Vita Európa jövőjéről (vita) 
Elnök
Hölgyeim és uraim!
¡Bienvenido al Parlamento Europeo, señor Rodríguez Zapatero! Es un gran placer contar con su presencia.
Szeretném őszintén megköszönni Önnek, hogy elfogadta meghívásunkat, és részt vesz az Európai Parlament Európa jövőjéről szóló mai vitáján, egy olyan vitán, amely igen nagy fontossággal bír a Tisztelt Házban. Az Európai Unió számos miniszterelnöke, például Guy Verhofstadt, Romano Prodi és Jan Peter Balkenende, tett már látogatást nálunk a célból, hogy megvitassa az Unió jövője szempontjából fontos kérdéseket. Módunkban állt meghallgatni nézeteiket és kérdéseket megvitatni velük még olyan időkben is, amikor az Európai Unió jövőjének irányát nagy bizonytalanság övezte. Ma azért vagyunk itt, hogy meghallgassuk Önt. Az Elnökök Értekezletének - tehát a politikai csoportok elnökségének - döntése alapján a vita e formáját a svéd miniszterelnök, Fredrik Reinfeldt beszéde zárja majd le.
Miniszterelnök úr! Azt hiszem fontos megemlíteni, hogy Spanyolország volt az első ország, amely 2005-ben népszavazást tartott az EU akkori alkotmányszerződés-tervezetéről, és hogy a spanyolok 77%-a tette le voksát a tervezet mellett.
(Taps)
Ezért különösen nagy örömömre szolgál, hogy ma itt üdvözölhetem Önt, miniszterelnök úr, röviddel a Lisszaboni Szerződés aláírása előtt, amelyet hosszú gondolkodási folyamat, sőt, krízis előzött meg: olyan szerződés ez, amelybe bele tudtuk foglalni az alkotmányszerződés lényegi tartalmát.
Spanyolország az Európai Unió egy igen fontos országa, amely régóta gazdagítja az Uniót értékes hozzájárulásával nemcsak 1986-os csatlakozása óta, de jóval azt megelőzően is. Spanyolország - és ez vonatkozik a főbb politikai pártokra - mindig bizonyította, hogy mélyen gyökerező európai hitvallással és kezdeményezőkészséggel rendelkező ország, amely kontinensünk közös jövője iránti aktív elkötelezettségét is hajlandó kimutatni.
Következő napirendi pontunk az Európa jövőjéről szóló vita, amelyen részt vesz az Európai Tanács tagja, Spanyolország miniszterelnöke.
José Luis Rodríguez Zapatero
spanyol kormányfő. - (ES) Elnök úr, hölgyeim és uraim!
Elkötelezett és aktív pro-európaiként és egy mélységesen pro-európai ország miniszterelnökeként nagy büszkeséggel állok itt Önök előtt a Parlamentben, Európa legreprezentatívabb parlamentjében.
Nemzeteink gazdag sokfélesége itt találkozik egymással. Itt fejezzük ki identitásunkat, a különbségeinktől kezdve egészen addig eljutva, ami egyesít bennünket. Ha van olyan intézmény, amely hangsúlyozottan testesíti meg az Európa-projekt lelkét, akkor az ez a Ház, mert itt hallhatók az európai polgárok közvetlen kívánságai.
Ez a Parlament fokozatosan vált egyre szilárdabbá és jobban felszereltté, és mostanra kényelmesen elfér benne az egész, hatalmas európai család. Egyszersmind azonban erősebbé és igényesebbé is vált, hiszen minél több embert képvisel, annál képesebb arra, hogy először vezesse, majd aztán ellenőrizze mindannyiunk politikáit és tetteit.
Ezért, hölgyeim és uraim, pontosan a megfelelő helyen vagyunk ahhoz, hogy megvitassuk, milyen Európát szeretnénk, milyen Európára van szükségünk. Köszönöm tehát Önöknek ezt a lehetőséget, hogy kifejezhetem gondolataimat és javaslataimat az Unió jelenével és jövőjével kapcsolatban.
Európa fogalma nekünk, spanyoloknak a béke, szabadság, demokrácia és jólét iránti vágyunkat idézi.
Legbecsesebb hagyományaink azokhoz az értékekhez kapcsolódnak, amelyeket az európai kulturális és politikai térrel azonosítunk.
Éveken keresztül tartottuk életben a reményt, hogy egyszer csatlakozhatunk a több mint 50 éve elkezdődött folyamathoz.
Spanyolország sikerei a legutóbbi két évtizedben nagyrészt az Unióhoz való csatlakozás eredményeként létrejövő társadalmi dinamizmusból erednek, valamint azoknak a lehetőségeknek a hatékony kihasználásából, amelyeket az ebben a projektben bennünket megelőző tagállamok szolidaritása bocsátott rendelkezésünkre.
Mint spanyolok, sokkal tartozunk Európának, és szeretném ma visszaidézni az Európai Parlament előtt azt a mélységes hálát, amit akkor éreztünk, amikor először csatlakozhattunk ehhez a projekthez.
Ezért senki ne lepődjön meg azon, hogy népszavazással jóváhagytuk az alkotmányszerződést. Senki ne lepődjön meg azon sem, hogy az intézményi válság leküzdése érdekében minden jó szándékunkat és rugalmasságunkat latba vetettük, miközben megtartottuk szilárdságunkat, következetességünket és állhatatosságunkat, amely nélkül maga a projekt is leértékelődött volna.
