ville være muligt, at der også her ville kunne indledes forhandlinger om den europæiske forfatningstraktat, fordi denne selvfølgelig også ville kunne understøtte den fremtidige stabilitet i disse lande?
Hans Winkler,
   .Fru formand, Europarådets Parlamentariske Forsamling kan beskæftige sig med alle emner. Det er op til forsamlingen selv at beslutte, hvilke emner den vil beskæftige sig med. Men det er naturligvis også muligt at stille sådanne forslag under samtaler med medlemmer af det nationale parlament, som sidder i Europarådets Parlamentariske Forsamling. EU som union eller Rådet som Rådet kan under ingen omstændigheder stille dette forslag til et organ i en anden institution.
Formanden.
   - Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Charles Tannock for Udenrigsudvalget om den europæiske naboskabspolitik (2004/2166(INI) (A6-0399/2005).
Charles Tannock (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil indlede med at hylde min forgænger, hr. Laschet, som jeg overtog denne betænkning fra, da han forlod Parlamentet.
Til at begynde med var jeg skeptisk, da begrebet "den europæiske naboskabspolitik" (ENP) for første gang blev introduceret i meddelelsen fra 2003 om det bredere europæiske naboskab. Det vigtigste begrebsmæssige problem var, hvordan man skulle koordinere en politik for lande, der synes at have forskellige og modstridende mål, f.eks. Libyen, der ønskede at være vært for Den Afrikanske Union på det tidspunkt, og Ukraine, der ønskede at tiltræde EU.
Politisk lederskab drejer sig om at omsætte begreber til virkelighed, og ENP er nu en etableret politisk virkelighed, som partnerlandene accepterer. I min betænkning forsøger jeg at gennemgå dens funktion, give yderligere anbefalinger fra Parlamentet og afklare nogle af misforståelserne omkring den.
ENP tilbyder en privilegeret forbindelse mellem EU og alle dets nuværende tilgrænsende tredjelande i Syd og Øst. Den udelukker de lande, som i øjeblikket ansøger om medlemskab, og de potentielle kandidatlande på det vestlige Balkan, som har indgået separate særordninger. Men hvad er privilegiet? To ting: For det første større fællesskab om demokratiske værdier og for det andet bistand og handel for at fremme disse værdier. Derfor er ENP tosporet. Det ene spor fremmer de værdier, som EU bygger på, nemlig en forpligtelse til at vedkende sig fælles værdier, hvad angår retsstatsprincippet, god regeringsførelse, respekt for menneskerettighederne, fremme af gode naboskabsforbindelser og principperne om markedsøkonomi og bæredygtig udvikling. Det andet spor omfatter sanktioner for at svigte dem ved at begrænse støtteforanstaltninger eller handelsprivilegier. Endemålet er at skabe en kreds af venner omkring EU, hvor hovedopgaven, som består i at fremme og øge velstand, stabilitet og sikkerhed, løftes i partnerskab og til gensidig fordel. Der vil være øget finansiel bistand gennem et fælles særligt europæisk naboskabs- og partnerskabsinstrument (ENPI), der også gælder for Rusland, som fra og med 2007 vil afløse de nuværende Tacis- og Meda-programmer. Jeg frygter dog, at Kommissionen vil afkoble ENP fra ENPI-budgettet, hvilket vil medføre en væsentlig indskrænkning af Parlamentets beføjelser, hvad angår overvågning og kontrol.
Kommissionen har allerede forelagt et strategidokument og landerapporter om en række ENP-lande efterfulgt af handlingsplaner. Regelmæssige evalueringer vil sikre overvågning af gennemførelsen af dem, og jeg ser gerne større parlamentarisk deltagelse i dem. Der er vedtaget syv sådanne handlingsplaner for Israel, Jordan, Marokko, Tunesien, Den Palæstinensiske Myndighed, Ukraine og Moldova. Fem andre er under udarbejdelse og vedrører Armenien, Aserbajdsjan, Egypten, Georgien og Libanon. 
Jeg går stærkt ind for bedre adgang for ENP-landene til det indre marked og i visse tilfælde en endelig indgåelse af naboskabsaftaler og etablering af fuldgyldige frihandelsaftaler med EU. Jeg støtter også deltagelse i ESFP/FUSP, herunder Rådets forskellige arbejdsgrupper, og evt. medlemskab af agenturer under EU.
Vi må også have større fokus på narkotika, våben og menneskehandel og bedre udveksling af politiefterretninger mellem nationale tjenester i kampen mod international terrorisme og organiseret kriminalitet samt en fornyet indsats for fredelig løsning af udestående territoriale stridigheder, herunder frosne konflikter. Tilfældigvis mødes Armenien og Aserbajdsjan i dag i London for at løse Nagorno-Karabakh-problemet.
En række ENP-partnerlande, herunder Aserbajdsjan og Algeriet, er rige på energikilder og er olie- og gasproducenter eller olie- og gastransportører. Energipolitikken og EU's energisikkerhed bør derfor udgøre et centralt element i ENP. Gaskrisen mellem Rusland og Ukraine for nylig viser, at energipolitik og udenrigspolitik nu hænger sammen.
Endelig betragter jeg ikke ENP som et fast, langsigtet alternativ til fuldt EU-medlemskab for de demokratiske europæiske lande, der er berettigede til at søge om medlemskab og har udtrykt ønske herom. Det gælder f.eks. Ukraine og Moldova. Betænkningen bidrager i nogen grad til anerkendelsen af deres europæiske forhåbninger.
Hvad angår andre tidligere centralasiatiske sovjetstater såsom Kasakhstan - selv om den for øjeblikket ikke indgår i ENP - bør EU derimod efter min opfattelse alvorligt overveje at udvide deres ret til, når deres partnerskabs- og samarbejdsaftaler udløber, at deltage i dette ambitiøse projekt, hvis de ønsker det.
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, jeg takker ordføreren for denne meget gode betænkning om den europæiske naboskabspolitik, som giver mig mulighed for at vende tilbage til de kommende måneders prioriteringer på dette vigtige område.
Som vi har sagt flere gange, siden naboskabspolitikken blev introduceret i 2003, er det en ambitiøs politik. Den er stadig det vigtigste anliggende - i hvert fald på mit ansvarsområde - i EU's eksterne forbindelser, fordi det er vigtigt at fremme velstand, stabilitet og sikkerhed. Der står meget på spil for vores nabolande. Det er helt klart i EU's interesse at have godt styrede og demokratiske partnere som naboer, der i den sidste ende kan deltage i den positive dynamik med bæredygtig social og økonomisk udvikling. Som De nævnte, er det også i vores interesse, at konflikter i vores nærhed løses fredeligt, og at spørgsmål som migration, grænsekontrol, organiseret kriminalitet og terrorisme håndteres mere effektivt gennem tættere samarbejde.
2005 har været det første år, hvor ENP har givet resultater, fordi vi er begyndt at gennemføre de første syv ENP-handlingsplaner.
Hvad ønsker vi at gøre i fremtiden? Kommissionen har været aktiv på en række områder, herunder fremskridt vedrørende status som markedsøkonomi, lempelse af visumkrav og energianliggender for Ukraine, grænsebistandsmissionen ved grænsen mellem Moldova og Ukraine, oprettelse af nye fora til drøftelse af spørgsmål om demokrati, menneskerettigheder og regeringsførelse, f.eks. med vores middelhavspartnerne - jeg kan blot minde om Euro-Middelhavs-konferencen i Barcelona i november - forberedelserne til at fortsætte vores uddannelsessamarbejde og navnlig til at udvide det parvise samarbejde og den faglige bistand og informationsudvekslingsprogrammer til TAIEX-programmer til at omfatte vores partnere og vores forslag om et nyt europæisk naboskabs- og partnerskabsinstrument - ENPI - som ikke vil blive afkoblet fra naboskabspolitikken.
Det skal siges, at det, for at ENP kan videreudvikles, er vigtigt, at der opnås resultater i 2006 og 2007, og der hviler en tung byrde på vores partnere, hvad angår gennemførelse, for vi vil fortsat overholde vores egne forpligtelser, men det betyder meget, hvordan partnerlandene reagerer. Vi vil forsætte med gennemførelsen af ENP-handlingsplanerne i snævert samarbejde med vores partnere. I slutningen af 2006 vil vi forelægge en samlet statusrapport om gennemførelsen. Vi vil også åbne visse programmer og agenturer for ENS-partnerne. F.eks. vil vi indlede forhandlinger om landbrugs- og fiskerivarer med vores middelhavspartnere. Vi vil samarbejde med Ukraine og Moldova om lempelse af visumkrav. For Ukraines vedkommende er mandatet allerede givet. Vi vil også vedtage ENPI hurtigst muligt og forhåbentlig tilføre det så mange ressourcer, at det kan fungere fuldt ud fra januar 2007. Vi er overbeviste om, at ENPI vil være et bedre, mere fleksibelt og målrettet instrument, hvormed vi kan støtte reformer og grænseoverskridende samarbejde.
Det er en stor udfordring for både os og vores partnere at omsætte forpligtelserne i handlingsplanerne til konkrete handlinger. Gennemførelsen er altid den vigtigste prøve og vil i høj grad afhænge af partnerlandenes politiske vilje og vores kapacitet, men også deres kapacitet til at overholde forpligtelserne i handlingsplanerne. Jeg kan forsikre Dem for, at vi vil gøre alt for at overholde dem.
Jeg vil også nævne, at gasstriden den 1. januar har vist, hvor vigtigt energispørgsmålet er blevet. Desuden vil jeg sige, at vi hurtigst muligt må tage konsekvensen af denne gasstrid og energispørgsmålet i vores udenrigspolitik. Jeg vil sætte det øverst på dagsordenen at udvikle en effektiv energipolitik udadtil, som tager sigte på størst mulig garanti for EU's energiforsyningssikkerhed. Vi står ikke på bar bund, for der findes allerede mange instrumenter, men de skal udnyttes bedre, og der foregår en energidialog med Rusland, som allerede har omfattet mange områder og givet os et godt grundlag for at behandle bilaterale anliggender, men vi må uddybe og fortsætte den. Vi undertegnede for nylig et aftalememorandum med Ukraine om energi, og desuden vil vi yde Ukraine og Moldova ekspertbistand. Derfor er der tale om et flerdimensionalt aspekt, og vi skal tage det op gennem institutioner som G8, Det Internationale Energiagentur, OSCE og andre. Vi har energichartertraktaten, som Rusland endnu ikke har undertegnet, men vi har også traktaten om oprettelse af energifællesskabet, og det er de instrumenter, vi vil bygge på. Det betyder også, at disse spørgsmål skal indgå i naboskabspolitikken på den rigtige måde. Men som jeg sagde i dag i en anden forbindelse, må medlemsstaterne også yde deres bidrag.
Elmar Brok,
   .Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil godt takke både ordføreren for hans arbejde og hans forgænger hr. Laschet, som ydede en del af forarbejdet hertil, og jeg vil også gerne takke fru Ferrero-Waldner for hendes bidrag til, at vi med naboskabspolitikken bevæger os ind på et ekstremt vigtigt område. Dette er ikke udelukkende en hjælp til disse lande, men også en politik for stabilitet og fred, som er i vores egen interesse.
Jeg mener, at aktionsprogrammerne skal baseres på et finansieringsinstrument med tilstrækkelige støttemidler og på en inddragelse af vigtige områder med Parlamentets medvirken, og at dette skal ske i overensstemmelse med en rollefordeling, som vi må respektere.
Inddragelsen af vore nabolande på mange politikområder styrker båndene imellem os med hensyn til den økonomiske politik, herunder hjælp til landenes politiske udvikling, respekten for menneskerettigheder osv. Eksemplet energipolitik er allerede blevet nævnt i en sammenhæng, hvor det f.eks. handler om at yde hjælp til Ukraine, således at man kan beholde sine egne gasrørledninger, og det er også i vores interesse, at disse ikke kommer på andre hænder.
Jeg vil godt fremhæve, at dette har den samme store betydning for Østeuropa som for Middelhavsregionen. Det kan imidlertid godt være, at vi bruger forskellige metoder og politiske arenaer til at opnå målene for naboskabspolitikken. For staterne i Østeuropa er der et europæisk alternativ, som er væsentligt for at legitimere nationale reformbestræbelser og støtte regeringen, således at dette bliver muligt.
Det betyder dog ikke, at der altid pr. automatik skal være et tiltrædelsesperspektiv, som eksempelvis den franske ministerpræsident De Villepin sagde i sin tale i Berlin. Her skal vi muligvis også finde andre metoder, som ikke nødvendigvis skal føre til tiltrædelse i sidste ende. Vi bør derfor overveje, om vi ikke også kan nå frem til et opgraderet europæisk økonomisk samarbejdsområde ("EØS plus") i forbindelse med udviklingen af denne politik. Jeg anvender kun dette som en arbejdstitel og som et multilateralt tilbud, som i princippet lader døren stå åben for EU-medlemskab, hvis landene opfylder betingelserne herfor, og det i øvrigt er i overensstemmelse med EU's optagelsesevne og vilje. I øjeblikket forhandler vi i Parlamentet om, hvorvidt dette kunne være en mulighed. Det er imidlertid ikke formålet med denne betænkning, der fungerer som en mellemstation for nogle af de Balkanlande, som der endnu ikke er indledt tiltrædelsesforhandlinger med, uden at der dog hermed sættes spørgsmålstegn ved tiltrædelsesløfterne fra Thessaloniki.
Vi står foran en stor opgave her, og jeg vil på vegne af min gruppe give Dem, fru kommissær, tilsagn om den støtte, der måtte være nødvendig for at opnå fremskridt i tæt samarbejde.
Pasqualina Napoletano,
   Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, kære kolleger, først vil jeg gerne opfordre Kommissionen til at tage betænkningen op til omhyggelig overvejelse, hvilket den ikke gjorde med den beslutning, som Parlamentets vedtog i 2003. Betænkningen indeholder nemlig en række nyttige angivelser med henblik på at styrke naboskabspolitikken, som er en af de vigtigste udfordringer for Europa. Den eneste udsigt til at skabe fred og sikkerhed omkring os er nemlig de positive forbindelser, som vi er i stand til skabe med vores naboer.
Denne opgave er ikke let, og det er der to hovedårsager til. For det første er vi omgivet af områder med konflikter og stor ustabilitet, lige fra Tjetjenien til Nagorno-Karabakh, Transdnestrien, Afghanistan, Irak og Mellemøsten. For det andet er formålet med denne politik ikke en optagelse i EU, og det gør det sværere at få indflydelse på såvel de interne reformer i de forskellige lande som deres indbyrdes forbindelser og forbindelser med EU.
Nogle af de lande, som er involveret i naboskabspolitikken i øjeblikket, ser frem til et fuldt medlemskab af EU. Det er - sådan som ordføreren allerede har mindet om - tilfældet med Ukraine og Moldova. Selv om vi ikke må udelukke denne mulighed, skal vi være ærlige nok til at sige, at et medlemskab ikke er tænkeligt på nuværende tidspunkt, både på grund af den interne situation i EU og på grund af de fremskridt, som disse lande stadig mangler at gøre. Alt dette er dog en yderligere grund til at føre denne politik.
Det aspekt, som jeg har valgt at understrege, er styrkelsen af den samlede indfaldsvinkel for naboskabspolitikken, selv om den er rettet mod forskellige områder i øst, sydøst og syd, og selv om den er rettet mod lande, der er meget forskellige fra hinanden. Sikkerhed, energi, indvandring, miljø og rettigheder kræver en indfaldsvinkel og en politisk dialog, ligesom det er nødvendigt med specifikke institutioner, så vi kan gøre fremskridt i fællesskab.
Foruden de handlingsplaner, som Kommissionen forhandler om i øjeblikket, er det denne dimension, der skal styrkes, også ved hjælp af specifikke politikker som energipolitikken, sådan som kommissæren pointerede. Allerede i 2003 slog Europa-Parlamentet fast, at man i forbindelserne med nabolandene skulle være opmærksom på energipolitikken. Denne opmærksomhed beder vi også om i dag via udarbejdelsen af en meddelelse om de energipolitiske aspekter af udenrigs- og naboskabspolitikken.
Derfor vil jeg slutte af med min indledende appel til Kommissionen og kommissæren, som vi har et glimrende forhold til, nemlig at De ikke må undervurdere Europa-Parlamentets bidrag. 
Paavo Väyrynen,
   Hr. formand, Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa er meget tilfreds med hr. Tannocks betænkning, men vi havde gerne set lidt flere begrebsmæssige forbedringer af den.
Kommissionen brugte oprindeligt udtrykket "naboskabspolitik" sammen med begrebet "det bredere Europa". Det har generelt refereret til hele Europa i både den videnskabelige og den politiske debat. Hr. Tannocks betænkning indeholder mange synspunkter om, hvordan et paneuropæisk samarbejde kan udvikles, herunder samarbejdet inden for rammerne af Europarådet og Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa, men dette afspejles ikke i betænkningens underoverskrifter. Derfor vil vi foreslå at erstatte den uheldigt formulerede underoverskrift efter punkt 30 med ordene "Det bredere Europa".
Den Liberale Gruppe foreslog også, at begrebet "den sydlige dimension" skulle indgå i betænkningen. Det ville være en mere rammende betegnelse for Unionens eksterne forbindelser med Syd, Middelhavsområdet, det bredere Mellemøsten og landene øst for det. Det ville være logisk at tale om den nordlige og den sydlige dimension af Unionens politik samtidig.
Vores tredje begrebsmæssige forslag var, at betænkningen burde have indeholdt idéen om, at Europa udvikler sig som et system af koncentriske cirkler, der på den ene side består af fleksibel differentiering inden for Unionen og på den anden side af udviklingen af funktionelle cirkler af samarbejde omkring den. Denne idé giver mulighed for at finde en løsning på konflikten mellem Unionens konsolidering og udvidelse. Idéen blev støttet i drøftelser mellem grupperne, men ingen ønskede at inddrage den i betænkningen. Jeg spekulerer på hvorfor. Eftersom vi ikke fik tilstrækkelig støtte fra de andre grupper til gennemførelse af dette eller nogen af vores andre forslag til begrebsmæssige forbedringer, vil vi ikke sætte dem under afstemning. Vi vil vente, til der kommer et bedre tidspunkt at vedtage dem på.
Jeg vil takke ordføreren, hr. Tannock, for hans glimrende samarbejde og navnlig for at have godtaget vores forslag om at godkende den nordlige dimension i betænkningen og ligeledes forslagene om paneuropæisk samarbejde, selv om det vigtige begreb "det bredere Europa" blev udeladt.
Marie Anne Isler Béguin,
   Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne takke hr. Tannock, som har overtaget faklen, for at have stået til rådighed og have lyttet til de yderst komplekse spørgsmål vedrørende definitionen af naboskabspolitikken.
Naboskabspolitikken blev en nødvendighed med de nye medlemsstaters ankomst, og da den omfatter alle grænselandene mod øst omkring Middelhavet, er den blevet et af nøglepunkterne og et af de væsentligste aspekter i Unionens udenrigspolitik. I denne forbindelse har Unionen påtaget sig et stort ansvar, og den får den vanskelige opgave ikke at skuffe vores naboers forhåbninger. Der er opstået en ny dynamik i disse lande, som nu forventer, at Unionen ledsager dem i den demokratiserings-, stabiliserings- og bæredygtige udviklingsproces, de er gået i gang med. For nogle lande er denne dynamik endda en forudsætning for et kommende medlemskab. Vi skal derfor undgå visse fejl, hvis vi vil have succes med denne naboskabspolitik. 
Den skal have en multilateral dimension og tilbyde en institutionel ramme, hvor partnerlandene fuldt ud inddrages i definitionen af de europæiske politikker. Den må ikke indskrænke sig til et simpelt frihandelsområde, men skal baseres på fælles værdier, demokrati og menneskerettigheder. Naboskabspolitikken skal arbejde for at konsolidere civilsamfundet ved at skabe et civilt forum, hvor ngo'erne kan følge aktionsplanerne, som ikke blot bliver samarbejdsplanerne om igen, fru kommissær, men som bliver konkrete og effektive planer, med en Union, der er fast besluttet på at kontrollere dem og iværksætte dem i henhold til specifikke kriterier. 
