Stāvoklis Albānijā (debates) 
Priekšsēdētājs
Nākamais punkts ir Komisijas paziņojums par stāvokli Albānijā.
Štefan Füle
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs, paldies jums, ka uzaicinājāt mani šovakar runāt par Albāniju. Lai gan Albānija atrodas Eiropas teritorijā, 20. gadsimtā tā lielākoties bija izolēta valsts. Tomēr tagad Albānija ir atvērta un pieejama. Tā kļuvusi par valsti ar Eiropas perspektīvu.
Šobrīd Albānijā ir politiskā krīze. Piektdien, 2011. gada 21. janvārī, Tirānā norisinājās traģiski notikumi. Aizvien nepanesamākā politikas bezizejas stāvokļa dēļ nevajadzīgi dzīvību zaudēja četri cilvēki. Noskaņojumam Tirānā ir jāmainās. Ir jāaptur bīstamā lejupslīde. Politiskajai krīzei ir jārod risinājums. Tā ir Albānijas politisko līderu kopīga atbildība.
Tieši to sagaida Albānijas pilsoņi, un viņiem ir taisnība. Demokrātiski ievēlētiem pārstāvjiem ir jārīkojas šādi - jāpārstāv tauta un jāpanāk demokrātisks kompromiss.
Ja krīzes risinājums ir pašas valsts rokās, mums kā vērotājiem no malas jādara viss iespējamais, lai sekmētu šādu risinājumu. Ārējās darbības dienesta rīkotājdirektors Miroslav Lajčák divas reizes viesojās Tirānā, lai tiktos ar prezidentu, premjerministru un opozīcijas vadītāju, un es priecājos, ka viņš šodien ir man piebiedrojies.
Viņa vēstījums Augstās pārstāves un Komisijas priekšsēdētāja vietnieces Cathy Ashton un arī manā vārdā bija skaidrs - vispirms pārtraukt vardarbību un korekti izmeklēt 21. janvāra notikumus. Izmeklēšana jāveic tiesu iestādēm bez politiskas iejaukšanās.
Otrkārt, jāizbeidz mutiski apvainojumi un tieša vai netieša valsts institūciju ietekmes mazināšana.
Treškārt, jāatsāk politiskais dialogs - atzīstiet, ka jūs esat līdzatbildīgi labākas nākotnes nodrošināšanā Albānijai. Tas nozīmē, ka tuvākajā laikā kopīgiem spēkiem jānodrošina brīvas, godīgas un pārredzamas pašvaldību vēlēšanas.
Ceturtkārt, jāsāk pildīt nopietnais uzdevums - īstenot Komisijas 2010. gada atzinumā noteiktās 12 prioritātes. Valdībai un opozīcijai tas jādara kopā.
Politisko līderu un plašas sabiedrības reakcija uz Miroslav Lajčák vizīti bija attiecīgi pretimnākoša un pozitīva. Ir kāds pamudinājums, kuru var izmantot (un tas būtu jāizmanto), lai krīzi pārvērstu par iespēju.
Abi Albānijas politiskie līderi atzinīgi novērtēja viņiem veltīto uzmanību, tomēr viņi ir nonākuši iekšējā strupceļā, un Eiropas Savienības labā griba un palīdzība nevar aizstāt dialogu šo personu starpā.
Aktīvi iesaistoties, mēs varam palīdzēt mazināt šo plaisu. Tomēr mēs nevaram to darīt, iekams abas puses neizrāda patiesu vēlmi izvirzīt Albānijas nākotni Eiropā par prioritāru attiecībā pret partiju politiku un savstarpējo neuzticēšanos.
Izvēles iespēju nav. Albānijai jāizpilda Kopenhāgenas kritēriji, kā arī jāpanāk interaktīvs politisks dialogs un darboties spējīgs parlaments - visu vai neko.
Attiecībā uz Albāniju dienas kārtībā ir šādi jautājumi: ES perspektīva saskaņā ar Padomes secinājumiem un pamatojoties uz Kopenhāgenas kritērijiem; Komisijas 2010. gada atzinumā skaidri noteikt 12 prioritātes, kuru efektīva īstenošana ļautu Albānijai sākt pievienošanās sarunas ar Eiropas Savienību. Minētās 12 prioritātes cita starpā ietver demokrātisko institūciju darbības un politiskā dialoga uzlabošanu, tiesiskumu un tiesu iestāžu reformu, organizētās noziedzības novēršanu un cilvēktiesību aizsardzību.
Minēto 12 prioritāšu un Kopenhāgenas kritēriju pildīšana nav tikai politiķu uzdevums. Drīzāk tie rada konkrētas un izmērāmas priekšrocības pilsoņiem. Albānijas politiķiem nekavējoties par prioritāti jāizvirza Albānijas pilsoņu intereses.
Pārveidosim šīs prioritātes par Eiropas programmu, lai risinātu pašreizējās sarežģītās politiskās problēmas Albānijā. Tādēļ es nedēļu pirms janvāra demonstrācijām nosūtīju premjerministram S. Berisha vēstuli, kurā izklāstīju rīcības plānu, pamatojoties uz 12 prioritātēm, lai palīdzētu Albānijai pārvarēt pašreizējo krīzi. Mēs visi bijām liecinieki traģiskajiem notikumiem, kas sekoja vēlāk.
Vēl nav par vēlu. Ja mēs saņemsim konkrētus signālus par abpusēju vēlmi izmantot šo Eiropas programmu, lai pakāpeniski pārvarētu politisko strupceļu un neseno krīzi, mūsu atbilde būs pozitīva.
Izšķirīga nozīme ir arī Eiropas Parlamentam. Jūs kā politiķi varat nodot nepārprotamu vēstījumu politiķiem. Skaidrs Parlamenta un visas Eiropas Savienības vienots vēstījums, izrādot gatavību iesaistīties, liktu visiem Albānijā apsvērt labāko rīcības plānu.
Ļaujiet man izmantot šo izdevību, lai aicinātu Albānijas premjerministru S. Berisha radīt Albānijā patiesi iekļaujošu politisko vidi. Pārējie politiskie spēki un pilsoniskās sabiedrības organizācijas būs ieguvēji no Eiropas integrācijas.
Es vēlētos arī aicināt Sociālistiskās partijas vadītāju E. Rama nodrošināt, lai viņa partija izrāda patiesi konstruktīvu opozīciju, gan izmantojot priekšrocības, gan pildot pienākumus, kas izriet no šīs iekļaujošās politiskās vides, kādu vēlamies redzēt Albānijā.
Michael Gahler
Priekšsēdētāja kungs, Füle kungs, dāmas un kungi! Vispirms es vēlos jums pateikties par skaidro paziņojumu. Es uzskatu, ka tas ir uzņemts atsaucīgi. Manuprāt, sasniegumi demokrātijas un tiesiskuma jomā ir būtisks priekšnosacījums, lai sāktu Albānijas pievienošanās procesu. Tie ietver funkcionējošu demokrātisku iestāžu pienācīgu izmantošanu. Parlaments ir vieta demokrātiskām debatēm. Tāpēc pilsoņi ir ievēlējuši parlamenta deputātus. Šo diskusiju nevar aizstāt ar ielu pasākumiem, un ne tādā veidā, kā to 21. janvārī centās darīt Rama kungs.