A veszélyt legyőztük, de még mindig áll előttünk egy kihívás: olyan Európát építeni, amilyenre szükségünk van, amilyenre a 21. századi világnak szüksége van.
Az értékek Európáját akarjuk. Az európai identitás hosszú időn keresztül kovácsolódott ki, amelyet időnként tragédiák sötétítettek el, de amelyet ugyanakkor az emberiség legnemesebb alkotásai világítottak meg - a gondolkodás fénye, művészeink embersége és kreativitása, politikusaink és a gyengébb nem mély meggyőződése, népeink bátorsága.
Szabadság, jogállamiság, emberi jogok, tolerancia, a nemek közötti egyenlőség, szolidaritás; ezek alkotják Európa erkölcsi kódexét. Az Unió valódi lényege nem csupán a földrajzi elhelyezkedésben, de a közösen vallott értékekben rejlik.
(Taps)
A mi Európánknak valódi politikai tartalommal kell rendelkeznie. Csak így tudunk a törekvéseinknek megfelelő Uniót felépíteni.
Ha ilyen Európát szeretnénk elérni, annak hatékonynak is kell lennie. Olyan Uniónak, amely habozás nélkül képes felvenni a harcot a jelenkor kihívásaival.
Európa legitimitásának forrását és végső célját az emberek jelentik. A világ összes polgárai közül mi európaiak élvezzük a legtöbb jogot és védelmet. De nem vagyunk sziget, és nem élhetjük világunkat annak tudatában, hogy a világ más tájékain ugyanezek a jogok vagy nem léteznek, vagy sárba tiporják őket. Erkölcsi kötelességünk hogy biztosítjuk azt, hogy mindenki élvezhesse ezeket a jogokat. Ez az erkölcsi kötelesség jelenti Európa küldetését a világban.
A tényleges politikai tartalommal rendelkező, népei által támogatott, értékek Európája az, amire szükségünk van. Az egyre változó, egyre bonyolultabbá váló világban integrációra kell törekednünk. Ha behódolunk az elszigetelődésnek, határaink szűk látókörű értelmezésének és nemzeti érdekeink elsődlegességének, elkerülhetetlenül meggyengülünk, és jelentéktelenné válunk.
Eljött az ideje annak, hogy egyesítsük erőinket, és újraélesszük lelkesedésünket. Egyre többször hallottuk, hogy Európa válságban van, kételkedik önmagában, népei elidegenedtek ettől a projekttől, vagy hogy az Unió kiterjedésének növekedése felhígítja politikai eltökéltségünket.
Én nem hiszek az ilyen pesszimista nézeteknek. A múltban is átéltünk hasonlóan nehéz helyzeteket, és a végén mindig megerősödve kerültünk ki belőlük. Jean Monnet mondta, hogy az emberek csak akkor tudják elfogadni a változásokat, ha kénytelenek rá, és csak akkor ismerik fel a kényszert, ha válságos helyzettel állnak szemben. Szükség által kényszerítve olyan változásokon mentünk keresztül, amelyek igen hasznosak lesznek.
Igen nagyra értékelem azt a folyamatot, amely az új szerződés jóváhagyásához vezetett. Nem volt könnyű. A politikai civilizáció történetének vadonatúj modelljét fejlesztjük ki, és fokozatos előrehaladást érünk el a Schuman által említett konkrét realitások terén. Logikus, hogy időnként több időre van szükségünk a döntések meghozatalához. De máris láthatjuk munkánk gyümölcsét.
Ezért mindenképpen el kell ismernünk a Parlament rendkívüli mértékű hozzájárulását. Spanyolország számára a Parlament támogatása döntő bátorítást jelentett akkor, amikor harcolnunk kellett a pro-európai szellem és a Szerződés egyensúlyának megőrzéséért.
Európa folyamatosan haladt előre a tárgyalások során. Hogy népeink aggályaira megoldást találjunk, hamarosan rendelkezésünkre állnak majd a Szerződés által nyújtott új eszközök, valamint megvalósul a minősített többség általi döntéshozatal hatáskörébe tartozó kérdések nagy fontosságú kiterjesztése.
Európának -most jobban, mint valaha - a haladás és jólét irányjelzőjének kell lennie. Nem halaszthatjuk tovább gazdaságaink megnyitását és korszerűbbé tételét. Törekednünk kell a lisszaboni stratégia célkitűzéseinek elérésére. Ezt kell a legfőbb és legnyilvánvalóbb viszonyítási alapnak tekinteni a globalizáció kettős, külső és belső aspektusa által támasztott követelmények kezelésében.
Ambiciózusnak kell lennünk. A tapasztalat azt mutatja, hogy amikor nagy célok elérésére törekszünk, általában jól is teljesítünk. Az euro bevezetésének hihetetlen hatása, ami most az új tagállamokra is ki fog terjedni, világosan jelzi számunkra, milyen potenciális lehetőségeket jelenthet számunkra az integráció fokozása. Be kell fejeznünk az áruk, szolgáltatások és hálózatok belső piacának kiépítését, továbbá a verseny helyes működésének biztosítása céljából meg kell erősítenünk a verseny ellenőrzésével foglalkozó intézményeket.
