

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Vittorio Agnoletto for Udenrigsudvalget om menneskerettigheds- og demokratiklausulen i EU-aftaler (2005/2057(INI)) (A6-0004/2006). 
Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ),
   Hr. formand, kære kolleger, menneskerettigheds- og demokratiklausulen har en lang historie i Parlamentet og tager udgangspunkt i, at de borgerlige og politiske rettigheder, men i bred forstand også de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, skal være i centrum i EU's politik.
Klausulen blev indført i starten af 1990'erne med Lomé-aftalen og blev i 1990 også anvendt på Argentina. Europa-Parlamentet beder hvert år i sin årlige betænkning om, at denne klausul tillægges større betydning, og det opfordrer Rådet til at give Parlamentet en vigtigere rolle, når det gælder overvågningen af klausulens anvendelse. Parlamentet har hidtil ikke fået et tilfredsstillende svar på sine forespørgsler. Som det er i dag, er klausulen medtaget i over 50 aftaler, og den anvendes på over 120 lande. I den forbindelse bør Cotonou-aftalens betydning understreges. Den blev indgået med AVS-landene i juni 2000, og den styrkede klausulens rolle.
Det første punkt, som jeg vil komme ind på, vedrører Europa-Parlamentet. Parlamentet skal afgive samstemmende udtalelse om en aftale, inden den træder i kraft, men det skal ikke udtale sig om indledningen af en høring eller en delvis indstilling af aftalen. Dette reducerer Parlamentets institutionelle rolle og mere generelt dets politiske rolle.
Derfor er det efter min mening vigtigt at understrege, at Parlamentet ikke længere ønsker at afgive samstemmende udtalelse om nye internationale aftaler, der ikke indeholder en klausul om menneskerettigheder og demokrati. Parlamentet er af den opfattelse, at det bør deltage i fastlæggelsen af forhandlingsmandatet, når det gælder nye aftaler med tredjelande, og ikke mindst når det gælder om at opstille de politiske målsætninger og fremme menneskerettighederne. Parlamentet anmoder desuden om at blive inddraget i beslutningsprocessen, når der indledes høringer, når en aftale indstilles, eller når man ophæver eventuelle passende negative foranstaltninger, der allerede er blevet pålagt et land. Endelig anmoder Parlamentet om at blive tilknyttet associeringsrådet og underudvalgene om menneskerettigheder, og det giver udtryk for ønsket om, at de interparlamentariske delegationer kommer til at spille en større rolle i den forbindelse, idet drøftelser om demokratiklausulen regelmæssigt bliver medtaget på dagsordenen.
Et andet punkt, som jeg gerne vil tage op, er det gensidige forhold mellem EU og tredjelandene, som endnu ikke er blevet udnyttet fuldt ud. Jeg mener desuden, at klausulen bør gælde for den pågældende overtrædelse og ikke for det pågældende land.
Det er ligeledes nødvendigt, at klausulen kommer til at gælde for alle de nye aftaler mellem EU og tredjelandene - både de industrialiserede lande og udviklingslandene - og at den kommer til at omfatte sektoraftaler, handelsstøtte, teknisk støtte og finansiel støtte i lighed med det, vi hidtil har gjort for AVS-landenes vedkommende.
Vi skal sørge for, at menneskerettighedsspørgsmålene systematisk bliver opført på associeringsrådets dagsorden. I den forbindelse bør lederne af Kommissionens eksterne delegationer i tredjelandene efter vores mening spille en større rolle, og der bør udarbejdes flerårige strategidokumenter land for land, som bliver drøftet regelmæssigt.
Der skal ligeledes tages højde for en struktureret dialog mellem associeringsrådet og dets underudvalg om menneskerettigheder. Vi anmoder om, at der generelt oprettes underudvalg om menneskerettigheder, der har til opgave at undersøge overholdelsen, anvendelsen og gennemførelsen af demokratiklausulen samt at foreslå specifikke positive foranstaltninger, der tager sigte på at forbedre demokratiet og menneskerettighederne. Det er vigtigt at understrege, at man i disse underudvalg bør medtage og høre repræsentanter for parlamenterne og civilsamfundets organisationer.
Der er endnu et aspekt, som er yderst vigtigt. Med denne beslutning anerkender vi, at klausulens anvendelse hidtil er blevet vanskeliggjort af kravet om enstemmighed i Rådet, når det gælder iværksættelsen af en høringsprocedure. Vi beder derfor om en afskaffelse af kravet om enstemmighed og i den forbindelse om en ændring af EF-traktatens artikel 300, stk. 2, som begrænser Europa-Parlamentets rolle i sådanne tilfælde.
Selv om man på den ene side mener, at klausulen bør gælde for alle lande og alle aftaler, er man på den anden side af den opfattelse, at der med de lande, der er omfattet af den nye naboskabspolitik, kunne indgås aftaler, som går videre end demokratiklausulen, og som er baseret på fælles institutioner til fremme af de demokratiske principper og menneskerettighederne, med Europarådet og de regionale aftaler som et godt eksempel. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, jeg glæder mig over denne betænkning om menneskerettigheds- og demokratiklausulen i EU-aftaler, der er udarbejdet af de ærede medlemmer af Europa-Parlamentet og i særdeleshed af hr. Agnoletto, samt over beslutningsforslaget. 
Menneskerettighedsklausuler er systematisk medtaget i eksterne aftaler siden 1995, og efter 10 år er det på tide at vurdere resultaterne. Alle EU-institutioner skal samarbejde herom, og jeg vil understrege mit engagement i en vedvarende, men også meget praktisk dialog med Rådet og Parlamentet, som denne betænkning danner et godt grundlag for.
Først vil jeg fremhæve de allerede opnåede resultater. Det må siges, at glasset er mere end halvt fuldt. Efter ofte vanskelige diskussioner og meget vanskelige forhandlinger har Kommissionen sikret medtagelse af menneskerettigheds- og demokratiklausulen i mere end 50 aftaler gældende for over 120 lande, sådan som De nævnte. Et bemærkelsesværdigt eksempel er artikel 9 og artikel 96 i Cotonou-aftalen. På det handelspolitiske område giver den særlige incitamentsordning for bæredygtig udvikling og god forvaltningspraksis, der er kendt som "GSP plus", yderligere fordele for lande, der bl.a. gennemfører visse internationale standarder for menneskerettigheder og sociale rettigheder, så det er et positivt incitament.
Effekten af menneskerettighedsklausuler er allerede tydelig, og mange af vores menneskerettighedsaktiviteter støttes af klausulernes blotte eksistens. Menneskerettigheder har en fremtrædende plads i enhver politisk dialog med vores partnere. Der oprettes underudvalg om menneskerettigheder med et voksende antal partnere, og handlingsplanerne for EU-naboskabspolitik indeholder meget detaljerede afsnit om menneskerettigheder.
Som en del af trojkaen udarbejder Kommissionen hvert år adskillige demarcher om menneskerettighedsspørgsmål, og det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne finansierer menneskerettighedsprojekter overalt i verden. Kommissionen finansierer også adskillige projekter om teknisk bistand med betydning for menneskerettigheder lige fra f.eks. en forbedret politiuddannelse til en modernisering af retsvæsenet i partnerlandene. Retsstatsprincipperne er et af de vigtigste områder, hvor vi efter min mening virkelig kan gøre en forskel.
Jeg vil også gerne nævne, hvor aktive både medlemsstaternes ambassader og Kommissionens delegationer er på dette område. EU's missionschefer udarbejder i fællesskab periodiske informationsbrochurer, rapporterer om gennemførelsen af EU's forskellige retningslinjer for menneskerettigheder og gennemfører grundige analyser af udviklingen i særlige lande vedrørende menneskerettigheder og demokrati. Stadigt oftere omfatter de politiske beretninger fra Kommissionens delegationer menneskerettighedsspørgsmål.
Der skal foretages en grundig vurdering af menneskerettighedsklausulens hidtidige resultater. Menneskerettigheds- og demokratiklausulen er i sig selv en vigtig eksponent for EU's og dets partneres fælles tilslutning til at respektere og fremme menneskerettigheder. Menneskerettighedsklausulen åbner døren til udviklingen af en dybere og mere intensiv dialog om menneskerettighedsspørgsmål. Disse klausuler kan i nogle tilfælde også medvirke til at hindre potentielle menneskerettighedskrænkelser.
Hvad angår sanktioner, vil jeg understrege, at idømmelsesfrekvensen i mindre grad afhænger af menneskerettighedsklausulens ordlyd end af den politiske vilje hos medlemsstater samt andre stater. Jeg medgiver, at troværdigheden af EU's menneskerettighedspolitik kan lide skade, når der ikke iværksættes sanktioner i forbindelse med alvorlige menneskerettighedskrænkelser.
Kommissionen kunne undertiden godt ønske sig en mere håndfast anvendelse af disse klausuler, men løsningen er ikke at medtage flere klausuler i aftalen. I stedet skal vi øge bevidstgørelsen og enigheden i hele EU om menneskerettighedsspørgsmålenes betydning i forhold til andre prioriteter. Derfor er den aktuelle betænkning et vigtigt bidrag i så henseende.
Hvad angår Parlamentets engagement i forhandlingen om eller suspensionen af en aftale, vil De vide, at alle disse procedurer er klart fastlagt af traktaten, og at de afspejler EU's interinstitutionelle struktur. Parlamentet spiller allerede en uvurderlig rolle med hensyn til at få fokus på menneskerettighedsspørgsmål gennem Underudvalget om Menneskerettigheders utroligt aktive indsats, gennem dets årlige betænkning om menneskerettighederne i verden og gennem de mange beslutninger og forhandlinger om særlige menneskerettighedsspørgsmål. Jeg glæder mig også meget over forslaget om, at interparlamentariske delegationer skal have en mere systematisk tilgang til menneskerettighedsspørgsmål. Jeg mener også, at De på dette område kan spille en vigtig rolle. 
Jeg går også ind for at revidere formatet af EU's årlige betænkning om menneskerettighederne for at gøre den til en rent interinstitutionel betænkning og for at medtage en analyse af anvendelsen af menneskerettighedsklausulerne.
Afslutningsvis vil jeg gentage, at menneskerettighedsklausulernes succes skal måles i fremskridtet med at engagere partnere i en ægte dialog og i høringer om menneskerettigheder samt i de resulterende forbedringer af menneskerettighederne.
I de seneste 10 år har menneskerettighedsklausulerne udgjort et uundværligt grundlag for udviklingen af en virkelig effektiv menneskerettighedsdialog med vores partnere, fordi det er på denne måde, at disse lande langsomt ændrer adfærd. Det betyder naturligvis ikke, at der ikke kan ske forbedringer. Der er altid plads til forbedringer, og jeg ser frem til dagens forhandling samt til en fortsat og aktiv debat med Parlamentet. Vi lytter opmærksomt, men vi vil også gerne medvirke til at forbedre menneskerettighederne i verden.
Fernando Fernández Martín (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru Ferrero-Waldner, mine damer og herrer, indføjelsen af en klausul om respekt af menneskerettighederne i vores internationale aftaler er et af EU's særlige kendetegn. Klausulens indhold er blevet udviklet over tid og i overensstemmelse med de forskellige aftalers karakter. Som kommissæren netop har mindet om, har EU i dag mere end 50 aftaler med mere end 120 lande. Desværre har dette ikke hindret, at krænkelsen af menneskerettighederne i nogle tilfælde har gjort det nødvendigt at ophæve vores aftalers gyldighed.
I forbindelse med den betænkning, vi forhandler i dag, vil Udviklingsudvalget gerne understrege følgende punkter:
For det første fastholder vi, at menneskerettighederne er universelle og udelelige, og at de er nært forbundet med demokrati og udvikling.
For det andet vil vi gerne understrege, at bekæmpelse af fattigdom er en prioritet for os, og at det ikke vil lykkes for os uden en global tilgang til demokratiserings- og udviklingsprocesserne.
For det tredje påpeger vi, at der bør være to tilgange, hvad angår betingelserne, nemlig en positiv forskelsbehandling af lande, der opnå store fremskridt, og en negativ forskelsbehandling i tilfælde af alvorlige og vedholdende krænkelser.
For det fjerde understreger vi Cotonou-aftalens eksemplariske værdier på grund af dens omfattende anvendelse i 77 lande og på grund af effektiviteten og fleksibiliteten af den klausul om suspension, der er fastsat i artikel 96, idet det således er den eneste aftale, der har ført til sanktioner, og som har fungeret relativt godt. 
For det femte understreger vi, at gennemsigtighed er en af vores vigtigste retningslinjer.
For det sjette støtter vi alle de foranstaltninger, der har til formål at nå millenniumsmålene, og i denne forbindelse glæder vi os over G8-gruppens beslutning om at eftergive gælden for verdens 18 fattigste lande.
For det syvende opfordrer vi til en større forpligtelse fra de lande, vi samarbejder med, om opnåelse af disse mål.
Og for det ottende beklager vi nogle af Kommissionens beslutninger, som vi ikke er enige i, f.eks. ophævelsen af sanktionerne mod Sudan på grund af de alvorlige hændelser i Darfur. 
Glyn Ford (PSE ),
   Hr. formand, mit udvalg glæder sig over hr. Agnolettos betænkning, som vi med meget få forbehold kan støtte fuldt ud. Vi vedtog faktisk vores udtalelse, der gentager hr. Agnolettos udtalelser, med 20 stemmer mod en.
Som Kommissæren sagde, er det fjorten år efter starten på menneskerettighedsaftalernes medtagelse på tide at se nærmere på dem. Siden 1995 er menneskerettighedsklausulen i 12 tilfælde blevet påberåbt som grundlag for konsultationer. Vi har påberåbt den over for Niger, Guinea-Bissau, Den Centralafrikanske Republik, Togo, Haiti - hvorfra jeg netop er hjemvendt efter en valgobservationsmission - Comorerne, Côte d'Ivoire, Fiji, Liberia og Zimbabwe. Menneskerettighedsklausulen har også forhindret indgåelse af aftaler med Australien og New Zealand samt med Belarus efter hr. Lukashenkos stadigt mere autoritære styre.
Vi glæder os over klausulens medtagelse og ser den gerne udvidet til også at omfatte sektoraftaler om handel. Vi mener, at der skal fastsættes klare standarder og om muligt et mere nuanceret sæt standarder for reaktioner på overtrædelser af menneskerettighederne. Vi opfordrer Kommissionen til at oprette en overvågningsmekanisme, som knytter gennemførelse og midlertidig ophævelse af handelsaftaler og autonome handelsforanstaltninger sammen med et modtagerlands overholdelse af de grundlæggende demokratiske standarder og respekten for menneske- og minoritetsrettighederne som fastsat i Europa-Parlamentets årlige betænkning om menneskerettighederne.
Jeg accepterer kommissærens pointe om, at hvis vores inddragelse medtages gennem vedtagelsen af klausulen i handelsaftaler og andre aftaler, så er den ikke formelt medtaget, hvad angår klausulens gennemførelse. Vi beder imidlertid Kommissionen om på eget initiativ at involvere Europa-Parlamentet mere systematisk i vurderingen af menneskerettighedsklausulernes gennemførelse og lignende krav fremover.
Giorgos Dimitrakopoulos,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil indlede med at lykønske ordføreren, hr. Agnoletto, med det glimrende arbejde, som han har forelagt.
Jeg mener, at det er vigtigt, at hr. Agnoletto i sin betænkning nævner den nye rolle, som Europa-Parlamentet skal tildeles, ikke bare hvad angår forhandling af aftaler med tredjelande, men også hvad angår anvendelse og kontrol. Dette ville betyde, at den institutionelle ramme, som disse aftaler indgås inden for, ændres væsentligt.
Hr. Agnoletto gør ret i at henstille til, at menneskerettighedsklausulen anvendes på alle sektorer og lande, og den præcedens, som han benytter til at støtte dette synspunkt, er interessant. Hr. Agnoletto gør ret i at forlange bedre kontrol og en bedre overvågningsprocedure til at fastslå, om parterne overholder det, de har undertegnet, for som bekendt er det ofte let at undertegne, men svært at overholde. Hr. Agnoletto anfører med god grund, at der er behov for en mekanisme om bl.a. anvendelsen af aftaler. Han insisterer med rette på, at menneskerettighedsdimensionen bør være meget synlig i denne mekanisme. Endelig har han ret i sin endelige konklusion om, at tiden omsider er kommet for, at vi ser på en ny klausul med et indhold, der afspejler alt det, som vi debatterer, og alt det, som vi anbefaler ved mange lejligheder, eller som vi ved andre lejligheder kritiserer gennem den europæiske proces.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har som bekendt stillet et ændringsforslag, som hr. Agnoletto, så vidt jeg forstår, accepterer, og som følge heraf støtter det hans betænkning.
María Elena Valenciano Martínez-Orozco,
   Hr. formand, respekten for de demokratiske principper og de grundlæggende menneskerettigheder, som står i den internationale menneskerettighedserklæring, inspirerer parternes nationale og internationale politikker og udgør et væsentligt element i EU's internationale aftaler.
Denne besværlige og vage formulering af demokratiklausulen, som jeg netop har læst, har mange begrænsninger og mangler mekanismer, der gør den operationel. Resultatet er, at klausulen ofte anvendes som et alibi eller retorisk eksempel, uden at det reelt får konsekvenser.
Den betænkning, vi forhandler i dag, har til formål at gøre op med denne situation ved at styrke klausulens gyldighed juridisk. Derfor har socialdemokraterne stillet flere forslag, der er medtaget i betænkningen, hvilket vi er meget tilfredse med. Jeg benytter lejligheden til at lykønske hr. Agnoletto og takke ham for hans indsats og forståelse.
Men vi skal ikke stikke os blår i øjnene. Denne initiativbetænkning vil endnu en gang blive konfronteret med virkeligheden, når vi skal anvende klausulen.
EU bør fremme indførelsen af klausulen ved at følge betænkningens anbefalinger, og det anmoder vi i dag om her i Parlamentet. Der er fortsat brug for stor politisk vilje fra EU's side, for at respekten for menneskerettighederne reelt bliver en merværdi for de internationale aftale og for fremme af værdigheden, så indførelsen af klausulen ikke blot bliver siddet overhørig, og så den ikke anvendes på en hyklerisk måde afhængig af vores egne interesser. Det er derfor nødvendigt, at EU reelt forpligter sig effektivt, troværdigt og kohærent over for menneskerettighederne.
Vi kan iværksætte en varslingsordning i forbindelse med krænkelser af menneskerettighederne, der gør det muligt at træffe passende forholdsregler og reagere i tide. Europa bør fastholde gensidigheden i forbindelse med anvendelsen af menneskerettighedsklausulen, for vi skal være i stand til at fastholde en oprigtig og åben dialog med de lande, vi har indgået en aftale med, og vi skal også være i stand til at lytte til kritikken fra partnerlandene, især om hvordan vi europæere behandler deres statsborgere, og handle i overensstemmelse hermed.
Europa bør fastholde en troværdig holdning. Menneskerettighederne må ikke være et forhandlingsmiddel. Vi må ikke vige i forsvaret af menneskerettighederne på grund af andre øjeblikkelige interesser. Europa bør handle ærligt og fair. Vi skal anmode om afskaffelse af dødsstraffen i Indien, Kina, Japan og USA. Vi skal kræve, at torturen hører op, uanset hvor den finder sted, det være sig i Guantánamo, Irak eller Syrien.
I en verden, der er besat af kortfristede gevinster og sikkerhed, må vi ikke svække på forsvaret af vores universelle rettigheder. 
Sajjad Karim,
   Hr. formand, i maj 1995 besluttede Rådet, at en klausul om menneskerettighedernes overholdelse skulle medtages som et vigtigt element i alle bilaterale aftaler med henblik på at fremme grundlæggende rettigheder og EU's demokratiske idealer.
I de 10 år siden klausulens indførelse har den modstået grundig gennemgang fra Domstolen, og den er indført i mere en 50 af EU's aftaler. I disse 10 år er EU imidlertid blevet kritiseret for ikke at omsætte sit menneskerettighedsværktøj i praksis på det udenrigspolitiske område, og det er blevet stadig mere klart, at realpolitikkens strategiske partnerskaber og dobbeltstandarder i forbindelserne med nøglelande fortsat overskygger de grundlæggende menneskerettigheder, som denne klausul skal beskytte.
Jeg kan f.eks. nævne det faktum, at debatten i forbindelse med valget af den nye Palæstinensiske Myndighed trods vores formelle krav tydeligt viste, at gennemførelsen primært afhænger af EU's politiske vilje til at prioritere menneskerettighedsspørgsmål frem for økonomiske og politiske interesser. Inden den demokratisk valgte Myndighed fik lejlighed til at organisere sig selv, skulle aftalen mellem EU og Palæstina revideres på basis af menneskerettigheder på en måde, der er afvist af både Rådet og Kommissionen som værende lidet formålstjenlig, fordi den ville fjerne indflydelse. Men hvad er EU's svar, når man går det på klingen om associeringsaftalen EU-Israel, der gennemføres trods det faktum, at Israel trodser Sikkerhedsrådets resolutioner og ignorerer Den Internationale Domstol ved fortsat at annektere Østjerusalem og nægte det palæstinensiske folk retten til selvbestemmelse?
Jeg har været en skarp kritiker af håndteringen af associeringsaftalen EU-Israel, og jeg har nøje undersøgt den præcise anvendelse af menneskerettighedsklausulen ved talrige lejligheder her i Parlamentet. Alligevel hører jeg kun eufemismer om, at vi f.eks. skal bevare vores indflydelse og fortsætte dialogen. Hvis ikke Rådet og Kommissionen kan forklare Parlamentet, hvordan det anvender menneskerettighedsklausulen på en sammenhængende, effektiv og gennemsigtig måde, hvordan kan de så forvente, at Parlamentet kan give en samstemmende udtalelse til nye internationale aftaler?
Det vage kriterium og de utilstrækkelige procedurer i dette instrument har ikke hjulpet mig med at finde frem til logikken bag nogle EU-beslutninger, ligesom det heller ikke hjælper EU med at forsvare sig selv over for beskyldninger om ambivalens og diskrimination i forhold til alvorlige menneskerettighedskrænkelser. En revideret tekst skal omfatte en konkret og trinvist implementeret mekanisme fra dialog til advarselssignaler samt en række værktøjer fra strenge sanktioner til suspension for at føje indflydelse og autoritet til vores indgreb over for vedholdende lovovertrædere. Instrumentet bør også bygge på princippet om gensidighed med hensyn til de krænkelser, der foregår i såvel som uden for EU. Hvis noget er blevet afklaret af polemikken om ulovlige CIA-operationer i Europa, så er det det faktum, at EU ikke har formået at holde orden i eget hus.
Betydningen af denne seneste drejning i krigen mod terror kan ikke overdrives, da den effektivt sønderskyder EU's selvtilfredshed med dets egen menneskerettighedssituation med undersøgelser iværksat af Europarådet og Europa-Parlamentet og med advarsler om, at sanktioneringsmekanismen i artikel 7 skal anvendes. Det er på tide, at EU indleder en grundig og omfattende revision og forbinder og afbalancerer de eksterne og interne dimensioner af dens menneskerettighedspolitik.
Mens EU har kæmpet for på systematisk og sammenhængende vis at fremme en sammenhængende opfattelse af menneskerettigheder, har ngo'er rost Parlamentet for den positive effekt af genoplivelsen af Underudvalget om Menneskerettigheder. Under fru Flautres formandskab har underudvalget gået sin sejrsgang, og kombineret med udnævnelsen af hr. Michael Matheson har vi taget hul på gennemførelsen af retningslinjerne for menneskerettigheder.
Afslutningsvis vil jeg sige, at efterhånden som menneskerettigheder får en mere fremtrædende plads inden for en række udenrigs- og sikkerhedspolitiske områder, og efterhånden som tværgående emner kræver en mere sammenhængende deltagelse, skal der trækkes på vores viden og kundskaber som fælles beslutningstager med hensyn til at indlede høringer og ophæve aftaler på baggrund af menneskerettigheder.
Hélène Flautre,
   Hr. formand, den klausul, vi drøfter i dag, udgør selve retsgrundlaget for EU's indsats over for tredjelande vedrørende respekten for menneskerettighederne. Hr. Agnolettos betænkning indeholder flere vigtige forslag, som angiveligt har bred tilslutning her i Parlamentet. Men klausulen er behæftet med en række mangler. Der er for det første ikke den nødvendige ensartethed. Formuleringen af denne klausul kan variere fra en form for aftale til en anden. Jeg støtter her ordførerens krav om, at klausulen forbedres, så den får støre politisk såvel som juridisk gennemslagskraft. Det bør f.eks. klart fremgå, at aftalernes parter er forpligtede til at overholde de internationale standarder og forpligtelser, den indebærer.
Derudover lider klausulen som tidligere angivet under manglen på konkrete metoder til håndhævelse heraf. EU bør for at sikre en vis kohærens indføre sådanne metoder. Vi kan ikke håbe på at bevare vores troværdighed over for vores partnere, hvis vi på den ene side foregiver at ville gøre respekten for menneskerettighederne til et afgørende aspekt af vores politik, men på den anden side ikke træffer de nødvendige foranstaltninger, når disse lande systematisk krænker disse rettigheder. I dag er AVS-aftalerne nok de aftaler, der indeholder den mest avancerede model, som vi derfor bør lade os inspirere af. 
Mekanismerne til håndhævelse af klausulen bør også gradueres. Vi kan ikke blot betragte dem som et værktøj, der giver os mulighed for at skælde ud i tilfælde af krænkelser af menneskerettighederne, men bør også betragte dem som et middel til at styrke menneskerettighederne i de forskellige tredjelande. Det er derfor, det er vigtigt at sikre en positiv tilgang til menneskerettighedsklausulen.
Hvad angår Parlamentets rolle, er det afgørende at Parlamentet får mulighed for at sikre kohærens, troværdighed og gennemskuelighed i vores politik ved at blive inddraget i de forskellige etaper af klausulens håndhævelse. Når Parlamentet henviser til klausulen i sine forskellige beslutninger og kræver, at der træffes passende foranstaltninger, bør Rådet sikre en opfølgning og vurdere hensigtsmæssigheden heraf.
Det andet afgørende punkt er forbindelsen mellem klausulen og den måde, den politiske dialog er opbygget på. Der bør etableres en klar forbindelse mellem denne klausul og oprettelsen af underudvalgene om menneskerettighederne, som ligeledes bør styrkes. Jeg beklager i øvrigt i denne forbindelse, at EU har sænket sine krav til især visse nabostater. Hvis vi skal gøre os nogen forhåbninger om en effektiv håndhævelse af denne klausul, bør vi skabe de nødvendige fora for en ærlig og konstruktiv dialog om menneskerettighederne. 
Hvad angår princippet om gensidighed, bør denne dialog også være gensidig, især i en tid, hvor visse medlemsstater kritiseres for f.eks. deres politik til bekæmpelse af terror eller umenneskelige forhold i deres fængsler. Vi bør lytte til den kritik, vores partnere måtte fremsætte.
Og til sidst er det desuden vigtigt, at menneskerettighederne ikke kun bliver et spørgsmål, som alene henhører under vores udenrigsministre, men et spørgsmål, der optager alle regeringsinstanser. Jeg mener derfor i lighed med ordføreren, at der bør indføres en klausul om det afgørende element i samtlige aftaler, og - det er min afsluttende bemærkning - at Parlamentet ikke længere bør godkende nye aftaler, der ikke indeholder en klausul om menneskerettigheder og demokrati. 
Jiří Maštálka,
   Mine damer og herrer, jeg vil lykønske ordføreren med et fremragende arbejde. Efter min opfattelse er det afbalanceret og objektivt, og det giver os frem for alt et glimrende overblik over ikke blot, hvad der er opnået på menneskerettighedsområdet, men også over de vigtige aspekter, som vi må fokusere på i fremtiden. Jeg vil gerne nævne nogle nøgleområder.
For det første støtter jeg synspunktet om, at menneskerettighederne ikke udelukkende skal forstås som borgerlige og politiske rettigheder, men at det også er helt nødvendigt at fokusere på de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og ikke kun for at nå FN's millenniumudviklingsmål. For det andet bør vi udnytte de hidtidige positive erfaringer fra Cotonou-aftalen og sørge for, at klausuler om overholdelse af menneskerettighederne og de demokratiske principper indgår i alle sektoraftaler eller alle aftaler med udviklede stater for at opnå lige vilkår for alle aftalens parter. For det tredje er det nødvendigt at lægge større vægt på at gennemføre såkaldte positive foranstaltninger for at motivere stater og kun at anvende negative foranstaltninger, når det er absolut nødvendigt, og andre muligheder er udtømt. Når den slags muligheder opvejes, er det helt klart nødvendigt at overveje foranstaltningernes indvirkning på almindelige borgere.
Efter min opfattelse er noget af det vigtigste for at sikre gennemsigtighed, at Europa-Parlamentet og det civile samfund får større indflydelse på gennemførelsen af klausuler om menneskerettighederne og de demokratiske principper. Hidtil har Kommissionens og Rådets arbejde ikke været særlig gennemsigtigt, og det har ofte været vildledende, hvilket har givet anledning til bekymringer over, at politiske, strategiske og kommercielle interesser tilsidesætter konsekvent gennemførelse af klart definerede normer. Hvis vi skal øge gennemsigtigheden og demokratiseringen i beslutningsprocesserne, er det helt afgørende, at Kommissionen informerer Parlamentet og de interesserede parter i offentligheden regelmæssigt, helst årligt, om gennemførelsen af klausuler om overholdelse af menneskerettighederne og de demokratiske principper, herunder undersøgelser af enkelte sager og af Rådets tilgang i løbet af en vis periode, visse foranstaltningers succes og foreslåede strategier for fremtiden, hvis en situation ikke bedres. En objektiv metode og en klar procedure for gennemførelsen af klausulen vil naturligvis være afgørende.
Gerard Batten,
   Hr. formand, denne klausul blev udarbejdet for 10 år siden og er anvendt i visse aftaler. Denne betænkning ønsker nye kriterier, der skal gælde mellem EU's medlemsstater og tredjelande. Aftaler med disse lande kan ophæves, hvis klausulen overtrædes.
Betænkningen kritiserer det faktum, at klausulen ikke findes på tre store områder, nemlig landbrug, fiskeri og tekstil. Selvfølgelig skal demokrati og menneskerettigheder fremmes i alle de stater i verden, der ikke er så heldige allerede at nyde godt heraf. Alle anstændige demokratiske stater bør udnytte deres forbindelser med andre lande - diplomatiske, handelsmæssige, kulturelle osv. - til at fremme væksten af demokrati og menneskerettigheder, hvilket mit land, Storbritannien, har gjort i mange år.
Ifølge denne betænkning skal klausulen imidlertid gælde ensartet i alle lande. Er der taget højde herfor? Hvis det er tilfældet, vil klausulen gælde for Kina og andre udviklingsøkonomier i Det Fjerne Østen og andre dele af verden. Mange job afhænger af handelsforbindelserne med Kina, og antallet vil stige i fremtiden. Siger vi virkelig, at vi vil vende historiens tidevand ved at beordre Kina til at blive et demokratisk land med omfattende menneskerettigheder fra den ene dag til den anden blot på baggrund af en betænkning fra Europa-Parlamentet? Jeg tvivler.
I dag har FN krævet Guantánamo lukket, og der er mange andre menneskerettighedsspørgsmål vedrørende amerikanernes handlinger i Guantánamo. Hvis denne aftale skal gælde ligeligt for alle lande, vil vi så ophæve forbindelserne med USA, hvis vi mener, at landet krænker menneskerettighederne i Guantánamo? 
Jeg var også overrasket over kommissærens arrogance i kravet om, at andre lande som f.eks. Kina og Japan skal afskaffe dødsstraffen, hvis de ønsker at have forbindelser med EU. Jeg mener, at det er et utroligt indgreb i andre landes demokratiske og suveræne ret til at have et straffesystem, der passer dem og deres borgere bedre end EU. EU selv underminerer demokratiet i alle dets medlemsstater. Jeg har førstehåndskendskab til, hvordan demokratiet i Storbritannien er blevet undermineret af vores forhold til EU og vores stigende politiske integration i retning af et Europas Forenede Stater. Jeg mener derfor, at EU først skal skabe orden i eget hus på det demokratiske område. Det kunne måske starte med at tage notits af resultaterne af folkeafstemningerne i Nederlandene og Frankrig om forfatningen.
Jeg mener, at denne betænkning ikke er ordentlig gennemtænkt. Jo, vi ønsker demokrati og menneskerettigheder i alle verdens lande. Men lad os forsøge at indføre det ved at opstille et venskabeligt eksempel i stedet for at opstille kriterier og betingelser, der ikke bliver overholdt.
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, hvis vores efterfølgere forsøger at vurdere EU's vigtigste værdier og fordele om hundrede år, vil de konstatere, at en af de vigtigste årsager til, at Unionen blev oprettet, var, at man ønskede at forsvare og fremme menneskerettighederne verden over. Vi må holde menneskerettighedsfanen højt til enhver tid og ikke sænke den i ugunstige situationer, hvilket desværre sker ind imellem.
Jeg er bekymret over vores berygtede dobbelte standarder. Vi er helt rede til at forlange, at menneskerettighederne overholdes, og til at fordømme visse lande, der ikke gør det. Men når det drejer sig om de største lande eller lande, der er særligt økonomisk vigtige for virksomheder i Unionens medlemsstater, er vi lige så rede til at tie om menneskerettighederne eller hviske om dem. Disse dobbelte standarders forbandelse er en plet på Unionens ære. Den er en plet på vores fine blå flag med dets guldstjerner.
Menneskerettighederne skal også forstås i en økonomisk sammenhæng. Det er årsagen til, at vi støtter gældslettelse til udviklingslande, hvilket hr. Martin nævnte. Vi går imidlertid også ind for overvågning af gennemførelsen af Unionens støtte for at sikre, at den ikke anvendes til at understøtte diktaturer i Afrika og Asien.
Jeg mener, at det er værd at understrege nødvendigheden af at inddrage menneskerettigheds- og demokratiklausuler i de sektoraftaler, som vi indgår om f.eks. landbrug. fiskeri og tekstiler. Endelig må vi altid huske på, at man, hvad angår menneskerettigheder, aldrig kan sige, at alt, hvad der burde gøres, er blevet gjort.
Simon Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er glad for at få lov til at tale om denne initiativbetænkning af hr. Agnoletto om menneskerettigheds- og demokratiklausulen i EU-aftaler. Jeg mener, at det er et ambitiøst og seriøst initiativ fra ordførerens side. Han har udarbejdet en betænkning, som Udenrigsudvalgets Underudvalg om Menneskerettigheder har beskrevet som en af de vigtigste betænkninger, vi længe har set. 
Menneskerettighedsklausuler har været medtaget i EU's internationale aftaler eller handelsaftaler i mere end 50 år. Som kommissæren sagde, omfatter de mere end 120 forskellige lande. Denne betænkning vurderer effektiviteten af sådanne menneskerettighedsklausuler med hensyn til gennemførelse og overholdelse og foreslår nye metoder til styrkelse af klausulen for at gøre den mere effektiv og mere velkontrolleret.
Menneskerettighedsklausuler har tidligere haft nogen succes. Men hvis sandheden skal frem, har menneskerettighedsklausuler i EU's aftaler med tredjelande i mange tilfælde ikke været det papir værd, som de er skrevet på. Derfor udvikles et handels- og samarbejdsforhold som følge af en aftale, men alligevel er der fortsat grundlæggende og klare overtrædelselser af menneskerettighederne. Menneskerettighedsklausulerne ignoreres eller tages ikke alvorligt, men der er ingen konsekvenser. Det er en beklagelig situation. Ikke alene er det en tabt mulighed for, at EU bedre kan udnytte sin betydelige indflydelse til at hæve menneskerettighedsstandarderne, men det underminerer også EU's troværdighed på et vigtigt politisk område.
Denne betænkning beskriver meget detaljeret, hvordan en menneskerettighedsklausul kan eller bør se ud, hvordan den kan overvåges og håndhæves for at blive mere effektiv, og hvad konsekvenserne af brud på klausulen kan være i forskellige sager. I alt væsentligt har betænkningen imidlertid to mål. For det første at sikre, at en ny og forbedret menneskerettigheds- og demokratiklausul, der bygger på respekt for international lov og accepterede EU-konventioner, medtages i alle nye internationale aftaler, som EU indgår. For det andet skal der indføres en mekanisme, der bedre kontrollerer overholdelsen af menneskerettighedsklausulen, så overtrædelser får en række reelle konsekvenser for den overordnede aftale. Det vil sikre, at menneskerettigheder får den form for politisk prioritet, som kommissæren har talt om i dag.
Richard Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, i det forgangne år er EU atter blevet beskyldt for ikke at leve op til sine menneskerettighedsforpligtelser ved at nægte at bruge menneskerettighedsklausuler i handels- og samarbejdsaftaler effektivt. Der var et vigtigt fortilfælde i Usbekistan efter massakren i Andijan, men det faktum, at det varede fire måneder, inden reaktionen kom, er en trist kommentar til den manglende seriøsitet, som klausulerne tidligere er håndteret med.
Trods enorme bekymringer vedrørende menneskerettigheder og EU's indflydelse i Mellemøsten er menneskerettighedsklausuler aldrig taget i anvendelse i forholdene til Egypten, Israel eller Tunesien - i sidstnævnte tilfælde trods EU-erklæringer i fjor om begrænsninger i ytringsfriheden og blokering af ngo-finansiering.
Med AVS-landene erkender jeg, at konsultationer i henhold til artikel 96 har fundet sted med 15 lande i de seneste otte år, og at de i 11 tilfælde har ført til hensigtsmæssige foranstaltninger. EU bevarer imidlertid tætte forbindelser med Angola, Etiopien og Rwanda trods sine fordømmelser af krænkelser i de pågældende lande og uden reelt pres eller reelle handlinger som opfølgning på fordømmelserne. I Eritrea har der hidtil været beskedne reaktioner på demarchen. Der er fortsat tilfælde af tvungne udskrivninger til militærtjeneste, tilfældige tilbageholdelser, chikanerier af flygtninge samt tortur.
Hvordan gør vi høringerne om menneskerettighedsklausulerne til en succes? Der er brug for forpligtelser fra tredjelandets side. I dag synes det i høj grad at afhænge af, hvorvidt landet er afhængigt af EU-bevillinger. Der er brug for koordinering mellem donorer, sådan som det f.eks. var tilfældet efter kuppet i Den Centralafrikanske Republik i 2003. Der er brug for at identificere overtrædelserne og de nødvendige trin for at korrigere dem som i sagen om Guinea-Bissau, hvor der blev afholdt frie og retfærdige valg inden for den opstillede tidsfrist. Og der er brug for en fortsat politisk dialog, noget der kan blokeres, og - som vi har set i dag - desværre manglede i Irans tilfælde.
Vi er enige med kommissæren om, at politiske årsager alt for ofte blokerer for aktioner fra medlemsstaternes side. Jeg finder hende ikke arrogant. Jeg synes, at hun er nobel, når hun værner om EU's urokkelige forpligtelse til at afskaffe dødsstraffen. Jeg var målløs, da Det Britiske Uafhængighedsparti i morges sagde, at vi skulle se gennem fingre med Kinas menneskerettighedskrænkelser, fordi vi har en god samhandel med landet. Jeg lykønsker kommissæren og ordføreren.
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over den høje grad af konsensus, der er i Parlamentet om, at udviklingen og konsolideringen af demokratiet og retsstaten samt respekten af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, selv om de burde være det i endnu højere grad, er et overordnet mål for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, samt om at de bør være en integreret del af EU's udenrigspolitik.
Når jeg siger, at de bør være det i endnu større omfang, er det, fordi der som nævnt er mange, alt for mange, eksempler på, at disse principper bliver nedtonet og nogle gange tilsidesat på grund af visse særlige økonomiske, handelsmæssige eller politiske interesser. Det er rigtigt, at den såkaldte menneskerettigheds- og demokratiklausul er indføjet i mere end 50 aftaler, og at det berører 120 lande, men det er også rigtigt, at vi stiller meget forskellige krav til overholdelsen og opfyldelsen heraf.
Derfor bør vi efter 10 år med denne ordning gøre status og træffe visse korrigerende foranstaltninger, og derfor lykønsker jeg hr. Agnoletto med hans indsats, hans betænkning og hans konklusioner, som vi naturligvis er enige i.
For det første vil jeg gerne understrege, at det er vigtigt at huske på, at mange aftaler med udviklede lande og sektoraftaler, f.eks. om tekstiler, landbrug og fiskeri, stadig ikke indeholder denne klausul, hvilket er en klar mangel.
For det andet har vi, selv om klausulen gælder for såvel EU som tredjelandet, endnu ikke draget fuld nytte heraf, og som nævnt af fru Valenciano Martínez-Orozco synes jeg, at EU skal begynde med at udvise et eksempel.
For det tredje er en af de årsager, der har kompromitteret anvendelsen heraf, den generiske formulering, eftersom den ikke indeholder præcise metoder til positiv eller negativ intervention i samarbejdet mellem EU og tredjelandet, hvilket betyder, at Rådets krav og medlemsstaternes nationale krav får støtte vægt end de mere generelle krav på menneskerettighedsområdet.
Derfor støtter vi udarbejdelsen af en ny tekst til en klausulmodel, der forbedrer den nuværende formulering af den såkaldte artikel 2 med det formål at sikre en mere sammenhængende, effektiv og gennemsigtig tilgang til den europæiske menneskerettighedspolitik i aftalerne med tredjelande.
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, vi taler om de klausuler om respekt for menneskerettighederne, som Unionen pålægger de lande, den handler med. Så langt så godt! Men inden vi leder efter splinten i vores nabos øje, burde vi så ikke fjerne bjælken i vores eget?
Således er den politiske korrektheds diktatur ved at blive fuldstændig utålelig i mit hjemland, Frankrig, såvel som andre steder i Unionen. Man kan i teorien sige alt om masseindvandring, men hvis man er imod, bliver man dømt for tilskyndelse til racehad. Hvis man som jeg selv for nylig taler om islamiseringen af Alsace, bliver man selv som folkevalgt genstand for uværdige fordømmelser, der kun vanærer ophavsmændene hertil. Man kan i teorien sige alt om den samtidige historie, men i praksis kan man kun gøre det, hvis man holder sig inden for bestemmelserne i en kommunistisk inspireret lov, ellers risikerer man fængselsstraf. Jeg har selv, fordi jeg modsatte mig denne lov under en politisk pressekonference, i det mindste foreløbigt mistet min stilling ved universitetet i Lyon. Hvis man siger, at man foretrækker den naturlige familie frem for homoseksuelle forbindelser, løber man også en risiko for at blive dømt som senest et fransk parlamentsmedlem fra et af regeringspartierne. En borgmester har ikke ret til at foretrække en landsmand frem for en udlænding ved tildelingen af lejligheder i et socialt boligbyggeri, og privatpersoner kan heller ikke give deres landsmænd fortrinsret på noget område. Og jeg kunne komme med mange flere eksempler.
Samtlige grupper, interesseorganisationer, mindretal og afvigere har udviklet deres egne midler til at presse, intimidere og forfølge flertallet med aktiv eller passiv medvirken fra myndighedernes side. Jeg mener derfor, mine damer og herrer, at vi, inden vi påtvinger vores partnere en klausul, som vi kan fortolke fuldstændigt unilateralt, først bør feje for vores egen dør.
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det demokratiske princip i Unionens forbindelser med tredjelande, som vi debatterer i dag ud fra betænkningen af hr. Agnoletto, som jeg lykønsker, rejser en række afgørende spørgsmål. Af hensyn til tiden vil jeg begrænse mig til at nævne fem af dem.
Første spørgsmål: Vil Unionen fortsætte med at begrænse sig til den mere eller mindre erklærende karakter af menneskerettigheds- og demokratiklausulen, eller vil den forsøge - og det er mit forslag - at gøre det demokratiske princip til et hensigtsmæssigt retligt middel, til en forudsætning for, at aftaler med tredjelande kan fungere problemfrit?
Andet spørgsmål: Er demokratiklausulens selektive rabatter tilladelige? Er den differentierede intensitet i formuleringen af det pågældende princip tilladelig? Svaret er indlysende. Troværdigheden af påkaldelsen af demokrati, retsstaten, menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder skal overholde reglen om ensartede normer.
Tredje spørgsmål: Er eksistensen af modkandidater ved valg og frie valg alene nok til, at et system kan betegnes som demokratisk? Moderne demokratisk liv fletter kravene sammen med demokratiets kvalitet. Det stiller krav om medbestemmende borgerrettigheder, om horisontal politisk ansvarlighed. Det stiller krav om hæderlig regeringsførelse, institutionel sikkerhed og social samhørighed.
Fjerde spørgsmål: Agter Unionen - agter det demokratisk legitimerede Parlament frem for alt - at vedtage kvalitative indikatorer til måling og evaluering af vores private økonomiske og kommercielle partneres demokratiske adfærd og, hvad vigtigere er, den demokratiske adfærd hos europæiske tredjelande, af hvilke det forlanges eller vil blive forlangt, at de overholder de såkaldte Københavnskriterier?
Femte og sidste spørgsmål: I EU's eksterne forbindelser bliver det demokratiske princip og markedsøkonomien omtalt side om side eller i samme åndedrag, men i praksis prioriteres markedsøkonomien højest. Vil vi om ikke andet genskabe denne balance?
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også indlede med at lykønske min ærede ven hr. Agnoletto med den vigtige betænkning, som han har forelagt for os.
Inddragelsen af en menneskerettighedsklausul i EU's aftaler siden begyndelsen af 1990'erne har været en politisk og institutionel nyskabelse. Men når vi gør status i dag, må vi være ærlige og sige, at resultaterne ikke er særlig positive. Dette skyldes hovedsageligt medlemsstaternes manglende politiske vilje, hvilket kommissæren så ærligt og modigt sagde, selektiv følsomhed over for anvendelsen af klausulen, forekomsten af dobbelte standarder og endelig de nationale interessers dominerende indflydelse i forhold til EU's fælles og beslutsomme holdning.
Der er utallige eksempler, og denne situation fører til, at de europæiske borgere tvivler på de europæiske institutioners troværdighed. På den ene side kan EU fryse forbindelser og aftaler - hr. Ford talte om det og gav eksempler - og på den anden side reagerer det ikke på overtrædelser af menneskerettighederne i Tunesien, Egypten, Israel eller Tyrkiet. I forbindelserne med Rusland, Kina og USA prioriteres de strategiske interesser højere end respekten for menneskerettigheder og mindretalsrettigheder.
Bestemmelsen om enstemmighed, når der skal træffes foranstaltninger, og en aftale skal suspenderes, vil fortsat i praksis forhindre enhver seriøs indsats. EU vil ikke kunne føre en dynamisk udenrigspolitik med princippet om enstemmighed. Dette spørgsmål bør genoptages i debatten om Europas fremtid. Jeg er enig i alle hr. Agnolettos forslag. Vi må imidlertid forstå, at de alvorlige mangler ved udenrigspolitikken og menneskerettighedspolitikken skyldes og er forbundet med den transnationale karakter og bestemmelsen om enstemmighed, som dækker over nationale interesser og forskellige politiske interesser og prioriteringer. Ellers vil klausulerne, uanset hvor stærke de er, desværre forblive virkningsløse.
Cem Özdemir (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær Ferrero-Waldner, hr. kommissær Frattini, jeg vil også takke ordføreren mange gange for denne betænkning. Det fremgår tydeligt af reaktionerne på den, at der er bred tilslutning til den. Vi har allerede fra flere sider hørt, hvor meget lettere det er for os at kritisere små lande som Myanmar og pålægge dem sanktioner end at gøre det samme med de store, hvor der står økonomiske interesser på spil. Det er her, vi har et problem, et dilemma, og det skal vi tale åbent om i stedet for at tale udenom. EU har et troværdighedsproblem, et problem med dobbelte standarder, og det er noget, som vi må overveje i den aktuelle situation med disse karikaturtegninger og det, der siges at være et sammenstød mellem civilisationer. Vi er helt enige i mange af synspunkterne i betænkningen.
Jeg vil imidlertid gerne påpege, at vi i en kommende debat i Parlamentet skal behandle et tilsvarende emne, nemlig spørgsmålet om agenturet for grundlæggende rettigheder. Det agentur skal behandle mange af de emner, som vi beskæftiger os med i dag. Jeg vil gerne gøre medlemmerne opmærksomme på, at vi vil kunne bruge agenturet for grundlæggende rettigheder til ikke blot at forbedre beskyttelsen af menneskerettighederne i EU's medlemsstater, men også som en slags tidligt varslingssystem, der kan informere os om, hvad der foregår i staterne omkring os, og om menneskerettighedssituationen i dem. Dette giver os en enestående mulighed for at forbedre Europas menneskerettighedspolitik. Parlamentet træffer beslutning om det inden længe, og jeg anmoder Dem alle sammen om at støtte det.
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte tre bemærkninger om menneskerettighedsklausulen.
For det første må det konstateres, at denne klausul ikke er anvendt ret ofte, nemlig kun 12 gange siden 1995. Når vi sammenligner det med antallet af ikke-demokratiske stater, som EU indgår aftaler med, må vi konkludere, at klausulen for det meste ikke anvendes i praksis.
For det andet vil ordføreren knytte medlemsstaternes asyl- og indvandringspolitik til denne menneskerettighedsklausul. Dette forekommer mig ikke særlig realistisk og i hvert fald ikke særlig ønskeligt, især hvis tredjeverdenslande skulle blive opfordret til at kritisere modtagelsen af deres egne statsborgere, som anmoder om asyl i Europa. Vi burde netop lægge vægt på at opfordre sådanne stater til at lade statsborgere, som ikke opfylder betingelserne for at opnå politisk asyl hos os, vende tilbage. Ofte er præcist det modsatte tilfældet i praksis.
Endelig er det ikke ønskeligt, at ikke-statslige organisationer inddrages i evalueringen af anvendelsen af menneskerettighedsklausulen over for tredjelande. Et sådant politisk ansvar må ikke gives organisationer, som ikke har nogen som helst demokratisk legitimitet. Europa skal netop i højere grad kunne aflægge regnskab for, hvad der sker med skatteydernes penge. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, virkelig respekt for menneskerettighedsklausulerne afhænger først og fremmest af medlemsstaternes politiske vilje. Desværre forhindrer deres bestræbelser på at fremme deres egne interesser ofte Unionen i at træffe effektive foranstaltninger.
Vores opgave i dag er at sikre, at menneskerettighedsklausulerne indføres således, at vi kan lægge effektivt pres på tredjelande. Det er ikke længere nok blot at fremsætte en erklæring om principper og krav. De skal gennemføres, og det kræver en hel del mod og beslutsomhed.
Det bedrøver mig at konstatere, at EU-ledernes adfærd synes at være styret af frygt og opportunisme. Alt for ofte vejer økonomiske og politiske interesser tungere end nødvendigheden af en hurtig reaktion på uomtvistelige sager, hvor enkeltpersoner bliver ydmyget, og deres frihedsrettigheder bliver begrænset. Princippet om solidaritet må ikke behandles, som om det var en ballast, der kan kastes over bord til enhver tid. Det skal være et afgørende instrument i EU's politik.
Menneskerettighedsklausulerne skal derfor udstyres med passende midler til overtalelse og udøvelse af politisk pres. Det kræver til gengæld en ændring af tilgangen til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Et permanent træk ved denne politik burde være en vedvarende kamp for at forsvare principperne om frihed og demokrati.
Der er et stærkt behov for europæiske institutioner, der er udformet med amerikanske statsligt finansierede fonde som forbillede, og som kan støtte menneskerettighedsforkæmpere verden over effektivt. Den slags institutioner findes ikke for øjeblikket, men det planlagte europæiske agentur for grundlæggende rettigheder kan bidrage til at lukke dette hul. Faktisk ville menneskerettighedsagenturet være en bedre betegnelse for dette organ.
I sin årsrapport konkluderede menneskerettighedsorganisationen Human Rights Watch, at EU's hovedinteresser i 2005 havde ligget inden for handel, politik og energi.
Mundtlig kritik af totalitarisme og diktatoriske regimer alene er ikke længere nok. EU må vise vilje til at gennemføre grundlæggende rettigheder verden over. Er der nogen i EU, som for øjeblikket beskæftiger sig med begrænsningerne af ytringsfriheden og de ikke-statslige organisationers aktiviteter i Rusland? Er der nogen, som er rede til at ofre handelsaftaler med Kina til gengæld for løsladelsen af tibetanske munke, der sidder fængslet for påståede statsfjendtlige aktiviteter? Vil vi langt om længe kunne få os selv til at sætte os op imod det cubanske regime?
Til sidst vil jeg give udtryk for min støtte til protestaktionen imod søgemaskinen Google. Jeg agter ikke at bruge den i dag. Google har udviklet en specialudgave af sin søgemaskine til kinesiske sider, der kontrolleres af den kinesiske regering. Dette giver mulighed for at censurere materiale, der strider imod den officielle kinesiske linje.

Józef Pinior (PSE ).
   - Hr. formand, menneskerettigheder og demokrati er det grundlag, som EU blev bygget på. Det Europæiske Fællesskabs og sandelig også det bredere internationale samfunds menneskerettighedspolitik havde stor indflydelse på, at de udemokratiske regimer faldt i Sydeuropa i 1970'erne og i Central- og Østeuropa efter 1989. Nu er menneskerettigheder og demokrati omdrejningspunktet for EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik. EU's udenrigspolitik har til formål at skabe en global verdensorden, der er baseret på fred, demokrati, menneskerettigheder, retsstaten, bæredygtig udvikling og stabil vækst.
Menneskerettigheds- og demokratiklausulen bør nu anvendes bredere og inddrages i alle aftaler, som EU indgår med tredjelande, uanset om det er industrialiserede lande eller udviklingslande. Klausulen bør også indgå i sektoraftaler, samhandel og teknisk og finansiel bistand. I henhold til denne klausul skal de relevante EU-institutioner, herunder Europa-Parlamentet, have bemyndigelse til effektivt at overvåge, at EU's aftalepartnere overholder menneskerettighederne og de demokratiske principper. I denne forbindelse er det vigtigt at huske på forholdet mellem overholdelse af menneskerettighederne, demokrati og udvikling. Generelle principper, der omfatter beskyttelse af menneskerettighederne, retsstaten og respekten for de demokratiske værdier, er en forudsætning for, at fattigdommen kan udryddes.
En god måde at løse dette problem på ville være i den slags aftaler at inddrage en henstilling til, at EU og det land, der er part i aftalen, udveksler rapporter om menneskerettighederne hvert år. Det ville også være ønskværdigt, at der indføres en mekanisme til høring af ikke-statslige organisationer. Valgobservationsmissioner spiller en afgørende rolle for beskyttelse og støtte af menneskerettighederne og demokratiet uden for EU's grænser, og det samme gælder den støtte, som EU bør yde til det civile samfund i tredjelande.
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg er enig med ordføreren, hr. Agnoletto, i, at Parlamentet ikke kun skal komme med en udtalelse, men at det også skal spille en rolle med hensyn til menneskerettigheder, demokrati og respekten for mangfoldighed i aftaler med eksterne lande. 
Økonomisk udvikling, social fred og en voksende økonomi er klart forbundet med demokrati og menneskerettigheder. Samarbejde om udvikling kan kun sikres i demokratiske samfund. Hvis vi analyserer effektiviteten af vores udviklingssamarbejde, kan vi bekræfte, at alt fungerer bedre i de lande, hvor demokratiet og respekten for menneskerettigheder forbedres. Vores arbejde kan fuldstændig fordrejes i tilfælde af diktaturer, uigennemsigtige regimer eller korrupte regeringer.
Jeg vil gerne pointere, at vi fuldt ud skal forstå demokrati og menneskerettigheder. Demokrati betyder respekt for mangfoldighed. Menneskerettighederne er ikke komplette uden respekt for mangfoldighed, talefrihed og kulturelle forskelle. Vi har set, hvordan mindretal i lande, der er tæt på at blive medlemmer af EU, sætter deres lid til, at vi kan hjælpe dem med at få deres rettigheder. EU-institutionerne kan måske give en mulighed for mangfoldighed og respekt for kulturelle og nationale rettigheder, selv om mange europæiske lande ikke respekterer disse værdier. Vi skal styrke Parlamentets rolle, fordi det er de europæiske repræsentanters hus.
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Jeg vil takke ordføreren for hans vilje til at give udbredelsen og konsolideringen af menneskerettighederne større gennemsigtighed og konsistens. I betænkningen ser det ud, som om der bliver holdt en lup over princippet om klarhed og gennemsigtighed. Forskellige fortolkninger af begrebet menneskerettigheder forhindrer EU i at træffe passende foranstaltninger, når der forekommer grove overtrædelser. Når Rådet drøfter menneskerettighedssituationen i et land, hvor der er grund til bekymring, insisterer en eller anden medlemsstat sædvanligvis på at handle ud fra sine egne nationale interesser og nedlægger veto mod beslutningen. Princippet om enstemmighed skal gøres mere fleksibelt.
Når muligheden for sanktioner drøftes, tages mållandets politiske og økonomiske magt, dets størrelse og sandsynligheden for gengældelse uvægerligt i betragtning. Sådan en situation bør så vidt muligt undgås, og visse stater, som krænker menneskerettighederne groft, må ikke føle sig mere lige end andre.
Sanktionsinstrumentet mod et eller andet regime eller en regering, som har optrådt utilstedeligt, skal anvendes med stor præcision. Sanktionerne må ikke ramme mennesker, der ofte lever under særligt barske forhold og ikke har nogen muligheder for at sætte sig op imod regimet.
Om nogle få måneder indleder EU forhandlinger med en stat, der stadig har svært ved at føre politikker om ligestilling mellem mænd og kvinder og kvinders rettigheder, og som endnu ikke har løsrevet sig fra den etniske forskelsbehandlings snærende bånd. Menneskerettighederne vil være en vigtig del af disse forhandlinger, og derfor bør proceduren med at definere denne forhandlingsproces også være mere gennemsigtig.
Libor Rouček (PSE ).
   - () Mine damer og herrer, udviklingen og styrkelsen af demokratiet og retsstaten og kampen for menneskerettighederne og frihedsrettighederne er blevet en integreret del af EU's funktion og udenrigspolitikken. Menneskerettigheds- og demokratiklausulen i EU-aftaler udgør et af instrumenterne i denne politik. Klausulen er, som det allerede er blevet nævnt, indtil videre indarbejdet i over 50 aftaler og gælder for over 120 lande. Til trods for at erfaringerne ofte er positive, mener jeg, at det er nødvendigt at overveje, hvordan vi kan forbedre eller perfektionere klausulen.
I denne forbindelse er der mange vigtige og interessante forslag i Agnoletto-betænkningen. F.eks. påpeges det, at begrebene menneskerettigheder og borgerlige rettigheder og frihedsrettigheder også omfatter de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder. Det understreges også, at EU i sin støtte af menneskerettighederne bør fokusere på at iværksætte politikker med henblik på ligestilling mellem mænd og kvinder og på kvinders rettigheder og bør gå imod enhver form for forskelsbehandling på grund af f.eks. seksuel orientering eller handicap. Jeg støtter idéen om, at Europa-Parlamentet bør have større indflydelse på proceduren med at forberede gennemførelsen og vurderingen af demokratiklausulen, og jeg vil gerne tilføje, at både det civile samfund og det internationale net af ikke-statslige organisationer, der beskæftiger sig med menneskerettigheder, bør inddrages langt mere i denne proces.
John Attard-Montalto (PSE ).
   - Jeg er forbløffet over, hvordan vi i Parlamentet ofte afslører små mangler i Europa, når alle ved, at dette kontinent faktisk er en bannerfører, der forsøger at eksportere disse grundlæggende og ædle rettigheder til andre dele af verden. Det skal påpeges, at der altid har været uenighed om, hvorvidt menneskerettighederne kan forvaltes internt af staten eller regeringen, eller om de er universelle. Det står helt klart, at menneskerettighederne er universelle rettigheder, og at ingen diktator eller stat har ret til at nægte mennesker den mindste smule af deres grundlæggende rettigheder. Problemet består i, hvordan Europa skal udnytte sine ressourcer til at forsøge at eksportere disse ædle mål. På dette område kritiserer vi af og til Europa for ikke at udnytte sine rettigheder og sin magt, herunder sin økonomiske magt, og samtidig kritiserer vi forvaltningen eller institutionerne for at lukke øjnene for visse mangler. Der skal træffes en beslutning. Vi må beslutte, om Europa bedst kan eksportere sine mål ved at bruge overtalelse eller ved at bruge økonomisk magt. Til sidst vil jeg sige, at vi må give vores institutioner alle de ressourcer, der er nødvendige for at sikre, at vores værdier bliver tilstrækkeligt sammenhængende til, at Fællesskabet kan eksportere dem. Mange tak.
Ana Maria Gomes (PSE ).
   - Jeg støtter alle de henstillinger, som Agnoletto-betænkningen indeholder, især om menneskerettighedsklausulens gensidige dimension. Det er beklageligt, at gennemførelsen af denne klausul hidtil har været underlagt geopolitiske og geoøkonomiske overvejelser, der ikke er EU's som sådan, men ofte kun afspejler snævre perspektiver hos visse medlemsstater og visse af Kommissionens tjenestegrene.
Det mest himmelråbende eksempel på, at dette princip ikke gennemføres med nødvendig konsekvens, når denne klausul gennemføres, er Etiopien, selv om Europa-Parlamentet i lyset af de massakrer og graverende menneskerettighedskrænkelser, der har fundet sted efter valget, systematisk har anmodet Kommissionen og Rådet om at indlede høringer efter artikel 96.
Jeg forbløffes over Rådets tavshed og passivitet i denne sag. Kun Kommissionen og én medlemsstat, Det Forenede Kongerige, har truffet visse minimumsforanstaltninger ved at suspendere den direkte budgetstøtte til den etiopiske regering. Da de imidlertid ikke har tydeliggjort deres forudsætninger og betingelser, og da det ikke har haft nogen som helst indflydelse på den etiopiske regering, er der dermed sendt et katastrofalt signal ikke blot til etiopierne som sådan, men til alle afrikanere - eftersom Etiopiens hovedstad er sæde for OAU - samt til EU's medlemsstater og alle de lande, som EU har forbindelser med. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Hr. formand, der hersker ingen tvivl om, at et af de vigtigste mål med EU's udenrigspolitik er at fremme respekten for menneskerettighederne og demokratiet i tredjelande. Dette mål kan imidlertid ikke nås, hvis de internationale aftaler bliver ved med udelukkende at fokusere på økonomiske og politiske anliggender. Inddragelsen af menneskerettigheds- og demokratiklausuler i handelsaftaler og teknisk og finansiel bistand vil også være et stort skridt i den rigtige retning.
EU vil kunne handle hurtigere og mere effektivt for at forsvare menneskerettighederne, hvis det har mulighed for at suspendere det økonomiske samarbejde i tilfælde af grove overtrædelser af de grundlæggende rettigheder i tredjelande. Parallelt med denne proces bør Europa-Parlamentet inddrages mere i høringer om aftalers og klausulers indhold og i gennemførelsen og håndhævelsen af dem.
Først når vi har et effektivt system til overvågning af de grundlæggende frihedsrettigheder, der understøttes af muligheden for at indføre økonomiske sanktioner, vil vi omsider gå fra ord til handling. Hidtil har det ofte været sådan, at de fine ord i Europa-Parlamentets beslutninger om forsvar af menneskerettighederne ganske enkelt er forblevet på papiret.
Katalin Lévai (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med det ambitiøse arbejde og takke ham herfor. Beskyttelse af demokratiet, menneskerettighederne, retsstatsprincipperne og god regeringsførelse er grundlæggende elementer for EU. De skal også være en integrerende del af EU's udenrigspolitik.
Jeg vil gerne lægge særlig vægt på fremme af lige muligheder og kampen imod forskelsbehandling på grund af seksuel orientering. Disse emner er fortsat alvorlige problemer i alle lande. Kvinders og børns rettigheder samt rettighederne for folk med anderledes seksuel orientering krænkes dagligt.
For at forbedre gennemførelsen af disse mål skal EU udarbejde nye procedurer og nye kriterier for anvendelsen af menneskerettigheds- og demokratiklausuler. Jeg er enig i, at det er helt nødvendigt at revidere den nuværende tekst for at sikre en mere sammenhængende, effektiv og gennemsigtig tilgang til den europæiske menneskerettighedspolitik.
Jeg støtter oprettelsen af underudvalg om menneskerettigheder under EU's aftaler med tredjelande med mandat til at undersøge overholdelsen, anvendelsen og gennemførelsen af demokratiklausulen samt til at komme med forslag til løsning af problemer vedrørende demokrati og menneskerettigheder.
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, det har været en meget værdifuld forhandling om menneskerettighedsklausulen og om menneskerettigheder og demokrati i almindelighed.
Vi skal ikke glemme, at menneskerettighedsspørgsmål allerede diskuteres systematisk med partnere i politiske dialoger. Vi har indført dedikerede menneskerettighedsdialoger og -høringer med visse lande, og der er også oprettet underudvalg om menneskerettigheder. I andre tilfælde kan menneskerettigheder tages op i associeringsråd og på associeringsudvalgsmøder.
Formålet med menneskerettighedsklausulen er ikke kun at muliggøre sanktioner, men også at skabe grundlaget for en menneskerettighedsdialog og for oprettelsen af institutioner, der beskæftiger sig hermed, fordi vi skal give sådanne institutioner en chance og fremme deres udvikling. Institutionsopbygning er lige så vigtig som klausulen, og menneskerettighedsklausulens forekomst i associeringsaftalen eller i partnerskabs- og samarbejdsaftalerne skaber grundlaget herfor. Derfor er der ingen grund til at gentage det i sektoraftaler.
Jeg vil også gerne minde om, at vores aftaler har en lang række politiske mål. Vi vil gerne øge stabiliteten og trivslen for alle de berørte befolkninger. Det skyldes ikke manglende mod, hvis vi ikke altid har den samme menneskerettighedsklausul, eller hvis vi ikke anvender sanktioner. Vi skal også bidrage til udviklingen af en befolkning - se på nogle af de afrikanske og asiatiske befolkninger, som nogle af Dem nævnte. Der er også frihed for nød og frygt, der er nøje forbundet med menneskerettigheder og konceptet om menneskers sikkerhed. Det betyder, at vi ikke kan kaste barnet ud med badevandet. Der er mange andre klausuler at forsvare - f.eks. klausulen mod terrorisme, klausulen mod masseødelæggelsesvåben og demokratiklausulen. Det er alt sammen indbyrdes forbundet, og vi kan ikke nøjes med at fokusere på menneskerettigheder. Vi er nødt til at se på helheden, hvilket også omfatter fattigdomsbekæmpelse. Det er en vanskelig balance, vi undertiden skal finde.
Det er ikke let at harmonisere denne klausul, fordi vi forhandler med enhver partner, og fordi vi i sidste ende er nødt til at finde løsninger. Ikke alle partnere accepterer præcist samme ordlyd. Det handler imidlertid ikke så meget om ordlyd som om anvendelse og om måden, hvorpå vi kan tilskynde partnerne til at finde egne løsninger, for som vi allerede har understreget, ønsker vi ikke at pådutte andre alting. Vi ønsker at tilskynde samfundene til at udvikle og forandre sig.