Es aicinu Sociālistisko partiju pilnībā piedalīties parlamentārajā procesā un izvirzīt parlamentā politiskās alternatīvas. Ir laiks kliedēt šaubas par vēlēšanu rezultātiem. Sociālistiskajai partijai jāuzņemas atbildība kā parlamenta opozīcijai. Tai jāizmanto izdevība, tostarp parlamentārās izmeklēšanas komitejā, sagatavot konkrētus priekšlikumus attiecībā uz nākotni. Eiropas Drošības un sadarbības organizācija (EDSO) un EDSO Demokrātisko iestāžu un cilvēktiesību birojs (ODIHR) ir sagatavojuši ieteikumus vēlēšanu pamatnosacījumu uzlabošanai. Sociālistiem ir svarīgi piedalīties arī šajā jomā. Esmu dzirdējis, ka Rama kungs, būdams Strasbūrā, piekrita piedalīties pašvaldību vēlēšanās, kas notiks 8. maijā. Es atzinīgi vērtēju šo lēmumu. Ceru, ka viņa apņemšanās nav saistīta ar kādiem nosacījumiem vai nelikumībām. Acīmredzot Rama kungs ir ieklausījies labajos padomos, ko snieguši kolēģi sociālisti un kas uzklausīti sanāksmēs ar citām grupām.
Varu apgalvot, ka daudzi mūsu grupas pārstāvji aktīvi darbojas Albānijā mūsu grupas vārdā un atbalsta Füle kunga pieminēto iekļaujošo pieeju. Tādējādi mēs esam snieguši kopīgu ieguldījumu, lai nodrošinātu Albānijai labvēlīgu nākotni.
Adrian Severin
S&D grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, mēs varam nešaubīgi nosaukt Albānijas pašreizējo politisko stāvokli par strupceļu. Krīzei, kas dažkārt ir mazāka, bet dažkārt saasinātāka, nav redzams gals.
Pagājušajā gadā Parlaments pieņēma rezolūciju, kurā aicināja visus vietējos politiskos spēkus sarunu ceļā rast politisku risinājumu šai krīzei un valsts līmenī panākt minimālu vienprātību. Politiskie spēki, īpaši valdība, šo rezolūciju neņēma vērā. Līdzīgi, šobrīd netiek ņemti vērā arī Komisijas un Padomes ieteikumi.
Nav pieņemami, ka tiesību izmantošana, lai rīkotu manifestācijas un protestētu valstī, kuru nomāc korupcija, tiek nosaukta par valsts apvērsumu.
Nav pieņemami, ka valdības vadītāja paziņojumi var mazināt valsts institūciju - prezidenta, valsts prokurora un citu - uzticamību.
Nav pieņemami, ka tie, kas šāva uz civilajiem demonstrantiem, tiek saukti par nacionālajiem varoņiem un viņiem tiek solīta amnestija.
Drīz notiks jaunas pašvaldību vēlēšanas. Pašreizējos apstākļos tās būs politisks pārbaudījums visiem politiskajiem spēkiem. Mēs aicinām komisāru Š. Füle un rīkotājdirektoru M. Lajčák darīt visu iespējamo, lai nodrošinātu starptautisku palīdzību un šo vēlēšanu starptautisku uzraudzību, tādējādi radot iespēju, ka vēlēšanas būs brīvas un godīgas, vai ka mēs vismaz varēsim izvērtēt to brīvības un godīguma pakāpi.
Mēs atbalstām Komisijas un īpaši komisāra Š. Füle pieeju. Mēs atbalstām Lajčák kunga rīcību. Mums jāaicina visi politiskie spēki pielikt punktu šai krīzei, jo pretējā gadījumā Albānija paliks izolācijā un tiks apdraudēta tās Eiropas perspektīva.
Marietje Schaake
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs! Saistībā ar Albāniju man šodien bija ļoti interesanta diena. Es runāju ar divu šīs valsts galveno partiju pārstāvjiem. Es lūdzu abus pārstāvjus izklāstīt savas domas par turpmāko valsts virzību un to, kā izkļūt no politiskās bezizejas, lai pievērstos problēmām, kas skar visus pilsoņus - organizētās noziedzības novēršanai, korupcijas izbeigšanai, nodarbinātībai un iespēju radīšanai jaunajai paaudzei.
Neviens no viņiem nespēja sniegt atbildi. Daudz svarīgāka šķita vainīgā meklēšana. Manuprāt, Albānijas politiskā sistēma ir vairāk pārņemta ar rūpēm pati par sevi, nevis valsts pilsoņiem. Man nav jums jāstāsta, cik grūti ir pārliecināt mūsu vēlētājus mums pievienoties, kad runa ir par ES paplašināšanos. Neņemot vērā pretestību, Liberāļu un demokrātu apvienības grupa vēlētos, lai Rietumbalkāni kļūtu par daļu no Eiropas Savienības teritorijas.
Mēs uzskatām, ka ES ir kopiena, kas pamatota uz vērtībām, atstājot aizmirstībā sašķelto pagātni un izvēloties kopīgu nākotni. Mūsu uzdevums ir aicināt Albānijas varas iestādes darīt to pašu un tā vietā, lai nīkuļotu pagātnes ēnā, iznākt saulītē, ko sola nākotne. Mēs nedrīkstam ļaut viņiem aizmirst savu pienākumu pirmkārt nodrošināt labklājību pilsoņiem un neliegt viņiem Eiropas nākotni, jo tas ir pilnīgi skaidrs, ka politiskās krīzes kavē jebkādu attīstību.
Jaunās vēlēšanas notiks maijā, un tagad jau notiek gatavošanās tām. Visu politisko partiju uzdevums ir tās atbalstīt. Es atzinīgi vērtēju ierosinājumu, ka ES ir aktīvi jāiesaistās, lai nodrošinātu, ka šīs vēlēšanas ir brīvas un godīgas. Tomēr demokrātija ir ilgs process un noteikti vairāk nekā tikai princips "viens cilvēks - viena balss”. Tā prasa, lai demokrātiskās institūcijas, tiesiskums un stabilitāte tiktu noteikti, ievērojot mazākumtautību intereses. Demokrātija nenozīmē, ka uzvarētājs iegūst visu.
Pievienošanās ES ir garš ceļš, kas saistīts ar grūtu darbu un kopīgu apņemšanos, un vislabākais turpinājums reformām, ko Albānija jau paveikusi, ir sadarbība un iesaistīšanās ES procesā.
Marije Cornelissen
Priekšsēdētāja kungs! Krīze Albānijā nav nekāds jaunums. Krīze nesākās nedz janvārī ar vardarbību pret demonstrantiem., nedz 2009. gadā, kad Sociālistiskā partija pēc vēlēšanām boikotēja parlamentu, nedz tad, kad sākās bada streiks.
Šī krīze ir politiskās kultūras krīze. Boikoti, bada streiki un demonstrācijas ir ikdienišķas Albānijas politiķu darba metodes. Tās ietver arī korupciju, manipulācijas ar plašsaziņas līdzekļiem un politisko amatu dalīšanu. Tas ne mazākajā mērā neatbilst politikai, kādu mēs vēlamies redzēt valstī, kura gatavojas pievienoties ES.
Tādēļ es ceru, ka Albānijas pilsoņi beidzot iegūs atbildīgu valdību un atbildīgu parlamentu ar politiķiem, kas pilsoņu labklājību izvirza augstāk par savu prestižu un interesēm. Lai to panāktu, jārīkojas abām pusēm. Valdībai ir īpaša atbildība: Valdībām ir vardarbības monopols un tām ir papildu pienākums neiesaistīties partiju politikā, lai darbotos savas tautas labā.
Mēs gaidām, ka šī valdība darīs visu iespējamo, lai nepieļautu janvāra notikumu atkārtošanos. Tāpat mēs gaidām, ka tā pilnībā sadarbosies, sākot neatkarīgu izmeklēšanu saistībā ar janvāra notikumiem, lai novērstu korupciju pati savās aprindās, un nodrošinās iespēju parlamenta debatēm. Atbildība jāuzņemas arī opozīcijai. Tai arī jādara viss iespējamais, lai nepieļautu janvārī notikušās vardarbības atkārtošanos, pilnībā sadarbojoties pienācīgu un godīgu vēlēšanu sarīkošanā maijā un piedaloties parlamenta debatēs, šoreiz vēlams par tādu tematu kā pārmērīgi augstais bezdarba līmenis Albānijā.