A külső aspektust tekintve, Európának vezető szerepet kell játszania a globalizáció tisztességes szabályainak kialakításában. Növelnünk kell piacaink átláthatóságát és nyitottságát, valamint a Közösségen kívüli partnereink piacait is támogatnunk kell a tisztességes verseny nevében. Elő kell segítenünk a Dohai Forduló előrehaladását. Példát kell mutatnunk a nemzetközi kereskedelem elősegítésében.
A globalizált világ jelentős erőfeszítéseket igényel a technológiai fejlesztések és kutatás terén, hogy maximálisan ki tudjuk használni a tudósaink és egyetemeink által képviselt óriási lehetőségeket, és hogy a kiválóságot területi kohézióval párosíthassuk. A hatékony integráció európai modellje azt jelenti, hogy minden tagállamnak azonos hozzáférést kell biztosítani az új technológiákhoz.
Előrehaladást akarunk elérni a szociális jólét terén is. A mi Európánknak szociálisnak kell lennie, a szociális jogok Európájának.
(Taps)
Gazdasági modellünk elképzelhetetlen lenne méltányosság nélkül, de nem lehetünk méltányosak védelem nélkül. Sikerünk mércéjének azt kell tekintenünk, hogy mennyire vagyunk képesek tovább növekedni, s egyszersmind a szolidaritást és összetartást is biztosítani.
Stabil és méltó foglalkoztatást kell biztosítanunk és segíteni munkavállalóinkat a termelési rendszer változásaihoz való alkalmazkodásban; síkraszállni a munkavállalók társadalmi befogadását, esélyegyenlőségét, munkahelyi biztonságát és egészségvédelmi garanciáit célul kitűző politikák mellett.
Ez az új, egyre növekvő Európa csak akkor lehet sikeres, ha erősítjük a tagállamok közötti szolidaritást. Az összetartás alapvető elv, amely különösen a mindannyiunk által vállalt elkötelezettségből, valamint az Unió politikai integrációját biztosító döntő fontosságú kötelékek szükségességéből fakad.
Spanyolország számára sok előnyt jelentett a Közösség szolidaritása, ezért azt szeretnénk, ha az új tagállamok is részesülhetnének mindezekből az előnyökből, és készek vagyunk megosztani velük tapasztalatainkat, hogy e szolidaritást ők is a javukra tudják fordítani.
Európa most egy nagy stratégiai jelentőségű folyamattal van elfoglalva: a szabadság, biztonság és igazság közös területének létrehozásával, a schengeni terület és a külső határok rendszerének megteremtésével. A kölcsönös bizalomnak nem is lehetne jobb kifejezőeszköze, mint az a biztonsági erőegyesítés, amelyet különösen a külső határokkal rendelkező tagállamok vállaltak magukra. Spanyolország mindig élen járt az ilyen kezdeményezésekben, amelyeket továbbra is a legnagyobb határozottsággal fogjuk támogatni.
Szeretném kiemelni az európai bevándorlási politika jelentőségét. A bevándorlás valós tényező, amely máris hatást gyakorolt Európa munkatervére; ez a hatás csak növekedni fog, mert projektünk néhány igen érzékeny aspektusát is érinti.
Azzal kell kezdenünk, hogy egyöntetűen egyetértünk a bevándorlás pozitív lehetőségeivel a demográfiai helyzet javításától a kulturális sokszínűség felélénküléséig, de ne feledkezzünk meg a gazdaság potenciális fellendüléséről sem, ami különösen Spanyolország esetében világosan látható.
A jogokat tiszteletben tartó, kötelességeket is előíró integrációs politikákat kell előnyben részesítenünk. Az ilyen integrációt megvalósító Európa kiválóbb, szabadabb és biztonságosabb lesz.
Ugyanakkor a migráció mögöttes okaival kapcsolatban is cselekednünk kell. Ez a származási és tranzitországokkal megvalósuló párbeszéddel, és hatékony együttműködéssel valósítandó meg.
Erősítenünk kell a tagállamok közötti szolidaritást, és el kell látnunk magunkat a külső határok hatékony ellenőrzésére szolgáló, megfelelő erőforrásokkal. Spanyolország már hozott néhány sikerrel alkalmazott intézkedést, de sok még a tennivaló. Meg kell erősítenünk az Európai Határigazgatási Ügynökséget, javítanunk kell az együttműködést kinn a terepen, és fel kell számolnunk azokat a maffiákat, amelyek kihasználják azokat a férfiakat és nőket, akik számára életbevágó és sürgős, hogy kitörjenek nyomorúsággal és frusztrációval teli életükből.
(Taps)
Hatalmas feladattal állunk szemben: harcba kell szállnunk a terrorizmus és szervezett bűnözés ellen. Magasabb célokat kell kitűznünk a rendőrségi és igazságügyi együttműködés terén. Spanyolország saját fájdalmas tapasztalatai révén ébredt rá az együttes fellépés életbevágó fontosságára, és mindig az élen fogunk járni ebben a politikában.
Példamutatás és új kezdeményezések útján Európának többoldalú választ kell kialakítania a globális problémákra. Ezt máris megvalósítjuk az éghajlatváltozás elleni küzdelemben, és abban hogy vállaltuk, 2020-ig 20%-kal csökkentjük az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását. Képesek vagyunk a vezetésre, és el is kell vállalnunk a vezetést, hogy Európa élére álljon a környezetvédelmi törekvéseknek, és hogy új konszenzus kialakulását segítsük elő a decemberben Baliban megkezdődő tárgyalásokon.