Som jeg allerede har sagt, er institutionsbygning lige så vigtig som retlige og juridiske reformer samt reformer af politiet, fordi det er her, menneskerettighederne anvendes. 
Til slut vil jeg gerne sige, at med al respekt så har vi i mange individuelle tilfælde formået at få folk ud af fængsel og tale om dem. Vi taler om dødsstraffen med alle vores partnere, vi taler imod tortur, og langsomt ændrer tingene sig. Måske handler det nogle gange om hastighed. Ikke alting gøres samtidig. Men lad os være realistiske. Vi kan ikke ændre verden på én dag.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Mihael Brejc for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fastsættelse af regler for mindre grænsetrafik ved medlemsstaternes ydre landegrænser og om ændring af Schengen-konventionen og De Fælles Konsulære Instrukser (KOM(2005)0056 - C6-0049/2005 - 2005/0006(COD)) (A6-0406/2005). 
Franco Frattini,
   Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for det flotte arbejde med dette forslag. Det glæder mig overmåde, at de tre institutioner - Rådet, Kommissionen og Parlamentet - atter har kunnet samarbejde effektivt og meget hurtigt inden for rammerne af fælles beslutningstagning.
Et glimrende fortilfælde for interinstitutionelt samarbejde blev sat i fjor med aftalen om Schengen-grænsekodeksen, som denne forordning repræsenterer det nødvendige supplement til. Vi kan derfor sige, at med vedtagelsen af denne forordning er det lovgivningsmæssige element af vores integrerede grænseforvaltningsstrategi helt færdigt. Og hvis jeg må sige det, så håber jeg meget, at vi fortsat vil have et effektivt samarbejde fremover - f.eks. om beslutningsprocessen og om andre meget følsomme emner som f.eks. retsgrundlaget for VIS og SIS.
Vedtagelsen af dette forslag bliver et meget vigtigt og afbalanceret fremskridt, da det vil give den nødvendige fleksibilitet ved vores ydre grænser til at fremme overgangen for folk i god tro, der bor i et grænseområde, uden at der dermed skabes sikkerhedsmæssige smuthuller. Det er særligt vigtigt for de nye medlemsstater og specielt i lyset af deres kommende integration i Schengen-området, hvor de får ansvaret for kontrollen med Schengens ydre grænser og dermed skal foretage kontroller på vegne af alle Schengen-staterne.
I denne forbindelse vil jeg gerne minde om, at vedtagelsen af fællesskabsregler om lokal grænsetrafik er inkluderet i den langt bredere europæiske naboskabsstrategi. Det er således en af de foranstaltninger, der skal styrke det grænseoverskridende samarbejde med EU's naboer samt folk-til-folk-kontakten.
Til slut vil jeg atter fremhæve, at den aktuelle tekst er et meget afbalanceret og vigtigt forslag.
Mihael Brejc (PPE-DE ),
   Formålet med denne forordning er at fastsætte fælles regler om kriterierne og betingelserne for oprettelse af en ordning for mindre grænsetrafik ved medlemsstaternes ydre landgrænser. Eftersom det oprindelige materiale - Kommissionens forslag - stillede store krav til de mennesker, der bor langs EU's ydre grænser, har jeg i denne betænkning fremhævet følgende:
Vi må gøre passage af grænsen lettere for lokale indbyggere, som har gode grunde til jævnligt at passere en medlemsstats ydre grænse, og vi må forhindre ulovlig indvandring og den mulige sikkerhedsrisiko som følge af kriminelle aktiviteter. I forordningsforslaget forsøger man at regulere den mindre grænsetrafik, som indebærer hyppige, i nogle tilfælde daglige, grænsepassager på grund af uddannelse, arbejde eller familiemæssige bånd, og derfor bør det tages i betragtning, at disse daglige grænsegængere vender tilbage til deres hjem hver dag.
Til dels på grund af de historiske, geografiske og sociale omstændigheder er de ydre grænser af forskellig art, og livet langs grænsen må ikke forværres. Vi må tage hensyn til de virkelige forhold ved de ydre grænser og i størst muligt omfang give medlemsstaterne mulighed for at opretholde en eventuel god praksis, der har været i anvendelse hidtil på grund af bilaterale aftaler.
De vigtigste ændringsforslag, som jeg stiller, og som forekommer i teksten, er følgende:
Indbyggere i grænseregioner bør i stedet for et L-visum udstyres med en såkaldt tilladelse til mindre grænsetrafik, som omfatter alle sikkerhedsnormer og, hvad der er vigtigst, ikke behøver stemples ved hver grænsepassage. Der er ingen grund til at sondre mellem de forskellige ydre landgrænser, eftersom medlemsstaterne i de kommende år før eller siden vil indgå i Schengen-området.
Grænseområdet - denne definition har skabt voldsom debat. Vi er blevet enige om, at det ikke bør overstige 30 km og evt. 50 km i særlige tilfælde. Hvis vi udvidede grænseområdet, kunne vi måske ikke længere opretholde sikkerhedsnormerne. Det er imidlertid på ingen måde muligt at sidestille grænseområder med etniske grænser. En indbygger i et grænseområde er en statsborger fra et tredjeland, der har været indbygger i grænseområdet i mindst et år, og under debatten har vi harmoniseret forslaget, som indeholdt en lange række undtagelser om ægteskab, arv osv.
Medlemsstater fastsætter i bilaterale aftaler en maksimumsperiode for et ophold, som ikke bør overstige tre måneder i alt. Dette er med andre ord en beslutning, hvorved en person fra et tredjeland kan opholde sig i grænseområdet i tre måneder i alt. Når særlige omstændigheder gør det nødvendigt, skal der tillades visse privilegier for at lette grænsepassage på andre steder end de tilladte grænseovergange. Der findes f.eks. landbrugere, som har halvdelen af deres ejendom i deres eget land og halvdelen i et andet land, og de kan naturligvis ikke tage deres redskaber med sig, hver gang de passerer grænsen.
Vedtagelsen af denne forordning vil vise, at EU ikke lukker sine grænser og ikke indfører umenneskelige betingelser langs sine ydre grænser. EU ønsker at sikre overholdelsen af de relevante sikkerhedsnormer, men ønsker på ingen måde at gøre livet vanskeligere langs grænsen. Sameksistensen af mennesker på begge sider af grænsen og deres samarbejde er vigtigt for stabiliteten og sikkerheden langs de ydre grænser. Derfor er det et andet meget vigtigt resultat af denne forordning, at medlemsstaterne gennem bilaterale aftaler med nabolande, dvs. med tredjelande, skaber betingelser for udvikling af grænseområder, der for de flestes vedkommende ikke er så udviklede.
Denne forordning skaber grundlag for at styrke de økonomiske, kulturelle og andre bånd på begge sider af grænsen, og derfor er den vigtig for både grænselandene og EU som helhed. Jeg vil også påpege, at vi havde flere harmoniseringsrunder med Kommissionen og Rådet. Selv om det tog sin tid, var forhandlingerne så vellykkede, at Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender enstemmigt vedtog denne forordning under debatten og afstemningen i udvalget.
Tillad mig, hr. formand, at slutte af med at takke alle dem, der samarbejdede i dette forløb, dvs. Kommissionen, Rådet og navnlig hr. Cashman og hr. Lax, som bidragede særlig aktivt til denne betænkning.
Karl von Wogau (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, ved at åbne grænserne mellem De Europæiske Fællesskabers medlemsstater og ved at etablere EU's fire friheder har vi i Europa skabt et af de frieste samfund i verden, men frihed uden sikkerhed er ingenting, og det er årsagen til, at der lægges særlig vægt på sikkerheden ved de ydre grænser, der således skabes mod Øst, mod Balkanlandene og hen over Middelhavsområdet, som i øvrigt har sine egne overordentligt alvorlige problemer. Disse grænser skal være så sikre som muligt, og det vil kræve anvendelse af de mest moderne teknologier. Samtidig må de også være så fleksible som muligt, så der ikke indføres unødvendige begrænsninger på virksomheder i grænseområderne og på de mennesker, som bor der.
Det kræver to ting. Den ene er integreret forvaltning af grænsen, en forvaltning, der deles af toldmyndigheder og grænsepoliti. Det kan desværre ikke altid garanteres, men denne integrerede forvaltning skal også deles med nabolandene. Sandheden er, at en grænse kun er sikker og fleksibel, når menneskene på begge sider af den arbejder tættest muligt sammen, og det er naturligvis en af vores nye naboskabspolitiks opgaver at sikre, at denne del af den bilaterale sikkerhed varetages af begge sider i fællesskab.
Det andet, vi skal gøre, er at indføre et "grænsearbejderkort" - "tilladelse til mindre grænsetrafik" er en glimrende betegnelse, men den er meget lang og lyder bureaukratisk - til de mennesker, der bor ved grænsen og skal passere den hyppigt. Kun hvis vi gør begge disse ting, kan vi forhindre, at mennesker, der bor i de nye grænseområder, udsættes for unødvendige ulemper.
Ewa Klamt,
   Hr. formand, hr. næstformand, mine damer og herrer, det, der kaldes mindre grænsetrafik, er en enkelt sten i det store mosaikbillede, der udgør beskyttelsen af de ydre grænser. På den ene side sikrer vi de ydre grænser mod ulovlige passager og de fænomener, der ofte finder sted ved grænserne, f.eks. narkotikasmugling, menneskehandel, prostitution og andre former for organiseret kriminalitet. På den anden side kan vi også gøre dagligdagen lettere for dem, der bor på hver sin side af de ydre grænser, men alligevel er gode naboer.
Det er kun fornuftigt i videst muligt omfang at sikre vores grænser mod uvelkomne personers indrejse, men det er lige så fornuftigt at ville gøre det lettere for de mennesker, der bor ved grænserne, at leve sammen, for, som mange medlemmer allerede har sagt, vil vi ikke have, at Europa bliver et fort, men snarere et samfund, der lever i fredelig sameksistens med dets naboer. Det er årsagen til, at jeg mener, at ordføreren gør ret i at foreslå, at Kommissionens forslag ændres, så der ikke indføres nye ordninger for eksisterende grænser i Europa. Vi arbejder jo ud fra en antagelse om, at medlemsstaterne på det tidspunkt har gennemført Schengen-reglerne, og at SIS II fungerer godt, og så vil Europa ikke længere have brug for flere interne regler af denne art.
Denne betænkning af hr. Brejc er et godt eksempel på vellykket samarbejde mellem medlemmerne af Parlamentet på tværs af partigrænser og en model til efterfølgelse, hvad angår positivt samarbejde med Rådet i forbindelse med proceduren med fælles beslutningstagning. Vi har sammen formået at finde velgennemtænkte og praktiske løsninger på vores medborgeres og deres naboers daglige sameksistens, og det vil jeg takke ordføreren og skyggeordførerne mange gange for.
Michael Cashman,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke Kommissionens næstformand, hr. Frattini, for hans bemærkninger. Som ordfører for Schengen-grænsekodeksen mener jeg, at vi har et fortilfælde af tæt og effektivt samarbejde.
Vi kender alle indholdet af denne betænkning. Den handler om at gøre folks liv lettere og forbedre borgernes dagligdag. Det er nok noget, vi i stigende grad skal koncentrere os om. Den styrker Schengen-grænsekodeksen. Vi ved, at når vi først har sikre ydre grænser, så vil den frie bevægelighed i EU blive meget enklere og lettere at kontrollere. På samme måde skal vi huske, at vi skal være fornuftige. Ligesom hr. Brejc, hr. Lax og flere andre har jeg også tilsluttet mig denne holdning.
Hvis det, der kommer fra Kommissionen, er fornuftigt, skal vi kun ændre det for at forbedre, forenkle eller tydeliggøre teksten. Det skal være vores tilgang. På den måde kan vi forelægge effektive og forståelige forordninger, som er lette at håndhæve ved vores grænser.
Som skyggeordfører for visuminformationssystemet er det også den tilgang, jeg ønsker at have. Jeg ved, at ordføreren for Schengen-informationssystemet er til stede i dag, og efter min mening vil vi ved at samarbejde om at sikre vores grænser og sørge for en effektiv anvendelse af de tilgængelige oplysninger forbedre den største enkeltfordel ved et EU-medlemskab, hvilket er den frie bevægelighed. Til lykke til alle implicerede parter.
Henrik Lax,
   Hr. formand, jeg vil også takke ordføreren for et rigtig godt arbejde. Rådets foreliggende forordning om lokal grænsetrafik har vist sig at være meget vigtig for Unionens ydre grænseregioner, især i øst. Traditionelt set opfattes sådanne grænsedistrikter ofte som perifere og som langsomt udviklende. At tro, at det forholder sig sådan, kan let fremkalde netop den situation. Det gælder derfor om at sende klare signaler til grænsebefolkningen om, at de skal tillades at have kontakter i alle retninger, og at deres horisont ikke er begrænset af deres lands grænser.
At kunne bevæge sig frit over grænserne er grundlaget for kontakter, venskab, handel og skabende innovation. Der er i sandhed mange mennesker, som er bosat ved f.eks. den russisk-estiske grænse eller den slovensk-kroatiske grænse, som bliver taknemmelige for den meget smidige løsning, som nu foreslås.
For at fremme kontakter mellem mennesker skal man være konsekvent. Det er ikke konsekvent - som nu - først at tage positive skridt vedrørende den lokale grænsetrafik og den bilaterale visumaftale med Rusland, som blev indgået i oktober i fjor, og siden næsten fordoble visumafgiften fra 35 til 65 euro, noget, som Ministerrådet faktisk er i et dilemma om at tage en beslutning om i næste uge efter et forslag fra Frankrig. Hvis denne beslutning tages, kommer det selvfølgelig ikke til at tage lang tid, før den russiske side også hæver afgiften til nogenlunde det samme beløb. Det siger sig selv, at dette påvirker grænseturismen hårdt. For f.eks. at krydse Saima-kanalen i det østlige Finland over til den russiske side med skib bliver man nødt til at betale mere i visumafgifter end for udgiften til overfarten. Fordoblingen af afgiften er helt i strid med den målsætning, vi har i visumpolitikken. Der er ikke en mere effektiv måde at sætte en stopper for naturlige kontakter mellem mennesker på end en sådan chokforhøjelse af visumafgiften. Det burde jo gå i den modsatte retning.
Jeg opfordrer derfor alle mine kolleger til at bruge tiden og i sidste øjeblik kontakte deres regeringer for at stoppe denne beslutning. Den højre hånd skal vide, hvad den venstre gør. Vi skal leve op til vores værdier. Vi skal ikke give næring til forestillingen om, at Unionen bygger mure op omkring sig, hvilket Ewa Klamt også netop understregede. 
Jaromír Kohlíček,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er enig med den foregående taler i, at hvis vi vedtager denne tekst, må vi gøre alt for at forhindre, at regeringerne torpederer den. I 1957 da de seks medlemmer af Det Europæiske Fællesskab godkendte Rom-traktaten, forekom det, at gennemførelsen af de såkaldte fire friheder, dvs. den frie bevægelighed for varer, kapital, tjenesteydelser og personer, lå langt ude i fremtiden. Efter indførelsen af det såkaldte Schengen-system, fjernelsen af toldskrankerne mellem EU's medlemsstater og indførelsen af en række foranstaltninger til regulering af forbindelserne mellem staterne i det pågældende område kom målet meget nærmere. I dag er det ikke et spørgsmål om, hvorvidt det vil være muligt i nærmeste fremtid at gennemføre den frie bevægelighed for personer mellem EU's medlemsstater, men snarere et spørgsmål om at fastsætte en realistisk og hurtig tidsplan for gennemførelsen af denne frihed.
I mellemtiden ville det være passende i hvert fald at blive enige om en ordning om det, der kaldes mindre grænsetrafik. En sådan ordning ville i mellemtiden forbedre udsigten til bilaterale forbindelser mellem stater, der ikke indgår i Schengen-systemet, men er med i EU eller Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Ophavsmændene til de foranstaltninger, der drøftes, er godt klar over, at EU kun dækker halvdelen af Europas geografiske areal. Det er i vores egen interesse at sikre, at vi er så åbne som muligt over for vores naboer. Disse foranstaltninger skaber mulighed for at iværksætte mindre grænsetrafik med tredjelande. Vi må ikke glemme, at vi fra 1. januar 2007 har landgrænser med Rusland, Belarus, Ukraine, Moldova, Makedonien, Serbien, Albanien, Kroatien og Tyrkiet, og at nabolandene vil opfatte den slags foranstaltninger som et positivt signal. De vil åbne døren for gensidigt samarbejde i grænseområderne, naturligvis forudsat at vi forkaster de foranstaltninger, som hr. Lux omtalte. Indførelsen af særlige visa og andre betingelser, som indgår i foranstaltningerne, vil på grundlag af vurderinger gøre det muligt at bruge denne særlige ordning til at styrke samarbejdet med alle vores nabolande. Dette ville også være meget værdifuldt for den fremtidige udvikling af forbindelserne med især større partnere som Rusland, Tyrkiet og Ukraine. Efter min opfattelse er der en række ændringsforslag, som tager sigte på at forbedre mulighederne for, at disse foranstaltninger fungerer, mens kun en lille del af dem tager sigte på at ændre reglerne for at gøre dem mindre anvendelige. Jeg vil derfor bede Dem om, mine damer og herrer, at skelne nøje mellem disse to kategorier, når De stemmer om ændringsforslagene. Glem ikke, at direktivet repræsenterer en model for naboskabsforbindelser og dermed sender et signal om, hvorvidt EU ønsker et åbent samfund eller ønsker at rejse barrierer mod nabolande langs sine grænser.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, for mange mennesker, der bor ved vores grænser, ændrede udvidelsen mod Øst meget lidt, eftersom indbyggerne i mange grænseområder var kommet politikerne i forkøbet, og mindre grænsetrafik længe havde været en del af hverdagen. Det gør det endnu vigtigere, at vi, når vi aftaler fælles regler for mindre grænsetrafik, som det fastsættes, giver medlemsstaterne mulighed for at indgå bilaterale aftaler om deres gennemførelse.
Nedlæggelsen af de indre grænser gør det naturligvis endnu vigtigere, at Schengen-områdets ydre grænser overvåges. Udveksling af oplysninger hen over grænserne med fælles koordination og kontrol har gjort det muligt at begrænse de kriminelle aktiviteter i nogle grænseområder.
Selv om vi naturligvis må gøre tingene enklere og lettere for indbyggere i grænseområderne, skal der være mulighed for at indføre strenge sanktioner for at sikre, at indrømmelserne ikke misbruges. Det skal også kunne garanteres, at disse personer ikke udgør nogen fare for den offentlige sikkerhed og orden, og det er grunden til, at jeg især støtter udvalgets forslag om, at der af og til gennemføres grundig kontrol med uregelmæssige mellemrum.
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, ærede medlemmer, jeg vil gerne takke hr. Brejc for hans fremragende betænkning. Den er et afbalanceret forslag, der vil lette de traditionelle befolkningsstrømme, men samtidig tillade et passende sikkerhedsniveau ved EU's ydre grænser.
Vi skal hindre ulovlig indvandring og mulige sikkerhedsrisici som følge af kriminelle aktiviteter, men vi skal også tilgodese behovet for at lette grænsepassagen for indbyggere i grænseområder med legitime grunde til jævnligt at passere medlemsstaters ydre landgrænser, den "mindre grænsetrafik".
Vores bestræbelser for at øge sikkerheden ved de ydre grænser navnlig med vedtagelsen af den anden generation af SIS (Schengen-informationssystemet) sender her et positivt politisk signal. Grænserne bør ikke udgøre en hindring for samhandel, social og kulturel udveksling og regionalt samarbejde. Indbyggere i grænseområderne mulighed for at opretholde traditionelle kontakter uden alt for store administrative forhindringer. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
   - Hr. formand, det glæder mig, at forenklingen af mindre grænsetrafik reguleres i en forordning. Det betyder, at bestemmelserne ikke skal omsættes til national lovgivning. I stedet for skal de anvendes direkte af alle medlemsstater over hele EU. Dette er en meget vigtig forordning for EU som helhed, men især for de lande, der har ansvaret for sikkerheden ved EU's ydre grænser. Mit land, Polen, har den længste ydre landgrænse i EU, og derfor bifalder vi den forenkling, som forordningen medfører. 
Det er klart, at mennesker, der bor i de centrale dele af et land, opfatter grænsespørgsmål anderledes end dem, der bor i grænseområder. For indbyggere i grænseområder er grænsen en del af hverdagen. De har konstant praktisk erfaring med den og er nødt til at leve med følgerne af dens eksistens. Det er årsagen til, at jeg ikke ønsker, at der skal være nogen vanskeligheder eller administrative hindringer, for grænserne må ikke være til hinder for kulturel og social udveksling eller for regionalt samarbejde.
Hvad betyder forordningens indhold for os? Denne forordning sikrer lighed i Unionen og solidaritet med dens nærmeste naboer. Den skaber også en følelse af enhed og fjerner kunstige skel. Desuden vil den stimulere samarbejdet mellem regioner. På det praktiske plan er jeg imidlertid overbevist om, at den vil betyde, at der ikke længere er køer på konsulater i lande, der udstedte visa. Som følge heraf vil den også gøre en ende på den korruption, der er forbundet med at udstede dokumenter af den art.
Til sidst vil jeg sige, at hvis forordningen bliver vedtaget, sender vi et signal om, at EU ikke er en utilgængeligt borg, og at der ikke er noget, der hedder Fort Europa. Man vil forstå, at Unionen nedlægger de indre grænser og samtidig åbner sig for omverdenen. Lidt poetisk kan det siges, at vores nærmeste naboer vil kunne rejse ind i Unionen, om end for kort tid, med rank ryg og ikke på knæ, som det har været tilfældet hidtil.
István Szent-Iványi (ALDE ).
   - De nye medlemsstater ønsker at indgå i Schengen-området hurtigst muligt. Men de positive forventninger er blandet med en vis mængde ængstelse og bekymring. Nye medlemsstater frygter, at et nyt jerntæppe vil falde på plads og denne gang ikke ved de vestlige, men ved de østlige grænser. De frygter, at tiltrædelsen af Schengen-området kan gøre det vanskeligere at holde kontakt med slægtninge, og at den kan forhindre fastholdelsen eller udviklingen af forbindelser på det økonomiske, uddannelsesmæssige og kulturelle område.
Et stort fortrin ved betænkningen og ved det samarbejde, der er opstået mellem Kommissionen og Parlamentet, er, at de imødegår ængstelserne. Denne betænkning og denne tekst er nu på alle områder bedre end Kommissionens oprindelige forslag. Den omhandler tre vigtige spørgsmål. For det første indføres der et grænseområde på 30 km, men der gives mulighed for at udvide det til 50 km. For det andet kræves der mindst et års ophold, men der gives mulighed for at forlænge dette til flere år gennem bilaterale aftaler. Dette afhjælper bekymringerne om masseflytning til grænseområder, som kan forstyrre disse områders etniske balance. For det tredje forlænges varigheden af ophold i nabolande fra de oprindeligt foreslåede syv dage til tre måneder. Disse bestemmelser gør det muligt frit at udøve alle de aktiviteter, der er forbundet med grænseoverskridende samarbejde. Derfor er dette et meget godt forslag. Det er imidlertid værdiløst isoleret set, fordi det foreslås, at der indføres tilladelser til mindre grænsetrafik. Dette kræver en ændring af Rådets forordning om Schengen, og indførelsen af en sådan tilladelse til mindre grænsetrafik skal muliggøres.
Hr. Frattinis ord er meget opløftende. Jeg håber, at Rådet har den samme konstruktive holdning som Kommissionen, og at de vil ændre Schengen-aftalen og forordningen hurtigst muligt for at give mulighed for, at denne glimrende tekst omsider træder i kraft.
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, forenklingen af procedurerne for mindre grænsetrafik ved ydre grænser er et skridt i den rigtige retning. Meget vil imidlertid afhænge af, hvordan medlemsstaterne gennemfører denne forordnings bestemmelser. Andre faktorer, der skal tages i betragtning, er omfanget af målgruppen af begunstigede af denne trafik og spørgsmålet om, hvorvidt årsagerne til, at den nye ordning indføres, afspejler dem, der er fremhævet i forslaget til forordning. Jeg tænker på social, familiemæssig og kulturel samhørighed og på økonomisk samarbejde. Nabolande vil også skulle sikre, at den effektive gennemførelse af aftaler om genindrejse er fuldt ud gensidig.
Under indførelsen af ordningen om mindre grænsetrafik påhviler det medlemsstaterne at handle meget ansvarligt for at sikre, at det nye BIS-system ikke fremmer grænseoverskridende kriminalitet, smugling eller organisering af ulovlig indvandring. Det står derfor klart, at det dokument, som vi debatterer i dag, blot baner vejen for reguleringen af mindre grænsetrafik over vores ydre grænser. Dets gennemførelse på området skal overvåges konstant. Det vil være nødvendigt at fastslå, hvorvidt det faktisk er til gavn for samfund i grænseområder, og om det samtidig overholder sikkerhedskravene. Resultatet af denne vurdering kan variere i de forskellige medlemsstater, der befinder sig ved Unionens ydre grænser.
Til sidst vil jeg sige, at hvis vi virkelig ønsker at indlede seriøse diskussioner om integrerede løsninger, der kan gøre vores ydre grænser mere brugervenlige for rejsende, som er tredjelandsstatsborgere, samtidig med at vi fastholder vigtige sikkerhedskrav, må vi sørge for, at alle institutioner og medlemsstater samarbejder for at sikre, at de 10 nye medlemsstater gennemfører Schengen-reglerne fuldt ud hurtigst muligt. Disse staters visumpolitik over for deres naboer burde blive mere gennemsigtig, så snart de kan udstede kortvarige Schengen-visa.
Desuden burde der være en fælles drøftelse af muligheden for øget anvendelse af nationale langtidsvisa til flere indrejser i tilfælde, hvor de foreslåede bestemmelser om mindre grænsetrafik ikke er gennemførlige eller attraktive for grænsesamfundet. Jeg tænker på tilfælde, hvor samfundet søger adgang til hele et nabolands område og ikke kun til et lille, klart afgrænset område.
Kinga Gál (PPE-DE ).
   - Jeg bifalder det forslag til forordning, der skal godkendes i dag, og jeg lykønsker ordføreren med bidraget til udarbejdelsen af en bedre tekst, der virkelig tjener sit formål.
Denne forordning er særligt vigtigt for os ungarere, fordi den sikrer endnu en form for kontakt for ungarere, der bor i grænseområderne i nabolande, og gør deres hverdag lettere. I forslaget tages der hensyn til grænseregionernes særlige omstændigheder og forskelle, og det kan få en positiv indvirkning på grænseområder uden at mindske nogen garantier. Vi håber, at det ikke vil påvirke grænseregionernes nuværende traditionelle særegenheder. Nu har regeringerne ansvar og mulighed for at udnytte forordningens betingelser, når de indgår bilaterale aftaler. Vi mener, at dette vil sikre forbindelsen mellem indbyggerne på begge sider af grænsen, og samtidig vil det forhindre enhver form for misbrug.
Franco Frattini,
   Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang takke ordføreren, skyggeordførerne og alle talerne. Takket være de enkelte institutioners bidrag er det lykkedes at bevare balancen mellem lettelse på den ene side og sikkerhed på den anden, og som det ganske rigtigt blev sagt, vil denne forordning også medvirke til at styrke den lokale udvikling af vigtige europæiske regioner nær de ydre grænser.
Indførelsen af en særlig tilladelse til mindre grænsetrafik til indbyggere i grænseområder vil identificere de folk, der har ret til at nyde godt af den forenklede grænseovergangsordning. Medlemsstaterne har ret til nøje at undersøge de folk, der måtte ønske en sådan tilladelse. Jeg mener imidlertid, at det fuldt ud retfærdiggøres af fordelene ved en sådan tilladelse. 
For det første vil indehaverne af en sådan tilladelse ikke længere skulle have et visum, og en visumfritagelse for indehaverne af en tilladelse til mindre grænsetrafik vil meget snart blive medtaget i det kommende kommissionsforslag om revision af den relevante visumbestemmelse, som jeg vil stille ved udgangen af marts måned. Senere på foråret vil jeg også præsentere det nye dokument om de fælles konsulære instrukser om visumudstedelse. På basis af denne forordning kan medlemsstaterne gennemføre praktiske lettelser i form af f.eks. særlige grænseovergangssteder forbeholdt indbyggere i grænseområder eller ved i undtagelsestilfælde at give sådanne indbyggere lov til at krydse grænsen uden for de autoriserede grænseovergangssteder.
For at opveje dette skal medlemsstaterne overvåge grænseområder for at undgå misbrug af ordningen for mindre grænsetrafik og indføre særlige sanktioner.
Endelig vil Kommissionen rapportere om gennemførelsen af ordningen for mindre grænsetrafik to år efter forordningens ikrafttræden og om nødvendigt foreslå ændringer.
Jeg vil gerne afslutte mit indlæg med at understrege, at jeg meget håber på, at Parlamentet under afstemningen vil bekræfte sin støtte til dette forslag fra ordføreren, og jeg vil opfordre Rådet til hurtigst muligt at gøre det samme.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Mechtild Rothe for Udvalget om Industri, Forskning og Energi med henstillinger til Kommissionen om opvarmning og afkøling fra vedvarende energikilder (2005/2122(INI)) (A6-0020/2006). 
Mechtild Rothe (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, kommissær Piebalgs, vi - og De, hr. kommissær - kan antage, at Parlamentet i dag med et bredt flertal vil opfordre Kommissionen til at forelægge et forslag til retsakt om opvarmning og afkøling ved hjælp af vedvarende energi. For at nå dette mål valgte vi bevidst en initiativbetænkning, hvilket er en meget sjældent anvendt fremgangsmåde, der kræver kvalificeret flertal. Vi valgte denne fremgangsmåde for at give vores initiativ større vægt. Det faktum, at betænkningen blev vedtaget enstemmigt i udvalget med undtagelse af nogle få hverken/eller, viser, at en bred vifte af medlemmer fra alle politiske familier ønsker at opfordre Kommissionen til endelig at gøre noget, og jeg bruger ordet "endelig", eftersom Kommissionen burde være vågnet op til dåd allerede i maj 2004, da Kommissionens meddelelse om andelen af vedvarende energi i EU blev forelagt. Den meddelelse viste klart, at den forventede manglende opfyldelse af målsætningen om en fordobling af den vedvarende energis andel af det samlede energiforbrug i 2010 hovedsagelig kunne tilskrives en lav markedsandel for teknikker til anvendelse af vedvarende energi til opvarmning og afkøling.
I dag udvindes omkring 10 % af varmen fra vedvarende energikilder såsom sol, jord og biomasse - hvilket er betydeligt mindre end halvdelen af det, der er realistisk på mellemlang og lang sigt. Eksperterne arbejder ud fra den antagelse, at det i 2020 vil være muligt at udvinde mindst 25 % af energien til opvarmning og afkøling fra vedvarende energikilder, men at disse kilder kun vil være anvendelige, hvis rammebetingelserne ændres. Det faktum, at de subsidier, som i det mindste nogle medlemsstater yder, afhænger af deres egne budgetter, har betydet, at der reelt ikke har været en fortløbende udvikling, men snarere en udvikling baseret på enkeltprojekter. Det, vi har brug for, er at trænge ind på en bred del af markedet gennem et europæisk rammedirektiv.
Det er ikke forsvarligt at foreskrive en europæisk støtteordning, og det har vi heller ikke gjort. Medlemsstaterne må selv bestemme, hvordan støtten skal ydes, det vigtige er, at de reelt yder noget, og at alle hindringer for den videre udvikling fjernes. Det betyder, at administrative hindringer bør fjernes, at der bør indføres gennemskuelige regler om kompetencer, og at procedurerne for ansøgning om tilladelse bør være klare og enkle.
Med denne betænkning opfordrer vi indtrængende Kommissionen til at forelægge et direktivforslag, hvori medlemsstaterne forpligtes til at lovgive til fordel for opvarmning og afkøling ved hjælp af vedvarende energikilder og til at udarbejde handlingsplaner for den videre udvikling. Hensigten er, at indsatsen skal gennemføres på grundlag af konkrete nationale mål og føre til mindst en fordobling i EU i 2020.
Mange mennesker i EU afventer Kommissionens indgriben. De er bekymrede for vores miljø og klima, og blandt dem findes mange små og mellemstore virksomheder med et stort beskæftigelsespotentiale, som især ønsker at bidrage til fremstillingen af varme ved hjælp af sol- og jordenergi og biomasse.
Det glæder os, at man i biomassehandlingsplanen bebudede udarbejdelsen af et direktivforslag. Jeg har siden da set et foreløbigt udkast til en energigrønbog, som har cirkuleret korridorerne i Bruxelles, og var chokeret over at konstatere, at det ikke indeholdt nogen form for henvisning til behovet for en fornyet indsats i forhold til opvarmning. Grønbogen indeholder utroligt nok i det hele taget næsten ingen henvisninger til vedvarende energi.
Jeg håber, at De, kommissær Piebalgs, vil kunne mindske mine bekymringer efter gennemlæsningen af dette udkast til grønbog, og at De på ny vil udvise det engagement til fordel for vedvarende energi, som De er kendt for. Jeg håber, at De vil meddele, at Kommissionen i år vil forelægge et direktivforslag om opvarmning og afkøling ved hjælp af vedvarende energikilder.
Andris Piebalgs,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Rothe for hendes arbejde og hendes meget stærke engagement i vedvarende energi. Mine tjenester er allerede begyndt at udarbejde en konsekvensanalyse af foranstaltninger til fordel for opvarmning og afkøling fra vedvarende energikilder. Der er ingen tvivl om, at den meget komplette og afbalancerede betænkning fra fru Rothe vil være meget nyttig for Kommissionen, når den skal udarbejde foranstaltninger på dette nye område.
Den internationale energisituation, vores store afhængighed af import og kampen imod klimaændringer minder os om det presserende behov for at løse problemerne vedrørende vedvarende energi. Som De ved, agter Kommissionen at vedtage en grønbog om en sikker, bæredygtig og konkurrencedygtig energipolitik den 8. marts. Hvad De hidtil har set, er ikke grønbogen. Grønbogen bliver vedtaget af hele kommissærkollegiet den 8. marts, og der bliver ikke tale om at skifte standpunkt med hensyn til energieffektivitet og vedvarende energi. Grønbogen vil også vise, at disse foranstaltninger er nødvendige for at skabe forsyningssikkerhed, bekæmpe klimaændringer, opfylde miljømål og forbedre konkurrenceevnen. Vi vil stræbe efter at finde en afbalanceret løsning, men det er ikke ensbetydende med, at vi skifter standpunkt. Det er helt sikkert ikke sådan, vi ønsker at præsentere den. Det varer imidlertid et stykke tid, inden Kommissionen bliver færdig med denne grønbog.
Siden 1997 har EU arbejdet hen imod målet om, at andelen af vedvarende energi i EU's samlede energiforbrug skal være på 12 % inden 2010, men til dato har vi kun nået halvdelen af dette mål. Mens vi nu har en lovgivning om fremme af strømproduktionen fra vedvarende energi og om fremme af biobrændstoffer, mangler der en specifik strategi for produktion af opvarmning og afkøling fra vedvarende energikilder - den tredje søjle af porteføljen om vedvarende energi. Uden en kraftig udvikling af vedvarende energi i opvarmnings- og afkølingssektoren når vi ikke det overordnede mål om 12 % vedvarende energi inden 2010.
Fremme af opvarmning og afkøling fra vedvarende energi vil bidrage til opfyldelsen af en række vigtige målsætninger. Det vil reducere vores afhængighed af importeret energi, det vil reducere drivhusgasemissionerne, og det vil skabe en europæisk industri og fremme den lokale beskæftigelse. Det vil derfor hjælpe os med at nå Lissabon-strategiens mål.
Jeg vil gerne kommentere nogle af de problemer, der nævnes i fru Rothes betænkning. Jeg er enig i, at vi skal tage praktiske foranstaltninger for i højere grad at fremme opvarmning og afkøling fra vedvarende energi. Jeg kan love Dem, at vi vil arbejde hårdt for at stille et lovgivningsforslag hurtigst muligt og i hvert fald inden årets udgang, da det allerede er med i arbejdsprogrammet for 2006. Det er imidlertid nødvendigt at skifte tilgang i forhold til tidligere direktiver, fordi det centrale problem er markedstillid og holdninger snarere end omkostninger.
Subsidiaritet er et andet vigtigt emne. I sagens natur er alle disse energikilder decentraliserede, og de skal derfor implementeres på lokalt plan. Vi er nødt til at skræddersy lovgivningen, så der tages højde for dette forhold.
Hinsides et lovgivningsinstrument kunne det være interessant at vurdere, hvilke fremskridt en standardisering kan afføde. Jeg er overbevist om, at vi kan skabe grundlaget for, at industrien kan udvikle et marked for denne type udstyr.
Fru Rothes betænkning bidrager til målene med den europæiske energipolitik, og jeg hilser den meget velkommen.

Lambert van Nistelrooij,
   Hr. formand, kommissær Piebalgs, vi ved, at opvarmning og afkøling tegner sig for næsten halvdelen af energiforbruget i EU, og alligevel er der på dette område stadig ikke truffet foranstaltninger for at bruge energien mere effektivt. Dette direktiv er faktisk kronen på værket i den europæiske energipolitik. Fru Rothes betænkning, som er et initiativ fra Parlamentet, kommer derfor præcist i tide.
PPE-DE-Gruppen i Europa-Parlamentet foretrækker en fordobling af den nuværende andel af vedvarende energikilder i energiforbruget til opvarmning og afkøling i 2020. Denne energi kan ofte produceres lokalt, og teknikkerne er væsentligt forbedret. Det gælder både for sol-, vind-, vand-, biomasse- og jordvarmeenergi.
Europa fører an, når det gælder teknologisk viden, men når det gælder gennemførelse, er vi stadig bagefter. Hvad angår produktfornyelse og erhvervsmæssig udnyttelse, skal Europa være frontløber. Hvis denne udvikling i sektoren fortsætter, opstår der desuden mange job. Vi behøver blot se på det tyske eksempel, da beskæftigelsen i energisektoren mellem 1998 og 2002 som følge heraf blev fordoblet til ca. 125.000 job.
For at gennemføre denne politik skal medlemsstaterne foreslå gennemførlige nationale målsætninger og sørge for en energimiks inden for deres egne muligheders grænser. PPE-DE-Gruppen er imod overregulering og bindende målsætninger på nuværende tidspunkt. Dette er ambitiøst, men især realistisk, og derfor foretrækker vi effektive nationale målsætninger kombineret med gennemførlige mål.
Til sidst vil jeg gerne anmode kommissær Piebalgs om at benytte mulighederne for finansiel støtte fra strukturfondene bedre i perioden 2007-2013. Retningslinjerne indeholder muligheder, men medlemsstaterne beslutter frit, om de benytter disse. Også i denne stimuleringspolitik skal vi sikre, at disse prioriteter opstilles med Unionens og medlemsstaternes nuværende midler. Det var et hjertesuk, som jeg gerne ville af med. 
Reino Paasilinna,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, min tak går til Mechtild Rothe. Vi støtter den fremgangsmåde, hun har valgt, og selvsagt hendes forslag om et rammedirektiv.
De seneste få måneder har klart vist, hvor vigtigt det er at udvikle alternative energikilder og sikre energibesparelser. Det er af vital betydning, at vi nedbringer Europas afhængighed af importerede fossile brændstoffer og energikilder én gang for alle. Hvordan vil vi kunne klare en afhængighedsgrad på 70 % i 2030? Vi vil miste enhver indflydelse på vores fremtid, hvis vi ikke ændrer dette forhold.
Der bør være støtte i EU til nye teknologier og nyskabelser, som udnytter alternative energiformer til opvarmning og afkøling. Disse nyskabelser kunne sikre os et betydeligt bredere udvalg af energikilder. Anvendelsen af biomasse og nye teknologier vil skab job og afsætningsmuligheder og vil således også være gavnlig ud fra denne synsvinkel. Det glæder mig, at Kommissionen for nylig godkendte det arbejdsprogram, der skal indlede implementeringen af programmet Intelligent Energi - Europa. Jeg er overbevist om, at Parlamentet vil støtte dette tiltag.
Der blev som led i dette program foretaget en række SWOT-analyser på initiativ af Unionen. De har specifikt til formål at fremme opvarmning og afkøling ved hjælp af vedvarende energikilder og varmepumper. Disse nye teknikker har allerede nu vist sig at være en metode til at reducere elektricitetsforbruget til opvarmning og afkøling betragteligt - med op til en tredjedel faktisk. Ved at anvende udstyr, der let kan samles og installeres overalt i en bygning, kan vi opnå enorme energibesparelser. Jeg mener, at det er bedre at skære ned på forbruget, hvilket er en udmærket retningslinje i livet generelt.
Det var kort, men jeg ønskede at sige det. Jeg tror, at kommissæren nu har hørt vores budskab.
Lena Ek,
   Hr. formand, jeg vil begynde med - ligesom denne initiativbetænkning - at opfordre Kommissionen til snarest at komme med et lovforslag om andelen af vedvarende energi inden for sektoren for opvarmning og nedkøling. Der er bred støtte i Parlamentet til, hvad et sådant direktiv bør indeholde. I henhold til Kommissionens ambition i hvidbogen "Energi for fremtiden: vedvarende energikilder. En strategi- og handlingsplan på fællesskabsplan" fra 1997 er vi ivrige efter at komplettere de to direktiver om fremme af vedvarende energikilder i forbindelse med elektricitet og transport med et tredje direktiv, denne gang om opvarmning.
Af Europas totale energiforbrug går næsten halvdelen til opvarmning. Med dagens advarselssignaler om klimaændringer og med tanke på, at vi er så afhængige af import af traditionelle energikilder med højt kuldioxidudslip som følge, er det meget vigtigt for os at udnytte det enorme potentiale og de eksisterende ressourcer, som vi har i vedvarende energikilder i Europa. Ved at øge andelene af disse inden for sektoren for opvarmning og nedkøling er der store fortjenester at hente. Lad mig nævne nogle: Vi mindsker kuldioxidudslippet. Vi mindsker importafhængigheden og øger graden af selvforsyning i Europa. Vi påvirkes ikke lige så let af energikriser i andre dele af verden. Ved at fremme vedvarende energikilder skaber vi incitament til innovation og teknisk udvikling inden for dette område, som til gengæld fører til mere effektivt og rent energiforbrug. Ved at valget af vedvarende energikilder foretages under hensyntagen til hver medlemsstats forudsætninger, bidrager vi til den regionale udvikling. Vi skaber ydermere flere job. Det er et af de få områder i Europa, hvor vi faktisk kan se, at vi skaber nye arbejdspladser og går direkte i retning af øget vækst.
Dette er behovet og fortjenesten, men hvordan kommer vi dertil? Jeg tror, at nationalt bindende mål for andelen af vedvarende energi er det første skridt, men det er ikke nok. Jeg opfordrer til og håber på, at Kommissionen også skaber de grundlæggende forudsætninger for, at virksomheder vil turde foretage langsigtede investeringer i teknologi, som tillader øget anvendelse af vedvarende energikilder, og at Kommissionen giver den afgørende forskning de ressourcer, som er nødvendige for, at vi kan udvikle og finde på ny teknologi.
Slutteligt vil jeg rette opmærksomheden mod de tekniske løsninger, som allerede findes, og som gør, at vi kan få en mere effektiv anvendelse af den energi, som vi bruger på at opvarme boliger, nemlig fjernvarme. Tekniske løsninger og valg af energikilde går hånd i hånd. Den moderne og teknisk udviklede fjernvarme er en del af løsningen, og den kan også kombineres med produktion af elektricitet i såkaldt .
Denne initiativbetænkning viser tydeligt og klart, hvad Parlamentet vil se i et kommende lovforslag. Det er mit håb, at Kommissionen hurtigt følger dette initiativ op, så vi snarest får det nødvendige incitament til at omstille til en endnu højere grad af vedvarende energikilder for at opvarme eller for at nedkøle Europa.
Der er brug for en ny måde at tænke på for at løse de problemer, som vi har skabt med den gamle måde at tænke på, som Albert Einstein en gang sagde. Parlamentet har gjort en vigtig arbejdsindsats i den retning. Vi håber nu, at Kommissionen fuldfører arbejdet. 
Claude Turmes,
   Hr. formand, jeg har kun et minut, så jeg vil gøre det kort. Mange tak, fru Rothe, for Deres utrættelige indsats og udmærkede arbejde. Jeg vil gerne give et eksempel på det potentiale, der er involveret her. I Øvre Østrig bygges der hvert år 1.500 nye huse. For 10 år siden var 1.200 af disse huse udstyret med oliefyr. I Øvre Østrig var kun syv udstyret hermed i år, alle andre anvendte biomasse, fjernvarme eller træpiller til opvarmning. Det har skabt job i skovsektoren, landbruget og lokale installationsvirksomheder, således at olieforhandlerne i dag er gået over til at sælge træpiller.
Det er den vej, vi bør gå, eller sagt på en anden måde, vi bør udnytte den gode praksis, der findes på lokalt og regionalt plan, og gennemføre den overalt i Europa. Jeg kan tilføje, at også Danmark har gjort en eksemplarisk indsats på dette område og er et eksempel, som vi her i Parlamentet bør stemme for at følge. Det vil derefter være op til Dem at gøre det nødvendige arbejde.
Blot endnu en lille bemærkning angående grønbogen, hr. kommissær. Hvis vi skal vinde europæerne for os, bør der indføjes et kapitel med titlen: Vinde europæernes hjerter gennem fortsat fornyelse. Det er, hvad Europas befolkning forventer af os, og det bør De absolut leve op til.
Vladimír Remek,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg må først sige, at jeg anser denne betænkning for at være et veludført stykke arbejde. Den giver en nøjagtig beskrivelse af den aktuelle situation vedrørende brug af vedvarende energikilder til opvarmning og afkøling. Derudover har Europa-Parlamentet gentagne gange erklæret, at det var nødvendigt at øge brugen af vedvarende energi, og vedtaget passende beslutninger og henstillinger herom, dog med begrænset resultat. Politikerne taler mere om behovet for at anvende vedvarende energi end de, der træffer de reelle afgørelser på dette område, nemlig befolkningen. En af grundene hertil kan være, at medlemsstaterne ikke har været i stand til at skabe de rigtige betingelser for øget anvendelse af vedvarende energikilder og ikke har overbevist befolkningen om fordelene herved. Følgelig bruger Danmark i Nord ifølge betænkningen f.eks. mere solenergi end Italien i Syd. I henstillingerne lægges der derfor stor vægt på information og overbevisning af offentligheden. Men den vil først rigtig tage disse energiformer til sig, når de bliver mere fordelagtige for den. Derfor er prisen på disse energiformer vigtig og alfa og omega for skabelsen af de rigtige betingelser for anvendelsen af vedvarende energikilder. Et aktuelt eksempel fra Den Tjekkiske Republik, som ikke direkte involverer vedvarende energi, er ikke desto mindre yderst lærerigt. Da befolkningen blev opfordret til at bruge naturgas som en mere miljøvenlig form for opvarmning, afstedkom det en hurtig reaktion fra både privatpersoner og lokale og kommunale myndigheder, som sammenlignede den med andre brændstoffer og ved hjælp af forskellige anordninger skiftede over til gas. Men efter flere store stigninger i prisen på gas skifter stadig flere nu tilbage til brændselsformer, der er dårlige for miljøet såsom billige og dårlige kul, såvel som ineffektiv afbrænding af træ, plastic og dæk i lokale varmeværker. De har kort sagt ikke længere råd til gassen. Det er derfor lige så vigtigt at skabe de rigtige betingelser som at træffe de rigtige beslutninger, at udnytte alle elementer i energiblandingen og støtte energibesparende foranstaltninger. I modsat fald kan det gå os som natsværmeren, der i sit ønske om at nærme sig lyset og varmen ofte ender med at brænde vingerne. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Rothe for den betænkning, vi er i færd med at behandle. Opvarmning, afkøling og anvendelse af vedvarende energi er en del af et bredere spørgsmål om sikring af Europas energiforsyning. Energibesparelser handler om andet end miljøbeskyttelse. De har også en betydelig indflydelse på økonomien og er forbundet med udviklingen af vedvarende energikilder.
Dette problems betydning er blevet belyst i forbindelse med de seneste tilfælde af energiterror. Jeg henviser her til de stigende priser på brændstoffer og de negative følger heraf for erhvervslivets finansielle vilkår og borgernes levestandard. Jeg vil nævne tre bekymringer.
For det første tyder valget af 2020 som frist for gennemførelse af energibesparelsesprogrammerne på en statisk tilgang til problemet uden hensyntagen til aktiviteterne på det globale marked - grænsende til handlingslammelse.
For det andet bør der indføres skattemæssige indrømmelser og reducerede momssatser for alle aktiviteter, der involverer brug, udnyttelse og skabelse af nye kilder til vedvarende energi.
For det tredje bør vi fremme anvendelsen af uopdyrkede landbrugsarealer til produktion af biomasse og bæredygtige brændstoffer. Her kommer EU's regulering af landbrugsproduktionen i spil såvel som den utilstrækkelige støtte til produktionen af grøntsager og frugt, især bær.
Det uopdyrkede areal kan forventes at stige, hvilket vil føre til øget fattigdom og arbejdsløshed i landdistrikterne. Hvis den produktion af biomasse og brændstoffer, jeg omtalte, udvikles hurtigt, vil det skabe beskæftigelse og forbedre vores landes energiforsyningssikkerhed. 
Jan Březina (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, opvarmning og afkøling tegner sig for 49 % af den energi, der anvendes på vores kontinent. Jeg antager, at en reduktion af emissionerne af kuldioxid vil indgå som et led i enhver seriøs energiplan. Det er min faste overbevisning, at det sideløbende med atomkraftværker til hovedsagelig elektricitetsproduktion især er gennem anvendelse af vedvarende energikilder til opvarmning og afkøling, at vi vil kunne mindske kuldioxidemissionerne i fremtiden. Jo mindre vi bruger fossile brændstoffer til disse formål, jo bedre, ikke blot i forhold til de globale klimaændringer, men også i forhold til ønsket om at reducere afhængigheden af import fra lande uden for Europa. Anvendelsen af vedvarende energikilder har også en udtalt positiv indvirkning på økonomien i landområderne, hvor de nye energianlæg vil blive placeret og skabe nye job.
Betænkningen, som ordføreren har udarbejdet efter indgående undersøgelser og drøftelser, indeholder en omfattende gennemgang af de strategiske foranstaltninger, der skal træffes, hvis vi skal overvinde hindringerne for en mere udbredt anvendelse af vedvarende energikilder. Som medlem af Europa-Parlamentet fra Den Tjekkiske Republik må jeg dog sige, at de vedvarende energikilders position på markedet er blevet svækket efter tiltrædelsen af EU, fordi den obligatoriske klassificering af f.eks. briketter og træpiller fra biomasse i højere momskategorier har ført til et skarpt fald i omsætningen, der ellers havde vist en lovende udvikling. Situationen er den samme i alle de nye medlemsstater. Det er paradoksalt, at nabolandene Tyskland og Østrig har undtagelser, der betyder, at disse produkter opføres i en lavere momskategori. Det har skabt en situation, hvor hele Den Tjekkiske Republiks produktion af briketter og piller fremstillet af biomasse eksporteres til disse lande. Samtidig kan der på vores interne marked konstateres stigende energiomkostninger, og i stedet for at skifte til vedvarende energikilder vælger folk billige energikilder, hvilket i vores tilfælde ofte betyder dårlige brunkul.
Jeg er derfor stor tilhænger af forslaget fra Kommissionen og Rådet om en revision af det sjette momsdirektiv, så det bliver tilladt at fastsætte lavere momssatser for vedvarende energikilder. Vi kan og bør gøre det på europæisk plan. Jeg støtter betænkningen og ønsker at takke ordføreren for det udmærkede arbejde, hun har udført. Jeg vil også gerne sige, at dette skaber lovende muligheder for Kommissionen og for de enkelte medlemsstater. 
Andres Tarand (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne understrege, at Mechtild Rothes betænkning er yderst anbefalingsværdig, frem for alt fordi den opstiller bindende forpligtelser for medlemsstaterne angående anvendelsen af vedvarende energikilder.
I dag er energimarkedet i EU som bekendt alvorligt forvredet. Det skyldes bl.a. uensartede støtteforhold og det faktum, at subsidierne til fossile brændstoffer (kul, brunkul og olieskifer) og nuklear energi er betydeligt højere end til vedvarende energi. I flere medlemsstater er denne situation opstået som følge af den monopollignende stilling, de kraftværker, der anvender fossile brændstoffer, indtager. Denne situation har også været den væsentligste hindring for indførelsen af en fælles energipolitik i EU.
Eftersom vores eksterne forsyninger heller ikke er sikre, kan man i dag kun håbe på, at den lærestreg, Rusland gav Europa ved årets start, vil fremme udviklingen af vedvarende energi i EU, og at et bedre samarbejde mellem medlemsstaterne vil føre os frem til en fælles europæisk energipolitik. 
Patrizia Toia (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af Fiona Hall, der desværre ikke kan være til stede her til morgen, da hun har et uopsætteligt møde med kommissær Mandelson. Jeg vil gerne takke fru Hall for det værdifulde arbejde, som hun og de andre skyggeordførere har udført med hensyn til denne beslutning, og jeg vil gerne takke ordføreren, der med en dygtig mæglings- og debatindsats kunne forelægge en tekst for Parlamentet, som der er bred enighed om.
Det mål, som Europa-Parlamentet sætter sig med denne beslutning, er efter min mening ambitiøst. For det første er det ambitiøst, hvad metoden angår, eftersom Parlamentet med proceduren i artikel 39 spiller en aktiv rolle og beder Kommissionen om at udarbejde en retsakt, der er vigtig for at udfylde et tomrum og tilføje den manglende brik til de lovgivningsmæssige og juridiske rammer, som gør det muligt at gøre betydelige fremskridt, når det gælder brugen af vedvarende energi, navnlig med hensyn til opvarmning og afkøling.
Jeg tror, at vi alle umiddelbart bliver overraskede over, at 50 % af Europas energibehov bliver brugt til opvarmning. Det viser tydeligt, at det er nødvendigt med en lovgivningsmæssig foranstaltning, da sektoren ellers ikke vil kunne udvikle sig. Kommissionen anerkender også dette i sin rapport om energieffektivitet. Desuden er det nødvendigt at sørge for denne sektors sikkerhed. Hvis ikke der er sikkerhed for en mulig vækst, får vi ingen investeringer og ingen forskning. Vi får med andre ord ikke den koncentration af ressourcer og energi, der gør det muligt at give sektoren et kvalitetsløft.
For det andet er Parlamentets mål vigtigt og ambitiøst, når det gælder fastlæggelsen af fristen til 2020. Nogle synes måske, at denne frist er begrænset og ikke særligt modig, men jeg mener, at vi skal betragte den som en målsætning, der skal nås og overskrides.
Hr. kommissær, kære kolleger, når vi taler om en andel på over 20 %, håber vi på at nå en betydelig andel, der er mere end dobbelt så stor som de vedvarende energikilders nuværende andel.
Til sidst vil jeg sige, at Parlamentet og nogle af parlamentsmedlemmerne - jeg kan se, at Vittorio Prodi er her for biomasse-spørgsmålets vedkommende - efter min mening gør en tydelig indsats. Vi anmoder om, at også Kommissionen - og herefter medlemsstaterne, når det gælder direktivets gennemførelse - gør en seriøs og vigtig indsats for at reducere den energiafhængighed, der også kunne få stor betydning for vores fremtid med vækst og udvikling. 
Peter Liese (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, energiforsyningssikkerheden har de seneste uger og måneder været det store diskussionsemne, og der er mange ting, vi har brug for, hvis vi skal løse denne problematik. Jeg er overbevist om, at vi også bør gøre opvarmning ved hjælp af vedvarende energikilder til et vigtigt emne. Hvorfor? Det har store muligheder i sig. Foreningen af denne branche i mit hjemland, Tyskland - som er det land, jeg kender bedst - taler om i løbet af 10 år at kunne øge andelen af nyetablerede værker drevet af vedvarende energikilder fra 8 % til 80 %, dvs. en tidobling. Det kræver en tidobling af de nye installationer snarere end andelen af energiforbruget generelt. Det er ikke Greenpeace, der siger dette, men en brancheforening. Anvendelsen af vedvarende energikilder til opvarmningsformål er også rentabel i forhold til andre energikilder såsom solstråling eller fotovoltaiske solceller. Priserne kan variere fra 1 til 45. Vi har således givet mindst støtte der, hvor potentialet var størst, og derfor bør noget ændres i denne forbindelse.
Jeg mener ikke, at dette kun er et nationalt spørgsmål, det er også et europæisk spørgsmål, for det faktum, at opvarmning og afkøling ved hjælp af vedvarende energikilder endnu ikke er på dagsordenen, har intet at gøre med den generelt komplicerede teknologi. Det, der derimod er behov for, er at få udstyret fremstillet i så store mængder, at det bliver billigere for slutbrugeren. Det vil selvfølgelig blive lettere at nå en tilstrækkelig mængde på europæisk plan, end hvis hvert land skulle arbejde alene.
Jeg mener ikke, at det på nogen måde er uforeneligt med min egen og mit partis støtte af atomkraft at støtte fru Rothes betænkning. Jeg mener, at både vedvarende energi og atomenergi er nødvendige. Vi bør gøre op med dette falske modsætningsforhold og også fjerne det fra grønbogen. Det er derfor, jeg også tilslutter mig de udtalelser, der er fremsat om dette dokument. Det, vi først og fremmest har brug for, er konkrete forslag fra Kommissionen, og jeg er kommissær Piebalgs taknemmelig for at have meddelt, at der vil blive forelagt et sådant i 2006. Det betyder, at de mange milliarder, Europas forbrugere bruger på importeret energi, kan spares og pengene investeres i noget mere konstruktivt. 
Vladimír Maňka (PSE ).
   - Jeg vil gerne takke fru Rothe for den udmærkede betænkning, hun har udarbejdet. Der er kun nogle få regioner i Europa, der har udarbejdet og gennemført vellykkede strategier for fremstilling af energi fra vedvarende kilder. De forskellige udviklingsgrader kan ikke tilskrives forskellige muligheder, men politiske valg. Den eneste vej frem er at opstille ambitiøse mål i fællesskab, jeg gentager ordet fællesskab, og kontrollere, hvorvidt de opfyldes.
Jeg skal understrege, at det er vigtigt at sikre tilskyndelser til de investorer, der satser på vedvarende energikilder. En af de foreslåede tilskyndelser, som også nævntes af min kollega, hr. Březina, kunne være lavere momssatser. Det er en udmærket tilskyndelse, men den vil ikke have stor effekt i lande med enhedstakst. Jeg tror ikke, Europa vil bevæge sig i retning af enhedstakster. Men vi bør tage hensyn til, at lande, der allerede har indført enhedstakster, måske ikke vil være villige til at opgive systemet.
Lad mig til sidst give Dem et eksempel. Den by, jeg har været borgmester for de sidste syv år, fremstiller 15 % af sin energi ved hjælp af vedvarende energikilder. Til dels takket være strukturfondene vil denne andel nå op på 50 % i løbet af de kommende to år, hvilket jeg ønsker at udtrykke min taknemmelighed over. 
Alejo Vidal-Quadras Roca (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, de nylige afbrydelser af naturgasforsyningen i Ukraine har understreget et problem, som vi måske ikke tidligere har tillagt den fornødne betydning.
Desuden har prisen på en tønde råolie i de seneste måneder svinget mellem 60 og 65 dollars, hvilket ville have været uhørt for et par år siden.
Hvis vi hertil lægger den ustabile situation i Mellemøsten, er konklusionen klar: EU skal handle hurtigt. Vi kan ikke troligt blive ved med at se på vores energimæssige afhængighed af omverdenen. Vi skal optræde fornuftigt og beslutsomt, for der er ingen tid at spilde.
Jeg er ikke i tvivl om, at de initiativer, som kommissæren har oplyst os om, vil være meget gavnlige for EU's fremtid, men vi må ikke glemme den lovgivning, der allerede er trådt i kraft, og som ikke er blevet gennemført tilstrækkeligt stringent i nogle medlemsstaters nationale lovgivning.
De nuværende oliepriser er utvivlsomt en reference for, hvornår substitutionsteknologierne er rentable, idet der er en stor chance for, at de vedvarende energikilder kommer ned på nogle konkurrencedygtige priser ved hjælp af offentlig støtte på linje med lovgivningen om statsstøtte.
Som kommissæren ganske rigtigt har konstateret, er det vanskeligt at få opfyldt direktivet om vedvarende energi. Biomasse bør spille en afgørende rolle, da dets potentiale kun er lidt udnyttet. Direktivet om energieffektivitet i bygninger indeholder allerede nogle bestemmelser om anvendelse af biomasse til opvarmning, som vi bør arbejde videre med.
Efter vores mening bør et nyt direktiv om opvarmning og afkøling fra vedvarende energikilder, der tager hensyn til fru Rothes fremragende betænkning, indeholde ambitiøse og realistiske målsætninger, dvs. klare retningslinjer om finansieringsmekanismer og den offentlige sektor som rollemodel.
Vi er sikker på, at Kommissionen endnu en gang vil leve op til forventningerne.
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Jeg vil gerne lykønske ordføreren, Mechtild Rothe, og Udvalget om Industri, Forskning og Energi. Dette initiativ ville anspore EU-staterne til at anvende vedvarende energikilder til opvarmning og afkøling og skabe økonomiske tilskyndelser hertil.
Når vi drøfter standarderne for bygningers energieffektivitet, er det værd at påpege et problem, som findes i Litauen og alle de baltiske lande samt flere andre nye EU-medlemsstater. En stor del af disse landes byboere lever i boligblokke af dårlig kvalitet, der er blevet opført for mellem 20 og 40 år siden, hvis ikke før. Disse bygninger er meget dårligt isolerede, varmeforbruget reguleres via en central kedel, og beboerne kan ikke selv bestemme temperaturen. Både de nationale regeringer og Kommissionen bør være mere opmærksomme på dette problem. Der bør afsættes penge fra EU og strukturfondene til renovering af sådanne bygninger, så boligerne opvarmes effektivt. Kommissionen bør indsamle de bedste eksempler på renovering af tilsvarende bygninger, så de nationale myndigheder får et bedre grundlag for at beslutte, om sådanne bygninger skal renoveres eller bortsaneres. 
Den Dover (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren med en meget tydelig betænkning - specielt begrundelsen, hvor der er illustrationer. Det er fantastisk, og jeg ville ønske, at andre betænkninger lignede den.
Jeg taler som formand for FOCOPE. Jeg kan ikke overdrive behovet for ordentlig bygningsisolering samt, som min kollega netop har sagt, behovet for at standse energitabet i de enorme flade højhuse i de østeuropæiske lande, der nu er med i EU. Der er et akut behov for en indsats på dette område.
Jeg vil gerne på Det Forenede Kongeriges vegne undskylde, at vi ikke har været lige så hurtige som andre lande til at indføre foranstaltninger vedrørende energi, opvarmning og afkøling. Jeg er sikker på, at vi rykker frem i tabellerne i løbet af ganske få år.
Jeg støtter fuldt ud ordførerens synspunkt om, at der skal være nationale støtteordninger. Hun fremhæver det faktum, at medlemsstaterne principielt kan anvende sådanne støtteordninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet. Hun understreger, at enhver støtte bør begrænses tidsmæssigt og reduceres gradvist. Jeg er helt enig heri. Derefter siger hun, at der bør indføres støttemekanismer for at opnå en høj grad af markedspenetration, og endelig siger hun, at man bør fremme tilknyttede varme- og køleanlæg.
Betænkningen skal hilses velkommen af industrien og Europa-Parlamentet, og den vil give os sikre og pålidelige energiforsyninger fremover.
Bernadette Bourzai (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg ønsker først at lykønske fru Rothe med den udmærkede initiativbetænkning, hvori Kommissionen klart anmodes om at udarbejde et forslag til retsakt om en øget andel af vedvarende energi inden for opvarmning og afkøling. Fjernvarme og fjernkølig samt biomasse, især vedproduktion, udgør nemlig vigtige afsætningsmuligheder for træindustrien, er fuldstændigt kompatible med en europæisk strategi for bæredygtig skovbrug og kan fremme EU's bestræbelser på at sikre en bæredygtig udvikling, herunder målet om, at 12 % af det samlede energiforbrug skal stamme fra vedvarende energi i 2010. Men der findes endnu ingen lovgivning vedrørende produktion af varme og kulde ved hjælp af vedvarende energikilder, og vi bør afhjælpe denne mangel efter offentliggørelsen af Kommissionens handlingsplan om biomasse den 7. december 2005.
Jeg skal understrege tre forhold, som efter min opfattelse er særligt vigtige. Først og fremmest indgik Økofin-Rådet den 28. januar i år en politisk aftale om at forlænge forsøgsordningen med reducerede momssatser for arbejdskraftintensive tjenesteydelser indtil 2010. Den vigtigste nyhed i forhold til det emne, vi her beskæftiger os med, er, at fjernvarme er omfattet af bestemmelserne i artikel 12, stk. 3, litra b), i det sjette momsdirektiv på samme måde som levering af naturgas og elektricitet. Medlemsstaterne vil således fremover kunne fjerne den beskatningsmæssige forskelsbehandling af salg af varmeenergi og tilslutning til fjernvarme- og fjernkøleanlæg, der anvender vedvarende energi, og levering af naturgas og elektricitet.
Jeg tilslutter mig fuldt ud ordførerens henstillinger vedrørende anvendelsen af strukturfondene, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL).
Romana Jordan Cizelj (PPE-DE ).
   - At fremme anvendelsen af vedvarende energikilder betyder en direkte implementering af Lissabon-strategiens mål. Det sætter helt klart fokus på hensynet til miljøet, tilskyndelsen til nyskabelse og udviklingen af infrastrukturer, hvilket fremmer konkurrenceevne og uafhængig vækst i Europa. 
De vedvarende energikilder er EU's naturlige rigdom, de mindsker vores afhængighed af import og forbedrer vores miljø. Samtidig sikrer anvendelsen heraf større diversitet i valget af energikilder og forbedrer forsyningssikkerheden. Vi bør udnytte dem ikke blot til fremstilling af elektricitet, men også til opvarmning og afkøling af bygninger, eftersom dette område alene tegner sig for mere end 40 % af hele energiforbruget i Europa.
En Eurobarometer-undersøgelse viste for nylig, at befolkningen er tilhængere af en fælles europæisk energipolitik. Derfor bør vi i Europa også opstille klare retningslinjer og tilskyndelser på afkølings- og opvarmningsområdet. Vi bør give os selv et fælles mål, men overlade det til medlemsstaterne at opstille deres egne nationale mål, som skal være rationelle og bindende. Der bør opstilles mål, der er tilpasset de enkelte landes naturlige muligheder, eftersom ikke alle har samme muligheder for f.eks. at udnytte solenergi eller biomasse.