Tomēr, kā panākt, lai abas partijas tā rīkotos? Novembrī es biju cerību pilna, kad komisārs Š. Füle raidīja bumbiņu Albānijas laukuma pusē, sacīdams, ka turpmāka virzība nenotiks, iekams jūs neatrisināsiet šo problēmu. Kad risinājums tiks panākts, mēs varēsim piešķirt Albānijai kandidātvalsts statusu. Diemžēl nekādas pārmaiņas nenotika. Tagad es ceru, ka Lajčák kungs gūs sekmes jomās, kurās citiem neveicās, proti, apsēdināt abas partijas pie sarunu galda un panākt rezultātu. Es esmu cerību pilna, bet neesmu ļoti pārliecināta, ka tas būs iespējams, ja mēs nebūsim situācijas kontrolētāji.
Es uzskatu, ka mums jāparedz piemērojamās sankcijas. Ir jāsaprot, ka nesekmīgi centieni sākt minētās sarunas nepaliks bez sekām. Tomēr ar sankcijām jāvēršas pret politiskajiem līderiem, nevis pret pilsoņiem. Tas nozīmē, ka mēs nekādā ziņā nedrīkstam aizskart bezvīzu režīmu ar Albāniju, kā dzirdēts dažos ierosinājumos kuluāru sarunās. Ja mēs to darīsim, tas būs smags trieciens pilsoņiem. Es patiesi vēlētos, lai komisārs apliecina, ka šajā politiskajā procesā vīzu režīma liberalizācija netiks ļaunprātīgi izmantota.
Tomēr viena doma, ko mēs varētu apsvērt, ir Pirmspievienošanās palīdzības instrumenta (IPA) līdzekļu kontroles atņemšana Albānijai un nodošana atpakaļ ES rokās. Tas ļautu īstenot visus ieguldījumus šajā valstī, bet valdība lielākā vai mazākā mērā tiktu "nodota aizbildnībā”. Manuprāt, tās būtu sankcijas pret politiķiem, nevis pret tautu. Es patiesi ceru, ka tās nebūs vajadzīgas, jo abas puses vēlēsies panākt kompromisu, un ka Lajčák kungs gūs panākumus albāņu tautas labā.
Charles Tannock
ECR grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs! Ja Albānija gūs panākumus virzībā uz savu galamērķi pievienoties ES, šīs valsts politisko līderu iesaistei būs jābūt konstruktīvākai, demokrātiskākai un pārdomātākai. Pagājušajā mēnesī notikusī vardarbība bija kā atgādinājums par Albānijas politikai raksturīgo nestabilitāti.
Man arī rodas jautājums, vai Padome un Komisija domā pārskatīt pagājušajā gadā pieņemto lēmumu nodrošināt albāņiem iespēju bez vīzas ceļot uz ES, ņemot vērā notikušo asinsizliešanu, kas neapšaubāmi var izraisīt ekonomisko migrāciju uz Šengenas zonu gadījumā, ja apsīkst ārvalstu tiešie ieguldījumi.
Šāda rīcība noteikti skaidri apliecinātu, ka Albānija joprojām ne tuvu neattaisno ES cerības. Vēl aizvien zeļ un plaukst organizētā noziedzība un korupcija, un politiķi pārāk bieži manipulē ar tiesu iestādēm. Premjerministrs S. Berisha pat kavēja pildīt ģenerālprokurora pavēli apcietināt kārtības sargus, kas šāva uz protestētājiem, apgalvodams, ka apvērsums bija nenovēršams. Demokrātiskās institūcijas ir vājas un ir nepietiekama preses brīvība.
Edi Rama pārstāvētās Sociālistiskās partijas lēmums boikotēt parlamentu iespējamu vēlēšanu laikā pieļautu nelikumību dēļ ir sarežģījis Albānijas nestabilo stāvokli. Albānijai nav izredžu sākt ieviest reformas, kas vajadzīgas, lai pašreizējā politiskās nestabilitātes gaisotnē atgūtu ES uzticību. Šīs nestabilitātes dēļ NATO tagad arī var pārskatīt savu paplašināšanās politiku, ņemot vērā, ka Albānija pievienojās aliansei pirms nepilniem diviem gadiem. Tagad vadošās NATO valstis var uzdot jautājumu, vai Albānijai dalība netika nodrošināta pāragri.
Papildus savām bažām par Albānijas politisko nestabilitāti un to, kā tā ietekmē valsts centienus pievienoties ES, es esmu skeptiski noskaņots arī pret Albānijas stratēģiskajām prioritātēm. Albānija pilntiesīgi darbojas Islāma konferences organizācijā (OIC) - spēcīgā un ietekmīgā lobiju organizācijā, kas ANO aizstāv savu dalībvalstu intereses un kā valstu apvienība lemj par cilvēktiesību un ārpolitikas jautājumiem. OIC dalībvalstu vidū ir Albānija un Turcija; abas valstis ir parakstījušas Kairas Cilvēktiesību deklarāciju, kurā minēts, ka musulmaņu valstīs cilvēktiesību pamatā ir šariata principi.
Tagad Albānijai tāpat kā Turcijai ir jāizlemj, vai pieņemt rietumu vērtības, vai prioritāti piešķirt šariata principiem, kurus Eiropas Cilvēktiesību tiesa Strasbūrā uzskata par nesaderīgiem ar Eiropas vērtībām, tāpēc, manuprāt, Albānijas dalība OIC, objektīvi vērtējot, šķiet tikai formāla. Galu galā Albānija ir reliģiski neitrāla valsts. Šķiet, ka Albānijas valdība pievienojās OIC, lai tiktu pie Tuvo Austrumu naudas, nevis stingras reliģiskās pārliecības pēc, bet nākotnē, protams, viss var mainīties.
Nikolaos Chountis
Priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs! Es cerēju, ka astoņpadsmit mēnešu laikā pēc pagājušajām parlamenta vēlēšanām šī politiskā bezizejas situācija tiks atrisināta. Es cerēju, ka pēc Eiropas Parlamenta ieteikumiem un pieņemtās rezolūcijas tas, ko mēs teicām, tiks ņemts vērā. Es biju pārliecināts, ka Albānijas cerības integrēties Eiropā - jo tieši to vēlas albāņu tauta - būs spēcīgs pamudinājums atrisināt ne vien politiskās problēmas, bet arī ekonomiskās, sociālās un demokrātijas problēmas. Diemžēl šī bezizejas situācija joprojām pastāv. Runājot par to, kuram jāuzņemas vislielākā atbildība par šo situāciju, es nedomāju, ka mums tagad būtu jātiesā albāņu tauta.
Tomēr par nožēlu kļūst aizvien sliktāk. Es vēlreiz vēlos paust savas skumjas par 21. janvāra demonstrācijas upuriem. Mēs esam pret vardarbības pastiprināšanos; mēs aicinām pārtraukt represijas, ievērot cilvēktiesības un demokrātijas principus un sodīt vainīgos.
Tomēr neslēpšu, ka esmu noraizējies par maijā gaidāmajām pašvaldību vēlēšanām. Mums vienkārši jādara viss iespējamais, lai nodrošinātu visus vēlēšanu sekmīgai norisei vajadzīgos tiesiskās aizsardzības līdzekļus. Mūsu uzdevums ir pārliecināt visus politiskos spēkus piedalīties šajā vēlēšanu procesā, un vēlēšanām jānotiek atbilstīgi starptautiskajiem noteikumiem par pienācīgām un demokrātiskām vēlēšanām.