Hatalmas feladat előtt állunk az energiapolitika terén. Spanyolország közös, az ellátásbiztonságot garantáló energiapolitikát szeretne átlátható, összekapcsolt, egységes piaccal, egyúttal a környezeti terhelés minimálisra csökkentésével. Véleményünk szerint csak akkor lesz hitelt érdemlő európai energiapolitikánk, ha jól tagolt összekapcsolódásokat alakítunk ki az összes tagállam között.
Elnök úr, hölgyeim és uraim!
Azért vagyunk globális szereplők, mert nem csak az európaiaknak szól a projektünk. Nem tudjuk teljes mértékben elérni céljainkat, ha csak a saját érdekeinket védjük. Csak akkor érhetjük el ezeket a célokat, ha értékeinket kivetítjük a nemzetközi színtérre is, és Uniónkat a béke, stabilitás és szolidaritás térségeként egyesítjük.
Az általunk végrehajtott integráció sikerének legfőbb mércéje az lesz, hogy mit jelentünk másoknak, milyen jelentőségű a véleményünk az egész világ számára. A jövőnek szüksége van Európára, jobban, mint valaha. Ne arra törekedjünk, hogy a világ nagyszerű történelmünkre tekintsen vissza, hanem arra, hogy lássa meg nyitott jövőnket.
Az új szerződés közös külpolitikánk hatékony eszköze lesz. A Tanács elnökének és a Tanács külügyekért felelős főképviselőjének intézménye, valamint a hatáskörök és erőforrások újraelosztása nagyobb hangsúlyt és folytonosságot biztosít ennek a politikának.
Az utóbbi években a civil és katonai válságkezeléssel kapcsolatos, nagy kihívást jelentő helyszíneken, például Kongóban vagy Boszniában bevetett képességeink terén szerzett tapasztalatainkat szintén felhasználhatjuk.
Mi vagyunk a legfőbb adományozó a fejlesztés és a humanitárius segítségnyújtás terén. Nemcsak az emberi méltósággal kapcsolatos felfogásunk, humanista gyökereink és igazságérzetünk sarkall erre, de saját érdekeink is. Csak az egész világot átfogó, közös fejlődés és méltányosság garantálhat biztonságot az ilyen nagy kihívást jelentő időkben.
A nemzetközi helyzet e totális átalakulásának idején Európának az integráció és demokrácia térségeként meg kell növelnie legitimitását, és ki kell fejleszteni képességét a nemzetközi szintű megegyezésre.
Az új Európát nem lehet keleti és déli szomszédaitól elszigetelve szemlélni. A mi fellendülésünknek együtt kell járnia az övékével. Hallatni kell hangunkat és meg kell hallanunk az ő hangjukat is a gyümölcsöző párbeszéd kialakítása érdekében.
Elkötelezett hívei vagyunk a Földközi-tenger déli partvidékén levő országokkal való kapcsolataink ápolásának. Ezekben a kapcsolatokban újólag meg kell erősítenünk Európa igazi aspektusát: azt, hogy Európát minden érdekli, amit mások tudnak nyújtani, tiszteletben tartja a különbségeket, felajánlja értékeit anélkül, hogy ráerőltetné másokra, az új szomszédsági politika keretében ápolja kapcsolatait.
A világon a jövedelmek közötti legszélesebb szakadék a Földközi-tenger északi és déli partjai között figyelhető meg, ez az a régió, ahol még mindig tartják magukat a mélyen gyökerező konfliktusok. Ugyanakkor az is igaz, hogy az észak-afrikai államok fiatalok, dinamikusak, és politikai rendszereik fokozatosan egyre nyitottabbá válnak, több szabadságot biztosítanak. Az iszlám világgal való kapcsolatainkat, amelyekben Európának a párbeszéd és partneri viszony útját kell követnie, az az Európa-kép fogja meghatározni, amelyet most alakítunk ki magunkról ebben a térségben.
A legközelebbi EU-Afrika csúcstalálkozón élnünk kell azza a lehetőséggel, hogy foglalkozzunk e szenvedő, hozzánk oly közel, s mégis oly távol levő kontinens jogos és sürgető szükségleteivel, amelyeket követelve sürgetően kopogtat az ajtónkon. Tennünk kell azért, hogy e kontinens népei saját hazájukban maradhassanak, támogatnunk kell őket azon törekvésükben, hogy otthon éljenek és boldoguljanak.
Ezenkívül európai megközelítést kínálhatunk a nemzetközi porond legfőbb kihívásaihoz: például a közel-keleti béketárgyalásokhoz, az iszlám világgal való kapcsolatokhoz, a nemzetközi terrorizmus ellen vívott harchoz, a nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásához, az Oroszországgal és a fő ázsiai országokkal való stratégiai kapcsolathoz, az emberi jogok tiszteletben tartásához, a demokrácia kiterjesztéséhez, az éhség és szegénység elleni küzdelemhez, a tanuláshoz és az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés általánossá tételéhez, a társadalmi összetartáshoz.
Az integrációs folyamatok általános ösztönzésével növelnünk kell aktív jelenlétünket a földgolyó összes földrajzi térségében. Kérem, engedjék meg, hogy itt példaként kiemeljem a Latin-Amerikával való kapcsolataink kiterjesztésének fontosságát, valamint az Unió és a különféle latin-amerikai regionális csoportok közötti társulási megállapodásokkal kapcsolatos tárgyalások előrehaladásának elősegítését.