Det er faktisk netop i forhold til biomasse vigtigt, at vi er meget forsigtige med, hvordan vi fremmer anvendelsen heraf. Det er også et råmateriale for træforarbejdningsindustrien og giver mange arbejdspladser og stor merværdi. Ved at anvende træ som naturmateriale bruges der mindre energi til fremstillingen af det færdige produkt, og samtidig reduceres emissionen af drivhusgasser, og træ tilbageholder den kuldioxid, der er opbygget i træet over en årrække.
Jeg skal til sidst påpege, at det til energimæssige formål er bedst kun at bruge træaffald, der ikke kan genanvendes, eftersom den øvrige del kan forarbejdes til nyttige råstoffer. Den europæiske energipolitik bør også udformes, så den tager hensyn hertil. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Europa er verdens største importør af energi. Men prisen på importeret energi stiger, og energien importeres fra politisk og økonomisk ustabile regioner. Disse kendsgerninger tvinger os til at mindske og om muligt fjerne vores afhængighed af importeret energi og vores sårbarhed. Dette kræver bortset fra en rationalisering og effektivisering af vores energiforbrug også, at vi øger anvendelsen af de vedvarende energikilder, der befinder sig i Europa.
De skridt, EU har taget i denne henseende i løbet af det sidste årti, har været succesrige. Hvad angår vindenergi, nåede EU allerede sidste år målet for 2010, der bliver stadig flere biomasseanlæg, og biobrændstofferne vinder kraftigt frem. Hvad er hemmeligheden bag denne succes? Jeg er overbevist om, at det hovedsagelig er EU-regulering og obligatoriske standarder godkendt her i Parlamentet. Jeg er imod overregulering, men man kan vanskeligt benægte, at de lovgivningsmæssige forpligtelser, EU har opstillet, og de mål, vi har sat os i fællesskab, er effektive midler til at presse medlemsstaterne fremad. Afkøling og opvarmning af boliger udgør 40 % af vores nuværende energiforbrug. Gennemsnitligt 10 % af alle europæiske hjem anvender vedvarende energi, men dette tal skyldes kun de ekstraordinære resultater i nogle få lande såsom Østrig, Tyskland og Grækenland. Andre lande, herunder mit eget, anvender praktisk taget ingen vedvarende energikilder, støtter ikke investeringer på dette område og har ingen offentlige programmer - de skaber tværtimod administrative hindringer herfor.
Dette område bør reguleres på EU-plan, så vi får mulighed for effektivt og billigt at reducere anvendelsen af energi fra fossile brændstoffer i boliger, mindske emissionen af drivhusgasser og reducere vores energiafhængighed. Det er min begrundelse for at støtte udarbejdelsen af et direktiv om dette emne. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne indledningsvis takke fru Rothe for hendes helhjertede indsats til fordel for anvendelsen af vedvarende energikilder og hr. Turmes for at have omtalt den østrigske provins, jeg kommer fra, så positivt for det eksemplariske arbejde, der udføres dér til fordel for vedvarende energi, og som også udføres til fordel for økonomien, eftersom det, der ganske enkelt betyder noget for os, er, at energiproduktionen er billig, sikker og ren. Disse tre betragtninger bør altid ses i sammenhæng.
Sloganet om at tænke globalt og handle lokalt gælder også her. Vi bør til stadighed være opmærksomme på den globale situation og samtidig fokusere på foranstaltninger, der kan gennemføres i praksis. Når myndighederne udsteder byggetilladelser eller giver tilladelser til udstykning af jord, bør de prioritere installationer, der anvender vedvarende energi og følgelig bidrager til opfyldelsen af Kyoto-målene. Jeg betragter forslaget om, at der skal foreligge en afgørelse to måneder efter indgivelsen af en ansøgning, som en absolut prioritet, for vi er ved at blive indhentet af tiden, og vi skal også sikre, at bevisbyrden ændres i denne henseende, hvis myndighederne afviser en plan.
Det er også nødvendigt, at projekter giver overskud i forhold til investeringen, og her har vi en lang række muligheder. Jeg mener, at energitjenester i fremtiden vil udgøre en fabelagtig mulighed for de små og mellemstore virksomheder. Nogle af de medlemmer, der allerede har taget ordet, har - med adresse til det direktiv om tjenesteydelser, som vi skal stemme om i denne uge - fokuseret på de nye udfordringer, som handel med energi på tværs af grænserne indebærer for samtlige medlemsstater, og behovet for forenklede procedurer på dette område. Det er især vigtigt at sikre, at bureaukrati ikke længere stiller hindringer i vejen.
Det vigtigste er i sidste instans, at de lokale ressourcer anvendes, og at små netværk fremmes. Det er det, vi har til hensigt at gøre, og vi ønsker at gøre det i samarbejde med Kommissionen.
Herbert Reul (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Parlamentet har ofte drøftet den presserende energiproblematik. Vi har drøftet, hvor lang tid der er igen, inden ressourcerne er brændt op, den naturlige efterspørgsel efter dem - som er begrænset - og også den yderligere efterspørgsel, der skyldes store landes ekspanderende industriaktivitet. Vi har siden januar drøftet vores afhængighed af enkeltleverandører, og vi er blevet opmærksomme på behovet for at gribe ind på dette område. Det er følgelig logisk, at vi spørger os selv, hvordan vi kan udvikle ny og supplerende kapacitet til opvarmning og afkøling. Det er både logisk og vitalt, og jeg er også glad for de mange ændringsforslag, der er blevet accepteret og medtaget.
Min bekymring er, at vi, selv om vi sætter os de rigtige mål - om at nedskære forbruget og få adgang til nye og vedvarende energikilder - vil mangle udsyn og tro, at denne vej er den eneste rigtige, den eneste, der er logisk forsvarlig og kan frelse os.
Jeg er træt af tiltag, der giver folk det indtryk, at der kun er én ting, der skal gøres, og så vil alle vores problemer være løst - og hr. Turmes' indlæg gik lidt i den retning. Jeg er på den anden side fuldstændig overbevist om - og helt enig med de medlemmer, der fremfører dette argument - at selv om dette er en supplerende mulighed, og en mulighed, vi bør give os selv, befrier den os ikke fra at skulle tage stilling til andre spørgsmål, herunder hvad vi skal gøre med atomkraften, eller hvordan vi kan bruge de fossile brændstoffer, vi allerede har, på en renere måde.
Jeg har også mine tvivl om, hvilken metode vi skal vælge, eller hvordan vi skal fastlægge fremtidens regulering, for spørgsmålet er, og det er presserende, om vi er på rette spor, hvis vi tror, at den eneste mulighed for at løse politiske problemer er at udarbejde nye bestemmelser, som Parlamentet kan vedtage, hvorefter vi kan slappe af i sikker forvisning om, at alt nu er løst. Direktiver, der pålægger medlemsstaterne nye forpligtelser, er ikke svaret.
Her i formiddag fortalte kommissæren, at der var vedtaget 42 direktiver om energi alene, hvoraf 22 omhandlede energieffektivitet, og så er vi endda ikke tilfredse og påstår, at vi ikke går tilstrækkeligt hurtigt frem. Kort sagt må vejen frem være at fremme nye teknologier og benchmarks og udvikle nye standarder og indikatorer, så de, der i sidste instans skal træffe beslutningen om, hvorvidt vi skal vælge et nyt spor, har et sammenligningsgrundlag og kan se, hvor mulighederne og deres egne fordele ligger.
Drømme vil ikke være nok, men det vil ambitiøse, men realistiske mål, der er forskellige fra nation til nation og tilpasset de enkelte landes natur- og markedsforhold. Derfor er en udifferentieret løsning uanvendelig. 
Andris Piebalgs,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for en meget interessant forhandling, og jeg vil endnu en gang takke ordføreren fru Rothe samt alle skyggeordførerne for deres arbejde. Jeg ved, at De alle brænder for dette emne, og det er bestemt ikke det eneste svar, vi skal lede efter i energisektoren. Jeg brænder også for denne betænkning. Afstemningen i Udvalget om Industri, Forskning og Energi og dagens forhandling har vist en imponerende støtte til de idéer, der kommer til udtryk i betænkningen.
Kommissionen har allerede truffet stærke foranstaltninger i denne henseende. I biomassehandlingsplanen fra december 2005 bekendtgjorde Kommissionen, at den ville arbejde på et initiativ om opvarmning og afkøling fra vedvarende energikilder. Men samtidig - som nogle medlemmer har nævnt - ønsker vi en bedre lovgivning, der kan gennemføres ordentligt og med respekt for subsidiaritetsprincippet. Derfor har jeg bedt mine tjenestegrene om at gennemføre en konsekvensanalyse på dette område, fordi det også bliver vigtigt senere i debatten at styre forslaget på baggrund af en ordentlig konsekvensanalyse. På basis af denne konsekvensanalyse vil jeg beslutte, hvordan der skal arbejdes videre med dette vigtige emne.
Samtidig kan jeg imidlertid fortælle Dem, at Kommissionen vil leve op til Deres forventninger, sådan som hr. Vidal-Quadras Roca nævnte, og vi arbejder ikke kun i denne retning, men også med lovgivningens gennemførelse. I dag er jeg glad for at informere Industriudvalget om, præcist hvad vi gør i denne henseende. Vi har vedtaget førnævnte biomassehandlingsplan, og for nylig vedtog vi meddelelsen om biobrændstoffer. Det viser, at Kommissionen er meget seriøs med hensyn til at skabe et bedre gennembrud for vedvarende energikilder i et europæisk energimiks.
Jeg takker Dem for Deres store interesse i denne forhandling og håber, at jeg ved årets udgang kan præsentere Parlamentet for et lovgivningsforslag.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Graham Booth (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. De er nok den bedste næstformand, vi har her i Europa-Parlamentet, men De har allerede begået to fejl i dag! Og under en afstemning for nylig under forsæde af hr. Mauro sagde han, at et ændringsforslag blev forkastet, hvor det faktisk blev vedtaget med 584 stemmer mod 41. Hvor længe skal vi blive ved med at finde os i dette latterlige system?
Formanden.
   - Problemet er det, at folk ofte ikke rækker hænderne op, når der ikke er tale om en afstemning ved navneopråb. Jeg forsøger at anspore dem, men jeg kan ikke tvinge dem. Derfor har vi så mange kontroller.

 - Da den første del blev forkastet, har jeg en vis mistanke om, at den anden og tredje del også står for fald. Kan De hjælpe os med det, hr. Hökmark?
Gunnar Hökmark (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg er enig med Dem i, at del to og tre ikke giver mening efter forkastelsen af del et. Det er ikke et af mine ændringsforslag, men jeg vil sige, at afstemningen må være tilstrækkelig.
Formanden.
   - De er ordføreren. De næste to dele bortfalder.
Gunnar Hökmark (PPE-DE ),
   Jeg vil gerne stille følgende mundtlige ændringsforslag, som skyggeordføreren fra PSE-Gruppen har accepteret: "der henviser til, at statsstøtte, der ikke er konkurrenceforvridende, er en tilladelig metode til fremme af økonomisk udvikling, hvorfor den kan være et middel til fremme af Lissabon-dagsordenen for økonomisk vækst og job parallelt med andre værktøjer inklusive fællesskabsfinansiering via f.eks. strukturfondene".


Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ),
   Hr. formand, ændringsforslaget er allerede ført til protokols, men jeg vil alligevel læse det op igen. 
 "det påpeges, at Den Europæiske Union i sine forbindelser med tredjelande og som et led i fremme af de demokratiske principper og menneskerettighederne via "demokratiklausulen" bør lægge særlig vægt på iværksættelsen af politikker med henblik på ligestilling mellem mænd og kvinder og på kvinders rettigheder, samtidig med at den forsikrer sig om, at tredjelandenes myndigheder overholder de grundlæggende rettigheder og undgår vilkårlige arrestationer, tortur og henrettelser, og at borgerne i disse lande har adgang til en uvildig domstol;"

Catherine Stihler (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil tale ganske kort om min betænkning om adgangsbegrænsninger i den fælles fiskeripolitik.
Jeg vil opfordre kollegerne til fuldt ud at støtte denne betænkning om adgangsbegrænsninger i den fælles fiskeripolitik, der omfatter Shetlandskassen og rødspættekassen. Betænkningen er godt nyt for en bæredygtig EU-fiskeripolitik, da den anerkender behovet for at gøre fornuftig brug af adgangsbegrænsninger.
Jeg vil gerne takke PSE-Gruppen for dens uvurderlige opbakning. Begrænsningerne i denne betænkning har indlysende betydning, og jeg vil opfordre kollegerne til at stemme for afsnit 8 og beslutningen i sin helhed.
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Rådets forordning (EF) nr. 1786/2003 indeholder en række fejl, der straks bør udbedres.
Som følge af en ændring i den kombinerede nomenklatur (KN) bør kodenumrene KN 1214 90 91 og 1214 90 99 erstattes af KN-koden 1214 90 90. Den maksimale garantimængde for tørret foder på 4.855.900 t bør erstattes af 4.960.723 t, hvilket svarer til summen af de aktuelle nationale mængder. Desuden bør metoden for udregning af nedsat støtte i tilfælde af overskudsproduktion ændres.
Kommissionens forslag imødekommer behovet for at ændre Rådets forordning (EF) nr. 1786/2003.
Den foreslåede ændring er hensigtsmæssig, og Europa-Parlamentet bør derfor støtte Landbrugsudvalgets positive udtalelse. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Partnerskabsaftalen mellem EF og Salomonøerne om fiskeri ud for Salomonøerne hviler på Rådets mandat til Kommissionen i juni 2001 om at forhandle bilaterale tunfiskeriaftaler med AVS-staterne i den centrale og vestlige del af Stillehavet med henblik på at skabe et net af tunfiskeriaftaler for EF's tunfiskerfartøjer i dette område.
Jeg støtter helhjertet ordførerens holdning, som den kommer til udtryk i dette dokument, idet jeg fremhæver betydningen af ændringsforslag 5, hvori fastsættes, at Kommissionen ved afholdelsen af første møde i Den Blandede Komité skal underrette Salomonøernes myndigheder om, at der fremover vil være repræsentanter for rederne til stede under møderne i Den Blandede Komité.
Jeg støtter derfor, at denne betænkning vedtages. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Denne betænkning eksporterer i alt væsentligt den fælles fiskeripolitik til Salomonøerne og er kun lidet anbefalelsesværdig. Derfor stemte jeg imod den, og jeg er ked af, at Parlamentet har valgt at vedtage den. Den fælles fiskeripolitik er en total katastrofe, der bør ryddes af vejen og ikke bevares og eksporteres til tredjelande.
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Betænkningen behandler et spørgsmål, som indebærer, at værdien af det indre marked skal afvejes mod national selvbestemmelse. For tiden verserer der en sag ved EF-Domstolen (C-156/04). Vi tror ikke, at diskussionen om dette emne på nogen måde fremmes af en udtalelse fra Europa-Parlamentet her og nu.
Vi har derfor valgt at stemme nej til denne betænkning, men vi vil understrege, at vi ikke indtager en fast holdning i den pågående diskussion. EF-Domstolen skal først tage stilling og afsige en dom. Derefter kan de græske myndigheder og det nationale parlament diskutere, hvordan de skal håndtere EF-Domstolens beslutning. 
Roselyne Bachelot-Narquin (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er i forhold til hr. Őrys betænkning splittet mellem tre følelser, nemlig tilfredshed, beklagelse og håb.
Jeg er tilfreds, fordi vi har gjort det arbejde færdigt, som vi indledte i 1994 for at sikre en samordnet indsats i forhold til de risici, arbejdstagere udsættes for. Vores samfunds holdning til livets risici er et af den europæiske models nøgleelementer, som adskiller den væsentligt fra mange andre modeller.
Jeg beklager, at Kommissionen efter pres fra Rådet ikke har ønsket at indgå i forhandlinger med Parlamentet om den mest fornuftige løsning, som var at henvise til nærhedsprincippet. Vi havde således ikke behøvet at frygte, at staterne kan blive pålagt at implementere regler vedrørende solstråling, fordi der henvises hertil i rammedirektivet. Det er virkelig paradoksalt, at Rådet med Kommissionens medvirken således tilsidesætter nærhedsprincippet!
Jeg håber, at det vil blive muligt at behandle spørgsmålet om solstråling på et senere tidspunkt, men mere fleksibelt og uden unødig regulering eller bureaukrati. Det Europæiske Arbejdsmiljøagentur i Bilbao kunne indlede en omfattende informationskampagne rettet mod de europæiske arbejdstagere om de risici, der er forbundet med solstråling.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har hverken stemt for eller imod ved denne afstemning, eftersom Kommissionen og Rådet har givet efter for pression fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og har udelukket solstråling fra direktivets anvendelsesområde.
Denne holdning er så meget mere beklagelig, når man ved, at optisk stråling tilhører kategorien elektromagnetisk stråling, der især omfatter direkte lys, infrarøde og ultraviolette stråler samt laserstråler. Solstråling består netop af ultraviolette og infrarøde stråler og direkte lys. Denne form for stråling har velkendte følger for sundheden, idet den navnlig kan forårsage ændringer i immunforsvaret, hud- og øjensygdomme og psykologiske forstyrrelser.
Det er millioner af arbejdstagere i EU, hvis livskvalitet påvirkes af, at de udsættes for solstråling, når de udfører deres arbejde i landbrug, fiskeri, byggeri, saltværker, stenbrud og åbne miner, og når de dyrker diverse fritidsaktiviteter.
Selv om direktivet er blevet betydelig forbedret med hensyn til spørgsmålet om kunstig stråling - hvilket er grunden til, at vi ikke har stemt imod - er dets anvendelsesområde for begrænset, fordi det ikke omfatter solstråling. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg stemte for denne forligstekst. Det er glædeligt, at direktivets titel og anvendelsesområde er ændret til kun at omfatte optisk stråling fra kunstige kilder. Jeg håber, at Kommissionen vil lære af dette, idet den oprindeligt gjorde EU til grin ved at foreslå et forbud mod solskin og således gav en PR-gave til EU-skeptikerne og de medier, der altid støtter dem.
Den ballade kunne være undgået, men jeg glæder mig over denne forsinkede accept af Europa-Parlamentets fornuftbetonede beslutning.
Nu får vi et direktiv, der på rimelig vis forsøger at beskytte de arbejdstagere, der arbejder med laser og elektrisk svejseudstyr, som er ansat i stål- og glasindustrien, eller som arbejder med kunstig solbruning. De accepterede retningslinjer skal hindre de akutte og langsigtede skadevirkninger på øjne og hud, der kan forekomme ved høje eksponeringsniveauer.
David Martin (PSE ),
   Jeg glæder mig over denne betænkning om beskyttelse af arbejdstagere mod risici fra optiske og kunstige strålingskilder. Jeg finder det fornuftigt af Parlamentet at indføre grænseværdier for eksponering, da det beskytter arbejdstagerne mod kunstige kilder som f.eks. laserstråler, katoderør og svejseinstrumenter.
Frédérique Ries (ALDE ),
   Jeg har selvfølgelig stemt for direktivet, der har til formål at beskytte arbejdstagere mod de risici, der er forbundet med udsættelse for optisk stråling. Denne tekst udgør en logisk fortsættelse af de tre tidligere direktiver, der også havde til formål at beskytte arbejdstagerne mod forskellige risici forbundet med fysiske agenser såsom støj, vibrationer og elektromagnetiske felter.
Dette direktiv omhandler især strålekilder såsom lasere og infrarøde lamper. Det indeholder bl.a. forslag om tilpasning af arbejdsmetoderne, så man nedbringer strålingsrisikoen, strålingsvarigheden og strålingsniveauet. Endvidere opfordres Kommissionen til at udarbejde en praktisk vejledning til arbejdsgiverne, især SMV'erne. Sidstnævnte foranstaltning fortjener særlig opmærksomhed, eftersom EU efter min opfattelse bør yde en større indsats til fordel for SMV'erne, som er en virkelig nyskabende og jobskabende faktor i et Europa med 25 medlemsstater.
Med denne lovgivning tilgodeser man ønsket om fleksibilitet for arbejdsgiverne og sikkerhed for de ansatte. Den er således et konkret eksempel på, at EU til trods for mere eller mindre specialiserede EU-modstanderes påstande om det modsatte beskæftiger sig med både fastansatte og selvstændige arbejdstagerne i Vest og i Øst og ofte anvender højeste fællesnævner inden for medlemsstaternes lovgivning om arbejdsmarkedsmæssige og sociale forhold.
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Jeg stemte imod dette forslag i førstebehandlingen, men nu har medlemslandenes regeringer forbedret forslaget. Dette direktiv indebærer ikke omfattende ny lovgivning, men anvender blot allerede gældende love på området, hvor EU allerede har påtaget sig kompetence. Det bizarre forslag om at inkludere solstråling er blevet elimineret.
Desuden baserer reglerne sig på internationale konventioner, og hvor der ikke er nogen, accepteres national lovgivning. Overvågning af sundhed og efterfølgende kontroller skal gennemføres i henhold til national praksis. Derfor er dette et nydeligt balanceret og acceptabelt forslag. Fordelene ved arbejdsbeskyttelse opvejer problemet med yderligere lovgivning, eftersom dette direktiv i praksis ikke fører til en ny EU-kompetence. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Vi har her et mønstereksempel på, at den europæiske beslutningsproces ofte er forfærdelig langsom.
Det forslag, som vi i dag har stemt om, går tilbage til 1992, selv om der er tale om et så afgørende spørgsmål som beskyttelse af arbejdstagernes sundhed.
Det har taget 13 lange år at vinde gehør for Europa-Parlamentets opfattelse.
Den nu vedtagne tekst omhandler kun arbejdstagernes eksponering for kunstig stråling, mens stråling fra naturlige kilder udelukkes fra direktivets anvendelsesområde med det argument, at det i henhold til subsidiaritetsprincippet er et emne, der bør behandles på nationalt plan i overensstemmelse med de nationale forhold og behov.
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg er enig i, at EU ikke skal pålægge arbejdsgiverne i de 25 medlemsstater at foretage vurdering af sundheds- og sikkerhedsrisici for arbejdstagere, der udsættes for sollys. Jeg mener, at det bør ske på nationalt plan på grundlag af det enkelte lands forhold.
Dette direktiv indebærer, at arbejdsgiverne navnlig ved valg af udstyr, arbejdsstedets indretning og eksponeringstidsrum skal gennemføre foranstaltninger med henblik på at undgå eller mindske risici for ansatte, der udsættes for kunstig stråling. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Dette direktiv gælder nu mere tydeligt for kunstig stråling, og jeg er glad for atter at se det i Parlamentet og for at kunne stemme ja til det. Det er uheldigt, at de oprindelige udkast af lovgivningen gav anledning til så mange dumme historier om, at EU forsøgte at lovregulere solskin, når formålet med lovgivningen - at beskytte europæiske arbejdstagere mod skadelig stråling - er så værdigt. Jeg er glad for, at vi i Parlamentet kunne gøre denne lovgivning fornuftig ved at udføre vores arbejde, og jeg er glad for at stemme for loven i dag.
Albert Jan Maat (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil afgive en stemmeforklaring for at meddele, hvorfor vi fra det nederlandske parti Christen Democratisch Appèl har stemt imod betænkningen. Grunden er, at vi går ind for dyrevelfærd, især i fjerkræsektoren, men at det er uacceptabelt, at vi ikke stiller samme krav til import.
En anden grund er, at denne betænkning fører til større bureaukrati, hvilket vi ikke ønsker i Europa. Vi vil have mindre bureaukrati, også fordi vi først kan vurdere konsekvenserne af gennemførelsen af dette direktiv bagefter og ikke forinden. Vi synes, at det er billig politik på bekostning af de europæiske fjerkræavlere, og det vil vi ikke have. Vi går dog ind for bedre velfærd, men det skal være med en rigtig fordeling af byrderne mellem forbrugere og producenter.
Jeg vil gerne have, at fru McGuinness også får ordet om dette punkt. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg deler min kollega hr. Maats bekymring. Jeg tror, at dette direktiv vil starte et kapløb mod bunden. Det vil tvinge produktionen af slagtekyllinger ud af EU - uden for vores grænser og kontrol. Folk vil ikke blive klogere, fordi vi ikke har mærkning.
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, jeg er fuldstændig enig med de to foregående talere. Det er jo rigtigt, at den måde, hvorpå folk behandler dyr, er med til at bestemme, hvor civiliseret et samfund er. Jeg er dog også overbevist om, at landmændene, i dette tilfælde fjerkræavlerne i vores lande, absolut ikke kan beskyldes for at være grusomme eller ufølsomme over for dyrene.
Jeg vil imidlertid især gøre opmærksom på, at vores europæiske virksomheder er udsat for urimelig konkurrence på grund af kødimporten fra ikke-europæiske lande, bl.a. Brasilien og Thailand, hvor der gælder fuldstændig andre standarder, f.eks. hvad angår belægning, fødevaresikkerhed, sporing, anvendelse af kød- og benmel og antibiotika.
De europæiske producenter af slagtekyllinger vil absolut ikke tilbage til den tid, hvor alt var tilladt, og de er rede til at avle på en dyre- og miljøvenlig måde, men så skal vi også kræve og kontrollere, at alt det importerede kød opfylder de samme standarder. Det er desværre ikke tilfældet i dag. Det er beklageligt, men faktisk lader vi vores egne europæiske avlere i stikken. 
James Hugh Allister (NI ),
   Under dagens afstemning om betænkningen om "forskrifter til beskyttelse af slagtekyllinger" stemte jeg for at beskytte vores fjerkræindustri mest muligt mod de trusler fra billig import, der allerede har berøvet Nordirland en fjerkræfabrik inden for de seneste uger.
Det er forståeligt, at man bekymrer sig om fjerkræs velfærd, men det giver ingen mening at øge velfærdskravene i EU så meget, at vi presser producenterne til at dreje nøglen om, så vi i stedet bliver afhængige af import fra Det Fjerne Østen eller Sydamerika, hvor der ikke håndhæves velfærdsbetingede begrænsninger for produktionen. Det vil kun øge mængden af fjerkræ, der opdrættes under rystende forhold. Vi skal således sørge for at afstemme dyrevelfærdskravene i EU med ønsket om at sikre en levedygtig industri.
Derfor stemte jeg under dagens afstemning i Parlamentet imod en yderligere reduktion af belægningsgraden, da den uundgåeligt vil ramme den europæiske slagtekyllingeproduktion økonomisk hårdt.
Robert Evans (PSE ),
   Jeg afstod fra at stemme under den endelige afstemning om Berman-betænkningen. Som vegetar har jeg store forbehold vedrørende hele kødproduktionserhvervet. Hvis opdræt af levende dyr til kødproduktion fortsætter, hvilket jeg kan acceptere, så synes jeg bestemt, at det skal være økologisk og naturligt. Hvis ikke, skal normerne være så høje som muligt. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt for denne betænkning, som vi som helhed finder udmærket, selv om vi ikke støtter alle dens henstillinger.
Vi mener, at der skal findes en balance mellem de nødvendige dyrevelfærdsforbedringer, de små og mellemstore landbrugeres interesser og forbrugernes rettigheder.
Vi er enige i, at der skal gennemføres en ordning for evaluering af alle flokke på slagteriet, men vi erkender også, at der bør tages højde for omkostninger, som de små bedrifter ofte ikke kan bære.
Vi går derfor ind for en senere frist, så der bliver plads til en prøveperiode og en efterfølgende tilpasning af en ordning, der ikke findes i Portugal.
Vi mener ligeledes, at visse forslag, der er blevet stillet i plenarforsamlingen, går for vidt, hvorfor vi ikke har støttet dem på grund af de negative følger, som de kan få for de små producenter uden en prøveperiode. 
Glyn Ford (PSE ),
   Denne betænkning er meget aktuel, idet den er sammenfaldende med den første handlingsplan nogensinde om dyrebeskyttelse. EU går endnu en gang forrest, når det handler om at forbedre dyrevelfærdsnormerne.
Forslaget tager fat på den offentlige bekymring over, at de nuværende velfærdsnormer for slagtekyllinger er for lave. Som følge heraf lider slagtekyllinger af benproblemer og halten, hjerteforstørrelse, pludselig død og ammoniakforbrændinger.
Ifølge betænkningen skal belægningsgraden reduceres, strøelsen skal have en vis minimumstykkelse, ventilationen skal forbedres, og kyllingerne skal have en redebygningstid på mindst seks timer med uafbrudt mørke. Den grusomme næbtrimning nævnes også, og den tillades kun, når man har prøvet andre muligheder for at forhindre kannibalisme.
Jeg glæder mig over betænkningen, selv om nogle af forslagene blev forkastet. Jeg ønskede en mere vidtgående betænkning, men den aktuelle betænkning er god for både kyllingerne og forbrugerne. Sundere fugle giver et bedre kvalitetsprodukt. Vi eksporterer ikke dårlige dyrevelfærdsbestemmelser, men hæver snarere normerne for både fjerkræ og mennesker.
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Vi har efter bedste evne stemt for bedre dyrehold. En del ændringsforslag, som der skal stemmes om, har imidlertid været lidt vel detaljerede for de valgte politiske repræsentanter at tage stilling til. Detaljespørgsmål om mørkeperioder, fodskader og den første uges dødelighed for en slagtekylling er svære for en lægmand at afgøre. Vi havde hellere set, at vi i stedet havde kunnet tage en beslutning om generelle principper, og at eksperterne siden hen havde udformet et mere præcist regelværk. Det, vi har her, er en høringsprocedure for Europa-Parlamentet og ikke en procedure med fælles beslutningstagning, hvilket ville have gjort os i stand til at komme med en mere principiel udtalelse om emnet.
Vi vil også understrege, at det er vigtigt at gå videre i forhandlinger inden for Verdenshandelsorganisationen for at opnå generel enighed om strengere produktionskrav af hensyn til levnedsmiddelsikkerhed og dyrebeskyttelse. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg støttede ændringsforslag fra både min egen gruppe og andre grupper, der ville have styrket forslaget. Det gælder specielt ændringsforslag om lavere belægningsgrader samt ændringsforslag vedrørende indvirkningen på fødevaresikkerheden og folkesundheden.
Selv om de fleste af de stærkere ændringsforslag blev forkastet, stemte jeg for betænkningen i håbet om, at Kommissionens forslag vil føre til fremskridt i håndteringen af betydelige velfærdsproblemer i kyllingekødssektoren.
David Martin (PSE ),
   Jeg glæder mig over betænkningen og finder den meget aktuel på grund af den nylige anvendelse af resultaterne af den første handlingsplan nogensinde om dyrebeskyttelse. Betænkningen viser, at EU endnu en gang indtager en ledende rolle med hensyn til aktivt at forbedre dyrevelfærdsnormerne.
Forslaget tager fat på et vanskeligt spørgsmål, der bekymrer offentligheden, da de nuværende velfærdsnormer for slagtekyllinger er meget lave, hvilket resulterer i smertefulde benproblemer og halten, hjerteforstørrelser, pludselig død og ammoniakforbrændinger.
Jeg glæder mig over Landbrugsudvalgets forslag, men jeg finder dem ikke tilstrækkelig vidtrækkende. Derfor støttede jeg hr. Jørgensens ændringsforslag, og jeg er skuffet over, at de ikke blev vedtaget af Parlamentet.
Frédérique Ries (ALDE ),
   Er højnelsen af dyrevelfærdsniveauet for kyllinger et emne, der fortjener at blive drøftet i en parlamentarisk forsamling? Har det i øvrigt en europæisk dimension, der berettiger 50 minutters forhandling om hønsefugle til kødproduktion?
Det er to spørgsmål, der allerede i sig selv udgør begyndelsen til et svar. Det er ganske vist ikke første gang, Europa-Parlamentet udtaler sig om et emne, der ligger borgerne fjernt. Men jeg mener ikke, at Europa-Parlamentet på nogen måde har interesse i at tage sloganet om et allestedsnærværende Europa til sig. Jeg er tværtimod overbevist om, at det har al interesse i at sætte en stopper for den stadig mere hektiske lovgivningsaktivitet.
Især når de foreslåede pedantiske regler, som tilfældet er med Berman-betænkningen, grænser til det absurde, idet burhøns nu skal modtage to daglige lægebesøg, have adgang til tørt strøelse og sikres en rumtemperatur, der ikke er mere end tre grader højere end den, deres fritgående alter ego nyder godt af! Og dette er blot nogle enkelte af en række lige så groteske forslag.
Man må således konkludere, at Europa intet har at vinde med denne form for regulering. Det risikerer snarere at miste noget af sin fjerpragt!
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Jeg stemte for denne meget svage betænkning, eftersom den trods alt indebærer forbedringer i de fleste lande og beskæftiger sig med minimumslovgivning, hvilket indebærer, at vi får lov til at have mere strikse regler. Vores ændringsforslag om mindsket belægningsgrad var højst rimelige kompromiser, som fik næsten enstemmig støtte i Miljøudvalget. Det er tragisk, at disse ikke blev vedtaget. Parlamentet støtter kortsigtede interesser i stedet for et humant dyrehold, som forbrugerne kan stole på. Dette er at skyde sig selv i foden for branchen. Jeg stemte for Landbrugsudvalgets forslag om en belægningsgrad på ikke over 34 kg i 2013, eftersom det er bedre end det oprindelige forslag - kun derfor. Dette kan bruges mod Rådet, hvor flere lande vil gå over 38 kg. Europa-Parlamentet viser i hvert fald en anden retning.
Kyllingerne vil fortsætte med at lide mere end alle andre dyr. Hvordan vi behandler vores dyr, siger meget om, hvor udviklet vores civilisation er. I denne henseende er vi barbarer. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand, denne betænkning om slagtekyllingers velfærd har længe været påkrævet. Det er på tide, at EU tager affære for at forbedre slagtekyllingers velfærd i hele EU, da mange af dem lever under forfærdende forhold i deres korte liv. Det er beklageligt, at flere af min gruppes ændringsforslag til betænkningen blev forkastet, selv om selve betænkningen hæver normerne en del, og jeg var glad for at støtte den.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Som bekendt er statsstøtte et vigtigt redskab i den økonomiske politik til at fremme økonomisk, social, miljømæssig og regional udvikling, men især så staterne kan føre deres strategiske valg ud i livet, sikre de offentlige tjenesters finansiering og yde kompensation til de virksomheder, der sørger for de såkaldte forsyningspligtydelser.
Med denne udpræget neoliberale betænkning søger Europa-Parlamentets flertal at gøre statsstøtte til et instrument, der kun bør anvendes som "sidste udvej", ud fra den ideologiske fordom, at statens rolle og statslig indflydelse på økonomien skal mindskes i den hellige og velgørende "markedsøkonomis" navn og for at undgå såkaldt konkurrenceforvridning. Vi har derfor stemt imod.
Ordføreren støtter Kommissionens reformforslag, der sigter på at prioritere konkurrence over statsstøtte og begrænse denne til horisontale politikområder i forbindelse med Lissabon-strategien, f.eks. innovation og forskning og udvikling. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   I årtier har Kommissionen tilladt eller forbudt statsstøtte på grundlag af det højt hellige konkurrencekriterium. Og selv om det er beklageligt, at vi først nu i 2006 er begyndt at overveje at gøre brug af vores sunde fornuft og inddrage kriterier såsom beskæftigelse, nyskabelse, vækst, økonomisk og social samhørighed osv., bør vi ikke forkaste en sådan ændring af denne politik, eftersom vi ikke kan forhindre den i at eksistere.
Jeg er ikke desto mindre foruroliget over fremtidsudsigterne for tjenesteydelserne af almen interesse og især over, at de ikke reelt er beskyttet mod Bruxelles' skadevoldende indgreb. Følgerne af liberaliseringen af netvirksomhed (postbesørgelse, jernbanetransport, elektricitetsforsyning osv.), hvor profitten går til private og tabene til samfundet, bør tjene til advarsel for alle, der opfordrer Kommissionen til at lovgive på dette område.
Jeg er også foruroliget over konkurrencekriteriets forrang for alle de øvrige kriterier, fordi det er kendetegnende for en politik, hvor dogmerne fortsat rangerer højere end de europæiske borgeres interesser.
Til sidst skal jeg understrege, at mange aktiviteter, herunder nystartede virksomheder, ikke ville have behov for subsidier eller støtte, hvis de kunne nyde godt af gunstige internationale beskatnings- og lovgivningsforhold, men også dem bidrager Bruxelles i vid udtrækning til at forringe.
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   En analyse af statsstøtte skal bygge på en klar forestilling om forskelle mellem privatøkonomiske og samfundsøkonomiske indtægter og udgifter, dvs. på en forestilling om eksistensen af eksterne indvirkninger. Denne betænkning går uden om den principielle analyse og ender dermed i generelle konklusioner, som ikke kan underbygges. Dertil kommer, at der ikke er et seriøst forsøg på at vurdere eksterne indvirkninger i debatten. Vi har trods dette stemt for, eftersom betænkningen generelt fraråder statsstøtte. Det er en almindelig erfaring, at statsstøtte anvendes i alt for stort omfang af protektionistiske årsager. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Denne betænkning om en generel nedbringelse af statsstøtten har som formål at rette den imod de mål, som Lissabon-strategien har opstillet. Det vil betyde en væsentlig ændring i både EU's regler om statsstøtte og medlemsstaternes holdninger, hvis en sådan udfordring skal imødegås.
Kommissionens regler om regionalstøtte er også ved at blive ændret ud fra princippet om "mindre, men mere målrettet statsstøtte". Som ordfører støtter jeg i alt væsentligt EU's initiativer på dette felt.
Jeg glæder mig meget over, at Kommissionen i reformen for de nye retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte stadig betragter regionerne i den yderste periferi som ugunstigt stillede regioner uanset deres BNP, hvad angår betingelserne på det indre marked for statsstøtte til fremme af økonomisk udvikling i regioner med unormalt lave livsvilkår, og at der fortsat kan ydes operationel støtte. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Statsstøtte med det formål at forbedre markedernes funktion har, som ordføreren så rigtigt siger, ofte tendens til at skabe uretfærdighed og ineffektivitet. Vi støtter derfor ligesom ordføreren Kommissionens bestræbelser på dette område.
Det vil være illusorisk - og forkert - at forlange, at enhver form for statsstøtte straks skal ophøre. At konstatere, at der over årene ydes stadig mindre statsstøtte - især takket være EU's indsats - glæder dem, der mener, at en økonomi, der fuldt ud respekterer et velfungerende markeds regler, giver forbrugere, producenter og arbejdstagere de største fordele. Statsstøtte er en model, der efterhånden bør erstattes af mere retfærdige og mere effektive måder til at fremme et ægte marked. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   De Moderate har i dag stemt for betænkningen om globaliseringens virkning på det indre marked. Vi støtter betænkningen med den forudsætning, at globalisering vil kræve økonomiske reformer for at opretholde Europas konkurrenceevne. Vi stiller os dog kritiske over for indførelse af en globaliseringsfond, eftersom globaliseringens konsekvenser bedst håndteres gennem en dynamisk markedsøkonomi. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Det er menneskeligt at fejle, men djævelsk at fortsætte. Det gælder for hver eneste af de mange betænkninger, Parlamentet har udarbejdet om globaliseringen og dens følger, hvori det beklager de skadelige virkninger heraf, men reelt blot foreslår at løse problemet ved at give Bruxelles og EU mere magt. Der bliver ikke på noget tidspunkt sat spørgsmålstegn ved selve globaliseringen og den måde, hvorpå Bruxelles påtvinger os den.
Det er ikke desto mindre det, der er det virkelige problem. EU ofrer vores job, vores industri, vores landbrug og vores socialsikringssystemer til fordel for den internationale frihandel og dogmet om international konkurrence. Det beskytter ikke vores økonomier mod illoyal konkurrence, social eller monetær dumping, piratkopiering eller forfalskninger. Det støtter ikke vores virksomheder i forhold til de mange toldmæssige og ikke-toldmæssige handelshindringer, de møder i konkurrerende lande, hvor de ønsker at drive handel, hvorimod de på hjemmefronten udsættes for en skarp konkurrence, eftersom vores økonomier er blandt verdens mest åbne. Det indfører stadig flere handikappende standarder og bestemmelser.
Følgen er uvægerligt, at Europa sidder tilbage med sorteper i det store globaliseringsspil, og at Europas borgere bliver de virkelige tabere. Det er på tide, at deres interesser får forrang for den utopiske forfølgelse af ultraliberale dogmer. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Jeg takker Edit Herczog for hendes vigtige betænkning om globaliseringens indvirkning på det indre marked, som jeg støtter, ikke mindst med hensyn til behovet for at skabe et sundt og støttende miljø for små og mellemstore virksomheder samt at styrke deres position og adgang til innovations- og finansieringsværktøjer.
Jeg mener også, at der bør skabes et indre marked for tjenesteydelser for at forbedre EU's konkurrenceevne. 
David Martin (PSE ),
   Jeg glæder mig over denne betimelige betænkning om de udfordringer, som globaliseringen stiller EU's indre marked over for. Det er et spørgsmål, hvis betydning blev understreget af EU's stats- og regeringschefer på det britiske formandskabs uformelle topmøde i Hampton Court den 27. oktober 2005.
Som medlem af det internationale handelsudvalg har jeg presset på for at få taget hensyn til sociale og miljømæssige betænkeligheder i en globaliseringstid og på baggrund af Kinas, Indiens og Brasiliens fremgang. Det handler ikke om protektionisme. Min bekymring skyldes behovet for at sikre, at liberaliseringen af verdensøkonomien - specielt gennem det multilaterale handelssystem - ikke resulterer i øget arbejdsløshed, dårligere sociale standarder eller et kapløb mod bunden.
Mens jeg derfor støttede ændringsforslag om at øge præferenceadgangen til EU's marked for de tredjelande, som har ratificeret og gennemført de grundlæggende internationale arbejds- og miljøkonventioner korrekt, mener jeg, at Kommissionen skal arbejde tættere sammen med ILO for at undersøge og orientere sig om respekten for og håndhævelsen af disse vigtige normer i praksis med henblik på at sikre sig mod fremtidige misbrug af GSP plus-systemet.
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Globaliseringen tilbyder nye muligheder gennem adgangen til verdensmarkedet, men ses som noget negativt af mange europæere på grund af de omfattende omstruktureringer og udflytninger, som virksomheder i Europa gennemfører.
EU må møde disse udfordringer uden at give afkald på sine historiske og sociale værdier, som kommer til udtryk i velfærdsordningernes grundlæggende opbygning.
Samtidig skal EU følge Lissabon-strategiens anvisninger om at fremme den europæiske industris konkurrenceevne ved at udvikle en lang række instrumenter.
Med en vækst på 1 eller 2 % er der ikke noget manøvrerum, hvorfor det haster med økonomiske reformer, især hele spørgsmålet om liberalisering af markederne, så det indre marked kan blive en realitet.
På det udenrigspolitiske felt bør EU over for de kommende verdensmagter som Kina, Indien og Brasilien fastholde, at udvikling forudsætter balance mellem social og økonomisk politik. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Denne betænkning var en mulighed for at se, hvilken effekt globaliseringen har haft på det indre marked, men betænkningen har desværre ikke udnyttet denne mulighed. Min gruppe kunne derfor ikke støtte den.
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, jeg redegjorde i formiddags for, hvorfor jeg fandt det yderst chokerende, at vi sætter os til doms over menneskerettighedssituationen overalt i verden, selv om EU ufortrødent krænker disse rettigheder, især ytringsfriheden, på sit eget territorium.
Men jeg har også andre forbehold over for hr. Agnolettos betænkning. Den indeholder nemlig en henvisning til artikel 60 i 
Wienerkonventionen og især klausulen om manglende opfyldelse, som giver os mulighed for at undlade at opfylde en traktats bestemmelser, hvis den anden part ikke opfylder sine forpligtelser. Der er blot det ene problem, at Unionen er ene dommer i denne sag, og det forekommer mig ganske urimeligt. Vi bør i det mindste anvende et voldgiftssystem, ellers vil denne klausul i virkeligheden blive en klausul, der alene afhænger af en af de kontraherende parters vilje, og give os mulighed for at frafalde vores forpligtelser efter vores eget forgodtbefindende eller opretholde dem i forhold til magtfulde stater, hvis gengældelsesforanstaltninger, vi frygter. Det er ikke acceptabelt.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, det er meget muligt, at EU har gjort en stor sag ud af respekten for menneskerettighederne - og respekten for menneskerettighederne er netop en forudsætning for EU-medlemskab - men det er helt klart ikke lykkedes i forhold til Tyrkiet. Ikke blot er landet på ingen måde i nærheden af at anerkende det armenske folkemord, det truer også med straffeaktioner mod de journalister, der på nogen måde kritiserer dette, og det forlyder også, at der har været en markant tilbagegang i forhold til ytringsfriheden og pressefriheden siden forhandlingerne indledtes. Det faktum, at man i 2004 accepterede 11 % af alle asylansøgninger fra tyrkere, og at Tyrkiet var det medlem af Europarådet, der i 2005 oftest blev fordømt af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, må ses i dette lys. Følgelig kan resultatet, hvad angår landets respekt for menneskerettighederne, ikke siges at være særlig godt.
Frem for alt viser det seneste mord på en katolsk præst i Tyrkiet - en politisk og religiøst betinget forbrydelse - at Tyrkiet enten er ude af stand til eller ikke ønsker at beskytte mindretallene i landet. Det vil kræve mere end de 500 millioner euro, der i år betales i førtiltrædelsesbistand, at gøre Tyrkiet til klassens duks i menneskerettighedsspørgsmål. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Betænkningen behandler spørgsmålet om den klausul om menneskerettigheder, som findes i aftaler med EU. Et eksempel på en sådan aftale er Cotonou-aftalen, som EU har indgået med AVS-landene. Klausulen har eksisteret i 10 år, hvorfor ordføreren nu mener, at det ville være passende at evaluere den.
I den nuværende situation må Europa-Parlamentet ikke indlede en samtale, hvis man mener, at et land har overtrådt klausulen. Blandt hr. Agnolettos forslag er der det forslag, at Parlamentet bør få mulighed for at indlede den her type samtale. Endvidere ønsker ordføreren også, at Europa-Parlamentet må deltage i hele proceduren, når det gælder klausulen.
Ovenstående viser, at man ønsker at give Parlamentet øgede beføjelser, hvilket vi principielt modsætter os. Derfor har vi ved dagens afstemning stemt imod Agnoletto-betænkningen. 
Marine Le Pen (NI ),
   Det er ganske prisværdige hensigter, der ligger bag kravet til vores økonomiske og politiske partnere om at respektere menneskerettighederne. Men de europæiske institutioner bør først feje for egen dør. Især eftersom Tyrkiet står foran denne dør.
Den diskrimination, de kristne mindretal er offer for, bortcensureringen af information om det armenske folkemord og den tyrkiske hærs besættelse af en tredjedel af Cyperns territorium er alle åbenlyse krænkelser af rettigheder, som ikke har forhindret de europæiske ledere, herunder hr. Chirac og hr. Villepin i Frankrig, i at åbne dørene til Europa for dette asiatiske land.
Tilskynder udsigten til medlemskab de tyrkiske myndigheder til at dele vores kulturelle værdier? Det er tvivlsomt. Det faktum, at islamisterne fra AKP kom til magten i 2002, truer især de få rettigheder, kvinderne hidtil har fået. To forhold illustrerer dette fænomen, nemlig den voldelige repression af en fredelig kvindedemonstration sidste år og polygamiets tilbagevenden.
I en tid, hvor islamistiske foreninger sætter spørgsmålstegn ved pressefriheden i vores egne lande, vil EU fornægte de værdier, det foregiver at bygge sin udenrigspolitik på, hvis det tager imod Tyrkiet.
Cristiana Muscardini (UEN ),
   Efter partnerskabsaftalen mellem AVS-landene og EU, der blev undertegnet i Cotonou og ændret i Luxembourg, lod spørgsmålet om menneskerettigheds- og demokratiklausulen i EU's aftaler til at være løst. Med godkendelsen af princippet om beskyttelse af menneskerettighederne gjorde man således et stort fremskridt. Gennemførelsen af dette princip lader dog stadig noget tilbage at ønske.
Spørgsmålet er ikke simpelt, og det kompliceres af, at hvis man midlertidigt vil ophæve den indgåede aftale på grund af menneskerettighedsklausulens krænkelse, er det nødvendigt at undgå, at det går ud over befolkningen i det land, der ikke overholder klausulen. Foruden menneskerettighedsklausulerne eksisterer der tilsvarende krav til overholdelsen af de grundlæggende demokratiske bestemmelser og respekten for mindretallenes rettigheder. Her vil jeg nævne det særlige tilfælde med forhandlingerne med Kroatien, hvor det aldrig har været mit indtryk, at EU var særlig interesseret i at beskytte det italienske mindretals rettigheder eller de juliansk-dalmatiske landflygtiges rettigheder. Denne holdning blev måske begrundet med, at der var tale om bilaterale spørgsmål. Jeg vil dog gerne gøre Kommissionen opmærksom på, at beskyttelsen af mindretallenes rettigheder skal sikres, uanset om der er tale om bilaterale forhold. Det er en grundlæggende rettighed, navnlig når der ikke er tale om en handelsaftale, men ligefrem om en tiltrædelsestraktat. Dette spørgsmål løses heller ikke i denne betænkning. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Vi bør støtte den interesse og de bestræbelser, som ordføreren udviser for demokrati- og menneskerettighedsklausulen i EU's aftaler.
Ti år efter, at denne klausul første gang blev indført, bør det evalueres, hvordan den har været anvendt, og hvordan den kan forbedres. Jeg mener, at vi særlig bør sætte fokus på, hvilken virkning denne bestemmelse har haft. Jeg støtter, at EU medtager en sådan klausul og har den som et ledende princip for sin samarbejds- og bistandspolitik. Er der imidlertid blot tale om en bestemmelse, der fremgår af alle aftaler, men som ikke indebærer reelle konsekvenser, såfremt den overtrædes, har den selvsagt ingen værdi. Gode hensigter uden handling er kilde til fejl og fiasko i international politik. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Den hurtige liberalisering af verdenshandelen, med lempelige regler for arbejdsforhold og miljø, udgør en betydelig udfordring for den europæiske konkurrenceevne og økonomi.
EU hverken kan eller bør konkurrere med økonomier, der forudsætter eksportstøtte, manglende opfyldelse af grundlæggende miljø- og arbejdsforholdsbestemmelser og krænkelse af menneskerettighederne.
Den europæiske integration hviler på solidaritet, respekt for menneskerettighederne og miljømæssige og sociale bestemmelser samt bæredygtig udvikling. Den har demokrati, retsstat og de grundlæggende frihedsrettigheder som sine iboende værdier.
EU har formået at indføre en "menneskerettigheds- og demokratiklausul" i sine internationale aftaler med tredjelande.
Jeg beklager dog, at denne grundlæggende bestemmelse stadig ikke indgår i aftalerne på tekstilområdet.
Kina har som bekendt krænket spillereglerne siden sin optagelse i WTO i 2001. I dette konkrete tilfælde er det mere end velbegrundet, at EU fordrer, at der indføres sociale og miljømæssige minimumsbestemmelser i handelsaftalerne med denne partner. Hvis der er konkurrence, bør der gælde samme regler for alle. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Der rejses i denne betænkning ingen indvendinger mod Kommissionens overvejelser og forslag, der tværtimod vækker tilslutning og støtte.
Beslutningen om at bevare Shetlandskassen og rødspættekassen er et velkomment, afbalanceret svar på undersøgelsen af og samrådet om kassernes drift og effektivitet.
Betænkningens henstillinger vil gøre det muligt at fastholde grundlæggende principper i den nye fælles fiskeripolitik, nemlig bæredygtig udnyttelse af havenes levende ressourcer samtidig med sikring af økonomisk, miljømæssigt og socialt bæredygtige vilkår for fiskeriet.
Jeg støtter derfor, at betænkningen vedtages. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Junilisten er modstandere af EU's fælles fiskeripolitik og vil på sigt afvikle dette politikområde. Vi mener dermed, at EU ikke skal træffe beslutning om, hvorvidt Shetlandskassen og rødspættekassen skal beholdes. Dette spørgsmål kan med fordel afgøres af eksisterende internationale organer. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg stemte for denne betænkning, der var styrket betydeligt under udvalgsbehandlingen med vedtagelsen af alle de ni ændringsforslag, jeg havde stillet. 
Jeg glæder mig meget over Europa-Parlamentets overvældende beslutning om at støtte et beskyttet vandområde rundt om det nordlige Skotland. Medlemmer af Europa-Parlamentet fra hele Europa har anerkendt betydningen af disse vandområder for Skotlands nordlige samfund.
Nu må Kommissionen erkende, at princippet om ubegrænset adgang til farvande er uholdbart. Fiskerettighederne skal tildeles de samfund, der er afhængige af dem. Det er Europa-Parlamentets politiske vilje, og det skal lobbyvirksomheden fra de personer, der forlanger lige adgang til vandområder og ressourcer, ikke have lov til at undergrave.
Parlamentets afstemning er et sjældent eksempel på gode nyheder fra Europa til Skotlands fiskere, og jeg vil opfordre Ministerrådet, der træffer den afgørende beslutning, til at følge vores eksempel.
David Martin (PSE ),
   Jeg glæder mig over betænkningen om Shetlandskassen og rødspættekassen. Jeg er henrykt over, at Parlamentet har støttet dette forslag. Den treårige udvidelse er god for bevarelsen og god for de skotske fiskeinteresser.
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg hilser personligt vores ordfører for dette vigtige emne velkommen tilbage til Strasbourg. Jeg var glad for at støtte betænkningen, da foranstaltningerne har stor betydning for at forbedre de katastrofale virkninger af den fælles fiskeripolitik. Den fælles fiskeripolitik bør fjernes. Den har været en katastrofe for fiskersamfundene, fiskeindustrien og selve fiskene. Den gør ikke Europa nogen tjeneste, da det helt klart bringer EU i miskredit hos borgerne at have en så uhåndterlig politik.
Lydia Schenardi (NI ),
   En af de europæiske landes største opgaver i dag handler om deres energipolitik og kapacitet til at udnytte vedvarende energikilder til at mindske deres afhængighed af olie- og gasforsyninger udefra og de meget fluktuerende olie- og gaspriser.
Vedvarende energi burde indtage en fremtrædende plads inden for opvarmning og afkøling, som i dag tegner sig for knap 70 % af energiforbruget i Europa.
Vi støtter derfor alt, hvad der kan fremme anvendelsen af vedvarende energi, herunder information af brugerne, fjernelse af administrative hindringer, støtte til indførelse af vedvarende energi og fremme af forskning.
Men vi vil ikke fravige kravet om respekt for de enkelte medlemsstaters suverænitet i forhold til energiforsyningen såvel som de beskatningsmæssige aspekter af eventuelle forslag.
Vi har endnu ikke overblik over alle de konsekvenser, liberaliseringen af markederne for elektricitet og gas har haft for de nationale energiregnskaber. Der kan ikke være tale om via skattemæssige forslag at give Kommissionen beføjelser på det energipolitiske område, som ikke tilkommer den i henhold til traktaterne, men som den allerede har vist sig meget habil til at tilegne sig ad andre veje. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand, denne vigtige betænkning kaster lys over en vigtig mulighed for Europa. Mit eget land, Skotland, er potentielt markedsledende inden for vedvarende energikilder, men på grund af national passivitet har vi endnu ikke udnyttet denne mulighed. Denne betænkning viser, hvordan EU kan fremme væksten i denne vigtige nye teknologi, og jeg er glad for at støtte den, selv om Parlamentet ikke godkendte et par af de vigtige henstillinger.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Evelyne Gebhardt for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om tjenesteydelser i det indre marked (KOM(2004)0002 - C5-0069/2004 - 2004/0001(COD))(A6-0409/2005).
Parlamentet er fuldt ud klar over vigtigheden af denne forhandling. 
Evelyne Gebhardt (PSE ),
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, i dag er vi endelig nået frem til den afsluttende runde af EU's vigtigste lovgivningsprojekt, bortset fra den europæiske forfatningstraktat, men vi har heller ikke haft hastværk med det. Jeg kunne sagtens beskrive de seneste måneders anstrengelser og papirbjerge. Det ville imidlertid tage flere timer.
Derfor vil jeg begrænse mig til et par principielle bemærkninger, som ikke alle vil synes om. Men for mig er de vigtige, hr. formand.
I Europa skal tjenesteydelser have lige så fri bevægelighed som varer og penge. Derfor hilser jeg det velkommen, at Kommissionen nu omsider fremlægger et udkast til et tjenesteydelsesdirektiv.
Desværre er dette udkast så mislykket, at man får indtryk af, at hensigten hermed har været at spille de 15 "gamle" medlemsstaters interesser ud mod de 10 "nye" medlemsstaters interesser, som tiltrådte EU i maj 2004. Gamle og nye sætter jeg i anførselstegn, for i vores statsfællesskab har alle medlemmer de samme rettigheder og pligter, og det gælder uanset medlemskabets varighed.
EU varetager 470 millioner borgeres ve og vel på basis af lighed. Formålet med EU er ikke at pleje aktionærværdien eller liberaliseringshajers interesser og deres markedsmekanismer.
Det ligger mig enormt på sinde, at vi sætter mennesket i centrum af politik og lovgivning. Arbejdstagerne med deres familier hører til i centrum, og det gør de store virksomheder med deres markeder ikke. Og vi skal også tænke på mindre virksomheder som f.eks. håndværksvirksomheder, for disse må ikke trampes under fode.
Kommissionens udkast trængte derfor til at blive underkastet Parlamentets grundige behandling. Til trods for alle ideologiske skel er vi kommet et godt stykke videre her. Jeg er optimistisk med hensyn til, at vi vil kunne tage de sidste afgørende skridt i forbindelse med afstemningen i plenarforsamlingen.
Slutproduktet skal være et direktiv, som ikke er behæftet med for meget bureaukrati. Det skal komme de arbejdstagere til gode, på hvis skuldre Europas konkurrenceevne hviler. Direktivet skal respektere særhederne i medlemsstaterne og forebygge risikoen for en nedadgående spiral med hensyn til arbejds- og lønforhold, kvalitet, forbrugerbeskyttelse og med hensyn til miljøet.
Det vil sige, at vi som det allerførste skal skille os af med oprindelseslandsprincippet med alle dets ødelæggende konsekvenser.
Jeg foreslog en let løsning herpå. En tjenesteydelsesvirksomhed, som arbejder legalt i en medlemsstat, må også levere sine tjenesteydelser i enhver anden EU-medlemsstat. I forbindelse med kontraktens gennemførelse er det dog mållandets regler og love, som er gældende. Enkelheden i dette reflekterer vores erfaringer fra det virkelige liv, for jeg kan f.eks. køre bil i England med et tysk kørekort, men jeg må bare ikke køre i højre side af vejen dér.
På den måde tilvejebringer man fri bevægelighed for tjenesteydelser og sikrer en fair konkurrence.
Desuden foreslog jeg, at denne frie bevægelighed kun skulle gælde for salgbare kommercielle tjenesteydelser. Alle andre skal ikke omfattes af direktivet. Den form for moderne slaveri, som midlertidige beskæftigelsesagenturer bedriver, er f.eks. ikke nogen tjenesteydelse, som vi på nogen måde skal give adgang til fri bevægelighed i Europa.
Men vi skal også sikre, at forsyningspligtydelser - i begrebets videste forstand - ikke påvirkes heraf. Dermed beskytter vi kommunal selvforvaltning og borgernes ønske om at styre deres egne sager i alt fra vandforsyning til børnehaver.
Med de nødvendige revideringer af Kommissionens oprindelige udkast kan Parlamentet vedtage tjenesteydelsesdirektivet.
Vi arbejdede os igennem det oprindelige udkast, hvor vi nåede ned i alle dets detaljer og vendte vrangen ud på det. Samtidig forhindrede vi etableringen af et beskæftigelsesprogram for jurister, som mindre virksomheder ikke ville have haft råd til.
I mine øjne kunne dette komplicerede lovgivningsprojekt med fordel gøres endnu mere klart og enkelt, for med til et så komplekst projekt hører også styrken til at indgå kompromiser.
Jeg fik indtryk af, at Kommissionen værdsætter Parlamentets konstruktive arbejde og ikke uløseligt klamrer sig til den gamle version, som skabte et ramaskrig i medlemsstaterne. Det blandede kor af fagforeninger, håndværksvirksomheder, kommuner og alle de andre interessenter havde god virkning.
Vi er nu nået til et følsomt punkt. Vi kan vedtage en lov, som hverken Kommissionen eller Rådet vil kritisere os for. Vi ville således have opnået den nødvendige frie bevægelighed for tjenesteydelser i EU. Samtidig ville det være lykkedes at tage et stort skridt i retning af det sociale Europa. Arbejdstagernes rettigheder er dermed blevet varetaget, og kvalitet og miljø forbliver beskyttet. Med et sådant resultat ville vi i Parlamentet kunne være stolte af at have varetaget 470 millioner EU-borgeres interesser.
I denne sammenhæng vil jeg godt endnu en gang takke alle mine kolleger for et godt samarbejde, som var særdeles konstruktivt i alle grupper. Jeg tror, at vi i eftermiddag, i aften og i morgen vil finde de rigtige løsninger under de afsluttende forhandlinger, som vil gøre det muligt for os at opnå et stort flertal i Parlamentet, og det vil betyde, at både Kommissionen og Rådet også er nødsaget til at følge den vej, som Parlamentet udstikker.
Martin Bartenstein,
   Hr. formand, hr. Barroso, hr. McCreevy, fru Gebhardt, mine damer og herrer, som fru Gebhardt allerede var inde på, stillede Kommissionen i februar 2004 et forslag til et direktiv om tjenesteydelser i det indre marked. Gennemførelsen af dette forslag bør ruste EU bedre i den globale konkurrence. I november 2004 plæderede man i rapporten fra en højtstående ekspertgruppe under ledelse af Wim Kok - som i øvrigt på foranledning af Kommissionen skulle forberede midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien - for etableringen at et europæisk marked for tjenesteydelser, hvilket ifølge rapporten er en kæmpemulighed for at skabe mere vækst i Europa. Ud fra et økonomisk synspunkt er denne vækst lige det, som Europa har brug for, og vi er godt klar over det, for vi giver vækst og heraf afledt merbeskæftigelse allerhøjeste prioritet.
I sine første 10 år har det europæiske indre marked opnået betydelige succeser, herunder ikke mindst skabelsen af 2,5 millioner nye arbejdspladser. Netop derfor bør alle tilbageværende huller i det fælles marked lukkes, men de retlige og bureaukratiske forhindringer, som Kommissionen har lagt i vejen for tjenesteydere, har imidlertid vist os, hvor fragmenterede de europæiske tjenesteydelsesmarkeder i virkeligheden er. Resultatet er unødvendigt høje priser, mindre konkurrence i forbrugernes interesse og forsømte muligheder for øget vækst og nye job.
Det forslag fra den tidligere Prodi-Kommission, som jeg allerede har citeret fra, og hvor den ansvarlige kommissær var hr. Bolkestein, har siden februar 2004 været genstand for intensive forhandlinger i den relevante rådsarbejdsgruppe. I den offentlige debat har forslaget - til dels med rette - været udsat for heftig kritik. Mange har dog også brugt det som en anledning til at skabe unødige bekymringer.
Formålet med tjenesteydelsesdirektivet er klart og tydeligt, og der er også bred opbakning til princippet heri, nemlig at skabe mere tjenesteydelsesfrihed og systematisk fjerne uberettigede barrierer for tjenesteydere.
Det er således på tide, at Kommissionen vælger en anden vej for at nå dette mål, og afstemningen i Parlamentet vil udgøre et væsentligt grundlag herfor. Gennemførelsen af det indre marked for tjenesteydelser skal bringe fordele og goder til Europas borgere, forbrugere og virksomheder, men døren må ikke stå på klem for en svækkelse af den europæiske socialmodel, og der må heller ikke sættes spørgsmålstegn herved.
Europas borgere har ret til et tjenesteydelsesmarked uden risiko for løn- eller socialdumping. Med henblik herpå skal tjenesteydelsesdirektivet være neutralt på det arbejdsretlige område. Derudover skal der være klare og entydige regler for at sikre, at udstationeringsdirektivet ikke bliver påvirket negativt heraf, og dette gælder ikke mindst hvad angår kontrolmulighederne.
Det bør også fremhæves, at dette tjenesteydelsesdirektiv ikke på nogen måde har negativ indflydelse på forsyningspligtydelsernes kvalitet, den generelle forsyning og for prisfastsættelsen heraf, hvilket fru Gebhardt skitserede tidligere.
Alle rådsformandskabets øjne er i øjeblikket rettet imod Parlamentet. Formandskabet og Rådet som helhed afventer resultatet af førstebehandlingen med stor spænding. Det ville især være en hjælp for det videre forløb i Rådet, hvis der kunne opnås et så bredt flertal som muligt i Parlamentet. Set i lyset af dette glæder vi os også over de - tilsyneladende vellykkede - initiativer og bestræbelser fra de to store grupper i Parlamentet med henblik på at opnå bred enighed ved hjælp af et godt kompromis, især når det handler om kontroversielle emner.
Efter afstemningen i Parlamentets plenarforsamling den 16. februar, dvs. i overmorgen, skal Kommissionen overtage en aktiv rolle i medbestemmelsesproceduren. Formandskabet vil - i tæt samarbejde med Parlamentet, men naturligvis også med Kommissionen - gå ind for et afbalanceret direktiv, som i høj grad tager hensyn til de ytrede betænkeligheder ved det nuværende forslag og samtidig skaber et retsgrundlag for et velfungerende indre marked for tjenesteydelser, hvor vækst- og beskæftigelsespotentialet udnyttes bedst muligt. I to undersøgelser - en fra København og en fra Wien - nævnes muligheden for skabelsen af 600.000 nye job som et resultat af tjenesteydelsesdirektivet.
I den forbindelse hilser rådsformandskabet hr. Barrosos melding fra Wien velkommen. I henhold hertil vil afstemningen i Parlamentets plenarforsamling hurtigt blive fulgt op af et forslag, der vedrører de væsentlige punkter for en politisk aftale, og det vil ske i god tid i forhold til rådsmødet i marts. Det østrigske formandskab vil så drøfte dette indgående og fremme processen. Men jeg vil godt understrege, at arbejdsmarkedets parter vil blive inddraget heri.
Vi har nu en enestående mulighed for at udnytte vores vækst- og beskæftigelsespotentiale bedst muligt gennem et indre marked for tjenesteydelser og samtidig styrke borgernes tillid til et socialt Europa. Det skal være vores fælles mål.
José Manuel Barroso,
   Hr. formand, hr. Bartenstein, fru Gebhardt, mine damer og herrer, denne uge udgør en afgørende etape for direktivet om tjenesteydelser, for virkeliggørelsen af det indre marked og for vores strategi til fordel for vækst og beskæftigelse i Europa. Det glæder mig derfor at konstatere, at Parlamentet er parat til at stemme om dette forslag og leve op til sit ansvar i forhold til Europas borgere. Jeg vil især gerne takke ordføreren og alle de medlemmer, der har været mere direkte involveret, især skyggeordførerne, der har gjort et beundringsværdigt stykke arbejde i de seneste måneder og gjort det muligt for os at nå hertil i dag.