Es uzskatu, ka mūsu palīdzībai, palīdzībai no Eiropas Parlamenta puses un no Eiropas Savienības kopumā, - un šajā ziņā es piekrītu Füle kungam - jābūt papildinošai, bez partiju piederības nokrāsas vai politiskas biedrošanās (ja drīkstu tā izteikties). Ne jau mums būs jārod risinājums Albānijas sabiedrībai un Albānijas problēmām. Tas jādara albāņu tautai un Albānijas politiskajiem spēkiem. Es nepiekrītu viedokļiem, kas tika izteikti par pasākumu veikšanu, jo vairums ieteikto pasākumu ir vērsti pret albāņu tautu. Nedomāju, ka tie dos kādu rezultātu.
Es uzskatu, ka mēs ar ES iestāžu starpniecību varam izdarīt iespējami vislielāko spiedienu attiecībās ar valsti, kura klauvē pie Eiropas Savienības durvīm, uzsverot, ka visas minētās norises par nožēlu aizkavē pievienošanās iespēju. Mums jānorāda, ka bezizejas situācija tiks atrisināta tikai tad, ja politiskie līderi izrādīs atbildīgu nostāju un gatavību sākt politisku dialogu, nevis, kā dzirdējām, attieksmi "uzvarētājs gūst visu” un līdzīgus pasākumus un rīcību.
Es uzskatu, ka tad, ja Albānijas politiskie līderi uzstās uz šādu rīcību un pieeju, bezizejas situācija un krīze tikai pastiprināsies, neļaujot valstij atrisināt nedz šīs nopietnās problēmas, nedz politiskās problēmas, ko izraisīs - ja vien tās jau nav radušās - ekonomikas krīze, kas skārusi tās kaimiņvalstis Itāliju un Grieķiju, ņemot vērā, ka ar šo valstu naudas palīdzību zināmā mērā tiek risināta Albānijas ekonomiskā situācija. Tādējādi politiskās bezizejas situācijas atrisināšana, politiskā atbildība un politiskais dialogs ļaus politiskajiem līderiem rast drīzu risinājumu Albānijas problēmām.
Bastiaan Belder
Priekšsēdētāja kungs! Būdams žurnālists, es vairākas reizes apmeklēju Albāniju deviņdesmitajos gados. Katru reizi mani pārsteidza šajā valstī sastaptie talantīgie jaunieši. Skaidrs, ka valstij ar šādu jaunatni jābūt nākotnei. Pagājušajā vasarā Vlorë dienvidu apgabala vasaras skolā es atguvu ticību Albānijas izredzēm pievienoties Eiropas Savienībai.
Saistībā ar šodienas debatēm es šorīt ar e-pasta starpniecību sazinājos ar pāris albāņu akadēmisko aprindu pārstāvjiem. Viņi abi ir vecumā ap trīsdesmit gadiem un viņi ir nolēmuši palikt Albānijā, lai gan ārvalstīs viņi spētu nopelnīt krietni vairāk. Viņi vēlas kalpot savai tautai un savai baznīcai. Tomēr ko viņi var darīt saistībā ar politisko strupceļu, kādā nonākusi viņu valsts? Abos gadījumos viņu vēstījums ir skaidrs un tas ir sauciens pēc palīdzības: "Eiropa, neļauj mūsu politiskajiem līderiem piekopt savus paņēmienus, citādi viņi izpostīs mūsu valsts nākotni! Eiropa, liec abām partijām, sociālistiem un demokrātiem, risināt sarunas līdz tiks panākts problēmu atrisinājums!”
Komisāra kungs, es būšu pirmais, kas atzīst, ka to ir vieglāk pateikt nekā izdarīt, tomēr tas ir viņu sauciens pēc palīdzības. Esmu pārliecināts, ka jūs vēlēsieties darīt visu iespējamo, lai piepildītu daudzu Albānijas pilsoņu liktās cerības uz Eiropas Savienību un uz jums kā atbildīgo komisāru. Šajā ziņā novēlu jums izturību un veiksmi.
Nobeigumā es gribētu pievērsties vēl kādam tikpat svarīgam jautājumam saistībā ar Albāniju. Kāds informators no Tirānas mani brīdināja, ka šajā pavasarī liels skaits albāņu meiteņu un sieviešu gatavojas izceļot uz Rietumeiropu, lai iesaistītos prostitūcijas tīklā. Vai jums tas rūp, komisāra kungs? Kādi resursi ir Eiropas Savienības rīcībā, lai veiktu profilaktiskus pasākumus pret sieviešu tirdzniecību un meiteņu iesaistīšanu prostitūcijā Albānijā?
Béla Kovács
(HU) Priekšsēdētāja kungs! Kopš 2009. gada parlamenta vēlēšanām Albānijas politika ir nonākusi strupceļā. Parlaments nespēj pildīt valdības uzrauga pienākumus, un parlamentārās iestādes diemžēl darbojas neefektīvi. Tas, ka sociālisti apsūdz valdību par krāpšanu vēlēšanās un korupciju, pieprasot tās atkāpšanos un iepriekšēju vēlēšanu sarīkošanu pirms 2013. gada vēlēšanām, kā arī tas, ka premjerministrs S. Berisha nevēlas atkāpties un apsūdz opozīciju mēģinājumā sagrābt varu ar spēku, norāda, ka sarunas ar Eiropas Savienību drīzumā ir lemtas neveiksmei.
Eiropas Savienība uzskata, ka ir svarīgi, lai kandidātvalstis pastiprinātu savus centienus korupcijas un organizētās noziedzības novēršanā. Tas ir svarīgi ne tikai Eiropas Savienībai, bet arī attiecīgo valstu sabiedrībai, pat nepieminot to, ka tas var uzlabot kandidātvalstu tēlu. Tādēļ pašreizējās situācijas nostabilizēšanai noteikti būs vajadzīga demokrātisko institūciju atjaunošana.
Eduard Kukan
Priekšsēdētāja kungs! Politiskā krīze pārāk ilgi ir nomākusi Albāniju. Jā, tas nav strupceļš, tā nav bezizeja, tā ir ieilgusi politiska krīze. Tā bojā valsts reputāciju, kaitē tās pilsoņiem un viņu cerībām uz nākotni Eiropā.
Mēs nedrīkstam pieļaut, ka šī politiskā krīze un saspīlējums turpinās. Tagad mums kopējā vēstījumā jāapliecina, ka mēs vēlamies redzēt Albāniju kā kandidātvalsti, bet abu pušu politiskajiem līderiem jāizrāda vēlme risināt politiskās problēmas, pilnībā ievērojot tiesiskumu un konstitūciju, un veidot demokrātiskas institūcijas.
Mēs esam pārāk ilgi palīdzējuši meklēt risinājumu šai situācijai, bet bez jūtamiem panākumiem. Mēs stingri nosodām Tirānas ielās notikušo vardarbību 21. janvāra demonstrāciju laikā. Šie notikumi, kuros dzīvību zaudēja četri cilvēki, ir pienācīgi jāizmeklē.
Albānija gaida pašvaldību vēlēšanas, kas notiks šā gada maijā. Tā būs vēl viena šīs valsts demokrātijas pārbaude. Atkārtošu, ka ir pienācis laiks politiskajiem līderiem veltīt visus centienus, lai nodrošinātu, ka šīs vēlēšanas nerada turpmāku spriedzi un nepaildzina krīzes situāciju.
Nobeigumā es vēlos uzsvērt komisāra Š. Füle šo debašu ievadrunā minēto politisko vēstījumu un priekšlikumu nozīmi. Labākais, ko Parlaments var darīt šajā situācijā, ir pilnībā atbalstīt šos priekšlikumus un attiecīgi nodot skaidru kopēju vēstījumu Albānijas politiskajām partijām.