Világosan el kell kötelezni magunkat a multilateralizmus mellett, és megerősíteni az Egyesült Nemzetek központi szerepét a konfliktusok megoldásában való közvetítésben és részvételben. Életbevágóan fontos, hogy az Unió előrehaladást érjen el egy közös védelmi politika kidolgozásában, amely lehetővé teszi aktív és független részvételét a nemzetközi béke és biztonság megőrzésében az Egyesült Nemzetek égisze alatt.
A szükséges civil és katonai adottságok létrehozása, az európai uniós harci csapatok, a gyorsreagálású csapatokra vonatkozó kezdeményezések és az Európai Védelmi Ügynökség programjai jelentős előrelépést jelentenek, de még mindig nem elégségesek.
Elnök úr, hölgyeim és uraim!
Szeretném megosztani Önökkel az Európáról alkotott jövőképem néhány alapvető szempontját és azokat a célokat, amelyeket a jövőre nézve ki kellene tűznünk magunk elé. Eddig Európáról próbáltam beszélni, Spanyolországból. Engedjék meg nekem, hogy most röviden Spanyolországról beszéljek, Európából.
Az utóbbi években kormányom által megvalósított politikákat ugyanaz fémjelzi, mint az európai prioritásokat.
Hazánkban jelenleg a gazdasági növekedés időszakát éljük, minden nap egyre jobban nyitunk a világ felé, és a Lisszaboni Stratégia szellemében új reformokat vezetünk be. Már 2007-ben megvalósítottuk nemzeti reformprogramunk két alapvető célkitűzésünk egyikét, a 66%-os foglalkoztatási rátát, és második célunkat, a teljes konvergenciát az európai átlagjövedelemmel, még az eredetileg kitűzött 2010-es időpont előtt el fogjuk érni.
Szilárdan elköteleztük magunkat az emberi erőforrások oktatása, az infrastruktúrák megteremtése és a kommunikációs technológiák kiterjesztése mellett. Ily módon segítünk abban, hogy Európa tudáson alapuló gazdasággá, s ezzel az információs korszak versenyképes társadalmává váljon.
Szociális modellünk bőkezűbbé és erősebbé vált. Államháztartásunk egészséges, a bruttó hazai termék 2%-ával egyenlő többlettel, csökkenő államadóssággal, és egységes társadalombiztosítási rendszerrel rendelkezünk.
Látványosan nőtt Spanyolországban a foglalkoztatottság - az utóbbi négy évben három millió új munkahely jött létre - és a munkahelyek stabilabbá váltak. Megállapodások segítségével előrehaladásokat értünk el a munkavállalókkal, demokráciánk kezdete óta nem volt ilyen harmonikus viszony a munkaadók és munkavállalók között az országban.
Azzal kezdtük meg szociális politikánk végrehajtását, hogy létrehoztuk a fogyatékkal élők és kiszolgáltatottak gondozására való jogot. Ez a jóléti állam új alappillérét képezi mostantól.
Növekedési modellünk létfontosságú részévé vált a fenntarthatóság. 2006-ban először sikerült csökkentenünk az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását úgy, hogy amellett továbbra is intenzív a gazdasági növekedés. Balinak éppúgy elkötelezettjei vagyunk, mint Kiotónak.
A spanyol állampolgárok ma már több joggal rendelkeznek: nagyobb társadalmi befolyást gyakorolnak, biztosított a férfiak és nők közötti egyenlőség, amelynek teljességgel megvalósult formáját ma már törvény is garantálja, lehetővé tettük és minden más házassággal egyenrangúként kezeljük az azonos neműek közötti házasságot, amely egész társadalmunkra nézve kitüntető, nagy jelentőségű lépés.
Spanyolország idáig is támogatta a multilateralizmust, és ezután is ezt teszi. Spanyolország idáig is támogatta az Európai Uniót, és ezután is ezt teszi.
Amint azt az utóbbi években is tettük, tovább fogjuk fokozni fejlesztési együttműködésünket, hogy bekerüljünk a világ első tíz országa közé, amely bruttó hazai termékének legnagyobb százalékát fordítja fejlesztési támogatásra. Folyamatosan növelni fogjuk hozzájárulásunkat, és a következő négy évben el fogjuk érni, hogy bruttó hazai termékünk 0,7%-át fordítjuk fejlesztési támogatásra, hogy szolidaritást és méltóságot biztosítsunk sok millió ember számára világszerte.
Elnök úr!
Hosszú időn keresztül csak azt mondhattuk: ha Európa előrelép, vele együtt Spanyolország is előrelép. Úgy érzem, ma már büszkeséggel és alázattal mondhatom, hogy ha Spanyolország tovább halad előre, ahogyan idáig is, akkor Európa is tovább halad vele együtt.
Teljesen meg vagyok győződve arról, hogy Európa túl fogja szárnyalni az elvárásainkat. Méltán támaszkodhatunk minden intézményének, különösképpen e Parlamentnek hihetetlen képességeire. Hölgyeim és uraim! Az Európai Parlament még a legnehezebb időkben is mindig bizonyította, hogy az európai integráció bátor és fáradhatatlan bajnokaként ellen tud állni a pesszimizmusnak. A mai nap különösen Önöknek szeretnék köszönetet mondani. Az elmúlt évek során az Önök javaslatai és vitái formálták ki az Unió legfőbb reformjait.