Det er ikke uden en vis stolthed, fru kommissær, kære kolleger, at jeg støtter aktionsplanerne til fordel for landene i det sydlige Kaukasus, for når Armenien, Aserbajdsjan og Georgien er med i denne naboskabspolitik, er det skam takket være Europa-Parlamentet og ikke hverken Kommissionen eller Rådet.
Disse tre republikker fra det tidligere Sovjetunionen må i dag slæbe på en tung arv. Med naboskabspolitikken skal de kunne finde en løsning på deres fastfrosne konflikter. Der skal findes en løsning på spørgsmålet om Nagorno-Karabakh. Flygtningene - navnlig de aserbajdsjanske - skal kunne vende hjem igen. Nedrivningen af historiske armenske monumenter i Nakhitchevan er uacceptabel. Tyrkiet skal genåbne sin grænse mod Armenien. Rusland kan ikke på den ene side have et privilegeret partnerskab med Unionen og på den anden side udstede pas til georgiske separatister. Unionen skal støtte fredsplanen i Georgien for Sydossetien og hjælpe med at få udarbejdet en plan for Abkhasien.
Som De kan se, er Unionens omfattende inddragelse, som går via udarbejdelsen af en stabilitetspagt i det sydlige Kaukasus med henblik på at finde en fredelig løsning på konflikterne, af afgørende betydning og en vinderstrategi i to henseender. Den vil give disse lande mulighed for at finde vejen til udvikling og bæredygtig fred og vil på samme tid give Unionen stor troværdighed i et område, der primært er under russisk og amerikansk indflydelse. Naboskabspolitikken skal bane vejen for en vellykket global fælles sikkerhedspolitik. 
Erik Meijer,
   Hr. formand, der er mulighed for to vidt forskellige former for naboskabspolitik. Den ene er baseret på ren egeninteresse og på forsøg på at underordne omgivelserne under økonomiske og militære ønsker inden for EU. Lande, som anvender denne model, er glade for nabolande, som leverer olie og gas, som holder flygtninge uden for deres område, og som underkaster deres egen befolkning diktatoriske foranstaltninger, som skal forhindre, at disse landes interesser skades.
I en sådan model er naboskabspolitik samtidig et middel til at holde disse lande med en lavere levestandard, med mindre demokrati og med færre menneskerettigheder definitivt uden for det rige Fort Europa. Disse lande inddrages kun for midlertidigt at levere billig arbejdskraft. Et sådant naboskab ligner stærkt den måde, hvorpå USA i to århundreder behandlede Latinamerika.
Der er også mulighed for en helt anden form for naboskabspolitik. Den er baseret på, at vi i denne del af Europa har tilrettelagt mange ting bedre end i andre lande, og at vi har noget at tilbyde andre. Heri passer fremme af demokrati og menneskerettigheder, også i Belarus, Tunesien, Algeriet og de stadig besatte palæstinensiske områder. Det betyder også, at vi bidrager til økonomisk udvikling, som skal bringe disse lande op på samme velfærdsniveau som vores. I en række tilfælde, især hvad angår det vestlige Balkan, men muligvis også Ukraine, Belarus, Moldova og Tyrkiet, kan det desuden betyde en overgangsfase til fuldstændigt medlemskab af EU.
Min gruppe afviser blankt den første form for naboskabspolitik, men kan derimod helhjertet gå med til den anden model. Heldigvis er den anden variant fremherskende i hr. Tannocks betænkning, og også de fleste ændringsforslag foretrækker demokrati, menneskerettigheder og solidaritet frem for økonomisk og militær fordel. Hvis også Rådet og Kommissionen følger denne kurs, går det den rigtige vej med vores naboskabspolitik. 
Bastiaan Belder,
   Hr. formand, med rette lægger hr. Tannock i sin interessante betænkning vægt på den nuværende situation i EU's naboland Belarus. Især i punkt 56 opmuntrer han alle europæiske institutioner til at forstærke støtten til det belarussiske civile samfund og landets politiske opposition.
På denne baggrund vil jeg spørge kommissæren, hvordan det går med planerne fra Bruxelles om at etablere en delegation i Minsk. Vel at mærke en delegation, som virkelig kan være aktiv ud fra vores egne målsætninger og ud fra den betydning, som alle EU-medlemsstaterne tillægger den demokratiske retsstat. Den ville være en ideel kommunikationskanal for Kommissionen i retning af den belarussiske civilbefolkning og ligeledes en uundværlig forudsætning for i sidste instans at nå frem til et aktivt naboskab med Belarus.
Jeg er bange for, at præsident Lukasjenkos nuværende autoritære regime ikke er særlig ivrigt efter en sådan delegation. Det ønsker sandsynligvis en svag europæisk delegation på landets område som en international legitimation. Fru kommissær, lægger denne holdning i Minsk måske hindringer i vejen for, at der sendes en europæisk delegation til den belarussiske hovedstad?
Ordføreren, hr. Tannock, opfordrer også alle involverede parter til at indgå et politisk forlig om den langvarige Transdnestrien-sag. Det er ildevarslende for Moldova, at to af disse involverede parter - Rusland og Ukraine - for blot en måned siden, i midten af december, afgav en fælles erklæring om Transdnestrien-konflikten uden at inddrage Chisinau. Præsident Putin og præsident Jusjtjenko involverede for øvrigt heller ikke USA, EU og Rumænien. I fællesskab udnævnte de Rusland og Ukraine til "garantimagter" i Moldova og i Transdnestrien. Kunne det være en gentagelse af et tidligere udspil i 1997 foretaget af Jevgenij Primakov, som i øvrigt overhovedet ikke fik international støtte og udtrykkeligt blev afvist af Moldova?
For øvrigt optræder Putin og Jusjtjenko i øjeblikket selv sammen som ansvarlige for "fred, stabilitet og Moldovas befolknings velfærd, russere og ukrainere på begge sider af Dnjesters bredder". Det indebærer simpelthen et russisk-ukrainsk fællesstyre. Samtidig accepterede Kijev og Moskva den 15. december 2005 hinandens løsninger på Transdnestrien-spørgsmålet som "komplementære". Gennemsigtige forslag, som efter min opfattelse betyder en bekræftelse af en geografisk opdeling af Moldova, international legitimering af Ruslands militære tilstedeværelse i Transdnestrien og en "demokratisk, neutral stat Moldova".
Fru kommissær, hvordan fortolker De denne bilaterale aftale mellem Putin og Jusjtjenko om Moldovas fremtid i sammenhæng med den europæiske naboskabspolitik? Jeg takker Dem og ser frem til Deres svar på mine to spørgsmål. 
Konrad Szymański,
    Hr. formand, jeg vil fremhæve en række vigtige principper, der burde være fremtrædende i enhver fornuftig og effektiv naboskabspolitik.
For det første må en sådan politik ikke forelægges som noget diametralt modsat medlemskab af EU. Tværtimod burde en vellykket naboskabspolitik bringe et europæisk land nærmere medlemskab. Naboskab indebærer naturligvis ikke automatisk medlemskab, men det kan føre til medlemskab.
For det andet skal det understreges, at omfanget af støtte skal være betinget af nabolandets eller partnerlandets vilje til at overholde demokratiske standarder. Dette gælder især Belarus, hvor det ikke har været os muligt at samarbejde med regeringen. Det bør imidlertid også gælde Rusland, fordi der har været en betydelig nedgang i overholdelsen af de demokratiske standarder i landet i løbet af den nuværende gennemførelsesperiode for partnerskabsaftalerne. Det er mit indtryk, at det, vi gør i Rusland, er at hjælpe med at anlægge veje, som efterfølgende anvendes til transport af mennesker, der er dømt uretfærdigt, eller olieledninger, som vi efterfølgende nægtes olie fra.
Det tredje princip er, at så snart der konstateres et utilstrækkeligt niveau af demokrati, burde vi gøre en særlig indsats for at støtte det civile samfund og de demokratiske kræfter. For at kunne gøre det effektivt må vi kunne gøre brug af et særligt instrument for menneskerettigheder. Et sådant instrument bør være så fleksibelt, at det kan fungere som et effektivt redskab i et fjendtligt indstillet retligt og politisk miljø.
Disse principper er indeholdt og godkendt i Tannock-betænkningen. Derfor stemmer min gruppe med glæde for den.
Ryszard Czarnecki (NI ).
   -  Hr. formand, den europæiske naboskabspolitik, debatten i dag og denne beslutning beviser, at selv om Unionen er midt i en krise, har vi endnu ikke mistet evnen til at tænke strategisk. Vi erkender betydningen af at åbne op for vores naboer. Den udvidede Unions økonomiske problemer og vanskelighederne med vedtagelsen af forfatningen må ikke afholde os fra at udvikle en vision om fremtiden, der rækker ud over næste valg i vores respektive lande.
Forbindelserne med vores naboer i øst og sydøst er særligt vigtige elementer i vores naboskabspolitik. I beslutningsforslaget henvises der med rette til Ukraine, Georgien, Moldova og landene i Sydkaukasus i almindelighed. Det er også på sin plads, at vi erkender den fejl, vi gjorde, ved ikke at lægge pres nok på Rusland til at sikre, at landet gjorde noget for at stabilisere i stedet for at destabilisere situationen i de tidligere sovjetiske republikker.
Jeg har en bemærkning til kommissær Ferrero-Waldner. Vi kan ikke forvente, at nogen fører Europas naboskabspolitik på vores vegne. G8 og OECD skal ikke have den prakket på, og den må ikke blive en politisk kastebold. Vi må også huske på et grundlæggende princip, nemlig at finansiel bistand inden for rammerne af det for nylig indførte europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument skal kontrolleres, som hr. Szymański sagde tidligere. Vi må ikke fremme udemokratiske regeringers interesser. Det skal forlanges af dem, at de støtter demokratiet i deres samfund og statslige strukturer, og at de fremmer menneskerettighedsstandarder.
Til sidst vil jeg sige, at den europæiske naboskabspolitik er en mulighed for Unionen, ikke en tung pligt. Det gør vi klogt i at huske på.
Paweł Bartłomiej Piskorski (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, vi er alle sammen overbeviste om, at den europæiske naboskabspolitik er et vigtigt element i udviklingen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik for EU. Vi er også klar over, at vores naboskabspolitik skal være sådan indrettet, at den kan tilpasses til de enkelte landes behov. Den vil jo berøre lande, der er meget forskellige fra hinanden, f.eks. Marokko og Ukraine.
Vi ved også, at samtidig med at vi bibeholder dette instruments fleksibilitet, må vi ikke glemme, at der er tale om to forskellige situationer. Det skal understreges. Der er situationer, hvor det drejer sig om at uddybe og udvide samarbejdet på områder såsom energi og sikkerhed og fortsætte på andre hensigtsmæssige områder. De nordafrikanske lande er et godt eksempel. Vi skal også kunne håndtere situationen i helt andre lande såsom Belarus og Syrien, hvor vi står over for diktaturer og udemokratiske scenarier. Den europæiske naboskabspolitik må være et instrument, hvormed vi kan presse på for at opnå en demokratisering af de lande.
Det glæder os at se, at Tannock-betænkningen lever op til disse udfordringer og dermed er værd at støtte. Et godt udgangspunkt er, at denne naboskabspolitik ikke må opfattes som et alternativ til disse landes fremtidige tiltrædelse af EU. Ingen tror alvorligt på, at lande som Moldova, Belarus og Ukraine vil tiltræde EU inden for en overskuelig fremtid. Men det vigtige er at åbne mulighed for, at europæiske lande kan ansøge om medlemskab i henhold til traktaterne.
Vi opfordrer Dem også til at støtte ændringsforslag 55 og 52, som hr. Klich har stillet. En af de ting, de indebærer, er, at der refereres til det belarussiske styre som det, det er, nemlig et udemokratisk styre.
Pierre Schapira (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg glæder mig over denne beslutning om naboskabspolitikken. Den gennemgår på udtømmende vis alle de prioriteringer, vores institution har fastsat for denne politik: menneskerettigheder, demokrati, indvandring, miljø og liberalisering af samhandelen.
Dog er der ét afgørende område, der fuldstændig mangler. Det drejer sig om udviklingssamarbejde. Jeg vil gerne have lov til at minde om, at 12 af de 17 lande, der er omfattet af naboskabspolitikken, er udviklingslande, hvoraf en tredjedel tilhører kategorien af lavindkomstlande. Med den igangværende reform af de eksterne foranstaltningers instrumenter vil disse 12 udviklingslande ikke blive omfattet af det fremtidige udviklingssamarbejdsinstrument. Det betyder, at hvis ikke der indledes en udviklingspolitik i medfør af naboskabspolitikken, vil disse 12 lande ikke længere kunne modtage udviklingsstøtte fra os.
Men jeg beklager, at en så generel og omfattende politisk orienteret tekst som denne end ikke hentyder til samarbejde. Det er ikke fornuftigt at tale om at ville styrke velstanden i et område uden på samme tid at forpligte sig til at udrydde fattigdommen. Er de grundlæggende behov hos befolkningerne i Aserbajdsjan, Moldavien og Palæstina opfyldt for øjeblikket? Hvordan skal disse lande kunne kæmpe mod diktaturet og være konkurrencedygtige i markedsøkonomierne, når en del af befolkningerne end ikke har adgang til drikkevand, sociale ydelser, sundhedspleje og grunduddannelse? Hvordan kan vi håbe på en dag at nå millenniumudviklingsmålene, hvis ikke vi er i stand til at tage fat på denne fattigdom, der hærger lige uden for Europas døre?
Vedtagelsen af en beslutning om naboskabspolitikken, der i den grad springer over målene om fattigdomsudryddelse, er efter min opfattelse en alvorlig vurderingsfejl, som vi desværre vil blive holdt ansvarlig for i fremtiden. 
Diana Wallis (ALDE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg vil tale som formand for delegationen for Forbindelserne med Schweiz, Island og Norge og Det Blandede EØS-Parlamentarikerudvalg. Jeg var ked af at se betænkningens punkt 43, hvor disse lande temmelig ubehøvlet skæres over en kam med vores øvrige naboer og/eller sættes i bås med Andorra og Vatikanstaten. Det er desværre ikke første gang, at det sker i Parlamentet.
Med mit ændringsforslag ønskede jeg i det mindste at henvise til EØS-EFTA. Vi skal sandelig være glade for, at vores egne medlemsstater er medlemmer af EØS. Dette er en tæt og dybtgående forbindelse, som allerede indebærer fuld deltagelse i det indre marked og andre EU-programmer. Desuden er EØS-EFTA-landene faktisk allerede vores partnere, og de bidrager ligesom os til opbygning af demokrati og andre aktiviteter i vores nye nabolande.
Jeg tror, at hr. Tannock vil forstå en britisk fodboldanalogi. Selv om disse lande ikke for øjeblikket stræber efter at komme i , efter at blive fuldgyldige medlemmer, er de for øjeblikket i og bestemt ikke et eller andet sted i bunden af .
Jeg mener, at vi håber at gentage et møde med EØS-EFTA-udenrigsministrene og vores Udenrigsudvalg. Jeg håber, at mit ændringsforslag vil spare os for noget af forlegenheden som følge af, hvordan vi opfatter vores ældste og nærmeste partnere og naboer, og som følge af vores opfattelse af EØS-EFTA.
Cem Özdemir (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, vi glæder os ligeledes over hr. Tannocks betænkning. Men jeg vil godt benytte lejligheden til at rette en særlig tak til hr. Laschet for hans arbejde.
Er vigtigt punkt i denne betænkning er utvivlsomt punkt fire, hvor man endnu en gang taler om, at det skal sikres, at der er incitamenter for demokratiske reformer og fremme af den økonomiske udvikling. I højere grad end tidligere skal EU være opmærksom på, at demokratiklausulerne i vores aftaler med tredjelande bliver taget alvorligt, og at der er konsekvenser forbundet hermed - det være sig positive som negative. I betænkningen taler man i den forbindelse om en effektiv overvågningsmekanisme. Det ville være et stort fremskridt, hvis Det Europæiske Agentur for Grundlæggende Rettigheder ville blive oprettet, og som vi vil forhandle om ved en anden lejlighed her i Parlamentet, således at vi kan få et instrument, hvormed vi vil kunne vurdere situationen effektivt i partnerlandene.
Det handler imidlertid også om, at det bilaterale element, som den europæiske naboskabspolitik har indeholdt siden 2003, og som vi udtrykkeligt støtter, kan yde retfærdighed til de mange forskellige lande. Men vi må ikke glemme, at der stadig er et andet initiativ, nemlig Barcelona-processen med sine regionale tiltag. Vi gør klogest i at behandle dem som komplementære størrelser og - med henblik på at skabe en homogen EU-politik - forene styrkerne ved de to initiativer.
Jeg vil også gerne give udtryk for min holdning til migrationspolitikken, som desværre ikke hidtil har spillet nogen rolle i Barcelona-processen. Vi gør klogest i at drøfte denne sag med de sydlige Middelhavslande. Vi har alle de forfærdelige billeder fra Ceuta og Melilla i frisk erindring, som påvirkede os i EU. Vi har tydeligvis brug for at drøfte grænsespørgsmål, tilbagetagelsesaftaler og asylprocedurer, men samtidig skal vi også drøfte emner som en human flygtningebehandling og forbedring af den generelle situation i disse lande. Det glæder mig, at EU styrker sine aktiviteter på uddannelsesområdet, men vi skal gøre meget mere. Her tænker jeg især på de unge i de sydlige lande i Middelhavsregionen, som fremover skal have mulighed for at deltage aktivt i deres lande. Kun hvis de unge har muligheder i deres hjemlande, vil de ønske at blive dér og bruge deres viden til at forbedre velfærden og den demokratiske udformning af disse samfund.
Afslutningsvis vil jeg godt minde om situationen i Egypten. Vi kender alle til anholdelsen af oppositionspolitikeren Aiman Nur. Jeg mener, at jeg taler på alles vegne, når jeg udtrykker vores solidaritet med ham, og med alle andre, som kæmper for demokrati og menneskerettigheder dér, og det til tider under ekstremt vanskelige forhold.
Esko Seppänen (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Udenrigsudvalgets betænkning udarbejdet af hr. Tannock er på mange måder gennemarbejdet. Den indeholder mange synspunkter på politisk følsomme områder, som ingen behøver at tage ansvar for. Betænkningen er udarbejdet på udvalgets eget initiativ på et område, hvor Europa-Parlamentet ikke har kompetence.
Betænkningen afspejler en holdning om, at lande, som ikke er medlemmer af Unionen, skal have håb om hjælp og støtte. På den måde ønsker man at binde de lande, der er omfattet af naboskabspolitikken, hvoraf mange ikke er EU's naboer, politisk til Unionen. Af betænkningen fremgår det ikke klart, hvilke lande der kan tiltræde EU. Man ønsker ikke at fortælle f.eks. Ukraine, om det er berettiget, selv om Ukraine er et langt mere europæisk land end Tyrkiet. I virkeligheden er ukrainsk medlemskab på lang sigt så langt væk, at det overhovedet ikke er i syne.
Af meget vage årsager nævnes EU's forfatning i betænkningen, i stedet for at det overvejes, hvordan medlemskab af Unionen kan tilvejebringes via og set ud fra et synspunkt om en struktur som Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
En korrupt forvaltning er dagligdag i mange nabolande. Det ville f.eks. være interessant at vide, hvem der ejer Ros-Ukr-Energo, som forvalter gasaftalen mellem Rusland og Ukraine. Kan selv Ukraines præsident være uskyldig i den sag? Siden den "orange revolution" har Ukraine været et eksempel på en korrupt regering. Aserbajdsjan, f.eks., og Kasakhstan og Turkmenistan, hvor de oprindelige gas- og oliekilder findes længere østpå, bør også vurderes ud fra dette synspunkt om statsligt misbrug på samme måde som Belarus og ikke bare ud fra et synspunkt om gas- og olieleverancer.