Hannes Swoboda
(DE) Priekšsēdētāja kungs! Vispirms es vēlos pateikties Füle kungam par skaidro paziņojumu un par viņa apņemšanos pievērties šim jautājumam ilgākā laikposmā. Es gribētu pateikties arī Lajčák kungam par viņa darbību pēdējo mēnešu laikā. Viņam ir pieredze sarežģītu problēmu risināšanā. Es vēlu viņiem abiem veiksmi. Šo debašu rezultātā tika panākta vienota nostāja un kopīgs atbalsts abu minēto kungu centieniem rast risinājumu Albānijas situācijai.
Man jāatzīst, ka debašu sākumā es biju skeptiski noskaņots. Nekas nevar būt sliktāks Albānijas attīstībai par apsūdzībām, ko viena daļa Parlamenta deputātu izvirzījusi otrai, līdzīgi kā to Albānijā dara divas lielākās politiskās grupas, valdība un opozīcija. Es ļoti priecājos, ka mēs vismaz līdz šim esam spējuši vienoties par kopīgu pieeju. Es ceru, ka tā būs arī turpmāk. Abām pusēm, abām politiskajām grupām - valdībai un opozīcijai, jāapņemas atrast risinājumu krīzes pārvarēšanai.
Es piekrītu Belder kungam. Es viesojos Albānijā neilgi pēc Hodža režīma krišanas. Es biju ļoti pārsteigts par tur valdošo noskaņojumu un jauniešu entuziasmu. Tomēr es esmu ļoti neapmierināts, redzot, kas no tā sanācis. Man jāteic, ka Albānijas politiskās aprindas nespēj apmierināt tautas vēlmes un ieceres.
Protams, joprojām pastāv politisku uzskatu līdzība un personiskā draudzība. Tomēr tagad būtiskākais ir pateikt abām pusēm, ka tām jāsēžas pie sarunu galda un jācenšas nodrošināt, lai pašvaldību vēlēšanas būtu vismaz pārredzamas un atklātas. Mums arī jāaicina abas puses būt gatavām pildīt EDSO Demokrātisko iestāžu un cilvēktiesību biroja (ODIHR) izvirzītās prasības attiecībā uz šīm vēlēšanām, izmantojot likumdošanu vai praktiskus pasākumus, lai turpmākās vēlēšanas būtu patiesi godīgas un pārredzamas.
Es arī uzskatu, ka, lai gan šīs ir pašvaldību vēlēšanas, Parlamentam ir jānosūta pēc iespējas vairāk novērotāju, jo vēlēšanas var liecināt par jaunām politiskām vēsmām Albānijā. Tas Albānijai ir ļoti nepieciešams.
Es piekrītu visiem, kas teica, ka Albānija būs izolēta, ja šajā valstī nenotiks pārmaiņas. Bet mēs nevēlamies, lai Albānija būtu izolēta. Mēs vēlamies, lai tā sāktu savu ceļu virzībā uz Eiropu.
Stanimir Ilchev
(BG) Priekšsēdētāja kungs! Sākumā es vēlētos teikt, ka Albānijas sabiedrība un Albānijas tauta ir īpašs gadījums, bet, lūdzu, nepārprotiet mani. Tai ir atšķirīga vēsture un atšķirīga kultūra, un dažas no šīm atšķirībām ir saglabājušās kā raksturīga valsts pazīme, tās ietekmējušas valsts attīstību līdz pat šai dienai, kā arī veidu, kādā tiek uztverti politiskie procesi un attīstība.
Tādēļ, ja mēs gatavojamies izmantot apspriežamo problēmu savā labā, mums jāizrāda radoša, elastīga attieksme un jāliek lietā iztēle. Piemēram, es uzskatu, ka mums jāsazinās ne tikai ar abu sanaidojušos vadošo politisko partiju vadītājiem, bet arī ar Albānijas sabiedrības neoficiālajiem līderiem.
Pareizi bija tas, kas tika pateikts par šariatu un Islāma konferenci, tomēr mums jāpatur prātā, ka albāņi ir toleranti attiecībā pret visām trim galvenajām reliģijām savā valstī, tostarp austrumu pareizticīgo baznīcu un katoļu baznīcu. Minētajām trim kopienām, tāpat kā NVO un jaunatnei, ir savi ietekmīgi līderi. Savos centienos samierināt abas politiskās partijas, mums jāvēršas arī pie šiem līderiem.
Ulrike Lunacek
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Füle kungs, Lajčák kungs, dāmas un kungi! Es arī vēlos pateikties Füle kungam un Lajčák kungam par viņu darbu un centieniem atrisināt šo problēmu. Es arī priecājos, ka mūsu šodienas debates nav izvērtušās asā diskusijā par strīdu starp politiskajām grupām, kuras ir savstarpēji sanaidojušās Albānijā. Būtu ļoti nožēlojami, ja Parlamentā tas būtu noticis, un es ceru, ka mēs līdz tam nenonāksim.
Albānijas institucionālā krīze ir arī politiskās kultūras krīze. Runa ir par verbālo vardarbību, kas izvērtusies par vardarbību ielās, atņemdama dzīvību četriem cilvēkiem. Es piekrītu tiem, kuri saka, ka attiecībā uz šiem notikumiem jāveic izmeklēšana. Ir svarīgi atrast īstos vaininiekus. Tomēr process, kurā verbālā vardarbība pārtop par reālu vardarbību ielās, apdraud Albānijas izredzes pievienoties Eiropas Savienībai.
Füle kungs jau paskaidroja, ka politiskajiem oponentiem Albānijā skaidri jāliek saprast, ka viņu pienākums ir rīkoties albāņu tautas interesēs. Virzība uz Eiropas Savienību nozīmē meklēt politiskās krīzes atrisinājumu, apsēsties pie viena sarunu galda, pārtraukt pastāvīgu vainīgo meklēšanu politisko grupu starpā un nevēlēšanos atzīt, ka tas arī var veicināt pārmaiņas. Tieši tas ir vajadzīgs. Eiropas valstī nav vietas nepārtrauktiem apvainojumiem par to, "kurš sāka” un "kurš ir vainīgais”. Es ceru, ka konfliktējošās puses gūs no tā mācību un sapratīs, ka tas tā nevar turpināties.
Es priecāšos, ja Rama kungs un viņa partija patiešām piedalīsies pašvaldību vēlēšanās, kā viņš dažiem no mums šodien norādīja, un iecels vēlēšanu komisijas locekļus, un es ceru, ka tas ir tikai pirmais pasākums ar mērķi nodrošināt, lai pašvaldību vēlēšanas būtu atklātas un pārredzamas un to iznākums būtu pieņemams.
Parlaments pilnībā atbalsta iepriekš pieminēto liberalizācijas procesu. Es vēlētos pateikt Füle kungam, ka es ceru, ka Komisija nedomā sodīt abas konfliktējošās puses, atceļot bezvīzu režīmu Albānijas pilsoņiem. Es ceru, ka tas nenotiks. Es vēlos arī pajautāt, kādas iespējas pastāv, lai izdarītu lielāku spiedienu gadījumā, ja abas puses nespēj vienoties. Cornelissen kundze jau minēja, ka viena iespēja ir atbrīvot Albāniju no pienākuma pārvaldīt Pirmspievienošanās palīdzības instrumenta (IPA) līdzekļus, lai tos atkal pārvaldītu Komisija. Otra iespēja būtu IPA līdzekļu iesaldēšana. Bet tādējādi ciestu iedzīvotāji, un tas nav mūsu mērķis. Kādi ir jūsu plāni gadījumā, ja netiks panākts risinājums?
Un pēdējais jautājums. D. Marty ziņojumā Eiropas Padomei Albānijas slepenais dienests tika apsūdzēts par orgānu tirdzniecības atbalstīšanu un iesaistīšanos šajā procesā. Cik daudz jums zināms par to, vai Albānijas slepenais dienests un Albānijas tiesu sistēma ir gatavi sadarboties?