Dagens forhandling og afstemningen på torsdag er afgørende for EU's fremtid, og betydningen rækker, om jeg så må sige, ud over selve dette meget vigtige emne, som er tjenesteydelser i det indre marked. Ingen betvivler, at vi har lang vej igen, inden vores økonomier konkret kan udnytte og drage fordel af alle de traktatfæstede grundlæggende friheder. Kommissær McCreevy vil om lidt redegøre for de fremskridt, der er sket på denne front.
Jeg vil dog med det samme understrege et meget vigtigt aspekt, som går ud over den rent økonomiske dimension: Er det udvidede EU med 25 medlemslande i stand til at finde en fælles holdning til eller passende løsninger på så yderst vanskelige og følsomme problemer og således - må jeg tilføje - især at tackle de problemer, der er mest kontroversielle i offentlighedens øjne? Med andre ord er jeg - og hele Kommissionen - overbevist om, at det er ønskeligt at skabe en stærk konsensus i Parlamentet omkring dette direktiv. En konsensus, der efterfølgende forhåbentlig vil gøre det muligt for os at nå til enighed med Rådet og skabe betingelserne for en tilnærmelse mellem vores tre institutioner. Jeg har stor tiltro til, at Parlamentet i denne uge vil være i stand til at lade den udtalte ansvarsfølelse, det har tilkendegivet under hele denne proces, give sig udslag i konkret handling.
Dette direktiv, som blev forelagt i januar 2004 af den foregående kommissionsformand, hr. Prodi, har som bekendt - og her må vi være ærlige - på et vist tidspunkt givet anledning til stor foruroligelse i visse kredse i medlemsstaterne og generelt i den europæiske offentlighed. Selv om denne foruroligelse tog udgangspunkt i et legitimt ønske om at beskytte de eksisterende sociale rettigheder, beroede kritikken til tider på virkelige misforståelser. Men denne kritik har også til tider givet næring til en polemik, der ikke har nogen forbindelse med selve direktivet.
Den Kommission, jeg er formand for, og jeg selv har aldrig ladet herske tvivl om, at vi ønsker et virkeligt indre marked for tjenesteydelser. Vi ønsker et marked, der fungerer og sikrer vores økonomier en merværdi. Vi ønsker nu at omsætte de fire friheder, vi har fået overdraget fra Europas grundlæggere, i praksis. Vi ønsker også at besvare den legitime bekymring, der er kommet til udtryk.
Resultatet bliver således, om De vil, mine damer og herrer, frugten af et kompromis. Vi skal pr. definition have et kompromis, der bevarer og respekterer traktatens principper og er i overensstemmelse med vores program til fordel for vækst og beskæftigelse. Kommissionen er i denne forbindelse parat til at støtte og indføje alle elementer i sit ændrede forslag, der bringer os nærmere gennemførelsen af et virkeligt indre marked for tjenesteydelser og kan samle et bredt flertal her i Parlamentet.
Efter næsten to års debat er tiden nu inde til at lade splittelserne bag os, bygge broer og skabe grundlaget for en aftale. Tiden er inde til at vise vores borgere, at Unionen med 25 medlemsstater fungerer, er bevidst om sin fælles skæbne og er i stand til at opnå resultater af fælles interesse. Det drejer sig nu om at forstå, hvad der er realistisk og muligt på nuværende tidspunkt.
Efter et vanskeligt 2005 er vi i dag ved at genskabe tilliden til EU. Vi bør arbejde på at finde pragmatiske løsninger på borgernes konkrete problemer. Hvis førstebehandlingen i plenarforsamlingen af direktivet om tjenesteydelser fører til et afstemningsresultat på torsdag, der forliger hensynet til konkurrenceevne og ønsket om at beskytte de sociale rettigheder, vil det være en stor sejr ikke blot for Dem, mine damer og herrer, og for Europa-Parlamentet, men også for hele Unionen.
Mine damer og herrer, De har ingen grund til at tvivle på vores ambitioner for Europa. Og i denne forbindelse bør vi udtrykke os klart angående det økonomiske aspekt. Er det acceptabelt at have 20 millioner arbejdsløse i EU? Er det ikke et tilstrækkeligt stærkt argument til fordel for vores initiativ? Er det ikke en af de vigtigste årsager til den manglende tillid til Unionen? I dag er de to vigtigste sektorer, der kan skabe arbejdspladser i Europa, servicesektoren og de små og mellemstore virksomheder. Det er følgelig disse sektorer, vi bør prioritere gennem oprettelsen af et virkeligt marked for tjenesteydelser og støtte til de små og mellemstore virksomheder.
Det er først og fremmest dem, der vil få glæde af direktivet. Selv om der kun er tale om første etape, kan jeg næppe forestille mig en mere social strategi end en strategi, der fører til oprettelsen af arbejdspladser af høj kvalitet.
Inden jeg giver ordet til hr. McCreevy, vil jeg med Deres tilladelse, hr. formand, ønske alle en udbytterig, konstruktiv og positiv debat. Jeg håber, vi sammen vil kunne nå frem til et afbalanceret direktiv om tjenesteydelser, der afspejler vores ambitioner for Europa, et udvidet, mere moderne og mere konkurrencedygtigt Europa baseret på de fire friheder, som Europas grundlæggere har overdraget os.
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, siden sin fremkomst for to år siden har dette forslag skabt overskrifter. Både dets støtter og dets modstandere ser det som et symbol. Under al uenigheden om dette forslag, der har fokuseret på et relativt lille antal spørgsmål, har det været let at glemme, at der er mange andre områder, hvor jeg mener, der er bred enighed, og hvor det gavnlige i dette forslag anerkendes.
For det første vil det takket være administrative forenklinger være lettere at oprette virksomheder i EU. Det er afgørende, når man skal støtte foretagsomheden, der er et vitalt element for fremme af vækst og arbejdspladser. Udbydere af tjenesteydelser vil kunne få oplysninger og komme igennem de administrative formaliteter gennem et enkelt kontaktpunkt i hver medlemsstat, hvilket vil forenkle og fremskynde godkendelsesprocessen og reducere omkostningerne herved samt bevirke, at man ikke behøver at forholde sig til flere myndigheder på forskellige niveauer.
Det vil også være muligt at gennemføre disse procedurer elektronisk, så erhvervslivet sparer tid og undgår at pådrage sig betydelige omkostninger ved at skulle møde op personligt - undertiden adskillige gange - for at ordne de nødvendige formaliteter med de relevante myndigheder.
For det andet vil det være godt for forbrugerne. At styrke forbrugernes tillid er en afgørende komponent, når det gælder fremme af de muligheder, det indre marked byder dem. De vil kunne nyde godt af afgørende informationer om virksomheder, og de ydelser, de leverer, vil blive lette at få fat i. Det vil gøre det muligt for dem at foretage valg på et fuldt oplyst grundlag, når de køber tjenesteydelser. Forbrugernes rettigheder er klart formuleret, og enhver diskrimination på basis af nationalitet eller forretningsadresse skal fjernes.
For det tredje må medlemsstaterne gennemføre administrativt samarbejde for at sikre, at virksomhederne bliver ordentligt og effektivt overvåget i hele EU, hvorved man undgår dobbeltkontrol. Denne juridiske forpligtelse skal på det praktiske plan understøttes af et elektronisk system, der sætter myndighederne i stand til direkte og effektivt at udveksle oplysninger. Det er sammen med mange andre bestemmelser i forslaget til direktiv noget, der vil give betydelige fremskridt både for virksomhederne og forbrugerne - jeg ved, at De aldrig har mistet dette af syne.
Når man skal vurdere de ændringsforslag, der er vedtaget i udtalelsen fra hovedudvalget, og de yderligere ændringsforslag, der er stillet siden, indtager Kommissionen en yderst konstruktiv og positiv holdning. I særdeleshed agter vi at medtage og inkorporere de ændringsforslag i vores reviderede forslag, som vi mener vil kunne finde støtte hos et bredt flertal i Parlamentet.
Kommissionen er stort set glad for de ændringsforslag, der er stillet af Europa-Parlamentet, og som har til formål at tydeliggøre og forbedre Kommissionens oprindelige forslag. Det drejer sig især om administrativ forenkling, etablering og administrativt samarbejde.
Kommissionen er også stort set tilfreds med mange af de ændringsforslag, der er vedtaget af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse vedrørende tjenesteydelser af almen interesse. Det er et følsomt spørgsmål, der har ført til delte meninger under hele debatten, og det er efter min opfattelse klart, at afstemningen i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har opnået meget i denne forbindelse. På den anden side tror jeg, at tjenesteydelser af generel økonomisk interesse bør forblive inden for rammerne af forslaget. Enhver yderligere udelukkelse af sektorer fra forslagets anvendelsesområde bør være yderst begrænset.
De kompromistekster, jeg har set, giver et godt grundlag for at udarbejde vores reviderede forslag, hvis de bliver vedtaget. Men vi må være klar over, hvordan vi vil håndtere mulige slettelser fra forslaget. Hvis Parlamentet stemmer for at slette artikel 24 og 25 i forslaget om udstationering af arbejdstagere, vil Kommissionen give vejledning med henblik på at afhjælpe urimelige administrative byrder, der kan hindre virksomheders mulighed for at benytte sig af direktivet om udstationering af arbejdstagere. Det kan gøres relativt hurtigt. Der er en veletableret domstolspraksis, som skal overholdes.
Ligeledes fjerner det ikke nødvendigheden af at tage fat på den voksende domstolspraksis omkring patientmobilitet, hvis sundhedstjenesten udelukkes fra direktivets anvendelsesområde. Det vil derfor være nødvendigt med et særligt forslag fra Kommissionen, som tager fat på dette spørgsmål.
Kompromisteksterne anerkender også den frihed, som udbyderne af tjenesteydelser bør have til at komme til markedet i andre medlemsstater og til at udøve deres aktiviteter der. Jeg glæder mig over, at de erkender, at man må fjerne en hel række barrierer for udbydelsen af disse tjenesteydelser, samtidig med at man naturligvis tillader visse restriktioner af veldefinerede grunde, der vedrører hensynet til offentligheden.
Det er vigtigt at understrege, at ethvert ændringsforslag, vi vedtager, må leve op til det mål, at dette direktiv bør udgøre et skridt på vejen mod oprettelsen af et indre marked for tjenesteydelser. Som traktaternes vogtere må vi også leve op til vores ansvar for at sikre, at det, der kommer ud af det, er foreneligt med de grundlæggende frihedsrettigheder, som de er formuleret der og i Domstolens praksis.
Herudover må alle restriktioner, som medlemsstaterne måtte anvende over for udbydere af tjenesteydelser fra andre medlemsstater, bedømmes på baggrund af kriterierne om ikke-diskrimination, nødvendighed og proportionalitet. Det må man huske på, særlig når vi ser på de ændringer, der måtte blive vedtaget til artikel 16, og friheden til at udbyde tjenesteydelser.
Jeg er sikker på, at de fleste medlemmer er enige i, at det er den eneste måde, hvorpå vi kan sikre, at den reelle merværdi ved dette forslag bliver bevaret. Det vil lette udbydelsen af tjenesteydelser på tværs af grænserne og samtidig sikre, at man beskytter legitime offentlige interesser. Det er den balance, vi alle arbejder for. Det forekommer mig at være essensen i kompromisændringsforslagene til artikel 16.
Jeg bekræfter, at Kommissionen i forlængelse af afstemningen på torsdag vil fremlægge et revideret forslag med henblik på at bane vej for en fælles holdning så snart som muligt - forhåbentlig inden udgangen af april. Hvor der er bred enighed i Parlamentet om de ændringsforslag, der skal stilles, vil Kommissionen under forbehold af, hvad jeg tidligere har sagt, basere sit reviderede forslag på disse ændringsforslag.
I mellemtiden ser jeg frem til dagens debat og i sidste instans til resultatet af afstemningen på torsdag. Parlamentet har en reel mulighed for at vise, at det efter to års arbejde kan skabe grundlag for at komme videre i enighed om et vigtigt, men yderst kontroversielt forslag. Det er en udfordring, som jeg tror, de fleste medlemmer af Parlamentet vil ønske at tage op. Jeg opfordrer Dem til at fortsætte arbejdet for den enighed, som jeg mener, vi har mulighed for at nå. De kan levere et bedre direktiv om tjenesteydelser, som frisætter de enorme økonomiske muligheder inden for markedet for tjenesteydelser. Det er det grundlag, hvorpå vi vil blive bedømt af det europæiske erhvervsliv, arbejdstagerne, forbrugerne og de arbejdsløse, som har udsigt til at få fordel af det.
Formanden.
   - Jeg skal meddele plenarforsamlingen, at der i dette øjeblik finder en meget stor demonstration sted uden for denne bygning. Strasbourgs politi vurderer, at der opholder sig 30.000 personer mellem Parc des Expositions og Place de la République.
Jeg vil gerne understrege, at der er tale om en fredelig demonstration.
Jeg har fået at vide, at den finder sted i en god stemning med levende musik og en række forlystelser. Der har været fri adgang til Parlamentet indtil kl. 15.00. Jeg er sikker på, at den massive tilstedeværelse af europæiske borgere uden for dørene til vores Parlament i allerhøjeste grad vil animere os til at udføre vores arbejde ansvarligt.
Hans-Gert Poettering,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, i vores gruppe hilser vi demonstrationen velkommen, fordi den viser, hvor magtfuldt Parlamentet er, og at borgerne i Europa omsider har indset dette. Jeg tvivler dog på, at demonstranternes bekymringer har hold i virkeligheden, fordi der demonstreres imod noget, som ikke længere står til debat. Men det er da et godt tegn, at demonstrationen i det hele taget finder sted.
Rådsmødet i Lissabon i marts 2000 søgte at styrke EU's konkurrenceevne. Man noterede sig her den kendsgerning, at Europa overhovedet ikke udnytter sit potentiale inden for et af de økonomisk vigtigste områder, nemlig tjenesteydelsessektoren. Siden 1958 har tjenesteydelsesfriheden været en af de fire friheder, som EU's grundlæggere forankrede i traktaten. Alligevel er den - i modsætning til den frie bevægelighed for varer, kapital og personer - stadigvæk lidt af et stedbarn. Den er et stedbarn, fordi det netop er det område af traktaten, som medlemsstaterne indtil nu har været mindst villige til at ville gennemføre fuldt ud, og de har overladt det til EF-Domstolen at regulere dette område på basis af enkeltsagsafgørelser.
Formålet med tjenesteydelsesdirektivet er at ændre dette, og direktivet udgør kernen i Lissabon-strategien. Det vil forbedre de europæiske tjenesteyderes konkurrenceevne, bidrage til skabelsen af arbejdspladser inden for dette område og forøge forbrugernes og kommercielle kunders valgmuligheder. Direktivet er dog først og fremmest en politisk beslutning, og det er en beslutning for en entydig gennemførelse af traktaten. Det er dermed en testsag for Kommissionen og for medlemsstaterne, og dette viser også, hvor seriøst vi mener det her i Parlamentet med vores tilkendegivelser om Lissabon-strategien. Kommissionens forslag var ambitiøst, og der kunne sættes spørgsmålstegn ved meget heri, og i andre dele heraf skød man over målet. Forslaget blev udsat for kritik, hvoraf noget var berettiget, men det meste var dog uberettiget. Det såkaldte Bolkestein-direktiv blev gjort til genstand for ubehagsytringer om konsekvenserne af globaliseringen, EU-udvidelsen, øget konkurrence og i det hele taget ubehag over de økonomiske realiteter.
Også her i Parlamentet har der været fejlagtige forestillinger, hvilket bl.a. manifesterer sig ved forsøg på at forhindre direktivets gennemførelse eller ved forsøg på at gøre det lettere for medlemsstaterne at oprette barrierer inden for det indre marked. PPE-DE-Gruppen har udarbejdet væsentlige forbedringer til Kommissionens forslag, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke vores ordfører, hr. Harbour, og alle dem i vores gruppe, men også i de andre grupper samt ordføreren, fru Gebhardt, for alt det arbejde, som de har lagt i dette. Vores gruppe har næsten omformuleret hele direktivet, og den tekst, som vi har foran os i dag, er et resultat af dette arbejde. Her var det nødvendigt med al den kompromisberedvillighed, som vi udviste. Vi ønsker en bred aftale om dette direktiv, men vi ønsker ikke et kompromis for enhver pris. Vi ønsker væsentlige forbedringer og forenklinger i forbindelse med grænseoverskridende filialnet og grænseoverskridende tjenesteydelsesvirksomhed.
Vi ønsker ikke en en til en-gennemførelse af EF-Domstolens domspraksis med alle dens vanskeligt definerbare forhold og enkeltsagsafgørelser. Vi ønsker større retssikkerhed for virksomheder og myndigheder i medlemsstaterne, og vi ønsker et større samarbejde mellem medlemsstaterne i bekæmpelsen af illegal arbejdskraft og proformafirmaer. Mest af alt ønsker vi dog et direktiv, som ved hjælp af klare og fair regler endegyldigt skaber et indre marked for tjenesteydelser, og et indre marked, hvor alle tjenesteydere, især små og mellemstore virksomheder, og alle forbrugere har en reel mulighed for at deltage. Et direktiv, som rent faktisk øger vores internationale konkurrenceevne, som sørger for en hurtig integration af de nye medlemsstater i det indre marked, og et direktiv, med hvilket vi kan udnytte alle vækst- og beskæftigelsespotentialer, samt et direktiv, som lever op til den sociale markedsøkonomis principper.
Det er vores ønske, at Rådet på sit forårstopmøde når frem til en politisk aftale på baggrund af vores afstemningsresultat. De punkter, som støttes af et bredt flertal ved afstemningen, skal være indeholdt heri. Så vil vi i indeværende år - ja måske endda i første halvdel af Deres formandskab, hr. rådsformand - kunne vedtage det vigtigste lovgivningsprojekt i Lissabon-strategien.
Hver tabt dag betyder mindre konkurrenceevne, mindre indre marked og dermed mindre beskæftigelse og vækst. Vi skal vise EU-borgerne, at vi tager deres sorger og bekymringer alvorligt, men vi skal også give dem et lederskab, som vil genskabe deres håb og tillid, således at vores store europæiske projekt har en fremtid. Vi skal forsvare EU som vores fælles projekt og føre det ind i fremtiden.
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil godt starte med at takke fru Gebhardt, hvis ildprøve varede adskillige uger, og som forhåbentlig får en vellykket afslutning på torsdag. Jeg vil også gerne takke hr. Harbour, som uden tvivl kan se tilbage på nogle endnu hårdere uger, og som jeg ønsker vil finde en lige så vellykket afslutning. Endelig vil jeg takke fru Van Lancker fra min gruppe, som ydede sit bidrag til vores arbejde under de mest vanskelige forhold.
Dette direktiv er med rette de seneste års mest kontroversielle og omstridte forhandlingstema. Det vedrører spørgsmålet om, hvilken samfundsmodel vi ønsker i Europa, hverken mere eller mindre. Det er et spørgsmål, som vil blive besvaret i løbet af denne uge. For os europæiske socialdemokrater ligger det fast, at ethvert økonomisk og teknisk fremskridt, som vi kan fremhæve som succeser fra anden halvdel af det 20. århundrede, gik hånd i hånd med stigende indkomster, større social sikkerhed, flere miljørettigheder og øget forbrugerbeskyttelse. Det er det, som vi forstår ved vores socialmodel. Det var hr. Bolkesteins mål at skabe vækst under forudsætning af mindre indkomst, mindre social sikkerhed, færre miljøstandarder og mindre forbrugerbeskyttelse. Det er præcis det punkt, som vi sætter en stopper for i dag. Fra og med i dag eksisterer Bolkestein nemlig ikke længere. Det er det første gode budskab fra disse forhandlinger.
Det andet punkt, som vi skal fokusere på i vores forhandlinger, er, at Europa ikke vil acceptere en opdeling. Både i PPE-DE-Gruppen og i vores gruppe er én ting sikker, og det er, at det opdelingsforsøg, som Bolkestein-direktivet indeholdt, er blevet forhindret. Det var Bolkesteins filosofi, at dem med lave lønninger og lave standarder skulle have fri adgang til markedet, således at man kunne korrigere nedad dér, hvor lønningerne og standarderne er høje. Det var forsøget på at spille de nye lande ud mod de gamle. Det gamle Europa mod det nye Europa. Her i Parlamentet kan vi vise, at dette forsøg ligeledes er slået fejl. I min gruppe er de gamle og nye delegationer ligesom i PPE-DE-Gruppen i færd med at løse dette problem i fællesskab. Det er også et positivt budskab, som udgår fra dagens forhandlinger.
Og der er et tredje budskab, som vi ikke bør gøre os nogen illusioner om. Der er mange, som har forsøgt at udnytte dette tjenesteydelsesdirektiv til at promovere deres egne interesser og forme det europæiske indre marked på grundlag af deres egen rent liberale tankemodel. Jeg er temmelig sikker på, at hr. Bolkestein ønskede det sådan, som jeg beskrev det. Jeg havde indtryk af, at hr. McCreevy også ønskede det i en periode, men i lyset af de faktiske magtforhold, som han vil se dokumenteret sort på hvidt på torsdag, er han kommet til fornuft.
Derfor spidsede vi ører, da vi hørte, at De, hr. Barroso og hr. McCreevy, ønskede at basere Deres fremtidige handlinger på resultaterne af Parlamentets forhandlinger. For det er tydeligt, at det brede flertal, som tegner sig her i Parlamentet, går ind for et nyt tjenesteydelsesdirektiv, og det skal være et tjenesteydelsesdirektiv, som er baseret på idéen om, at den frie markedsadgang er garanteret, men at tjenesteydelsen skal tilvejebringes i overensstemmelse med gældende lovgivning i det land, hvor den skal udføres. Konsekvensen heraf er, at de rettigheder med hensyn til social sikkerhed, lønninger, miljø og forbrugerrettigheder, som er erhvervet i medlemsstaterne, vil blive bibeholdt, og at de udgør grundlaget for at kunne levere disse tjenesteydelser. Det er præcis det, vi har opnået. Vi har så at sige drejet Bolkesteins fødder, så de peger i den rigtige retning, og dermed er angrebet fra dem, der ønskede det modsatte, blevet slået tilbage.
Jeg vil godt præcisere, at dem, der vil ændre eller ødelægge den europæiske socialmodel - og det siger jeg på vegne af min gruppe - vil støde på energisk modstand fra de europæiske socialdemokrater. Og det positive er, at de også vil møde massiv modstand fra en stor del af den kristelig-sociale bevægelse i Europa. Det er ligeledes noget, som vi glæder os over her i dag.
De hører netop nu lyden af utilfredshed, men jeg kan forsikre hr. Langen om, at mindretal i PPE-DE-Gruppen normalt giver højlydt udtryk for deres synspunkter. Det ved vi med sikkerhed!
Ikke desto mindre ligger der et institutionelt budskab bag ved det, som vi forhandler om her i dag, og som vi vil vedtage på torsdag. Hr. Bartenstein har forstået budskabet, og det har hr. Barroso også. De har fattet - og lad mig understrege, at det er en god ting - at uanset hvilke principielle beslutninger, de forsøger at træffe - kan de ikke længere komme uden om Parlamentet.
Rådets forsøg på at prakke os en Kommission på, som vi ikke ønskede, mislykkedes. Rådet vil også mislykkes med nogle finansielle overslag, som er direkte ukloge. Rådet har måttet indse, at det var Parlamentet, som vedtog en fornuftig og velafbalanceret kemikaliepolitik. Det var ligeledes Parlamentet, som holdt udvidelsesforhandlingerne inden for nogle hensigtsmæssige rammer og ikke hastede tingene igennem. Og i dette tilfælde er det Parlamentet, som viser de to andre institutioner, at det er muligt at gøre det, som den nu afdøde tidligere tyske præsident, Johannes Rau, plæderede for i næsten alle sine taler, nemlig at ganske almindelige mennesker skal have en skytsengel i en dereguleret verden.
Multinationale koncerner kan klare sig i den globale konkurrence, men de almindelige borgere i Europa - havnearbejderne, fabriksarbejderne, lastvognschaufførerne, ansatte i postvæsener eller hos jernbaneselskaber, de små håndværksmestre i deres værksteder og sygeplejerskerne på sygehusene - har behov for beskyttelse i deres kamp for det, som vi kalder den europæiske socialmodel. De har ikke aktionærværdien på deres side, og de har brug for en instans, som beskytter deres rettigheder i det deregulerede Europa, og denne instans er i dag Parlamentet, og det bliver forhåbentlig med et overvældende flertal på torsdag.
Graham Watson,
   Hr. formand, jeg kan forsikre Parlamentet for, at Frits Bolkestein er spillevende, og det er derfor, Martin Schulz ser så hærget ud for tiden!
Kommissionen må foretage et valg. Følger man vejen til reformer, venter en dynamisk, konkurrencedygtig Union, som skaber arbejdspladser, velstand og muligheder for sine borgere. Følger man vejen mod protektionisme, får man kortsigtede gevinster til nogle, men langsigtede tab til alle, i særdeleshed vores 20 millioner arbejdsløse.
70 % af Europas økonomi og arbejdsstyrke er afhængig af en sund servicesektor, en sektor, der langsomt bliver kvalt af en afsindig mængde regler og bestemmelser.
Fru Gebhardt siger: "Tænk på de små virksomheder". Det er, fordi vi tænker på dem, at vi ønsker princippet om oprindelsesland. 90 % af servicevirksomhederne er små og mellemstore. Princippet om oprindelseslandet tillader dem at vurdere og så afprøve et fremmed marked. De sender folk ud for at foretage markedsundersøgelser. Så driver de forretning på forsøgsbasis, før de etablerer et kontor eller en filial. At afskaffe princippet om oprindelsesland reducerer vækstmulighederne ved denne foranstaltning med 50 %.
Den Liberale Gruppe går ind for, at man skal søge et kompromis, men et kompromis mellem politikker, der gensidigt udelukker hinanden, er ikke noget kompromis. Vi kalder det "Berlin-blokaden". Dette direktiv indfører ikke social dumping. Hvis hr. Schulz og hr. Rasmussen er i tvivl, skulle de læse 1996-direktivet om udstationering af arbejdstagere. Det er stadig i kraft. Tværtimod virkeliggør det udkast, vi har fået forelagt, principper såsom det frie marked for varer, tjenesteydelser, kapital og personer for 450 millioner mennesker. Det er de grundlæggende principper for Unionen, som simpelthen ikke er forenelige med andenklasses borgerrettigheder for vores nye medlemsstater.
Der bliver bestemt vanskelige afgørelser at træffe, men det er vores opgave ikke at beskytte én sektor på bekostning af en anden. Den er at lovgive til gavn for Europas økonomi som helhed. Hvis vi kan skabe et fælles marked for tjenesteydelser på linje med det, vi har for varer, kan vi hæve bruttonationalproduktet med næsten 2 % og skabe op til 2,5 millioner nye arbejdspladser. Det var det, Frits Bolkestein ønskede for Europa. At tillade medlemsstaterne at retfærdiggøre barrierer for udbydelsen af tjenesteydelser på basis af socialpolitik og forbrugerbeskyttelse vil drive en pæl gennem hjertet på dette forslag. Men vi ville ikke overveje en sådan udhuling, hvis hr. Barroso og hans kommissærer havde forsvaret deres udkast til direktiv i stedet for at kæmpe med vindmøller.
Tror hr. McCreevy, at hans kabinets lobbyvirksomhed i Parlamentet i sidste uge fremmede mulighederne for et fælles marked for Europa? Ved han ikke, at paragraf 3 i kompromisændringsforslag 293 er i modstrid med Domstolens praksis og traktatens bestemmelser om fri bevægelighed for tjenesteydelser? Jeg håber, hr. McCreevy, at De vil komme ind på dette punkt i Deres svar. Nej, snarere end at vise vej, kryber denne Kommission sammen i skyggen af den offentlige mening og medlemsstaternes tøven.
Større produktivitet, flere arbejdspladser, højere lønninger, stærkere virksomheder - det er alt sammen noget, vi kan opnå, og det er derfor, jeg opfordrer Parlamentet til at stemme for at gøre Europa til et dynamisk marked for arbejdspladser og tjenesteydelser.
Heide Rühle,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, indledningsvis er der tre ting, som jeg godt vil komme ind på. Sjældent har et europæisk lovgivningsprojekt skabt så stor polarisering i EU's medlemsstater. Derfor er jeg dybt imponeret over, at det lykkedes ordføreren, fru Gebhardt, at tage brodden af Kommissionens udkast. Dette er dog sket - og dermed er jeg nået frem til mit tredje punkt - på bekostning af klarheden og retssikkerheden i dette rammedirektiv. Hvis man vil finde årsagen hertil, behøver man blot at kigge på udgangsmaterialet. Kommissionens udkast er uigennemsigtigt og svært forståeligt, og det er således det præcis modsatte af bedre regulering. Det skal understreges klart og tydeligt.
Desværre var Parlamentet ikke i stand til at koncentrere sig om det væsentlige og gennemførlige. Der kan derfor ikke herske nogen tvivl om, at vi har brug for et europæisk rammedirektiv for tjenesteydelser. Der er mange problemer forbundet med grænseoverskridende tjenesteydelser, der ikke som hidtil kan løses af EF-Domstolen, men som derimod bør løses af de europæiske lovgivere, dvs. Parlamentet og Rådet. Som det ser ud nu, risikerer det igen at havne hos domstolene.
Der findes alternativer, som er klare og enkle, og som fuldt ud opfylder målet om at reducere bureaukratiet i forbindelse med grænseoverskridende tjenesteydelser. Vores forslag, som ordføreren støttede i lang tid, består i grunden af to dele, nemlig for det første af en præcis afgrænsning af dette direktiv til kun at gælde kommercielle tjenesteydelser under hensyntagen til den hidtidige lovgivning på området. De såkaldte forsyningspligtydelser - og hermed mener jeg udtrykkeligt, hr. McCreevy, tjenesteydelser af almindelig og af almindelig økonomisk interesse - bør beskrives og behandles separat i et rammedirektiv. De hører under alle omstændigheder ikke hjemme i dette direktiv.
I stedet for denne klare afgrænsning har vi nu et katalog med enkeltundtagelser. Der mangler stadig nogle stykker. Uddannelsesområdet mangler stadig, og området for sociale tjenesteydelser er endnu ikke endeligt afklaret, og dette gælder også for socialt boligbyggeri. Nogle tjenesteydelser har man set fuldstændig bort fra. Andre - f.eks. de store netbaserede tjenesteydelser - er kun delvist medtaget. Det efterlader et kludetæppe af enkeltbestemmelser, som gør det vanskeligt at bevare overblikket, og gennemsigtigheden og retssikkerheden mangler. Og netop retssikkerheden er det, som vi alle har haft noget at sige om i dag. Det er først og fremmest de små og mellemstore virksomheder, som har brug for retssikkerhed. For uden retssikkerhed vil de ikke investere, og forbrugerne vil heller ikke købe deres produkter.
Vores forslag handler desuden om artikel 16 og det omstridte spørgsmål om oprindelseslandsprincippet. Også her kunne der have været et enkelt og klart alternativ i form af en åbning af markedsadgangen for tjenesteydelser på basis af oprindelseslandsprincippet for EU som helhed, men kombineret med det forbehold, at de pågældende tjenesteydelser skal leveres i overensstemmelse med de lokale lovgivninger og standarder. I stedet for dette foreslår den store koalition en bestemmelse, hvori man ganske vist undlader at nævne oprindelseslandsprincippet og i stedet åbner markederne ved at forbyde visse lokale restriktioner. Men det efterlader også flere åbne spørgsmål og giver manglende retsbevidsthed og retssikkerhed, hvilket igen giver domstolene det sidste ord. Vi kan ikke støtte dette direktivudkast, da det ikke skaber tillid til den europæiske retsskabelse, og Parlamentet underminerer sig selv med dette direktiv.
Francis Wurtz,
   Hr. formand, hr. Barroso, hr. Bartenstein, man kunne godt have forestillet sig et mere romantisk emne for St. Valentins dag end Bolkestein-direktivet. Men når nu det forholder sig sådan, hvilke betragtninger afføder så denne sidste udgave af det berømte forslag fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre?
Vi må først og fremmest konstatere og glæde os over, at den usædvanlige sociale og politiske mobilisering, der er kommet til udtryk i mere end et år imod dette direktiv, har givet et første resultat, eftersom vi sammen har trængt direktivets tilhængere i defensiven. Og dernæst bør vi med Kommissionens talsmand og hr. Bolkesteins efterfølger, hr. McCreevys ord være realistiske og anerkende resultatet af folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene. Eller, som John Monks, generalsekretær for Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation, sagde, anerkende, at det nej har ændret det europæiske landskab, eftersom alle nu har forstået, at det sociale bør sættes i centrum for den europæiske politik. Det er grunden til, at vi ikke afviser de ændringer, der er foretaget under de forskellige udvalgsforhandlinger om direktivet.
Spørgsmålet er så nu, om direktivet er blevet ændret til det bedre, om indholdet reelt er blevet ændret, kort sagt, om arbejdstagernes sociale rettigheder, som det hævdes fra visse sider, nu er sikrede. Vores svar er desværre nej, og alle, der hævder det modsatte, påtager sig i mine øjne et tungt ansvar. Dels undervurderer de alvorligt følgerne af de gældende fællesskabsbestemmelser, som direktivet vil blive indpasset i, hvis det vedtages. Ud over selve traktaterne, må Domstolens retspraksis, som kommissær McCreevy netop henviste indgående og signifikant til, siges systematisk at beskytte virksomheder, der leverer tjenesteydelser på grundlag af oprindelseslandsprincippet, og konsekvent kritisere regler i værtslandet, der anklages for at genere disse virksomheders aktivitet.
Over for en sådan ulovlig tilegnelse af suverænitet, finder jeg det nødvendigt at organisere et reelt modangreb, hvis man vil standse den proces, der har til formål at udligne de sociale rettigheder nedefter. Ved at udelade enhver udtrykkelig henvisning til princippet om modtagerlandet, lægger PSE-PPE-kompromiset selv op til et bagholdsangreb fra Kommissionens og Domstolens side.
I øvrigt overvurderer kompromisets tilhængere efter min opfattelse omfanget af de sociale garantier, de mener, de har indføjet i direktivforslaget. Det er således tilstrækkeligt, at en virksomhed etableret i et land med mindre strenge sociale standarder tilbyder sine tjenester i Unionen gennem selvstændige arbejdstagere, for at værtslandet mister enhver ret til at kræve, at virksomheden overholder de lokale bestemmelser. Det hedder sig i øvrigt, at bestemmelserne om udstationering af arbejdstagere, der nu er optaget i direktivforslaget, gør det muligt at sikre, at arbejdstagere fra andre medlemslande overholder den maksimale arbejdstid. Hvilket fantastisk resultat! Jeg skal erindre om, at den maksimale arbejdstid er 48 timer om ugen i EU og endda 65 timer om ugen i visse lande.
Disse bestemmelser skal ligeledes sikre respekten for overenskomsterne. Det er i virkeligheden langtfra sikkert. Der er tale om en gråzone inden for fællesskabsretten, hvilket talsmanden for Kommissionens Generaldirektorat for det Indre Marked for nylig anerkendte. Under så usikre omstændigheder bør enhver tvetydighed, ufuldstændighed og fortolkningsmargin i forhold til Kommissionen og Domstolen undgås. Det rigtige budskab til dem er klart og består i at forkaste direktivet allerede under afstemningen på torsdag, og hvis ikke det lykkes nu, at tilstræbe det under hele processen.
Under afventning heraf vil Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre i det mindste søge at få indføjet en udtrykkelig angivelse af, at modtagerlandets regler har forrang, og en begrænsning af tekstens anvendelsesområde, især gennem en udelukkelse af alle offentlige tjenesteydelser. Fra Atlanterhavet til Østersøen og fra Lapland til Peloponnes siger vi ja til lighed, ja til solidaritet, ja til fremme af individets rettigheder og følgelig nej til Bolkestein-direktivet. Det er i denne ånd, jeg slutter mig til Dem, hr. formand, og ønsker de titusindvis af lønmodtagere, der er kommet for at forsvare deres rettigheder og en opfattelse af Europa, de kan identificere sig med, hjertelig velkommen.
Nigel Farage,
   Hr. formand, hvor godt husker jeg ikke erklæringen om Lissabon-dagsordenen i netop denne sag. Vi skulle blive verdens mest dynamiske og aktive økonomi med fuld beskæftigelse. Tja, her sidder vi mere end halvvejs gennem forløbet, og hvad har vi? 20 millioner arbejdsløse og i eurozonen desperat lave vækstrater og et fuldstændigt kollaps af direkte udenlandske investeringer. Vi tumler rundt i en økonomisk ørken, men ligesom soldater - de franske fremmedlegionærer i - har vi pludselig fået en vision: direktivet om tjenesteydelser. Det vil give os et frit marked, en liberal økonomi og løsningen på alle vores problemer. Desværre er det naturligvis en luftspejling, for intet er nogensinde, som det ser ud til at være i EU. Denne tro på, at mere lovgivning vil forbedre forholdene, er forkert hver gang.
Da vi i 1999 talte om skabelse af et fælles marked for finansielle tjenesteydelser, sagde alle mine venner i den virkelige verden i Londons City: "Nigel, du tager fejl". Jeg er temmelig vant til, at folk fortæller mig, at jeg tager fejl. Men hvad skete der så syv år senere? Vi har en handlingsplan for den finansielle sektor, vi har gennemførelsen af 42 nye direktiver, og byrden på finanssektoren er tungere, end den var tidligere. Hver dag flytter virksomheder til Schweiz og Bermuda, og det samme vil ske i forbindelse med direktivet om tjenesteydelser.
Anvendelsen af dette direktiv vil variere fra land til land. Kommissionen vil sige, at vi behøver flere harmoniseringsforanstaltninger for at få det til at virke. Byrden på erhvervslivet vil vokse, og hvad der er værst, det vil være Domstolen, der kan lovgive og træffe beslutninger om alt dette. Dette direktiv repræsenterer endnu en massiv overførsel af magt fra medlemsstaterne til disse institutioner, som ikke kan klare opgaven. De vil ikke længere være i stand til at kontrollere deres egen økonomi. Vi stemmer nej.
Adam Jerzy Bielan,
   Hr. formand, et af Det Europæiske Økonomiske Fællesskabs grundlæggeres fremmeste mål var at skabe et fælles indre marked med fri bevægelighed for personer, varer, kapital og tjenesteydelser.
Der er nu gået 50 år, og dette mål er endnu ikke nået. Inden for servicesektoren er enhver virksomhed uden for det nationale marked stadig klassificeret som levering af tjenesteydelser i udlandet og ikke inden for en fælles enhed, nemlig EU. De mange tusinde bestemmelser, der gælder, og tilladelser, der skal indhentes, udgør i dag hindringer for udviklingen af hele Europas servicesektor. Jeg skal erindre Parlamentet om, at servicesektoren i dag tegner sig for 70 % af EU's BNP.
De Europæiske Fællesskabers Domstol har gentagne gange afsagt domme til fordel for tjenesteleverandørernes ret til at udnytte deres frihed som entreprenører og den frie bevægelighed for de tjenester, de leverer i andre medlemsstater. Alt tyder på, at en fuldstændig implementering af det foreslåede direktiv vil føre til oprettelsen af 600.000 nye job i EU og også vil reducere de eksisterende hindringer for levering af tjenesteydelser med mere en 50 %. Derudover vil prisen på de tjenester, der er omfattet af direktivet, falde til gavn for både forbrugerne og de virksomheder, der modtager ydelserne. Europas forbrugere, virksomheder og regeringer vil også nyde godt af den stigende produktivitet, øgede beskæftigelse og højere løn.
Parlamentet vil under denne mødeperiode få mulighed for at vise, hvilken form for europæere vi er. Jeg er overbevist om, at vi vil udvise mod, ansvarlighed og klogskab. Jeg går ind for kompromiser, som er den gængse arbejdsform i Parlamentet. Jeg kan dog ikke acceptere en situation, hvor visse ansvarlige for politiske grupper, når vi efter vanskelige forhandlinger er nået frem til et kompromis, der er nedfældet i betænkningen fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, endnu en gang ser ud til at give efter for skrækkampagner, afpresning og hykleri. For hvordan skal man ellers beskrive vedtagelsen af yderligere begrænsninger af direktivets anvendelsesområde og afskaffelsen af det grundlæggende princip om oprindelseslandet?
Jeg håber også, at Parlamentet vil nægte at fjerne bestemmelserne om forbud mod ulovlig hindring af, at udstationerede arbejdstagere leverer tjenesteydelser. Disse hindringer rammer ikke borgere fra specifikke lande, de begrænser reelt alle europæiske forbrugeres og erhvervsudøveres frihed og mobilitet.
Jeg vil til sidst indtrængende opfordre hr. Barroso, formand for Europa-Kommissionen, og kommissær McCreevy til at fortsætte deres arbejde på at skabe et virkeligt frit marked og økonomisk fremgang for Europa. Det er også det, Europas borgere forventer af os. 
Marine Le Pen (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Chirac har som i sagen om den femårige valgperiode og som i sagen om reduceret momssats for restauratører nu for tredje gang også løjet i sagen om Bolkestein-direktivet. Det blev ikke taget af bordet i marts 2005, som han havde lovet, men kun lagt på is, indtil folkeafstemningen om den europæiske forfatning var overstået. Nu kommer det igen et år efter og bliver forelagt Europa-Parlamentet. Det er ganske vist blevet ændret, men det er ikke desto mindre lige så kontroversielt.
Hvis man skal dømme efter antallet af ændringsforslag, 404, kan man ikke sige, at det er lykkedes ordføreren om direktivet om tjenesteydelser, fru Gebhardt, at skabe den så eftertragtede konsensus. Vi er blevet underrettet om, at der i sidste øjeblik er indgået en aftale mellem Europa-Parlamentets to største grupper om at fjerne oprindelseslandsprincippet, som var direktivets største anstødssten. Det er ikke korrekt, eftersom dette kompromis kun er blevet undertegnet af gruppernes repræsentanter og ikke er blevet forelagt de pågældende grupper. Det er en underlig opfattelse af det repræsentative demokrati, som også medierne medvirker til at formidle.
Vi bør ikke lade os imponere at disse falske rygter, men holde os til betænkningens ordlyd. Det er en kompliceret, uklar, dobbelttydig, selvmodsigende og endda farlig betænkning. Ikke blot er tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, hvorved forstås offentlige markedsmæssige tjenesteydelser, stadig med enkelte undtagelser omfattet af betænkningen, flere sikkerhedsklausuler er også forsvundet. For at forenkle systemet er ordningen med forudgående tilladelse blevet ophævet og erstattet af den meget bureaukratiske ordning med en fælles europæisk etstedsbetjening.
Bolkestein-direktivet er ikke andet end et dække for WTO, der med en generel aftale om handel med tjenesteydelser vil gennemtvinge oprindelseslandsprincippet i forhold til staterne, der ganske villigt spiller denne Genève-instans kortene i hænde. Risikoen for social dumping er ikke fjernet, for så vidt som Kommissionen kan tage udgangspunkt i et flertal af liberale stater, der ønsker at udnytte deres sammenlignelige fordele.
Eftersom alle vores beføjelser er blevet overført til Bruxelles, især på konkurrenceområdet, kan det ikke overraske nogen, at der stilles spørgsmålstegn ved vores offentlige tjenesteydelser, vores faglige organisationer og vores særegenhed. Den nye verdensorden tåler ikke national modstand. Alt skal ensrettes ved hjælp af loven eller markedet. Og på grund af tidsnød vil det blive overladt til markedet at ødelægge blomsten af vores industri, vores handel, vores håndværk og vores liberale erhverv, inden turen kommer til sundhedsvæsenet, uddannelsessektoren og vores kulturliv. Det er det, vi kæmper imod.
Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ),
   Hr. formand, på vegne af Budgetkontroludvalget vil jeg gerne sige, hvor glade vi var for, at alle de ting, vi havde nævnt, blev taget op af ordføreren.
Alle her i Parlamentet ved, at der er blevet brugt meget tid på dette direktiv. At dømme efter de kompromisændringsforslag, der er blevet stillet af PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen, har der været valentinsstemning den seneste måned. Det er en skam, at disse kompromiser afviger så meget fra den tekst, der blev vedtaget i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse efter nogle heroiske bestræbelser fra hr. Harbour, skyggeordføreren.
Personligt kan jeg forstå, at der er tidspunkter, hvor det er nødvendigt at gøre indrømmelser, men ikke disse kompromiser, ikke nu i et Europa, hvor der er behov for økonomiske reformer. Hr. Barroso ved som tidligere kommunist, at den største larm i politik ofte kommer fra de politiske yderfløje. Meget ofte er det venstrefløjen, der råber højest. Faktisk er der ca. 30.000 mennesker, der demonstrerer i Strasbourg i dag for at beskytte de markeder, hvor de virker. Det får dem måske til at føle sig bedre tilpas på kort sigt, men det giver dem ikke bedre udsigt til arbejde på lang sigt. De glemmer, at der i øjeblikket er 20 millioner arbejdsløse på vores kontinent.
Hvis vi ikke liberaliserer, hvis vi ikke opretholder princippet om oprindelsesland, vil mange andre i fremtiden slutte sig til de 20 millioner, og for mange andre vil stagnationen fortsætte. Som man kunne vente, hr. formand, er jeg som konservativ ikke ofte enig med min premierminister, hr. Blair. Men jeg er enig med hans regering, når den siger, at dette direktiv allerede er for udvandet. Jeg kunne godt lide at vide, om hans egne medlemmer af Europa-Parlamentet også er det.
Det er en udfordring for Parlamentet at skabe et direktiv, der tillader Europa at bevæge sig hen imod og ikke bare tale om liberalisering, og som skaber nye arbejdspladser og ikke beskytter status quo. Det gør vi ved at stemme for de ændringsforslag, der er vedtaget i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. 
Pervenche Berès (PSE ),
   Hr. formand, jeg tager ordet i dag i denne debat på grund af det uheldige udfald af behandlingen af fru Wagenknechts betænkning i Økonomi- og Valutaudvalget, idet hun besluttede at lade sit navn fjerne fra betænkningen efter afstemningen i udvalget.
Under behandlingen i Økonomi- og Valutaudvalget foreslog ordføreren, fru Wagenknecht, en forkastelse af direktivet med den begrundelse, at punkt 16 etablerede oprindelseslandsprincippet, som er i modstrid med nærhedsprincippet, udgør en trussel mod tjenester af almen interesse og kan føre til skattemæssig, social og miljømæssig dumping og således true selve grundlaget for den europæiske sociale model.
Ordføreren foreslog desuden, at man modsatte sig oprindelseslandsprincippet og det såkaldte Bolkestein-direktiv, som vi fremover bør kalde McCreevy-direktivet, med den begrundelse, at det skabte en konkurrencesituation mellem 25 retssystemer, indebar retlig usikkerhed og kunne føre til illoyal konkurrence mellem virksomheder, der ikke længere ville være underlagt samme betingelser.
Økonomi- og Valutaudvalget fulgte desværre ikke hendes opfordringer. Angående oprindelseslandsprincippet fandt udvalget f.eks. at det burde være reglen, selv om det sandsynligvis bliver forkastet i plenarforsamlingen. Økonomi- og Valutaudvalget fandt dog, at en række tjenesteydelser burde være undtaget, eftersom de er omfattet af specifikke bestemmelser i andre fællesskabsinstrumenter. Der var især tale om de finansielle tjenesteydelser. Risikoen for manglende kohærens i forbindelse med et sådant grundlag for udelukkelse blev heldigvis fjernet ved afstemningen i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse.
Jeg håber, at det samme bliver tilfældet på plenarmødet. Tilbage står dog, at vi i Økonomi- og Valutaudvalget ligeledes havde udelukket en liberalisering af tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, privatisering af offentlige enheder, der leverer tjenesteydelser, og forsvaret tanken om, at dette direktiv ikke bør indvirke på EU's regler vedrørende konkurrence og statsstøtte.
Kartika Tamara Liotard (GUE/NGL ),
   Hr. formand, der står i øjeblikket i hvert fald 30.000 demonstranter uden for Parlamentet, hvor jeg lige har været. Disse mennesker er kommet her for at protestere mod tjenestedirektivet, og dette er hundrede og syttende gang, at europæere viser, at de ikke har behov for dette liberaliseringsforslag.
Jeg er klar over, mange af de tilstedeværende medlemmer sandsynligvis vil støtte direktivet, men det er ikke første gang, at Parlamentet absolut ikke har vist sig at være i stand til at repræsentere de europæiske borgere. Jeg henviser f.eks. til fiaskoen med den europæiske forfatning.
Der er talt meget om det famøse kompromis mellem de to største grupper. Det er typisk, at et så vigtigt emne som dette er genstand for så meget hvisken og tisken i krogene. Det er et demokrati uværdigt.
Det er desuden et fejt kompromis, for i stedet for, at der træffes en tydelig politisk beslutning, overdrages nu alt til domstolene. Bolkesteins oprindelige forslag var på alle fronter uacceptabelt for mig, men det var i det mindste tydeligt. Med dette kompromis viser Parlamentet blot sin politiske magtesløshed, og arbejdstagere, forbrugere og miljø bliver snart ofre for denne magtesløshed.
Dette var helt anderledes i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, hvor et overvældende flertal havde politisk mod til at sige nej til det oprindelige forslag, til oprindelseslandsprincippet og til undermineringen af offentlige tjenester og sociale ordninger. Det er ærgerligt, at medlemmerne af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse med deres stemmeadfærd udviser mindre sund forstand. Jeg vil ønske, at medlemmerne af Europa-Parlamentet på torsdag vil stemme meget mere fornuftigt. 
Jorgo Chatzimarkakis (ALDE ),
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, det er en helt afgørende uge med hensyn til EU's og Parlamentets troværdighed.
Der stilles krav til de europæiske politikere og Parlamentet om, at vi skal være os vores ansvar bevidst og leve op til det. Vi giver hele tiden udtryk for, at vi ønsker at reducere massearbejdsløsheden. Det virker imidlertid kun troværdigt, hvis vi gør noget for de mennesker, som ikke har noget arbejde. Det har vi nu mulighed for at gøre!
I indeværende uge skal vi stemme om tjenesteydelsesdirektivet, hvis gennemførelse kan skabe 600.000 nye arbejdspladser i Europa under forudsætning af, at det bliver vedtaget i samme form som i Industriudvalget, som jeg tilhører, eller i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. I kompromiset havde man taget den berettigede kritik af Kommissionens oprindelige udkast til efterretning, men man sikrede samtidig også ny dynamik til EU's tjenesteydelsesmarked.
Min holdning blev vedtaget i Industriudvalget med kun seks stemmer imod. Det, der imidlertid nu ligger på bordet som et kompromisforslag, og det, som de to store grupper har forhandlet sig frem til, vidner imidlertid om despekt for det møjsommelige arbejde i de faglige udvalg. Det er i sidste ende en så lille fællesnævner, at det ikke har været de seneste års anstrengelser værd.
Dette kompromis er et angreb mod indremarkedsprincippet, som vi har at takke for vores velstand og integration. Det er dog også et slag mod de nye medlemsstater, som på en måde er blevet udelukket fra kompromisforhandlingerne.
Med afstemningen om tjenesteydelsesdirektivet har vi en mulighed for at yde vores bidrag til Lissabon-strategien. Vi ved imidlertid, at medlemsstaterne i sidste ende har vanskeligt ved at gennemføre det, de selv bebudede at ville gøre, og det ville være et åndeligt fattigdomstegn for Parlamentet, hvis vi ikke udsender et klart signal om flere arbejdspladser.
Upåvirket heraf udbreder fagforeningerne fortsat usandheder og skaber panik. I dag kan vi forvente at se 30.000 godt organiserede fagforeningsmedlemmer, som vil forhindre skabelsen af 600.000 nye arbejdspladser. Nogle er her for at prøve at holde fast ved det, som de allerede har. Nu har vi således en unik mulighed for at fremsætte en klar tilkendegivelse for styrkelsen af Europa som erhvervsområde. Lad os udnytte den mulighed.
Marie-Hélène Descamps (PPE-DE ),
   Hr. formand, allerede i 1957 påtog de seks lande, der grundlagde Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, sig at skabe et stort marked med fri bevægelighed for personer, varer, kapital og tjenesteydelser. Knapt 50 år senere er det kun den frie udveksling af tjenesteydelser, der endnu ikke er gennemført.
Direktivforslaget om tjenesteydelser, der indgår som et led i den økonomiske reformproces, Det Europæiske Råd lancerede i Lissabon med det mål at gøre Europa til verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske videnøkonomi i 2010, udgør i den form, vi har fået det forelagt i dag, et væsentligt politisk fremskridt for EU. Parlamentet har i 18 måneder arbejdet på at omformulere Kommissionens oprindelige forslag og har foretaget gennemgribende ændringer heraf. Det har resulteret i et afbalanceret forslag, der tager sigte på at forlige den økonomiske effektivitet gennem en åbning af markedet for tjenesteydelser og den sociale retfærdighed gennem bevarelsen af de sociale rettigheder, der beskytter Unionens borgere. Denne udgave af forslaget indeholder også en anerkendelse af visse tjenesteydelsers særlige karakter, herunder især tjenesteydelser på det kulturelle og audiovisuelle område. Disse tjenesteydelser er identitets- og værdibærende og kan i den forstand ikke betragtes som forbrugsgoder eller markedsmæssige tjenester på linje med andre.
Desuden er de audiovisuelle tjenester allerede omfattet af en sektorbestemt regulering på EU-plan i direktivet om fjernsyn uden grænser. Sidstnævnte opfylder de mål, der er opstillet i direktivet om tjenesteydelser, eftersom det sikrer den frie levering af tjenesteydelser og samtidig forfølgelsen af andre mål såsom fremme af et europæisk indhold, respekt for den kulturelle mangfoldighed og fremme af en pluralistisk programfordeling. Under henvisning til disse principper, udtalte Kultur- og Uddannelsesudvalget efterfulgt af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse sig til fordel for indføjelsen af en klausul om kulturelt forbehold og undtagelse af de audiovisuelle tjenesteydelser fra direktivets anvendelsesområde.
Det er nemlig vigtigt, at direktivet om fjernsyn uden grænser, som er under revision, forbliver den eneste referencetekst på området. Men det er ligeledes nødvendigt at få vedtaget et direktiv om tjenesteydelser, så vi kan skabe et virkeligt indre marked for tjenesteydelser i EU.
Jeg vil til sidst lykønske Evelyne Gebhardt med den fremragende betænkning, hun har udarbejdet, men også Malcolm Harbour, Marianne Thyssen, Jacques Toubon og Othmar Karas, der har gjort en stor indsats for at nå frem til en tekst, som vi kan stemme for på torsdag uden forbehold.
Kurt Lechner (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har kun to minutter, hvilket dog er nok til at opkaste nogle få punkter. Hvis man følger den offentlige debat, kan man få det indtryk, at tjenesteydelsesfriheden bliver opfundet på ny i dette direktiv, men det er altså allerede gældende ret. Problemet ligger deri, at mange lande ikke retter sig efter denne lovgivning, men derimod opbygger barrierer og anvender alle mulige former for chikanerier for at forhindre, at der sker fremskridt på dette område. I realiteten handler det om at få afskaffet denne protektionisme, som disse chikanerier i virkeligheden er et udtryk for, og dette direktiv giver os et passende retligt instrument i hånden til at kunne gøre dette.
Den politiske og økonomiske sammenvoksning af Europa på tjenesteydelsesmarkedet, som står for ca. 70 % af bruttofaktorindkomsten, vil betyde flere fordele til alle. For de store globale aktører eller med hensyn til aktionærværdi og her tager jeg fat i det, som hr. Barroso og hr. Watson sagde - har det ikke nogen afgørende betydning. De har ikke brug for direktivet, fordi de har filialer overalt, hvorfra de kan levere deres tjenesteydelser. Men for de små og mellemstore virksomheder er det meget afgørende. Det medfører imidlertid også fordele for borgerne i kraft af flere valgmuligheder og frihedsmuligheder, men det indebærer i særdeleshed også fordele for arbejdstagerne, fordi det betyder mere beskæftigelse, og beskæftigelse - dvs. flere job - er den bedste form for socialpolitik.
Nu er der nogle, som bruger en kommissær, der ikke længere kan forsvare sig selv, som et påskud for at fremtrylle magiske ord som markedsliberal, markedsradikal og neoliberal. Det bringer os imidlertid ikke videre. Teksten er den altafgørende faktor, fordi det er med den, at de epokegørende fremskridt vil blive nået. Jeg kunne også godt have ønsket mig noget mere af afstemningerne i Retsudvalget, som jeg repræsenterer her i dag, og i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, dvs. færre undtagelser.
Der er nogle enkelte ting, som jeg anser for at have afgørende betydning. For det første, at der ikke sker nogen forværring i forhold til den nuværende situation. For det andet sker der med sikkerhed fremskridt, men det eneste spørgsmål, som melder sig i den sammenhæng, er, om det virkelig er nok. For det tredje er der ingen, som bliver forhindret i at tage de næste skridt, når tiden er moden til det. Måske sker det hurtigere, end vi umiddelbart tror.
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, der er ikke noget galt i ønsket om at mindske de uberettigede hindringer for den frie bevægelighed af tjenesteydelser i det indre marked, såfremt det gøres ansvarligt, og det sikres, at det ikke skader de sociale og miljømæssige rettigheder, og såfremt det betyder en større harmonisering på europæisk plan af lovgivningen om tjenesteydelser.
Men i sin foreliggende form indebærer forslaget til direktiv mange risici, hvoraf flere allerede er blevet nævnt. I min egenskab af ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling vil jeg specifikt komme ind på de spørgsmål, der har med kønsaspektet at gøre.
Risiciene for kvinderne har primært at gøre med skabelsen af beskæftigelse for kvinder og med deres arbejdsbetingelser samt med deres status som forbrugere af tjenesteydelser.
For det første vil gennemførelsen af direktivet i dets nuværende form utvivlsomt have negative virkninger på beskæftigelsen for kvinder, især inden for de kvindedominerede sektorer. Det, der i dag er brug for, og det er blevet sagt ved flere lejligheder, er større investeringer i uddannelse og dermed vækst i de offentlige udgifter, og ikke, som det foreslås i direktivet, blot større konkurrence.
Det er desuden bekymrende, at Kommissionen ikke har gennemført en analyse af de sociale og beskæftigelsesmæssige følger, især hvis vi er opmærksomme på de virkninger, vi har set i forbindelse med tidligere liberaliseringer, der har ført til nedlæggelse af mange arbejdsplader, og som i mange tilfælde også har udhulet den sociale sammenhængskraft.
Desuden kan en liberalisering af sundhedsydelserne og de sociale ydelser føre til en forværring af den sociale velfærd, og til at sundhedsplejen skal dækkes af private forsikringer, hvilket især ville gå ud over kvinderne, der er de største forbrugere af disse ydelser.
Endelig kunne anvendelsen af oprindelseslandsprincippet, der er blevet nævnt så mange gange, på tjenesteleverandører give anledning til misbrug og manipuleringer, efter som dette princip på de områder, der ikke er harmoniseret på europæisk plan, og det er de fleste, gør det muligt, at der på samme tid findes flere nationale ordninger eller eventuelt 25 nationale reguleringer, hvilket ville betyde, at forbrugerne ikke ville vide til hvem og hvordan, de skulle klage.
Marcin Libicki (UEN ),
   Hr. formand, Udvalget for Andragender støttede det oprindelige forslag til direktiv om tjenesteydelser. Vi hilste det foregående forslag fra kommissær Bolkestein velkommen. Jeg skal erindre Parlamentet om dette. Under vores drøftelser og forhandlinger om emnet i Udvalget for Andragender fastslog vi også, at den europæiske integration, som vi opfatter den, er baseret på det, vi har forpligtet os til, og det var først og fremmest de fire friheder. De fire friheder skulle repræsentere en ny mulighed for Europa. De skulle gøre det muligt at gennemføre Lissabon-strategien.
Vi ønskede at gøre den europæiske integration til en realitet. Vi går helt og fuldt ind for den, men kun i det omfang, vi har forpligtet os til. Det, vi skrev under på, var i særdeleshed europæisk økonomisk integration. Vi har med beklagelse hørt påstande om, at visse nye medlemsstater ikke bidrager til integrationen. Jeg skal påpege, at det ikke var os, der afviste forfatningstraktaten, og at det ikke er os, der ønsker at lægge Europas økonomi i spændetrøje i dag.
Jeg må sige, at jeg er bekymret over udsigten til, at der vil blive indgået en eller anden form for kompromis her og blive dækket over meningsforskellene. Det vil være vildledning af den europæiske offentlighed. Offentligheden har virkelig behov for at vide, at Parlamentet er splittet, ligesom opinionen udenfor. Vi ønsker ikke at give indtryk af, at ingen reelt ønsker økonomisk frihed, og at ingen ønsker at hjælpe Europa til at blive den vigtigste drivende kraft, og ikke blot en af mange drivende kræfter bag europæisk succes. Jeg var bedrøvet over at høre henvisninger til social dumping her i dag. Det er ikke foreneligt med en normal sund økonomi. Jeg er ikke overrasket over, at demonstranterne i dag er så fornøjede, fordi det ser ud til, at de sejrer. De vil få den form for succes, som velbetalte fagforeningsaktivister altid opnår. 
Anne Van Lancker (PSE ),
   Hr. kommissær, hr. formand for Rådet, ærede kolleger, lad mig først og fremmest helhjertet lykønske Evelyne Gebhardt for alt det arbejde, hun hidtil har gjort. Jeg er fuld af beundring. Jeg vil også takke medlemmerne af de andre grupper. Jeg synes faktisk, at det arbejde, vi har gjort i de seneste uger, gerne må bringes for dagens lys. Der er ikke arbejdet for lukkede døre eller i smug. Der var alle muligheder for en åben diskussion.
Jeg vil også takke medlemmerne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og sige, at vi faktisk afgiver et vigtigt signal, fordi Parlamentet nu skal påtage sig et vigtigt ansvar. Vi skal bevise, at det er muligt at skabe et indre marked for tjenesteydelser i et forsøg på at gennemføre vores sociale model fuldt ud. Derfor skal vi stemme for et direktiv, som ikke længere har noget at gøre med social dumping. Det er for øvrigt et af de signaler, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har afgivet. Jeg tror, at folk ude i Strasbourgs gader, men også en stor del af parlamentsmedlemmerne, er enige i disse signaler.
For det første er der den fuldstændige overholdelse af arbejdslovgivningen, social beskyttelse, kollektive arbejdsoverenskomster og industrielle forbindelser, inklusive kollektive aktioner. Jeg tror, der foreligger tilstrækkeligt med materiale, som Parlamentet kan basere sig på for at garantere dette fuldt ud.
For det andet sagde mit udvalg, at tjenestedirektivet under ingen omstændigheder må underminere eksisterende europæisk social lovgivning. Især direktivet om udstationering af arbejdstagere er selvfølgelig et følsomt emne. Tjenestedirektivet betragtes ofte som en tilladelse til at forringe arbejdstageres arbejdsvilkår og lønninger, og i nogle lande, i mange lande, har der i den seneste tid været tilfælde af ulovlig praksis. Jeg tænker på Laval i Sverige, Struik Foods i Belgien, Irish Ferries osv.
For det meste drejer det sig simpelthen om ulovlig praksis, men tjenestedirektivet truede med at vanskeliggøre kontrollen, og derfor er det vigtigt, at vi her klart og tydeligt siger, at tjenestedirektivet fortsat gælder fuldt ud, men at artikel 24 og 25 fjernes.
Dermed er den sag faktisk ikke ude af verden. Kommissær McCreevy, vi er nødt til at træffe foranstaltninger for at give gode arbejdsgivere lettere adgang til information og modvirke bureaukratiske foranstaltninger. Vi er dog også nødt til at træffe foranstaltninger for at få loven om udstationering af arbejdstagere, som i teorien er en god lov, overholdt i praksis. Det er for let at omgå dette direktiv, og der er for mange eksempler på misbrug.
For det tredje har mit udvalg tydeligt sagt, at vi virkelig skal gøre noget ved anvendelsesområdet. Det er udmærket, at der allerede nu er enighed om at fjerne sociale tjenester, sundhedstjenester, vikarbureauer og sikkerhedsvirksomheder fra dette direktiv, for disse arbejder på en helt anden måde. Mit udvalg var faktisk af den opfattelse, at alle tjenester af almen økonomisk interesse ikke hører hjemme i direktivet af den simple grund, at disse ikke har et erhvervsmæssigt formål, men at det først og fremmest er hensigten, at der ydes en tjeneste af almen interesse, med andre ord garantere grundlæggende rettigheder. Jeg tror, at det ville være udmærket, hvis vi alligevel kunne fjerne disse tjenester fra direktivet.
Hvad angår oprindelseslandsprincippet, kan jeg være kortfattet. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender mente ikke, at dette princip er acceptabelt. Jeg synes, at det kompromis, som foreligger, er godt, fordi det gør det muligt for de lande, hvor tjenesterne ydes, fortsat at træffe lovgivningsforanstaltninger til gavn for den almene interesse.
Som konklusion håber jeg, at Europa-Parlamentet på torsdag med en ny, fuldstændigt ændret tekst kan afgive et kraftigt signal til både Kommissionen og Rådet om den radikale, sociale justering af den oprindelige kommissionstekst, som Europa-Parlamentet ønsker, for kun da kan vi overbevise offentligheden om, at Europa-Parlamentets tekst ikke er en tilladelse til social dumping. 
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er mere end to år siden, jeg begyndte at arbejde på dette direktiv, og jeg har fra begyndelsen været overbevist om, at dets mål og ambitionen om at tage fat på barriererne for det indre marked for tjenesteydelser har været helt rigtige. Hvorfor har det taget to år? Vi havde det ved slutningen af sidste valgperiode. Vi har set nogle af spørgsmålene rejst i de mange indlæg i dag, som i mange tilfælde i høj grad har overdrevet problemerne, men undervurderet mulighederne.
Med noget af den bombastiske retorik, vi har hørt i dag om spørgsmål som social dumping osv., som jeg aldrig på nogen måde har været overbevist om ville udspringe af dette direktiv, er det yderst vigtigt, at vi ikke glemmer mulighederne, så jeg vil tale lidt om dem i aften.
For det første vil jeg i særdeleshed gerne takke alle de medlemmer af min gruppe i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, som har arbejdet så utrætteligt sammen med mig for at omformulere teksten. Jeg tror, at tre fjerdedele af alle ændringsforslagene til teksten, som vi skal stemme om på torsdag, havde deres udspring i vores gruppe. I særdeleshed blev hele idéen om en central bestemmelse, som hedder "frihed til at udbyde tjenesteydelser", udviklet af os umiddelbart forud for afstemningen i udvalget. Det vil danne basis for det kompromis, som jeg gerne vil anbefale til alle mine kolleger her til eftermiddag. Jeg vil også gerne takke vores kolleger i ALDE-Gruppen og UEN-Gruppen, der har hjulpet os med at nå et meget vigtigt resultat i udvalget i november sidste år.