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand, i den europæiske naboskabspolitik opfordres der til konsolidering af demokratiet og retsstatsprincippet i EU's nabolande. Hvordan i alverden kan EU konsolidere demokratiet i tredjelande, når den centrale drivkraft bag selve EU-medlemskabet er ubønhørlig afskaffelse af ethvert virkeligt, fornuftigt og demokratisk ansvar i EU's medlemsstater? Hvordan kan EU i ramme alvor opfordre til, at retsstatsprincippet overholdes i tredjelande, når EU selv tilsidesætter sine egne love?
Jeg taler naturligvis om den foreslåede EU-forfatning, som i henhold til traktaterne burde være død som følge af nejstemmerne ved den franske og den nederlandske folkeafstemning. I stedet for er forfatningen blevet lagt i respirator, indtil genen ved demokratisk forkastelse kan overvindes med tvivlsomme midler. Hr. Tannock skulle hellere tage og interessere sig for, hvad de, der valgte ham til at repræsentere sig, og ikke de, der ikke valgte ham, mener.
Ģirts Valdis Kristovskis (UEN ).
   - Fru kommissær, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, hr. Tannocks betænkning er et glimrende vidnesbyrd om problemet og EU's muligheder for at fremme sine egne interesser og politikker i det geografiske område, der omgiver EU.
Et demokratisk, stabilt og velstående naboland er naturligvis den bedste garanti for udvikling og sikkerhed. Som ordføreren med god grund erklærer, burde EU's naboskabspolitik imidlertid gøres mere effektiv ved hjælp af større præcisering af kriterierne for dens mål og prioriteringer og vurderingen af den. Når den europæiske naboskabspolitik gennemføres, bør de nye EU-medlemsstaters erfaringer udnyttes til at fremme reformer i Kaukasus, Ukraine og Moldova.
I betænkningen erklæres det med rette, at naboskabspolitikkens succes i de enkelte lande afhænger af forbindelserne mellem EU og Rusland. Det er imidlertid vanskeligt at tro, at et Rusland, der tænker ud fra de gamle geopolitiske kategorier, vil være en troværdig allieret. Faktisk synes opfordringen til at opnå demokratisering af Belarus sammen med Rusland nærmest komisk. Det er et velkendt faktum, at Putin-styret for hver dag, der går, bevæger sig længere og længere væk fra at være et demokratisk styre og bliver mere og mere autoritært.
Fru Ferrero-Waldner, de bilaterale dialoger mellem hr. Putin og hr. Schröder, hr. Putin og hr. Blair og hr. Putin og hr. Chirac opfylder desværre Ruslands ønske om at forhandle med et splittet EU. Dette indebærer en fravigelse af den europæiske naboskabspolitiks principper og krav. At tilpasse Ruslands og Ukraines gaspriser til Turkmenistans såkaldte billige gas er en monopolistisk foranstaltning, som ikke er markedsbestemt.
Jeg er bekymret. På et tidspunkt, hvor Ruslands økonomi vokser, er det vanskeligt at forstå, hvorfor Ruslands medfinansieringsandel inden for rammerne af EU, den nordlige dimension, det globale partnerskab og programmerne for afskaffelse af masseødelæggelsesvåben ikke stiger. Alligevel nævnes den velovervejede og effektive anvendelse af naboskabspolitikkens ressourcer i betænkningen. Det er virkelig værd at gøre sig meget umage med udviklingen af regionale og subregionale dimensioner. Det er værd at overveje betydningen af de geografiske, historiske og politiske sider af Østeuropa under udviklingen af en pålidelig naboskabspolitik for EU.
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, jeg tror ikke, at det skader hr. Tannocks arbejde, hvis vi alligevel konstaterer, at vi på grund af Kommissionen faktisk i allerhøjeste grad har forpasset lejligheden i denne europæiske naboskabspolitik. Vi har nemlig forpasset lejligheden til inden for denne politik, og endda først og fremmest og som prioritet, at sikre, at vores naboland Tyrkiet inddrages deri. Det burde da nu være tydeligt, at langt de fleste af vores europæiske borgere absolut er modstandere af, at Tyrkiet fuldgyldigt tiltræder EU, og at det som følge deraf ville være en meget udemokratisk handling uden videre at lade hånt om denne massive afvisning. Jeg gentager, at Tyrkiet ikke er et europæisk land, hverken geografisk, historisk, politisk, religiøst eller på nogen anden måde. Tyrkiet er imidlertid et naboland, som vi ønsker de bedste forbindelser med, og som perfekt kunne have spillet en vigtig og overordentlig fremtrædende rolle i den europæiske naboskabspolitik. Her har vi således forpasset lejligheden, og det er en fejl, som før eller senere vil komme til at koste os dyrt.
Jeg har endnu en bemærkning om overvejelserne i betænkningen om vores forbindelser med Maghreblandene. Jeg beklager nemlig, at en meget vigtig kendsgerning ikke er optaget deri, nemlig den marokkanske regerings nylige erklæring, hvori den opfordrer til en tilbagevendelsespolitik, til, at en stor del af de 2,5 millioner marokkanere, som i øjeblikket opholder sig i Europa, og hvoraf som bekendt 40 % af de unge er arbejdsløse eller modtager andre former for social støtte, vender tilbage. Den marokkanske regering har hermed foretaget en yderst vigtig kursændring, som vi europæere bør støtte aktivt, også i vores naboskabspolitik. 
Francisco José Millán Mon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, forbindelser med naboer er overordentligt vigtige for både mennesker og lande. Forbindelser med nabolande er også vigtige for EU. Det skal være positive forbindelser, som har til formål at skabe en kreds af lande omkring Unionen, som er fredelige, velstående, stabile, overholder menneskerettighederne og deler vores principper om demokrati og retsstaten. Det er nødvendigt for Unionens interesser, at vi får skabt den kreds, hvilket kommissæren lige har erkendt.
Med globalisering og indbyrdes afhængighed står det klart, at ingen mur kan isolere EU fra dets nærmeste nabolande, og derfor er en aktiv og generøs naboskabspolitik afgørende.
Som det også fremgår af betænkningen af hr. Tannock - som jeg takker varmt for hans arbejde - mener jeg, at de enkelte naboskabspolitikker skal differentieres i alt væsentligt ud fra, hvilket naboland det drejer sig om. Forskellen må ikke afhænge af det kontinent, som det pågældende land tilhører, for hvis det var tilfældet, ville vi give det indtryk, at vi har en førsteklassesnaboskabspolitik og en andenklassesnaboskabspolitik for ikke-europæiske tilgrænsende middelhavslande. Det ville være en fejltagelse, eftersom mange af disse middelhavslande har meget tætte og langvarige forbindelser med Unionen, som er tættere og mere langvarige end de forbindelser, som Unionen har med flere europæiske lande, der også er omfattet af naboskabspolitikken.
I overensstemmelse med vores tilsagn håber disse middelhavslande at opnå de tættest mulige forbindelser med Unionen. Desuden har de brug for større samarbejde med os for at kunne overvinde deres tilbageståenhed, hvad angår institutionel demokratisk udvikling, økonomisk og social vækst osv.
En tættere europæisk naboskabspolitik indebærer imidlertid også støtte af reformer, der fremmer demokrati, respekt for menneskerettighederne og markedsøkonomi. Der skal også ske fremskridt på områder som økonomisk åbenhed, grænsekontrol og samarbejde om bekæmpelse af terrorisme, organiseret kriminalitet og ulovlig indvandring. Det er indlysende, at fremskridt på disse områder vil være til fordel for de pågældende nabolande og for hele regionen.
Hr. formand, jeg har en sidste bemærkning. Jeg beklager dybt, at så få af vores naboer i Syd og Middelhavsområdet deltog i Barcelona-topmødet i november sidste år. Jeg mener, at de har forspildt en enestående chance for at vise deres interesse for at forbedre deres forbindelser med Unionen. På trods af denne skuffelse må vi fokusere på fremtiden og Unionens strategiske interesser. Det betyder, at vi må prioritere forbindelserne med vores naboer, ikke bare til gavn for dem, men også af hensyn til os selv.
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne takke kommissær Ferrero Waldner samt fremhæve det meget positive bidrag, som min kollega, hr. Tannock, har ydet ved udformningen af den endelige tekst.
Jeg vil gerne komme ind på nogle spørgsmål, hvis udvikling fremover vil få betydning for gennemførelsen af de ambitiøse målsætninger for den europæiske naboskabspolitik.
Først og fremmest kan der ikke eksistere en troværdig europæisk naboskabspolitik, hvis der ikke er en afbalanceret geografisk tilgang til den. Vi må for enhver pris undgå, at medlemsstaterne anlægger en kundeorienteret tilgang til spørgsmålet, som tager udgangspunkt i deres egne nationale interesser.
En grundlæggende forudsætning for, at naboskabspolitikken kan give resultater, er, at medlemsstaterne har politisk vilje til at gøre brug af de mekanismer, der fastlægges for at beskytte menneskerettighederne og de demokratiske frihedsrettigheder. Vi bør alle være blevet klogere med de negative erfaringer, vi har på dette område fra Barcelona-processen.
Naboskabspolitikken bør knyttes sammen med gennemførelsen af den europæiske sikkerhedsstrategi, især inden for bekæmpelse af international terrorisme og organiseret kriminalitet og inden for energisikkerhed og miljøudfordringer.
Den europæiske naboskabspolitik bør ikke føre til overlapninger eller skabe forvirring med hensyn til det europæiske perspektiv for Balkanlandene og deres fremtidige optagelse i EU. Desuden bør relationerne med processen i Euro-Middelhavs-samarbejdet defineres mere klart.
Der kræves større samordning og bedre samarbejde med de internationale finansieringsorganisationer om gennemførelsen af handlingsprogrammer. Der er brug for en mere seriøs finansieringsplanlægning i 2006 med henblik på at få vedtaget den relevante forordning om det nye finansieringsredskab. Den europæiske naboskabspolitik er nødt til at udvikle sig i en proces, hvor borgerne og samfundene i de pågældende tredjelande deltager. Det er også nødvendigt, at det regionale samarbejde udvikles og intensiveres, ligesom den regionale toldunion skal gennemføres og styrkes.
Den afgørende internationale energisituation tvinger EU til at integrere og harmonisere sine energimarkeder med energimarkederne i landene inden for naboskabspolitikken.
Til sidst vil jeg gerne gøre opmærksom på, at det er nødvendigt at fremskynde forhandlingerne om vedtagelsen af handlingsprogrammerne med landene i Sydkaukasus, især forhandlingerne med Georgien. Især bør man tage menneskerettighedssituationen i betragtning og situationen for de etniske grækere i Tsalka-området i Georgien, hvor der er alvorlige problemer både med hensyn til menneskerettigheder og det græske samfunds ejendomsrettigheder. 
Cecilia Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand, dette er en meget god og vigtig betænkning om et af de vigtigste fremtidsspørgsmål for EU. Hvilke forbindelser skal vi have med vores nabolande? Hvordan skal vi kunne styrke samarbejdet i tilfælde, hvor vi skal samarbejde, såsom i bekæmpelsen af terrorisme, miljøproblemer, sikkerhed og energi? Hvordan skal vi kunne bidrage til at styrke demokratiet og retsstaten i de lande, som ligger i nærheden af os?
Min opfattelse er, at vi i den nuværende situation ikke bør definere Europas grænser. De lande i Europa, som kan og vil opfylde alle kriterier, bør gives en klar udsigt til medlemskab. Vi har set, hvad dette har betydet for forvandlingen af vores nye medlemslande. For dem har EU-medlemskabet fungeret som pisk og gulerod, og det har været ekstremt vigtigt i deres forvandling. Medlemskab betyder ufatteligt meget for demokratiseringen og reformprocessen på Balkan og i Tyrkiet. Derfor er det min opfattelse, at vi bør give Ukraine udsigt til medlemskab.
Naturligvis kan EU ikke udvide i det uendelige, og derfor kan naboskabspolitikken være et alternativ til medlemskab. Men så skal det være et attraktivt alternativ. Budskabet fra Parlamentet er tydeligt på dette punkt. Vi er nødt til yderligere at konkretisere og definere, hvad vi skal gøre med denne politik. Hvilke prioriteringer skal vi have? Kan vi løse de institutionelle problemer, som vil opstå med disse lande? Der er brug for fælles værdier og fælles politikområder. Endvidere skal samarbejdsaftalerne skræddersyes efter hvert lands behov, for, som det er blevet påpeget, er landene jo meget forskellige.
Fokus skal være på demokratispørgsmålene. Overgangsfonden eller demokratifonden, som hr. Tannock foreslog, er en meget god idé. Jeg vil gerne igen takke hr. Tannock for en meget god betænkning. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hvis vi vil gøre naboskabspolitikken til en stor succes, skal vi sikre os vores naboers fulde samarbejde. Ud fra denne betragtning vil jeg gerne her et par uger efter topmødet i Barcelona henlede Deres opmærksomhed på, at de fleste stats- og regeringschefer i Middelhavsområdet udeblev fra dette topmøde, de chefer, der er vores partnere inden for rammerne af naboskabspolitikken. Jeg mener, det er vigtigt, at Kommissionen og Rådet drager konklusionerne af partnerlandenes holdning og sørger for ikke at opnå de samme resultater med naboskabspolitikken.
Denne udeblivelse var til en vis grad et udtryk for partnerlandenes afstandtagen fra på den ene side et meget kraftigt pres fra Kommissionens og medlemsstaternes side til at indgå samarbejdsaftaler vedrørende indvandringspolitikken og politikken for bekæmpelse af terrorisme og på den anden side de manglende finansielle overslag vedrørende iværksættelsen af en egentlig udviklingssamarbejdspolitik. Kan vi være sikre på, at EU har draget alle konklusioner heraf?
Alle de aktionsplaner, der allerede er forhandlet på plads inden for rammerne af naboskabspolitikken, indeholder afsnit om samarbejde med henblik på at sikre EU's grænser i form af bekæmpelse af terrorisme, bekæmpelse af ulovlig indvandring. Det er uacceptabelt, at EU således fører en politik, som har til formål at få nabolandene til at fungere som betjente ved vores grænser. Det er uacceptabelt, for partnerlandene vil ikke være med til det, og fordi Europa-Parlamentet allerede har udtrykt sig meget klart imod denne tendens. Men er det mon blevet hørt på et hvilket som helst tidspunkt i forhandlingerne om disse nationale aktionsplaner?
EU's politik skal være gensidig - det er en forudsætning for dens succes - dvs. den skal tilgodese alles interesser. Det er endvidere vigtigt, at EU's politik er kohærent. Vi kan f.eks. ikke tilbyde nabolandene at indgå tilbagetagelsesaftaler, mens visse af Unionens egne medlemsstater ikke overholder Genève-konventionens bestemmelser. Vi kan heller ikke på den ene side opfordre dem til at respektere menneskerettighederne og de demokratiske principper og på den anden side lukke øjnene for de åbenlyse krænkelser, der finder sted i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme.
Hvad angår menneskerettighederne, er det Kommissionen, der forhandler om oprettelse af underudvalg for menneskerettigheder og demokrati. Det er vigtige fora til vurdering af vores effektivitet på området. Det er således efter min opfattelse beklageligt, at EU ikke gør en større indsats for at få oprettet sådanne underudvalg med visse stater som f.eks. Israel. 
Irena Belohorská (NI ).
   - Tak, hr. Tannock, for en glimrende betænkning om forbindelserne mellem EU og dets naboer og skabelsen af en kreds af venner omkring EU. Ved at hjælpe vores naboer hjælper vi faktisk os selv. Kredsen omfatter lande, der ikke ønsker at blive medlemmer af EU, men er ivrige efter et snævert samarbejde med EU, samt andre lande, der gerne vil være medlemmer, men endnu ikke opfylder kriterierne for at blive kandidatlande. Det er positivt, at der er undertegnet associeringsaftaler og handlingsplaner med disse lande, og at de er indstillede på at tage alle de fornødne skridt til at deltage i EU's indre marked og tilpasser deres lovgivning til EU's.
Når vi undersøger gennemførelsen af disse aftaler om nogle år, kan det konstateres, at nogle af målene var ambitiøse, men urealistiske. EU tilbyder betydelig finansiel bistand til de lande, der er omfattet af naboskabspolitikken. Det er imidlertid nødvendigt at kontrollere, at andre vigtige bestemmelser i aftalerne, som drejer sig om respekt for menneskerettighederne, overholdes. Overtrædelse af disse bestemmelser kan føre til suspension eller ophør af finansiel bistand. Det virker, som om disse bestemmelser kun eksisterer på papiret, og at de pågældende lande fortsat modtager finansiel bistand til trods for grove overtrædelser af menneskerettighederne. Derfor opfordrer jeg på det kraftigste til, at overvågningen af overholdelsen af bestemmelserne på dette område skærpes.
Anna Ibrisagic (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg sige, at hr. Tannocks betænkning om den europæiske naboskabspolitik er et dokument, som jeg støtter fuldt ud, og jeg kan blot lykønske ham med det udmærkede arbejde. Hans betænkning vidner om, at han er meget bekendt med Europas historie og ved, hvordan landet ligger. Det er udelukkende dem, som er vidende om det forgangne, som også kan svare på morgendagens udfordringer.
Forudsætningerne for hans arbejde har dog ikke altid været lette, for den europæiske naboskabspolitik omfatter nemlig i dag både europæiske lande, som har ret til at søge om medlemskab, og som kan blive medlemmer af EU, og de ikke-europæiske lande, som ikke kan blive medlemmer af EU. Ifølge min personlige opfattelse burde naboskabspolitikken kun gælde lande, som er naboer til Europa. Lande, som er europæiske, og som ønsker medlemskab, burde ikke betragtes som naboer, men som potentielle EU-medlemmer, og de burde gives udsigt til EU-medlemskab.
Ydermere har debatten om disse spørgsmål svinget kraftigt på det seneste. Når vi taler om den europæiske naboskabspolitik, taler vi om et langsigtet perspektiv. Der er ofte ikke et kortsigtet perspektiv. Betyder det, at opinionen både i og uden for Parlamentet har ændret sig, eller savner vi politisk mod? For f.eks. et år siden var holdningen til Ukraine, at Ukraine havde en meget klar udsigt til EU-medlemskab og uden nogen som helst tvivl tilhørte den europæiske familie. Vi husker alle de mange orangefarvede tørklæder, som kunne ses i Parlamentet til støtte for Ukraines demokratiseringsproces. Hvis spørgsmålet om status for forhandlinger om Ukraines medlemskab var blevet diskuteret på det tidspunkt, er jeg helt overbevist om, at der ikke havde været så mange, som havde modsat sig dette. I dag er situationen anderledes. Godt nok siger vi stadigvæk til Ukraine, at vi vil se landet som medlem, men vi understreger, at det vil tage noget tid, og at man ikke bør skynde sig.
For at nævne en anden stat er situationen i Hviderusland diktaturlignende og alt andet end tilfredsstillende. Landets vej til et eventuelt EU-medlemskab er lang. Trods dette mener jeg, at vi parallelt med opfordringer til demokratisering burde sende klare signaler om, at også Hviderusland, når det en dag bliver demokratisk, har sin plads i den europæiske familie. Det, som jeg efterlyser både i naboskabspolitikken og i den europæiske debat i det hele taget, er visioner og optimisme. Uden optimisme og klart udtrykte ønsker om, hvad vi vil opnå, og hvilket Europa vi vil have i fremtiden, kommer vi heller ikke til at leve op til dagens udfordringer. 
Ana Maria Gomes (PSE ).
   - Hr. formand, jeg takker hr. Tannock for hans betænkning om den nye europæiske naboskabspolitik, der bør blive et af EU's vigtigste strategiske instrumenter også ud fra et globalt sikkerhedssynspunkt, som kommissær Ferrero-Waldner - som jeg også hilser - har fremhævet.