Jaroslav Paška
(SK) Priekšsēdētāja kungs! Kopš vispārējām vēlēšanām, kas notika 2009. gadā, Albānijā valda politisks saspīlējums, kas radās līdzīgā balsu skaita dēļ, ko zaudējušie politiskie spēki nosauca par manipulāciju ar vēlētājiem.
Albānijas sociālisti Edi Rama vadībā apsūdzēja premjerministru Sali Berisha ne vien par nelikumībām vēlēšanu laikā, bet arī par plašu korupciju un cilvēku dzīves apstākļu pasliktināšanu. Opozīcijas sarīkotajā protesta gājienā, kas 21. janvārī notika Albānijas galvaspilsētā Tirānā, piedalījās vairāk nekā 20 000 demonstrantu, kas pieprasīja Sali Berisha valdības atkāpšanos. Iejaucoties policijai, kas izmantoja ūdens lielgabalus, asaru gāzi un gumijas lodes, četri cilvēki gāja bojā un vairāk nekā 150 cilvēku guva ievainojumus. Nežēlīgā policijas iejaukšanās, kā arī tas, ka Sali Berisha piešķīra prēmijas mēnešalgas apmērā visiem drošības spēku darbiniekiem, kas piedalījās demonstrācijas apspiešanā, skaidri apliecina, ka Albānijas premjers cenšas nopirkt drošības spēku atbalstu un pavērst viņus pret albāņu tautu.
Civilizētās valstīs valdību parasti izvēlas pilsoņi, vēlētāji, nevis uzpirkti drošības spēki vai policija. Ja Berisha kungam ir aizmirsies šis demokrātiskās valdības pamatprincips, viņam nav nekas darāms demokrātiskas valsts vadītāja amatā. Dāmas un kungi, man nešķiet, ka kāds no mums vēlētos, lai Eiropā tiktu atzītas valdības, kas nostiprina varu, krāpjoties vēlēšanās un uzpērkot policiju, un kuras pārstāv aprobežoti diktatori, kas neprot pienācīgi nodot varu citiem savas valsts pārstāvjiem. Tādēļ mums vēl enerģiskāk jāaizstāv demokrātija Albānijā.
Doris Pack
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Füle kungs, Lajčák kungs, dāmas un kungi! Problēma, kuru patlaban apspriežam, nesākās 21. janvārī. Tādēļ mums jāuzdod jautājums pašiem sev, un es vaicāju arī jums: kāpēc Komisija un pārējās starptautiskās institūcijas nedzēsa uguni, kad parādījās pirmās liesmas 2009. gada vidū? Vēlēšanas, kas notika 2009. gadā, bija labākās vēlēšanas, kādas līdz šim bija sarīkotas Albānijā; tās bija pamatotas uz vēlēšanu likumu, kas tika pieņemts, pārsteidzošā kārtā panākot viešanos starp sociālistiem un demokrātiem. Vienprātība Albānijā ir kaut kas pilnīgi jauns. Es uzskatu, ka tas ir svarīgi. Visi vēlēšanu padomes sociālistu kandidāti, EDSO Demokrātisko iestāžu un cilvēktiesību birojs (ODIHR), vēlēšanu novērotāji un arī mēs uzskatījām, ka vēlēšanas notika korekti.
Valdība, kuru izveidoja šo vēlēšanu rezultātā, Albānijai arī bija kas jauns. Divas partijas, kuras viena otru neieredz, sāka strādāt kopā. No vienas puses, demokrātiskā partija un, no otras puses, mazākā sociāldemokrātu partija. Divas pretējas grupas apvienojās, lai palīdzētu Albānijai panākt progresu. Albānija ir pievienojusies NATO un tai ir bezvīzu režīms ar ES, bet diemžēl šai valstij vēl nav piešķirts kandidātvalsts statuss.
Tomēr brīdī, kad valdība tika izveidota, opozīcija nolēma, ka vēlēšanas nav noritējušas pareizi, un aicināja atvērt vēlēšanu urnas. Kura valdība atver vēlēšanu urnas? Ne jau tāda valdība kā manā valstī vai jūsu valstīs. Vispirms mums jāvēršas konstitucionālajā tiesā vai vēlēšanu komisijā. Redzētie protesti, bada streiki un atteikšanās sadarboties ar parlamentu, lai pieņemtu svarīgus tiesību aktus, gluži vienkārši nav pieņemami. Ir svarīgi likt to saprast un parādīt, ka mēs skatāmies acīs patiesībai. Ne vienmēr ir iespējams visā panākt vienādu līmeni.
Es gribētu noskaidrot, kuri ir vissvarīgākie un vissarežģītākie jautājumi. Apsūdzības, kas tika izvirzītas nesen un arī no paša sākuma, attiecās uz jautājumu par vēlēšanu urnu atvēršanu. Tas nav iespējams, jo to aizliedz konstitūcija. Kādas par to var būt diskusijas, ja tas nav atļauts? Tagad situācija ir saasinājusies un četri cilvēki ir nogalināti.
Tas ir labi, ka jūs šodien centāties iepazīstināt ar plānu, lai gan ir mazliet pārspīlēti to nosaukt par plānu. Es ļoti vēlētos, lai Lajčák kungs un jūs, Füle kungs, izmantotu šo plānu nolūkā panākt, ka šīs valsts iedzīvotājiem tiek nodrošinātas labākas nākotnes iespējas.
Victor Boştinaru
Priekšsēdētāja kungs, es atzinīgi vērtēju Komisāra paziņojumu. Es vēlos arī uzsvērt Lajčák kunga ieguldījumu, cenšoties atrast risinājumu šai sarežģītajai situācijai.
Nesenās demonstrācijas Tunisijā un Ēģiptē neapšaubāmi bija vērstas pret vietējiem diktatoriem, kuri galu galā bija spiesti pamest savu valsti; bet tās notika bez asiņainas vardarbības, kāda tika pieredzēta Tirānā. Attiecībā uz premjerministra S. Berisha apgalvojumiem, ka demonstrācijas bija valsts apvērsums, ko rīkoja opozīcija, Albānijas prezidents, ģenerālprokurors un slepeno dienestu vadītājs - visi tie, kas tika iecelti amatā Berisha kunga vadībā; vai visi šie cilvēki tagad ir kļuvuši par sociālistiem, vai kaut kas nav kārtībā ar Berisha kungu?
Šajā saistībā es vēlētos atsaukties uz ASV Valsts departamenta sekretāra vietnieku Thomas Countryman, kurš publiski noraidīja hipotēzi, ka 24. janvāra notikumi bija valsts apvērsums. Mums jāiesaistās un tikpat efektīvi, kā to patlaban dara ASV un NATO, jācenšas izdarīt spiedienu, sniegt atbalstu un palīdzēt abām Albānijas konfliktējošām pusēm panākt risinājumu sarunu ceļā, tomēr es arī aicinu visus tos kolēģus, kuri pilnībā atbalsta Berisha kungu, pārtraukt šo vienpusējo pieeju. Ir svarīgi izdarīt spiedienu uz abām konfliktējošām pusēm, lai abi politiskie bloki beidzot panāktu risinājumu.
Līdz šim tikai viena no pusēm ir izrādījusi gatavību īstenot gan Eiropas Parlamenta rezolūciju, gan 12 priekšlikumus, kurus jūs, komisāra kungs, minējāt iepriekš. Es aicinu Komisiju būt nelokāmai un apņēmīgai attiecībā uz vienošanos, kas pamatota uz Eiropas Parlamenta rezolūciju un jūsu pieminētajiem 12 nosacījumiem, paturot prātā, ka tad, ja starp abām politiskajām partijām netiks panākta pilnīga vienprātība, Eiropas integrācijas process attiecībā uz Albāniju tiks pilnībā iesaldēts.