Ebben a Házban, Önök között, erőteljesebben lehet érezni Európát, mint bárhol máshol. Több reménnyel és több önbizalommal, Európa lakik itt.
Ezért azzal szeretném lezárni beszédemet, hogy Spanyolország nevében és saját nevemben is tisztelegjek a Tisztelt Ház tekintélye és munkája előtt, a többféle ideológiát, többféle országot képviselő férfiak és nők munkája előtt, amellyel, különféle jogalkotások révén ezekből a padsorokból lehetővé tették, hogy megvalósíthassuk a mai Európát, és felkészülhessünk a holnap Európájára.
A legutóbbi veszélyt sikeresen elhárítottuk. Most több más, ránk váró kihívással kell szembenéznünk. Szilárdan kell tekintenünk a jövőbe, és együtt kell dolgoznunk egymással annak érdekében, hogy a lehető leghamarabb létrehozzuk azt az Európát, amelyre szükségünk van, azt az Európát mindenekfelett, amelyre a világnak szüksége van.
Hálás köszönetem.
(A képviselők felállva tapsolnak)
Jaime Mayor Oreja
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr, nagyra becsült miniszterelnök úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Néppárt (kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták képviselőcsoportja nevében szeretném megköszönni Spanyolország miniszterelnökének gondolatait az Európai Unió irányáról.
El kell ismerni, hogy jobban örültem volna, ha beszédét és Európával kapcsolatos gondolatait egy más időpontban osztotta volna meg velünk, a lisszaboni csúcstalálkozó előtt, nem pedig után, és különösen nem hetvenkét órával azután, hogy miniszterelnökké választották meg, mert az ilyen körülmények soha nem kedveznek az ilyen ülések valódi céljainak. Ugyanakkor, hölgyeim és uraim, nem lenne sportszerű részemről - és ennek a képviselőcsoportom sem örülne -, ha nem köszönném meg és nem értékelném nagyra az Európa jövőbeli irányát illető, kétségkívül igen hasznos hozzájárulását.
Nem könnyű a PPE-DE képviselőcsoport nevében a szabadság és az Európai Unió viszonyáról beszélnem, főként azért, mert képviselőcsoportom a szabadság védelmét közvetlenül jelképező személyes tapasztalatokkal rendelkezik, amelyek még olyan frissek, hogy nem találok szavakat, nem találom a megfelelő kifejezést arra, hogy elmondjam, milyen mély és valódi jelentőséggel bír az Európai Unió képviselőcsoportom számára.
Képviselőcsoportom örül a lisszaboni csúcstalálkozón elért határozott előrehaladásnak, ugyanakkor azonban hazudnánk, ha nem mondanánk meg, hogy csoportunk szerint hiányzik a megfelelő politikai lendület és ambíció ahhoz, hogy a mai Európai Uniót olyan Európai Unióvá alakítsuk át, amilyet az európai polgárok valójában elvárnak. Nem érhetjük el azt az Európát, amelyre szükségünk van, ha nem hiszünk magunkban. Nem tudjuk befejezni az Európai Unió felépítését tunyasággal, szép szavakkal vagy csak közösségi alapon. A koherencia és a hitelesség szép szavak, de a szavak önmagukban nem elegendők ahhoz, hogy az európai irányelveket nemzeti szinten alkalmazzuk, vagy hogy megfeleljünk a kiotói jegyzőkönyvnek.
Miniszterelnök úr! Ami hiányzik, az kétségkívül az elhatározás, az értékeink védelme és az erőfeszítés. Ezekkel tudjuk egyesíteni az Unió erkölcsi erejét és végső soron saját kultúráját, és ez az, ami valójában a projektünk lényege. Tudatosítanunk kell azonban európai polgárainkban, hogy ezek a tényezők hiányoznak. Beszélnünk kell nekik róluk, és világosan el kell magyaráznunk, mit jelentenek. El kell nekik mondanunk, hogy az erőfeszítés megtétele politikai szükséglet; legyen elég bátorságunk ahhoz, hogy beismerjük az igazat arról, hogy mi hiányzik. Ez nem fogja elkedvetleníteni őket, ellenkezőleg, lehetséges, hogy ez adja meg nekik azt a reményt, azt az álmot és közvetlenséget, amelyre oly nagy szükségünk van. Világosan el kell mondanunk nekik, hogy mik a problémák. Rangsorolnunk kell ezeket az égető kérdéseket, dolgoznunk kell rajtuk, és módot találni a hatáskörök felosztására az Európai Unió és Európa nemzetei között; nem általánosítással, hanem úgy, hogy rangsoroljuk és beazonosítjuk a fennmaradó sürgős problémákat.
Miniszterelnök úr! A megállapodás, konszenzus és fokozatosság hagyományos európai módszerek, ugyanis a konszenzus sokkal inkább módszer, mint érték. Ez azt jelenti, hogy meg kell határoznunk és meg kell szerveznünk ezt a konszenzust, s ugyanakkor hatalmat kell adnunk az európai politikai csoportoknak, hiszen nem létezhet Európai Unió európai politikai pártok nélkül. Ez azt is jelenti, hogy nem hozhatunk be a Parlamentbe semmiféle nemzeti véleményeltérést vagy széthúzást (bármilyen valódiak és mélyek legyenek is ezek), mint ahogyan azt sajnálatos módon, amint Ön is nagyon jól tudja, néhány hónappal ezelőtt Spanyolországból behoztuk.