Det er et af de emner, der har vakt størst debat og diskussion i de sidste to år. Det bliver den sidste debat i denne omgang, men jeg er sikker på, at vi får mange flere. Det centrale i debatten har været fru Gebhardt, en meget hårdtarbejdende og beslutsom ordfører. Selv om hun ikke hører på mig nu - jeg tror, hun arbejder på sin afstemningsliste - vil jeg gerne give udtryk for min anerkendelse af hende og den meget elskværdige og omhyggelige måde, hvorpå hun har ledet vores arbejde med et meget kompliceret og vanskeligt forslag.
Jeg sagde, at jeg ville se på virkningen af direktivet under ét, fordi vi bør tænke særligt på små og mellemstore virksomheder, der hele tiden frustreres af deres manglende evne til at komme ud på det indre marked i øjeblikket. Der er en lang række bestemmelser i dette forslag - ikke mindre end 81 bestemmelser om medlemsstater - der skal håndtere den slags barrierer, for virksomhederne vil gerne være i stand til at komme ud på markedet. De vil gerne kunne starte uden unødige og bureaukratiske barrierer. De vil gerne kunne sende deres eksperter til andre lande. Men de ønsker også at vide, at de ikke vil blive udsat for urimelige og unødvendige restriktioner, og deri er indbefattet et krav om, at de skal rette sig efter dobbelte regler og autorisationer, når de allerede har rettet sig efter dem, der gælder i deres eget land. Jeg synes ikke, det er rimeligt. De europæiske domstole synes ikke, at det er rimeligt, men det er medtaget i dette kompromis. Hvis det er det forfærdelige princip om oprindelsesland, hvad er det så, vi har diskuteret hele tiden? Det er med i Domstolens praksis. Jeg læser dette kompromis sådan, at det ikke på nogen måde er udhulet, og vi må sikre os, at det ikke bliver udhulet, når vi går over til afstemning.
Kommissionens rolle har været nævnt. Hvis hr. McCreevy også vil høre på mig - alle taler sammen, mens jeg taler til dem - har han som kommissær et afgørende ansvar for at gå videre med dette. Jeg ønsker ikke kun, at han skal fremlægge et forslag, der ord for ord er baseret på denne tekst. Vi må arbejde mere på den, for den skal give fordele til virksomhederne, ellers er der ingen grund til at have den overhovedet. Det tror jeg, vi kan gøre.
Afslutningsvis vil jeg sige til hr. Bartenstein - og jeg har stadig mit østrigske slips på, for jeg fortalte ham, at jeg ville gå med det, så længe vi havde udsigt til en klar aftale - at han stadig kan få dette lagt på bordet ved det økonomiske topmøde i marts, hvis han virkelig gør noget ved det.

Robert Goebbels (PSE ).
   - Fru formand, sjældent har et direktivforslag affødt så følelsesladede reaktioner. Bolkestein er kommet til at stå som frelseren for nogen og antikrist for andre. Men når man hører visse indlæg, står det klart, at meget få personer reelt har læst den oprindelige tekst. Mange modstandere har ikke forstået, at Parlamentet har omformuleret det såkaldte Bolkestein-forslag fuldstændigt. Man opfordrer os alligevel til at forkaste direktivet. Jeg opfordrer Dem til ikke at forkaste det. Parlamentet bør gøre sit arbejde som lovgivende instans, ellers vil De Europæiske Fællesskabers Domstol gennemtrumfe sin retspraksis, hvilket kan får alvorlige konsekvenser.
Der verserer i øjeblikket 53 sager vedrørende fri udveksling af tjenesteydelser for Domstolen. Domstolen afventer tydeligvis yderligere tilkendegivelser fra lovgivernes side. Hvis Europa-Parlamentet ikke gør sit arbejde, vil Domstolen gøre sit. Jeg opfordrer Dem til at stemme for Gebhardt-Habour-kompromiset, der sikrer en åbning af det indre marked for tjenesteydelser uden brutal og illoyal konkurrence og samtidig bevarer de enkelte staters ret til uden forskelsbehandling at opretholde deres sociale model og offentlige tjenester.
Bolkestein-forslaget var et klodset forsøg på at kortslutte fællesskabsmetoden med gradvis harmonisering ved hjælp af oprindelseslandsprincippet. Men dette princip er ikke traktatfæstet, selv om det i fortsættelse af Domstolens retspraksis er blevet brugt til at fremme den frie bevægelighed for varer. Men tjenesteydelser leveres af mennesker, som bør beskyttes mod social dumping. Oprindelseslandsprincippet var en tilskyndelse i retning af laveste fællesnævner, mens værtslandsprincippet tilskynder til tåbelig og brutal protektionisme. Vi bør fjerne alle de former for protektionisme og handelshindringer, der har hobet sig op siden 1957, især i de oprindelige medlemsstater.
Med Rom-traktaten opstillede vi målet om fri udveksling af tjenesteydelser. Vi har endnu langt igen, selv om vores lande hovedsagelig lever af tjenesteydelser. Ikke alle tjenesteydelser kan eksporteres. De offentlige tjenester vil fortsat henhøre under de offentlige myndigheder. Hvad angår de markedsmæssige offentlige tjenester, kan medlemsstaterne selv definere, hvad de forstår ved tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, og regulere opbygningen og finansieringen heraf.
I visse lande forguder man princippet om offentlige tjenester, men undlader ofte at undersøge, om de pågældende tjenester reelt tjener offentligheden. Det er vanskeligt at godtage, at f.eks. Frankrig søger at beskytte sine såkaldte offentlige tjenester, samtidig med at offentlige og private franske virksomheder skummer markederne i de andre lande. Den ligevægt, vi er nået frem til takket være det arbejde, Evelyne Gebhardt, Malcolm Harbour, Anne Van Lancker, Marianne Thyssen og flere andre har udført, sikrer de enkelte stater kontrol med de ydelser, der leveres til borgerne, og forhindrer forskelsbehandling.
Jeg vil til sidst, fru formand, sige, at vedtagelsen af det ændrede direktiv vil sende Bolkestein i glemmebogen. EU's indre marked vil takket være nye ordninger såsom etstedsbetjeningen virkelig gøre store fremskridt.
Anneli Jäätteenmäki (ALDE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, debatten om direktivet om tjenesteydelser har afstedkommet voldsomme følelsesmæssige reaktioner, og vi er stadig ikke nået til vejs ende.
I et demokrati bliver en beslutning truffet på grundlag af en debat - til tider en langvarig debat. Som følge af drøftelserne i Europa-Parlamentet er Kommissionens forslag blevet forbedret og blevet acceptabelt.
Direktivet er ikke blevet udvandet af ændringsforslagene. Det er sådan, demokratiet fungerer. Det hævdes fra visse sider, at Europa-Parlamentet er bange for at iværksætte modige reformer, og at vi er bange for at gennemføre det oprindelige direktiv. Hertil må jeg svare, at vi ikke arbejder i et elfenbenstårn. Vi tager hensyn til legitime bekymringer, når det er påkrævet, og vi vil ændre direktivet, hvis vi finder det passende. Vi lytter til offentligheden, og det er sådan, det skal være. Det kaldes demokrati, og det er det, Unionen angiveligt respekterer, og som den endog markedsfører udadtil.
Jeg er parat til at støtte forsvarlige kompromisforslag, fordi det er bedre at have en form for vag forståelse end stor uenighed. Jeg er dog sikker på, at vi vil være i stand til at skabe en bred konsensus i forhold til dette emne. Det vil være gavnligt for det indre europæiske marked. På den anden side bør vi sikre, at medlemsstaterne ikke får frit spil til at forhindre fri udveksling af tjenesteydelser på et alt for spinkelt grundlag.
Jeg vil til sidst takke Evelyne Gebhardt og alle her, også kommissær McCreevy. 
Pierre Jonckheer (Verts/ALE ).
   - Fru formand, også jeg takker Evelyne Gebhardt og Anne Van Lancker for det fortræffelige arbejde, de har udført, såvel som for den loyalitet og samarbejdsvilje, de har udvist i forhold til bl.a. Verts/ALE-Gruppen. Men efter at have hørt Malcom Harbour tale efter Evelyne Gebhardt og Anne Van Lancker er jeg ikke helt sikker på, at denne berømte tekst er den samme for alle, hvilket foruroliger mig og bekræfter min overbevisning om, at Heidi Rühle har ret, når hun siger, dette kompromis måske betyder en forringelse snarere end en forbedring af retssikkerheden.
Hr. McCreevy, hr. Barroso talte om misforståelser. Det fremgår klart, at disse misforståelser især skyldes det famøse oprindelseslandsprincip. Vi ønsker alle bedre beskæftigelse, men det er ikke tilstrækkeligt at øge konkurrencen for at skabe nye arbejdspladser, og det er ikke tilstrækkeligt at sænke priserne for at fremme efterspørgslen. Efterspørgslen stiger, når der er tillid hos borgerne såvel som arbejdstagerne. Og hvis de skal have tillid, skal de først være overbeviste om, at konkurrencereglerne er retfærdige. Det er grunden til, at oprindelseslandsprincippet ikke eksisterer juridisk i traktaterne og efter min opfattelse også ville være en økonomisk katastrofe. Vi ønsker ikke en Unionen med 25 medlemsstater, hvor de nationale regler sættes op mod hinanden i indbyrdes konkurrence. Hvis vi ønsker at sende positive politiske signaler til borgerne i de nye medlemslande, bør vi opstille et budget, der står i forhold til den solidaritet, vi bør udvise. Vi bør i overensstemmelse med Rådets anvisninger - og her henvender jeg mig til rådsformanden - sikre, at samtlige medlemsstater ophæver hindringerne for den frie bevægelighed for arbejdstagere, og sikre, at den 1. maj 2006 bliver en 1. maj for samtlige arbejdstagere i EU's 25 medlemsstater.
Derudover, hr. McCreevy, har Europa-Parlamentets medlemmer på plenarforsamlingen to gange anmodet Kommissionen om at udarbejde et forslag til rammedirektiv om tjenesteydelser af almen interesse eller med andre ord offentlige tjenesteydelser for at forhindre, at disse tjenesteydelser bliver omfattet af Domstolens retspraksis eller gøres til genstand for undtagelser i forhold til konkurrencereglerne. Hvad holder Dem tilbage fra at forelægge et sådant forslag? Vi har afgivet valgløfte om at sikre en sideløbende behandling af et direktiv om tjenesteydelser af almen interesse og et direktiv om det indre marked for tjenesteydelser. Ved ikke at forelægge et sådant forslag har De selv, Deres holdning og Kommissionen skabt en ubalance og givet anledning til eller styrket mistilliden hos en del borgere. Set i dette perspektiv fremmer De ikke virkeliggørelsen af en Union med 25 medlemsstater præget af solidaritet mellem Øst og Vest og retfærdighed for alle arbejdstagere.
Sahra Wagenknecht (GUE/NGL ).
   - Fru formand, kære kolleger, det er altid de samme løgne, som bruges til at retfærdiggøre den neoliberale politik. Der ville blive skabt arbejdspladser, og væksten ville blive fremmet - det har vi også hørt adskillige gange i dag. Det forholder sig rent faktisk således, at den neoliberale rekonstruktion af Europa har bevirket det stik modsatte i de forgangne 15 år. Hver ny liberaliseringsrunde har kostet hundredtusindvis af arbejdspladser og øget fattigdommen. Ethvert indgreb i de ansattes rettigheder har formindsket købekraften og dermed kvalt vækst. Bolkestein-direktivet er et stort projekt for dem, der ønsker uhæmmet kapitalisme. Hvis det bliver en realitet, vil det være et gennembrud for et Europa, hvor markedskræfter og profitbegær regerer uindskrænket, og hvor kvalitets- og miljøstandarder harmoniseres nedad, og hvor den nedadgående spiral i forbindelse med lønninger og sociale sikringer accelererer på uacceptabel vis.
Det dårlige kompromis, som de konservative og socialdemokraterne blev enige om, tenderer stadigvæk i den retning. På essentielle områder som vandforsyning eller uddannelse er de markedsradikale bestemmelser i det oprindelige direktiv stadigvæk fremherskende. Man har ikke rigtig fået gjort op med oprindelseslandsprincippet, hvilket fremgik åbenlyst af talerne på begge sider, og man har i stedet valgt at lade det være op til EF-Domstolens fortolkning heraf. Hvis vi tænker tilbage på Domstolens tidligere domme, er det ikke sandsynligt, at koncernlobbyen vil have nogen problemer med det. Vi ønsker hverken et Bolkestein-direktiv eller et Bolkestein-Europa.
Vi ønsker ikke et Europa, som bruger begrebet om lige muligheder og tjenesteydelsesfrihed til at skabe de bedste betingelser for koncernerne og på at forøge deres profitter på bekostning af de ansatte og forbrugerne. Vi ønsker ikke et Europa, hvor grundlæggende forsyningspligtydelser overlades til kapitalistiske markedskræfters frie spil. Privatiseringsvanviddet skal stoppes og tilbagekaldes. Modstanden imod dette brutale neoliberale projekt skal fortsætte.
At der overhovedet er kommet et kompromis i stand, kan vi takke denne protest for, og jeg mener derfor ikke, at det sidste ord er sagt i denne sag. Kampen imod dette direktiv må nødvendigvis fortsætte, indtil det endegyldigt ...
Philippe de Villiers (IND/DEM ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, vi overværer et maskebal, hvor Bolkestein komme tilbage til Parlamentet. Kompromiset eller forklædningen og bedrageriet er både usandt og skandaløst.
Det er usandt, fordi man forsøger at overbevise os om, at Bolkestein-direktivet er tømt for sit indhold. Intet er mindre sandt! Oprindelseslandsprincippet er der stadig med bl.a. selvstændige arbejdstageres ret til frit at levere tjenesteydelser. Princippet om den nationale rets forrang for den europæiske ret er fraværende, og vi har hørt flere talere forklare os, at alt dette vil blive underlagt De Europæiske Fællesskabers Domstols kontrol og forgodtbefindende, og vi kender allerede Domstolens retspraksis. Det er en skandale.
Guntars Krasts (UEN ).
   - Tak, fru formand. Når jeg ser på de seneste ændringsforslag, der er stillet i fællesskab af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og Socialdemokraterne, er det en skam, at servicedirektivet ikke blev vedtaget før EU's seneste udvidelse. Folkeopinionen i de gamle medlemsstater, som begge de største politiske partier har agtet på, opfatter i øjeblikket alle markedsliberaliseringsforanstaltninger som trusler, selv om målet med disse foranstaltninger faktisk er en styrkelse af EU. Jeg vil derfor først afvise den fejlagtige opfattelse, at liberaliseringen af markedet for tjenesteydelser kun gavner den billige del af markedet - dvs. de nye medlemsstater. Allerede i dag er der i tjenestesektoren med stor merværdi - inden for finansielle tjenester og rådgivning - et større flow fra de gamle til de nye medlemsstater. Udvekslingen af tjenesteydelser efter liberaliseringen er og kan ikke være ensidig. Således udgør de gamle medlemsstaters andel af den samlede merværdi i EU's bygge- og anlægssektor f.eks. 95 %, mens procentsatsen på forretningsserviceområdet er helt oppe på 98 %. Derfor vil de nye medlemsstaters markeder bestemt have en permanent plads for de ældre medlemsstaters servicesektor med dens store merværdi, kapacitet og kapital. Anvendelsen af oprindelseslandsprincippet på leveringen af tjenesteydelser vil åbne EU's indre marked for medlemsstaternes største tjenesteudbydere - de små og mellemstore virksomheder. En bevarelse af oprindelseslandsprincippet vil kanalisere en del af konkurrencepresset fra arbejdsmarkedet over i erhvervssfæren. Det vil have en gavnlig effekt på udviklingen af erhvervsaktiviteter i hele Europa. Arbejdstagere, der arbejder uden for deres egne lande, vil bevare en tæt forbindelse til deres oprindelseslande via deres nationale virksomheder. De nye medlemsstater er interesserede i at eksportere varer og tjenesteydelser, ikke arbejdskraft. Et af argumenterne imod oprindelseslandsprincippet er frygten for, at levestandarden i de gamle medlemsstater kommer under pres, men en fjernelse eller markant begrænsning af oprindelseslandsprincippet vil gøre servicedirektivet ineffektivt, hvilket bestemt vil udhule disse standarder fremover. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Fru formand, den oprindelige tekst i Bolkestein-direktivet repræsenterede en mulighed for et Europa med 25 medlemmer og også en mulighed for et Europa med 15 medlemmer. Der er kun lidt tilbage af den tekst nu. De nationale interesser har fortrængt de europæiske interesser, og solidaritetsprincippet er fejet til side af visse landes egoisme. Er bekymringen over sociale forhold ikke kun et dække for vores bekymring over de nationale markeder? Er der nogen værdi i kompromiset mellem højre og venstre, og kan man stole på det?
Under den nylige debat om forfatningstraktaten i Frankrig dukkede der alvorlige betænkeligheder med hensyn til den seneste EU-udvidelse op til overfladen. Man indledte ikke desto mindre forhandlinger med Tyrkiet. De nye medlemsstater udgør ikke en trussel for EU. 
I dets oprindelige form repræsenterede servicedirektivet en mulighed for at genoprette balancen som følge af de uretfærdige tiltrædelsesbetingelser for de nye medlemsstater. Deres borgere har ikke ret til at arbejde andre steder i EU, og landbrugsstøtten er meget beskeden. Samtidig har udenlandske supermarkeder og andre firmaer - specielt franske - rekordoverskud i Polen. De lader folk arbejde til en femtedel af den normale løn indtil kl. 22 om søndagen, og de betaler næsten ingen skat til den polske regerings pengekister.
Hr. Schulz, der er leder af Socialdemokraterne i Europa-Parlamentet, behøver ikke ligge søvnløs over vores situation. Vores lande ved bedst, hvad der er godt for dem. Det ambitiøse program synes at være dødt og begravet, selv om det levede op til Lissabon-strategiens mål. Vi havde valget mellem at rejse til et bedre Europa med eksprestog eller på en trædecykel, og vi valgte trædecyklen.
Det er Sankt Valentins dag i dag, men der er ikke mange tegn på kærlighed mellem EU's gamle og nye medlemsstater. 
Marianne Thyssen (PPE-DE ).
   - Fru formand, forslaget om et tjenestedirektiv har lige fra begyndelsen været uhyre kontroversielt, også for de flamske kristelige demokrater. For os var dets anvendelsesområde for bredt, og trangen til at deregulere for stor. Fordelingen af beføjelserne i medlemsstaterne blev ikke tilstrækkeligt respekteret, og forslaget var mange steder tvetydigt. Alt dette bidrog til en udbredt frygt for virkningen af dette direktiv, som er brugt og misbrugt og gradvist har udviklet sig til selve symbolet på kløften mellem EU og borgerne.
Men samtidig har vi altid været klar over, at det er nødvendigt at fuldføre det indre marked for tjenesteydelser, og at dette kan yde et mærkbart bidrag til vores velfærd. Hvis Parlamentet vil påtage sig sit ansvar for strategien for vækst og job, er et godt tjenestedirektiv vores vigtigste middel. Et potentiale på 600.000 job kan vi ikke ignorere.
Derfor har vi aldrig valgt at forkaste det, men fra begyndelsen foretrukket en revision, og indtil nu er vores mål lykkedes temmelig godt. Det bekræfter for øvrigt de, som har læst teksterne og placeret dem i deres kontekst.
Med afstemningen i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har vi parlamentsmedlemmer fastlagt kursen for debatten. Vi har vist, at forslaget kan ændres, og det på en sådan måde, at målsætningen, nemlig ophævelse af bureaukrati og uforsvarlige hindringer for fri bevægelighed, kan nås, uden at den sociale beskyttelse påvirkes.
Jeg er særdeles stolt over det resultat, som vores gruppe under Malcolm Harbours ledelse har opnået i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. Med hjælp fra UEN-Gruppen og De Liberale har vi kunnet gennemtvinge mange af vores ændringsforslag. Dette var uomtvisteligt grundlaget for yderligere overtalelsesforsøg og færdigbehandling under de sidste ugers forhandlinger.
Jeg takker alle medlemmer, også fra Den Socialdemokratiske Gruppe, som har medvirket til det, for sammen har vi sørget for, at der foreligger en god pakke.
Lad os nu ikke længere køre fast i detaljer. Naturligvis er vi uenige om visse ting. Partierne og medlemsstaterne har nu engang forskellige følsomme områder. I stedet for at se til højre og venstre bør vi se på den samlede pakke, som foreligger, og som hjælper os med at komme et stort skridt videre i vores fælles søgen efter større vækst og flere job.
Et stort flertal ved afstemningen på torsdag vil også hjælpe os med at bygge broer over tre kløfter, nemlig kløften mellem institutionerne og borgerne, den kløft, der er opstået mellem de gamle og de nye medlemsstater, lad os bare indrømme det, og ligeledes kløften mellem traktatens teori og de faktiske hindringer, som alt for længe har hæmmet udviklingen af markedet for tjenesteydelser.
Vi ser frem til de forslag, som Kommissionen har bebudet, og jeg håber, at det vil lykkes os at nå vores mål på torsdag. 
Richard Falbr (PSE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, denne forhandling bekræfter blot de sindsbevægelser, der er forårsaget af direktivforslaget om tjenesteydelser. Både modstandere og tilhængere fremsætter argumenter, der i nogle tilfælde er temmelig suspekte. Under forhandlingen har vi allerede flere gange hørt, at den frie udveksling af tjenesteydelser, der er et af de fire grundlæggende principper bag EU's indre marked, ikke gennemføres i praksis. Situationen har været sådan gennem længere tid, og det er kun et tilfælde, at vi forsøger at ændre den kort efter en betydelig udvidelse af EU, der i sig selv er en af årsagerne til det følelsesladede svar.
Hvis de aftalte ændringer vedtages, kan de fagforeningsmedlemmer, der demonstrerer foran bygningen, hvile roligt. Deres frygt for en eksport af billig arbejdskraft til tjenester bliver ikke til virkelighed. Som tidligere fagforeningsmedlem glæder det mig, at der er fagforeningsmedlemmer fra de nye lande blandt demonstranterne. Mange mennesker spørger, hvorfor det er tilfældet. Det er fordi, de er solidariske med fagforeningsmedlemmerne fra de gamle medlemsstater, og fordi udvidelsen af EU fortsætter. Hvad nogen finder unødvendigt i dag, kan se meget anderledes ud om et år. Spørgsmålet er, om det aktuelle direktiv bliver godt eller skidt. Det mere vidtgående spørgsmål er, om direktivet efter de mange ændringsforslag vil blive opfattet som værende så uforståeligt, at man gør bedst i at forkaste det. Hvis vi vedtager direktivet sammen med de aftalte ændringsforslag, vil det give en masse arbejde for jurister i alle EU-landene. Efter min mening har EU-institutionerne endnu en gang ikke formået at udarbejde klare og præcise direktiver, hvor det er muligt at overvåge, om de gennemføres eller overholdes ordentligt. Det overrasker mig ikke, at erhvervslivet er meget interesseret i dette direktivs skæbne. Inden for servicesektoren og specielt inden for offentlige tjenesteydelser har man ikke det samme konkurrencemæssige pres, som vi ser i fremstillingsindustrien.
Efter min mening skal man fjerne den problematiske bestemmelse, der giver medlemsstaterne mulighed for at kræve opfyldelse af flere krav vedrørende socialpolitikker eller forbrugerbeskyttelse. Jeg ønsker ikke, at forbrugerbeskyttelsen fordrejes til protektionisme. I øjeblikket luftes mange meninger om de gamle medlemsstaters mistillid til de nye medlemsstater. Lad os tage et skridt i retning af at fjerne et af stridspunkterne og stemme for direktivet under forudsætning af, at disse kompromiser gennemføres. 
Formanden.
   - Hr. de Villiers, jeg vil gerne påpege, at vi har et problem med at holde styr på tiden. De burde have haft halvandet minut, men der blev kun afsat et. Det var en fejl, og vi kan ikke finde ud af, hvordan den er opstået. Men når jeg giver nogen ordet, siger jeg altid, hvor meget tid der er afsat. Jeg vil sætte pris på, at man i fremtiden, hvis der er en uoverensstemmelse, påpeger det straks. Jeg vil nu give Dem et minuts taletid, da det er umuligt at tale sammenhængende på de tilbageværende 30 sekunder. 
Philippe de Villiers (IND/DEM ).
   - Fru formand, jeg finder det selvfølgelig beklageligt, at tilfældet har villet, at denne fejl er sket under et indlæg fra en af de vigtigste franske fortalere for et nej ved folkeafstemningen. De har således afbrudt mig. De kan protestere.
Det franske folk sagde nej den 29. maj 2005, nej til Bolkestein-direktivet. Jeg finder det beklageligt, at jeg bliver afbrudt og frataget en tredjedel af min taletid på et tidspunkt, hvor jeg er i færd med at sige, at Bolkestein-direktivet, som blev forkastet ved folkeafstemningen, og som fik sparket af det franske folk, nu igen er dukket op her i Europa-Parlamentet. For det franske folk, der ser disse billeder på fjernsynet over hele landet, er der ganske enkelt tale om provokation, fordi den franske præsident, Jacques Chirac, sidste år i maj sagde, at det var slut med Bolkestein. Det er ikke slut, og det er en provokation!
Bernard Lehideux (ALDE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, repræsentanterne for Unionen for Det Franske Demokrati er som medlemmer af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa selvfølgelig overbeviste tilhængere af fri udveksling af tjenesteydelser. Det er ganske enkelt en nødvendighed at sætte en stopper for den protektionistiske forskelsbehandling i medlemsstaterne, og vi går følgelig ind for et direktiv om tjenesteydelser udarbejdet her i Parlamentet og ikke på grundlag af Domstolens retspraksis.
Men vi kræver, at der skabes en ligevægt mellem friheden til at fremme Europas økonomiske udvikling på den ene side og respekten for de arbejdsretlige bestemmelser, miljøbeskyttelsen og forbrugerbeskyttelsen på den anden.
Det er korrekt, at vi havde foretrukket en virkelig harmonisering frem for den uheldige og uovervejede tekst, vi fik forelagt. Alle her burde have vidst, at forslaget ville medføre massive og berettigede protester i den europæiske offentlighed. Vi kunne i den situation, vi allerede befandt os i, have forskånet os selv for dette yderligere anslag mod EU's image.
Jeg må sige, fru formand, at Kommissionens manglende politiske dømmekraft kun er blevet overgået af de franske myndigheder i dette uventede og kejtede parløb. Men for at vende tilbage til selve indholdet, er jeg yderst tilfreds med resultatet af forhandlingerne her i Parlamentet.
Mine damer og herrer, vi kan sikre en beskyttelse af de arbejdsretlige bestemmelser ved at lade artikel 24 og 25 udgå. Vi kan afvise oprindelseslandsprincippet ved at vedtage kompromiset til artikel 16, som er blevet til ændringsforslag 293, og som i øvrigt åbner op for den harmonisering, vi ønsker.
Vi kan forhåbentligt sikre udelukkelsen af de sociale tjenesteydelser og tjenesteydelser af generel økonomisk interesse fra dette direktivs anvendelsesområde ved at stemme for vores ændringsforslag. Vi har under hele denne proces ledsaget ordførerne, fru Gebhardt og fru Van Lancker, som jeg takker for deres lydhørhed og åbenhed. Hvis Parlamentet vil være så venlig at gå i den retning, vi ønsker det, vil vi under den endelige afstemning kunne stemme for denne tekst, fordi den vil være blevet ændret gennemgribende.
Jean Lambert (Verts/ALE ).
   - Fru formand, jeg vil også gerne føje min stemme til dem, der har takket fru Gebhardt og fru Van Lancker for det betydelige arbejde, de har gjort på dette. Når man har hørt på debatten her i eftermiddag, får man en fornemmelse af, at afstemningen allerede har fundet sted, for folk taler med så stor sikkerhed om, hvad der er med, og hvad der ikke er med. Der er ikke noget, der er smidt ud, før vi har stemt torsdag formiddag.
Det er bestemt klart, at det var nødvendigt at omskrive dette direktiv. Det er en skam, at det er Parlamentet, der gør det. Vi anmodede Kommissionen om at trække det tilbage og skrive det om, men det ville de ikke. Som andre har sagt, har mange af os her fundet, at Kommissionens opførsel under hele denne debat om direktivet har været yderst problematisk. Vi har ikke kunnet få klarhed. Vi har været ude af stand til at få svar på de præcise spørgsmål. Der har manglet offentlig reaktion på stillede ændringsforslag, ikke mindst ved vores udvalgsmøder, såvel som der har manglet en effektiv vurdering af de sociale virkninger, som i nogen grad kunne have afbødet offentlighedens frygt for, hvad der ligger i dette.
Det er sandt, at der ikke er mange spørgsmål, som der er uenighed om, men det er bestemt yderst vigtige spørgsmål. Hvis vi ser på den internationale kontekst, drejer det sig for nogle af os om GATS, hvor vi har hørt visse ting om, hvad der virkelig i teorien ligger på bordet, og så hører vi om holdninger under baggrundsforhandlinger, der fører til noget andet.
Mange af os har haft store problemer med hele teorien om oprindelsesland - jeg mener ikke, at det er et princip - og hvordan det f.eks. kunne passes sammen med medlemsstaternes evne til at søge højere standarder, hvilket også er tilladt. Mange af vores spørgsmål om, hvordan den offentlige interesse, der skal have forrang, kan komme ind i billedet i denne forbindelse, er heller ikke her blevet besvaret fuldt ud.
Jeg er enig i, at sundhed bør tages ud af direktivet. Det burde aldrig have været med, og mange af os ser frem til et hurtigt forslag fra Kommissionen om spørgsmålet om patientmobilitet og ikke bevægelighed for tjenesteydelser, hvilket er grunden til, at det ikke burde have været med i direktivet overhovedet.
Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   - Fru formand, kære kolleger, i dag gav man i Strasbourg med en meget stor demonstration klart og tydeligt udtryk for, at vi har brug for et andet Europa. Dette ønske om et andet Europa er det modsatte af Bolkestein-direktivet og kan heller ikke opfyldes med et kompromis, der langtfra imødekommer dette krav. Man indfører nemlig en dominerende ret til at skabe profit med kommercialiserede tjenesteydelser, hvor handelsbestemmelserne og GATS-bestemmelserne bliver til lov i stedet for rettigheder og bedste praksis.
Hvem bestemmer, hvad der er nødvendigt, forholdsmæssigt og ikke diskriminerende? Dette direktiv vil ende med at skabe et stort antal retstvister. Det bliver værre af, at man i kompromiset ikke har udelukket offentlige og civile tjenester fra direktivets anvendelsesområde, mens det kan undre, at man har udelukket finans- og forsikringserhverv og -tjenesteydelser, dvs. de stærke sektorer. De selvstændige arbejdstagere bliver overladt til dumping, og det er let at forestille sig, hvad der vil ske. Vi ønsker nytænkning, men man præsenterer os for noget gammelkendt. Derfor stemmer vi imod direktivet og det dårlige kompromis. 
Mario Borghezio (IND/DEM ).
   - Fru formand, kære kolleger, vi er og bliver modstandere af direktivet, også af den ændrede udgave. De ændringer, der er foretaget, fjerner nemlig ikke fuldstændigt de alvorlige konsekvenser, som direktivet kan få, når det gælder social dumping, og ikke mindst når det gælder svækkelsen af de lokale myndigheders rolle og beføjelser.
Desuden risikerer det generelle forslag om at fjerne hindringerne for udenlandske tjenesteudbyderes adgang at gå ud over kvalitetsniveauet for de tjenester, der ydes til borgerne, f.eks. med hensyn til sikkerheden for levering af økologisk mad til skolekantiner og udstedelsen af licenser til bestemte tjenesteydelser. Herudover er der en lang række bestemmelser, som medlemsstaterne og de lokale myndigheder har fastsat for at beskytte forbrugerne, og som vi bliver nødt til at give definitivt afkald på.
Dette kompromis baner ligeledes vejen for et stort antal tvistemålssager og vil bestemt ikke gøre det muligt at skabe mindre bureaukrati og forenkle markedet for tjenesteydelser. Tænk blot på alle de konflikter, der vil blive indbragt for Domstolen og således underlagt EU-retten, som er en sand europæisk overret, der træder staternes ret og de lokale og regionale bestemmelser under fode. Derfor siger vi højt og tydeligt nej til dette forsøg på under falske forudsætninger også at pålægge os et princip, som efter sigende er blevet opblødt i direktivet …
Roberta Angelilli (UEN ).
   - Fru formand, kære kolleger, jeg er ked af at sige det, men med dette direktiv risikerer Europa-Parlamentet at skabe et monster. Desværre er målsætningen om at fjerne de forhadte bureaukratiske hindringer, som reelt står i vejen for tjenesteydelsernes frie bevægelighed, i det store og hele ikke blevet nået. Det, der er tilbage af direktivet, er noget rod, og det er resultatet af et alt for vidtgående kompromis, hvor man kombinerer noget, der ikke kan kombineres, nemlig uhæmmet liberalisering og beskyttelsen af visse kategoriers og sektorers samlede privilegier.
Vi skal nemlig huske, at alle de stærke sektorer er udelukket fra direktivets anvendelsesområde - telekommunikation, banktjenester og finansielle tjenester, forsikring og juridiske tjenester - dvs. alle de sektorer, der har været stærke nok til ikke at blive omfattet af direktivet, mens det kommer til at gælde for alle de svage sektorer, som har brug for en større social beskyttelse, og som ikke i lige så høj grad er i stand til at lade sig repræsentere og udøve pression.
Hvis jeg skal se på de positive sider, kan jeg dog konstatere, at man med rette har fjernet oprindelseslandsprincippet. Lad os håbe, at alle forsyningspligtydelser bliver udelukket fra direktivets anvendelsesområde.
Jeg vil gerne fremhæve to bidrag, som vi har givet til teksten. Det er for det første Kommissionens pligt til at forelægge en rapport for Europa-Parlamentet om direktivets gennemførelse, så det konstateres, at direktivet gennemføres korrekt, og at det ikke er i strid med de bestemmelser, der beskytter arbejdstagernes og forbrugernes rettigheder. Og det er for det andet anmodningen om, at der i hver medlemsstat oprettes et nationalt observationsorgan, som udarbejder en årlig rapport og holder øje med direktivets gennemførelse, så det ikke krænker arbejdstagernes rettigheder og medfører social dumping. Observationsorganet skal sørge for, at alle bestemmelser om beskyttelse af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen bliver overholdt. Endelig vil jeg anmode om, at observationsorganet holder øje med ...
James Hugh Allister (NI ).
   - Fru formand, når der er en spænding mellem en fuldstændig fri adgang til markedet og bevarelsen af den nationale beskæftigelse, gør jeg ingen undskyldning for at prioritere beskyttelsen af lokale arbejdspladser højest. Derfor er princippet om oprindelsesland, særlig i sin oprindelige form i forslaget til direktiv, at gå for vidt. Det ville være skadeligt for den lokale beskæftigelse at tillade udbydere af tjenesteydelser at virke i det værtsland, de havde valgt, uden at være underkastet samme kostbare begrænsninger omkring arbejdskraften samt forbruger- og miljølovgivning, som de lokale udbydere skulle rette sig efter. Således ville de lokale arbejdsgivere, ansatte og i sidste instans forbrugere lide tab. Konkurrencen skal ikke bare være fri, den skal også være fair, og det forekommer mig, at dette princip fejes til side.
Det andet område, hvor jeg har indvendinger angående direktivet, er dets rækkevidde. Jeg kan ikke acceptere, at det bør gælde for offentlige kerneydelser. Hvert land har pligt til at udbyde sådanne tjenesteydelser, og den pligt bør man ikke kunne unddrage sig, ej heller bør kvaliteten af sådanne ydelser kunne forringes ved, at man tillader, at de udbydes af den billigste Karl Smart i byen. Kommercielle tjenester er én ting, men centrale offentlige ydelser som sociale boliger og udbydelse af velfærd er noget helt andet og bør ikke være et stykke legetøj for udbydere, der er drevet af profithensyn. Det er derfor et direktiv, som jeg ikke kan og ikke vil støtte. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, det har set godt ud for tjenesteydelsesdirektivet i et stykke tid. Rådet er til stede her i dag, og det repræsenteres af erhvervs- og arbejdsministeren fra et land, hvor systemet med arbejdsmarkedets parter fungerer, og hvor den sociale markedsøkonomi lever i bedste velgående. Enighed mellem arbejdsmarkedets parter, social markedsøkonomi og forenelighed af økonomisk vækst og konkurrenceevne med social sikkerhed er også de principper, som har været bevæggrunden for, at medlemmerne af Parlamentet er nået til enighed i de seneste uger, og at der er sket en omformulering af Bolkestein-direktivet.
I de forgangne uger og måneder blev der talt og skrevet mange forkerte ting om tjenesteydelsesdirektivet. Der blev bevidst gjort forsøg på at give ny næring til bekymringer og fordomme. Og den dag i dag er der dem, som hellere vil demonstrere end informere, som hellere vil mobilisere end forhandle, og som hellere vil polarisere end prøve at finde gode politiske løsninger.
I Parlamentet er vi gået en anden vej. Men også i vore egne rækker er der nogle, som misinformerer folk, uden at have læst på lektien først. Til fru Wagenknecht vil jeg gerne sige, at dette direktiv ikke handler om liberalisering eller privatisering, og jeg vil godt minde vores kolleger fra Verts/ALE-Gruppen om, at første punktum i artikel 16 lyder som følger: "den medlemsstat, hvori tjenesteydelsen leveres, skal sikre fri adgang til at optage eller udøve tjenestevirksomhed på dens område."
Med dette direktiv skabes der afbureaukratisering og retssikkerhed. Desuden skabes der hermed økonomisk vækst og beskæftigelse, samtidig med at den sociale sikkerhed sikres. Direktivet tager udgangspunkt i grundprincippet om tjenesteydelsesfrihed og regulerer forvaltningen af denne frihed.
Det, som vi opnåede ved at omformulere Kommissionens forslag og beslutningen om det indre marked samt gennem forhandlinger mellem grupperne, var at skabe et visitkort for den europæiske model af den sociale markedsøkonomi. Vi spillede ikke den ene ud mod den anden. Vi lyttede også til borgerne og tog hensyn til deres sorger og bekymringer i det parlamentariske arbejde.
Europa har brug for dette tjenesteydelsesdirektiv. Det vil skabe mere vækst og flere nye job, og det er godt for arbejdstagerne, virksomhederne og for Europa. Der findes ikke én eneste grund til at stemme nej til dette tjenesteydelsesdirektiv i den form, som vi vil fremlægge det i. Og der er heller ikke i dag nogen som helst grund til at demonstrere imod det tjenesteydelsesdirektiv i den form, som vi agter at vedtage det i.
Det har demonstranterne også erkendt, for af de 35.000, som kom til Strasbourg, er der færre end 1.000, som er mødt op foran Parlamentet. De ved udmærket godt, at vi arbejder for dem.
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Fru formand, jeg vil godt starte med at takke Dem for at arrangere det således, at tre østrigere taler lige før pausen. Det er en cadeau til formandskabet. Sådan ser jeg det i hvert fald.
Mine damer og herrer, kære kolleger, hr. McCreevy, kommissionsformanden og hr. Bartenstein har rent faktisk ret, når de mener, at afstemningen på torsdag er en ekstrem vigtig afstemning, og det gælder både for den generelle udvikling af tjenesteydelsesmarkedet og af det indre marked samt for spørgsmålet om udvidelsen. Dette sammenfald har naturligvis fremkaldt mange bekymringer for, at konkurrencen nu ville øges, eller at det ville betyde social dumping. Vores kritik af direktivet i dets nuværende form gik lige præcis på disse ting. Jeg mener imidlertid, og alle må være overbeviste om, at vi forpligtede os til det indre marked som et af EU's instrumenter, og vi skal gennemføre dette indre marked gradvist. Vi forpligtede os ligeledes til udvidelsen. Det betyder, at vi også giver de naboer, som har tilsluttet sig Fællesskabet, mulighed for at deltage i det indre marked uden diskrimination. Det handler om, at vi skal bruge dette direktiv som grundlag for at gennemføre det indre marked i et socialt perspektiv.
Jeg kommer fra et land, som ligger i skæringspunktet til udvidelseslandene. Meget af det, som måske endnu ikke er sket formelt, er allerede gennemført i virkeligheden. Jeg er klar over, at der er problemer, og når jeg anvender ordet "social dumping", ved jeg, at der også er nogle kolleger fra min egen gruppe, som vil sige, at det er diskriminerende. Det vedrører imidlertid ikke arbejdstagerne, men derimod en lille gruppe af virksomheder, som anvender billig arbejdskraft til at praktisere social dumping. Vi skal derfor forhindre, at selv en lille gruppe virksomheder giver udvidelsesprocessen eller det indre marked et dårligt image, fordi det indre marked og udvidelsen i sig selv er positive ting. Jeg er helt overbevist om, at vi lykkedes med at gøre fremskridt her.
I dag spørger journalister os, om dette direktiv overhovedet vil indebære nogen fordele. Især artikel 16 er vigtig i dens nuværende formulering, da det klart fremgår heraf, hvad der kan gøres, og hvad der ikke kan gøres. Jeg er enig med Kommissionen i, at diskriminerende ting skal afskaffes, og at regler, der er uforholdsmæssige eller unødvendige i forhold til at nå målene, også skal afskaffes. På den anden side er det vigtigt at præcisere, at det ikke drejer sig om et bidrag til social dumping eller til underminering af opnåede fremskridt, for der er ingen, som ville kunne forstå, hvis vi ville bruge udvidelsen eller det indre marked til at blokere for fremskridtet eller nulstille de fremskridt, der allerede er sket. Med dette in mente er det rigtigt og vigtigt, at vi også kan gennemføre det kompromis i morgen, som vi indgik i dag. Demonstrationerne har hjulpet med at gøre opmærksom på dette forhold. Når alt kommer til alt, opponerede de ikke imod direktivet, men ønskede blot et bedre direktiv.
Hvis formandskabet og Kommissionen hjælper med at skabe et bedre direktiv, vil vi virkelig have grund til at være tilfredse.
Martin Bartenstein,
   Fru formand, mine damer og herrer, jeg er enig med Dem og hr. McCreevy i, at vi nu har et bedre direktiv foran os, som forhåbentlig vil kunne samle et bredt flertal under førstebehandlingen. Jeg siger ikke kun dette som et resultat af at have fulgt disse forhandlinger, men som et resultat af de seneste ugers og måneders arbejde.
Hvad enten det er tilfældigt eller skyldes formandens taktiske formåen, glæder det mig at kunne tale som landsmand til de to forrige talere, hr. Karas og hr. Swoboda, og det ikke kun, fordi de er landsmænd, men fordi de begge spillede en væsentlig rolle med hensyn til at finde dette kompromis i de seneste uger. Jeg har allerede takket fru Gebhardt, og jeg vil gerne takke dem begge og naturligvis også hr. Harbour og mange andre. Jeg er sikker på, at De, hr. Harbour, kan bære formandsslipset i de næste uger og måneder, fordi dette direktiv vil fortsætte med at være et godt direktiv, og fordi det vil bane vejen for større frihed til at levere tjenesteydelser.
Det er og var en af de mest kontroversielle sager - måske endda den mest kontroversielle, som Parlamentet nogensinde har behandlet, og med sikkerhed også en af de mest omfattende, når jeg kigger på antallet af ændringsforslag hertil. Også i forbindelse med Reach - som havde en lignende kaliber - ydede Parlamentet et fremragende stykke arbejde og banede virkelig vejen for et fornuftigt kemikaliedirektiv. Det kan Parlamentet være stolt af. Det vigtige er, at der i overmorgen vil blive opnået et bredt flertal, ikke kun af principielle årsager, men fordi vi alle ved, at der eksisterer et brev fra seks medlemsstater til Kommissionen, at der også stadig er nogle åbne spørgsmål i Kommissionen, og at et bredt flertal i Parlamentet naturligvis vil sende et signal til Kommissionen og Rådet om, at de skal efterleve Parlamentets holdning.
Efter min og formandskabets opfattelse opfylder den foreliggende kompromistekst mangt og meget. På den ene side giver den en klar merværdi på det indre marked for tjenesteydelser samt tjenesteydelsesfrihed, og på den anden side siger den klart nej til enhver risiko for social dumping og løndumping. Personligt mener jeg, at social sikkerhed i Europa ikke er noget, som lægger sig hindrende i vejen for konkurrence og Europas styrke, men at dette ligefrem er en forudsætning for at gøre Europa endnu mere konkurrencedygtigt.
Det er også et direktiv, som har stor symbolsk betydning. Selv om fru Thyssen sagde, at dette direktiv i de seneste uger og måneder også har været et symbol på en kløft mellem Europa og dets institutioner på den ene side og borgerne på den anden side, hvilket er en skam, men udviklingen gik desværre i den retning, så er direktivet også et symbol på spørgsmålet om, hvorvidt dette Europa vil være i stand til at skabe fremdrift hen imod større vækst og beskæftigelse. Fra politisk hold har vi ikke så mange muligheder for at skabe vækst og beskæftigelse, men tjenesteydelsesdirektivet er et eksempel herpå.
Set i det lys er det et vigtigt symbol i mange henseender, og vi er godt på vej. I løbet af de sidste par måneder har jeg fået indtryk af, at alle interessenter - inklusive arbejdsmarkedets parter - ønsker, at dette tjenesteydelsesdirektiv skal blive en succes, for vi har brug for det. Jeg vil gerne betone, at generalsekretæren for de europæiske fagforeninger gav udtryk for, at det var et godt kompromis, og at man skulle vedtage dette. Mange sagde også, at de ville demonstrere et bedre direktiv i dag. Hvis vi ønsker at fylde Lissabon-strategien med liv, og hvis vi ønsker at sende borgerne et signal om, at vi arbejder for vækst og beskæftigelse, har vi brug dette tjenesteydelsesdirektiv.
Vores formandskab vil fortsætte med hårdt arbejde i de kommende uger. Vi vil inddrage Parlamentets meninger og holdning, og vi vil fremlægge disse i forbindelse med forhandlinger med arbejdsmarkedets parter den 9. marts og den 13. marts i Rådet (konkurrenceevne), og der vil også blive forhandlet herom den 23. og 24. marts i Rådet. Så snart hr. McCreevy og Kommissionen sender os det nye, reviderede forslag i slutningen af april, som i høj grad vil være baseret på Parlamentets arbejde, og offentliggør det, vil vi gøre alt for at gøre så store fremskridt i denne sag som muligt. Jeg vil godt love både Dem og Parlamentet, at vi tager Parlamentets holdning yderst seriøst, og at vi vil følge den meget nøje.
Toine Manders (ALDE ).
   - Fru formand, jeg beklager i allerhøjeste grad, at formandskabet ikke kan blive til det sidste, for der skal ganske vist opstilles prioriteter, men jeg synes, det er meget beklageligt, at især medlemmer af de mindre grupper i aften fører ordet, uden at formandskabet er til stede. Det beklager jeg, og det er faktisk svaret på alle de bemærkninger, som allerede er fremsat. Det ville jeg lige sige først.
Jeg synes også, det er beklageligt, at navnlig de mindre grupper ikke er inddraget i forhandlingerne. At undlade at indbyde dem er efter min mening en uacceptabel måde at arbejde på. Nu er det PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen, som er nået frem til et forlig. Jeg synes, det er meget beklageligt. Hvis det er den nye måde at føre politik på, synes jeg, vi er slået ind på en forkert vej, og at det er gået ned ad bakke for det demokratiske Europa. Disse to hjertesuk ville jeg gerne af med.
Formålet med dette direktiv er at skabe en stærk europæisk økonomi, ikke for at kunne konkurrere med hinanden, men for at kunne konkurrere med resten af verden. Formålet er at finde en balance mellem forbruger- og arbejdsgiverinteresser og at give vores økonomi en god position i forhold til resten af verden.
Jeg håber, at vi mellem i dag og torsdag formiddag kan finde et acceptabelt kompromis. Hvis det ikke lykkes, er jeg bange for, at vi begår samme fejl som egypterne på højdepunktet af deres civilisation. De havde nemlig kun travlt med at beskytte det, de havde opnået, og ikke længere med at opretholde deres velstand i fremtiden, og vi ved alle sammen, hvad der skete med den egyptiske kultur. Derfor ...
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ).
   - Fru formand, jeg er nødsaget til at forstyrre den her foregøglede harmoni og minde Dem om, at Kommissionen gjorde EU en bjørnetjeneste med Bolkestein-direktivet. Den kan ikke engang undskylde sig med at have arvet det, for den undlod at trække direktivet tilbage i marts i fjor. Bolkestein deler Europa i rig og fattig, i vest og øst. Bolkestein er et udkast med få vindere og mange tabere. Det er således ikke et fremskridt, men et tilbageskridt for den europæiske integration. Vi har brug for et tjenesteydelsesdirektiv med en situation, et tjenesteydelsesdirektiv, som forbinder tjenesteydelsesfriheden med anerkendelsen af de sociale rettigheder i hver medlemsstat og beskyttelsen af arbejdstagerne. Oprindelseslandsprincippet satser derimod på en nedadgående spiral med hensyn til de sociale rettigheder i Europa.
Mange mennesker fra hele Europa, fra Frankrig, Italien, Polen og Tyskland er på gaden i dag i Strasbourg for at protestere imod dette. De protesterer ikke imod EU, men imod de neoliberale tendenser i Europa og imod Europas opdeling. I EU har vi allerede love, som har bragt princippet om "samme løn for samme arbejde på samme arbejdsplads" ind i den grænseoverskridende tjenesteydelsesfrihed i lovgivningen. Det er en situation i lovgivningen. Og dette princip skal nu udhules.
Har jeg forstået det rigtigt, hr. Bolkestein, at De ønsker at stille et nyt forslag, hvis Parlamentet sletter artikel 24 og 25 fra Kommissionens udkast? Det, hr. Bolkestein, nej: det, hr. McCreevy - det var en fortalelse, men måske var det rigtigt - vil betyde, at De efterfølgende skal udhule udstationeringsdirektivet! Det bliver uden os, hr. kommissær, for Deres udtalelse viser, at der var en mening med, at der var så mange på gaden i Strasbourg i dag.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Vi er frontalt imod dette nye direktivforslag om at liberalisere tjenesteydelser.
Vi er godt klar over, at det er et af de vigtigste instrumenter i den såkaldte Lissabon-strategi, selve dens kerne, for at fremme liberalisering og privatisering af de offentlige tjenester plus social dumping og konkurrence mellem arbejdstagerne udelukkende til gavn for økonomiske og finansielle grupper.
Presset fra den offentlige mening, de sociale bevægelser og arbejdernes kampe, deriblandt dagens demonstration, har afstedkommet nogle småjusteringer af den oprindelige tekst, men hovedformålet forbliver det samme. Det er derfor helt afgørende, at dette direktivforslag forkastes, så det, der blev hindret i at komme ind ad fordøren, ikke i stedet slipper ind ad bagdøren. Af hensyn til retssikkerheden og de sociale rettigheder og arbejdsmarkeds-, miljø- og forbrugerbeskyttelsesrettighederne er vi simpelthen nødt til at forkaste det, og dét vil vi stemme efter. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Fru formand, jeg støtter i store træk begrænsningen af direktivet ifølge den aftale, som de to store grupper har opnået herom. Således tages der hensyn til miljø- og arbejdsnormer, som gælder i medlemsstaterne.
Det er vigtigt, at direktivet yder et bidrag til at formindske de administrative byrder for tjenesteydere, som arbejder i andre medlemsstater.
Det ser ud til, at oprindelseslandsprincippet vil forsvinde. Det kan jeg gå med til. Mit spørgsmål er, om Rådet og Kommissionen kan garantere, at medlemsstaterne kan stille lægeetiske krav til tjenesteydelser.
Et emne, som ligeledes er problematisk og derfor hellere skal holdes uden for direktivets anvendelsesområde, er drikkevand.
Det samme gælder for tjenesteydelser inden for social pleje og omsorg. De, som modtager disse tjenesteydelser, er ofte ikke i stand til at vælge en udbyder. Derfor kan omsorgen for mennesker med et handicap komme i knibe.
Direktivet drejer sig ikke om vikarers arbejdsvilkår, fordi der er fastsat bestemmelser om disse i vikardirektivet. Der er derfor ingen grund til at holde vikarbranchen uden for direktivets anvendelsesområde.
Direktivet skal udformes i praksis. Håndhævelsens kvalitet er i den forbindelse afgørende.
Eoin Ryan (UEN ).
   - Fru formand, i alt for lang tid har Europa været domineret af frygtens politik: frygten for globalisering, for indvandring og for kapløbet mod bunden. Men i realiteten er denne frygt en frygt for forandring. Det gælder for Irland som for alle andre medlemsstater. I Irland har en sådan frygt ikke hvilet på konkret økonomisk analyse, men på anekdotiske vidnesbyrd om de negative forandringer, som direktivet om tjenesteydelser medføre.
Det er naturligvis afgørende, at standarderne og vilkårene for arbejdstagerne beskyttes og ikke undermineres. Man må opretholde garantier for, at de fremskridt, der i årenes løb er sket omkring løn og vilkår for arbejdstagere, ikke på nogen måde undermineres. Det er derfor afgørende, at vi støtter et kompromis, der sikrer effektiv kontrol med og håndhævelse af arbejdstageres rettigheder ved at holde sig til det oprindelige formål med direktivet.
Men ingen barrierer kan beskytte os mod globaliseringens kræfter. Det er nødvendigt, at Europa tager et tillidsfuldt og enigt skridt fremad. Den virkelige fare for Europa er ikke faren for et kapløb mod bunden, men drejer sig om Europas behov for at sikre, at det vinder kapløbet om at holde sig i spidsen, og at det ikke går til bunds.
Opnåelse af en brugbar konsensus om dette direktiv vil over for vores borgere demonstrere, at EU er engageret i og i stand til at konkurrere på globalt plan. Yderligere økonomisk stagnation på de europæiske markeder bør undgås. De fleste reformer begynder som gode hensigter, men kan miste deres oprindelige formål i Parlamentet gennem ændringsforslag. Vi kan ikke tillade, at der opstår en situation, hvor, som en økonom i dag blev citeret for at sige, at direktivet om tjenesteydelser kunne ende som et godt eksempel på "at lide parlamentsdøden".
Som hr. McCreevy har sagt, er det afgørende, at vi leverer et bedre direktiv om tjenesteydelser, som vil frigøre det enorme økonomiske potentiale i Europas servicesektor. 
Jana Bobošíková (NI ).
   - () Mine damer og herrer, jeg går helt og holdent ind for, at Europa-Parlamentet vedtager servicedirektivet for det indre marked. Det omfatter de centrale foranstaltninger i artikel 16, ifølge hvilke tjenesteydere kun er underlagt deres egen medlemsstats nationale bestemmelser. Jeg støtter også forslaget fra Kommissionen, der er indeholdt i artikel 24 og 25, og som i høj grad vil lette arbejdstagernes bevægelighed på EU-markedet. Kun ved at vedtage direktivet i denne form vil vi skabe et solidt grundlag for at gennemføre det indre marked i servicesektoren. Jeg vil nu citere fra den første aftale mellem EU-staterne om økonomisk integration - nemlig Messina-erklæringen - der nu er 50 år gammel. Dengang satte statsmændene sig som mål at skabe et fælles marked og gradvist indføre arbejdskraftens fri bevægelighed.
Jeg citerer: "Regeringerne i Forbundsrepublikken Tyskland, Belgien, Frankrig, Italien, Luxembourg og Nederlandene er overbeviste om, at tiden er inde til at tage endnu et skridt i retning af et forenet Europa". De mente, at det var nødvendigt at nå dette mål primært inden for den økonomiske sfære, og at et fælles Europa skal oprettes gennem udviklingen af fælles institutioner, en gradvis sammenkædning af nationale økonomier, indførelsen af et fælles marked og en gradvis harmonisering af socialpolitikkerne. Jeg finder et sådant program vigtigt, hvis Europa skal bevare sin position og forny sin indflydelse og prestige i verden, samtidig med at det forbedrer indbyggernes levestandard. Her slutter dette 50 år gamle citat.
Mine damer og herrer, jeg vil hermed opfordre specielt medlemmerne fra førnævnte stater til at forblive tro mod deres politiske forfædres mål og ikke opgive idealet om en åben økonomi. Hvis ikke de gør det, risikerer de at frigive populismens røde lampeånd og nationalismes sorte lampeånd, der tidligere kun har bragt vores kontinent tyranni og fattigdom. 
Formanden.
   - Forhandlingen er hermed afbrudt og genoptages kl. 21.00.
Vi er nu nået frem til spørgetiden, og jeg vil godt takke repræsentanten for rådsformandskabet, hr. Winkler, for at være fleksibel ved at give os lov til at gå lidt over tiden.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0002/2006).
Jeg vil gerne minde medlemmerne om den ny procedure i henhold til forretningsordenens artikel 109, der allerede blev benyttet på mødet i januar. Jeg anmoder derfor Rådet og medlemmerne om at gøre deres til, at det størst mulige antal spørgsmål lader sig debattere og besvare.
Efter den ny ordning består spørgetiden af to dele. I den første del svarer Hans Winckler, den østrigske formand for Rådet, og i den anden den minister, der har ansvar for det givne område, afhængigt af det givne spørgsmål.
Der er blevet stillet følgende spørgsmål til Rådet.
Det Europæiske Råd besluttede på sit møde i Thessaloniki (20. juni 2003) at støtte det europæiske perspektiv for landene på det vestlige Balkan. Selvfølgelig var Serbien-Montenegro fortsat udelukket fra tilnærmelsesprocessen, og først den 10. oktober 2005 indledte kommissær Olli Rehn, der er ansvarlig for spørgsmål vedrørende udvidelse, forhandlinger med henblik på indgåelse af en associerings- og stabilitetsaftale mellem Den Europæiske Union (EU) og Serbien-Montenegro.
Kan Rådet oplyse, hvad denne forsinkelse skyldes? Vil der for Serbien-Montenegro gælde præcis de samme kriterier som for Kroatien? Mener Rådet, at Serbiens standpunkt i forhandlingerne om Kosovas endelige status vil få indflydelse på forhandlingerne om en associerings- og stabilitetsaftale? 
Hans Winkler,
   Hr. formand, mine damer og herrer, som svar på hr. Papadimoulis' spørgsmål vil jeg understrege, at de samme kriterier naturligvis gælder for alle landene på det vestlige Balkan. Rådet har altid værnet om dette princip, og det gælder naturligvis også for Serbien-Montenegro.
Jeg vil gerne minde Dem om, at EU-landenes samt Vestbalkans stats- og regeringschefer på topmødet i Zagreb i november 2000 udtrykte deres forpligtelse til stabiliserings- og associeringsprocessen. Det blev gjort klart, at en tiltrædelse af EU kun kan finde sted, hvis betingelserne i traktaten om Den Europæiske Union overholdes, hvis Københavnskriterierne opfyldes, og hvis der gøres fremskridt med hensyn til stabiliserings- og associeringsaftalen. Det siger sig selv, at alle lande skal opfylde disse betingelser ensartet og uden forskelsbehandling.
Der er også en forpligtelse om et regionalt samarbejde og gode naboforhold, der er meget vigtige dele af stabiliserings- og associeringsprocessen.
Denne forpligtelse blev atter bekræftet i Thessaloniki-topmødeerklæringen i 2003, der også nævnte disse landes europæiske perspektiv. Her vil jeg atter pointere, at det østrigske formandskab har som en af sine prioriteter at bekræfte dette europæiske perspektiv ved at fokusere på Balkan under sit seks måneder lange formandskab. Landene på det vestlige Balkan skal have mulighed for at blive medlemmer af EU, hvis de opfylder optagelsesbetingelserne.
Med hensyn til Serbien-Montenegro har landet nydt godt af handelskoncessioner samt økonomisk og teknisk bistand siden 2000 som en del af stabiliserings- og associeringsprocessen. Siden 2001 har EU også givet Serbien-Montenegro politisk rådgivning via den rådgivende taskforce, der senere blev erstattet af den styrkede permanente dialog i forbindelse med forberedelsen af forhandlinger om en stabiliserings- og associeringsaftale.
Hvis der skal gøres fremskridt under de forskellige faser af forhandlingsprocessen, skal Serbien-Montenegro fortsat arbejde meget tæt og konsekvent sammen med Det Internationale Krigsforbrydertribunal vedrørende det Tidligere Jugoslavien. Det gælder i lige så høj grad for Serbien-Montenegro, som det gjorde for Kroatien, og det gælder også for alle de andre berørte lande.
Kommissionen overvåger også Serbien-Montenegros samarbejde med Det Internationale Krigsforbrydertribunal under forhandlingerne om stabiliserings- og associeringsaftalen. Hvis Kommissionen konkluderer, at samarbejdet ikke er åbenhjertigt, kan den sammen med Rådet beslutte at afbryde forhandlingerne.
Som jeg allerede har sagt, skal Serbien-Montenegro og alle andre lande i regionen selvfølgelig opfylde Københavnskriterierne. De omfatter politisk stabilitet, respekten for menneskerettighederne og evnen til at opfylde de særlige krav under stabiliserings- og associeringsprocessen.
Det ærede medlem spurgte også til Kosovo. Jeg vil gerne pointere, at Det Europæiske Råd i 2005 gjorde det klart, hvad EU forventer af alle parterne, hvad angår Kosovo. Det opfordrede både Beograd og Pristina til ikke at blokere for indførelsen af de nødvendige standarder i Kosovo. Som De ved, pågår der forhandlinger om Kosovos status. Begge sider skal imidlertid vise deres gode vilje i processen, hvis man skal nå frem til en løsning, der er acceptabel for begge parter.
Ved den lejlighed sagde Rådet, at enhver løsning skal være helt i overensstemmelse med europæiske værdier og standarder og bidrage til at realisere det europæiske perspektiv for Kosovo og regionen. Det sagde endvidere, at Kosovos endelige status skal føre til større sikkerhed og stabilitet i regionen, og at enhver ensidig eller påtvungen løsning derfor er uacceptabel. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand for Rådet, mange tak for Deres svar. Jeg var særligt glad for at høre, at Rådet og det østrigske formandskab vil have præcist samme kriterier og samme interesse for det europæiske perspektiv for Serbien og Montenegro som for Kroatien.
Jeg vil gerne spørge Dem mere specifikt, præcist hvordan De i Rådet kæder det europæiske perspektiv for Serbien-Montenegro sammen med diskussionerne om Kosovos fremtid.
Hans Winkler,
   Hr. formand, ærede medlem, forhandlingerne om Kosovo foregår i øjeblikket under FN's auspicier. Stabiliserings- og associeringsprocessen foregår under EU's auspicier. Det vil nok være uklogt på nuværende tidspunkt at spekulere i, hvad der vil ske, hvis det ene eller det andet skulle hænde.
Begge disse processer skal fortsætte. I sidste ende må de nødvendigvis forenes. Det er selvfølgelig også klart, at uanset hvilken status Kosovo får, så skal Kosovo også have et europæisk perspektiv i en eller anden form. Vi skal ikke lade os selv blive påvirket af spørgsmålet om statusforhandlinger på nuværende tidspunkt, men skal i stedet fortsætte med stabiliserings- og associeringsprocessen for Serbien-Montenegro. 
Bart Staes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, formanden for Rådet ved uden tvivl, at der under bombardementerne i begyndelsen af krigen i Kosovo i marts 1999 var i tusindvis af mennesker, der blev bortført og forsvandt. Det er stadig ukendt, hvor 2.500 mennesker befinder sig. Der er mange lidelser i Kosovo. Brødre, søstre, forældre og børn ved ikke, hvor deres familiemedlemmer er. Et blandet udvalg bestående af serbere og kosovoalbanere skal løse dette problem, men serberne medvirker ikke rigtigt.
Kan rådsformanden gå med til, at en af betingelserne for tiltrædelse af EU er, at der gøres noget for at løse disse menneskelige problemer, at det bliver tydeligt, hvor de forsvundne mennesker er, hvor ligene eventuelt er, og at disse kan vende tilbage til Kosovo? 
Hans Winkler,
   Hr. formand, jeg vil gerne pointere, at alle spørgsmål vedrørende menneskerettigheder naturligvis behandles i forbindelse med drøftelserne og forhandlingerne med Serbien-Montenegro. Fælles europæiske værdier er særligt vigtige i specielt disse forhandlinger, og det ærede medlems spørgsmål behandles også. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, af hensyn til EU's stabilitet må vi glæde os meget over, at Østrig involverer sig i Sydøsteuropa. Vi ved nu, at der kan finde en afstemning sted om Montenegros uafhængighed i april. I hvilket omfang kan eller vil EU's strategi over for denne nye montenegrinske stat ændres? Hvilke former for støtte bør EU derefter yde til opbygningen af et stabilt land? 
Hans Winkler,
   Hr. formand, som svar på dette spørgsmål vil jeg gerne sige, at det på nuværende tidspunkt nok ikke vil være klogt at komme med gisninger om, hvordan resultaterne af en eventuel folkeafstemning kan påvirke forholdet mellem Serbien og Montenegro eller forholdet mellem en eventuel ny montenegrinsk stat og EU. Vi ved ikke engang, under hvilke vilkår en sådan folkeafstemning vil foregå.
Under alle omstændigheder ønsker formandskabet og Kommissionen, at Serbien og Montenegro hurtigst muligt gør fremskridt med hensyn til integration ind i europæiske strukturer. Det er vores mål. Vi kan ikke i øjeblikket sige, hvordan det fortolkes, hvis de to parter i den nuværende stat adskilles. Vi ønsker imidlertid absolut ikke - og det er måske det direkte svar på Deres spørgsmål - at afbryde konvergensprocessen hen imod EU, heller ikke hvis Montenegro skulle blive selvstændigt. Vi skal være forberedt på alle muligheder. For indeværende skal processen imidlertid fortsætte på en sammenhængende måde, og vi skal være forberedt på alle tænkelige muligheder.
Formanden.
Nyder den kritik, som Rådets formand, Wolfgang Schlüssel, har rettet mod Domstolen for nyligt, almindelig støtte i Rådet?
Mener Rådet, at den retspraksis, der går tilbage til 1985, vedrørende princippet om ikke-forskelsbehandling på grund af nationalitet i forbindelse med adgang til videregående uddannelse, er ulovlig?
Hvorfor har Rådet i givet fald ikke udtrykt dette synspunkt tidligere eller anmodet Kommissionen om at fremsætte forslag om ændring af retstilstanden? 
Hans Winkler,
   Institutionen EF-Domstolen er ubetvivleligt en vigtig del af EU. Ingen har nogensinde tvivlet på dette, og det er bestemt ikke noget, som Rådet nogensinde har drøftet som sådan, for det er hævet over enhver tvivl.