Antonio Cancian
(IT) Priekšsēdētāja kungs! Es vēlētos pateikties komisāram par viņa izstrādāto plānu attiecībā uz Albāniju, ar kuru mēs šovakar tikām iepazīstināti un kuru es no sirds atbalstu. Esmu pilnībā pārliecināts, ka šai valstij ir Eiropas nākotne, un tāpēc tā būs pievienošanās kandidātvalsts.
Asiņainie 21. janvāra notikumi atsvieda Tirānu atpakaļ par vairākiem gadiem. Bija sajūta, ka mēs vērojam pagājušā gadsimta deviņdesmito gadu protestu un vardarbības ainas. Tāpēc es esmu ļoti noraizējies par nesenajiem notikumiem un šīs valsts nākotni īsākā laikposmā.
Mūsu pēdējā vizītē Albānijā 2010. gada novembrī, būdams Delegācijas attiecībām ar Eiropas dienvidaustrumu valstīm loceklis, un 2010. gada 3. un 4. maijā, būdams Stabilizācijas un asociācijas parlamentārās komitejas loceklis, es kopā ar pārējiem kolēģiem redzēju Albānijas sarežģīto situāciju. Sarunās mums ne tuvu neizdevās panākt galīgo lēmumu par vienošanos. Varbūt mēs nepievērsāmies reālajām problēmām, kādas pastāv valstī? Vai vispār tika pieminēts bezdarbs - patiesais sociālais vēzis, kur nu vēl politiskā alķīmija! Mums no jauna jāizrāda atbildības sajūta, kuru tā piesaucam.
Šajā jautājumā, cenšoties panākt kaut nelielu konverģenci vairākuma un opozīcijas starpā attiecībā uz pamatnoteikumiem, visos iespējamos veidos jānodrošina, lai nākamās vēlēšanas raksturotu pēc iespējas augstāks pārskatāmības un demokrātijas līmenis. Mērs Edi Rama balotēsies vēlēšanās Tirānas rajonā, tādējādi mums drīzumā būs iespēja pārbaudīt un izvērtēt politisko situāciju un demokrātijas standartus, protams, mums klātesot.
Neatkarīgi no progresa, ko Albānija sasniegusi šajā laikposmā, Eiropa nedrīkst pārtraukt dialoga un sadarbības meklējumus. Es vēlētos pateikties komisāram par paveikto darbu un arī turpmāko darbu, jo mūsu klātbūtnei Albānijā ir liela nozīme.
Maria Eleni Koppa
(EL) Priekšsēdētāja kungs! Es ar lielām bažām sekoju notikumiem Albānijā. Īpaši jānosoda traģiskie notikumi, kad sadursmēs ar drošības spēkiem pret korupciju vērstās demonstrācijas laikā tika nogalināti cilvēki.
Pastāvīgā politiskā krīze pastiprina nopietnos draudus valsts stabilitātei. Šajā situācijā katram jāuzņemas daļa atbildības. Tomēr ievēlētajai valdībai jāieklausās tautas balsī, ka valstij ir vajadzīga godīga pārvaldība. Albānijas valdībai par prioritāti jāizvirza tiesiskuma principu ieviešana, mazinot korupciju. Tautai ir tiesības likuma ietvaros protestēt, ja tā jūt, ka valdība rīkojas pretēji tās interesēm.
Eiropas Savienībai jādara viss iespējamais, lai palīdzētu nodrošināt šādu nosvērtu un piesardzīgu pārvaldību. Mums visiem jāiesaistās šajā procesā.
Es aicinu savus kolēģus no Eiropas Tautas partijas (Kristīgie demokrāti) grupas neizturēties pavirši pret valdības nopietnajiem pienākumiem un politikas krīzē nevainot tikai opozīciju. Manuprāt, pašlaik ir jāatsāk politisks dialogs un jārod risinājums, izmantojot konstitūcijā un tiesību aktos noteiktās procedūras.
Simon Busuttil
(MT) Priekšsēdētāja kungs! Kad es raugos uz to, kas notiek Albānijā, man kļūst ļoti skumji, jo tas atgādina manas valsts vēsturi pirms trīsdesmit gadiem astoņdesmito gadu sākumā, kad Malta atradās līdzīgā situācijā - šķelšanās, spriedze, politiskā sacensība, draudi un pat vardarbība. Tā bija nomācoša atmosfēra, kas neļāva man lepoties ar savu dzimteni. Manuprāt, Albānijas pilsoņi ir tikpat apbēdināti par savas valsts pašreizējo nožēlojamo stāvokli un nebūt nelepojas ar to, kas notiek viņu valstī.
Šodien es esmu ļoti lepns par savu valsti, jo mēs esam izveidojuši stabilu, demokrātisku sistēmu un, pats galvenais, esam daļa no Eiropas saimes. Politiskā vide ir radikāli mainījusies. Es novēlu Albānijai sasniegt tās mērķi kļūt par stabilu valsti, kas ir daļa no Eiropas saimes. Tomēr ir skaidrs, ka tad, ja abas lielākās partijas valstī ietiepīgi nepiekāpsies viena otrai, šis mērķis nekad netiks sasniegts. Žēl, bet tāda ir realitāte.
Eiropas Savienība dara visu, kas ir tās spēkos - albāņi tagad ir atbrīvoti no vīzu režīma. Tomēr Albānijai jāsniedz arī savs ieguldījums, un lai tas notiktu, visām attiecīgajām pusēm, tostarp valdībai un opozīcijai, ir jāpieņem atšķirīga politika, kas apvieno dažādus politikas virzienus, pamatojoties uz dialogu, politisko briedumu un atbildību pret albāņu tautu, tāda politika, kuras mērķis nav šķelšana, bet gan apvienošana.
Mēs neesam tie, kas pateiks albāņiem un Albānijai, ko darīt. Mūsu uzdevums ir pateikt, ka lēmums par to, vai Albānijai atradīsies vieta Eiropas saimē, ir jāpieņem viņiem pašiem.
Anna Ibrisagic
(SV) Priekšsēdētāja kungs! Lai gan Albānijā krīze ir valdījusi ilgu laiku, tikai tagad tā patiesi sākusi saasināties, un šoreiz ES ir rīkojusies nekavējoties un pareizi. Ar komisāra Š. Füle un pārējo dalībnieku apņemšanos ES ir apliecinājusi, ka Albānijai nebūs jārisina savas problēmas vienai. Tā ir būtiska problēma, kas mazina ticību valstij, kas nopietni nolēmusi gatavoties dalībai ES.
Tas nav jautājums par to, kuram ir un kuram nav taisnība, bet par to, ka politiskais dialogs atkal ir jāveido politisko institūciju līmenī. Mums nevajadzētu atbalstīt kādu no pusēm par pareizu vai nepareizu rīcību, un mums ļoti skaidri jāapzinās, ka vēlēšanas, kas notiks maijā, liecinās par virzienu, kurā Albānija grasās doties - Eiropas Savienības vai izolētības virzienā.
Zigmantas Balčytis
(LT) Priekšsēdētāja kungs! Es pievienojos savu kolēģu paustajām bažām par to, ka stāvoklis Albānijā ir satraucošs un var negatīvi ietekmēt ne tikai Albānijas, bet arī visu Balkānu reģiona valstu nākotnes izredzes. Pagājušā gada nogalē Eiropas Savienība pauda pārliecību, ka Albānija un Bosnija un Hercegovina ir guvusi un var gūt panākumus svarīgu reformu ieviešanā un vīzu režīma liberalizēšanā attiecībā uz saviem pilsoņiem. Tomēr politiskie nemieri, kas sākās pēc dažiem mēnešiem un kuros dzīvību zaudēja vairāki cilvēki, liek domāt, ka Albānija nav izturējusi šo pārbaudi.