Miniszterelnök úr! Vannak olyan problémák, amelyek európai megoldást igényelnek. Ez kétségkívül erősíti az Uniót, és képviselőcsoportom szerint ugyanúgy erősíti az európai országokat is. Az Unió nem azáltal erősödik, hogy az európai nemzetek meggyengülnek, hanem éppen ellenkezőleg: az Európai Unió teljessé válásához arra van szükség, hogy tagállamai is erősek legyenek, és ezt a projektet nem lehet elvégezni meggyengült, az Unió területi integritását fenyegető országokkal.
A szabadság értéke az, ami egyesít bennünket. Ez az értékek értéke, ezeket az értékeket sorolja fel a december 12-én Strasbourgban aláírandó alapjogi charta. Ez azonban nem csak illúzió, hanem a szabadság iránti elkötelezettség megerősítése; és nem csak az Unió területén, hanem azon barátaink területén is, akikkel hagyományosan közös a kultúránk, különösen Latin-Amerikában és néhány kelet-európai köztársaságban. Ezekben az országokban is meg kell próbálnunk megszilárdítani elveink és értékeink keretrendszerét.
Már csak egy dolgot szeretnék mondani: inkább koherenciára van szükség, mint szavakra. A történelem már bebizonyította kultúránk pozitív hatását a világra. Ezt tovább kell vinnünk, de annak tudatában, hogy ezt az értéket nem sajátíthatjuk ki az Európai Unió számára.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Nagy örömmel üdvözöljük Rodríguez Zapatero miniszterelnök urat itt az Európai Parlamentben. Akkor is örömmel látjuk Önt, ha a lisszaboni csúcstalálkozót követően jött el hozzánk, csak 72 órával azután, hogy kormányfőnek jelölték. Még inkább örültünk volna, ha a PPE-DE képviselőcsoport elnöke legalább arra vette volna a fáradságot, hogy ma köztünk legyen.
Egy dolgot mondhatok: Daul úr ma délután egy jó beszédet mulasztott el a spanyol miniszterelnök részéről. Egy kevésbé meggyőző beszédet is elmulasztott, Mayor Orejáét, úgyhogy talán jobb is, hogy nem volt jelen. Mivel a Parlament jobb oldalán üresen maradt székek önmagukért beszélnek, szabadjon csak annyit mondanom, hogy amikor az ő politikai körükbe tartozó svéd miniszterelnök, Reinfeldt úr látogat meg bennünket, a szocialisták ugyanolyan létszámban lesznek jelen, mint a mai napon, mert szerintem az udvariasság olyan tulajdonság, ami vagy megvan az emberben, vagy nincs meg, és a jobb oldalon ülőkben nincs meg!
(Taps)
Spanyolországnak és a spanyol népnek joga van a tiszteletre, és ez a Parlament minden politikai csoportjától kijár nekik. Mi megadjuk a spanyol népnek ezt a tiszteletet. Zapatero úr! Ön köszönetet mondott a Parlamentnek, és köszönetet mondott az Európai Uniónak. Ez egy nagyon emlékezetes mondat volt Spanyolország kormányfőjétől, egy olyan ország kormányfőjétől, amely 40 évig szenvedett egy könyörtelen és brutális diktatúra jármában, és amely az Európába való integrációja révén nyerte el szabadságát és demokratikus sokféleségét. Az, hogy Ön, a spanyol miniszterelnök ideáll, és köszönetet mond az Európai Uniónak, a dicséretére válik. De mi is köszönettel tartozunk Önnek azért, hogy Spanyolország sikerrel járt ezekben a törekvésekben. Köszönettel tartozunk a spanyol népnek, a spanyol demokratáknak, férfiaknak és nőknek. Az ő hozzájárulásuk Európához, a demokráciához, a sokféleséghez, a kulturális haladáshoz és a társadalmi stabilitáshoz való hozzájárulás. Ezért nekünk is ki kell fejeznünk köszönetünket a spanyol kormánynak.
(Taps)
Spanyolország és maga az ibériai térség modellértékű Európa számára. Ugyanez vonatkozik tulajdonképpen Görögországra is és mindazon országokra, ahol fasiszta diktatúrákat győztek le, és már a 80-as évek elején és közepén az Európai Unió felé vezető útra léptek. Mi nyugat-európaiak már akkor is szabadon utazhattunk ezekbe az országokba, így össze tudjuk vetni akkori és mostani állapotukat. Spanyolországnak virágzó gazdasága van. Szép jövővel rendelkező ország, tele reménnyel; ennek az országnak a népe jelentősen hozzájárult a világbéke eléréséhez, gazdaságilag virágzik, gazdasági ereje folytán jogos az az igénye, hogy bekerüljön a G8-ak közé. Ki gondolta volna ezt 20 éve? Szóval, miért is mondjuk, hogy Spanyolország példaértékű? Ahogy Ön is mondta, miniszterelnök úr, ha az Európai Unió strukturális és regionális politikája hasonló gazdasági eredményeket érne el a 2004. május 1-jén csatlakozott országokban, mint Spanyolországban, akkor Európa egésze nagyon pozitív jövőnek nézhet elébe, és ez az, amiért Spanyolország modellértékű Európa számára.