Hvis nogen politiker, og for den sags skyld den østrigske kansler, bidrager til debatten om de europæiske institutioners funktion, drager det bestemt ikke selve EF-Domstolen som institution i tvivl. Vi må have lov til at drøfte EU's institutioners forskellige funktion, herunder Domstolen, men jeg gentager, at vi ikke på nogen måde drager institutionen selv i tvivl.
Det er også noget, som Rådet som institution ikke har drøftet, og jeg kan derfor ikke give Dem mit svar på Rådets vegne. Jeg mener, at det er rimeligt at drøfte og tænke på, hvordan Domstolen og de andre institutioner fungerer. Det var et bidrag til debatten om Europas fremtid. 
Richard Corbett (PSE ).
   - Tak for det svar, men må jeg minde Dem om, at vores Domstol i modsætning til De Forenede Staters højesteret, der udpeges af USA's føderale institutioner, faktisk bliver udpeget af medlemsstaterne, men alligevel ser det ud til at være medlemsstaterne selv, der klager over nogle af dens afgørelser.
Domstolen kan ikke gribe ind i noget spørgsmål. Den kan kun forholde sig til tvister, der bliver henvist til den. Jeg vil slutte med det, en tidligere præsident for Domstolen sagde, at Domstolen ikke træffer politiske afgørelser, men at den undertiden må minde politikerne om de afgørelser, de har truffet. 
Hans Winkler,
   Jeg går ud fra, at dette ikke er et spørgsmål, som jeg skal svare på. Vi accepterer bestemt, at Domstolen er en institution, der, som De har sagt, er grundlagt af medlemsstaterne, og vi accepterer, at Domstolen afgør og dømmer, og at medlemsstaterne skal acceptere disse domme. Det betyder ikke, at man ikke kan kommentere dommen. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, der var en vigtig grund til den østrigske kanslers kritik, nemlig det faktum, at der er antalsmæssige og økonomiske problemer mellem Østrig og Forbundsrepublikken Tyskland vedrørende adgangen til videregående uddannelser i lighed med de problemer, der har været mellem Frankrig og Belgien. På grund af størrelsesforskelle er det vanskeligt for den mindre medlemsstat i alle tilfælde at give alle de garantier - økonomiske såvel som organisatoriske - som en helt uindskrænket adgang til videregående uddannelser vil kræve.
Har Østrig nogle løsninger på de konkrete problemer vedrørende adgangen til videregående uddannelser, og i givet fald hvilke? 
Hans Winkler,
   Hr. formand, Østrigs kritik af Domstolens afgørelse om adgang til videregående uddannelse, som De nævnte, gik faktisk primært på de reelle problemer, der er opstået som følge af dommen og den - efter vores mening - alt for strenge håndhævelse af forbuddet mod diskrimination på det uddannelsespolitiske område. I den forbindelse blev det også sagt - og det er også noget, som der burde være taget hensyn til - at det havde været helt i overensstemmelse med højesteretternes tradition at have opstillet en overgangsperiode og have undgået en tilbagevirkende effekt. Det er alt sammen punkter, der udgør en væsentlig kommentar til denne afgørelse.
Afgørelsen har påvirket de østrigske borgeres adgang til mange former for videregående uddannelse og i særdeleshed områder, der er vigtige for Østrigs forsyning af - i dette særlige tilfælde - læger. Dette sammenbrud i et meget vigtigt nationalt anliggende skal udbedres. Der skal findes en løsning, der sikrer, at der hvert år uddannes tilstrækkeligt med læger i Østrig - eller i Belgien - til at opfylde landets behov. Det er bestemt et legitimt ønske.
Der er fremsat forslag til en løsning af problemet. Et af løsningsforslagene, som det i sidste ende er Europa-Parlamentet, der skal tage stilling til, fordi det skal være i form af en lov, går på at indføre kvoter for medicinstudiet - tandlægevidenskab og humanmedicin - der ikke baseres på nationalitet, men på besiddelsen af det østrigske afgangseksamensbevis, der garanterer adgang til en videregående uddannelse. Det vil sikre, at Østrig får det antal lægestuderende og læger, som det har brug for til dets sundhedstjenester.
Vi mener, at denne løsning er forenelig med EU-lovgivningen og med afgørelsen fra Domstolen, der trods alt selv fandt, at det eneste svage punkt var, at sammenbruddet ikke var numerisk dokumenteret. Her et år senere foreligger denne dokumentation. Jeg mener også, at denne løsning, der minder meget om løsningen på problemet mellem Belgien og Frankrig, tåler kontrol i lyset af EU-lovgivningen. Jeg mener, at vi er på rette vej til en god løsning her. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Lissabon-strategien er et prioriteret mål for Rådet, Kommissionen, Parlamentet og i sidste ende også for den europæiske offentlighed frem til 2010. Hvilken rolle tror De, at uddannelsespolitikken og spørgsmålet om adgang til videregående uddannelse spiller for Lissabon-strategien?
Hans Winkler,
   Ligesom Europa-Parlamentet og Kommissionen sætter Rådet også uddannelsespotentialet meget højt i forbindelse med opfyldelsen af Lissabon-strategiens mål. Det er et meget vigtigt bidrag, og det er bestemt også en af de ting, vi skal koncentrere os om, hvis vi vil opfylde målene under Lissabon-strategien. 
Samtidig med at vi finder det vigtigt at godkende de nye integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse, der omfatter de overordnede retningslinjer for økonomiske politikker og retningslinjerne for beskæftigelsen, finder vi det også vigtigt at tænke på den gensidige forenelighed af Lissabon-strategien og Bologna-processen i den igangværende debat om EU's og EU-institutionernes fremtid.
Bologna-processen, der omfatter oprettelsen af et europæisk område for videregående uddannelse inden 2010, er meget vigtig for specielt vores unge mennesker. Grunden hertil er sandsynligvis den, at reglerne vedrørende adgangen til videregående uddannelser er fanget mellem på den ene side EU-borgernes rettigheder på det indre marked og på den anden side en nøje overholdelse af medlemsstaternes ansvar for kursusindhold og udformningen af uddannelsessystemet, hvilket er forankret i EF-traktaten.
Denne spænding findes også i andre områder af Lissabon-strategien, hvor nationale kompetencer står over for europæiske mål, og der skal findes løsninger, der yder begge principper retfærdighed. Spændingen er særlig stor på uddannelsesområdet. Derfor er det vigtigt, at vi finder fælles løsninger på specielt dette område, fordi vi ikke kan nå Lissabon-strategiens mål uden at forbedre adgangen til uddannelse. 
Formanden.
I fælleserklæringen med EU fra topmødet mellem EU og Rusland afholdt i Rom den 6. november 2003 forpligtede Rusland sig til hurtigt at afsluttet de på daværende tidspunkt endnu uafsluttede grænseaftaler med Estland og Letland, hvilket skulle fjerne enhver tvivl om statsgrænserne i det udvidede EU. I 2005 erklærede den russiske regering imidlertid, at den ikke havde til hensigt at blive part i de to grænseaftaler, der allerede var indgået med Estland, underskrevet af begge parter og ratificeret af det estiske parlament. Således tog den russiske regering den uhørte beslutning at trække sin undertegnelse tilbage, og i den seneste tid har den forsøgt at presse Estland til at genåbne de over 10 år gamle forhandlinger. Rådets og Kommissionens holdning er stadig uklar, selv om provokationen fra Ruslands side sætter hele EU's troværdighed på spil for øjnene af de nye medlemsstater. Er det acceptabelt, at EU's lederskab bliver på sidelinjen som en neutral observatør? Er det acceptabelt, at Rådet nægter at være part i en tvist på EU's vegne?
Hans Winkler,
   Hr. formand, hr. Landsbergis, jeg er helt enig med Dem. Rådet deler fuldt ud Deres - og mange andres - bekymring over Ruslands fortsatte modvilje mod at underskrive og ratificere grænseaftalerne med Estland og Letland.
Jeg er imidlertid uenig med Dem på et andet punkt. EU er på ingen måde en neutral observatør, som De siger, men giver regelmæssigt og helt klart udtryk for sin bekymring i forhandlingerne med Rusland - senest under trojkamødet mellem EU's og Ruslands udenrigsministre i november 2005. Det vil det fortsat gøre, så længe det er nødvendigt. Hvis jeg husker rigtigt, er der endnu et trojkamøde mellem Rusland og EU i morgen, hvor sagen utvivlsomt vil blive taget op. 
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   - Situationen omkring grænsen mellem EU og Rusland i Estland vil blive en virkelig udfordring for europæisk solidaritet, hvis Estland skal stå alene under russisk pres og forhånelse. Derfor vil jeg gerne vide, hvad Rådets generelle budskab er. Går Rådet ind for klar solidaritet eller et tåget gasdiplomati og en situation uden reaktion?
Hans Winkler,
   Professor Landsbergis, jeg kan kun besvare dette spørgsmål med et klart ja. Naturligvis viser EU solidaritet med en medlemsstat. Det er der ingen tvivl om, og der kan ikke være nogen andre overvejelser, der vil formindske denne solidaritet. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fra russisk side klager man ofte over, at de baltiske lande ikke lever op til deres forpligtelser - specielt ikke over for de russiske mindretal i disse lande. Der har været problemer i specielt Letland i spørgsmålet om opnåelse af statsborgerskab og fuld genindførelse af borgerlige rettigheder for det russiske mindretal.
Hvad agter Rådet at gøre med hensyn til disse medlemsstater? Eller hvordan opfatter De problemet? 
Hans Winkler,
   Hr. formand, i dialogen med Rusland pointerer Rådet regelmæssigt, at de baltiske lande som EU-medlemsstater naturligvis har opfyldt Københavnskriterierne, og at det russiske mindretal derfor også behandles i overensstemmelse med de relevante standarder i den internationale lovgivning - specielt henstillingerne fra Europarådet og OSCE - og at vejen til naturalisation og opnåelse af alle borgerlige rettigheder er åben for det russiske mindretal.
Rådet understreger derfor tydeligt, at minoriteternes rettigheder respekteres, og at EU også gør en stor praktisk indsats for at bekæmpe alle former for forskelsbehandling i medlemsstaterne. En sådan forskelsbehandling er ikke i overensstemmelse med de relevante regler eller Københavnskriterierne. Det siger sig selv, at alle EU's medlemsstater skal overholde disse regler. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot spørge, om Rådet er klar over, at de baltiske landes problemer opstod, fordi de baltiske lande i strid med den internationale ret i årtier var besat under pagten mellem Hitler og Stalin. I dag udgør de grænsen mellem Rusland og EU. Mener Rådet, at der skal opstilles betingelser for anerkendelsen af denne grænse, eller er det snarere op til Rusland at anerkende denne grænse til EU som en forudsætning for gode og frugtbare forbindelser?
Hans Winkler,
   Hr. formand, jeg vil gerne gøre det helt klart, at der selvfølgelig ikke kan opstilles betingelser for anerkendelsen af grænser.
Lad mig fortælle noget, som jeg selv har erfaret, hr. Posselt. Jeg var Østrigs faste repræsentant i Europarådet, da Rusland og de baltiske lande blev optaget. Jeg er selvfølgelig klar over sagens historiske aspekter. Vi skal være opmærksomme på, at situationen er resultatet af en historisk udvikling. Det er vigtigt, at de baltiske lande som medlemmer af EU opfylder den internationale rets og i særdeleshed Europarådets og OSCE's bestemmelser, normer og regler. For de standarder, som vi gudskelov har i Europarådets Europa og i særdeleshed i EU's Europa, er faktisk højere end den internationale ret i almindelighed. Det kan vi være stolte over. Rådet føler sig også forpligtet til at overholde disse strengere regler og standarder.
Formanden.
Den 21. december 2005 vedtog Rådet konklusioner om mere åbenhed og gennemsigtighed i Rådet.
I punkt 4 i disse konklusioner hedder det, at afstemningen om alle lovgivningsmæssige retsakter, som vedtages inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure, er offentlig, og at afstemningsresultatet gengives tydeligt på den tv-skærm, der transmitterer afstemningen til offentligheden.
Kan Rådet bekræfte, at det af de oplysninger, der stilles til rådighed, vil fremgå, hvilken holdning de enkelte delegationer i Rådet har indtaget ved afstemningerne, og at afstemningsresultaterne og de enkelte delegationers holdninger senere vil blive lagt ud på internettet?
Hans Winkler,
   Hr. formand, jeg kan besvare hr. De Rossas spørgsmål om offentlig afstemning i Rådet på følgende måde. Som forbundskansleren sagde i sin tale om det østrigske formandskab i sidste måned, er gennemsigtighed noget, som det østrigske formandskab ønsker. Så vidt muligt og i overensstemmelse med reglerne ønsker vi størst mulig gennemsigtighed mellem institutionerne.
Vi skal være opmærksomme på, at der er visse grænser herfor, men formandskabet vil gladeligt gøre sit bedste i de resterende fem måneder, og vi taler også med det finske formandskab herom.
I øjeblikket forholder det sig på følgende måde. Hvis Rådet handler som lovgiver, offentliggøres resultatet af afstemningen, rådsmedlemmernes stemmeforklaringer og redegørelserne fra Rådets protokol. Oplysninger om delegationernes stemmeafgivelse offentliggøres og lægges ud på Rådets websted.
På webstedet findes også oplysninger om de retsakter, der er endeligt vedtaget af Rådet i en given måned, samt den månedlige liste over Rådets retsakter. Listen viser også stemmer imod, afståelser, stemmeforklaringer og afstemningsregler.
Vi bestræber os på at gennemføre yderligere forbedringer. Rådets Generalsekretariat arbejder i øjeblikket på også at offentliggøre resultaterne af Rådets afstemninger om lovgivningsforslag, der er accepteret under fælles beslutningstagning, på Rådets websted, hvor offentligheden kan se dem.
Til slut vil jeg også minde om, at Rådets Generalsekretariat efter den endelige vedtagelse af en retsakt giver offentligheden ubegrænset adgang til de allerede udarbejdede dokumenter vedrørende sagen, som ikke er underlagt undtagelsesbestemmelser.
Fra formandskabets side ønsker vi at sikre, at de eksisterende restriktioner anvendes i så begrænset omfang som muligt. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Tak for Deres svar og Deres engagement i gennemsigtighed. Må jeg specifikt spørge Dem, om debatten om direktivet om tjenesteydelser i Rådet i de næste par måneder bliver åben for offentligheden, og om de beslutninger, som medlemsstaterne individuelt tager, vil være tilgængelige for offentligheden? Hvis ikke, hvorfor så ikke, i betragtning af at det er et af de mest kontroversielle spørgsmål, der skal drøftes i EU i meget lang tid, og et spørgsmål, som der er stor offentlig interesse for? Hvis vi mener det alvorligt med at bringe Europa tættere på befolkningen, på Europas borgere, er det debatter som denne, vi må gøre offentligt tilgængelige i Rådet. 
Hans Winkler,
   Jeg bekræfter, at vi ubetvivleligt er engagerede i at bringe EU tættere på sine borgere. Vi vil handle i relation til direktivet om tjenesteydelser på samme måde som i alle procedurerne om medbestemmelse - der er meget klare regler - hvilket betyder, at der er en åben debat ved begyndelsen og afslutningen af proceduren. Om medlemsstaterne er parate til at gå ud over det, der står i reglerne, er noget, som jeg ikke kan besvare på dette stadium, men vi vil bestemt holde os til reglerne, hvad angår direktivet om tjenesteydelser. De regler åbner allerede visse segmenter af proceduren for offentligheden, og det vil også gælde direktivet om tjenesteydelser såvel som alle andre. Resultaterne af afstemningen, af stemmeforklaringen, af de udtalelser, der optages i referatet, offentliggøres alle.
Jeg er enig med det ærede medlem i, at vi ikke er kommet så langt, som vi gerne ville. Processen begyndte med aftalen i december. Det østrigske formandskab er nu ved at gennemføre den og forsøge at gå ud over den - sammen med vores finske venner, for det bliver en lang proces. Vi prøver at gøre reglerne mere gennemskuelige, men det vil tage en vis tid. 
Richard Corbett (PSE ).
   - Jeg glæder mig over dette udmærkede initiativ, der er taget under det britiske formandskab, Men jeg spørger, om Rådet er enig i, at det princip, at det bør lovgive i offentlighed, logisk bør anvendes på al lovgivning og ikke kun på den, der foregår under proceduren med fælles beslutningstagning? Vil Rådet overveje med tiden at udstrække denne afgørelse, så at al lovgivning foregår offentligt? Man kan hævde, at det er endnu vigtigere, at lovgivning, der ikke nødvendigvis behøver Parlamentets godkendelse, bliver gennemført på en så gennemsigtig måde som muligt, når Rådet udarbejder den. 
Hans Winkler,
   Jeg bekræfter, at dette er et mål, man bør have, men jeg er ikke sikker på, at det kan opnås på dette stadium. Som jeg siger, er det en langsigtet proces, der vil tage nogen tid. På dette stadium bør vi være tilfredse med at tage så mange skridt, som vi kan, at arbejde videre på det, vi allerede har, at fortolke reglerne bredere og - om ikke i vores formandskab, så i det næste - at forsøge at ændre forretningsordenen endnu en gang for at opnå mere gennemsigtighed.
Det er målet, men det er noget, der vil tage nogen tid. Jeg er ked af, at jeg gentager mig selv, men sådan er det. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Er rådsformanden ikke enig i, at hvis enhver anden lovgivende forsamling i EU traf afgørelser og så udsendte sit referat og nogle noter om, hvilke drøftelser der var foregået, og tilbød at lægge oplysningerne på en hjemmeside, så ville befolkningen føle, at der var noget meget udemokratisk og fordægtigt ved det? Er det ikke på tide, at ministrene i Rådet én gang for alle møder offentligheden i alle disse sager, når det fungerer som lovgivende myndighed? Jeg påskønner de fremskridt, der er sket, men det er helt uacceptabelt, at lovgivningen i det 21. århundrede fortsat foregår på denne måde. 
Hans Winkler,
   Jeg er bange for, at jeg ikke kan føje meget til det, jeg allerede har sagt. Det langsigtede mål må være mere gennemsigtighed. Det er der ingen tvivl om, og det østrigske formandskab deler helt bestemt dette mål. Men der er regler, som må ændres, der er procedurer, som vi må tilpasse, og vi kan kun arbejde med det mål for øje.
Jeg er bestemt enig med alle de ærede medlemmer, der har talt om, at vi må komme tættere på offentligheden og hjælpe dem med bedre at forstå, hvad der foregår i EU og i alle dens institutioner. 
Formanden.
Europa-Parlamentet har i sin beslutning af 18. januar 2006 klart understreget, at Europa-Parlamentets prioriteringer for de nye finansielle overslag 2007-2013 er velfærd, konkurrenceevne, solidaritet, samhørighed og sikkerhed. Samhørighed er vigtig ikke kun for EU's nye medlemsstater, men også for de gamle medlemsstater, som f.eks. Spanien, Portugal, Grækenland og andre. Europa-Parlamentet forkastede Rådets konklusioner af 15.-16. december 2005 og var indstillet på at indgå i konstruktive forhandlinger med Rådet på grundlag af de respektive holdninger, forudsat det østrigske formandskab får et egentligt forhandlingsmandat. Er Rådet blevet enige om et mandat? Er Rådet enig med Europa-Parlamentet i, at samhørighed stadig bør være en prioritering i løbet af 2007-2013 i lighed med konkurrenceevne, sikkerhed og velfærd?
Hans Winkler,
   Hr. formand, som svar på fru Andrikienės spørgsmål kan jeg på nuværende tidspunkt kun sige, at Rådets holdning til de finansielle overslag 2007-2013 selvfølgelig er den holdning, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde den 15.-16. december 2005. Det Europæiske Råd har pointeret, at målet om økonomisk og social samhørighed fortsat skal være i centrum for EU's politik under de næste finansielle overslag.
Dette afspejles også af det faktum, at Det Europæiske Råd har besluttet at afsætte mere end 35 % af de samlede budgetmidler for perioden 2007-2013 til dette politikområde. 
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ).
   - Sandheden er, at tiden er ved at løbe ud, og begge EU's budgetmyndigheder - Rådet og Parlamentet - er opmærksomme på, at de for at nå en aftale i tide ufortøvet må indgå i konstruktive forhandlinger. Hvornår vil Rådet være parat til at indgå i konstruktive forhandlinger med Parlamentet? Hvornår vil Rådet have et mandat? Hvad er formandskabets prioriteter under forhandlingerne om de nye finansielle overslag? 
Hans Winkler,
   Lad mig forsikre det ærede medlem om, at vi er engagerede i konstruktive forhandlinger. Det er i vores interesse. Det er i Rådets interesse lige så meget som i Parlamentets interesse, at disse forhandlinger bliver ført til en frugtbar afslutning. For at være troværdig må EU som helhed handle hurtigt og konstruktivt. Rådet er parat til at handle så hurtigt og konstruktivt som muligt. Jeg kan forsikre Dem om, at det allerede ved det traditionelle møde i Kommissionen med medlemmerne af den østrigske regering den 19. januar blev aftalt mellem Kommissionens formand og formanden for Rådet, hr. Schüssel, at Kommissionens forslag skulle forelægges så snart som muligt, og at Rådet ville forhandle så hurtigt som muligt og helt oprigtigt.
I overensstemmelse med aftalen mellem de tre institutioner håber vi på og arbejder hen imod en afslutning af forhandlingerne om den interinstitutionelle aftale i april. Jeg kan ikke være mere præcis. Men det er et realistisk mål, som vi håber at nå. Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at vi arbejder meget hårdt for at nå dette. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, spørgsmålet er naturligvis fortsat, om det østrigske formandskab allerede har fået særlig bemyndigelse fra Rådet til at deltage i disse forhandlinger? Hvis ikke, på hvilket niveau og med hvilken målsætning kan forhandlingerne i De Faste Repræsentanters Komité II foregå i tiden frem til udstedelsen af en sådan bemyndigelse? 
Hans Winkler,
   Hr. formand, jeg kan besvare hr. Racks spørgsmål ved at henvise til, at trilogmøderne i henhold til formandskabets arbejdsplan vil blive forberedt af De Faste Repræsentanters Komité II. Alt dette er allerede undervejs.
Jeg kan forsikre Dem om - for jeg ved det af egen erfaring - at der arbejdes koncentreret med opgaven. De må imidlertid forstå, at jeg ikke på nuværende tidspunkt kan kommentere, præcist hvor langt man er nået med de nødvendige afklaringer mellem Rådet og Kommissionen, eller hvor sagens akter aktuelt befinder sig. Det ville være til skade for forhandlingerne. 
Jeg vil gerne gentage og understrege, at vi selvfølgelig alle vil gøre vores yderste i Rådets såvel som Europa-Parlamentets interesse for hurtigst muligt at indlede, gennemføre og afslutte disse forhandlinger på en god måde. Det skylder vi borgerne i Europa. EU's troværdighed afhænger af, hvor hurtigt og hvor godt vi håndterer denne sag. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. minister, vi ved alle, at det østrigske formandskab gør en stor indsats for at blive færdig med de nye finansielle overslag. Mit spørgsmål er derfor: Er Rådet fortsat overbevist om, at den fælles landbrugspolitik og politikken for landdistrikterne yder et væsentlig bidrag til gennemførelsen af Göteborg- og Lissabon-målene, og har Rådet det fortsat som en prioritet at sikre de nødvendige midler - specielt gennem de finansielle overslag?
Hans Winkler,
   Hr. formand, ærede medlem, jeg har tidligere sagt det, og jeg gentager det, da det er Rådets holdning: Vi står fast på den aftale, der blev indgået i december. Vi bevæger os inden for disse rammer, og de deraf følgende prioriteter skal nu omsættes i forhandlingerne. Vi støtter selvfølgelig fuldt ud de nævnte mål og vil fortsat gøre det. 

Formanden.
   - Da de to følgende spørgsmål drejer sig om samme emne, vil de blive behandlet under ét, og Rådets repræsentant, Martin Bartenstein, vil besvare dem.
Hvordan evaluerer Rådet EU's afhængighed af ekstern energi fra Rusland og Golfstaterne, og hvilke muligheder ser det for at reducere denne afhængighed gennem systematisk støtte til fornyelige råstoffer og alternative energikilder?
I hvilket omfang er Rådet bekymret for Europas energisikkerhed?
Martin Bartenstein,
   Hr. formand, som svar på de to spørgsmål, jeg er blevet stillet, kan jeg sige, at sikkerhed inden for energiforsyning sammen med konkurrenceevne og bæredygtighed - det er jo de tre centrale søjler - i mange år har været et af den europæiske energipolitiks hovedanliggender. Det gælder også den nye energipolitik for Europa, som i øjeblikket er under udarbejdelse. Især gaskonflikten, priskonflikten i de seneste uger og måneder, har vist, at vi også skal tage hensyn til vores nabostaters og internationale partneres interesser.
Unionen har intensive forbindelser med energiproducerende lande som Rusland og OPEC og med vigtige aftagere som Kina og Indien, og i den forbindelse erindrer jeg også om de internationale aftaler som energichartertraktaten og Energifællesskabet for Sydøsteuropa. Spredning af energikilderne, fremme af indenlandske energikilder, især vedvarende energikilder, samt energieffektivitet er væsentlige aspekter af energiforsyningssikkerheden. Derudover skal vigtigheden af at foretage investeringer i såvel infrastruktur som efterforskning fremhæves, og også de transeuropæiske energinet skal ses i sammenhæng med disse to aspekter.
Inden for Unionen er der således vedtaget en række redskaber inden for forskellige områder. Angående forsyningssikkerheden kan især nævnes Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/67/EF af 26. april 2004 om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden, og angående spredning af energikilder kan nævnes direktivet om fremstilling af elektrisk energi fra vedvarende energikilder fra 2001, som har det mål, at 22 % af EU's elektriske energi skal produceres fra vedvarende energikilder. Der kan også nævnes direktivet om fremme af biobrændsel eller andre vedvarende brændstoffer fra 2003.
Endvidere skal nævnes Europa-Parlamentets og Rådets forslag til direktiv om energieffektivitet i slutanvendelserne og om energitjenester fra december 2005, som forventes vedtaget inden for de næste par måneder.
Det sjette rammeprogram for forskning og udvikling og især programmet "intelligent energi i Europa", som bl.a. sigter mod at fremme nye og vedvarende energikilder på lokalt og regionalt plan og i udviklingslandene, skal heller ikke forblive unævnt. Også på det ikke-lovgivningsmæssige niveau påpeger Rådet den vigtige rolle, som Rådet tillægger vedvarende energikilder. Energiministrene giver i deres bidrag til Rådets forårsmøde i marts 2005 deres tilsagn til, at en strategi for vedvarende energikilder, som rækker ud over 2010, skal prioriteres højt.
Energipolitik og energiforsyningssikkerhed i særdeleshed vil også stå på dagsordenen for Rådets næste møde i foråret, og utvivlsomt på et prominent sted. To andre vigtige punkter, som formandskabet vil fokusere på, er handlingsplanen vedrørende biomasse og den varslede handlingsplan om energieffektivitet. 
I sit bidrag til den internationale handlingsplan på verdenskonferencen om vedvarende energi i juni 2004 i Bonn konstaterede Rådet, at EU's energipolitik bør stræbe efter at øge anvendelsen af vedvarende energikilder betragteligt, og at en øget anvendelse af vedvarende energier, en forbedring af energieffektiviteten og en bæredygtig anvendelse af energien som komplementære politiske områder også vil bidrage til forsyningssikkerheden.
På mødet den 29. november 2004 vedtog Rådet nogle konklusioner om vedvarende energier, og disse konklusioner fremhæver vigtigheden af at øge de vedvarende energiers konkurrenceevne ved bl.a. at reducere produktionsomkostningerne. Alle disse redskaber og foranstaltninger er et solidt grundlag for energiforsyningssikkerheden i Unionen på kort, mellemlang og lang sigt, som også har vist deres værdi i de solidariske projekter i forbindelse med følgerne af naturkatastroferne sidste år.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som parlamentsmedlem fra München med en mor fra Steiermark er jeg glad for den progressive politik, som Østrig fører på området biomasse. Mit spørgsmål hænger sammen med det. Hvad gør De for at indføre og forstærke denne politik i Rådet, og hvilken betydning mener De, at biomasse har, ikke kun for brændstoffer, men også for varme? 
Martin Bartenstein,
   Hr. formand, som østriger fra Steiermark, men søn af en tysk mor, glæder det mig meget, hr. parlamentsmedlem, ud fra Deres tillægsspørgsmål at kunne høre, at De er enig.
Vedvarende energikilder - især biomasse naturligvis, men ikke kun biomasse - vil have bedre markedschancer i de næste måneder og år, da olieprisen næppe vil falde til 10 eller 20 dollars pr. tønde igen, og det er godt, da det giver mulighed for at øge Europas uafhængighed. Men vi må ikke gøre os nogen illusioner. Det vil måske være muligt at reducere graden af, hvor meget vores afhængighed af fossile energikilder stiger, men kun graden af stigningen, ikke graden af afhængigheden vil blive reduceret. Samtidig vil det for mange landbrugsområder betyde ekstra indkomstkilder, og for mange - især for landmænd - vil det ikke kun være fra produktion af næringsmidler, men også fra produktion af energiplanter. Faktisk kan biomasse og fornyelige ressourcer på lang sigt være en kilde ikke kun til kulstof, men indirekte også til carbonhydrider, som kan anvendes til drift af private køretøjer. Jeg tror, at vejen frem for kraftværker og lignende på lang sigt vil være en anden, men at især fossile energikilder, som i dag næsten udelukkende bruges inden for transport, gradvist vil kunne afløses af fornyelige ressourcer og carbonhydrider fra denne kilde.
Og lad mig gentage, at mulighederne herfor er bedre, det er lettere at gøre fornyelige ressourcer og vedvarende energikilder afsættelige, hvis markedsprisen for en tønde råolie ligger på 60 dollars, eller hvis en kilowatt-time strøm i dag er ca. to en halv gange dyrere end for to år siden. En megawatt-time koster 50 euro i dag - jeg kan stadig huske, da prisen var 20 euro. 
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Rådsformanden sagde, at der er en masse instrumenter til rådighed, men til trods for det forudses det, at importafhængigheden for energi blandt de 25 i EU, som var 48 % i 2002, vil blive til 71 % i 2030. De 15 EU-lande får 31 % af deres olieimport fra Mellemøsten, 30 % af deres gasimport og 28 % af olieimporten fra Rusland, og 22 % af gasimporten fra Algeriet.
I betragtning af de skridt, som Rusland for nylig har taget, og visse medlemsstaters sårbarhed over for russisk irritation er rådsformanden så ikke enig i, at det væsentligste for at opretholde forsyningssikkerheden er komplet liberalisering af energimarkedet i EU, og vil han træffe foranstaltninger til at tilvejebringe denne tilstand? 
Martin Bartenstein,
   Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, det, Europa har brug for, er en sammenhængende energipolitik, en energipolitik, der fokuserer mere på vores fælles interesser. Vi har en lektie at lære, på den ene side vedrørende klimabeskyttelse, og på den anden side vedrørende de tydelige prisstigninger på fossile energikilder - ikke kun, men især som følge af manglende raffinaderikapacitet, og dertil kommer orkaner og geopolitiske problemer - og vi skal også lære lektien fra 1. og 2. januar i år, hvor den mængde russisk naturgas, der blev ledt til Europa gennem ukrainske rørledninger, var tydeligt reduceret, af hvilken grund det nu måtte være. Det er tre gode grunde til, at vi skal tænke i andre baner. 
Og igen må vi gå ud fra, at Europas afhængighed af import, især af fossile energiråstoffer, vil tiltage i løbet af de næste år, sandsynligvis årtier. Men det må og skal ikke afholde os fra at satse mere på egne, vedvarende energikilder og endelig også at arbejde for en større energieffektivitet.
Jeg er enig med Kommissionen i, at det er vanskeligt nok at få medlemsstaterne til at forpligte sig til 1 % om året. Vi må se, om det i fremtiden kan lade sig gøre med en forpligtelse på 2 % om året. Der er stadig ting, vi alle kan gøre for energieffektiviteten, og vi kan forbedre tingene på det område. Her har de nye medlemsstater som regel større potentiale. Deres ydelse i form af bruttonationalprodukt pr. forbrugt energienhed er tydeligt lavere end i EU-15-landene, hvor man allerede i 1970'erne påbegyndte en energimæssig afkobling af energiforbrug, bruttonationalprodukt og vækst som følge af oliekrisen i 1973 og 1974.
Det er nødvendigt med en sammenhængende energipolitik, som ikke udelader nogen af de muligheder, som har været diskuteret her, nemlig vedvarende energikilder, forøgelse af energieffektiviteten, men samtidig også en spredning af fossile energikilder, dvs. gas, og selvfølgelig også spredning af rørledninger. Det grundlæggende problem var ikke mangel på gas, nej, det grundlæggende problem den 1. og 2. januar var, at der kun er en eneste rørledning gennem Ukraine til at forsyne mange af de europæiske stater, og at 80 % af den gas, der ledes fra Rusland til Europa, føres igennem denne rørledning.
Det er bestemt fornuftigt, at der indgås aftaler mellem selskaber i Tyskland og Rusland. Det er af stor betydning, at Parlamentet og Kommissionen også støtter gasrørledningsprojektet Nabucco, som fra 2011 vil kunne levere ca. 12 milliarder kubikmeter gas om året fra det kaspiske område over Tyrkiet til Mellemeuropa, og fra 2020 ca. 30 milliarder kubikmeter gas om året.
Men inden for gasområdet må vi heller ikke glemme den flydende naturgas, som man ikke har lagt så stor vægt på, bortset fra i nogle af de sydlige medlemslande. Det er i hvert fald nødvendigt nu for at reducere vores afhængighed.
Jeg er positiv over for meddelelsen om, at Rusland og Ruslands finansminister i disse dage på G8-topmødet i Moskva har overvejet at ophæve Gasproms eksportmonopol. Desværre blev der ikke sagt noget om, hvornår dette ville ske, men i hvert fald er det blevet annonceret. Godt nok har samarbejdet med Gasprom bestået sin prøve, men det betyder, at vi på et eller andet tidspunkt i fremtiden også vil skulle tale, forhandle og arbejde sammen med andre russiske partnere.
Efter min opfattelse er Europas hidtidige måde at liberalisere og deregulere energiområdet på en vigtig og rigtig vej, som især har bidraget til en stabilisering af priserne. Men i de næste år skal vi finde en balancegang, hvor forsyningssikkerheden øges - og i sidste ende skal investorerne sikres, at de gennem langsigtede kontrakter også tjener deres investering ind igen - og hvor der skabes et større europæisk indre marked for energi, hvor Sydøsteuropa og Ukraine, måske også Rusland integreres. Hvis det ikke sker gennem energichartertraktaten, så sker det måske ved hjælp af energifællesskabet, og det er et konkret forslag, som Kommissionen formentlig vil stille i de næste uger.
Vi skal sætte ind på alle disse områder. Energipolitik har højeste prioritet, og vi har netop set i de sidste måneder, hvor vigtig energipolitikken er.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Bartenstein, energiafhængighed er det vigtigste emne, og energiforsyningssikkerheden vil derfor komme til at beskæftige os meget intensivt i fremtiden.
Vil Rådet (energi) beskæftige sig med Kyoto-protokollen og med tiden efter 2012 og med, hvilke konsekvenser en vil have på dette område? Vil investeringer i Europa have hovedvægten, og hvordan kan vi mest effektivt nå det globale mål for CO2-reduktionen? 
Martin Bartenstein,
   hr. formand, hr. parlamentsmedlem, om Kyoto-protokollen kan jeg oplyse Parlamentet, at den tidligere amerikanske præsident Bill Clinton på Det Økonomiske Verdensforum i Davos på spørgsmålet om, hvilke prioriteter han så for verden i de næste år, svarede, at han så klimabeskyttelse som den vigtigste prioritet. Set fra et amerikansk synspunkt kan det måske lyde en smule dristigt, men det var den tidligere amerikanske præsident, der sagde det, og han har jo underskrevet Kyoto-protokollen. Men som vi alle ved, ratificerede kongressen den ikke. 
Ligesom De og mange andre mener jeg, at klimabeskyttelse har højeste prioritet. Vi har brug for klimabeskyttelse, for verdensklimaet er i fare. Vi skal imidlertid som europæere tænke på, at vi i dag er ansvarlige for ca. 14 % af den CO2, der udledes på verdensplan, og i 2050 vil det være omkring 10 %. Det betyder, at 86 % af CO2-udledningen i dag kommer et andet sted fra, og i 2050 vil det være 90 %. Der er stor forskel på, om vi foretager en enegang i Unionen, eller om vi i det mindste har vores partner - men naturligvis også konkurrent - USA med om bord. Det kan man ikke forudsige på nuværende tidspunkt.
Det næste spørgsmål er, hvordan vi skal forholde os til lande som Kina og Indien, som jo ikke har forpligtet sig i henhold til Kyoto-protokollen. Jeg vil tro, at disse lande vil sige følgende - og det er også forståeligt: I europæere producerer ca. 10 t CO2 pr. person om året, amerikanerne ca. 20 t, og vi producerer 1-2 t. Lad os først få bragt vores industrielle og øvrige udvikling op på jeres niveau, så vil vi gerne være med i klimabeskyttelsen. Det er et ganske følsomt emne at få Kina, Indien og andre udviklings- og vækstlande om bord hurtigst muligt og at åbne deres øjne for vores argumentation. 
Som europæere bør vi være et skridt foran, men samtidig også holde et vågent øje med vores konkurrenceevne og yde klimabeskyttelse til de lavest mulige omkostninger. Her er til enhver tid en god idé.
Hvis vi kan investere i europæiske lande, f.eks. i de nye medlemsstater, og samtidig reducere udledningen af CO2 med færre investeringer end ved investering i f.eks. EU-15-landene, så er det vejen at gå, og det er også planlagt i Kyoto-protokollen. Det betyder igen, at klimabeskyttelsen er af største betydning, men vi er samtidig bevidste om, at energipriserne har indflydelse på konkurrenceevnen og dermed også på beskæftigelsen.
Vi er godt på vej, og i de næste måneder vil vi se, hvordan medlemsstaterne i Unionen gennemfører den anden Post-Kyoto-fase og udformer de nationale allokeringsplaner. Handelen med CO2-certifikater er godt begyndt, og priserne er i øvrigt højere end ventet - der blev engang talt om 10 euro pr. ton, men den sidste notering lå, så vidt jeg ved, på 28 euro, hvilket er næsten det tredobbelte. Hvis vi vil sige til de europæiske industrivirksomheder, at de får mindre tildelt end tidligere, så skal vi have gode argumenter for det.
Jeg opfordrer helt klart til - til gavn for beskæftigelsen i gode gamle Europa - at vi er meget, meget omhyggelige og tilbageholdende, når det gælder vores energiintensive samfund og industri. Hvad angår Kyotos fremtid, går jeg ind for, at vi skal være et skridt foran og gå offensivt frem, men der må ikke sættes arbejdspladser på spil, som jo ville blive flyttet ud af Europa til lande, som stadig ikke bekymrer sig noget videre om klimabeskyttelse. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. minister, De har på en af Deres første dage i embedet som rådsformand skullet løse det meget vanskelige problem med Ukraine og Rusland. I begyndelsen var problemet ikke, at der blev lukket af for gassen, men at Rusland krævede en væsentlig højere betaling for den russiske naturgas.
Har det østrigske formandskab planer om at adressere problemet med denne sårbarhed over for energipriserne, som ikke kun berører Ukraine, men naturligvis også den europæiske økonomi? Vi er alle klar over, at en kraftig stigning udløser en stærk inflation, lægger en kraftig dæmper på den økonomiske vækst eller fører til depression. Hvad påtænker man at gøre ved den europæiske økonomis følsomhed over for energipriserne?
Martin Bartenstein,
   Hr. formand, heldigvis er vores økonomi og vores bruttonationalprodukt ikke så følsom over for ændringer i energipriserne i dag som i 1973/74. OECD og Kommissionen regner med, at denne sårbarhed, denne følsomhed er reduceret til det halve, netop fordi vores økonomier og vores producenter er meget mere energieffektive. Men det betyder selvfølgelig ikke, at vi i dag uden videre kan klare olieprisstigninger fra 30 til 60 dollars, og der er folk, der spår - og jeg håber, de aldrig må få ret - om trecifrede priser i den nærmeste fremtid.
Hvad angår gas, må man til vores russiske venners fordel sige, at deres hensigt var at afkræve Ukraine verdensmarkedspriser, selv om verdensmarkedsprisen også er et relativt begreb - lad os hellere sige standardpriser i Europa på ca. 220 dollars pr. tusind m3. Det opnåede man også enighed om natten mellem den 3. og 4. januar under forhandlinger mellem Gasprom og Ukraine. Ifølge kompromiset - i mellemtiden er kontrakterne også udfærdiget og underskrevet - skal der konstrueres et miks mellem russisk gas til ca. 220 dollars og billigere gas fra Centralasien, og for dette miks betaler Ukraine 95 dollars.
Om verdensmarkedspriser og europæiske priser på gas skal man vide, at amerikanerne forsynes med gas til priser, der ligger en del over den pris, der er gældende for Europa. Der eksisterer åbenbart endnu ikke nogen egentlig verdensmarkedspris, idet forskellene for gas er noget større end for olie. Også det taler for, at energipolitikken skal være langsigtet, og at partnerskaberne skal styrkes. Dialogen mellem Unionen og Rusland på den ene side og OPEC på den anden side skal fortsættes og intensiveres. En større transparens er ønskelig, og der skal opbygges tillid i begge partnergrupper.
Jeg opfordrer også til, at vi tænker mere på ikke kun at samarbejde med energiproducenter, men at vi også får sat en dialog i gang med forbrugerne. Det er vigtigt, at vi europæere når frem til nogle aftaler med japanerne, amerikanerne og andre forbrugere for i sidste ende at opnå det, som også de producerende lande ønsker, nemlig langsigtede stabile prisforhold. Det er fejlagtigt at tro, at det er OPEC-landenes største interesse at nå op på en pris på 100 dollars så hurtigt som muligt. De ved med sikkerhed, at det kun ville vare kort, og at markedsmekanismerne ville resultere i et tilbageslag til et relativt lavt niveau. De ved også med sikkerhed, at det har betydning for deres afsætning af olie og gas, at vores økonomi fungerer og oplever en kontinuerlig vækst.
Der er således i høj grad en fælles interesse i at skabe stabile og pålidelige energimarkeder og sikre forsyningssikkerhed og prisstabilitet, og på den front vil vi komme et godt stykke fremad. Grønbogen, som Kommissionen drøfter i disse dage, hedder endnu ikke officielt en grønbog, selv om den er det. Den vil i fremtiden være vores rettesnor. 
Formanden.
   - Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 8.
Agter det østrigske formandskab at tage Kommissionens forslag til direktiv om overførsel af rettigheder til virksomhedstillægspension op, eller hvordan bliver dette forslag behandlet?
Martin Bartenstein,
   Hr. formand, da det er første gang, jeg besvarer spørgsmål i Parlamentet, er jeg fortrolig med mit eget parlaments tradition om, at spørgsmål altid gentages. Men jeg lærer nok procedurerne at kende inden udløbet af vores formandskab, som jo stadig varer fire og en halv måned.
Virksomhedstillægspension er et vigtigt emne, også i sammenhæng med vores -koncept - fleksibilitet gennem sikkerhed. Rådet er allerede begyndt at behandle forslaget om en styrkelse af retten til at overføre supplerende pensionsrettigheder, som Kommissionen stillede i slutningen af oktober 2005. Inden slutningen af februar vil Rådets forberedende organ, som behandler sagen, dvs. Rådets arbejdsgruppe om sociale spørgsmål, have drøftet forslaget på seks møder. Det østrigske formandskab har medtaget forslaget i sine forslag til dagsordener for samlingen i Rådet, men i betragtning af sagens betydelige tekniske kompleksitet skal det undersøges, hvor langt arbejdet vil være nået inden samlingen i Rådet i juni. Jeg vil ikke lægge skjul på, at der, bortset fra den generelle kompleksitet, stadig er nogle nøgleemner, der skal afklares, men principielt er det min opfattelse, at det skal og vil være et meget vigtigt bidrag til en bedre mobilitet for arbejdstagerne i Europa.
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. Bartenstein, jeg kan berolige Dem med, at De ikke behøver lære noget yderligere, da De allerede er meget bedre end mange af Deres forgængere. Til det, De netop har sagt, vil jeg gerne tilføje, at problemet også er, at vi med hensyn til arbejdsmarkedsorienterede pensionskasser selvfølgelig også kæmper med forskellige kompetencer og forskellige skattesystemer, og kompetenceforskellene har medført store hindringer for mobiliteten i medlemsstaterne. Mener De, at vi har behov for europæiske minimumsstandarder, et fælles omkostningsgrundlag for europæiske produkter og en omfattende europæisk pensionsdebat under fuld respekt for de nationale beføjelser? 
Martin Bartenstein,
   Hr. formand, hr. Karas, dette forslag til direktiv er absolut et skridt i den retning, som vi skal og vil gå. Hvis vi ønsker mobilitet af arbejdstagere på tværs af Europa, skal vi også gøre det muligt for dem at tage de erhvervede krav på tillægspensioner med uden de store problemer. På den anden side konstaterer vi meget hurtigt inden for den sociale sikkerhed, at ethvert land har sine egne traditioner, hvorfor en harmonisering fra start af vil være dømt til at mislykkes, og det ønsker vi ikke. fungerer helt sikkert ikke, når vi taler om social sikkerhed.
Der, hvor det giver mening at sætte minimumsstandarder, vil det være en mulighed, men inden for pensionskrav må vi ikke glemme, at de fleste europæiske lande har skattefinansierede ordninger som grundlag for den statslige sikring. Vi ved samtidig, at det vil være formålstjenligt at supplere dette skattefinansierede system med et opsparingsbaseret system - også på det statslige område. Dertil kommer, at man inden for mulighedernes rammer selvfølgelig skal støtte private pensioner og den virksomhedsbaserede pension - vi skal jo tage hensyn til de europæiske arbejdstageres og indbetaleres indkomstmæssige situation. 
Dette skal og vil nok i en længere periode forblive inden for medlemsstaternes egne beslutningsbeføjelser og deres egen beslutningskompetence, men vi skal - netop også med dette direktiv - etablere måder, hvorpå europæiske arbejdstagere, og europæiske forsikringstagere, lettere end hidtil kan tage deres pensionsrettigheder med i hele Europa, og det vil naturligvis være betydeligt lettere end hidtil, hvis der indføres minimumsstandarder.
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg deler Deres holdning om, at muligheden for at tage virksomhedstillægspensionerne med utvivlsomt fremmer mobiliteten. Ethvert tiltag til fremme af mobiliteten er samtidig også et tiltag til at skabe mere sikkerhed på arbejdsmarkedet. Jeg er overbevist om, at De i forbindelse med formandskabet påtænker andre foranstaltninger, som øger mobiliteten og dermed også sikkerheden på arbejdsmarkedet. Hvilke af disse foranstaltninger vil De foreslå de andre medlemsstater under Deres formandskab? 
Martin Bartenstein,
   Hr. formand, vi ved, at mobiliteten blandt Europas borgere er mindre udpræget end andre steder. Mange af de offentliggjorte tal viser, at mobiliteten er dobbelt så høj i USA som i Europa. Men vi kan ikke fjerne sproglige barrierer fra den ene dag til den anden - og det vil vi måske heller ikke - og vi kan heller ikke fra den ene dag til den anden indføre forbundsstatslige principper, som vi kender dem fra USA.
Men alligevel giver det alt i alt mulighed for, at vores unge kan blive mere mobile, og at de har et europæisk marked, som tilbyder interessante job og erhvervsmæssige muligheder. Med disse begrænsninger - vi ønsker ikke amerikanske forhold fra den ene dag til den anden - er mere mobilitet for arbejdstagerne og for de unge noget, vi arbejder hen imod.
Det handler om gradvist at træffe foranstaltninger for at forbedre arbejdstagernes mobilitet. Ud over dette ene direktiv kan jeg oplyse, at Kommissionen har erklæret 2006 for året for arbejdstagernes mobilitet, og at der vil blive etableret en jobportal, EURES, som vil blive præsenteret i en forbedret udgave i forbindelse med en kongres inden for de næste dage, nemlig den 20. og 21. februar i Bruxelles, hvor det officielle startskud lyder. Jeg har selv æren af at deltage, men også kommissionsformanden, hr. Barroso, har meddelt sin deltagelse, og det gælder også kommissær Špidla og parlamentsformanden.
"" vil blive diskuteret bredt, og diskussionerne vil fortsætte i workshops. Vi ønsker ikke kun at gennemføre direktivet om overførsel af rettigheder til virksomhedstillægspension - vi ønsker en generel mainstream. Det er også vigtigt med en proces, som skal indledes mellem myndigheder, fagforeninger og den private sektor, men det handler også om at udbrede videnbasen. Det er alt sammen en vigtig del af Lissabon-strategien.
Vi står i begyndelsen af 2006, det europæiske år for arbejdstagernes mobilitet, som vil finde sin afslutning i november under finsk formandskab. Jeg tror, det er godt, at der allerede nu er planer om at lave en opfølgning på dette første europæiske år for arbejdstagernes mobilitet.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, vi er alle bekendt med, at mobiliteten allerede er relativt høj især blandt unge akademikere. Hvad planlægger formandskabet nu med hensyn til lærlinge eller borgere med et lavere uddannelsesniveau? Hvad kan vi gøre for at få mobiliteten blandt disse befolkningsgrupper til at stige? 
Martin Bartenstein,
   Hr. formand, jeg mener, at alle borgere i Europa, uanset uddannelsesniveau - og det omfatter i de tysktalende lande i høj grad også lærlinge, der gennemgår en erhvervsuddannelse - skal have de samme muligheder, muligheder som tidligere nok kun var til stede for mennesker med en videregående, akademisk uddannelse. Jeg ved, at der i Østrig findes eksempler på , hvor netop lærlinge under uddannelse får mulighed for at tage på udlandsophold. Jeg finder det helt nødvendigt, at vi - under fuld respekt for alle de sprogregimer, vi har i Europa - sørger for, at de unge først og fremmest lærer engelsk og tager det med som mobilitetssprog. Jeg håber, at vi ikke bliver overdænget med alt for mange protester fra Paris eller andre steder.
Hvis vi ønsker at give Europas unge erhvervsmæssige muligheder i hele Europa, skal vi også være klar til at etablere programmer og uddele stipendier under uddannelsen, således at de unge i forbindelse med sådanne programmer kan prøve denne mobilitet af, hvilket kan få dem til senere i deres arbejdsliv at tage konkrete job i andre europæiske lande. 
Formanden.
   - Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelsen af forhandlingen om betænkningen af Evelyne Gebhardt om tjenesteydelser i det indre marked. 
Jacques Toubon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil indledningsvis som nyt medlem af Parlamentet sige, at jeg under disse halvandet års forhandlinger har gjort mig klart, hvor omfattende og fremragende et arbejde, der udføres her.
Jeg vil rette en tak til Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, udvalgets afdøde formand, Phillip Whitehead, udvalgets ordfører, Evelyne Gebhardt, og ordføreren for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, Anne Van Lancker. Jeg vil ligeledes takke de ansvarlige fra PPE-DE-Gruppen, hvis arbejde har ført til det forslag, vi drøfter her i dag: Malcolm Harbour, PPE-DE-Gruppens skyggeordfører og koordinator, Marianne Thyssen, gruppens næstformand, og vores utrættelige sekretariat. Også Marie-Hélène Descamps og Roselyne Bachelot fra den franske delegation har ydet en prisværdig indsats.
Vi har takket være alle disse menneskers indsats gjort betydelige landvindinger, idet kompromiset er en ny tekst. Den etablerer først og fremmest det indre marked for tjenesteydelser. Med dette forslag ophæves det monopol, Domstolen har udøvet de sidste 50 år i forhold til gennemførelsen af traktatens principper. Det indre marked for tjenesteydelser hviler på gensidig tillid og indebærer et administrativt samarbejde, administrative forenklinger og ophævelsen af protektionistiske hindringer for etablering af virksomheder såvel som for leveringen af tidsbegrænsede ydelser. Forslaget omfatter tjenesteydelser af almen økonomisk interesse udelukkende for så vidt angår etableringsretten, men udelukker mange afgørende tjenester inden for bl.a. den audiovisuelle sektor, filmsektoren, spillevirksomhed, sundhedssektoren og de juridiske erhverv. Således skal Parlamentet med dette kompromis stemme om en rammelov rettet mod økonomisk vækst, nyskabelse og beskæftigelse, som er det, Europas befolkning ønsker.
Men kompromiset sikrer også respekten for vores model og nationale overenskomster. Vil direktivet indebære en ophævelse af vores sociale rettigheder? Vil det afstedkomme en udligning nedefter? Det var der en reel risiko for med Kommissionens oprindelige forslag. Det er grunden til, at vi forkastede det. Det kompromis, De nu har fået forelagt, vil modvirke social dumping, sikre nærhedsprincippet og gennemføre fri udveksling af tjenesteydelser på et pragmatisk og begrænset grundlag. Kompromiset udelukker udtrykkeligt de arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder. Social konkurrence er forbudt. Den frie etableringsret indebærer overholdelsen af en lang række nationale bestemmelser. Og den frie udveksling af tjenesteydelser er ledsaget af en garanti for, at medlemsstaterne kan håndhæve deres egne regler, når den almene interesse berettiger det. Det er et sandt kompromis, og som sådan bliver det kritiseret fra begge sider, hvilket beviser, at vi har ramt lige i midten.
Jeg håber følgelig på vegne af mine franske kolleger, at De vil støtte kompromiset og sikre det et bredt flertal. Det vil være en sejr for Europa-Parlamentet og for EU.
Harlem Désir (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. rådsformand, at fuldstændiggøre det indre marked er én ting og et mål, vi tilslutter os. At afvikle den europæiske sociale model er noget helt andet og en fremgangsmåde, vi modsætter os. Vi modsætter os den, fordi den er i modstrid med borgernes interesser, arbejdstagernes og de europæiske forbrugeres interesser, men også fordi den truer borgernes opbakning til det europæiske projekt.
Det oprindelige Bolkestein-direktivforslag mødte stor modstand, fordi det ville have betydet en fuldstændiggørelse af det indre marked baseret på en svækkelse af de sociale rettigheder, miljøstandarderne og forbrugerbeskyttelsen i de medlemslande, hvor de er længst fremme.
Ved at undlade at basere det indre marked på virksomhedernes indbyrdes konkurrence, men i stedet søge at basere det på en konkurrence mellem de forskellige medlemsstaters sociale systemer, gav Bolkestein-forslaget indtryk af at spille medlemsstaterne ud mod hinanden. Det skabte mistænksomhed mellem de gamle og de nye medlemmer i fuldstændig modstrid med Kommissionens opgave, som er at forene alle europæere omkring et fælles projekt. Ved at inddrage en lang række sociale tjenesteydelser og en del tjenesteydelser af almen økonomisk interesse i direktivets anvendelsesområde søgte Kommissionen at overlade aktiviteter af afgørende betydning for den sociale samhørighed til markedskræfternes frie spil.
Med oprindelseslandsprincippet vendte Kommissionen sig bort fra fællesskabsmetoden, som tager sigte på en sektorbestemt harmonisering, og som altid er gået ud på at sikre en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes gældende bestemmelser og således fremme en gensidig anerkendelse og økonomisk integration uden fare for den europæiske sociale model og - som sagt - det til tider meget høje beskyttelsesniveau i visse lande. Der er tale om en harmonisering opefter.
Med dette forslag forelagde Kommissionen for første gang en lovgivning, der i modsætning til fællesskabsmetoden ville fremme forskellene i de nationale lovgivninger og belønne de mindst krævende medlemsstater. Det er korrekt, at det ikke er den nuværende Kommission, der udarbejdede det oprindelige forslag. Ikke desto mindre er den ansvarlig for at have godtaget denne dårligt udtænkte og udarbejde tekst - De har selv sagt, hr. McCreevy, at det var Deres ansvar at trække forslaget tilbage og fremsætte et andet, der var mere i overensstemmelse med de europæiske sociale principper og kunne skabe fornyet tillid blandt borgerne.
Det er grunden til, at de franske socialister vil stemme for et ændringsforslag om forkastelse af teksten. De sagde, hr. Barroso, at Kommissionen er parat til at indføje de ændringsforslag, der kan bringe os videre i retning af et indre marked for tjenesteydelser, men De sagde ikke, hvad De vil gøre ved de ændringsforslag, der har til formål at sikre de sociale rettigheder, miljøstandarderne og forbrugernes rettigheder. De sagde heller ikke, hvad De vil gøre ved de ændringsforslag, der fjerner de sociale tjenesteydelser og visse tjenesteydelser af almen økonomisk interesse fra direktivets anvendelsesområde. Hr. McCreevy har her i eftermiddag tværtimod sagt, at han ønskede at opretholde en del af tjenesteydelserne af almen økonomisk interesse inden for direktivets anvendelsesområde. Det lader således til, at De ikke lytter til Parlamentet, eller at De kun hører det, der går i retning af en liberalisering.
Hr. formand, hr. Barroso, jeg vil til sidst sige, at demonstrationen her i eftermiddag tværtimod var udtryk for et ønske om et endnu mere beskyttende Europa på det sociale område. Vi vil kun stemme for kompromiset, hvis samtlige offentlige tjenesteydelser udelukkes fra direktivets anvendelsesområde, oprindelseslandsprincippet ophæves og der indføres klare juridiske bestemmelser om, hvilke retsregler, der finder anvendelse. Det er desværre ikke tilfældet i det kompromis, der foreligger i øjeblikket, og vi har følgelig stillet ændringsforlag herom.
Ona Juknevičienė (ALDE ).
   - Jeg er skyggeordfører for betænkningen af Anne Van Lancker fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg vil tale om reguleringen af arbejdskraftens bevægelighed i direktivet.
Hr. formand, jeg rejste udenlands for første gang i 1990, da Litauen erklærede sig uafhængigt. Tidligere ville kommunisterne ikke lade mig rejse, da min far var modstander af deres regime. 
Litauen er nu blevet af med kommunisterne, og vi er med i EU.
Vi blev medlem af Fællesskabet med et ønske om at være nyttige. Vi troede, at vi ville blive ligeværdige partnere og borgere i EU. Det er desværre ikke tilfældet. De fleste af de gamle EU-borgere frygter os mere end fugleinfluenzaen. 2006 er erklæret året for arbejdstagernes frie bevægelighed i Fællesskabet, men medlemmerne ønsker overhovedet ikke at åbne dørene. Direktivet foreslår nye restriktioner.
Kommissionens tal viser, at der er en klar fordel for de lande, der har liberaliseret deres arbejdsmarkeder. Politikerne truer imidlertid folk med en invasion fra øst og ignorerer fakta. Hvorfor tolererer man ulovlige indvandrere fra det tidligere Jugoslavien i Østrig, marokkanere i Frankrig og tyrkere i Tyskland, mens slovakker, polakker og litauere i samme lande betragtes som den største trussel.
De gamle medlemmer af Fællesskabet har længe nydt godt af de nye landes markeder. Vi siger, at det er fint, fordi vi tror på gensidige fordele. Vores erhvervsliv leder også efter nye markeder og er parat til en ærlig konkurrence. De ved, at konkurrence er lig med både udvikling og vækst. De ved også, at kun et integreret og forenet Europa vil modstå globaliseringens udfordringer. Men ved vi det?
Desværre for litauerne betyder direktivforslaget, at meget lidt har ændret sig siden jerntæppets tid.
Hr. formand, Europa kan atter blive splittet, hvis dets befolkninger spilles ud mod hinanden. Et forenet Europa er et Europa, hvor alle borgere har lige rettigheder. Først og fremmest fri bevægelighed og frihed til at udveksle tjenesteydelser. 
Jean-Luc Bennahmias (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. Barroso, mine damer og herrer, jeg anmoder på vegne af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance om, at der under afstemningen på torsdag indføjes en pause lige før den endelige afstemning.
Parlamentet og Kommissionen burde rejse en statue af hr. Bolkestein, den mest kendte europæer i 2005 og 2006, så ingen glemmer, at vi ikke vil have flere forslag af denne art fra Kommissionens hånd.
Ganske vist er det ikke det oprindelige Bolkestein-direktiv, vi behandler i dag, idet vores parlamentsudvalg har gjort et stort stykke arbejde. Men betyder det, at vi kan acceptere kompromiset? Det mener jeg ærlig talt ikke, eller det mener vi ikke. Der er stadig alt for mange uafklarede områder i denne tekst, især vedrørende kontrolmulighederne på det arbejdsretlige, miljømæssige og forbrugermæssige område. Vi kan ikke acceptere, at tjenesteydelser af almen økonomisk interesse såsom sociale tjenester eller socialt boligbyggeri berøres af dette direktiv.
Hvis vi ønsker at overbevise alle de borgere, der stiller sig stadig mere tvivlende over for EU's evne til at forbedre vores dagligdag, bør vi snarest skifte over til en virkelig social harmonisering opefter ved bl.a. at prioritere udarbejdelsen af et direktiv, der definerer begrebet europæisk offentlig tjenesteydelse.
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, forslaget til servicedirektivet er reaktionært. Det truer lønmodtagernes rettigheder, og det risikerer at føre til social dumping. Vi ønsker derfor, at forslaget afvises helt. Hvis det ikke sker, stemmer vi for hvert forslag, som begrænser direktivets skadevirkninger, f.eks. forslag, som fjerner oprindelseslandsprincippet, og forslag, som fritager sektorer fra direktivet.
Forslaget til kompromis mellem PSE-Gruppen og PPE-DE-Gruppen fjerner vigtige ulemper fra forslaget, men der er store uklarheder tilbage, som skal afgøres ved EF-Domstolen. Der ønsker vi ikke, at lønmodtagernes rettigheder skal afgøres. Vi kan ikke acceptere, at lønmodtagernes rettigheder og lovgivning, som skal beskytte vores borgere, ofres på det frie markeds alter. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand Tak til de mange demonstranter, som i dag på værdig vis viste deres modstand mod Bolkestein-direktivet. Junibevægelsen ønsker ligesom demonstranterne at forkaste Bolkestein-direktivet. Forliget mellem PSE og PPE ændrer ikke kernen. Oprindelseslandsprincippet fjernes, men erstattes ikke af et klart værtslandsprincip. Udstationeringsdirektivet fortsætter med at give lavtlønslande ret til at undergrave vore lønninger og den danske aftalemodel. Følsomme områder udgår af direktivet, så det bliver overladt til dommerne at liberalisere og markedsgøre offentlige tjenesteydelser. Det er allerede sket inden for områderne uddannelse, sociale forhold og sundhed.
Domstolen inviteres direkte til at lovgive med ændringsforslag nr. 5, som bekræfter Domstolens principper om ikke-diskrimination, nødvendighed og proportionalitet. Det lyder godt, men de tre ord er et udtryk for, at det er dommerne i Luxembourg, som skal bestemme, om national lov kan anses for ulovlig, hvis udenlandske virksomheder ikke har den samme faktiske adgang til at byde på opgaver og levere tjenesteydelser. Junibevægelsen byder velkommen til den polske blikkenslager og alle andre udenlandske arbejdere, men til ikke-diskriminerende løn - ikke til dumpingløn. Vi ønsker fri konkurrence, men den skal også være fair, og vi foreslår derfor tjenesteydelser reguleret ved den åbne koordinationsmetode, så vore demokratier ikke gøres til ulovlige handelshindringer af dommerne i Luxembourg. 
Rolandas Pavilionis (UEN ).
   - Alle er enige om, at servicedirektivet ville legalisere udvekslingen af tjenesteydelser i EU. Og hvis det blev vedtaget uden betydelige ændringer, ville det ikke være diskriminerende over for de nye lande. Jeg tænker først og fremmest på bevarelsen af oprindelseslandsprincippet. På den anden side kan dette direktiv - specielt når man tager hensyn til farerne fra de fleste af ændringsforslagene - drive langt bort fra det oprindelige forslag og blive en uoverstigelig hindring for EU's videre udvikling.
Et andet spørgsmål er rækken af tjenester. Jeg er enig i, at uddannelse i realiteten både ifølge EF-traktaten og direktivet først og fremmest er et nationalt ansvarsområde, og at EU kun finansierer generelle uddannelsesprogrammer. Men hvis der mangler et nationalt ansvar, og finansieringen af generelle europæiske uddannelsesprogrammer ikke øges, vil servicedirektivet ved blot at bekræfte de nationale myndigheders ansvar, samtidig med at det negligerer de uddannelsesmæssige tjenesteydelser, ikke medvirke til at løse problemerne med udbredelsen af uddannelse i Europa, men blot forevige dem. Det bekræftes iøvrigt af den faldende finansiering af generelle uddannelses- og kulturprogrammer for 2007-2013, der var emnet for et overtalelsesbrev fra Kultur- og Uddannelsesudvalget til alle gruppeledere i Europa-Parlamentet. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, det er en meget mærkelig forhandling, vi er vidne til i dag. Når man lytter til repræsentanterne for alle de store partier, skulle man tro, at vi virkelig har fundet en løsning - men hvilken løsning? Bjerget skælvede og fødte et bureaukratisk fantasifoster. Prøv bare at se på det, alle I, der kalder jer for socialdemokrater. Hvordan agter I helt præcist at gennemføre det, som I har udvirket? Og vi finder den samme desperate situation på den anden side. De, der virkelig tror på, at de kan skabe et mere åbent marked, har også fejlet. Hvad gør man i sådan en situation i det virkelige liv, hvor der ikke er plads til ødselhed eller gensidig beundring? Man rykker tilbage til start. Man starter helt forfra igen. Det er en tragedie for Europa, at det ikke er sket i dette tilfælde. Det er en tragedie, at De ikke har lyttet til fru Rühle. Det er dem, der faktisk går ind for den europæiske tanke, der skal tage følgerne af alle disse indbyggede problemer og af de klager, som vi vil få.
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU-borgernes velstand og velfærd er baseret på de kendte friheder, nemlig fri bevægelighed for varer, personer, kapital og tjenesteydelser.
Fremme af den frie bevægelighed for tjenesteydelser passer også til rammerne for Lissabon-processen. Det er nødvendigt for at opnå vækst og skabe job. Det forslag, som vi havde fået forelagt, var imidlertid et lynskud, som ganske vist kan dræbe, men også have positive virkninger. Det så ud til at være positivt for de nye medlemsstater, men jeg advarer Dem om, at den sociale uro, som det kunne medføre, ville betyde, at vi kom fra asken i ilden, og at direktivet ikke blot ville føre til social uro, men også til mindre arbejde.
Der er dog stadig en række problemer. Jeg nævner udstationeringen. Hvad vil Kommissionen nu gøre i praksis? Da jeg kommer fra en grænseregion, ved jeg, at vi skal undgå, at udstationering vanskeliggøres eller slet ikke finder sted på grund af administrative hindringer. Vi må gøre alt for også at sætte gang i sagen om vikararbejde i Rådet. Når først alt i vikarsektoren fungerer hensigtsmæssigt, er jeg stor tilhænger af, at denne sektor også falder ind under tjenestedirektivet. Men da det stadig ikke er tilfældet, gælder det nu om at sætte gang i dette vikardirektiv.