Vardarbības uzliesmojums Albānijā liek pārdomāt ilgtermiņa perspektīvas attiecībā uz reģiona integrāciju, jo Eiropas Savienības politika ir vērsta uz reģionu stabilitāti, un šāda pieeja ir pareiza. Tādēļ Balkānu reģiona valstīm jābūt savstarpēji solidārām, un šo valstu kopējās interesēs ir saglabāt un veicināt lielāku reģionālo integrāciju un politisko stabilitāti.
Elena Băsescu
(RO) Priekšsēdētāja kungs! Saspīlētā situācija, kas Albānijā izveidojās janvāra beigās, skaidri parāda, cik svarīgi ir politiskajās debatēs saglabāt noteiktas robežas. Ārkārtējā strīdu saasināšanās valdības un opozīcijas starpā prasīja vairāku cilvēku dzīvības. Vēlos uzsvērt, ka demokrātiskā valstī šādi konflikti nedrīkst iziet ārpus parlamenta sēžu zāles. Tie nav jārisina ielās. Opozīcijas grupu sarīkotais uzbrukums valdības ēkām ar mērķi pārņemt varu ar spēka palīdzību ir ļoti nopietns gadījums, un dažu iestāžu viltīgie gājieni, lai paslēptu vainīgos, ir nepieņemami. Tādēļ es aicinu Albānijas opozīcijas vadītājus atsākt diskusijas parlamentā. Vēlēšanas, kas notika 2009. gadā, bija godīgas vēlēšanas, un politisko partiju pienākums ir cienīt tautas gribu. Valsts iestāžu kompromitēšana nav veids, kā izrādīt savu pārliecību vai neapmierinātību.
Georgios Papanikolaou
(EL) Priekšsēdētāja kungs! Es vēlētos izteikt šādu komentāru - vispārsteidzošākais, ka laikā, kad Albānijas izaugsmes rādītāji nepārtraukti pieaug, 2010. gadā, pasaules ekonomiskās nestabilitātes vidusposmā izaugsmei pārsniedzot 6 % un 2011. gadā prognozējot sasniegt 3 %, sociālā spriedze tomēr nemazinās, bet gan saasinās.
Acīmredzot, komisāra kungs, izaugsme nav radījusi albāņu tautā pārliecību, ka tā ir saistīta ar labklājību. Savukārt tikpat acīmredzams ir tas, ka pieaug vilšanās sajūta un līdz ar to bailes no jauna emigrācijas viļņa kaimiņvalstu virzienā. To mēs īpaši asi izjutām Grieķijā 20. gadsimta deviņdesmitajos gados.
Tāpēc šajā sarežģītajā situācijā Eiropas pienākums ir ne vien sniegt Albānijai politiskos ieteikumus, bet arī dalīties praksē un sniegt piemērus, lai izaugsme dotu labumu visām iedzīvotāju grupām.
György Schöpflin
Stāvokli Albānijā vislabāk raksturo apzīmējums "aukstais pilsoņu karš”. Politiskās partijas darbojas kā karojošās puses, un valsts ir ierauta lejupslīdē. Tas skaidrojams tā, ka gan kreisie, gan labējie ir pārliecināti, ka varai jābūt vienas partijas rokās, tāpat kā savulaik tas bija Komunistiskajai partijai.
Tiklīdz šāda polarizācija ir sākusies, ir ļoti sarežģīti mainīt situāciju uz tādu, kurā būtu atspoguļotas demokrātiskās normas, jo šajā ziņā ekskluzīva vara ir pavisam racionāla, kas ir traģiski. Vai pastāv kāds risinājums? Jā - katarse. Bet to var panākt tikai nopietna krīze vai ievērojams vēsturisks kompromiss.
Štefan Füle
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs, es vēlos jums pateikties par patīkamajām debatēm, un, pirms es jūs iepazīstinu ar savām nobeiguma piezīmēm, es gribētu pievērsties diviem jautājumiem, kas tika uzdoti debašu laikā.
Uz pirmo jautājumu, ko izvirzīja Belder kungs, es atbildēšu rakstiski, ņemot vērā to, kam šodienas diskusijās tika pievērsta galvenā uzmanība. Vēl bija jautājums par to, vai mēs apsveram sankciju piemērošanu. Nē, mēs to nedarām. Kādēļ tā? Jo paplašināšanās jautājumos nosacījumi darbojas ļoti labi, kā tas noteikti ir arī šajā gadījumā. Ja jūs izpildāt nosacījumus, jūs varat turpināt pievienošanās procesu un galu galā pievienoties Eiropas Savienībai. Ja jūs neizpildāt nosacījumus un prasības, process palēninās un visbeidzot tiek pārtraukts. Diemžēl tā ir augstākā cena, ko maksā ne tikai politiķi, bet arī attiecīgās valsts pilsoņi.
Mēs abi ar Augsto pārstāvi turpināsim centienus veicināt dialogu starp Albānijas vairākuma un opozīcijas partijām. Mums ir skaidrs, kā to izdarīt. Mums vajadzīgs arī jūsu atbalsts, lai mēs būtu pārliecināti, ka galvenās opozīcijas partijas vadītāji un Albānijas premjerministrs saprot mūsu vēstījumu.
Tas ļautu izvest valsti no politiskās krīzes un sākt pozitīvu virzību ceļā uz valsts integrāciju Eiropā. Eiropas Savienība ir solījusi visām Rietumbalkānu valstīm, ka tās iestāsies Eiropas Savienībā. Mēs turam savu solījumu un pastiprināsim savus centienus, ja valstis izpildīs kritērijus. Albānijai steidzami jāīsteno atzinumā noteiktās 12 galvenās prioritātes.
Tas nozīmē demokrātijas pamatprincipu ievērošanu, piemēram, parlamenta pareizu darbību, varas dalīšanu, vēlēšanu rīkošanu un tiesiskuma ievērošanu. Tas būs iespējams tikai tad, kad pašreizējā politiskajā situācijā būs panākts būtisks pagrieziena punkts, atsākot pilnvērtīgu un konstruktīvu dialogu parlamentā, izrādot cieņu visām valsts institūcijām un saprotot, ka jāpievērš uzmanība Albānijas pilsoņu vēlmēm. Albānijas politiskajiem līderiem tagad jārīkojas tautas interesēs.
Eiropas Savienība ir gatava sniegt savu palīdzību.
Priekšsēdētājs
Debates ir slēgtas.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Niki Tzavela
Albānijas pašreizējā krīze, kas apdraud Balkānu ģeopolitisko stabilitāti, rada lielas bažas un satraukumu. Politiskais atsalums valdības un opozīcijas starpā liek apšaubīt Albānijas izredzes pievienoties Eiropas Savienībai, un prezidents Sali Berisha nedomā atkāpties. Var novilkt dažas paralēles starp Albāniju un nesenajām norisēm Ziemeļāfrikā; tās vieno nabadzība, bezdarbs, korumpēts un aizbildniecisks režīms, kā arī demokrātijas trūkums. Lai gan krīze Albānijā ir īslaicīgi novērsta, mums cieši jāsadarbojas ar šo valsti, lai normalizētu politisko stāvokli. Komisijas uzdevums ir paskaidrot, kā tā gatavojas aizsargāt grieķu un citu mazākumtautību tiesības Albānijā, izmantojot netraucētu, demokrātisku sistēmas darbību, un pastiprināt Frontex darbību uz Grieķijas un Albānijas robežas, ņemot vērā politisko nemieru izraisīta imigrantu pieplūduma draudus Grieķijai. Turklāt Komisijai nopietni jāņem vērā tas, ka Albānijas pilsoņiem vairs nav vajadzīga vīza, lai ieceļotu Turcijā, tādējādi tiek vienkāršota Eiropas dienvidu robežu šķērsošana no šīs valsts, sākot ar Grieķiju kā pirmo galamērķi un beidzot ar pārējām Eiropas valstīm.