Det nytter ikke, at Unionen lukker sig om sine grænser som i en fæstning for at beskytte sig mod sådanne farer som terrorisme, organiseret kriminalitet, narkotikahandel, ulovlig indvandring og handel med kvinder og børn. Hvor høje murene end er, kan de altid gennembrydes. Det viser Lampedusa, Ceuta og Melilla.
Et godt naboskab forudsætter naboernes gensidige sikkerhed. Derfor er det meget vigtigt, at denne nye politik gennemføres på den rigtige måde, og at vi støtter vores naboer gennem specifikke sikkerhedsprogrammer, så sikkerheden faktisk styrkes - både deres sikkerhed og vores. Ved at hjælpe dem med at løse deres sikkerhedsproblemer medvirker vi også til at udvide stabilitetsområdet omkring os.
Den sikkerhedsring, som skal opbygges med den nye naboskabspolitik, får dog et hul i sydvestlig retning, hvis Kap Verde trods landets stærke forbindelser med Europa og en fælles grænse med EU via De Kanariske Øer ikke omfattes af dette instrument. Der må findes en løsning i denne betænkning på, hvordan Kap Verde kan blive berettiget til støtte inden for den europæiske naboskabspolitiks programmer.
EU må ikke lade Kap Verde blive et svagt led i sin kreds af naboer. Kap Verde kan og bør spille en vigtig rolle i den europæiske og globale sikkerhed, hvis landet får adgang til den europæiske naboskabspolitiks programmer. Vi må bistå de kapverdiske myndigheder med at forebygge, at landet bliver omdrejningspunkt for organiseret kriminalitet, ulovlig indvandring og terrorisme. Jeg har derfor med min gruppes opbakning stillet to ændringsforslag til betænkningen, som jeg håber Parlamentet vil støtte. 
Jana Bobošíková (NI ).
   - Mine damer og herrer, det glæder mig, at hr. Tannocks fremragende betænkning om den europæiske naboskabspolitik er blevet udarbejdet. Den giver praktiske bud på problemer, som EU må løse, hvis det skal kunne berolige de globaliseringsfjendtlige ulykkesprofeter. Det er ganske enkelt ikke muligt for hver udvidelse af EU bare at ændre længde- og breddegraderne på kortet over Europa og tegne vores territorium op i sandet, som i øvrigt er det samme sand, hvor man altid kan begrave sit hoved i stedet for at gøre noget ved problemerne i verden omkring os, herunder i EU's nabolande. Det er efter min opfattelse netop dette fænomen, som tages op og forsøges løst i betænkningen. Den europæiske naboskabspolitik er et tilbud om privilegerede forbindelser mellem EU og dets nærmeste naboer støttet af finansielle instrumenter såsom Tacis og Meda, som bliver afløst af det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument i 2007.
På den anden side synes EU imidlertid ofte at være uvidende om, at det ikke bør påberåbe sig retten til at diktere nabolande, hvad de skal gøre og ikke gøre, med begrundelse i, at det yder dem finansiel bistand - det er jeg ikke bange for at sige. Det drejer sig ikke om uansvarlige og mindreværdige lande, og det er noget, som Unionen ofte glemmer i dens nogle gange arrogante navlebeskuelse. EU skal respektere sine naboer fuldt ud og ikke forsøge at lægge pres på dem. Dette er den eneste måde, hvorpå vi kan tale om god naboskabspolitik.
Alojz Peterle (PPE-DE ).
   - Vi taler om en af EU's centrale politikker, og det glæder mig at kunne takke hr. Tannock for en glimrende betænkning og Dem, fru kommissær, for Deres meget store ambitioner. EU's sikkerhed er helt afhængig af kvaliteten af demokratiet og den økonomiske udvikling blandt vores naboer. Jeg støtter den klart udtrykte politiske vilje til, at vi ikke vil være tilfredse med status quo af pragmatiske grunde, men aktivt vil støtte udvikling af demokrati, respekt for menneskerettighederne og udvikling af en vedvarende social markedsøkonomi blandt vores nabolande.
Jeg støtter især opfordringen til, at Kommissionen fastsætter klare kriterier for vurderingen af vores naboers politiske resultater, og jeg går ud fra, at respekt for menneskerettighederne vil få en central placering blandt disse kriterier. Jeg må gentage den afgørende betydning af regionalt samarbejde og projekter på lokalt plan. Som led i ethvert handlingsprogram ser jeg desuden også gerne samarbejdsprojekter for unge, navnlig projekter, der tager sigte på at udvikle det civile samfund.
Til sidst vil jeg give udtryk for min stærke støtte til holdningen vedrørende OSCE og Europarådet. Jeg er overbevist om, at EU kan og skal opnå mere gennem OSCE, end det har gjort hidtil, også i regioner ud over vores nærmeste naboers grænser, og her tænker jeg især på Centralasien. Tak for Deres opmærksomhed, og jeg håber, at vi i fremtiden også styrker den parlamentariske dimension af vores samarbejde.
Marianne Mikko (PSE ).
   - Mine damer og herrer, det glæder mig, at denne meget aktuelle betænkning er blevet udarbejdet. Efter den seneste udvidelse har EU mere end nogensinde brug for en fast og fleksibel naboskabspolitik. Kommissionen må formulere naboskabspolitikkens mål og prioriteringer og kriterierne for vurdering af dens resultater meget klart. Naboskabspolitikken, som den for øjeblikket gennemføres, er ved at forsvinde. De lande, der er omfattet af politikken, glider ind i en gråzone.
Som formand for Europa-Parlamentets Delegation til Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Moldova har jeg måttet overvære disse begivenheder i Moldova. Moldova er gidsel i Transdnestrien-konflikten, det må vi ikke glemme. Transdnestrien-konflikten er en af de vigtigste årsager til, at den økonomiske udvikling går så langsomt i Moldova.
Men som det også konstateres i betænkningen, har Europa ikke fuldt ud draget fordel af sit strategiske partnerskab med Rusland til at løse konflikten. I dag har kansler Schüssel rost sin regering for dens vellykkede indgriben i den russisk-ukrainske gaskrise. Hr. Barroso tilsluttede sig denne ros. Den kendsgerning, at Moldovas tilsvarende problem overhovedet ikke har fået nogen opmærksomhed, og det som følge heraf led under en gaskrise i næsten tre uger, viser, at den nuværende naboskabspolitik er mangelfuld. At ignorere en partner i naboskabspolitikken, at ignorere et land midt i Europa med en befolkning på 4 millioner er ikke et adfærdsmønster, som EU bør fortsætte med at følge.
Jeg støtter ordførerens opfordring til at anerkende Ukraines og Moldovas forhåbninger og ønsker om tiltrædelse af EU, og jeg bifalder kravet om at give dem mulighed for at blive medlemmer af EU, når alle tre Københavnskriterier er opfyldt. Muligheden for at blive medlem af EU er af største betydning for demokratisering og økonomiske reformer. Det var netop hovedargumentet for, at der skulle indledes tiltrædelsesforhandlinger med Tyrkiet.
Hvis vi kan åbne mulighed for Tyrkiet, hvis befolkning snart vil overgå Tysklands, hvorfor kan vi så ikke sende et klart budskab til Ukraine, som er halvt så stort, og Moldova, som har en tyvendedel af Tyrkiets befolkning? I den henseende er betænkningen om naboskabspolitikken en enestående undtagelse i EU. Mange tak til ordføreren, og tak for Deres opmærksomhed.
Christopher Beazley (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil rose kommissær Verheugen for hans arbejde med at sikre, at den vellykkede udvidelse kom til at omfatte Baltikum. Kunne kommissær Ferrero-Waldner, når hun afrunder denne debat, forklare noget, som er ret forvirrende? Vi taler om vores naboskabspolitik, men Rusland er en af EU's nye naboer. Indgår Rusland i naboskabspolitikken, eller har vi en særskilt politik for forbindelserne mellem EU og Rusland?
En af mine landsmænd George Orwell skrev en bog med titlen , og han brugte udtrykket: "Alle dyr er lige, men nogle er mere lige end andre." Jeg håber, at EU-medlemsstaternes regeringer ikke deler det synspunkt, men derimod tilslutter sig den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og idéen om, at der ikke vil være bilaterale forhandlinger med nogen af vores naboer.
En amerikansk digter ved navn Robert Frost sagde om naboskab, at gode hegn skaber gode naboer. Jeg håber, at Rusland meget snart vil kunne ratificere grænseaftalerne med Estland og Letland. Det er, uanset hvor stærke vores synspunkter om gode forbindelser måtte være, meget vanskeligt, hvis ikke bare medlemsstaters grænser, men også vores egne EU-grænser ikke anerkendes af en nabo. Måske kan kommissæren sige noget om, hvilke fremskridt der er sket i forhandlingerne med præsident Putin og hans kolleger for at opnå en aftale om noget, som må siges at være et temmelig afgørende spørgsmål. Vi engagerer os tydeligvis meget i vores russiske kolleger og venner, men hvis de ikke anerkender vores hegn, er det uden tvivl meget vanskeligt for os at opnå den gensidige følelse af tiltro og tillid.
To minutter er kort tid til at diskutere dette helt afgørende emne, men jeg vil henvise mine kolleger til punkt 1 i hr. Tannocks glimrende betænkning, hvor der står, at Europa-Parlamentet "erklærer, at målet for et privilegeret naboskab med nabolandene - som en ufravigelig forudsætning - omfatter en aktiv og konkret forpligtelse til at vedkende sig fælles værdier på følgende områder: retsstatsprincippet, god regeringsførelse, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder, demokrati og principperne om en åben social markedsøkonomi ...".
Jeg håber, at præsident Putin får tid til at læse i hvert fald punkt 1 i hr. Tannocks betænkning.
Ioannis Varvitsiotis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne takke kommissæren og ordføreren, hr. Tannock, for deres fyldestgørende standpunkter. Der er ingen tvivl om, at den europæiske naboskabspolitik er en succes.
Jeg tror imidlertid, det er på tide, at vi overvejer, om den skal have et institutionelt grundlag. Mit forslag er helt konkret og går ud på følgende: Alle de stater, som i dag deltager i den europæiske naboskabspolitik, danner et statsforbund, en forbedret udgave af det britiske Commonwealth. EU kan således skabe en bred zone med fred, frihed og velstand omkring sig.
Inden for dette system, dette statsforbund, skal toldunionen gælde for alle lande, men borgerne skal ikke frit kunne flytte til EU-landene, og de skal heller ikke deltage i EF's beslutningsorganer eller den fælles valuta.
Dette særlige forhold vil give både økonomiske og andre fordele på områder som f.eks. infrastruktur, energi, miljø og transport, som vil være et incitament til at indgå i statsforbundet.
Statsforbundets sammensætning kan udvikles til en værdifuld alternativ løsning, hvis et lands fulde optagelse i EU støder på alvorlige hindringer. Det kunne også være en måde, hvorpå landene i Europas periferi hurtigere kan konvergere med Europa. Det ville skabe en zone med lande, der er orienteret mod Europa, og det ville være en endelig løsning på dilemmaet mellem en videre udvidelse og en uddybning af EU. Samtidig ville det i tide mindske mange af problemerne i Europa og foregribe nye dilemmaer og nye polariseringer i EU, før de skader EU's enhed. Det vil forene og styrke os på samme tid uden de store omkostninger og med en klart mindre risiko. 
Józef Pinior (PSE ).
   -  Hr. formand, debatten i Parlamentet i aften drejer sig om en af de største udfordringer, som EU står over for. Jeg tænker på udviklingen af en naboskabspolitik, der giver området med sikkerhed, demokrati, politisk frihed og økonomisk udvikling i verden af i dag mulighed for at udvide sig i EU's umiddelbare nærhed.
EU er blevet en global aktør og altid på grundlag af dets principper om f.eks. respekt for fred, vilje til kompromis og forsvar af menneskerettighederne og af liberalt demokrati. Det gør sig især store bestræbelser på at fremme demokrati i lande i Nordafrika, Mellemøsten, Kaukasus og Østeuropa. Det skal bemærkes, at denne politik omfatter et helt net af indbyrdes politiske, økonomiske, videnskabelige og kulturelle forbindelser.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på den europæiske naboskabspolitiks menneskerettighedsaspekt. Samfund, der kæmper imod manglende demokrati og manglende respekt for menneskerettighederne i deres lande, opfatter EU som en partner og en garant for demokratiske processer. Den europæiske naboskabspolitik bør tage hensyn til disse samfunds ønsker i de pågældende lande. Den skal støtte det civile samfund og hjælpe med visumpolitikker. Den skal også sørge for, at det europæiske forskningsområde virkelig åbnes for lande uden for EU.
Endelig må den europæiske naboskabspolitik ikke blive en hindring for europæiske lande, der håber at søge om medlemskab af Unionen i fremtiden.
Libor Rouček (PSE ).
   - Fru kommissær, mine damer og herrer, i de seneste dage og uger er der blevet talt meget om Europas energiafhængighed af udenlandske kilder. EU's medlemsstater er stadig i stor udstrækning afhængige af leverancer af råolie og naturgas fra de lande, som denne betænkning omfatter, dvs. Rusland, Algeriet, Libyen, Egypten og Aserbajdsjan, og andre lande under forandring, f.eks. Ukraine, Belarus og Georgien, som disse leverancer af strategisk vigtige råmaterialer transporteres igennem.
I denne forbindelse vil jeg nævne et aspekt af naboskabspolitikken, som vi endnu ikke er opmærksomme nok på, nemlig regionalt samarbejde. Jeg er af den opfattelse, at naboskabspolitikken ikke udelukkende skal baseres på konsolidering af bilaterale forbindelser, men snarere på regionalt samarbejde mellem disse lande på økonomisk, kulturelt og politisk plan. Hvis vi ser på de enkelte regioner, f.eks. Sydkaukasus, opdager vi, at et sådant samarbejde enten er meget problemfyldt eller overhovedet ikke eksisterer. Desuden er eksistensen af gode naboskabsforbindelser, der omfatter regionalt samarbejde mellem landene omkring os, en af betingelserne for, at målene med naboskabspolitikken kan nås, ikke mindst for at sikre energiforsyningen til EU's lande.
Derfor vil jeg opfordre Kommissionen til at lægge større vægt, end den har gjort hidtil, på at fremme regionalt samarbejde og løse regionale konflikter, når den gennemfører de enkelte praktiske faser i naboskabspolitikken.
Jana Hybášková (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg beundrer virkelig Deres fysiske kapacitet. Det gælder også hr. Tannock! Den sidste runde af EU's udvidelse ændrede den europæiske eksterne dimension drastisk. Udvidelsen blev gennemført, og vi indførte den europæiske naboskabspolitik. Den aktuelle ENP minder mig om NATO's partnerskab for fred og udvidelse. Det Europæiske Råd i København fastsatte kriterierne for udvidelsen, og det endte med, at 10 lande tiltrådte. Processen manglede idé, planlægning og projektstyring. Vi må ikke gentage den fejl.
Punkt 1: Lad os sige, at udvidelse er udvidelse. ENP burde være alt andet end udvidelse. Lad os tale om ENP.
Punkt 2: Vi må også have privilegerede partnerskaber. Gennem historien har enhver magt haft særlige forbindelser. EU har også brug for dem. Der burde defineres en særlig, ny "11-talskategori". Vi ved alle sammen, at der af sikkerhedsmæssige, energimæssige, økonomiske, handelsmæssige og endog sociale, kulturelle og politiske årsager allerede er lande, som vi har og behøver særlige forbindelser med, selv om de aldrig - inden for en overskuelig fremtid - bliver medlemmer af EU. Lad os kalde det system ENP.
Punkt 3: Den største fejl er den aktuelle situation: Vi taler ikke om ENP, vi taler om, hvorvidt Balkanlandene, Ukraine og Tyrkiet - med eller uden et klart sæt af kriterier - bør være berettigede til udvidelse. Der er ingen tvivl om, at der i ENP ikke skal nævnes bestemte lande, og at der skal indføres begreber og kriterier.
Punkt 4: Kriterier. Geografiske kriterier bør drøftes på grundlag af traktaten. Ikke alle berettigede lande er i stand til at opfylde Københavnskriterierne. Vi må ikke lyve over for os selv, hvad angår fuld respekt for de individuelle menneskerettigheder, lige økonomiske muligheder, fuld liberalisering og privatisering. Vi bør koncentrere os om at definere "11-talskøbenhavnskriterierne". Kun hvis vi er seriøse og åbne, kan vi skabe forbedringer i området.
Punkt 5: Institutioner og vores kapacitet. Fire friheder bør analyseres. Den frie bevægelighed for varer er acceptabel, men den frie bevægelighed for personer bør begrænses, og det samme gælder den frie bevægelighed for kapital, men ikke den frie bevægelighed for tjenesteydelser.
Gennemsigtighed og ansvarlighed er helt afgørende for stabilitet, forståelse og bekæmpelse af frustration, ekstremisme og radikalisme. Lad os være åbne, gennemsigtige og logiske. Så vil vi alle sammen opnå sikkerhed og velstand.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for at sige det klart og tydeligt er jeg fuldt og helt enig med betragtningerne i den fremragende Tannock-betænkning og også med kommissærens fortrinlige praktiske naboskabspolitik.
Til trods herfor kan og vil jeg aldrig kunne affinde mig med visse begreber. Hvad har forfædrene til mange vestukrainere til fælles med kommissærens eller med mine forfædre, fru Hybáškovás eller hr. Roučeks, hr. Peterles og mange andres forfædre her i Parlamentet? De var alle borgere i en centraleuropæisk stat kaldet Østrig-Ungarn. Og hvorfor den ene så pludselig skal være vesteuropæer og de andre pludselig østeuropæere, eller hvorfor nogle af dem - som nogle tankeløst siger - pludselig skal være europæere og de andre naboer til Europa, er der ingen, som har kunnet forklare mig.
Ligesom den økonomiske politik skal indeholde et begreb som reguleringspolitik, skal dette også være tilfældet i udvidelses- og naboskabspolitikken. Det er nu engang således, at Ukraine, Hviderusland og republikken Moldova entydigt er europæiske stater - ligesom staterne i Sydøsteuropa, som vi mærkeligt nok giver prædikatet "Vestbalkan". I sidste ende skal de alle sammen have udsigt til fuldt medlemskab af EU, også selv om vi i dag ved, at dette for nogle - som f.eks Ukraine, Hviderusland eller Republikken Moldova - stadig har lange udsigter.
Derfor giver det mening at have naboskabspolitikken som mellemstation. Men her må vi ganske enkelt skelne mellem dem, for hvem denne politik repræsenterer udsigten til EU-medlemskab, og de andre, som vi ønsker at knytte permanent til os som naboer, f.eks. staterne i det sydlige og østlige Middelhavsområde.
I den forbindelse kunne jeg rigtig godt lide bemærkningen fra hr. Özdemir fra De Grønne om, at vi har behov for en større sammenkædning af Barcelona-processen og Middelhavslandene i naboskabspolitikken, for Middelhavspolitikken skal nødvendigvis være en naboskabspolitik i klassisk forstand på lang sigt. Derfor skal vi forlige os med de begreber og kategorier, som de ser ud på nuværende tidspunkt. Vi bør imidlertid hele tiden holde os realiteterne for øje, for ellers vil vi blive overrasket af disse realiteter på en ubehagelig måde, hvilket vi så et iskoldt eksempel på i forholdet mellem Rusland og Ukraine.
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, i krisesituationer som den, der opstod for nylig, da Moskva standsede gasleverancerne til Ukraine og Moldova, burde den europæiske naboskabspolitik spille en central rolle og være udgangspunkt for udformningen af en fælles vision om EU's politik. Gas er blevet et middel til at udøve politisk pres, så en af den europæiske naboskabspolitiks prioriteringer må være at deltage i en dialog om energi med tredjelande og blive involveret i planlægningen af de transeuropæiske energinet.