Alt afhænger af den kontrol, der vil blive udført, nemlig kontrol med udstationering, kontrol med de selvstændige uden personale ... Hvad angår kontrollen med udstationering, ser vi nu kun på social sikring og skat, men vi kunne også foreskrive, at mindstelønnen anføres på de anvendte formularer.
Dette gør processen med tjenestedirektivet så effektiv, og jeg er glad for de kompromiser, der er indgået. 
Poul Nyrup Rasmussen (PSE ).
   - Hr. formand Det kompromis, vi står med, og som vi skal stemme om på torsdag, er et helt andet servicedirektiv end Bolkestein-direktivet. Derfor kan jeg sige til Jens-Peter Bonde, at disse tusindvis af gode faglige demonstranter uden for Parlamentet i dag støtter det kompromis, der her er indgået. Det kan Jens-Peter Bonde læse i en pressemeddelelse fra generalsekretæren for Den Europæiske Fagbevægelse, John Monks. Og jeg kan sige, at jeg godt forstår hvorfor. Jeg har selv været med til at skubbe i den retning. Overenskomsterne og arbejdsretlige forhold vil blive bestemt af det enkelte land og den enkelte fagbevægelse. Det her giver flere job. Den offentlige sektor er sikret, og vi har undgået en splittelse mellem de nye medlemslande og de gamle.
På torsdag stemmer vi om en afbalanceret åbning af det indre marked. Jeg har længe sagt, at EU ikke må udvikle sig til en konkurrence mellem stater. Det har vi undgået med det kompromis, der nu foreligger. Nu får vi en konkurrence på fair og transparente vilkår, og vi får en beskyttelse af de interesser, som tjener offentligheden og tjener den enkelte borger i den offentlige sektor rundt omkring i vore samfund. Jeg synes, at det er et vigtigt kompromis, og jeg synes også, at det repræsenterer en meget afgørende udviklingstendens, som vi skal bygge videre på, uanset om det drejer sig om arbejdstidsdirektivet eller om de mange andre opgaver, vi har foran os. Også som formand for De Europæiske Socialdemokrater kan jeg derfor anbefale det kompromis, der nu foreligger. Det trækker absolut i den rigtige retning. 
Cecilia Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand, i snart to år har vi diskuteret dette tjenesteydelsesdirektiv rundt omkring i Europa. Det er selvfølgelig udmærket, at der endelig er noget, som mennesker engagerer sig i blandt de emner, vi beskæftiger os med i Parlamentet. Nogle gange opstår der mange misforståelser, og nogle gange udnyttes disse misforståelser på en ganske usmagelig måde.
Tjenesteydelsesdirektivets formål er at fjerne alle de tusindvis af bureaukratiske forhindringer, som gør det besværligt for europæiske virksomheder, ikke mindst for de små virksomheder. Vi må ikke glemme, at det er virksomhederne, som skaber arbejdspladserne. Uden virksomheder er der ingen lønmodtagere overhovedet. Tjenesteydelsessektoren er en voksende del af vores økonomier. Der er de store muligheder for job og vækst. Vi skal åbne og reformere de europæiske økonomier, hvilket haster meget. Oprindelseslandsprincippet er listigt på den måde, at det skaber et virkeligt indre marked uden diskriminering. Dette er et stort fremskridt for borgerne og for virksomhederne. Princippet tydeliggøres og specificeres i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelses kompromis, hvor det slås fast, at det er værtlandets regler om arbejdsret, folkesundhed og sikkerhed, som gælder.
Det kompromis, som nu cirkulerer blandt de store grupper, har indført et meget uldent begreb, nemlig socialpolitik. Dette er dybt beklageligt, eftersom det åbner for protektionisme og rigtig mange forskellige juridiske tolkninger. Man hører jo, hvordan repræsentanter fra de forskellige grupper allerede tolker kompromiset. Nu virker det imidlertid, som om det kompromis er på vej til at dø, hvilket vi i så fald hilser velkomment.
Tjenesteydelsesdirektivet handler om, hvordan Europa skal klare sig i en globaliseret verden. Det handler om vækst, økonomi, beskæftigelse og valgfrihed. Siden Rom-traktaten har vi haft som mål at etablere fri bevægelighed også for tjenesteydelser - og nu er det på tide. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Parlamentet kapitulerer i dag og frasiger sig sin politiske rolle. Kompromiset indebærer, at begrebet om oprindelseslandsprincippet fjernes og erstattes med et politisk vakuum. Dette vakuum vil siden hen fyldes af EF-Domstolen, som til sin tid vil genindføre oprindelseslandsprincippet, eftersom den konsekvent sætter hensynet til det indre marked før alt andet. Domstolen kan ikke afsættes og ej heller stilles til ansvar. Er det demokrati?
Kun store firmaer med arméer af advokater kan hævde deres interesser med tjenesteydelsesdirektivet. Den eneste arbejdsløshed, som direktivet afhjælper, er advokaternes. Taberne bliver kommunerne, de offentligt ansatte, forbrugerne og små virksomheder. Lad os nedstemme dette direktiv! I stedet for at fremtvinge en liberalisering af alt bør vi respektere demokratisk trufne beslutninger om at bevare sektorer fra kortsigtet markedstænkning. EU kan ikke leve af økonomisk effektivitet alene. Vi behøver også demokratisk effektivitet, hvor borgerne ikke til stadighed bliver kørt over af dårlige direktiver. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, direktivet om fri udveksling af tjenesteydelser og etableringsfrihed er en del af EU's mere overordnede antigræsrodspolitik, der bygger på Maastricht-traktaten og på Lissabon-strategiens ratificerede mål om at skabe et indre marked med det primære formål at styrke konkurrencen, maksimere monopolernes lønsomhed ved at privatisere offentlige og almennyttige offentlige tjenesteydelser og undergrave arbejderklassernes grundlæggende sociale og beskæftigelsesmæssige rettigheder.
Løfterne om at forblive tro mod princippet om monopolernes fulde ansvarsforflygtigelse blev gentaget på arrogant vis i dag af formanden for Europa-Kommissionen, hr. Barroso.
Den politiske aftale mellem Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og Socialdemokraterne i Europa-Parlamentet med pakken af ændringsforslag ændrer ikke den bagstræberiske natur i direktivet, der har oprindelseslandet som sit grundlæggende princip, med andre ord fuld ansvarsforflygtigelse for kapitalen og ødelæggelsen af tusindvis af små og mellemstore virksomheder og selvstændige. Henstillingerne om påstået respekt for arbejdstageres rettigheder er et forsøg på at indsukre den bitre pille og tage gassen af arbejdstagernes reaktioner.
Argumentet om, at liberalisering er ensbetydende med billigere tjenester for befolkningerne, holder ikke, idet dette direktiv vil betyde, at tjenesteydelserne koncentreres på færre hænder, og at monopolerne bestemmer kvaliteten og priserne i tråd med øget profit, hvorfor vi skal stemme imod direktivet. De sår vinde, og De kan være sikker på at høste orkaner.
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   - Hr. formand, den svenske Junilisten værner om et velfungerende indre marked og har derfor en positiv indstilling til tjenesteydelsesdirektivet. Samtidigt værdsætter vi den nationale selvbestemmelse. Der skal være gode grunde til, at medlemslandene skal overlade magt og beføjelser til EU. Hvis vi accepterer oprindelseslandsprincippet, opgiver vi national suverænitet. Vi mener, at fortjenesterne ved dette princip er alt for begrænsede til, at vi skal være parate til at gøre dette. Dette princip berører først og fremmest tjenesteydelser såsom byggeri, rengøring og rådgivningsvirksomhed. Dette er vigtige sektorer, men de har ikke en afgørende indflydelse på Sveriges velstand og BNP.
Endvidere er det positivt, at det nationale tjenesteydelsesmonopol ikke kommer til at indgå i direktivet. Hvis dette skal omorganiseres, skal det ske i en demokratisk ånd, dvs. gennem en bred debat i de lande, som mener, at en sådan forandring er ønskværdig. Vi vil støtte kompromiset. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ).
   -  Hr. formand, det fælles europæiske marked skulle bygge på tre frihedsrettigheder. Jeg taler om fri udveksling af varer og tjenesteydelser, kapitalens frie bevægelighed og personers frie bevægelighed.
I de seneste årtier har gennemførelsen af den første af disse frihedsrettigheder sat de gamle medlemsstater i stand til at få dusinvis af milliarder euro i overskud på deres handelsbalance over for lande som Polen. Det har medvirket til at sikre hundredtusindvis af job i de gamle medlemsstater.
Den anden frihedsrettighed tillod iværksættere fra de gamle medlemsstater at deltage i privatiseringen af den polske statskasses aktiver på ekstraordinært gunstige betingelser i specielt bage- og forsikringssektoren.
Når det kommer til personers frie bevægelighed - den frihed, der ville være mest gavnlig for de nye medlemsstater - mødes vi desværre af betydelige restriktioner.
Det såkaldte servicedirektiv kunne have hjulpet med at forbedre situationen. Desværre er det nuværende forslag i fru Gebhardts betænkning et langt stykke fra den version, som blev fremsat af Kommissionen, og den har meget lidt at gøre med tanken om fri udveksling af tjenesteydelser. Det er særligt overraskende, da tjenesteydelser tegner sig for næsten 70 % af EU's BNP, og da fri udveksling af tjenesteydelser utvivlsomt ville accelerere BNP's vækst i både de gamle og de nye medlemsstater. 
Roselyne Bachelot-Narquin (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, lad os forestille os vores videre arbejde. Det er på tide at huske på, at vi befinder os i en procedure med fælles beslutningstagning. Vores kollega, Malcom Harbour har været klog nok til at afstå fra at forsøge at hente en parlamentarisk sejr hjem, der var sandsynlig, men også ville give dødsstødet til en vigtig tekst om tjenesteydelser. Den rundrejse, han foretog til de europæiske hovedstæder, bekræftede ham heri. Det kompromis, han har udarbejdet sammen med Evelyne Gebhart, der har gjort en prisværdig indsats, er det eneste mulige i Rådet og mellem Parlamentet og Rådet. Der er ikke kvalificeret flertal i Rådet for den udgave af det indre marked, som nogle ønsker. At holde fast ved denne udgave ville være en pyrrhussejr.
Vigtigt er det dog også, at vores konflikt er blevet en konflikt mellem Øst og Vest. Og det er følgelig logisk, at man i dag sætter spørgsmålstegn ved udvidelsen. Vi må ikke glemme, at en eventuel forkastelse af direktivet om tjenesteydelser vil komme efter forfatningsforliset, usikkerheden omkrig de finansielle overslag og tvivlen om Lissabon-dagsordenen.
Vi bør nu indgå i en strategi, der kan forlige de forskellige parter og bevare ønsket om en fælles fremtid i EU. Jeg mener, at det er et reelt problem, at de nye medlemsstater føler, de bliver diskrimineret på grund af de hindringer, der opstilles for den frie bevægelighed for arbejdstagere. Jeg må i al venskabelighed sige til dem, at det ikke er ved at forkaste kompromiset og følgelig på sigt direktivet om tjenesteydelser eller ved at sætte spørgsmålstegn ved direktivet om udstationering, at de vil overvinde denne diskriminering, tværtimod. Det er grunden til, at vi i forbindelse med vores arbejde under ledelse af Anne Van Lancker i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender lod artikel 24 og 25 i den oprindelige tekst udgå.
Vi må nu højtideligt opfordre til, at man ophæver moratoriet og alle begrænsninger af den frie bevægelighed for arbejdstagere fra de nye medlemsstater. Det ville også være interessant at sammenkæde disse spørgsmål under forhandlingerne om direktivet om tjenesteydelser i Rådet. Dog har behandlingen af denne tekst også anskueliggjort mange mangler i fællesskabets juridiske arsenal. Der er fra flere sider givet udtryk for en berettiget foruroligelse, som vi bør tage stilling til. Lad os befæste de resultater, vi påviseligt har opnået med denne tekst, for vores arbejde som lovgiver er først lige begyndt.
Edit Herczog (PSE ).
   - Det år jeg blev født, sagde præsident Kennedy . Dengang forstod alle ham og var enige i, at opdelingen i øst og vest var en historisk transgression. Hvis jeg i dag sagde var det nok ikke alle, der ville indse, at det stadig handler om Europas enhed, og det var nok ikke alle, der ville være enige. 
Servicedirektivet strækker sig ud over interesser og handler om værdier. Det handler om de fire grundlæggende frihedsrettigheder, der er fastsat i Rom-traktaten, og om lige muligheder. I det 21. århundredes Europa er det uacceptabelt at diskriminere en tjenesteudbyder på grund af oprindelse, nationalitet eller modersmål.
Et vigtigt mål er at reducere antallet af og sårbarheden hos de personer, der tvinges ud i den sorte eller den grå økonomi. Vi ønsker et bedre Europa! Vi ønsker et Europa, hvor tjenesteudbyderne nyder retssikkerhed i medlemsstaterne. Vi ønsker et bedre Europa, hvor tjenesteudbydere kan skabe europæiske job og opfylde forbrugernes behov på lovlig vis. Vi skal skabe en sikker, stabil og tydelig juridisk baggrund. Det er særligt vigtigt for de små og mellemstore virksomheder. De socialdemokratiske medlemmer af Europa-Parlamentet fra de nye medlemsstater har altid gjort et nummer ud af at støtte denne fælleseuropæiske interesse. Vi har været konstruktive, og vi accepterede en total fjernelse af arbejdsmarkedslovgivningen fra direktivet. Vi erkendte, at vi i stedet for oprindelseslandet skal regulere den frie udveksling af tjenesteydelser. Vi erkendte, at direktivet ikke må være i strid med andre eksisterende europæiske retsstandarder, og at det ikke kan træde i stedet for traktaten. Vi kan ikke slække på de sikre, stabile og tydelige rammer, der oprettes. Vi kan ikke acceptere udefinerede undtagelser, fordi de vil levne plads til vilkårlige beslutninger fra medlemsstaternes side.
Vi støtter ikke en total fjernelse af offentlige tjenester af økonomisk art, men vi er parate til at foretage en individuel undersøgelse af sektorspecifikke undtagelser. Vi anerkender og glæder os over den beskyttelse, som de europæiske forbrugere kan nyde overalt og til enhver tid, men vi kan ikke acceptere, at forbrugerbeskyttelse skal begrænse den frie udveksling af tjenester. Og sidst men ikke mindst: Med udfordringen fra den globale konkurrence har Europa ikke råd til at bruge det fælles tilvejebragte BNP på administrativt opsyn. 
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ).
   - Hr. formand Det er en skæbnestund for Europa. På torsdag har vi to valg: Vi kan enten vise, at vi tager Europas borgere alvorligt, at vi tager forbrugernes ønsker om flere og billigere valgmuligheder alvorligt, at vi tager kravet om flere job alvorligt, og ikke mindst, at vi viser den længe efterspurgte solidaritet med vores nye medlemslande. Eller vi kan holde Europas borgere for nar ved at vedtage et servicedirektiv for enhver pris med den laveste fællesnævner. Og ved at vedtage en tekst, der intet ændrer på de nuværende protektionistiske tilstande på serviceområdet. En tekst, der end ikke bevarer status quo, men oven i købet er et skridt tilbage i forhold til i dag, fordi der skabes endnu flere hindringer for vore virksomheder.
Kommissionen, hr. McCreevy, har desværre allerede truffet sit valg og lagt sit løg i kompromiset mellem de to store grupper. Jeg havde klart forventet, at Kommissionen havde været bannerfører for et reelt indre marked for serviceydelser, som jo er selve hjørnestenen i Kommissionens højt profilerede Lissabon-proces. De store gruppers kompromis bringer under ingen omstændigheder EU tættere på borgerne, hvilket vi jo ellers gerne efterlyser. Kun et reelt indre marked for serviceydelser kan skabe de job, som vi trænger så meget til i Europa. Alt andet er falsk markedsføring.
Vi må tage klart afstand fra de skræmmekampagner, misinformationer og manipulationer, som visse kredse - også her i huset - har udbredt om social dumping og massearbejdsløshed og andre uhyrligheder. Dette er en skandale. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, som anført af flere talere er Kommissionens oprindelige forslag socialt risikabelt, dårligt udformet og juridisk kompliceret, kort sagt det modsatte af god lovgivning, dvs. en lovgivning, der er nyttig for EU og dets borgere.
Vi her i Parlamentet repræsenterer disse borgere. Titusindvis af disse borgere demonstrerede her i eftermiddags i Strasbourgs gader. Jeg mener, at skyggeordførerne og ordførerne har gjort en stor demokratisk indsats ved at forkaste direktivet i den form, det blev forelagt, og foreslå gennemgribende ændringer heraf.
Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance går ganske vist ind for virkeliggørelsen af et europæisk marked for tjenesteydelser, men den er ubetinget imod at lade dette marked være underlagt den indbyrdes konkurrence mellem de nationale lovgivninger, som oprindelseslandsprincippet indebærer, og som i realiteten ville have medført en harmonisering nedefter. Det er grunden til, at vi stemmer for forslaget. Vi har i øvrigt stillet ændringsforslag, der bryder med oprindelseslandsprincippet og udelukker tjenesteydelser af almen økonomisk interesse fra direktivets anvendelsesområde.
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Jeg opfordrer Dem til at forkaste direktivet om tjenesteydelser. Færgekonflikten i Irland for nylig viste, hvad fremtiden kunne bringe for arbejdstagerne og deres rettigheder under direktivet om tjenesteydelser, og ligeledes har mange af hr. McCreevys offentlige udtalelser i den seneste tid fremhævet farerne for arbejdstagernes rettigheder og kollektive aftaler.
Direktivet kommercialiserer næsten alle tjenesteydelser inden for EU. Det vil berøve millioner af mennesker offentlige tjenester af høj kvalitet. Det rammer kvinder uforholdsmæssigt hårdt, både fordi de udgør flertallet af arbejdstagerne i servicesektoren, og fordi de benytter disse tjenester, og jeg er enig i det, der er blevet fremhævet her til aften om, at afgørelserne kan ende for Domstolen. Folk demonstrerede i titusindvis i dag for at modsætte sig dette, men vi advarer regeringerne: Kampen vil blive mest intens på nationalt niveau. 
Dariusz Maciej Grabowski (IND/DEM ).
   -  Hr. formand, EU's vækstrate har været faldende i årevis, og for nylig kom den under 2 % pr. år. Verden lader os i stikken, for når det handler om konkurrence på globalt plan, er det dem, der formår at sænke omkostningerne og priserne og skabe nye produkter, der får overtaget.
EU sakker agterud, fordi det har en dyr landbrugssektor og en fejlagtig, økonomisk bekostelig og ineffektiv tilskudspolitik for denne sektor. EU har også en dyr industrisektor. Den tynges af urimelige sociale privilegier, den fælles toldpolitik og bekostelige bureaukratiske bestemmelser. Vigtigst af alt har EU dyre tjenesteydelser. Servicesektoren skaber de fleste job, men de billigere tjenesteudbydere hindres adgang til markedet.
Forsøget på at bremse liberaliseringen af tjenesteydelser minder om forsøget på at bremse strømmen af billige forbrugsvarer fra Asien. Det er bekosteligt og ineffektivt. Det er bekosteligt, fordi det kræver et omfattende administrativt system, og det er ineffektivt, fordi det bidrager til udbredelsen af ulovlige tjenester til skade for arbejdstagerne. De personer, der forsvarer de eksisterende EU-bestemmelser om tjenesteydelser, hævder, at de kæmper for borgernes job og for at holde arbejdsløsheden nede. Jeg har følgende modargument. Tænk engang på, hvad der skete i Irland og Storbritannien. Begge lande åbnede deres markeder. Steg eller faldt arbejdsløshedsprocenten? Går arbejdsløsheden op eller ned? Der kan kun være én konklusion. Situationen på markedet for tjenesteydelser bidrog til at fremme den økonomiske udvikling.
Jeg tror, at billigere tjenesteydelser er nøglen til at fremskynde EU's udvikling. Billigere tjenesteydelser vil sænke produktions- og forbrugsomkostningerne. Markedet skal også udvides, og der skal indføres nye teknologier. Billigere tjenesteydelser er den eneste måde at løse eller i det mindste mildne problemet med at finde ressourcer til ...
Jacek Protasiewicz (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, spørgsmålet om EU's udfordringer i den moderne verden med global konkurrence dukker op i stort set alle Parlamentets forhandlinger.
Vi ser gerne, at Europa udvikler sig på en dynamisk måde og bliver verdens mest konkurrencedygtige økonomi i løbet af nogle få år. Det kunne Europas borgere også godt tænke sig, og de er overbevist om, at de beslutninger, vi træffer her i Parlamentet, fører os hen imod dette mål. Vi kommer imidlertid ikke til at opfylde disse forventninger, hvis ikke vi finder modet til at skabe et ægte fælles marked, der giver alle europæiske virksomheder en mulighed for at vokse, uanset hvor deres hovedkvarter måtte befinde sig. Vi får aldrig skabt de rigtige udviklingsbetingelser, hvis vi accepterer protektionistiske tiltag. Sådanne tiltag er også en form for diskrimination, og ikke kun langs skillelinjen mellem øst og vest, selv om det er her, de ses tydeligst. De har også en tilbøjelighed til at være særligt smertelige for borgerne i de nye medlemsstater. 
Den europæiske økonomi skriger på udvikling, og medlemsstaternes borgere skriger på job. Det direktivforslag, vi forhandler om i dag, og som blev forberedt af den forrige Kommission, var et passende og rationelt svar på disse krav. I betragtning af at tjenesteydelserne tegner sig for 70 % af de indtægter, der genereres i EU, og skaber job til flertallet af europæerne, bør vi gøre vores yderste for at sikre, at denne sektor kan udvikles uden unødvendige bureaukratiske hindringer. Desværre er det i denne sektor, vi finder de fleste hindringer for den frie bevægelighed. Det er i strid med sund fornuft og med traktaternes bestemmelser.
Der har været stærke følelser forbundet med direktivforslaget helt fra starten. Der blev stillet en række ændringsforslag, og for nylig vedtog man en kompromisversion i forbindelse med arbejdet i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. Det er et vidtrækkende kompromis. Det ændrer mærkbart tekstens betydning. Yderligere ændringer i teksten vil imidlertid betyde, at man flygter fra de udfordringer, Europa står over for.
EU vil ikke kunne konkurrere på det globale marked, hvis det paralyseres af frygten for intern konkurrence. 
Arlene McCarthy (PSE ).
   - Hr. formand, min forgænger, Philip Whitehead, ville have været stolt af at tale på vegne af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. Han ville have været stolt af det arbejde, vores ordfører, fru Gebhardt, har gjort, og alle de medlemmer, der har arbejdet så hårdt for at forbedre og modificere Kommissionens forslag. Han ville have ønsket at have været vidne til den modne og ansvarlige måde, hvorpå Parlamentet opbygger en enighed på vegne af vores borgere om åbningen af markedet for tjenesteydelser. Hvis vi bærer os rigtigt ad, kan vi åbne markedet, sætte gang i jobskabelse og vækst i hele EU og hjælpe Europa med at konkurrere på globalt plan med det blomstrende marked for tjenesteydelser i Indien og Kina.
Bolkestein-forslaget havde fejl, fordi det ikke erkendte, at hvis man vil have offentligheden til at støtte åbningen af markedet, må man overbevise dem om fordelene derved og forsikre dem om, at det ikke vil underminere arbejdstagernes eller forbrugernes rettigheder. Hvis man vil tilskynde borgerne til at støtte ændringer og reformer, må man forklare dem, hvad fordel de har af det i forhold til deres egne udsigter i livet. Det er Parlamentet, der taler for borgerne og tackler de problemer, alle vores borgere, virksomheder, forbrugere, arbejdstagere og arbejdsløse har.
Så lad os gøre det enkelt. Vi må gøre en ende på den latterlige diskrimination, der forhindrer vores virksomheder i at få fodfæste på det europæiske marked. Hvorfor skal en virksomhed være nødt til at ansøge om at tilslutte sig det lokale handelskammer kun for at få at vide, at der er en venteliste på fem år? Hvorfor skal en virksomhed være nødt til at oprette fire kontorer og betale et depositum på 500.000 euro? Den sorte økonomi trives i Europa i sektoren for tjenesteydelser på grund af, at disse komplicerede og kostbare barrierer tilskynder virksomhederne til at engagere sig i ulovligt arbejde, som ikke opgives til skattevæsenet. Lad os legalisere det med disse regler. Lad os slippe af med protektionismen, men beskytte forbrugernes og arbejdstagernes rettigheder.
Jeg tror, at forbrugerne kan se fordelen ved valgmuligheder og konkurrence, hvis de kan være sikre på, at de, hvis noget går galt, hurtigt kan få deres ret ved en lokal domstol og ikke være nødt til at jagte en dårlig udbyder til Lissabon, Paris, Warszawa eller London for at få deres rettigheder anerkendt. Det er det, vi forsøger at nå med disse kompromiser.
De, der arbejder i servicesektoren, behøver garantier for, at deres rettigheder som arbejdstagere bliver beskyttet. Det drejer sig ikke om det gamle eller det nye Europa. Det drejer sig ikke om venstre eller højre. Borgerne forventer af os, at vi træffer det rigtige valg: at slippe af med den lammende protektionisme på det indre marked for tjenesteydelser og beskytte arbejdstagernes og forbrugernes rettigheder. Jeg tror, at hvis vi bærer os rigtigt ad, vil det være en sejr for det parlamentariske demokrati og skabe arbejdspladser og vækst for kommende generationer af europæere.
Endelig vil jeg gerne bede Kommissionen om at se på muligheden for at sikre disse enkelte leveringssteder, disse såkaldte , der er så vitale for levering, kontrol og overvågning af de tjenesteydelser, vi ønsker. Den bør overveje at etablere et EU-mærke eller en EU-kvalitetsgarantiordning for at give forbrugerne tillid til brugen af disse tjenesteydelser med hensyn til forbrugerrettigheder og arbejdstageres rettigheder. 
Bronisław Geremek (ALDE ).
   -  Hr. formand, nu og da er der én blandt snesevis af Europa-Parlamentets beslutninger, der skiller sig ud som værende af afgørende betydning for EU's fremtid.
Det er tilfældet med servicedirektivet. Det var meningen, at det skulle fremme gennemførelsen af principperne bag de fire europæiske friheder. Det skal sikre, at der ikke forskelsbehandles i forbindelse med udvekslingen af tjenesteydelser noget sted i EU. Den nationale oprindelse er irrelevant, og borgerne i de gamle og de nye medlemsstater skal behandles i henhold til de samme principper. Gennemførelsen af direktivet vil fremme den økonomiske vækst og gøre den europæiske samfundsmodel mere udbredt. Gennemførelsen af økonomisk frihed vil snarere styrke end svække Europas sociale dimension.
Kompromisløsninger er helt klart et vigtigt aspekt af Parlamentets arbejde. Det gælder også i dette tilfælde, og vi skal stræbe efter et kompromis trods vores meningsforskelle. Der er imidlertid grænser for, hvor langt man kan gå, uden at servicedirektivet bliver betydningsløst.
Jeg finder det fornuftigt ikke at overgive de områder, hvor markedslogikken ikke hersker, til merkantilisme. Jeg finder også bemærkningen om, at direktivet ikke påvirker arbejdsmarkedslovgivningen, retfærdiggjort. Jeg ser imidlertid ingen grund til at medtage undtagelser fra direktivets anvendelsesområde, når de er uberettigede og ikke har noget klart retsgrundlag. Jeg mener, at en klar lovgivning er helt afgørende i sager af så afgørende strategisk betydning. Der er brug for en fornuftig beslutning med betydning for fremtiden. Frankensteins og den polske blikkenslagers genfærd skal forsvinde fra den europæiske bevidsthed og erstattes af tillid, frihed og solidaritet.
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre opfordrer til en tilbagetrækning af det foreslåede Bolkestein-direktiv, og under alle omstændigheder ønsker vi at få afskaffet oprindelseslandsprincippet, der bevares under det nye navn "princippet om fri udveksling af tjenesteydelser". Den bevidste uklarhed i den nye ordlyd åbner dørene på vid gab for EF-Domstolens negative fortolkninger, som hr. kommissær McCreevy omtalte.
Vi ønsker også at få tjenesteydelser af almen økonomisk interesse udtrykkeligt fritaget fra direktivets anvendelsesområde. Vi ønsker ensartede europæiske specifikationer og forebyggelse af social dumping og illoyal konkurrence fremmet af virksomheder med en fleksibel social- og miljølovgivning. Det skrøbelige kompromis mellem den europæiske højrefløj og socialdemokraterne, der er under pres fra fagforeningernes reaktioner og demonstrationer, modererer men fjerner ikke den nyliberale filosofi og forslagets negative ladning.
Den Europæiske Venstrefløj forkaster det forklædte Bolkestein-direktiv og opfordrer til ændringsforslag, der begrænser dets negative følgevirkninger. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
   -  Hr. formand, frygten i de vesteuropæiske lande for "den polske blikkenslager" har manifesteret sig i gentagne forsøg på at svække forslaget til et servicedirektiv om liberalisering af markedet for tjenesteydelser. De mange kompromisændringsforslag, der primært er enighed om i de største politiske grupper, indikerer, at nogle af landene fra det gamle Europa med 15 medlemmer ikke ønsker at underkaste sig det princip om frie varebevægelser i EU, der er knæsat i traktaten. Hvis vi tager Storbritannien og Irland som eksempler, kan man imidlertid se, at en åbning af arbejdsmarkedet for Polen og de andre nye medlemsstater er en fordel for de nationale økonomier.
Man kan derfor konkludere, at en stærk modstand mod vedtagelsen af direktivet i dets oprindelige form skyldes en irrationel frygt grænsende til fremmedhad. 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, næste år kommer 50-årsdagen for Rom-traktaten, hvor Det Europæiske Økonomiske Fællesskab opfordrede til afskaffelse af hindringerne for fri bevægelighed af personer, varer, tjenesteydelser og kapital som de vigtigste mål på vejen mod at sikre et fælles eller indre marked.
Når det gælder tjenesteydelser, har vi imidlertid haft mere end 50 år med medlemsstatsprotektionisme og restriktiv praksis, lige fra komplicerede bureaukratiske forhindringer og forsinkelser til finansielle straffeforanstaltninger og til obskure kvalifikationskrav. I Østrig kan udenlandske skiinstruktører ikke udbyde tjenester i mere end 14 dage. I Belgien og Frankrig kan nødreparationer kun foretages efter en forkyndelsesfrist på otte dage, hvilket er selvmodsigende. For at ansætte midlertidige piloter og flymekanikere i et luftfartselskab i Italien kræves et depositum på 400.000 euro og oprettelse af fire kontorer. Og hver af disse forhindringer bliver uvægerligt retfærdiggjort ved at påberåbe sig det besnærende, men emotionelle forsvar, at man vil forhindre "et kapløb mod bunden". Protektionistiske medlemsstater stiller sig an som arbejdstagernes forsvarere mod social dumping. I praksis opmuntrer de en hæmningsløs sort økonomi.
Faktisk er de lande, der har tilsluttet sig EU's udvidede marked, blevet stadig stærkere. Siden 1993 har den frie bevægelighed af varer, kapital og personer givet enorme økonomiske og sociale gevinster. Næsten 70 % af arbejdsstyrken i Europa er beskæftiget i servicesektoren, der leverer 55 % af EU's bruttonationalprodukt, men i øjeblikket udgør tjenesteydelser kun 20 % af handelen mellem medlemsstater. Det ufuldstændige marked har skabt næsten 1.000 milliarder euro i velstand og 2,5 millioner ekstra arbejdspladser i Europa. Direktivet om tjenesteydelser kunne give 600.000 arbejdspladser mere.
Der er et begrænset antal tjenester - særligt sundhedstjenester - der bør have foranstaltninger, som er specifikke for den pågældende sektor. Jeg glæder mig over hr. McCreevys løfte om at stille forslag om et særligt direktiv om patientmobilitet og hele spørgsmålet om udbydelsen af grænseoverskridende sundhedstjenester. Men jeg støtter de øvrige bestemmelser i dette direktiv, der allerede er udhulet. Det er særligt vigtigt, at bureauerne for midlertidige arbejdstagere ikke bliver udelukket i betragtning af den udstrækning, hvori rekrutterings- og vikarbureauer anvendes på det moderne, fleksible arbejdsmarked. Og hvorfor er arbejdstagere inden for transport og børnepasning udelukket?
Jeg støtter helhjertet bestemmelserne i artikel 16 ...
Jan Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, netop nu er alles opmærksomhed rettet mod Europa-Parlamentet. Vi har alle muligheder for at sætte den politiske dagorden. Vi skal udnytte den mulighed og sætte vores præg på dette meget vigtige direktiv. Det her er ikke Bolkestein-direktivet, men et kompromis, som er ved at vokse frem, hvilket er noget helt andet.
Jeg vil give et par eksempler fra Beskæftigelsesudvalgets område. Arbejdsretten, kollektive aftaler og retten til at vedtage strejkehandlinger berøres ikke af direktivet. I fremtiden vil det blive muligt for medlemslandene at kræve, at tjenesteydelsesvirksomhederne har en repræsentant, som kan indgå kollektive aftaler, være ansvarlig ved arbejdsmiljøinspektioner osv. Almennyttige tjenesteydelser som sundheds- og sygepleje, sociale tjenesteydelser og uddannelsestjenesteydelser er undtaget fra direktivet. Vikarbureauer berøres heller ikke, og det skyldes en forventning om et separat direktiv om kun sådanne bureauer.
Når det gælder tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, er det op til medlemslandene at beslutte, om de ønsker at åbne for konkurrence, men hvis det så sker, skal det også gælde for hele det indre marked. Det her er et godt kompromis, som forener det indre markeds fortjenester med tryghed på arbejdsmarkedet og desuden beskytter de offentlige tjenesteydelser, som borgerne i vores medlemslande og regioner har adgang til i dag. En del mener, at det er et uklart kompromis. Men hvordan er det så i dag? Hvad sker der, hvis vi afviser direktivet? Hvor mange sager ligger og venter på en beslutning i EF-Domstolen i stedet for at blive afgjort ved et direktiv, hvor vi fastsætter spillereglerne? Jeg hævder, at dette direktiv ville medføre mægtig gode fremskridt! Det er tydeligere end de regelværk, som vi har i dag, og derfor bør vi stemme ja. 
Luigi Cocilovo (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at vi alle er helt klar over nødvendigheden af at gennemføre det indre marked for tjenesteydelser ved at fjerne forhindringer, restriktioner og protektionistisk beskyttelse. Det er et reelt og udbredt problem.
De foranstaltninger, der indledningsvis blev foreslået med Bolkestein-direktivet, var dog i modstrid med hinanden og på mange måder tvetydige og forkerte. Den grundlæggende fejl var, at man gav anledning til modstridende og negative opfattelser. På den ene side fik man det indtryk, at man ved at fremme en omfattende konkurrence stort set kun opnåede en adgangsbillet til social og demokratisk dumping. På den anden side fik mange lande og ikke mindst de nytilkomne det indtryk efter den mere end legitime modstand mod denne tvetydighed, at man ønskede at styrke eller forsvare de protektionistiske barrierer og hindringerne for tjenesteydelsernes frie bevægelighed.
Ud fra de kompromistekster, der er foreslået, mener jeg, at det i dag er muligt at rette væsentligt op på disse modsætningsforhold og mangler. Til gengæld kan det være berettiget at kritisere visse udelukkelser og undtagelser for bestemte sektorer, der virkelig har negative konsekvenser for udsigterne til en forbedret konkurrenceevne for produktionssystemerne og de økonomiske og sociale systemer i Europa, f.eks. erhvervsaktiviteter, banktjenester, forsikringstjenester og energiforsyning.
Mange mener, at det er en elefant, som risikerer at blive til en mus. Hertil vil jeg sige, at det er bedre, at det bliver en mus end en skorpion, eftersom giften i dette lille dyrs hale ikke mindst ville have skabt uligevægt i den europæiske socialmodel. 
Vladimír Železný (IND/DEM ).
   - () En kommerciel tv-station i EU fortalte os i dag, at EU's arbejdstagere protesterer imod servicedirektivet. I indslaget glemte man at tilføje, at der kun er tale om arbejdstagere fra de gamle medlemsstater, hvorimod arbejdstagerne i de nye medlemsstater - EU's andenklasses borgere - går ind for direktivet. Tjekkerne kan i lighed med andre indbyggere i de nye medlemsstater ikke frit arbejde i Tyskland og andre steder. Det mest latterlige er det faktum, at vi spiser subsidieret mad fra Vesten, og at vi køber vestlige varer, der frit krydser vores grænser uden importtold. Nøgleartiklen er artikel 16, der i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelses formulering omhyggeligt anerkender, at udbyderne kan komme ind under bestemmelserne i deres oprindelsesland, og som er faldet som offer for kompromiset mellem Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og Socialdemokraterne i Europa-Parlamentet. Det er imidlertid ikke så meget et kompromis som en kastration af hele direktivet. Ansvarsforflygtigelse er ikke en måde at administrere en lov på, ifølge hvilken udbyderne skal reguleres, da det bringer dem i en usikker retlig position. Den kan kun omfatte en ikke-bindende erklæring, men der henvises flittigt til offentlighedens interesser som en grund til at begrænse tjenesteudbydernes aktiviteter. Det skaber forvirring om hele teksten, fordi første afsnit indikerer, at bestemmelseslandets lov skal være direkte gældende, mens afsnit tre kan udlægges, som om det er oprindelseslandets lov.
Hvis vi skal udskyde at udsætte vores økonomi for selv intern konkurrence inden for rammerne af EU, hvordan kan vi så forvente at konkurrere med den omkringliggende verden? Hvis ikke vi udnytter de nye medlemsstater i hastig udvikling til at presse tempoet for at opnå større effektivitet på arbejdspladsen, berøver vi os selv en af de største fordele ved EU's udvidelse. 
Zuzana Roithová (PPE-DE ).
   - () Vi står over for at skulle tage en vidtrækkende beslutning, der påvirker skæbnen for en af EU's grundlæggende frihedsrettigheder, der har været en del af den europæiske lovgivning i mere end 50 år. Samtidig med at Europa lukker op for tredjelandenes økonomier, opfører EU-landene interne hindringer for den gensidige levering af tjenesteydelser. Tiden er inde til enten at vælte disse kunstige mure eller at give dem vores godkendelse, hvilket fagforeningsmedlemmerne vil bifalde. Resultatet vil vise, hvor godt EU har klaret udvidelsen. Berlinmuren er faldet, de nye medlemsstater har åbnet deres markeder for varer og tjenesteydelser fra hele Europa, og alligevel er der fortsat EU-medlemsstater, der ikke på behørig vis har gennemført EU-lovgivningen om fri udveksling af tjenesteydelser. Disse stater beskytter på hyklerisk vis deres markeder imod gensidig konkurrence i strid med EU-lovgivningen og domstolsafgørelserne. Vi konfronteres med Chiracs idiotiske fantom i form af den polske blikkenslager, der svæver over Frankrig og andre lande. Nu er tiden inde til at finde ud af, hvem der tager Lissabon-strategiens tanker og det fleksible marked alvorligt, og hvem der ikke gør det.
Jeg spekulerer på, hvad oppositionen mon vil basere deres argumenter på. De har ikke præsenteret os for nogle undersøgelser men har i stedet brugt ordføreren til at give fagforeningsmedlemmerne et forkert indtryk. Det er ganske enkelt ikke sandt, at direktivet vil forandre arbejdsmarkedslovgivningen eller ændre lovene om arbejdstagerprogrammer eller undergrave deres beskyttelse. Tværtimod viser alle undersøgelserne, at direktivet vil give os 600.000 nye job, 37 milliarder euro til økonomien og afskaffe forskelsbehandlingen. Den foreslåede udvanding af direktivet og opgivelse af oprindelseslandsprincippet er i modstrid med alles interesser, inklusive forbrugernes, og det vil også repræsentere et ideologisk slag mod begreberne deregulering og fortsat harmonisering. Vores erfaringer med varebevægelser har vist, at en sådan løsning er uigennemførlig. Medlemsstaterne ville aldrig gå med til det, og vigtigere endnu så vil det med yderligere regulering snarere end forenkling og fleksibilitet kun forsinke målet om et vellykket Europa, der opererer inden for rammerne af en global økonomi. Direktivet er således en prøve på, om vi går ind for kortsigtet national protektionisme eller en fælles europæisk velstand.

Barbara Weiler (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i stedet for at gavne princippet om en bedre regulering gør dette direktiv faktisk det modsatte. Det er Dem, hr. kommissær, der må tage ansvaret for ærgrelsen eller ligefrem indignationen hos næsten alle grupper i det europæiske samfund samt for det, som De netop har hørt fra fru Roithová - at medlemmer fra øst og vest spilles ud mod hinanden. Vi taler ikke om at hæve vindebroen. Det indre marked er ikke et mål i sig selv. Derfor havde vi brug for de tre store undtagelser: direktivet om udstationering af arbejdstagere, direktivet om vikaransattes arbejdsforhold, der skal forblive en undtagelse, så længe Rådet holder det europæiske direktiv på is, og i særdeleshed direktivet om faglige kvalifikationer, som er vedtaget af alle her i Parlamentet. 
Et effektivt indre marked uden hindringer, uden forskelsbehandling og med retfærdige rammebetingelser er en gevinst for Europa - for udbydere, tjenesteudbydere, forbrugere og arbejdstagere. Men det er bestemt ikke det, som dette direktiv giver os. Jeg vil rette en særlig tak til Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation, der har samarbejdet med os om at fremme beskyttelse uden at falde i fælden med national snæversynethed. Løsningen er ikke at forkaste men at omdanne.
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg sige, at dette ikke drejer sig om øst og vest, for jeg kommer også fra Vesten, og jeg er stor tilhænger af tjenestedirektivet. Lad os ikke tabe formålet med direktivet af syne, nemlig at fjerne unødige hindringer for små og mellemstore virksomheder, således at de kan tilbyde deres tjenesteydelser i andre lande. Med et afsvækket direktiv, som Socialdemokraterne og nogle medlemmer af PPE-DE-Gruppen ønsker, lukker vi netop markederne endnu mere af. Beskyttelse af værdifulde sociale resultater går jeg absolut ind for, men ikke for protektionisme, nationalisme og i hvert fald ikke xenofobi.
I den globale økonomi er det vigtigt at forstærke det europæiske marked og ikke splitte og afsvække det. Markedet for tjenesteydelser byder på enorme chancer for mange. Netop inden for tjenesteydelsessektoren kan der skabes innovative job og kvalitetsjob.
Debatten er fuld af hykleri, for de gamle medlemsstater i vest frygter konkurrencen fra øst, men de glemmer også at fortælle, at virksomhederne i Vesten allerede i 15 år frit og med stor fordel har gjort forretninger i Østeuropa.
Direktivet skal vedtages med et så stort anvendelsesområde som muligt, dvs. at tjenesteydelserne af almen interesse eller tjenesteydelser af almen økonomisk interesse - og det er måske på tide at gøre det klart, hvad dette betyder - som allerede på nuværende tidspunkt tilbydes på markedet, ganske simpelt skal falde ind under det ligesom sundhedsvæsenet, vikarbureauer og hasardspil. Oprindelseslandsprincippet skal simpelthen opretholdes, selv om vi ville kalde det noget andet.
Jeg vil kun stemme for dette direktiv, hvis det fører til mere fri bevægelighed for tjenesteydelser. Hvis vi vedtager et kompromis, som netop gør markederne mindre tilgængelige, stemmer jeg ikke for det. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, dette er et gigantisk skridt for EU og et lille skridt for frihandelen. Om det bliver et skridt fremad, afhænger af afstemningen på torsdag. Undtagelserne er for mange, og princippet må ikke blive for svagt. Det er vigtigt for små virksomheder, og det er vigtigt især for små lande. Uden merværdi bliver kompromiset værdiløst. Kommissionen har derfor et specielt ansvar i det fortsatte arbejde.
Protektionisme inden for EU, som gemmer sig bag socialpolitik eller forbrugerbeskyttelse, er urimelig. Lad mig give to eksempler. Hvis man skal bygge 25 identiske villaer i Tyskland, skal man indlevere 25 tegninger til godkendelse til myndighederne og betale 25 gange, til trods for at det er nøjagtig samme villa, som skal bygges. Er det fornuftigt? Nej, det er dyrt for forbrugerne og absurd! Hvis en gruppe svenske turister begiver sig på en ferierejse til Grækenland og medbringer en dykkerinstruktør, skal vedkommende tale græsk. Ellers må han ikke arbejde med og tale til en svensk gruppe i Grækenland, til trods for at ingen i gruppen overhovedet forstår græsk. Det er virkelig idiotisk!
Vi har derfor brug for bedre regler for grænseoverskridende handel med tjenesteydelser. Vi kan forbedre det her kompromis på torsdag ved at reducere undtagelserne og også inkludere privat sundhedspleje. Vi skulle så gennemføre det, som det østrigske formandskab siger, at det søger, nemlig et ambitiøst tjenesteydelsesdirektiv, som bidrager til øget velstand for os alle. 
Maria Matsouka (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, forhandlingen om tjenesteydelser i det indre marked kunne gøres nyttig, hvis den blev koncentreret om harmonisering af ansættelsesforhold med henblik på at forbedre dem mest muligt, samt tilnærmelse af økonomiske strukturer og teknologiske muligheder.
Med dette forslag til direktiv forsøger man imidlertid under påskud af institutionelle underskud og opdukkende funktionsfejl at pålægge en strategi, der er fremmed over for sociale interesser, og som sigter på at styrke kapital yderligere og vende arbejderklassens resultater.
Europæiske socialdemokrater er i gang med et historisk slag. Ethvert forsøg på at finde kompromiser til en bedre lovgivningstekst vil ramme ved siden af målet, for hvis man tager højde for de nylige omstændigheder, er der ikke grund til at tro, at man kan opnå en lovramme, der er til fordel for arbejdstagere eller udvikling, og som kan sikre EU's sociale model.
Det bliver i sidste ende oprindelseslandprincippet, der bliver anvendt, da den pågældende artikel 16, som er det væsentlige og det grundlæggende våben i direktivet, ikke ændrer det gennemgribende, og tjenesteydelser af almen økonomisk interesse er i virkeligheden ikke udelukket fra direktivets anvendelsesområde.
På et tidspunkt, hvor man antager, at vi ønsker at komme tættere på borgerne ved at forenkle fællesskabslovgivningen, opfordres vi til at vedtage en tekst, der indeholder meget store tvetydigheder og selvmodsigelser, og i hvilken man ved at forsøge at gøre alle tilfredse ikke tydeliggør vigtige forhold, som i sidste ende uundgåeligt må afgøres af domstolene.
Der er ikke tid nok til yderligere tekniske undersøgelser, men hovedsagen er, at den økonomiske liberalisme, som præger hele teksten, ikke er en ensrettet vej. 
Diana Wallis (ALDE ).
   - Hr. formand, der er blevet sagt så meget i dag, men det er mit håb, at hvilken form det kompromis, vi skal stemme om på torsdag, end får, så vil det udgøre et fremskridt. Jeg håber, at det vil understrege den grundlæggende frihed til at udbyde tjenesteydelser, som vi længe har haft i henhold til traktaten, og bringe den videre, og at det endelig vil virkeliggøre denne eksisterende frihed i højere grad, end det hidtil er sket. Men lad os drage én tydelig lære for fremtiden af alt dette. En sag, der er så vigtig, fortjener en grundig og langvarig forberedelse, særlig forberedelse af Europas offentlighed - de borgere, vi forsøger at repræsentere, og som vi i stort tal synes at have fået vendt imod dette forslag.
Sammenlign dette med 1992: årene med forberedelse, de mange love, den endelige generelle iver efter at byde det frie marked for varer velkommen. Sammenlign dette med den nuværende metode: et vidtrækkende forslag til direktiv, der bogstavelig talt bliver smidt på bordet ved udløbet af sidste valgperiode. Det kan ikke være den rigtige måde at gøre tingene på. Jeg håber, at vi vil lære lektien for fremtiden om et kommunikerende Europa. 
Małgorzata Handzlik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi drøfter i dag en af de vigtigste retsakter for Europas fremtid. Den kan føre til en ny dimension for EU, men den vil være i overensstemmelse med grundlæggernes oprindelige vision. Kritikken fra visse modstandere af dette direktiv er kun løst forbundet med udkastet. Den er faktisk et forsøg på at standse den europæiske økonomiske integration på grundlag af fire grundlæggende friheder.
Vi kan ikke være enige i hykleri og opfordringer til at begrænse virksomheders frihed til at levere tjenesteydelser og at begrænse forbrugernes frihed til at få adgang til disse tjenesteydelser alt sammen under påskud af at beskytte national suverænitet. Vi kan heller ikke tilslutte os forslaget om at gå endnu et skridt tilbage i forhold til den nuværende retsstilling og EF-Domstolens retspraksis i år ved at begrænse direktivets anvendelsesområde og fortsat give nationale administrationer fuldstændig frihed til at pålægge nye hindringer og fastholde eksisterende hindringer.
Det bekymrer os også, at man i debatten i visse medlemsstater har fokuseret på den polske blikkenslager og den lettiske eller den portugisiske byggehåndværker, selv om egentlige diskriminerende administrative barrierer faktisk er det alvorligste problem. Den indre marked er stadig plaget af opdelinger mellem det gamle EU og det nye EU. Mange medlemsstater gennemfører forskelsbehandling med hensyn til tjenesteydere fra andre medlemsstater. Denne udvikling er blevet endnu mere udpræget siden udvidelsen af EU. De diskriminerende begrænsninger, der påvirker den grænseoverskridende strøm af tjenesteydelser, betyder, at små og mellemstore virksomheder går glip af muligheder for at udvikle og skabe beskæftigelse.
EU har brug for et fornuftigt tjenesteydelsesdirektiv med et bredt anvendelsesområde, en stærk artikel 16 og især artikel 24 og 25. Et sådant direktiv ville udelukkende fjerne de administrative barrierer og ville ikke påvirke direktivet om udstationering af arbejdstagere i modsætning til, hvad alle forledes til at tro. EU har brug for et tjenesteydelsesdirektiv, der sikrer, at foranstaltningerne i Lissabon-strategien ikke blot bliver stående på papiret. En klar og utvetydig tekst er nødvendig, hvis vi skal nå dette mål.
Takket være Parlamentets arbejde er dele af teksten, der var uklare, blevet forbedret, men vi må ikke skabe nye problemer, når vi stemmer om forslaget. Direktivets oprindelige betydning og formål må ikke ofres til fordel for ofte vidtrækkende kompromiser. Protektionisme skaber ikke beskæftigelse. Protektionisme er et ondsindet kortsigtet instrument, der anvendes til at forsvare arbejderes rettigheder. Det er udtryk for de nationale bureaukratiers manglende politiske evne til at se udfordringerne i den virkelige økonomiske og politiske verden i øjnene. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne komplimentere ordføreren, fru Gebhardt, fru Van Lancker og skyggeordførerne i de andre grupper for det udmærkede arbejde, de har gjort ved at søge at styrke direktivet om tjenesteydelser.
Det er indlysende for de fleste her i Parlamentet, at et kapløb mod bunden inden for et hvilket som helst område ikke vil vinde tilslutning eller opbygge tillid til det europæiske projekt hos Europas borgere. Jeg havde håbet, at hr. McCreevy her i dag ville have vist, at han havde forstået budskabet, men desværre opmuntrer hans bemærkninger med hensyn til tjenesteydelser af generel økonomisk interesse mig ikke til at tro, at det er tilfældet.
Til dem, der ønsker at stemme symbolsk mod Bolkestein af indenrigspolitiske grunde, siger jeg okay. Men vær så venlige at støtte den brede progressive majoritet i Parlamentet for at fremskaffe et "afbolkesteiniseret" direktiv ved at støtte de vigtigste kompromisændringsforslag, der med så stor omhu er blevet forhandlet på plads. Parlamentet vil frasige sig sit ansvar ved at nægte at vedtage det direktiv med ændringer, som nu tilbydes, og overlade vores marked for tjenesteydelser, vores arbejdstagerrettigheder, vores forbrugerrettigheder og vores miljørettigheder på dette område til usikre afgørelser ved Domstolen fra sag til sag. Den er ikke valgt til at give love - det er vi.
Endelig vil jeg til fru de Brún, der nu har forladt os, sige, at hvis hun ønsker at forhindre et kapløb mod bunden på serviceområdet, som ved den irske færgekonflikt, så bør hun have pligt til at stemme for de ændringsforslag, vi vil tilbyde hende her i morgen, som et første skridt - ikke det eneste skridt, men et første skridt - til at forhindre det, hun frygter. 
Šarūnas Birutis (ALDE ).
   - Efter min mening er tjenesteydelsesdirektivet det vigtigste dokument, som Parlamentet kommer til at vedtage i denne mødeperiode. Hvorfor? Fordi det er en enestående indikator for ændringer i europæisk tænkemåde. Vi får at se, om EU er rede til at gennemføre det indre marked, til at liberalisere det og legitimisere EU's grundlæggende bestemmelse. Det er en skam, at erklæringerne i Lissabon-målene stadig ikke følges op af egentlige aktioner. Frygt for forandring, konkurrence og frygt for pres fra vælgerne påvirker stadig politikernes handlinger. Der er ingen grund til at true befolkningen med at ødelægge en social model. Vi skal fortælle dem om realiteterne og de ændringer, der er nødvendige, hvis EU skal være konkurrencedygtigt. Før eller senere liberaliserer vi markedet, men en forsinkelse kan være katastrofal. Og socialforsorg i EU er som vand i forbundne kolber. For øjeblikket er socialforsorg kun til rådighed i hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Kompromiser er en mulighed, og de er til en vis grad nødvendige. Jeg mener, at oprindelseslandprincippet bør bibeholdes i hovedtrækkene. Vi skal virkelig stole på hinanden. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Parlamentet har sjældent været så meget i søgelyset som nu, hvor det skal træffe beslutning om dette vigtige direktiv. Kommissionen, Rådet, små og mellemstore virksomheder og fagforeninger afventer resultatet af afstemningen. Det er et glædeligt resultat af demokrati og en anerkendelse af repræsentanterne for EU-borgerne. Det kræver imidlertid et rigeligt mål af ansvarlighed. Vi skal stemme om et tjenesteydelsesdirektiv, der giver den reviderede Lissabon-strategi nyt liv og fornyet dynamisme.
Tjenesteydelsesdirektivet gavner små og mellemstore virksomheder direkte, primært ved at forenkle og gøre levering af tjenesteydelser i andre medlemsstater lettere. En fuldstændig liberalisering af markedet for tjenesteydelser er særlig vigtigt for de nye medlemsstater. Jeg kan derfor tilslutte mig, at artiklerne om anvisning af arbejdstagere genoptages i direktivet.
Jeg vil takke skyggeordføreren, hr. Malcolm Harbour, for hans arbejde. Det er lykkedes ham på grundlag af en aftale mellem højrefløjsgrupper og liberale grupper at bibeholde oprindelseslandprincippet, den såkaldte fri udveksling af tjenesteydelser, mens medlemsstaterne til gengæld kan afvise en tjenesteyder under henvisning til sundhedsbeskyttelse og miljøbevarelse.
Jeg har imidlertid et problem med det kompromisændringsforslag, der bl.a. omfatter muligheden for at indføre et forbehold af hensyn til forbrugerbeskyttelse eller socialpolitik, da dette gør det muligt for myndighederne i værtslandet til enhver tid at spærre for adgang til en tjenesteyder fra en anden medlemsstat, og derved ophæves oprindelseslandprincippet. Efter min mening har der i den offentlige debat om dette direktiv været sat for megen fokus på kritikken af oprindelseslandprincippet.
Hidtil har der været skrevet meget lidt om de betydelige fordele ved direktivet, der forenkler administrativt samarbejde og opretter et kontaktpunkt, en såkaldt kvikskranke, eller en standardformular, der fås i elektronisk format. Til sidst vil jeg takke ordføreren, Evelyn Gebhard, for hendes hårde arbejde med at udarbejde betænkningen. 
Ieke van den Burg (PSE ).
   - Hr. formand, det kompromis, som nu foreligger, passer til den gode nederlandske tradition med at knytte åbne markeder til et rimeligt niveau af social beskyttelse, og derfor kan min gruppe fuldstændigt støtte det. Vores økonomiminister meddelte for nylig, at han især er bekymret over antallet af undtagelser i direktivet. Denne bekymring kan jeg ikke dele. Jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg trods alt finder et par af disse undtagelser meget vigtige.
For det første er der undtagelsen for sundhedsvæsenet og andre sektorer, hvor der er ekstremt mange tvingende grunde af almen interesse. Det er sektorer, som efter min opfattelse kan reguleres meget bedre for de enkelte sektorer, og desuden er det nødvendigt, at der for tjenester af almen interesse også kommer et horisontalt rammedirektiv, hvori der tydeligt kommer til at stå, hvilke muligheder ikke-centrale myndigheder har for at pålægge den slags sektorer regler på grund af den almene interesse.
En anden sektor, som jeg vil nævne ganske kort, er vikararbejde. Det indgik vi her i Parlamentet, som De ved, hr. formand, for fire år siden også et fortræffeligt kompromis om, som fik bred støtte i Parlamentet, men som i lang tid har været fastfrosset i Rådet. Også for vikarsektoren var det direktiv, som vi dengang havde udarbejdet, og som sikrede en balance mellem beskyttelse og åbning af markeder, et meget bedre grundlag for at pålægge den pågældende sektor meget mere præcis og omhyggelig europæisk lovgivning. Jeg vil derfor bede hr. McCreevy om at overholde sine forpligtelser og udarbejde en anden lovgivning inden for områderne sundhedsvæsen og vikararbejde i stedet for lovgivningen i dette direktiv. 
Luisa Fernanda Rudi Ubeda (PPE-DE )
   - Hr. formand, hr. kommissær, i løbet af eftermiddagen er der blevet talt meget om behovet for at åbne markedet for tjenesteydelser i EU og for at fjerne hindringerne med det formål at nå, eller iværksætte, nogle af de mål, der står i Lissabon-strategien. Til dette formål er servicedirektivet et helt nødvendigt instrument.
Men hvilke krav kan vi stille til direktivet, så det opfylder de krav, vi har stillet til det? Efter min mening burde der for det første fastsættes nogle klare kriterier, der garanterer retssikkerheden for alle parter, både forbrugerne og virksomhedsejerne, og især for de små og mellemstore virksomheder, der udgør størstedelen, mellem 80 og 90 %, af EU's virksomheder. Som nævnt er det ligeledes nødvendigt, at teksten klart og tydeligt anvendes med den nødvendige retssikkerhed i alle EU-landene.
Efter min mening opfyldte den tekst, der blev vedtaget i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, disse krav. Men jeg er nødt til her at sige, at jeg på nuværende tidspunkt er i tvivl om, hvorvidt de kompromistekster, der er blevet vedtaget, opfylder disse krav til klarhed og retssikkerhed.
Endelig vil jeg gerne, hr. formand, komme med en kort bemærkning. I løbet af eftermiddagen er der nogen, der har forsøgt at sætte to modeller i Europa op mod hinanden, nemlig de, der siger, at de forsvarer - og som ophæver sig til dens eneste forsvarere - den europæiske model, og som forsøger at sætte deres holdning op imod os, der forsvarer behovet for konkurrenceevne og konkurrence.
Jeg vil gerne her sige, at den bedste socialpolitik er den, der skaber økonomisk vækst og beskæftigelse. Jeg vil også gerne sige, at den eneste fare, der kan true den europæiske sociale model, er et EU uden økonomisk vækst, der holder fast ved gamle fordomme, og som er ude af stand til at konkurrere med andre økonomier, for hvis vi ikke vokser, vil det være umuligt for os at bevare vores socialpolitik.
Dariusz Rosati (PSE ).
   - Hr. formand, EU er baseret på fire grundlæggende friheder. Det er fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital. Disse søjler i Det Europæiske Fællesskab blev aftalt i 1958, fordi det allerede dengang stod klart, at de var for ægte europæisk integration.
Der er gået mange årtier siden dengang, men der er stadig ikke fri bevægelighed for tjenesteydelser i Europa. Hovedårsagen hertil er den politiske klasses svaghed. Politikerne har enten ikke været i stand til eller ikke villet forklare borgerne, at fri udveksling af tjenesteydelser fører til nye job og hurtigere økonomisk vækst. I stedet for at tydeliggøre betydningen af udvidelsen af EU og understrege de muligheder, som konkurrence giver, har politikerne valgt at skræmme vælgerne med spøgelserne social dumping, det såkaldte Frankenstein-direktiv og den berygtede polske blikkenslager.
Dette er baggrunden for forhandlingen i dag om tjenesteydelsesdirektivet her i Parlamentet. Vedtagelsen af direktivet vil gøre livet lettere for forbrugere og iværksættere, øge den økonomiske vækst og skabe 600.000 nye job i Europa. Desværre er direktivet under stigende angreb fra personer med en populistisk og protektionistisk overbevisning. Vi har gang på gang hørt, at en åbning af markedet for tjenesteydelser vil føre til social dumping og dårligere arbejdsforhold, men disse synspunkter er fuldstændig ubegrundede.
Et kompromis er imidlertid stadig muligt. Jeg vil minde Parlamentet om, at spørgsmål vedrørende ansættelse og arbejdsret er blevet fjernet fra direktivets anvendelsesområde, hvilket burde dæmpe fagforeningernes frygt. Tjenesteydelser af almen interesse er også blevet udelukket. Jeg tror, at det vil sikre en ligevægt mellem behovet for konkurrenceevne og behovet for at beskytte arbejdsmarkedsrettigheder. Jeg opfordrer derfor Parlamentet til at vedtage direktivet i den nuværende form. Det vil gøre det muligt at styrke konkurrencen og åbne arbejdsmarkederne. Det vil også gøre livet lettere for forbrugere og virksomheder. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har to dårlige nyheder, to gode nyheder og en henstilling. Den første dårlige nyhed er, at jeg bliver ret trist på grund af den atmosfære, der omgiver debatten i Europa i dag. Det er en protektionistisk, nationalistisk, næsten racistisk og fremmedfjendsk atmosfære. For mig som proeuropæer og føderalist er protektionisme antieuropæisk.
Min anden dårlige nyhed drejer sig om Kommissionen. Jeg er en stor tilhænger af Kommissionen. Jeg støtter den altid. Men tro mig, hr. McCreevy: Lad ikke Deres embedsmænd opfordre mig til at udvande direktivet om tjenesteydelser. Det er Deres job at forsvare direktivet om tjenesteydelser, ikke at forsvare protektionisme. Deres embedsmænd ønskede ikke at gøre dette til friheden til at udbyde tjenesteydelser, men friheden til at forhindre tjenesteydelser. Lad det være sidste gang!
De gode nyheder er for det første, at jeg tror, vi får et kompromis i morgen. Jeg tror, vi vil gøre fremskridt. Vi behøver dette direktiv. Den anden gode nyhed er, at vi kunne få et bredt flertal i Parlamentet. Jeg håber, det østrigske formandskab kan skaffe et bredt flertal i Rådet.
Det sidste, jeg vil sige, har form af en anbefaling. Min beskedne henstilling er at vedtage kompromiset om artikel 16, som det står mellem PSE-Gruppen og PPE-DE-Gruppen, så længe vi får tre ting ind i direktivet: for det første sundhedstjenesten, for det andet vikarbureauer og for det tredje udstationering af arbejdstagere. Disse ting er afgørende.
Jeg synes, at den måde, denne debat er forløbet på, er meget unfair. Vi ser det som et spørgsmål om det gamle mod det nye. Det er det ikke. Det drejer sig om protektionisme og liberale markeder. Jeg er bange for, at nogle af os er ved at tabe gnisten. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, jeg synes, at fru Wallis udtrykte sig meget klart ved at påpege, at Kommissionen havde arbejdet dårligt i denne sag. Ved afslutningen af sidste valgperiode sendte de os pludseligt noget lovgivning, der er magen til hele den pakke, som Delors havde forberedt med henblik på liberaliseringen af varer mellem 1988 og 1992.
Men Kommissionens forslag til direktiv drejer sig heller ikke engang om liberaliseringen af tjenesteydelser, for det centrale spørgsmål er liberalisering af arbejdsmarkedet. Det vil sige, at artikel 16 med oprindelseslandsprincippet ikke vil liberalisere tjenesteydelserne. Formålet er at liberalisere arbejdsmarkedet, for der er visse af den daværende kommissærs indrømmelser, der går imod social beskyttelse, miljøbeskyttelse og forbrugerbeskyttelse.
Europa-Parlamentet har derfor stået over for en meget stor vanskelighed. Det har kostet os to års arbejde, hvor hovedordføreren, fru Gebhardt, og bl.a. ordføreren for udtalelsen, fru Van Lancker, har gjort en meget stor indsats. Men jeg synes, at Parlamentet på nuværende tidspunkt er i gang med at udarbejde et egenligt direktiv om liberalisering af tjenesteydelser. Det skal ikke blandes sammen med arbejdsmarkedsspørgsmålet, som giver anledning til så mange diskussioner for øjeblikket.
I dag vil det forslag til servicedirektiv, der formentlig bliver vedtaget på torsdag som følge af aftalen mellem de to store politiske grupper, faktisk gøre det muligt at liberalisere tjenesteydelserne i overensstemmelse med de normale procedurer. Vi skal huske, at der allerede er områder, hvor tjenesteydelserne er blevet liberaliseret. De er blevet liberaliseret i forbindelse med transport, kommunikation, audiovisuelle transmissioner og erhvervsmæssig virksomhed. Vi skal fortsætte ad denne vej.
Direktivet vil faktisk, hvis det bliver vedtaget af Rådet - og jeg håber som nævnt af hr. Stubb, at Kommissionen vedtager Europa-Parlamentets forslag - gøre det muligt at liberalisere tjenesteydelserne.
Ændringsforslagene indeholder bl.a. et forslag om, at Kommissionen inden for en frist på fem år skal stille konkrete forslag til liberalisering af tjenesteydelserne i overensstemmelse med arbejdsmarkedets parter. Hvis Kommissionen vedtager Parlamentets ændringsforslag, kunne Rådet tilslutte sig det, og det kunne blive starten på en reel liberalisering af tjenesteydelserne.
Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg havde personligt mange forbehold over for den oprindelige tekst, som Kommissionen fremlagde for to år siden. Imidlertid er ethvert forbehold, man kunne have, ikke længere særlig vigtigt, da Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har ændret teksten en hel del, og jeg tror, at den bliver ændret endnu mere på plenarforsamlingen i morgen.
Kommissionen fremlagde først en tekst med mange overdrivelser og en hel del, der ramte ved siden af, og gjorde på denne måde idéen om at gennemføre det indre marked i EU uret. Den forsøgte med andre ord ikke på den rigtige måde at overvinde evt. administrative og lovgivningsmæssige hindringer for at fremme investeringer i denne sektor. Et korrekt mål blev gjort uret af Kommissionens politik, navnlig dens kommunikationspolitik. Det fremkaldte reaktioner fra en række samfundsgrupper, selv om OECD hævder, at man ved en rationel åbning for tjenesteydelser i medlemsstaterne kunne skabe 2.500.000 nye job og øge det europæiske BNP tilsvarende med 1,8 %. Udvalget om det Indre Marked har foretaget væsentlige indgreb både i direktivets anvendelsesområde og i arbejdstageres rettigheder, og jeg tror, at ændringsforslagene fra Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet og Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater er en yderligere forbedring af direktivet, og de tager fat på visse problemer med det oprindelige oprindelseslandsprincip og skaber forudsætninger for bred social og parlamentarisk enighed.
Målet for flertallet af parlamentsmedlemmerne, alle medlemsstaterne og de europæiske fagforeninger er ikke at forkaste enhver form for direktiv om tjenesteydelser, men at få et bedre direktiv om tjenesteydelser, og det tror jeg, at vi i det store og hele opnår. 
Bernadette Vergnaud (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Barroso, mine damer og herrer, jeg ønsker først og fremmest at tilkendegive min beundring for det arbejde, ordføreren, Evelyne Gebhardt, har udført, og som i virkeligheden har bestået i at skrive hele teksten om.
Hvordan kan vi, hr. Barroso, overbevise Dem om, at Europas borgere ikke længere ønsker et Europa med social dumping? På oprindelseslandssproget måske? Til trods for store landvindinger såsom opretholdelsen af direktivet om udstationering af arbejdstagere og udelukkelsen af sundhedspleje og tjenesteydelser af almen interesse har man desværre stadig ikke udelukket tjenesteydelser af almen økonomisk interesse og sociale tjenester. Jeg nægter at se disse public service-funktioner underlagt markedets konkurrenceregler.
Tilsvarende ville en udelukkelse af arbejdsretten i artikel 2 være ønskelig, så vi ikke skaber en farlig konflikt. Selv om oprindelseslandsprincippet ikke længere nævnes, vil lovgiverens reelle magt med det foreslåede kompromis dog blive overdraget til Domstolen, der vil afgøre, hvilken retning den europæiske socialpolitik skal tage. Det ville have været bedre at anvende bestemmelseslandsprincippet for udøvelsen af servicevirksomhed og kun bruge oprindelseslandsprincippet for adgangen hertil.
Hvad angår de personer, der mod bedre vidende påstod, at et nej til det europæiske forfatningsudkast ville give Bolkestein-direktivet det endelige dødsstød, beviser den seneste udvikling tværtimod, at direktivet lever i bedste velgående og kræver ekstrem årvågenhed og en vedvarende kamp fra vores side.
Stefano Zappalà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi tager nu endnu en gang et spørgsmål op, der er vigtigt for det indre markeds gennemførelse.
Jeg var ordfører for direktivet om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, som der blev stillet ca. 800 ændringsforslag til, og for direktivet om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som der blev stillet ca. 600 ændringsforslag til. I begge tilfælde samarbejdede jeg med hr. Harbour og fru Gebhardt og med mange andre parlamentsmedlemmer. Der var så stor enighed om de opnåede resultater, at forslagene blev enstemmigt vedtaget både i Parlamentet og Rådet, hvor kun to medlemsstater undlod at stemme. Jeg vil gerne endnu en gang takke hr. Harbour og fru Gebhardt.
Principperne i de to direktiver svarer til dem, der skal ligge til grund for servicedirektivet, og målsætningerne er de samme. Desværre tager man i Prodi-Kommissionens forslag hverken højde for de årsager eller det indhold, der har ført til, at Parlamentet måtte omformulere de to direktiver, ligesom vi i dag er blevet tvunget til at omformulere det pågældende direktiv.
Vi ønsker alle, at markedet også bliver åbent for beskæftigelse og ikke bare for varer og kapital, men vi mener, at det endnu en gang bør ske ved hjælp af en harmonisering af de nationale systemer og ikke ved at vende op og ned på det hele. Revisionsklausulen på højst fem år giver mulighed for en gradvis overgang.
Vi ønsker dette direktiv uden problemer og ideologiske konflikter, og derfor håber vi på en forsigtig indfaldsvinkel og løsninger, der bærer præg af politisk fornuft. Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har allerede givet udtryk for en holdning, som jeg deler, og ud fra min personlige erfaring på dette område må jeg sige, at jeg ikke sætter pris på dem, der i stedet for at forsøge at finde et kompromis ønsker at forkaste forslaget og således ser bort fra traktaterne. Jeg sætter til gengæld pris på de kompromiser, som man har opnået, og jeg håber, at der også vil være et stort flertal for dette direktiv. Til sidst vil jeg gerne endnu en gang takke fru Gebhardt for det arbejde, hun har udført. 
Joel Hasse Ferreira (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, denne debat er afgørende for Europas fremtid, ikke blot økonomisk og socialt, men også politisk. Jeg mener, at det kompromis, som de vigtigste politiske grupper er nået frem til, har den nødvendige balance.
Det er vigtigt, at oprindelseslandsprincippet, midlertidig beskæftigelse på sundheds- og andre sociale områder, tjenesteydelser af almen interesse og lotterier fjernes. Det er ligeledes særdeles vigtigt, at kriterierne for tjenesteydelser af almen interesse klargøres præcist, hvis de ikke helt fjernes eller fastsættes af den enkelte medlemsstat. I kompromisteksten vil jeg også gerne fremhæve, at sammenkædningen med direktivet om udstationering af arbejdstagere udgår.
Hvis vi skal videre i retning af et indre marked for tjenesteydelser, må vi som en nødvendig forudsætning sørge for at sikre fair konkurrenceforhold i alle medlemsstater. Det skal ske ved at nedbryde bureaukratiske barrierer eller urimelige tekniske hindringer, men ikke ved at forvride arbejdsmarkederne eller forringe arbejdsmarkedslovgivningen.
Et indre marked for tjenesteydelser er utvivlsomt af stor betydning for Europas økonomiske udvikling, men det skal gennemføres i respekt for de bestemmelser, der sikrer Europas sociale samhørighed. Hvis det ikke var tilfældet i direktivets oprindelige skikkelse, kan vi som medlemmer af Europa-Parlamentet nu vedtage en tekst, der på en afbalanceret og intelligent måde vil fremme et ægte europæisk marked for tjenesteydelser og samtidig sikre den sociale samhørighed i Europa.
Det kræver intelligens og mod. 
José Manuel García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at sige, at jeg stemmer for kompromiset, for det kan jeg meget bedre lide end det oprindelige direktiv, og jeg vil koncentrere mit indlæg om et enkelt spørgsmål, nemlig refusion af udgifter i forbindelse med en borger, der er bosiddende i én medlemsstat, for lægehjælp, han har modtaget i en anden medlemsstat.
Hvis formanden tillader mig at anvende en , kan jeg bruge den selvstyrende region Valencia som eksempel, selv om jeg også kunne henvise til en hvilken som helst anden region, f.eks. en italiensk region.
Vi modtager flere og flere turister, der er flere og flere europæiske borgere, der erhverver en feriebolig dér, der er flere og flere borgerne, der kommer til vores region for at modtage behandling, udelukkende på grund af sundhedsydelsernes kvalitet. Dette pres er et angreb på sundhedsydelserne. Et finansielt pres, som vi kun vanskeligt kan klare.
Domstolen har ved utallige lejligheder med henvisning til EF-traktatens artikel 49 og 50 og de bestemmelser, der gennemfører disse, anerkendt, at en medlemsstat, der yder sundhedsydelser, har ret til at få refusion fra den stat, hvor borgeren er bosiddende. Men i praksis forholder det sig sådan, at denne ret ikke bliver overholdt, at den er en ren retorisk erklæring.
Kommissionen mener, at direktivet er et godt instrument til at føre denne ret ud i livet, og dette synspunkt er nedfældet i artikel 23. Jeg ved ikke p.t., hvordan det ser ud med artikel 23 eller de ændringsforslag, der har til formål at fjerne den. Jeg vil blot give udtryk for mit ønske om, at artiklen bliver bevaret i samme form, som den er formuleret af Kommissionen. Kommissæren bør heller ikke begrænse sig til at komme med en formel erklæring, hvor han endnu en gang lover, at problemet vil blive løst. Vi ønsker, at artiklen bliver vedtaget i den foreliggende form, hvilket jeg vil stemme for. 
Mia De Vits (PSE ).
   - Hr. formand, efter nogles opfattelse har vi givet forkert information om direktivet. Jeg er i dag meget glad for, at vi ved hjælp af ændringsforslagene ændrede Bolkestein-direktivet gennemgribende. Mit spørgsmål lyder imidlertid, om vi med denne ændrede tekst skaber juridisk sikkerhed. Ligesom mange andre tror jeg ikke, det er tilfældet.
Kommissær McCreevy, De kunne måske overbevise os, hvis De her i dag ville sige, at De også synes, det er bedre at holde tjenesteydelser af almen økonomisk interesse uden for dette direktiv, men De sagde det modsatte. De omtaler overhovedet ikke et rammedirektiv om tjenesteydelser af almen interesse.
Endelig forholder det sig sådan, at vi i vores endelige bedømmelse også vil tage hensyn til, at dette direktiv absolut ikke er harmoniseret, tværtimod. Der er truffet beslutning om at udarbejde lovgivning på grundlag af forskellene mellem de 25 medlemsstater, og det betragter jeg ikke som en positiv integrering af markederne. 
József Szájer (PPE-DE ).
   - Der er nogle, der siger, at et udvandet direktiv er bedre end ingenting. Det er imidlertid ikke sandt, da der er en grænse, ud over hvilken vi ikke længere fremmer den fri udveksling af tjenesteydelser, men skaber yderligere hindringer for den. Desværre har nogle ændringsforslag, der blev stillet i sidste uge, netop denne virkning. Hvis vi stemmer for dem, ødelægger vi det væsentlige i dette forslag.
Vi har meget at tabe, fordi EF-Domstolen i de sidste årtier gentagne gange har beskyttet tjenesteyderes rettigheder mod medlemsstaternes forsøg på begrænsninger. Hvis vi nu accepterer et direktiv fuld af nye hindringer, som er i strid med ånden og bogstavet i de grundlæggende EU-traktater, kan vi ikke regne med, at Lissabon-programmet, der har til formål at skabe beskæftigelse og ny vækst i Europa, bliver en succes, fordi vi rent faktisk begrænser dette marked i de næste 30 år.
De nye medlemsstater har allerede åbnet deres kapital- og varemarkeder for et par år siden. Det var ikke en let beslutning. Vi kunne også have sagt, at vores økonomier var for svage og ikke egnet til konkurrence. Derfor er mange af os parlamentsmedlemmer fra nye medlemsstater chokeret over, at når vi nu i fællesskab bør åbne markedet for tjenesteydelser, tøver en række gamle medlemsstater, som har en stærk økonomi.
Mine damer og herrer, nu er det Deres tur. Vil De stå ved en af de fire grundlæggende friheder i EU eller ej? Et stærkt tjenesteydelsesdirektiv ville være godt for små og mellemstore virksomheder, det ville være godt for gamle og nye medlemsstater, og det ville være godt for alle EU-borgere. Kære kolleger, lad os feje alle bestræbelser, der begrænser et frit marked for tjenesteydelser væk fra forslaget. Vi ungarere kan kun støtte et direktiv, der gør mere end at bevare princippet i Rom-traktaten vedrørende frie tjenesteydelser kun af navn. 
Pier Antonio Panzeri (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er ingen tvivl om, at det direktiv, som vi drøfter, vil blive husket for sit kringlede og vanskelige forløb.
Lige siden starten har direktivet været genstand for åbenlys og kraftig kritik. Det er ikke tilfældigt, at vi selv i dag med en stor demonstration fra de europæiske fagforeningers side gøres kraftigt opmærksom på det europæiske arbejdsmarkeds behov for, at Europa får et servicedirektiv, som gennemfører det indre marked og samtidig ikke går ud over den sociale samhørighed. I Parlamentet har vi fulgt denne linje med den målsætning at bidrage til Europas udvikling og vækst i en vigtig sektor som servicesektoren, uden at vi dog glemmer den sociale dimension, som Europa skal have, og nødvendigheden af ikke at udsætte harmoniseringsprocessen på ubestemt tid.
Med de foretagne ændringer og det opnåede kompromis imødekommes størstedelen af de spørgsmål og krav, der er blevet rejst, både når det gælder arbejdsretten og det såkaldte oprindelseslandsprincip. Der er dog stadig nogle problemer, som skal løses, bl.a. med hensyn til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse. Jeg håber, at der bliver fundet en løsning i den endelige afstemning ud fra de ændringsforslag, der er blevet stillet.
Til sidst vil jeg sige, at vi hidtil har udført et fint stykke arbejde, også takket være fru Gebhardt. Vi har ikke undladt at drøfte spørgsmålet, men har tværtimod været med til at finde nogle mulige løsninger, og vi har også til hensigt at være med på banen efter vedtagelsen ved førstebehandlingen. 
Thomas Mann (PPE-DE ).
   - Hr. formand, efter forhandlinger med personale og ledere i en snes små og mellemstore virksomheder i Hesse og med repræsentanter for fagforeninger og arbejdsgivere så det for at være ærlig sort ud for et acceptabelt tjenesteydelsesdirektiv. Efter den ensidede Bolkestein-strategi rammer det nuværende kompromis den rigtige balance mellem at afskaffe hindringer og nationale barrierer i det indre marked og behovet for social samhørighed. Tjenesteydelser af almen interesse bør ikke liberaliseres, og offentlige firmaer bør heller ikke privatiseres. Konkurrencelovgivning eller regler for statsstøtte bliver heller ikke begrænset. Frygten for, at det vil føre til social dumping og løndumping er ikke længere berettiget.
Det nye princip for fri udveksling af tjenesteydelser fastsætter, at de lande, i hvilke tjenesteydelserne leveres, kan fastholde, at deres nationale bestemmelser skal overholdes, og at overholdelsen overvåges. Dette gælder for garantier for offentlig sikkerhed og lov og orden samt miljømæssig og sundhedsmæssig beskyttelse. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender gav yderligere tilskyndelse til processen med større samarbejde, og det er vigtigt. Vi synes, at det er vigtigt, at sikkerheden på arbejdsmarkedet ikke bringes i fare, og at eksisterende ordninger fra toldaftaler opretholdes.
Direktivet om udstationering har forrang, hvilket betyder, at byggesektoren og andre følsomme sektorer i medlemsstaterne kan beskyttes, og at man kan bevare mindstelønnen. For at forhindre virksomheder i blot at registrere en postboksadresse i en anden medlemsstat er der fastsat en forbrugervenlig bestemmelse, der går ud på, at en filial kun bliver anerkendt, hvis det kan bevises, at den har passende infrastruktur og er permanent til stede.
Mange af sloganerne ved demonstrationen i dag var ikke up to date. Folk har ret til at protestere offentligt, men de får større troværdighed, hvis indholdet af deres protester er nøjagtigt. Offentligheden, Kommissionen og Rådet afventer Parlamentets afgørelse, og der er overalt en bevidsthed om, hvor stor betydning Parlamentet i virkeligheden har. Det kompromis, der er indgået mellem grupperne, er den rigtige fremgangsmåde. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har været konsekvent i dens grundlæggende hensigt, som er både at give det indre marked ny dynamisme - med Lissabon som feltråb - og at opretholde sociale standarder.
Lasse Lehtinen (PSE ).
   - Hr. formand, det er bedre at acceptere det foreslåede kompromis end at forkaste det. Dette er under alle omstændigheder udgangspunktet for et fælles, levedygtigt arbejdsmarked.
Som lovgivere skal vi stræbe efter nøjagtighed og præcision. Ethvert vagt stykke i et direktiv er en potentiel sag for EF-Domstolen. Når man læser forslaget, har man på fornemmelsen, at jo bedre uddannet eller kvalificeret en person er, des mere sandsynligt er det, at hans eller hendes område falder uden for direktivets anvendelsesområde og beskyttes mod ægte konkurrence.
Europa har brug for økonomisk vækst. Vækst opnås ved at arbejde mere eller øge produktionen. Vi kan ikke gøre modstand mod social dumping ved at forhindre menneskers mobilitet, men ved at skabe et grænseoverskridende system, i hvilket enhver der bestiller tjenesteydelser, er ansvarlig for at overholde ansættelsesvilkår og -betingelser. Hvordan kan vi overveje at konkurrere med Kina eller Indien, hvis vi ikke kan rense vores medlemskabsområde for nytteløse hindringer for konkurrence? 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand, EU søger hele tiden tilskyndelser til udvikling med henblik på at skabe et EU, der kan tage udfordringerne i forbindelse med det tredje årtusinde op. Hensigten med dette direktiv var at gøre EU stærkere globalt og at sætte det bedre i stand til at konkurrere med andre økonomier over hele verden. Man synes at have overset den omstændighed, at vi nu er et fællesskab med 25 lande og ikke 15. Medlemmerne af Parlamentet mener i stigende grad, at det er de nye medlemsstater, der konkurrerer mod EU, og ikke Kina eller USA.
EU synes at være bange for sig selv. De gamle medlemsstater, der slog sig sammen mod dette direktiv, har forårsaget en genopblussen af kamplysten jargon. Opdelingen mellem det gamle og nye EU er ved at blive endnu mere udpræget. Endnu en gang opdeles medlemsstaterne i bedre og værre lande. De rige lande støtter en kortsigtet politik baseret på frygt og ikke på rationelle tegn. Det er paradoksalt, at de rige lande, som hidtil har fremstillet sig selv som de største tilhængere af integration, er de lande, der modsætter sig en fuldstændig gennemførelse af bestemmelserne i traktaterne. De spreder ængstelse ved at henvise til social dumping fra de nye medlemsstaters side og til mulige trusler mod den europæiske sociale model.
Jeg tror, at de nye medlemsstater klarer sig. Den økonomiske vækst i euroområdet er næsten nul, og økonomien udvikler sig langsomt. Modstanden mod at åbne markedet for tjenesteydelser helt indebærer en risiko for at miste en væsentlig tilskyndelse, der kunne fremskynde EU's økonomiske vækst og skabe nye job. Hidtil er de nye medlemsstater blevet beskrevet som klynkehoveder. I det EU med to hastigheder, der nu er ved at opstå, skal de imidlertid udvikle måder, der kan anvendes til at reagere hurtigt på de taktiske koalitioner mod dem, som opstår mere og mere hyppigt.
Det oprindelige forslag til direktivet var en ny mulighed for EU med 25 medlemsstater. I den nuværende form, hvor man har fjernet de artikler, der forbød forskelsbehandling af firmaer, der leverer tjenesteydelser i udlandet, samt oprindelseslandsprincippet, mister det gradvis sin betydning og gennemsigtighed. 
Joseph Muscat (PSE ).
   - Hr. formand, jeg kommer fra en ny medlemsstat. Jeg støtter kompromiset. At gøre andet ville være socialt og politisk snæversynet. Den måde, hvorpå flertallet i Parlamentet synes at være stimlet sammen for drastisk at omtænke direktivet om tjenesteydelser, viser relevansen af denne institution. Vi ændrer et forslag, der kunne have fået katastrofale følger for vores samfund - særlig for de mest nødlidende - til et langt mere fornuftigt forslag. Vi er stadig ikke fuldt tilfredse. Vi ønsker, at offentlige tjenesteydelser klart skal udelukkes, og vi ønsker klarere garantier i andre sektorer. Ikke desto mindre må vi indrømme, at vi nu har et langt mere realistisk lovforslag. Vi fornyer vores aftale med princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser, og vi letter det, men vi er enige om, at de sociale rettigheder kommer først. Efter vores forkastelse af direktivet om adgang til markedet for havnetjenester viser vi for anden gang inden for relativ kort tid vores engagement i et socialt Europa. Jeg tror, at hr. Whitehead ville have været stolt af fru Gebhardt og os andre. 
Astrid Lulling (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ved, at det med det emne, vi drøfter i aften, ikke er politisk korrekt at modsætte sig et kompromis, som de to politiske gruppers ledere møjsommeligt har udarbejdet. Alle, der har arbejdet på dette kompromis, omtaler det som en stor sejr, hvilket gør mig ilde til mode, for jeg bryder mig ikke om at blive holdt for nar.
Mine kolleger forsikrer mig om, at oprindelseslandsprincippet er underforstået i kompromisteksten. Den Socialdemokratiske Gruppe praler med, at de har fjernet enhver ansats hertil.
For mig som for mange andre er oprindelseslandsprincippet og den europæiske integrations historie nært forbundet. At nægte det af dogmatiske årsager ville være at fornægte det, vi møjsommeligt søger at opbygge, og det samme som at indføre et princip om generel mistillid.
Selvfølgelig kan dette princip ikke have forrang for de øvrige. Det har vi opstillet rammerne for og vil kontrollere.
Vi har præciseret, at bestemmelseslandets lovgivning finder anvendelse på alle de sociale aspekter. Fortsat at tale om et angreb mod de gældende sociale bestemmelser er således aldeles misvisende.
Vi får at vide, at vi ikke må forveksle markedsmæssige tjenester og ikke-markedsmæssige tjenester. Også her har vi gjort det, og har udvandet direktivet så meget, at det nu indeholder så mange undtagelser, at det ville være bedre at definere, hvad det finder anvendelse på, i stedet for det modsatte.
Endelig har reglerne om bestemmelseslandet vedrørende udstationering af arbejdstagere aldrig været genstand for indsigelser. Hvad ønsker man så mere? At ophæve de rettigheder, der er nedfældet i Rom-traktaten?
De bekræftes knap nok i kompromiset vedrørende artikel 16. Det er absolut ikke et fremskridt! Under disse omstændigheder er det efter min opfattelse bedre at holde sig til den udgave, Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse har forelagt, end at udvande direktivet så meget, at det bliver indholdsløst.
Hr. formand, jeg er ikke parat til at lade mig lede bag lyset, fordi det gavner en løsning, der under dække af at forsvare de sociale rettigheder i virkeligheden forsvarer protektionismen, og jeg vil stemme derefter. 
Vladimír Maňka (PSE ). -
   For en time siden fik vi her i Parlamentet at vide, at kun fagforeningstilhængere fra de gamle medlemsstater demonstrerede i Strasbourg mod direktivet. De fik faktisk også selskab fra kolleger fra de nye medlemsstater, og de, der lyttede indgående til dem, fandt ud af, at de ikke alle var modstandere af direktivet.
Mine damer og herrer, De husker udmærket, at vi for nylig med stort flertal forkastede et forslag, som Rådet havde accepteret, da det godkendte de finansielle overslag for 2007-2013. Dengang foretrak vi europæiske interesser frem for egennytte. Vi var i stand til at forene os i hele EU's interesse. Jeg var stolt over, at vi havde modstået forsøg på at påvirke os, og at det lykkedes os at blive enige i Parlamentet.
Et kompromis er meget vigtigt for et grundlæggende dokument som tjenesteydelsesdirektivet. Jeg synes, at ordføreren har udført et godt stykke arbejde. Efter min mening har vi opnået en række acceptable kompromiser. Derfor mener jeg, at vi skal stemme for det, der er en -situation til støtte for EU, og som er den bedste løsning for både de gamle og nye medlemsstater. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand, efter at have lyttet til debatten her i Parlamentet er der en god grund til at minde om, hvorfor vi har brug for et tjenesteydelsesdirektiv, og hvorfor vi arbejder for at få en mere åben handel med tjenesteydelser. Det afhænger af, at vi alle i grunden er enige om, at en øget handel med tjenesteydelser giver flere arbejdspladser, flere nye virksomheder, øget vækst og bedre konkurrenceevne. Når vi hører på debatten her i Parlamentet, virker det imidlertid, som om mange har glemt dette. Fri handel med tjenesteydelser er ikke noget negativt, men noget positivt. Desværre er det lykkedes modstanderne at skære ned på direktivet. Det indebærer, at vi får mindre konkurrenceevne end, hvad vi ellers kunne have fået. Det indebærer færre nye arbejdspladser og færre nye virksomheder. Det er ikke, hvad Europas borgere forventer.
Sammen med andre moderate vil jeg støtte kompromiset, ikke fordi det er, hvad vi vil have, men fordi kompromiset er et skridt i den rigtige retning. Jeg vil dog understrege, at jeg ikke accepterer det fremstillede billede, nemlig at det handler om en konflikt mellem øst og vest, mellem nye og gamle medlemsstater. Det, vi har i stedet, er en skillelinje mellem dem, som ønsker, at handel med tjenesteydelser resulterer i mere europæisk integration og samarbejde, mere åbne grænser samt flere og nye arbejdspladser, og dem, som har en anden mening.
Vi vil arbejde for at tilføje privat sundhedspleje, at udstationeringsdirektivet står klart og tydeligt åbent for alle, og at vi ikke får en diskriminering af noget lands borgere. Vi vil desuden arbejde for, at vikarbureauer skal kunne indgå i dette direktiv. Jeg vil sige følgende til Kommissionen: Dette er det første skridt. De har ansvaret for at sørge for, at vi tager flere skridt i den retning, som traktaten foreskriver. 
Amalia Sartori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg sammen med min delegation stemmer for dette direktiv. Vi er nemlig af den opfattelse, at direktivet repræsenterer starten på et forløb og et fremskridt, når det gælder en fuldstændig gennemførelse af det indre marked.
Ud fra dette synspunkt er det et overbevist ja. Jeg har dog et par bemærkninger til det, der er sket i de politiske grupper i det sidste halvandet år og ikke mindst i de sidste par uger, og det, der er sket i Parlamentet her i eftermiddag og i aften. Det viser - og det vil jeg gerne understrege meget klart - at der faktisk er forskel på holdningerne i de 25 medlemsstater. Nogle mener nemlig, at man kan opnå vækst og udvikling ved at satse på nytænkning, innovation, fleksibilitet og muligheden for at arbejde i et mere frit og åbent marked og ikke mindst et marked på næsten 500 millioner borgere, og andre mener tværtimod, at det, vi har opnået hidtil, bedst kan forsvares ved hjælp af lukkethed.
Heri lå den egentlige konflikt. Jeg håber således, at vi med afslutningen af denne debat også holder op med at tale om splittelse mellem gamle og nye lande, eftersom der ikke var tale om en sådan splittelse. Der var til gengæld en anden splittelse, som førte til et direktiv, der efter min mening kun er det første skridt. Alligevel stemmer jeg med overbevisning for direktivet, da jeg mener, at selv et lille fremskridt er vigtigt. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er ganske ironisk, at vi debatterer direktivet om tjenesteydelser på valentinsdag. For direktivet om tjenesteydelser - men bestemt også for hr. Bolkestein - må det være et spørgsmål om ugengældt kærlighed.
I sidste måned forkastede vi med overvældende flertal direktivet om adgang til markedet for havnetjenester, og i denne omgang kunne vi næsten have gjort det samme, hvis ikke det var sådan, at Kommissionens forslag vil blive ændret af Parlamentet til et kompromis - måske ikke det bedste, men et kompromis, der stadig kan fungere, og som, hvad der er afgørende, holder en balance mellem vores mål om at åbne op for markedet for tjenesteydelser og vores hensigt om at tage fat på de sociale problemer, som kan retfærdiggøres. Jeg understreger "problemer, som kan retfærdiggøres", for vi ved alle nu, at dette forslag har været plaget af skrækpropaganda. For mig, der kommer fra en ny medlemsstat, giver denne skrækpropaganda en deja-vu-oplevelse. I mit land plejede modstanderne af EU-medlemskab at fremmane mareridtsscener om, at fremmedarbejdere ville invadere os og tage vores arbejdspladser. De samme ulykkesprofeter spillede samme rolle i de gamle medlemsstater, men nu ved vi, at disse dommedagsscenarier simpelthen ikke passede. De blev ikke til noget, og det vil heller ikke ske med direktivet om tjenesteydelser.
Åbningen af markedet for tjenesteydelser er en god ting, og det bør vi sige højt og tydeligt. Det er godt for erhvervslivet - i særdeleshed for de små og mellemstore virksomheder - og det er godt for arbejdspladserne. Vi har et fornuftigt kompromis. Jeg siger: "Lad os tage det". 
Ivo Strejček (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er meget sent på aftenen for en så alvorlig debat, og kommissæren må være træt. Jeg vil gerne bare sige et par enkelte ting, som måske kan sætte lidt liv i debatten eller måske gøre Dem endnu mere træt, hr. kommissær!
Ved begyndelsen af dagens debat mente jeg, at det måske bare var et ideologisk sammenstød mellem protektionisme og et forsøg på at liberalisere markedet for tjenesteydelser. Jeg indrømmer, at det var drømmerier. Desværre er det langt mere alvorligt end som så. Debatten om det udvandede direktiv begynder at ligne et sammenstød mellem nyt og gammelt.
Vi er vant til at lytte til endeløse spekulationer om, hvorfor folk i medlemsstaterne ikke forstår de pragtfulde nye europæiske idéer. Hvorfor skulle de? Jeg er medlem af Europa-Parlamentet som repræsentant for Den Tjekkiske Republik og forsvarer tjekkiske interesser. Den Tjekkiske Republik liberaliserede adgangen til sit marked fuldt ud i begyndelsen af 1990'erne. Mange traditionelle, men ineffektive virksomheder måtte lukke. Det førte til højere arbejdsløshed og store politiske tab. Er det ikke rimeligt at vente det samme af de gamle medlemsstater? Gå til en hvilken som helst tjekkisk by, der ligger et eller andet sted på den tjekkisk-østrigske grænse, og prøv at forklare en lokal udbyder af tjenesteydelser, at han eller hun ikke kan tilbyde service på samme betingelser som deres østrigske konkurrenter - og jeg understreger - i deres tjekkiske by. Det tror jeg ikke, De får held med. Prøv at tale om de ædle europæiske idealer og sig i samme åndedrag, at de ikke får lov til at drive deres forretning frit, hvor de ønsker det. Idéen om at åbne det indre marked var god, men dagens realitet er bare den noksom bekendte gråd over spildt mælk.
Jeg takker de tjekkiske tolke for deres tapre arbejde. 
Simon Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er vanskeligt at yde noget virkeligt bidrag til debatten om direktivet om tjenesteydelser på to minutter. Dette direktiv forsøger at nå en forfærdelig masse på en gang. Det er grunden til, at debatten har været så kontant, og at alle grupper har haft medlemmer, der har arbejdet næsten fuldtids på dette direktiv i de sidste måneder. I denne forbindelse vil jeg gerne udtrykke min anerkendelse af det arbejde, som i særdeleshed hr. Harbour har gjort. Han har lagt et stort arbejde i at komme så vidt med ordlyden i dette kompromisforslag på PPE-DE-Gruppens vegne.
Men i den intense debat om specielle ændringsforslag, i særdeleshed i forbindelse med artikel 16 om friheden til at udbyde tjenesteydelser, må vi ikke miste de samlede mål for det, vi prøver at nå, af syne. Dette stadium er det første af en proces, der har til formål at etablere et direktiv, der vil fremme et mere åbent og mere effektivt indre marked for tjenesteydelser. Hvis direktivet bliver vedtaget i den rette form, kan det lette vækst, jobskabelse og forøget økonomisk aktivitet i servicesektoren.
Forholdet er det, at EU's økonomi trænger til en kickstart. Dette direktiv kan bidrage hertil. 68 % af beskæftigelsen og over 60 % af værdiskabelsen i EU kommer fra servicesektoren, og derfor er tjenesteydelser den vigtigste igangsætter af den sløve EU-økonomi. Kort sagt giver det nye kompromisdirektiv måske ikke alle politiske grupper alt, hvad de ønsker, men det vil fjerne mange barrierer for grænseoverskridende handel og tjenesteydelser og reducere det bureaukrati, erhvervslivet møder, når de forsøger at ekspandere ind i andre EU-lande. Vi har nået en balance mellem beskyttelse af arbejdsmarkedslovgivningen og de kollektive aftaler inden for EU's medlemsstater og åbning af et mere effektivt marked for tjenesteydelser via et kompromis.
Jeg håber, Parlamentet vil give Kommissionen et stærkt mandat til at gå videre med direktivet med fornyet energi efter afstemningen på torsdag, og jeg ser frem til at se en yderligere forbedret version af direktivet her i Parlamentet i en ikke for fjern fremtid. 
Riccardo Ventre (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er vist ingen tvivl om, at vedtagelsen af dette direktiv er en meget vigtig politisk begivenhed.
Hvis Parlamentet vedtager direktivet med et bredt flertal, sender vi et endnu vigtigere politisk signal, eftersom vi endnu en gang ville understrege vores rolle som mæglere i lovgivningsprocessen mellem EU-administrationen og de enkelte medlemsstater. Som mæglere er det vores pligt at tilpasse kravene om markedsliberalisering til de svageste sociale gruppers rettigheder.
Jeg mener, at PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen er nået frem til et godt kompromis, når det gælder liberaliseringen af en sektor, som vedrører en meget stor del af vores økonomi, nemlig en sektor, der i traktaten defineres som en grundlæggende frihedsrettighed. Vi kunne sikkert godt have sørget for en større liberalisering, men man kan ikke få alting med det samme.
Den femårige revisionsklausul vil gøre det muligt at forbedre teksten og at fortsætte liberaliseringsprocessen. Hvad det økonomiske aspekt angår, har vi sat os nogle ambitiøse målsætninger for vækst og beskæftigelse.
Jeg har et par bemærkninger til nogle af de ændringsforslag, der er stillet, navnlig ændringsforslag 13, 72, 73 og 86, som ikke blot udelukker forsyningspligtydelser, men også lader det være op til de enkelte medlemsstater at definere de offentlige tjenestesbegreber og -pligter, som de er underlagt.
I ændringsforslag 13 udelukkes desuden medlemsstaternes pligt til at liberalisere disse tjenester og privatisere eksisterende offentlige organer og monopoler, f.eks. lotterier. Også i ændringsforslag 17 og 80 foreslås det, at hasardspil udelukkes. Jeg tror, at vi bør se nærmere på disse ændringsforslag i den generelle debat. 
John Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kommissæren vil være lettet over, at vi er meget tæt på afslutningen. Jeg er den tredjesidste taler.
Det var i april sidste år under al ophidselsen forud for den franske folkeafstemning, at Udvalget om Industri, Forskning og Energi vedtog hr. Chatzimarkakis' udtalelse om direktivet om tjenesteydelser. Denne udtalelse udfordrede den dengang fremherskende fjendtlighed over for direktivet med de absurd overdrevne påstande om polske blikkenslagere og social dumping, som dengang blev kolporteret.
Lige fra det første direkte valgte parlament i 1979 har Parlamentet støttet et virkelig frit og åbent indre marked, sådan som der blev lagt op til det i de oprindelige traktater. Med udgangspunkt i et internt underudvalg af Økonomi- og Valutaudvalget, som jeg var stolt af at være medlem af, opstod Kængurugruppen og programmet om det indre marked i 1992 under den europæiske fælles akt fra 1985.
Jeg finder det vanskeligt at forstå eller retfærdiggøre, at tjenesteydelser blev udeladt af det foretagende. Nu har vi muligheden for at kappes med det mod og den fremsynethed, som vores forgængere udviste, og sikre os, at der bliver gennemført et virkelig fælles marked for tjenesteydelser. Fagforeningsfolk, franske nejstemmere, franske blikkenslagere: Der er virkelig ikke noget at være bange for. Ligesom et fælles marked for varer har givet nye, flere og bedre arbejdspladser, sådan vil det også gå med direktivet om tjenesteydelser, hvis vi stemmer for en stærk og liberal version. Den kan give de muligheder, alle søger, særlig i de små og mellemstore virksomheder, som et væsentligt element i en succesrig, konkurrencedygtig og velstående europæisk økonomi.
Udtalelsen fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi, der anlagde en liberal linje, blev støttet med 34 stemmer mod seks af konservative, liberale og endog de fleste af socialdemokraterne. Jeg håber, vi kan se frem til, at hele Parlamentet vil vedtage en lige så modig og vidtskuende holdning. Adam Smith havde ret i, at frihandel virker. Et virkeligt frit og åbent marked for tjenesteydelser vil virke og skaffe flere og flere europæere tilbage på arbejdsmarkedet. 
Cristina Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne oprigtigt takke kommissær McCreevy og medlemmerne af min gruppe, Malcolm Harbour, fru Thyssen og andre, der har kæmpet for at forsvare direktivet, og som har kunnet se, hvordan det, vi anså som det bedste ved direktivet, forsvandt for øjnene af os.
Jeg er nødt til at sige, at vi politikere og ledere nogle gange er forud for samfundet, og det siger jeg, fordi der er to forhold ved direktivet, som interesserer mig særdeles meget, og som desværre i stort omfang ikke vil blive afspejlet. Det ene drejer sig om anerkendelse af eksamensbeviser og frihed til at arbejde for kvalificerede personer, og det andet er sundhedsspørgsmålet.
Jeg mener, at det i Europa, når man skal arbejde i et andet land, er meget lettere at arbejde i manuelle job, i job, der ikke er særligt ansete, selv om man har fine eksamensbeviser, for fagforeningsegoismen tillader ikke andre muligheder. Denne hindring har vi ikke formået at rive ned.
For det andet vil jeg gerne tale om sundhed. Direktivet indeholdt en mulighed og forpligtelse til at refundere pengene til de borgere fra ét land, der modtager lægehjælp i et andet land. Middelhavsområdet er fuld af millioner af europæere, der er taget sydpå på jagt efter solen og et andet liv, og ikke desto mindre er deres ret til at få refunderet udgifter til de sociale ydelser, de modtager, og især til sundhed, ikke anerkendt.
De befinder sig i en uvis og vanskelig situation, men ikke mindst er de blevet svigtet af politikerne. Det samme siger jeg om det private sundhedsvæsen.
Jeg støtter derfor, at det private sundhedsvæsen bliver medtaget, for vi har hundredvis af klinikker, der assisterer og hjælper de tyskere, englændere og svenskere, der befinder sig i Syden og i Middelhavsområdet. Disse borgere har ret til at tale på deres eget sprog og til at blive behandlet på deres eget sprog, til at modtage tjenesteydelsen på deres eget sprog. Denne situation findes. Samfundet har skabt den, og vi har ikke ønsket at anerkende det. 
Valdis Dombrovskis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. McCreevy, mine damer og herrer, målet med tjenesteydelsesdirektivet er at fremme økonomisk vækst og beskæftigelse i EU. For tiden forhindrer en lang række administrative barrierer, at EU's interne marked kan fungere effektivt. De administrative barrierer og de dermed forbundne udgifter har størst negativ virkning på SMV-sektorens mulighed for at tilbyde tjenesteydelser uden for deres eget land. Tjenesteydelsessektoren udgør ca. 70 % af EU's økonomi, og derfor ville afskaffelse af administrative barrierer i denne sektor give en betydelig fremskyndelse til dens udvikling. Ifølge en undersøgelse, som Kommissionen har foretaget, betød foranstaltninger fra 1992-2002, der blev truffet for at forbedre EU's interne arbejdsmarked og åbne EU's interne grænser, at EU's BNP steg med 1,8 %, og de skabte 2,5 millioner nye job. Dette skete hovedsagelig ved at sikre fri bevægelighed for varer og ved at liberalisere telekommunikations- og energisektoren. Kommissionens undersøgelse viser også, at et velfungerende marked for tjenesteydelser kunne føre til lige stor vækst i økonomi og beskæftigelse. Det er derfor vigtigt at stemme for et stærkt tjenesteydelsesdirektiv, der omfatter oprindelseslandsprincippet, i det mindste i den udgave, som Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse stemte for, og som bibeholder de artikler i direktivet, der fastsætter tjenesteyderes rettigheder vedrørende udstationering af arbejdstagere i et land, hvor der leveres tjenesteydelser, og som også begrænser listerne over undtagelser. Hvis disse principper udelades, ville det fordreje tjenesteydelsesdirektivets betydning væsentligt, og man ville gå glip af muligheder for yderligere økonomisk vækst i EU. Nogle af Parlamentets medlemmer forsøger i høj grad at forvride tjenesteydelsesdirektivets betydning og at gennemføre en protektionistisk politik over for tjenesteydere fra de nye medlemsstater uden at tage hensyn til de økonomiske tab, dette ville betyde for EU som helhed. Afstemningen i Parlamentet vil vise, om flertallet af medlemmerne ser fremtiden for EU's økonomi som et dynamisk og åbent indre marked eller som en protektionistisk jungle med 25 medlemsstater. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, vi har haft en langvarig og livlig diskussion. Man behøver bestemt ikke koffein for at holde sig vågen under en så stimulerende debat. Jeg vil gerne takke alle deltagerne for deres bidrag, som repræsenterer forskellige perspektiver.
Vi har hørt alle argumenterne for og imod forslaget. Hvad der er klart for mig er, at der trods uenigheder er stærk støtte til et direktiv om tjenesteydelser - et fælles ønske om at nå til en bred forståelse omkring, hvordan vi skal gå videre. Det er jeg glad for. Det viser den vitale rolle, som Parlamentet kan spille, når det gælder at forene de mange forskellige meninger, der kommer til udtryk her.
På basis af denne debat føler jeg mig sikker på, at Parlamentet kan føre an under opbygningen af den enighed, som forslaget behøver, hvis det skal vedtages. Vi må være ordføreren, skyggeordførerne og gruppelederne meget taknemmelige for deres konstruktive holdning.
Jeg har sagt, at Kommissionen vil tage fuldt hensyn til de ændringsforslag, som der er bred enighed om her. Jeg mener, at vi er tæt på denne enighed, i særdeleshed med hensyn til rækkevidden af forslaget og friheden til at udbyde tjenesteydelser som formuleret i artikel 16.
Det glædede mig at høre så mange sige, at de ønskede et direktiv om tjenesteydelser med ægte merværdi. Det er grunden til, at vi bør sørge for, at yderligere undtagelser fra dette direktiv bliver holdt på et minimum, og vi må være særlig opmærksomme på ordlyden af artikel 16. Der kan ikke være tale om at svigte traktatens bestemmelser eller Domstolens afgørelser.
Som svar på hr. Watsons kritik af vores bestræbelser på at bygge broer omkring artikel 16, så er det en skam, at han ikke tjekkede kilden til det udkast, han var utilfreds med. Det kom ikke fra mit kontor, men jeg er vant til at blive anklaget for mange ting - gode såvel som dårlige - som jeg ikke har noget ansvar for.
Med hensyn til substansen i dagens debat og udstationering af arbejdstagere har jeg stor sympati for dem, der er bekymrede for, hvad de ser som unødvendige administrative byrder, der pålægges arbejdstagere, der er udstationeret i en anden medlemsstat. Der er fællesskabslovgivning og retslige afgørelser fra Domstolen, der skal respekteres. Hvis De med stort flertal stemte for at slette artikel 24 og 25, vil Kommissionen hurtigt komme med vejledning om dette afgørende initiativ.
Det er vigtigt, at det budskab, der ledsager denne debat og afstemningen på torsdag, drejer sig om, at Europa bevæger sig fremad ved at foreslå en ramme for et bedre direktiv om tjenesteydelser, der vil give den tilskyndelse og skabe den tillid, der er nødvendig for erhvervslivet, de erhvervsdrivende og forbrugerne, hvis de skal drage fuld nytte af vores indre marked ved at investere i nye muligheder og udvikle og købe nye tjenesteydelser, der vil skabe vækst og flere arbejdspladser. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Servicedirektivet, der bliver vedtaget i Strasbourg på torsdag, er en lejlighed til at vise de 450 millioner europæiske borgere, at Europa og navnlig Europa-Parlamentet lytter til befolkningens ønsker og bekymringer og forsøger at forene dem med en vækst- og udviklingsstrategi, som kun en harmonisering og en reel åbning af de økonomiske aktiviteter kan give.
Den tekst, der forhåbentlig bliver vedtaget på plenarmødet, bliver et udvandet dokument med gråzoner, som det er nødvendigt at skabe klarhed omkring. I en broget situation som den europæiske, hvor nye lande leder efter muligheder, og gamle lande ønsker at beskytte sig, og hvor der er små og store virksomheder og 25 forskellige lovgivningssystemer, er et kompromis den eneste udvej. Derfor ser vi med positive øjne på den indsats, som alle de politiske grupper og de berørte aktører har gjort for at nå til enighed. Det er en vigtig mulighed for Europa til at genskabe tilliden og gå efter målet om en økonomisk vækst, der ikke går ud over vores socialmodel. Det er et mål, der desværre har mistet troværdighed i de sidste par måneder. Vi har brug for vækst og for en saltvandsindsprøjtning til vores økonomi, og servicedirektivet er det første vigtige instrument, såfremt der ikke rejses tvivl om de europæiske arbejdstageres velfærd og rettigheder. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Kommissionen stillede forslag om direktivet til gennemførelse af det indre marked for tjenesteydelser, da dens formand var socialdemokraten Romano Prodi, og den nuværende Kommission under ledelse af Durão Barroso fastholder det.
Forslaget spiller en central rolle i kapitalismens offensiv i EU. Det afspejler de store multinationale virksomheders interesser, der vil få bedre muligheder for at udbytte arbejdstagerne og underlægge sig nye økonomiske sektorer.
Forslaget indebærer en total liberalisering af tjenesteydelserne, også de offentlige tjenester, hvilket vil få meget alvorlige følger for arbejdstagerne og for staternes suverænitet. Hvis det vedtages, vil det tjene som murbrækker, en veritabel "trojansk hest", mod lønninger, kollektive overenskomster og lønmodtagerrettigheder og mod staternes muligheder for at sørge for effektive offentlige tjenesteydelser og overvåge, hvordan de ydes.
Dette forslag lader sig ikke "reformere", sådan som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og De Europæiske Socialdemokraters Gruppe foregiver, idet de søger at bevare direktivets grundlæggende, negative elementer og samtidig prøver at redde ansigt.
Som arbejdstagerne kræver, og som vi lige fra begyndelsen har givet udtryk for, skal dette forslag forkastes. 
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ).
   - Eksistensen af hindringer på det europæiske marked for tjenesteydelser fører til højere priser, begrænset økonomisk vækst og færre nye job. Er lavere vækst, færre job og højere priser virkelig det, europæerne ønsker? Det tror jeg ikke.
Europæerne vil først og fremmest have arbejde. Hvorfor skulle politikere forhindre dette? Visse selvbestaltede forsvarere af arbejdstagere ønsker at tage saft og kraft ud af direktivet og gøre det tandløst. Man kunne indvende, at disse personer går ind for en liberalisering af markedet for tjenesteydelser eller endog er imod det. Jeg er bestemt enig i, at direktivet har indflydelse på følsomme områder. Vi kan imidlertid ikke stikke hovedet i sandet. Jeg gad vide, om modstanderne af direktivet har taget konkurrenceevnen og tjenesteyderes fremtid i betragtning, og om de i virkeligheden ønsker et indre marked. Der har været talt meget om ligestilling, men det synes at være en orwellsk ligestilling udelukkende for dem, der er "mere lige". Der har også været talt om at beskytte sociale resultater, men dette synes at betyde kun at beskytte dem i rige lande og ikke i hele Europa.
Små og mellemstore virksomheder skaber flest arbejdspladser. Tjenesteydelser giver det største bidrag til det europæiske BNP. Lad os give iværksættere en chance. Lad os give de 20 millioner arbejdsløse europæere en chance. Lad os give iværksætterånden en chance. Vi har en lejlighed til at gøre noget godt. Vi må ikke lade den gå til spilde. Derfor skal vi stemme mod de ændringsforslag, der udvander direktivet, hindrer gennemførelsen af det og er en trussel mod, at vi kan opnå de ønskede resultater. Vi skal vælge ægte frihed. Vi må ikke lade national egoisme og protektionisme skade Europa. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Gebhardt-betænkningen om Bolkestein-direktivet er fremlagt på plenarforsamlingen i dag til forhandling og afstemning.
Dette er i hovedtræk en omarbejdelse af den skyggeagtige Bildeberg-klub, der ville pålægge den nedtromlende globalisering og reglerne for den nye verdensorden.
Som folkevalgt medlem af Parlamentet (og ikke valgt af en partimagt, der styres af personerne i den nye verdensorden) er jeg helt og holdent imod de filosofier, der er omarbejdet i det pågældende direktiv, som med koldt blod henretter flere årtiers arbejderrettigheder.
Som formand for Popular Orthodox Rally i Grækenland vil jeg opfordre alle de grupper, der angribes af direktivet, til at gøre stærkt modstand.
Jeg deltog ikke i forhandlingen, simpelthen fordi tilstedeværelsen af alle dem, der ideologisk er modstandere, legaliserer de yderliggående holdninger hos den person, der har været med til at udarbejde direktivet.
Jeg stemte imod direktivet, og jeg ønsker denne erklæring indført i protokollen. 
David Martin (PSE ).
   - 70 % af Europas bruttonationalprodukt er nu baseret på tjenesteydelser. Den største kløft, når det gælder færdiggørelsen af det indre marked, er servicesektoren. Hvis vi kunne skabe et dynamisk indre marked for tjenesteydelser, kunne der skabes omkring 600.000 ny arbejdspladser i EU.
At fjerne de administrative og tekniske barrierer for, at virksomhederne kan virke uden for deres eget land, er derfor et ønskværdigt og vigtigt mål og åbner sektoren for fair konkurrence. Men at tvinge arbejdstagernes rettigheder, lønninger og sundheds- og sikkerhedsforanstaltninger nedad er ikke en del af det at skabe en dynamisk servicesektor, og derfor vil jeg stemme for de ændringsforslag, der udelukker arbejdsmarkedslovgivningen og frie kollektive aftaler fra direktivets område.
Jeg mener også, at visse tjenesteydelser, såsom sundhedstjenester, sociale tjenester og nogle sider af uddannelse er så følsomme, at de ikke bør dækkes af denne foranstaltning. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. McCreevy, jeg var engang faret vild på bivejene på landet på Deres egn. Da jeg spurgte en forbipasserende herre om vej, fik jeg svaret: "Tja, jeg ville ikke starte her".
Jeg vil lade dette råd gå videre til Dem, hr. kommissær: Hvis De ønsker på en gnidningsløs måde at lette fri og ubesværet bevægelse for tjenesteydelser i alle vores 25 lande, ville jeg ikke starte her.
Fordi "her" er et vagt og uforståeligt rod, som skal defineres af vores domstole. Fordi "her" er en opskrift på kaos, der skaber en situation, hvor vi har mulighed for at blive 25 forskellige systemer med love og forordninger, så virksomhederne flytter til det EU-land, der har de fleste lovgivningsmæssige fordele, og skaber en krise, hvor den eneste løsning bliver fuldstændig føderal harmonisering, og hvem ønsker det? 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om ny finansieringsmekanisme for udvikling inden for rammerne af millenniummålene. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, i sidste måned anmodede Parlamentet Kommissionen om at fremsætte en erklæring om nye finansieringskilder til udviklingssamarbejde. Hr. Michel kan ikke være her i aften, da han rejser til Østafrika til aftaler, som han allerede har truffet, og som ikke kunne ændres. Han er meget ked af ikke selv at kunne oplyse Dem om Kommissionens syn på dette emne og har bedt mig om at træde i hans sted.
Det er nødvendigt, at bistanden forøges væsentligt, hvis millenniumudviklingsmålene skal nås. EU har ikke unddraget sig sit ansvar over for sine partnerlande. Tværtimod gentog Det Europæiske Råd i 2005 med eftertryk sin støtte til millenniumudviklingsmålene med ambitiøse forpligtelser med hensyn både til bistandens kvalitet og kvantitet.
I særdeleshed har Det Europæiske Råd forpligtet sig til at forøge den officielle udviklingsbistand med henblik på at nå målet på 0,7 % af bruttonationalproduktet i 2015. Med henblik herpå er der blevet fastsat et mål på 0,56 % af bruttonationalproduktet for 2010.
Men det vil ikke være nok med mere bistand. Vi må sikre, at de nuværende og de lovede forøgelser af finansieringen bliver givet på måder, der faktisk hjælper landene med at opfylde deres forpligtelse til at nå millenniumudviklingsmålene.
I den fælles udtalelse fra Rådet, Parlamentet og Kommissionen om den europæiske konsensus om udvikling, der for nylig blev godkendt, forpligter EU sig til mere forudsigelige og mere stabile hjælpemekanismer. Kommissionen mener, at nye mekanismer til finansiering af udviklingsbistand har en nyttig rolle at spille. Af denne grund udarbejdede Kommissionen på Rådets opfordring i løbet af 2005 en række interne arbejdspapirer med tekniske analyser af nye kilder til finansiering af udvikling.
Herudover vedtog Kommissionen i april 2005 en meddelelse til Rådet og Parlamentet: "Hurtigere opfyldelse af millenniumudviklingsmålene - Udviklingsfinansiering og udviklingsbistandens nyttevirkning". Bl.a. drøftede man i denne meddelelse nye finansieringskilder og nye leveringsprocedurer for bistanden og opfordrede Rådet til at "fremskynde arbejdet med de mest lovende løsningsmodeller for innoverende ekstra finanseringskilder". Kommissionen noterede sig, at alle nye finansieringskilder må vurderes i lyset af et antal kriterier, som f.eks.: Hvor meget ville hvert forslag skaffe? I hvilken udstrækning ville midlerne ligge ud over de nuværende forpligtelser? Hvor stabile og forudsigelige ville de være? Hvad er de konkurrencemæssige konsekvenser for de forskellige sektorer? Hvad ville igangsættelses- og administrationsomkostningerne være? Hvilke forslag kan hurtigst blive fremmet? Er der behov for generel støtte, eller kan forslaget iværksættes på regionalt niveau - dvs. EU-niveau?
Kommissionen noterer sig Frankrigs beredvillighed til at starte gennemførelsen af et af de forslag, der fulgte på debatten, nemlig at pålægge alle flybilletter, der bliver solgt i Frankrig fra juli 2006, et solidarisk bidrag. Dette initiativ kan få positiv virkning på andre landes beredvillighed til at gå videre med initiativer inden for udviklingsfinansiering.
Kommissionen vil også gerne underrette Parlamentet om, at en teknisk workshop til støtte for debatten og bevarelsen af initiativet i disse spørgsmål blev afholdt den 9. februar 2006 med repræsentanter fra Kommissionen og medlemsstaterne. Workshoppen berørte de eksisterende initiativer såvel som mulige alternativer med hensyn til innovativ finansiering. Men Kommissionen så også på måder, hvorpå de nuværende bistandsordninger kunne modificeres og suppleres, så de kunne levere ressourcer på mere forudsigelige måder.
Endelig har Kommissionen noteret sig, at de franske repræsentanter under workshoppen orienterede om de seneste nyheder vedrørende en konference på højt plan, der skal afholdes i Paris den 28. februar og 1. marts. Der vil være repræsentanter for Kommissionen til stede ved denne lejlighed. 
Tokia Saïfi,
   Hr. formand, hr. kommissær, EU bør spille en ledende rolle i virkeliggørelsen af millenniumudviklingsmålene. Efter Monterrey-konferencen i 2002 og FN-topmødet i september 2005 har det internationale samfund forstået, at det er nødvendigt at tage udviklingsproblematikken alvorligt og føre en fælles politik, der integrerer millenniummålene. I dag, hvor skellet mellem Nord og Syd bliver stadig større, og hvor den stigende velfærd i de industrialiserede lande sender mange lande i Syd tilbage i fattigdom, er det på høje tid, at det internationale samfunds engagement kommer til udtryk i konkrete aktioner.
Selv om EU allerede er den største donor, bør vi nu gøre endnu mere. EU bør gøre mere og gøre det hurtigere. Den europæiske konsensus om udvikling og den nye strategi til fordel for Afrika går i den rigtige retning, og det gælder også den europæiske fond til finansiering af afrikanske projekter, der blev annonceret for nylig. Og det glæder mig. Selv om den traditionelle offentlige udviklingsbistand er steget, viser de seneste tal nemlig, at virkeliggørelsen af millenniummålene vil kræve supplerende finansieringsmekanismer. Der er på initiativ af flere medlemsstater blevet udviklet nye og supplerende finansieringsinstrumenter. EU bør arbejde på at iværksætte dem, så vi kan tilvejebringe stabile og forudseelige ressourcer til de behov, der endnu ikke er dækket i udviklingslandene, især inden for sundhedssektoren. Flere medlemsstater støtter allerede disse initiativer. Visse lande, herunder Frankrig, har, som De anførte det, hr. kommissær, forpligtet sig til at indføre en international solidaritetsbeskatning af bl.a. flybilletter.
På den kommende ministerkonference vil medlemsstaterne uddybe den internationale konsensus om behovet for nye og konkrete finansieringskilder. Denne konference bør videreføre den dynamik, der blev skabt under det sidste FN-topmøde i New York. 
Glenys Kinnock,
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne tale om den mulighed, som IFF (International Financing Facility) foreslået af Det Forenede Kongeriges finansminister, Gordon Brown, frembyder. IFF skaffer penge fra de internationale kapitalmarkeder ved at udstede obligationer, der kan rejse 50 milliarder amerikanske dollars om året fra 2005 til 2015.
Fordelen ved dette i relation til nogle af de ting, De nævnte i Deres indledning, hr. kommissær, er, at disse penge er "frontloaded", og at der er tale om langsigtede, stabile og forudsigelige penge. Der skaffes en milliard om året, som kan bruges til at sende børn i skole og afskaffe de afgifter, der bringer uddannelsen af millioner af børn i udviklingslandene i fare, i særdeleshed små piger.
IFF har allerede iværksat en pilotplan for immunisering, dvs. forskning med henblik på at skaffe vacciner mod malaria og hiv/aids - en svøbe for Afrika og mange andre dele af verden, som der ikke er nogen kur mod. Aftalen er, at man skal tilvejebringe en verdensomspændende, avanceret købsordning, der vil sikre, at vacciner, der kan redde liv, bliver produceret på kommerciel basis til overkommelige priser, og at det sker på måder, som vi her i Parlamentet alle kan tilslutte os, og som vi måtte finde essentielle nu.
Vi erkender, at det er vanskeligt at opfylde millenniumudviklingsmålene, som er en del af formålet med denne debat, men hvis vi kan fremskaffe pengene - forudsigelige penge - så kan vi få hvert barn i skole og forhindre, at 30.000 børn helt unødvendigt dør hver dag. Det er det, vi taler om. Det handler om, at vi prøver at virkeliggøre forhåbningerne.
Da Nelson Mandela hørte om IFF, sagde han, at det var et absolut nødvendigt og betimeligt initiativ, der fortjener aktiv respons fra det internationale samfund. Jeg håber meget, at EU vil støtte dette initiativ på en beslutsom og engageret måde. 
Fiona Hall,
   Hr. formand, min gruppe glæder sig over dette beslutningsforslag. Der er bred enighed om, at underfinansiering og underinvestering især i Afrika har spillet en væsentlig rolle i at holde udviklingslandene tilbage. Økonomer som amerikaneren Jeremy Sachs indrømmer, at udviklingsbistanden til Afrika indtil dato har været småpenge i sammenligning med størrelsen af de investeringer i infrastrukturen, der er behov for.
Titlen på dette beslutningsforslag er noget restriktiv og nævner et nyt finansielt instrument, som om der kun var én løsning på problemet, men teksten er heldigvis meget bredere. Kernen i problemet er, at vi må finde måder, hvorpå vi kan finansiere udvikling ud over den nationale forpligtelse på 0,7 %.
Beslutningsforslaget søsætter idéen om et solidarisk bidrag, der pålægges flybilletter, men det bør ikke være den eneste vej, og som fru Kinnock vil også jeg gerne antyde andre muligheder. For det første kan medlemsstaterne simpelthen beslutte at fremskynde tidsplanen for at nå målet på 0,7 % af bruttonationalproduktet og faktisk gå endnu videre. I Storbritannien har De Liberale Demokrater lovet at nå 0,7 % i 2011, to år forud for den frist, der er fastsat af den nuværende regering i Det Forenede Kongerige.
For det andet er der en rolle for direkte udenlandsk investering. Intet land er nogensinde blevet løftet ud af fattigdom ved bistand alene, og lande, der har haft de mest bemærkelsesværdige udviklingsrater, såsom Kina, har haft et højt niveau af direkte udenlandske investeringer. Problemet er, at når man forhandler om udenlandske investeringer via bilaterale investeringstraktater eller som foreslået af WTO i Cancún, kan det involvere udnyttelse af den svageste part og tilsidesættelse af miljøbeskyttelse og social beskyttelse. Det, der er behov for, er en ny international investeringsaftale underlagt FN's Kommission for Bæredygtig Udvikling.
Afslutningsvis vil vi gerne prøve så mange veje som muligt for at skaffe ekstra investeringer til udviklingen, men de metoder, vi vælger, må have offentlig støtte og må aldrig være skjulte. 
Caroline Lucas,
   Hr. formand, jeg takker kommissæren. En af grundene til, at vi drøfter dette spørgsmål her i aften er, at der er en international konference i Paris sidst på måneden, en afgørende mulighed for at gøre fremskridt i spørgsmålet om nye finansieringskilder for udvikling. Min gruppe glæder sig især over, at det ser ud til, at man ved dette møde vil enes om en afgift på flybilletter, hvor overskuddet skal bruges til gavn for nogle af verdens fattigste. Naturligvis er der også en lang række andre redskaber og instrumenter. Fru Kinnock har allerede udfoldet stor veltalenhed om fordelene ved IFF. Men jeg tror, at afgiften på flybilletter også er vigtig, for den markerer et vendepunkt i forsøget på at få indført globale afgifter til finansiering af lokale udviklingsbehov. Den fortjener vores fulde støtte. Jeg vil imidlertid understrege, at de nye midler virkelig skal være nye. Med andre ord, ud over og ikke en erstatning for de nuværende udviklingsbudgetter.
Jeg er meget glad for, at Kommissionen vil være repræsenteret ved mødet i Paris, men jeg vil gerne vide, om den har planer om at tilskynde de andre medlemsstater til at tage af sted, om der vil være en mekanisme til at underrette Parlamentet om resultaterne af mødet i Paris, og om der er planer om at videregive indholdet af den workshop, der fandt sted den 9. februar, mellem Kommissionen og Rådet. Det er jeg sikker på, at mange af os gerne vil vide. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af det nye PSI og som medlem af Udviklingsudvalget.
De oplysninger og tal, der fortæller os om fattigdommen, er et indtrængende råb om hjælp her i Parlamentet. Mere end en milliard mennesker i hele verden lever i lever i yderste fattigdom og har kun 1 dollar om dagen at overleve for. Der dør fortsat millioner af børn hvert år på grund af manglen på passende lægebehandling, drikkevand, ordentlige boliger og en tilstrækkelig ernæring, mens der dør 20.000 mennesker om dagen på grund af fødevareknaphed.
Med den nuværende teknologiske udvikling og landbrugsproduktion er det økonomisk irrationelt, politisk uacceptabelt og en moralsk skandale, at denne situation varer ved. Vi ser derfor med stor opmærksomhed og store forventninger på arbejdet på den kommende konference i Paris, idet vi er helt bevidste om, at det ikke alene er nødvendigt med større ressourcer, men også med andre typer ressourcer, som er diversificerede og innovative, og som om muligt er forudseelige og stabile.
Den store skandale er ikke, at der stadig er sult i verden, men at sulten stadig eksisterer, selv om det internationale samfund har de nødvendige midler til at afskaffe den. Nu er det virkelig på tide, at vi gør ordene til handling. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, den internationale debat om at øge udviklingsbistanden fra de førende industrialiserede lande betydeligt er blevet intensiveret - og det er opmuntrende - fordi det er meget sandsynligt, at vi ikke når de udviklingsmål, som det internationale samfund har fastsat ved årtusindeskiftet.
Der er international enighed om, at en væsentlig stigning i den offentlige udviklingsfinansiering er nødvendig, hvis vi skal nå millenniumudviklingsmålene og således halvere fattigdommen i udviklingslandene. OECD's udviklingscenter understregede i sin rapport fra 2004 betydningen af, at yderligere midler hurtigt skal kunne stilles til rådighed. Det haster derfor på grund af den stigende fattigdom i mange udviklingslande. Parlamentet skal anvende afgørelsen til fortsat at lægge pres på medlemsstaterne og få dem til at opnå den tærskel på 0,7 % for finansiering, der er fastsat for udviklingssamarbejde, og lægge pres på de medlemsstater, herunder min egen medlemsstat, som endnu ikke har en plan for, hvordan de vil opnå dette inden 2015, og få dem til at udarbejde en sådan plan snarest muligt.
Det er også vigtigt for os at understrege, at disse innovative finansieringsmetoder altid omfatter yderligere midler. Vi skal ikke finde finansieringsformer, der finansieres af forpligtelser, vi allerede har indgået. Det er allerede blevet nævnt, at det internationale finansieringsinstrument er en metode til at fordoble den nødvendige udviklingsfinansiering. Jeg synes imidlertid, at det er en skam, at man i det forelagte kompromis ikke tager hensyn til andre metoder, der vil være nødvendige, hvis vi skal skaffe penge nok i fremtiden. Måske kunne vi forbedre det yderligere i morgen.
Michel Rocard (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, de rige lande har nu i 30 år ikke været i stand til at opfylde de forpligtelser, de har indgået i FN-regi om at forhøje deres udviklingsbistand til 0,7 %. Det er skandaløst, og vores opgave her er at forsøge at finde nye idéer.
Jeg finder det meget beklageligt, at Kommissionen har så få nye idéer, og at den meddelelse, De har fået til opgave at læse, er så hul. De har end ikke citeret den britiske idé om beskatning af kapitalbevægelser. De har kun henvist til en fransk idé om at beskatte flyvninger. Lad mig føje endnu en ny idé til denne liste.
I sit dokument fra april sidste år, mener jeg, forelagde Kommissionen tanken om et verdenslotteri. Kommissær Michel erkendte her i Parlamentet i et svar på en forespørgsel fra mig, at det var en mulighed. De har end ikke medtaget dette forslag. Hr. kommissær, jeg er overbevist om, at det er betydeligt lettere at føre ud i livet end så mange andre.
Verdensfødevareprogrammet, som har taget idéen op og undersøgt den nærmere, er nået frem til, at man med fire trækninger om året på grundlag af et minimum på 1 % af spilleomsætningen i vores lande, ville kunne indsamle 400 millioner dollars om året, som Verdensfødevareprogrammet foreslår anvendt til bekæmpelse af sult hos børn på verdensplan. Hvorfor har Kommissionen ikke taget denne idé til sig? Jeg har intet ønske om at søge en løsning uden om vores budgetter, idet jeg mener, at vores lande burde være tilstrækkeligt seriøse til at opfylde deres forpligtelser, men eftersom de ikke er i stand til det, har denne nye idé i det mindste den fordel, at den ikke generer nogen og ikke påtvinges nogen, for så vidt det i de enkelte medlemsstater er den lovgivende myndighed, der tildeler denne del af spilleindtægterne til Verdensfødevareprogrammet i stedet for til den lokale skattekasse. Det er let. Jeg foreslår derfor, at Kommissionen tager initiativ til at organisere lotteriet og på det kraftigste tilskynder vores stater til at implementere det.
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget fem beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00. 