De største olie-og naturgasreserver i verden befinder sig i områder omkring EU. Mange af Unionens naboer er producent- eller transitlande. Derfor er der store aktionsmuligheder som led i en politik, der tager sigte på at skabe et venligt område omkring Unionen. Den hidtidige indsats på dette område har været utilfredsstillende. Jeg kunne nævne det politiske samtykke til bygningen af den nordeuropæiske gasledning under Østersøen. Dette system er ikke bare i strid med medlemsstaternes interesser, det vil også på længere sigt få negativ indvirkning på lande uden for EU's østlige grænse, som er omfattet af vores naboskabspolitik. Jeg tænker på lande som Ukraine og Belarus og landene i Sydkaukasus.
De europæiske beslutningstagere undlod at reagere beslutsomt i denne sag. Det betød, at der blev truffet en strategisk beslutning hen over hovedet på flere medlemsstater med negative følger for en række transitlande. Jeg ville være taknemmelig, hvis kommissæren ville kommentere denne sag og give klart udtryk for sine synspunkter.
Den europæiske naboskabspolitik skal være et effektivt redskab til konsolidering af demokrati og retstatsprincippet i lande nær EU. Den skal også tilskynde til forandringer i lande, hvor der ikke er rigtigt demokrati. Demokratiske bevægelsers aktiviteter i nabolande skal støttes ved, at adgangen til uafhængige medier og oplysninger lettes. Det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder kan spille en vigtig rolle i den henseende. Dette instrument skulle på en fleksibel og effektiv måde kunne støtte initiativer til fremme af parlamentarisk demokrati. Jeg vil minde Parlamentet om, at dette er det eneste eksterne EU-instrument, som ikke kræver modtagerlandets samtykke.
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - Tak, hr. formand, fru kommissær, jeg vil tilslutte mig mine kollegers ros til ordføreren for det glimrende arbejde, han har udført. Dette er en omfattende betænkning, der dækker et enormt område. Jeg forstår derfor, at hans arbejde ikke har været let. Hvis jeg skal kritisere betænkningen, vil jeg sige, at landene i Østeuropa og landene i den sydlige del af Middelhavsområdet ikke sættes lige højt. Det virker, som om betænkningen er skrevet med tanke på landene i Østeuropa, og at der dernæst er tilføjet noget om Maghreblandene og Machraklandene. Faktisk opfordres Kommissionen i betænkningens punkt 33 til at give en klarere definition af forholdet mellem den europæiske naboskabspolitik og Euro-Middelhavs-partnerskabet. Derfor siger jeg, fru kommissær, at hvis Europa-Parlamentets medlemmer ikke rigtig forstår, i hvor høj grad den europæiske naboskabspolitik dækker og omfatter landene i Barcelona-processen, og hvis vi ikke forstår, hvordan denne politik supplerer vores Euro-Middelhavs-politik, hvordan kan vi så forvente, at vores partnerlande i Middelhavsområdet forstår det? Det er ikke så underligt, at mange mennesker fra middelhavslande, som er vores partnere, og som jeg især i min egenskab af næstformand for Delegationen for Forbindelserne med Maghreb-landene har talt med, giver udtryk for alvorlige bekymringer over den europæiske naboskabspolitik. Sandsynligvis fordi de ligesom os ikke forstår forbindelsen med Barcelona-processen, sandsynligvis fordi de er bange for, at den vil overtage Barcelona-processen til skade for Middelhavslandene, sandsynligvis fordi de er bange for, at de med den nye fond, der bliver oprettet til næste år, det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument, står til at tabe i stedet for at vinde noget som helst, sandsynligvis fordi midlerne ikke vil være øremærket, og Middelhavslandene dermed ikke vil have nogen sikkerhed for, at de får det, som de allerede har opnået, eller at de får mere. Det er alt sammen bekymringer, som vores kolleger fra lande som Tunesien og Marokko giver udtryk for. Jeg håber, at kommissæren kan besvare disse spørgsmål, for det drejer sig om alvorlige og berettigede bekymringer. Mange tak.
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, jeg vil allerførst hilse på min kollega hr. Verheugen, som står bag naboskabspolitikken. Det er et lykketræf, at han er til stede i dag.
For det andet vil jeg gentage, at jeg sætter stor pris på den meget brede støtte til hr. Tannocks betænkning og til naboskabspolitikken. Det er bestemt en meget bred politik, og derfor var det også en bred debat. Dette er en politik møntet på EU's naboer i Øst, men også på dets naboer i Middelhavsområdet. Det vender jeg tilbage til om lidt.
Hvad angår det europæiske perspektiv, står det klart, at naboskabspolitikken adskiller sig fra udvidelsen, men samtidig vil jeg sige, at fremtiden ikke er mejslet i sten. For øjeblikket har vi en politik, der er helt adskilt fra udvidelsen. Jeg kunne ikke adskille og definere den politik klarere.
Der er også et regionalt perspektiv. Det er f.eks. meget tydeligt i Euro-Middelhavs-processen. Den er regional, og naboskabspolitikken er den bilaterale, komplementære del af den, så de to fungerer side om side. F.eks. har vi altid støttet Agadir-processens Syd-Syd-samarbejde mellem landene.
I Øst kan perspektivet naturligvis stadigvæk udvides. Der er stadig meget at gøre. Men jeg kan også fortælle Dem, at under energikrisen var den regionale dimension tydelig. Vi har også i høj grad styrket, hjulpet og tilskyndet Ukraine til at hjælpe Moldova under den krise, som det for nylig gennemlevede.
På energiområdet som helhed forsøger vi at arbejde os hen imod et integreret energimarked. I Machrek-landene er der et integreret gasmarked. Der er også samarbejdet mellem Palæstina og Israel, som i det mindste tager sigte på en mere effektiv integration.
Jeg vil besvare et par af de mange specifikke spørgsmål, der er blevet stillet. For det første er inddragelsen af landene i det sydlige Kaukasus i naboskabspolitikken - hvilket Europa-Parlamentet oprindeligt krævede - meget velkommen. I betænkningen foreslås det, at ENP anvendes fuldt ud til at fremme opbygning af mellemstatlig tillid. Det er meget vigtigt. Det er afgørende for landene i det sydlige Kaukasus at skabe stabilitet. Jeg er enig med alle dem, der har sagt, at vi skal fremme og styrke den for øjeblikket frosne konfliktløsning i de lande. Det er netop det, vi forsøger at gøre.
Udviklingen af ENP, hvad angår det sydlige Kaukasus, prioriteres fortsat højt. De ved alle sammen, at tekniske missioner har besøgt de pågældende lande for at forhandle om handlingsplaner, navnlig fordi vi også ønsker at bidrage til regional stabilitet og styrke EU's støtte til at løse konflikterne i området. Vi ved, at det kommer til at tage tid, men det er af største vigtighed, at vi engagerer os fuldt ud i det.
Et andet spørgsmål drejede sig om Belarus. Indtil videre har Kommissionen været repræsenteret gennem sin delegation i Kijev, som er akkrediteret til Belarus. Jeg har som et første skridt anmodet om, at der oprettes en regionaliseret delegationsmission i Belarus ledet af en chargé d'affaires under Kijevs missionschef. Jeg afventer stadig et positivt svar fra de belarussiske myndigheder. Jeg mener nu, at hvis vi har en delegation der, kan vi arbejde meget tættere sammen med regeringen i Minsk og forsøge at fremme vores egne værdier.
Mange af Dem ved nok, at vore bistand til Belarus er kendetegnet ved en tosporet tilgang. Der er også en strategi for mere demokratisering og menneskerettigheder, som kan opfylde den brede befolknings behov, og et decentraliseret program. Det er ensbetydende med ny finansiering til støtte for demokratisering, som er til rådighed under EIDHR, og direkte arbejde, f.eks. med radiostationer og muligheden for at få indflydelse på informationerne gennem vores uafhængige transmissioner til Belarus. Det er allerede godt i gang. Men vi arbejder også for videregående uddannelser og erhvervsuddannelser. De husker måske lukningen af universitetet i Minsk og vores arbejde i Vilnius.
Konflikten i Transdnestrien er blevet nævnt. I overensstemmelse med handlingsplanens forpligtelser har vi gjort meget mere for at støtte mæglingsprocessen. Siden oktober 2005 har vi sammen med USA forsøgt at fungere som observatører. Nu har vi en særlig repræsentant for Moldova, ambassadør Jacobovits de Szeged, som arbejder på at løse konflikten i Transdnestrien. I denne forbindelse oprettede vi en EU-Moldova-grænsebistandsmission den 1. december. Den skal hjælpe Moldova og Ukraine med at sikre en gennemsigtig forvaltning af deres fælles grænse og dermed øge samarbejdet om grænsespørgsmål og forsøge at bekæmpe korruption og vildledning af toldmyndighederne.
Jeg er uenig med dem, der siger, at Barcelona-topmødet var en fiasko. Jeg beklager virkelig mediernes rapporter om Barcelona. Jeg var der fra start til slut. Jeg kan fortælle Dem, at Barcelona i bund og grund var glimrende. Der er en rapport om migration. Den skulle De tage at læse. Der er en fælles holdning om bekæmpelse af terrorisme. Der er det, som Kommissionen forelagde i april i sin meddelelse. Vi må forstå, hvorfor flere statschefer ikke mødte op. F.eks. kan det have været temmelig vanskeligt for Marokkos konge at tage til Spanien som følge af de uoverensstemmelser, de stadig har. Jordans kong Abdullah II måtte skifte sin regering ud. Algeriets præsident Abdelaziz Bouteflika befandt sig på et hospital i Paris, og det gør han mig bekendt stadig. Præsident Mubarak havde lige haft valg i Egypten og havde ikke de bedste muligheder for at tage til Barcelona. Men mange statsministre deltog, og det er dem, der skal gennemføre politikken.
Parvist samarbejde og TAIEX, de to fremragende instrumenter, der har hjulpet udvidelseslandene meget, kan også anvendes på naboskabslandene, og det vil vi gøre.
Der var mange andre spørgsmål, men på grund af den begrænsede tid kan jeg ikke gå mere i detaljer nu. Men hvis de bliver rejst igen i Udenrigsudvalget, skal jeg med glæde besvare dem.
Christopher Beazley (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen om tillægsspørgsmål efter en forhandling, og Deres medhjælpere vil være bekendt med antallet.
Kommissæren kunne ikke besvare spørgsmålet om, hvorvidt politikken for forbindelserne mellem EU og Rusland og naboskabspolitikken hænger sammen. Jeg vil gøre kommissæren opmærksom på punkt 16 og 26 i Tannock-betænkningen. Måske kan hun svare mig skriftligt.
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, jeg skal med glæde besvare spørgsmålet. Jeg troede bare, at forhandlingen varede for længe.
Rusland indgår ikke i den normale ENP. Vi har et særligt finansielt instrument - ENPI - det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument. Hvorfor nu det? Fordi Rusland er et enormt land og føler, at det fortjener et særligt strategisk partnerskab. Vi har samarbejdet med Rusland om de fire fælles rum, og på hvert eneste topmøde gennemgår vi dagsordenen og de forskellige spørgsmål, bl.a. det, De nævnte, om grænseaftalen med Estland og Letland. Andre spørgsmål, f.eks. spørgsmålet om gas og energi, vil naturligvis også være vigtige emner. Det er bilaterale anliggender mellem landene og Rusland. Vi har forsøgt at fremme forhandlingerne, men vi har forstået, at parterne indtil videre foretrækker at arbejde med problemerne selv.
Jeg ser i hvert fald en smule fremgang, men jeg er forsigtig, for det vil tage tid.
Jeg glemte ikke at besvare Deres spørgsmål, men forhandlingen var meget lang, og der var mange, meget interessante indlæg. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 19. januar 2006 kl. 12.00.
José Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   - Naboskabspolitikken må blive et mere åbent begreb og ikke kun dreje sig om Middelhavet og EU's grænse mod øst.
Vi må ikke glemme, at vi har naboer ved vores søgrænse ud mod Atlanterhavet. Både på grund af deres betydning og særlige rolle for den europæiske sikkerhed bør de også få speciel opmærksomhed i denne sammenhæng.
Da de grænser op til vores regioner i den yderste periferi og ikke ligger langt fra det europæiske kontinent, må vi være opmærksomme på disse ølande, der er særlig sårbare for det storstilede smugleri, der foregår i dag, og som udgør en sikkerhedsrisiko for både dem og os.
Nogle mener, at Kap Verde hører hjemme i AVS-området, men det er en for snæver opfattelse, der ikke tager højde for realiteterne. Vi må kunne udforme en politik, der knytter en frugtbar, smidig og visionær forbindelse mellem naboskabspolitikken og andre initiativer som f.eks. AVS-samarbejdet.
Det har vi brug for, og Kap Verde fortjener det også på grund af dets befolknings eksemplariske adfærd, hvad angår demokrati, god regeringsførelse og respekt for menneskerettighederne, ud over de dybe historiske, sociale, politiske, kulturelle og geografiske bånd, som landet har til EU.
Jeg appellerer derfor til medlemmerne om at stemme for ændringsforslag 11, 12, 36 og 38. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Dominique Vlasto for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om gennemførelsen af det europæiske charter om små virksomheder (2005/2123(INI)) (A6-0405/2005). 
Dominique Vlasto (PPE-DE ),
   Hr. formand, hvis jeg kun havde haft ét argument for at forsvare denne betænkning, ville det være, at de små europæiske virksomheder udgør omkring 25 millioner virksomheder og beskæftiger næsten 95 millioner mennesker. De er rygraden i den europæiske økonomi, et udklækningssted for job og vækst, hvis potentiale vi skal udvikle.
Det europæiske charter om små virksomheder stadfæster deres store betydning. Det er det eneste officielle dokument, der udelukkende er forbeholdt dem. Dette charter har vakt store forhåbninger hos iværksætterne. Fem år efter dets ikrafttrædelse er de opnåede resultater desværre fortsat meget uregelmæssige, og chartrets gennemførelse er fortsat utilstrækkelig, selv om chartret nyder succes hos erhvervsorganisationerne og nu er undertegnet af 35 lande.
Hr. formand, disse små virksomheder føler sig ikke desto mindre forældreløse i et Europa, der ikke er i stand til at skabe en ramme for dem, hvor de kan lytte, dialogere og arbejde. Såvel hjemme hos mig selv i Marseille som andre steder ser lederne af de små virksomheder, håndværkerne, Europa som en maskine, der producerer omkostninger og krav. For disse virksomhedsledere er det indre marked - som trods alt er en ubestridelig succes - ikke en mulighed, men fiktion. Men hvis disse virksomhedsledere ikke har tillid til den europæiske politik, er det fordi, der er et reelt problem. Det er klart, at vi ikke gennemfører en effektiv lovgivningsramme, hvis 98 % af EU's virksomheder mener, at den ikke er tilpasset deres virksomhed.
Derfor skal chartret være et instrument, som gør det muligt at genskabe de små virksomheders altafgørende tillid til Europa. Dets gennemførelse skal gøre det muligt at måle staternes og de europæiske institutioners fremskridt med henblik på at forbedre det lovgivningsmæssige, finansielle og politiske miljø, de små virksomheder lever i. Derfor stiller vi krav om en mere kritisk årsrapport. Jeg beklager dog, at dette års opfølgningsrapport ikke rigtig gør det muligt at måle fremskridtene.
Vi kræver en bedre gennemførelse af chartret, som er et væsentligt bidrag til Kommissionens vigtige forpligtelse til bedre lovgivning. Derfor foreslår vi for det første at fremme chartrets gennemførelse ved at sikre, at de små virksomheder og mikrovirksomhedernes dimension bevares med specifikke foranstaltninger til fordel for dem. Derudover foreslår vi større deltagelse fra erhvervsorganisationernes side, opretholdelse af udbredelsen af bedste praksis og udveksling af god praksis og fastholdelse af en specifik årsrapport om chartret.
Vi er ikke imod fornyede overvejelser om chartrets gennemførelse, men vi anmoder Dem om ikke at ofre chartret for små virksomheder ved at drukne det i Lissabon-strategien. Denne tilgang skal forblive komplementær og adskilt fra de øvrige politikker til fordel for SMV'er og industrien.
Det er endvidere anerkendelsen af en virkelighed, vi skal tage højde for. De små virksomheder har specifikke behov og kapaciteter, der ikke kan sammenlignes med virksomheder med mellem 250 og 10.000 ansatte. Dette princip, som Kommissionen i øvrigt har udformet, er at tænke på de små virksomheder. Dette engagement skal altså omsættes til noget konkret, for det sker ikke altid.
Hvis man f.eks. tager Reach-forslaget, har man ikke indtryk af, at dette princip er blevet overholdt. Det er Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, der har indført de ordninger og foranstaltninger, som burde gøre det muligt at gøre Reach tåleligt og anvendeligt for de små virksomheder. Det er for disse små virksomheders skyld, at jeg igen i min betænkning understreger vigtigheden af at forenkle lovgivningen. Vi opfordrer Dem igen til at vedtage en klar og præcis metode for konsekvensanalyserne, navnlig for de små SMV'er.
Denne forsvarstale til fordel for chartret og en bedre lovgivning er i centrum for betænkningen. Mange andre forslag fra mine kolleger er blevet inddraget i betænkningen, og jeg vil gerne takke dem for deres positive bidrag. Det er et helt arbejdsprogram, der foreslås, først og fremmest for at få bedre kendskab til de små virksomheder og endelig og især for at gøre fremskridt inden for en lang række områder, herunder skatteforhold, støtte til investering, innovation og forskning.
Hr. formand, jeg skal ikke gå i detaljer med de fremsatte forslag, men Kommissionen og medlemsstaterne skal nok finde inspiration til handling i min betænkning.
Günther Verheugen,
   .Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke ordførerne hjerteligt for deres velafbalancerede betænkninger og for de værdifulde forslag.
Jeg vil godt benytte lejligheden til at sige noget helt grundlæggende om Kommissionens politik for de små og mellemstore virksomheder. Ordføreren talte netop om den "forældreløse stilling", som de små og mellemstore virksomheder indtager i Europa. Jeg bruger selv udtrykket "skyggetilværelse", og i begge udtryk gemmer der sig en massiv kritik, nemlig en kritik af, at der tidligere blev talt om de små og mellemstore virksomheder konstant, men at ingen af de europæiske institutioner virkelig arbejdede seriøst på at forbedre deres situation. Jeg har sat mig for at ændre dette, og det glæder mig at kunne sige, at det forgangne år betød et reelt gennembrud i politikken for de små og mellemstore virksomheder i Europa. På alle niveauer har der ikke alene kunne høstes anerkendelse af de små og mellemstore virksomheders betydning for vækst og job, men nu arbejdes der omsider også målrettet på at tage de nødvendige skridt over en bred kam, således at de små og mellemstore virksomheder rent faktisk kan udnytte det enorme vækst- og jobpotentiale, som de råder over, fuldt ud.
Hvis vi ønsker at nå vores mål i Europa - stabil og bæredygtig vækst samt fuld beskæftigelse - er dette kun muligt med hjælp fra de små og mellemstore virksomheder. De store virksomheder hjælper os ikke med at nå disse mål, da de også fremover vil tendere mod en reduktion i antallet af arbejdspladser. Derfor er der ét punkt, som jeg ikke er helt enig med ordføreren i. I modsætning til hende er jeg fuldt og fast overbevist om, at først integrationen af charterpolitikken i den nye vækst- og beskæftigelsesstrategi har ført til, at politikken for de små og mellemstore virksomheder nu har topprioritet i Europa. Jeg kan overhovedet ikke forstå, hvordan man kan sige, at de store virksomheder skal have deres plads i denne vækst- og beskæftigelsesstrategi, men at de små ikke skal. De små og mellemstore virksomheder beskæftiger totredjedele af alle beskæftigede i Europa. Det er ikke de store, men derimod de små, som virkelig er arbejdsgivere. De små og mellemstore virksomheder er hjertet i denne strategi, som kun kan lykkes, hvis der fortsat fokuseres på SMV'erne.
Jeg er fuldt overbevist om, at den åbenlyse forbedring af det politiske klima for de små og mellemstore virksomheder, som vi opnåede i løbet af det sidste år, direkte kan spores tilbage til den kendsgerning, at vi gav denne politik dens retmæssige plads i EU's vækst- og beskæftigelsespolitik.
I mellemtiden har medlemsstaterne også rapporteret om deres nationale reformprogrammer i forbindelse med gennemførelsen af den nye vækst- og beskæftigelsespolitik. Jeg glæder mig over at kunne fortælle Dem, at mere end halvdelen af alle medlemsstater har udpeget politikken for de små og mellemstore virksomheder som en national prioritering i disse nationale reformplaner. Jeg tror helt bestemt, at der er plads til forbedringer, og vi vil aflægge rapoort herom til Parlamentet om nogle få uger. Eksempelvis mangler der stadig detaljer - i det mindste lejlighedsvis - om de trufne foranstaltninger, og det kunne føre til en for optimistisk vurdering, men vi befinder os endnu kun i startfasen af en proces, som selvfølgelig bliver endnu mere effektiv, og som jeg tror vil blive vellykket. I alle tilfælde vil selve chartret bestå. Det tjener fortsat som referencepunkt for udvekslingen af bedste praksis og gensidig læring. Hovedinstrumentet, de årlige charterkonferencer, vil ligeledes blive bevaret. Bedste praksis i et udvalgt antal SMV-politikområder vil blive præsenteret på den årlige charterkonference den 13. og 14. juni 2006 i Wien.
Siden Parlamentet begyndte sit arbejde med betænkningen, er der nogle ting, som har ændret sig. Den 10. november sidste år vedtog Kommissionen en meddelelse om en moderne SMV-politik for vækst og beskæftigelse. Dette ville ikke have været nødvendigt, hvis jeg havde været overbevist om, at den hidtidige politik var tilstrækkelig. Kommissionens meddelelse om en moderne SMV-politik for vækst og beskæftigelse udgør nu den kohærente ramme for de forskellige instrumenter i virksomhedspolitikken, og den går meget længere end de 10 aktionslinjer i chartret. I meddelelsen understreges de små og mellemstore virksomheders betydning i konteksten fra Lissabon, og Kommissionen forankrer princippet "tænk småt først" i alle EU-politikområder. Kommissionen konkretiserer ligeledes de udfordringer, som de små og mellemstore virksomheder dagligt står over for og foreslår foranstaltninger til forbedring af deres evne til at skabe vækst og arbejdspladser.
Meddelelsen støtter det europæiske partnerskab for vækst og job, som anerkender betydningen af at fremme en iværksætterkultur i Europa og skabelsen af et gunstigt politisk klima for små og mellemstore virksomheder. Der findes specielle politikområder, som jeg kun vil sige noget om i stikordsform. Kommissionen vedtog en meddelelse om hjemlandsbeskatning, som den håber vil blive gennemført. Det vil hjælpe de små og mellemstore virksomheder, som er involveret i den internationale handel. Kommissionen lægger overordentlig stor vægt på, at SMV'ernes adgang til finansieringsinstrumenter bliver forbedret, for dette er et fundamentalt problem. Jeg vil gøre alt for at sikre, at de hertil allokerede midler er tilstrækkelige også i den kommende finansperiode, således at dette vellykkede projekt kan fortsætte.
P.t. forbereder Kommissionen et initiativ med henblik på at fremme iværksætterånden i Europa. Vi har simpelthen for lidt iværksætterånd i Europa, og der er ganske enkelt alt for få mennesker, som ønsker at være iværksættere. Dette er ikke kun et spørgsmål om de økonomiske betingelser herfor, men også om de omgivende kulturelle, sociale og politiske forhold. Allerede i skolerne og på universiteterne skal vi vække iværksætterånden og bibringe de unge den relevante viden herom. Endelig vil jeg gerne præcisere, at vi i øjeblikket også er i færd med at udarbejde forslag til, hvordan det kan gøres nemmere for de små og mellemstore virksomheder at gå fra én ejer til flere ejere. I årene fremover vil vi se millioner af ejerskifter, som, hvis de ikke håndteres på den rigtige måde, vil kunne true millioner af arbejdspladser.
I det store og hele er vi nået til et punkt, hvor det gælder om at realisere de rigtige idéer, de rigtige planer og de rigtige strategier overalt. Dette er ikke de europæiske institutioners primære ansvarsområde. Vores muligheder og midler er begrænsede, og derfor er det i det væsentlige medlemsstaternes opgave. Jeg appellerer derfor til medlemsstaterne om, at de i langt højere grad end i dag erkender de muligheder og det potentiale, som der netop ligger i at fremme de små og mellemstore virksomheder.
Katerina Batzeli (PSE ),
   Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, fru Vlasto, for hendes fyldestgørende betænkning og kommissæren for Kommissionens klare redegørelse for spørgsmålet om små og mellemstore virksomheder.
Men jeg vil også sige, at jeg glæder mig over det østrigske formandskabs initiativ til øjeblikkelig fastlæggelse af det europæiske charter om små virksomheder, således at man fremmer særlige initiativer og foranstaltninger til styrkelse af konkurrenceevnen og beskæftigelsen i EU.
I sin udtalelse peger Økonomi- og Valutaudvalget på visse økonomiske og skattemæssige incitamenter, som kan gøre det nemmere for de små og mellemstore virksomheder at trænge igennem inden for erhvervslivet med hensyn til konkurrenceevne, forskning og teknologi samt arbejdstagernes mobilitet. Det skal dog ikke være fragmentarisk, spredt mobilitet, men mobilitet inden for en klar europæisk samfundsmodel.
Her vil jeg gerne komme ind på spørgsmålet om de store virksomheders udflytninger, som har vigtige konsekvenser for de små og mellemstore virksomheders arbejdsgang og beskæftigelse, da mange af dem fungerer som underentreprenører. Jeg er enig med det østrigske formandskab i, at det for små og mellemstore virksomheders vedkommende er nødvendigt med flere investeringer på regionalt plan.
De små og mellemstore virksomheder lever og fungerer i skyggen af de multinationale virksomheder, de store koncerner, og i skyggen af bureaukratiet. For at ændre på disse forhold må jeg gøre opmærksom på, at der bør træffes væsentlige foranstaltninger på horisontalt, nationalt og EF-plan, herunder:
For det første en forenkling af bureaukratiet.
For det andet fremme af en forenklet almen ordning for finansiel støtte til små og mellemstore virksomheder, som skal omfatte nye bankprodukter.
For det tredje en forenkling af de små og mellemstore virksomheders skatteforpligtelser, hvor det også tages i betragtning, at pilotordningen for beskatning af små og mellemstore virksomheder i etableringsstaten vil kunne bidrage i denne henseende, og med det overordnede mål at indføre et fælles konsolideret skattegrundlag.
For det sidste styrkede incitamenter til at inddrage innovation og forskning på grundlag af Kommissionens egne forslag om konkurrenceevne og national støtte samt inden for rammerne af det syvende forskningsprogram.
Nu skal ordene omsættes i handling.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er mig en glæde på vegne af mine kolleger at byde den særlige SMV-repræsentant velkommen. I dag taler jeg som næstformand for SMV-kredsen i Parlamentet og som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens rapport. Det glæder mig at konstatere, at denne udtalelse ikke blot blev vedtaget enstemmigt i udvalget, men at alle forslagene i den også blev indarbejdet i fru Vlastos endelige betænkning, som også blev vedtaget enstemmigt i Udvalget om Industri, Forskning og Energi. Derfor takker jeg fru Vlasto for hendes samarbejde og lykønsker hende med en fremragende betænkning.
Man kunne spørge sig selv, hvorfor vi gør os den ulejlighed at gennemføre en debat, navnlig på dette sene tidspunkt, når der er fuldstændig enighed blandt alle i Parlamentet. Jeg antager, at svaret er meget enkelt: Vi ønsker ikke bare en debat om SMV'er, vi ønsker en debat, der fører til konkret handling, og vi ønsker konkret handling fra ikke bare medlemsstaternes, men også Kommissionens side.
Hr. kommissær, jeg glæder mig over Deres bemærkninger andetsteds i dag om, at 2006 vil blive et positivt år for SMV'er. Vi vil alle sammen hjælpe Dem med at skabe positive resultater. Vi mener, at vi er på samme side som Dem. Jeg vil kort nævne tre konkrete idéer. Vi ønsker, at små virksomheders stemme høres højt, tydeligt og officielt inden for rammerne af den sociale dialog og ikke drukner som følge af de større arbejdsmarkedsparters indflydelse, som det er tilfældet nu. Der er blevet lovet et konkret forslag. Kan De sige, hvornår og i hvilken form det kommer, og hvordan vi kan hjælpe Dem med at omsætte det til virkelighed, når det kommer?
For det andet foreslås det i chartret, at SMV'er fritages for visse lovgivningsmæssige forpligtelser. Kan De sige, om Kommissionen vil foregå med et godt eksempel på dette område, og i givet fald, hvornår vi kan forvente nogle konkrete forslag fra Kommissionen om dette spørgsmål?
Og til sidst: Eftersom Kommissionen tilsyneladende ikke forelægger årlige rapporter om chartret i fremtiden, hvordan vil den så sikre, at SMV'ers problemer fortsat prioriteres højere i medlemsstaterne til trods for tendensen til, at det bliver svagere og ikke stærkere?
Paul Rübig,
   .Hr. formand, først vil jeg gerne takke fru Vlasto, som udviste stort engagement i sin forberedelse af denne betænkning og udarbejdede de væsentlige punkter rigtig godt. Her til formiddag var kansler Schüssel fra det østrigske formandskab til stede her i salen. Han var selv en gang administrerende direktør i en organisation for små og mellemstore virksomheder, og han kender derfor også godt problematikken og ved, hvor vigtigt det er at gøre mere på dette område. Jeg vil også gerne takke hr. Verheugen hjerteligt, for charterbetænkningen øgede naturligvis opmærksomheden om de små og mellemstore virksomheder væsentligt, og dermed bliver der fokuseret endnu kraftigere på bestræbelserne på at fremme de små og mellemstore virksomheder.
Jeg mener, at det også er godt at betragte denne forundersøgelse, nemlig den detaljerede, dybtgående undersøgelse, som finder sted i alle medlemsstater, som en forundersøgelse til Lissabon-processen, således at Lissabon-processen også får tilsvarende relevans. På den måde vil vi kunne afgøre, hvilke foranstaltninger, der skal iværksættes for de små og mellemstore virksomheder for at vise ngo'er, men i sidste ende også Rådet og Kommissionen, hvem der er de stærke og svage. Jeg anser det for at være vitalt, at de tre søjler, som vi kreerede her - "makro", "mikro" og "beskæftigelse" - tydeligt viser, at de små og mellemstore virksomheder når alt kommer til alt også indbetaler 80 % af skatterne. Det skal man hele tiden holde sig for øje i et socialt Europa. Vi skal kigge på, hvor skatteindtægterne kommer fra, og herfra gælder det fremover om at aflaste virksomhederne, men også de berørte arbejdstagere, for derigennem at opnå højere overskud og lønninger. Samtidig skal forbrugsskatterne yde et tilsvarende bidrag til skatteindtægterne, fordi importen fra lavtlønslande giver os særligt store muligheder i den henseende.
Det sidste punkt, som jeg ønsker at komme ind på, er, at jeg ikke forstår årsagen til besparelserne i rammeprogrammet for konkurrenceevne og innovation, hvor der netop fokuseres på iværksætterånden. Her bør vi sammen med Kommissionen arbejde for, at CIP-programmet kommer til at svare til det oprindelige forslag fuldt ud.
Pia Elda Locatelli,
   Hr. formand, kære kolleger, i fru Vlastos betænkning om gennemførelsen af det europæiske charter for små virksomheder - en betænkning, som vi bifalder - fremhæves de væsentligste hindringer for små og mellemstore virksomheders udvikling, navnlig hindringerne af skattemæssig, finansiel og bureaukratisk karakter. Kommissionen opfordres desuden til at gribe ind med nogle målrettede fællesskabsforanstaltninger, eftersom de små virksomheder - sådan som fru Vlasto sagde - stadig ikke føler, at man er opmærksom på dem.
I betænkningen anbefales det at forenkle skattesystemerne, give incitamenter til innovative virksomheder, reducere de bureaukratiske aspekter - navnlig, men ikke kun, i de små virksomheders opstartsfase - at gøre det lettere at tage lån og at undtage den EU-støtte, de modtager, fra pligten til at betale selskabsskat.
Desværre er Kommissionens rapport om chartrets gennemførelse - som er den rapport, betænkningen bygger på - temmelig mangelfuld. F.eks. er de tal, der fremlægges, uensartede, og derfor er det svært at sammenligne situationerne i de forskellige lande. Vi ville hellere have haft en mere struktureret, mere systematisk og også mere kritisk rapport, hvor man f.eks. henviste til de fremskridt, der er sket med hensyn til iværksætterånd og iværksætterkultur. Vi opfordrer dog Kommissionen til at gøre en indsats i samarbejde med medlemsstaterne og ikke mindst med brancheorganisationerne. I den forbindelse vil jeg gerne understrege vigtigheden af, at vi i højere grad inddrager disse organisationer, også ved at oprette permanente arbejdsgrupper.
Jeg behøver ikke at understrege, hvor nyttigt chartret er, men jeg vil til gengæld gerne kraftigt understrege noget, som Parlamentet har bedt om flere gange, nemlig nødvendigheden af at gøre det juridisk bindende. Kun på denne måde får vi sikkerhed for, at medlemsstaterne tager hensyn til det i udarbejdelsen af de nationale politikker. I modsat fald risikerer vi, at chartret ikke bliver andet end en hensigtserklæring.
Jeg tror, at dette er den sidste årlige rapport om chartrets gennemførelse, som fremover bliver en del af den overordnede rapport om Lissabon-strategien. Jeg kan godt forstå årsagen til dette - kommissær Verheugen mener, at man dermed sætter de små og mellemstore virksomheder i centrum i Lissabon-strategien - men efter min opfattelse er der ligeledes fare for, at man undervurderer det bidrag, som chartret giver, navnlig når det gælder de nye medlemsstater.
Til sidst vil jeg gerne tilføje, at jeg har svært ved at forstå, hvorfor Kommissionen siger, at den betragter de små virksomheder som drivkraften bag et genopsving i Europas økonomi, når de initiativer, der er rettet mod dem - og som der er taget højde for i Kommissionens dokument om et nyt afsæt for Lissabon-strategien - er ret begrænsede. Hvordan kan de spille en hovedrolle i denne strategi? Hertil kommer den kraftige nedskæring i de finansielle ressourcer, som næsten utvivlsomt vil ramme programmet for konkurrenceevne og innovation på grund af det, som jeg vil kalde medlemsstaternes nærighed over for EU-budgettet. På denne måde gavner man hverken de små virksomheders fremtid eller Europas fremtid. 
Jorgo Chatzimarkakis,
   .Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. Verheugen, de små og mellemstore virksomheder bliver nu prioriteret i alle taler, hvilket vi hørte fra rådsformandskabet i dag. Det er en god ting, og jeg vil gerne sige med al tydelighed her, at dette også er hr. Verheugens fortjeneste, fordi han fik sat skub i behandlingen af dette emne. Det er vi ham taknemmelige for.
Ikke desto mindre bliver emnet ikke altid behandlet på en passende måde. Vi kan konstatere dette hos os selv, for Parlamentet fastsætter behandlingen af emnet til denne sene klokketime, hvilket bestemt ikke yder emnet retfærdighed. Vi bør altså selv smøge ærmerne op og forbedre vores behandling af dette emne.
Et blik på tallene - de blev nævnt her - viser, at de små og mellemstore virksomheder er vores primære samtalepartner i forbindelse med Lissabon-agendaen. Med totredjedele af de beskæftigede er SMV'erne de vigtigste arbejdsgivere, men også innovatorer på mange områder og globale markedsledere på nichemarkeder og fragmenterede markeder. Desuden står de små og mellemstore virksomheder for mere end 50 % af patenterne. Det vil sige, at vi på disse områder har den autoritet og kompetence, som vi har så hårdt brug for i den globale konkurrence. I fuldstændig kontrast hertil står de finansielle midler, som vi allokerer til de små og mellemstore virksomheder. Her fremgår det klart, at der i Kommissionens oprindelige budgettildeling, som var rimelig generøst kalkuleret, kun var 0,3 % af samtlige midler, som skulle tilfalde de små og mellemstore virksomheder. Nogle parlamentsmedlemmer rejste spørgsmålet om et rammeprogram for konkurrenceevne og innovation. Som ordfører vil jeg godt opponere lidt her, da der er blevet gennemført besparelser på dette område. Vi er dog alle enige om, at vi er nødsaget til at øge disse midler til det maksimale niveau.
På positivsiden vil jeg godt nævne, at hr. kommissær har udnævnt en repræsentant for de små og mellemstore virksomheder, og at han i Françoise Le Bail traf et godt valg. Hjerteligt tillykke med det, og tak til ordføreren for hendes gode betænkning.
Ilda Figueiredo,
   Hr. formand, ærede medlemmer, hr. kommissær, det er vigtigt at diskutere mikrovirksomhedernes og de små og mellemstore virksomheders forhold. Vigtigere er det dog at sætte praktiske foranstaltninger i værk, der på en effektiv måde kan støtte disse virksomheder, hvilket ikke er sket - snarere tværtimod. Den neoliberale politik har skabt enorme vanskeligheder for mikrovirksomhederne og de små virksomheder.
Som det fremgår af betænkningen, er det ikke nok med et europæisk charter om små virksomheder. De tiltag, som retter sig imod chartrets små virksomheder, må integreres i den samlede SMV-politik og suppleres med forpligtende foranstaltninger såvel på fællesskabsplan som i de enkelte medlemsstater. Det er særlig vigtigt, at de små virksomheder og mikrovirksomhederne kan drage fordel af de europæiske programmer, hvorfor der bør skabes bedre forudsætninger for deres adgang til fællesskabsfondene ved at ændre forordningerne, indføre mekanismer for direkte støtte og komme deres sammenslutninger positivt i møde, så de økonomiske, bureaukratiske, skattemæssige og andre hindringer, der stadig består, lader sig overvinde.
Det er også vigtigt at styrke de finansielle instrumenter til gavn for de små virksomheder og håndværksvirksomhederne, især ordninger for gensidig garanti, og skabe muligheder for fleksibel mikrofinansiering for familievirksomheder og virksomheder igangsat af kvinder og unge for på den måde også at bidrage til medfinansiering af projekter og tilvejebringe relevant information. Vi skal jo huske på, at EU, hvis der ikke gøres noget, i løbet af de næste 10 år vil se millioner af små virksomheder og håndværksvirksomheder indstille driften, med øget fare for, at flere millioner job vil gå tabt, hvilket betyder mere fattigdom, afvandring fra landdistrikterne og social udstødelse.
Som det siges i betænkningen - og jeg vil gerne takke hr. Vlasto for hans indsats - er det meget vigtigt, at de europæiske institutioner og medlemsstaterne til fulde gennemfører de foranstaltninger, som det europæiske charter indebærer. De bør have bindende karakter, så chartret ikke blot får karakter af en hensigtserklæring og ikke tømmes for indhold, når det bliver en del af den Lissabon-strategi, som kommissær Verheugen netop har nævnt, hvilket jeg finder bekymringsvækkende. 
Gerard Batten,
   Hr. formand, i denne betænkning opfordres der til, at de bureaukratiske hindringer fjernes, og beskatningen forenkles for små virksomheder. Hvem kan være uenig i det?
Men videre står der i betænkningen, at EU-lovgivningen bør gennemføres på samme måde i medlemsstaterne, og at der i tilfælde af manglende overholdelse bør iværksættes hurtige overtrædelsesprocedurer. Vi bliver omgående ført tilbage til verdenen med en og samme EU-lovgivning for alle og straffe, som uden tvivl vil kvæle foretagsomhed, initiativ og iværksætterlyst.
Under det britiske formandskab i 2005 påpegede mit eget parti, at over 4.000 nye bestemmelser og lovgivningsinstrumenter blev vedtaget til trods for hr. Blairs ubesindige løfte om at begrænse overregulering.
Hvis små og mellemstore virksomheder skal trives i EU, hvilket er afgørende for jobskabelsen, skal EU-lovgivningen begrænses og ikke øges. Ellers vil den eneste måde at eje en lille virksomhed på i Europa en dag være at købe en stor virksomhed og vente.
Guntars Krasts,
   Hr. formand, hr. Verheugen, i aften er det sidste gang, vi behandler det europæiske charter om små virksomheder som en særskilt rapport. I den forbindelse vil jeg tilslutte mig dem, der har udtrykt håb om, at dette ikke vil mindske betydningen af politikken til støtte for små virksomheder i fremtiden, når rapporten inddrages i den samlede rapport om gennemførelsen af Lissbon-strategien.
Jeg mener, at det er afgørende for EU ikke bare at fastholde, men også at styrke sin rolle på dette politiske område. Små virksomheder mangler meget ofte en politisk lobby og institutionel støtte på medlemsstatsplan. Skattebyrden og byrden af bureaukratiske procedurer bringer mange små virksomheder i en diskriminerende situation sammenlignet med andre markedsaktører. Derfor må små virksomheder ofte kæmpe ikke bare for særlige dispensationer og forenkling af skatteprocedurer eller bureaukratiske procedurer, men først og fremmest for et ikke-diskriminerende miljø for deres egne virksomhedsaktiviteter.
EU må i sin politik til støtte for små virksomheder udvikle en mere effektiv og aggressiv tilgang, der motiverer medlemsstaterne til at tage denne erhvervsgruppes interesser i betragtning. Derfor mener jeg, at vi bør støtte forslaget om at give det europæiske charter om små virksomheder retskraft. Dette er imidlertid ikke nok til at forbedre situationen på området væsentligt. Chartret må ikke bare forblive et instrument til overførsel af et lands erfaringer over grænsen til et andet, samtidig med at virksomhederne fortsat er lukket inde i deres egne nationale økonomier. Chartrets virkning ville øge EU's politiske vilje væsentligt og fremme indsatsen for yderligere økonomisk integration med vedtagelsen af tjenesteydelsesdirektivet som første skridt.
Liberaliseringen af det indre markeds servicesektor ville give denne gruppe virksomheder hidtil usete muligheder for og tilskyndelser til udvikling, og den ville fjerne de administrative og finansielle barrierer, der forhindrer små og mellemstore virksomheder i at krydse nationale grænser. Vi må ikke glemme, at iværksætterånden faktisk udspringer af de små virksomheder, og at den sikrer økonomisk levedygtighed, udvikling og stabilitet i en overgangsperiode.
Pilar del Castillo Vera (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil allerførst lykønske fru Vlasto med hendes betænkning, som efter min opfattelse er meget udtømmende, men samtidig meget klar. Jeg vil også takke kommissær Verheugen for, at han er til stede her i dag, og for de forklaringer, han har givet os.
For det andet er det en kliche at sige, at små og mellemstore virksomheder er rygraden i den europæiske økonomi. Men fordi det er en kliche, er det ikke mindre vigtigt. To tredjedele af alle Europas virksomheder klassificeres som SMV'er. Europa har 25 millioner små og mellemstore virksomheder, der tegner sig for intet mindre end 95 millioner job.
Målet er imidlertid ikke bare, at SMV'er skal fortsætte kampen, men at de skal have fremgang og blive stærke. Derfor har vi brug for en model, hvor SMV'er ikke bare udvikler sig gennem sammenslutning eller overtagelse, hvilket er den traditionelle model, men snarere ved, at de hver især bliver større.
Jeg vil fremhæve nogle af de ting, som behandles i fru Vlastos betænkning. Jeg er enig med hende i, at indarbejdelsen af rapporten om gennemførelsen af det europæiske charter om små virksomheder i rapporten om gennemførelsen af Lissabon-processen kunne føre til en vis marginalisering af SMV-begrebet.
Desuden mener jeg, at vi må forbedre den årlige bilaterale dialog med repræsentanter for SMV'er og fremme SMV'ers deltagelse ved hjælp af instrumenter, der er tilpasset til deres behov, f.eks. incitamenter til at tilskynde SMV'er til at gå i gang med forskning og udvikling.
Til sidst vil jeg henvise til noget, som kommissæren sagde i sin tale: Det kan ikke lade sig gøre at have stærke små og mellemstore virksomheder, hvis iværksætteraktiviteterne hele tiden undergraves. Derfor mener jeg, at det er af største vigtighed, at vi en gang for alle beslutsomt vælger at understrege den sociale værdi af iværksættervirksomhed. Jeg mener, at dette er afgørende for små og mellemstore virksomheders fremtid.
Reino Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, de små og mellemstore virksomheder er vigtige kilder til beskæftigelse, og det er årsagen til, at det europæiske charter er et projekt, der bør støttes. Samtidig må Kommissionen snarest oplyse, hvilke medlemsstater der endnu ikke har forbedret deres praksis eller gennemført chartrets aktioner.
De små og mellemstore virksomheder repræsenterer en enorm ressource og mulighed. Vi må kontinuerligt strømline og forenkle lovgivningen og gøre det lettere at starte nye virksomheder. Enhver aktion, som fremmer et godt iværksætterklima, har vores gruppes støtte. Et vigtigt mål må være at harmonisere virksomhedsbeskatningen. Problemet ved chartret er, at det ikke indeholder nok konkrete tiltag, som kunne give støtte til innovative virksomheder og deres potentiale for at networke. En mere effektiv brug af internettet og business er områder, som indeholder enorme muligheder. Det er også vigtigt at udvikle elektroniske offentlige tjenester i medlemsstaterne som et hjælpeværktøj for de små og mellemstore virksomheder.
EU må snarest begynde at gennemføre Basel II. Det ville også hjælpe på sagen. Kommissionen og Rådet bør også tage fat på spørgsmålet om fællesskabspatentet igen, et problematisk, men afgørende vigtigt spørgsmål. Lovgivningen om statsstøtte bør undersøges, så virksomheder kan modtage støtte i tilfælde, hvor den private risikovillige finansiering viger tilbage.
Naturligvis bør vi støtte etablering af små virksomheder, som kun er baseret på egenbeskæftigelse, men det er ambitiøse og opfindsomme virksomheder, der udgør den vigtige indsprøjtning, vi har brug for. 
Jean Marie Beaupuy (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg glæder mig naturligvis over den meget brede enighed, der i aften samler os omkring fru Vlastos betænkning, og jeg glæder mig over i morges at have hørt kansler Schüssel og derefter hr. Barroso sige, at de tillægger SMV'erne stor betydning, og at dette emne vil blive behandlet på Det Europæiske Råds forårsmøde. Jeg for min del vil gerne henlede Deres opmærksomhed på to punkter.
Vi har de seneste minutter talt om SMV'erne som en slags vag idé, en administrativ enhed, som vi skal forenkle tingene for, give penge, fremme den omgivende kontekst for osv. De små virksomheder, det er først og fremmest en virksomhedsleder - jeg ved, der er nogle her i salen, som talte for et øjeblik siden - og det er nu snart 31 år siden, jeg selv startede min første virksomhed. Derfor skal vi tage hensyn til disse virksomhedsledere, hvis vi vil give dem konkrete svar, så deres små virksomheder fungerer. 
Hvis De spørger samtlige virksomhedsledere i de europæiske SMV'er, vil de sige én ting, og det er, at dagene ikke er lange nok, og netop nu er mange af dem stadig på arbejde! Vi skal derfor komme med konkrete svar, hr. kommissær. Ja, vi skal forenkle, men vi skal især anvende subsidiaritetsprincippet, så de lokale myndigheder, staterne og erhvervsorganisationerne yder SMV'erne reel støtte. EU skal ikke gøre alt det alene, men den skal også gøre det.
Det andet punkt vedrører vores medborgere. De skal gøres bevidst om iværksætterånden allerede i skolerne. Dernæst vil jeg gerne komme med et forslag. Hvorfor skaber vi ikke en europæisk åbent hus-dag for de små virksomheder, ligesom der på europæisk plan findes en sangkonkurrence og en fodboldturnering? Hvorfor afholder vi ikke en europæisk dag for god praksis? Det var et par idéer til, hvordan vi kan få vores medborgere til at forstå og føle, hvor vigtige vores SMV'er er. 
Thomas Mann (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er 25 millioner små virksomheder med næsten 100 millioner ansatte. Disse små virksomheder repræsenterer langt over halvdelen af alle private job i EU og har stor betydning for den regionale, kulturelle og sociale udvikling, hvilket også omfatter landdistrikterne. De fortjener at se deres innovations- og konkurrencemuligheder blive drøftet hvert år. Som andre parlamentsmedlemmer allerede var inde på, blev disse virksomheders betydning fremhævet i dag af hr. Schüssel i forbindelse med hans præsentation af det østrigske rådsformandskabs program, da han opfordrede os til at "vække den sovende kæmpe". Jeg er fuldkommen enig med ham.
Der rettes imidlertid også kritik mod chartret fra mange sider, fordi det indeholder for mange ikke-bindende appeller. Jeg kunne ligeledes ønske mig håndfaste foranstaltninger på fællesskabsniveau og - som kommissær Verheugen sagde - på medlemsstatsligt niveau. Chartrets 10 aktionslinjer er immervæk væsentlige ledende tanker med henblik på at styrke udvekslingen af bedste praksis, fremme etableringen af nye virksomheder og skabe et positivt erhvervsklima i det hele taget. Det starter med skoleundervisningen, og her skal vi sætte vigtige prioriteringer allerede fra folkeskolen og frem i det videre skoleforløb. Også på det felt udgør Finland et forbillede. Nederlandene er eksemplariske med hensyn til forenklingen af bestemmelser, hvilket ikke mindst skyldes deres standardiserede konsekvensvurderinger. Vi er indforstået med, at de betydelige bureaukratiske og stattemæssige forhindringer i medlemsstaterne skal reduceres yderligere. Det er vigtigt, at støttemidler fritages helt fra selskabsbeskatningen.
I Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender udarbejdede hr. Bushill-Matthews en rigtig god betænkning. Her tænker jeg specielt på forslaget om at udfærdige en grønbog om formindskelse af barrierer og på kravet om en forbedret adgang til strukturfonde og risikokapitalfonde. Personligt finder jeg det essentielt, at små virksomheder deltager i den transnationale udveksling af lærlinge og andre medarbejdere, og at de gør dette inden for rammerne af programmer såsom Leonardo da Vinci-programmet. På den måde forøges mobiliteten, og det skaber samtidig en af forudsætningerne for, at små og mellemstore virksomheder kan samarbejde meget bedre i fremtiden.
Brigitte Douay (PSE ).
   - Hr. formand, det glæder mig, at de små virksomheder i dag er i centrum for den europæiske aktualitet, først og fremmest med de meget opmuntrende ord fra kansler Schüssel i morges, som har gjort dette emne til en prioritering for det østrigske formandskab. De er også kommet i centrum for debatten med Deres indlæg, hr. kommissær, for den tværpolitiske gruppe om SMV'er i eftermiddags og her til aften, hvor De bekræfter, at SMV'ernes situation optager Kommissionen meget, og at der skal skabes bedre politiske forhold for SMV'erne i Europa. Endelig er de kommet i centrum for debatten med aftenens drøftelser.
I den aktuelle vanskelige økonomiske kontekst er det ofte de små virksomheder og håndværkerne, der skaber rigdom og skaber de fleste job. Job, som kun i ringe grad udsættes for udflytninger, og som gør det muligt at opretholde den sociale samhørighed ved at kunstvande hele Unionens territorium. EU skal støtte disse små virksomheder energisk ved at styrke vægten af det specifikke interventionsinstrument, som chartret er, og ved at gå videre end til de gode forsæt, sådan som der opfordres til i fru Vlastos fremragende betænkning.
For at sikre oprettelsen og overdragelsen af disse små virksomheder skal de administrative formaliteter i Europa og i medlemsstaterne forenkles, virksomhedernes adgang til kapital, de europæiske programmer, navnlig forskningsprogrammerne, skal lettes, oplysningerne om de foranstaltninger, der er målrettet mod de små virksomheder, skal udbredes bedre, og der skal opmuntres til innovation og bekæmpelse af varemærkeforfalskning. Men alt dette kræver ambitiøse midler. Så vi må håbe, at de gode feer, der i dag har beskæftiget sig med de små virksomheders fremtid - denne sovende kæmpe, som kansler Schüssel udtrykte det - lader deres ønsker gå i opfyldelse og afsætter de nødvendige budgetmidler til de forskellige aktioner, og at de gode forsætter understøttes af et konkret finansielt engagement. 
Šarūnas Birutis (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, små virksomheder er en af de vigtigste drivkræfter i den europæiske konkurrenceevne. Jeg vil imidlertid gerne sige, at betænkningen er noget formel og ikke præcist afspejler den aktuelle situation. Jeg vil gerne pege på vanskelighederne for små virksomheder og erhvervsudviklingen i de nye medlemsstater i EU. Desværre er iværksætterniveauet i mange af disse lande - f.eks. i mit eget hjemland Litauen - fire gange lavere end i de gamle medlemsstater, og de små virksomheders udsigt til vækst er ikke tilstrækkeligt favorable. Det vil mindske den samlede konkurrenceevne for EU. Hvis der skal skabes virksomheder og job, kræver det attraktive betingelser for opstart af virksomheder og favorable finansieringsmuligheder. Iværksætterånd og borgerinitiativer er vigtige forudsætninger for en harmonisk social udvikling. Dette har hidtil været et problem i de nye medlemsstater. Derfor har disse stater brug for en impuls fra Kommissionen og ekstra initiativer og betingelser, som letter udviklingen af små virksomheder. Hvordan skal det gøres? For det første er det vigtigt at fjerne beskatningen af investeringer i små virksomheder og på den måde skabe bedre muligheder for de små virksomheders brug af kapitalmidler. For det andet bør de små virksomheder sikres adgang til strukturfondene på nationalt niveau. Efter min mening bør en vis procentdel af midlerne øremærkes til små virksomheder. Desuden er det vigtigt at forenkle de bureaukratiske procedurer og reducere skattebyrden på innovative virksomheder så meget som muligt ved at undtage dem fra overskudsbeskatning, især i opstartsfasen. 
Edit Herczog (PSE ).
   - Hr. formand, SMV-chartret er et vigtigt og nødvendigt politisk hensigtsdokument, men i sig selv er det næppe mere end det. Den åbne koordinationsmetode, som foreslås for at gennemføre chartrets mål, er fleksibel, og det er muligvis ikke kun en fordel, men også en ulempe. Derfor er jeg enig med ordføreren og kommissæren. Vi skal ikke kun støtte SMV'erne med vores gode vilje, men også med obligatoriske regler både på EU-niveau og på medlemsstatsniveau.
Det er meget vigtigt, at chartret ligesom andre parallelle programmer, som nogle gange er for fjerne, ikke blot handler om SMV'er, men også er henvendt til SMV'er. Ud over principperne har vi brug for pragmatisk og letforståelig information og støtteprogrammer, som virkelig kan formidles. Ellers får vi aldrig fat i de titusinder af pressede iværksættere, som ikke kan afsætte tid eller ressourcer til selv at opsøge denne information.
Samtidig må vi ikke glemme, at SMV-politikken ikke er et særligt separat emne, men en af de horisontale søjler. Når vi ved, at det store flertal af vores virksomheder er SMV'er, må vi indse, at den eneste holdbare strukturelle løsning for at gennemføre samhørighedspolitikken, nedbringe arbejdsløsheden, forbedre konkurrenceevnen og den økonomiske vækst, lette udviklingen af landdistrikterne, forskningsudviklingen eller innovationen er at bygge på vores egne SMV'er.
Vi må ikke glemme dette grundlag. Derfor beder jeg om, at vi ikke lægger chartret ned i en skuffe, når debatten er slut, men lader det ligge fremme på bordet for at minde os om den lange rejse, der stadig ligger foran os, før vi kan sige, at små virksomheder er en succes i Europa. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 19. januar 2006 kl. 12.00.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Chartret for små virksomheder er et stort fremskridt, når det gælder om at forsvare den økonomiske sektor, der udgør EU's særpræg, livskraft og rigdom. En bedre adgang til EU-midlerne, en slankere forvaltning, uddannelse og skattelettelser er alle instrumenter, der er nødvendige for, at små og mellemstore virksomheder kan blive ved med at eksistere, producere, investere og ansætte folk. Nu hvor EU har anerkendt denne sektors vigtighed, skal vi dog være meget opmærksomme på konsekvensen i EU-politikkerne. De seneste debatter om registreringen af kemiske stoffer eller softwares patenterbarhed - for blot at nævne nogle eksempler - har undertiden fået borgerne til at tvivle på EU's reelle vilje til at gøre en indsats for at beskytte de små og mellemstore virksomheder. Det sidste kedelige eksempel på dette er den efterhånden alt for velkendte debat om tekstilsektoren og handelsforbindelserne med Den Kinesiske Republik. At fremme og gennemføre et charter for små virksomheder vil være forgæves, indtil EU - og navnlig Kommissionen - langt om længe hæver stemmen og resolut kræver respekt for handelsbestemmelserne, der i forvejen er yderst ufordelagtige for de små virksomheder, og forlanger, at de internationale partnere skaber de bedst mulige betingelser for, at denne industri kan blive ved med at blomstre. 
Gábor Harangozó (PSE ).
   - I de nye medlemsstater er der gjort fremskridt med at fremme SMV'er især inden for iværksætteruddannelse, bedre regulering og afhjælpning af manglen på kvalificeret arbejdskraft. Konkrete tiltag for at fremme gunstige vilkår for SMV'er er afgørende for, at Unionens mål om vækst og beskæftigelse kan nås.
Bedste praksis peger på, at de nye medlemsstater bør fokusere på at skabe systemer til overvågning af kvalifikationskløfter, udarbejde politikker om konkurs- og konkurrencelovgivning, udvikle skattesystemer, der begunstiger SMV'er, anvende konsekvensanalyser til udarbejdelse af bedre lovgivning og fremme innovation og teknologisk kapacitet.
Derfor er det nødvendigt, at SMV-dimensionen integreres yderligere i Unionens øvrige politikker gennem øget høring og bedre repræsentation af SMV'erne på nationalt plan og fællesskabsplan.
Denne betænkning giver mig også lejlighed til at bifalde initiativerne Jaspers og Jeremie, som uden tvivl kommer til at spille en vigtig rolle for skabelsen af gunstigere vilkår for SMV'er i EU.
Jeg bifalder også, at chartrets mål udvides til at omfatte det udvidede EU, kandidatlandene, det vestlige Balkan, Moldova og partnerne i Middelhavsområdet.
Endelig støtter jeg ordførerens efterlysning af et sammenhængende overblik og en mere systematisk og kritisk evaluering.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Gérard Onesta for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om ændring af Europa-Parlamentets forretningsorden med hensyn til adfærdsregler for dets medlemmer (A6-0413/2005). 
Gérard Onesta (Verts/ALE ),
   Hr. formand, De har foran Dem et eksemplar af vores nuværende forretningsorden. Ifølge denne forretningsorden burde De omgående få mig smidt ud af Deres betjente, da jeg er iført en T-shirt med et lille politisk slogan trykt foran og bagpå. Ifølge vores forretningsorden er der således totalt forbud mod at give visuelt udtryk for sine politiske holdninger på et hvilket som helst medium. Det viser blot, hvor absurd det aktuelle system er, især da den nuværende forretningsorden ikke giver os mulighed for at gribe ind, hvis vi udsættes for vold, overfusning, æreskrænkelse eller fornærmelse her i salen eller andre steder. Vores aktuelle værktøjer på området er meget begrænsede. Det er enten ingenting eller en atombombe, og atombomben er Dem, hr. formand. De kan foreslå Parlamentet at sanktionere den person, der har overtrådt adfærdsreglerne, men da denne person stort set ikke har nogen rettigheder, tøver De med at gøre det, og når De tøver, er det Dem, der risikerer at blive sanktioneret, hr. formand. Derfor har hverken De eller Deres forgængere nogensinde gjort brug af denne atombombe, heldigvis.
Det har derfor været nødvendigt at ændre på tingene, og her vil jeg ikke blot takke Dem - jeg er virkelig meget rørt over, at De fortsat varetager forsædet på dette sene tidspunkt - men også de fire skyggeordførere, der har hjulpet os med at opnå enighed: hr. Méndez de Vigo for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, hr. Corbett for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, hr. Guardans Cambó for Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa og fru Kaufmann for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre. Denne betænkning giver os ikke blot lejlighed til at udarbejde en mere fornuftig forretningsorden, som er mere velafpasset, mere fleksibel og bedre tilpasset efter forholdene, men også - heldigvis - at gøre fremskridt med hensyn til parlamentsmedlemmernes individuelle grundlæggende rettigheder. 
For første gang vil vi takket være denne nye forretningsorden være beskyttet af den primære ret, der figurerer i vores forretningsorden. Vi beskyttes ligeledes af medlemmernes statut. For første gang er en person, der overtræder adfærdsreglerne, berettiget til at blive underrettet individuelt og til at afgive forklaring over for Dem, hr. formand. Sanktionen skal begrundes skriftligt. Det er slut med enhver form for skønsbeføjelser. Den person, der overtræder adfærdsreglerne, får en intern klagemulighed ud over den eksterne klagemulighed. Klagen har opsættende virkning. Hvis vores klagemyndighed er for langsom, annulleres sanktionen og betragtes som ugyldig. Parlamentsmedlemmerne får endvidere - heldigvis - en ny ret til at udtrykke sig visuelt. Jeg vil endelig kunne bære denne form for T-shirt, uden at betjentene kommer, hr. formand, når blot det, jeg har på, ikke er fornærmende eller æreskrænkende og ikke forstyrrer mødet, hvilket jeg ikke håber er tilfældet i aften.
For første gang gør vi stemmeretten hellig. For øjeblikket er det sådan, at hvis en kollega bortvises nogle dage, mister han eller hun sin stemmeret. Dvs. at man ikke blot sanktionerer den pågældende kollega, men også alle hans eller hendes vælgere, der ikke havde nogen indflydelse på fejltrinnet. Vi har således valgt at sige, at demokratiet er tilstrækkeligt stærkt til at gå det skridt videre, til at beskytte selv de værste af Parlamentets medlemmer, nemlig dem, der ikke respekterer demokratiet. Demokratiet respekterer selv medlemmernes mindste rettigheder, og det, mener jeg, tjener Parlamentet til ære.
Endnu engang vil jeg gerne takke alle skyggeordførerne for, at de gjorde det muligt at opnå enighed. Selve beskyttelsesforanstaltningen er at finde i forretningsordenen, hvor man for eftertiden kan se følgende sætning: "Nærværende forretningsorden hindrer på ingen måde livlige forhandlinger i Parlamentet og begrænser ej heller medlemmernes ytringsfrihed".
Jeg har gemt et eksempel til at slutte af med. Kan De huske, at en af Parlamentets grupper for et års tid siden skabte stor ståhej under afstemningen om den europæiske forfatning? Hr. formand, De havde selv ganske svært ved at få genoprettet roen i Parlamentet, så det kunne fortsætte sit arbejde. De udviste stor ro, men situationen var meget vanskelig, og billederne af disse forstyrrelser udenfor har ikke tjent det europæiske demokrati til ære.
Vi må ganske afgjort forvente, at den samme gruppe igen i morgen laver en under afstemningen om dette emne, som vi er meget optaget af, men denne gang bliver det af en helt anden art. Flere har fortalt mig, at de allerede har indtaget ånden i den nye forretningsorden. De vil bruge nogle hånddukker og vise nogle strudse. Det bliver hverken voldeligt eller forstyrrende og bestemt ikke aggressivt. Alene det, at de allerede har indtaget ånden i denne nye forretningsorden, viser, at vi går den rigtige vej.
Til slut tror jeg, vi takket være alle mine kollegers anstrengelser får et levende, men værdigt Parlamentet, et værdigt, men levende Parlament, og De kan regne med, hr. formand, at Deres ordfører, som i vide kredse er kendt som en politisk urostifter, vil sørge for, at Parlamentet bliver ved med at være meget levende. 
Formanden.
   - Tak for Deres forklaring, hr. Onesta, men jeg bliver nødt til at bortvise Dem fra plenarmødet, da det er sådan ifølge vores nuværende forretningsorden, som fortsat gælder. 
Ingo Friedrich,
   .Hr. formand, hvad er hensigten med denne forretningsorden, og hvori består det nye? Hensigten er, at det levende element og spontaniteten skal sikres fuldt ud, men dog således, at ethvert parlamentsmedlem, som virkelig ondskabsfuldt, ihærdigt og vedvarende forstyrrer det forskriftsmæssige forløb af Parlamentets arbejde, kan kaldes til orden.
Dette er blevet omdefineret og det, der tidligere blev fremstillet meget uspecifikt i Parlamentets vedtægter, bliver nu præciseret, nemlig forskellen mellem den "normale" forhandlingsleder, formanden for en delegation eller et udvalg, eller en næstformand, som leder plenarforsamlingen, og den ene formand - som selvfølgelig er personligt til stede her i dag. Den "normale" forhandlingsleder kan tildele en reprimande, forvise et parlamentsmedlem, der udviser vedvarende forstyrrende adfærd, og afbryde forhandlingerne. Men de virkeligt smertelige sanktioner er det kun formanden, som kan idømme. Det virker først overraskende, at det er formanden alene, som uden om plenarforsamlingen kan idømme en effektiv sanktion. Dette korrigeres eller afbalanceres imidlertid ved, at der introduceres en klageadgang, således at det parlamentsmedlem, som føler sig uretfærdigt behandlet af formanden, kan klage, og at en eventuel fejlagtig idømt sanktion kan blive korrigeret.
Et virkeligt nyt aspekt heri er, at brud på tavshedspligten nu også kan sanktioneres. Et andet nyt aspekt er, at der har været en vis øgning i antallet af sanktionsmuligheder. Indtil nu har der været mulighed for at suspendere et parlamentsmedlem 2-5 dage fra arbejdet, hvorimod den nye periode vil være 2-10 dage. Jeg mener - som hr. Onesta også sagde - at det handler om et afbalanceret udkast, et forslag, som muliggør det levende element og alligevel sikrer det forskriftsmæssige forløb. Vores gruppe agter derfor at støtte dette forslag.
Richard Corbett,
   Hr. formand, jeg er sikker på, at De ved, at næsten alle parlamenter har regler, som skal beskytte dem mod forstyrrende adfærd, der tager sigte på at forhindre dem i at arbejde. Måske tages reglerne aldrig i anvendelse, måske vil de aldrig være nødvendige, men det er vigtigt at have dem som en demokratisk sikkerhedsforanstaltning.
Det, vores udvalg foreslår i dag, er en beskeden række forslag. De ville give Dem, hr. formand, beføjelser, der er langt mindre end f.eks. de beføjelser, som formanden for det britiske underhus har, de er nøje afgrænset, og de er kombineret med sikkerhedsforanstaltninger for at berolige de kolleger, der frygtede, at vi ville slå hårdt ned på alle former for adfærd, der var den mindste smule farverig eller sprælsk. Sådan er det ikke. Men vi gør klogt i at indføre et sammenhængende og passende regelsæt for om nødvendigt at beskytte os selv. Ved det sidste valg til Europa-Parlamentet blev der faktisk valgt et medlem, som synes at være forsvundet nu, men som under valget sagde, at det var hans ønske at komme ind i Parlamentet for at forstyrre det og forhindre det i at arbejde. Det formåede han nu ikke at gøre. Men, hvem ved, han kunne sammen med andre have gjort sig store bestræbelser på at forhindre os i at arbejde. Det er årsagen til, at det er nødvendigt at beskytte den demokratiske proces eller i det mindste have instrumenterne til det, hvis vi får brug for dem.
Jeg har noteret mig, at nogle medlemmer af vores presse siger, at disse regler udelukkende har til formål at lukke munden på dem, der er imod EU, at bringe et mindretalssynspunkt til tavshed. Det er ikke rigtigt, og alle, der undersøgte forslagene, vil vide, at det synspunkt ikke er gangbart. Vi har gjort alt for at sige, at Parlamentets pluralisme - retten til at udtrykke sig, retten til ytringsfrihed og endog, inden for rimelighedens grænser, synlige udtryk - er beskyttet og garanteret. Det går altså ikke ud på at bringe noget mindretal til tavshed. De, der siger det, sigter til godtroende journalister eller den euroskeptiske presse i håbet om at få en historie, hvor vi fremstår som dumme eller latterlige. Medmindre de mennesker, der står bag denne historie, mener, at det rammer dem, og det kan jeg næsten ikke tro, må de enten have planer om at forstyrre vores arbejde - og det er forhåbentlig ikke tilfældet - eller være paranoide. I betragtning af deres generelle holdning til EU - at alt, hvad der kommer fra vores institutioner, nødvendigvis er en ondsindet sammensværgelse - tror jeg snarere, at det er paranoia, der styrer deres handlinger, når de fortæller pressen historien om denne meget fornuftige betænkning.
Min gruppe vil støtte hr. Onestas forslag, og jeg håber, at dette giver Parlamentet det passende regelsæt, som vi har behov for i tilfælde af, at vi må beskytte os selv.
Ignasi Guardans Cambó,
   Hr. formand, min gruppe vil fuldt ud støtte denne betænkning i den form, som den nu får efter vedtagelsen af flere ændringsforslag, og jeg vil gerne ønske ordføreren tillykke med den tekst, som det nu er lykkedes os alle at blive enige om.
De foregående talere har forklaret dette udmærket, og jeg kan ikke undgå at gentage nogle af deres pointer.
Denne tekst er en grundlæggende rationalisering af det nuværende system - hvilket i sig selv er noget af en opgave - den kodificerer og rationaliserer, den gør hver enkelt persons rolle meget mere klar og frem for alt giver den en balance mellem to ekstreme synspunkter.
Det første er at forstå, at dette er et parlament og ikke en skole, en kirke eller - dette er ment som en morsomhed, hr. formand - et operahus. Det skal have sin livlighed, sin bevægelse, sine mennesker. Ikke desto mindre skal spillereglerne følges, og Parlamentet skal til hver en tid kunne bevare den værdighed, der er forbundet med dets rolle.
Det er uacceptabelt - og jeg vil komme med et eksempel, som oprørte mig særligt - at afbryde et formelt møde med en præsident, et statsoverhoved, under hans sidste tale og sandsynligvis en af hans sidste politiske handlinger i Europa og i hans politiske karriere. Jeg tænker på præsident Ciampis tale til Parlamentet. Det er uacceptabelt. Andre lignende handlinger er lige så uacceptable.
Det er det, der bør straffes, meget mere end at et medlem fremviser en eller anden plakat eller lille pamflet, hvilket ikke på nogen måde forstyrrer Parlamentets arbejde.
På den ene side er det således fint med livlighed, energi og modsatrettede opfattelser - og de bliver nogle gange udtrykt gennem tilråb og andre reaktioner, som vi fra de latinske parlamenter endda mener mangler, fordi simultantolkningen gør det svært for os at le spontant eller reagere på en bemærkning - men det må ikke gå så vidt, at det går ud over værdigheden ved den rolle, vi er blevet betroet og ved det, som hver enkelt af os repræsenterer, hvilket er meget mere end den betydning, vi har som enkeltpersoner. Det er grunden til, at vi er her selv på denne tid af natten.
Jeg mener, at denne balance afspejles fint i den betænkning, der kommer til afstemning i morgen. Der er passende straffe, der er garantier for dem, som bliver straffet, der er kompetencer til formanden, som opvejes af en ret til at appellere til Præsidiet. Jeg mener, at alt dette er et fremskridt.
Mit håb for denne tekst er det bedste, man kan håbe for en tekst af denne type, nemlig at der aldrig vil blive brug for den. Jeg håber, at den bliver, hvor den er, at vi alle sammen nærmest glemmer, at den findes, og at den ikke bliver bemærket, fordi det ikke er nødvendigt at bruge den. Det ville være det bedst mulige resultat af at have klare regler for den interne disciplin i Parlamentet. 
Erik Meijer,
   Hr. formand, ordføreren, hr. Onesta, har gjort, hvad han kunne for at finde en balance mellem forargelse over nogle parlamentsmedlemmers optræden og garantier for frihed til at give udtryk for modstridende opfattelser. Det er positivt, at straffede medlemmer ikke mister deres stemmeret, og at de kan appellere afgørelsen. Alligevel tror jeg, at dette forslag kan virke mod hensigten. Det er en opfordring til parlamentsmedlemmer til at blive omtalt i medierne ved at bebude deres egne straffeforanstaltninger og dermed spille en martyrrolle over for offentligheden. Det frister også ængstelige formænd til at optræde unødigt hårdt over for folk, som de ikke betragter som deres venner. Desuden vil hver episode føre til krav om at udelukke alle uforudsete ærgrelser gennem endnu strengere regler.
Forhandlinger, hvor talerne afbrydes, og hvor der klart gives udtryk for afvigende meninger, hører med til de normale sædvaner i et parlament. Europa-Parlamentet gør sig latterligt, hvis dette fører til udelukkelse fra en række møder eller endda til suspension af et medlem. Så vil medierne informere mindre om debattens indhold og beslutningsprocessen og mere om manglende tolerance. Det er et forkert signal til vælgerne, og derfor ville det være bedre, hvis en sådan ordning begrænses til at forhindre og straffe fysisk vold. 
Gerard Batten,
   Hr. formand, siden mit parti, Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti, kom ind i Parlamentet i 1999 og vendte styrket tilbage i 2004, har vi etableret den første ægte modstand mod den europæiske politiske integrationsproces. Jeg frygter, at de foreslåede foranstaltninger kan bruges til at forsøge at undertrykke udtryk for national uafhængighed og modstand imod EU. Hvis det er tilfældet, vil det ikke lykkes.
Jeg har imidlertid nogle konstruktive forslag til forbedring af møderne. For det første bør de formænd, der fører forsædet, sørge for, at talerne holder sig inden for taletiden. Talere, der går ind for EU, tillades langt oftere at overskride taletiden end talere, der er imod EU. For det andet bør nogle af formændene tage den lidt mere med ro under afstemningstiden. Så ville vi få tid til at stemme ordentligt. Samtidig ville formændene måske ikke lave så mange graverende fejl, når de vurderer afstemningen, og der ville blive færre krav om elektronisk kontrol.
Íñigo Méndez de Vigo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil tale af parlamentarisk høflighed, for det første, fordi De er her, og det bør vi efter min mening være taknemmelige for, og for det andet fordi det var min gruppe, der bad om denne debat.
I henhold til vores forretningsorden var det ikke nødvendigt at holde denne debat, fordi der ved afstemningen i udvalget var overvældende flertal for hr. Onestas betænkning, men min gruppe bad om det, netop fordi min gruppe holder af gennemsigtighed.
Jeg vil gerne sige, at jeg er glad for, at vi bad om det, på trods af tidspunktet, for jeg synes, det har været en mønsterdebat. De foregående talere har beskrevet perfekt, hvad denne reform af forretningsordenen betyder. Ligeledes af parlamentarisk høflighed og i betragtning af tidspunktet vil jeg ikke sige mere, og vi kan alle gå hjem. 
Rainer Wieland (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne præcisere, at jeg ikke optræder i stedet for hr. Martin, men at min gruppe bevilligede mig to minutter, selv om jeg ikke er medlem af det kompetente udvalg. Jeg er Dem meget taknemmelig for, hr. formand, at De er til stede under behandlingen af disse spørgsmål, og jeg værdsætter meget Deres forsøg på som formand at dæmme op for de ganske mange misbrugsforsøg fra nogle parlamentsmedlemmers side under henvisning til forretningsordenen. Jeg ønsker dog ikke at drøfte her, om man ikke giver nogle parlamentsmedlemmer en højere status ved at straffe deres tvivlsomme adfærd i forbindelse med forretningsordenen. Jeg ønsker heller ikke at drøfte, om der ikke er adskillige medlemmer af Præsidiet, som ganske enkelt har mindre suverænitet, og at selv en ændring af forretningsordenen ikke vil kunne rette op på dette forhold. Jeg støtter udtrykkeligt, at brudet på tavshedspligten blev inkluderet i denne tekst. Jeg føler imidlertid et vist ubehag ved, at Retsudvalget, som er ansvarlig for medlemmernes mandat, ikke kunne blive konsulteret om denne tekst.
Udvalget om Konstitutionelle Anliggender er med god grund ansvarlig for forretningsordenen. Her er disse sager i gode hænder. Men nogle gange kolliderer parlamentsmedlemmernes rettigheder med bestemmelserne i forretningsordenen. Selvfølgelig begrænser det enkelte parlamentsmedlems rettigheder sig ikke kun til afstemningen. Vi er et parlament og ikke et stemmelokale. Hvis et parlamentsmedlem er fraværende og således ikke kan fremføre sine argumenter, vil domstolene med god grund kunne erklære en afstemning for ugyldig. Hvis Retsudvalget havde været involveret, ville jeg have rejst et spørgsmål, som skærer helt ind til benet. Tidligere kunne et parlamentsmedlem, der var blevet sanktioneret, anmode om fem minutters taletid i Parlamentet. Parlamentsmedlemmerne havde bestemt dette, og derfor havde man ikke behov for en klagemulighed. Den procedure, som ville have været offentlig, forsvinder nu i et vist omfang i de parlamentariske udvalg, hvilket jeg anser for at være et tilbageskridt. Alligevel støtter jeg dette, men med bange anelser. Jeg vil dog godt opfordre til, at Retsudvalget bliver inddraget i konsultationsfasen i tilfælde af fremtidige forhandlinger, hvor man vover sig længere ud end til blot rene organisationsprocedurer, og hvor mandatet også kun ville kunne blive berørt heraf i teorien.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Glyn Ford (PSE ).
   - Hr. formand, jeg lykønsker hr. Onesta med hans betænkning, som, hvis den bliver vedtaget, vil ændre vores forretningsorden og indføre stærkere og mere fleksible procedurer til disciplinering af medlemmer, der forstyrrer Parlamentets eller dets udvalgs møder. Jeg er ikke helt sikker på betydningen af den nye artikel 147, stk. 3, litra b), hvor der foreslås en sanktion om fratagelse af retten til dagpenge i 2-10 dage. Betyder det, at det pågældende medlem ikke kan indskrive sig i det pågældende antal dage - dvs. må blive hjemme - eller betyder det noget helt andet, nemlig at når vedkommende indskriver sig, modtager han eller hun ingen dagpenge? Måske kan ordføreren forklare, hvad hensigten er.
Jeg bifalder ændringsforslag 3 til artikel 9, stk. 1b (nyt) med bestemmelser om beskyttelse af medlemmernes ytringsfrihed. Hvis det bliver vedtaget og inddraget i vores forretningsorden, vil jeg omgående, hvis det er trådt i kraft i næste mødeperiode, afprøve dets styrke ved at genfremsætte min skriftlige erklæring om at boykotte Ferrero-Rocher, der forud for denne bestemmelse blev erklæret uantagelig af den tidligere formand for Parlamentet. Ytringsfriheden er ikke begrænset af Europas multinationale selskabers ønsker.
David Martin (PSE ).
   - Som følge af visse medlemmers og gruppers adfærd på Parlamentets plenarmøder er det desværre nødvendigt at indføre nye regler for medlemmernes adfærd. Efter min opfattelse skabes der i betænkningen den rette balance mellem på den ene side behovet for at sikre parlamentarisk ytringsfrihed og livlig debat og på den anden side værdig afvikling af Parlamentets arbejde.