(Taps)
Miniszterelnök úr, Spanyolország számára - Ön ezt kiválóan fogalmazta meg - igen hasznosnak bizonyult az Európához való csatlakozás. Mint sok más országnak az Európai Unióban, Spanyolországnak is le kellett mondania szuverenitása egy részéről azáltal, hogy bevezette az eurót. A nemzeti valuta szuverenitásáról való lemondás a nemzeti szuverenitás egy részéről való lemondással egyenértékű. Mégis, gondoljuk csak át egy percre, mi történt volna, ha Spanyolország megtartja a pezetát, és képzeljük el, mi lett volna, ha a Zapatero kormány első hivatalos lépése az Irakban állomásozó spanyol csapatok visszavonása lett volna. Ha a pezeta az USA-dollár kedvezőtlen hatása alá került volna, az vajon miféle gazdasági következménnyel járt volna? A nemzeti valuta szuverenitásáról való lemondás a valóságban egyfajta függetlenséget és szuverenitást adott Spanyolországnak. Ez ismét egy ok arra, hogy miért jó modell számunkra Spanyolország: mert megmutatja, hogy az Európába történő integráció nem gyengébbé, hanem erősebbé tesz.
(Taps)
Zapatero úr különböző kérdésekről beszélt. Képviselőcsoportom nevében, különösen a csoportomban levő nők nevében, hadd ejtsek néhány szót a nemek közötti egyenlőségről. Nagyon kevés európai kormányfő tett többet a nők jogaiért, mint Ön, Zapatero úr, és az Európai Parlament emiatt is köszönettel tartozik Önnek.
(Taps)
(ES) Zapatero úr, kérem, folytassa így tovább kiváló, modern és haladó szellemű politikáját. Jót tesz vele Spanyolországnak, és ami jó Spanyolországnak, az Európának is jó. Csak így tovább, miniszterelnök úr.
(A képviselők felállva tapsolnak a felszólaló képviselő csoportjában)
Graham Watson
Elnök úr! Amikor a tagállamok, véleményünk és reményeink szerint megerősítik a reformszerződést, végre valahára egy újjászületett Európai Uniót üdvözölhetünk - egy olyan uniót, amely képes új kihívásoknak megfelelni, polgárait alázattal meghallgatni, és rendelkezik a politikai tettek végrehajtásához szükséges akarattal. A szerződés megerősítésének már réges-régen eljött az ideje, és képviselőcsoportom nevében köszönöm Önnek, Zapatero úr, hogy erőfeszítéseket tett e folyamat felgyorsítására.
Képviselőcsoportom úgy véli, nincs szükség egy csapat bölcsre Európa jövőjének végiggondolásához. Ezt már ismerjük, még a pólót is megmutathatjuk róla. Úgy nevezték ezt, hogy "gondolkodási időszak”, és már lezárult. Már félúton járunk a lisszaboni stratégia megvalósításában, és csak most kezdünk eredményeket látni a növekedéssel és a munkahelyekkel kapcsolatban. Európa vállalkozói potenciáljának felszabadítására megvalósítjuk az egységes piaci rendszert. Új, törvényes bevándorlási utakat keresünk a fejlődő és fejlett gazdaságok megsegítésére egyaránt.
Nem most van itt az ideje, hogy visszatérjünk a franciák tervezőasztalához, vagy hogy kövessük a briteket egy dicsőített szabadkereskedelmi zóna eléréséhez. Ezek a jövőtervek csak marginális vélemények, mégis úgy csomagolták őket, mintha többségi véleményt képviselnének. Nem ezekben rejlik a konszenzus. Európai polgáraink többsége erős és növekedő gazdaságot vár az Uniótól. Több, átfogóbb jellegű EU-s részvételt akarnak, több részvételt a terrorizmus elleni harcban, több együttműködést a biztonság és védelem területén, több környezetvédelmi intézkedést. Ekkor, és csak ekkor válhat Európából olyan globális szereplő, amely tartós változások végrehajtására is képes.
Mert hogyan biztosíthatunk növekedést és több munkahelyet, ha Európa visszatér a protekcionizmushoz? Hogyan vegyük fel a küzdelmet az éghajlatváltozással szemben, ha nem tudunk egységesen fellépni ellene? Hogyan terjesszünk békét, jólétet és igazságot a világon, ha mi európaiak csak a pálya szélén zsörtölődünk? Ezért van szüksége Európának több olyan politikusra, aki felkészült arra, hogy átvegye a vezetést, és páneurópai megközelítést vezessen be.
Zapatero úr, azzal, hogy Ön Madridban összehozta egymással az Alkotmány 18 támogatóját, bebizonyította, hogy a nyitott, integrált és versenyképes Európa jövőképét sokan mások is osztják Önnel. Ez az az európai jövőkép, amelyet a Tisztelt Ház összes pártjának haladó elemei erősíteni és terjeszteni kívánnak. Európa előrehaladása érdekében az ALDE képviselőcsoport együtt fog működni mindazokkal, akik osztják és megvalósítják ezt a jövőképet, akár jobboldaliak, akár baloldaliak, akár középen állnak. Azt azonban nem fogjuk eltűrni, hogy valaki csak hangoztassa ezt az elképzelést, de ne tegyen érte.
Miniszterelnök úr! Spanyolországot sokszor dicsérik, méltán, az Unióhoz való csatlakozása óta végrehajtott szociális és gazdasági átalakulás okán. Több más országra is szükség lenne, akik követik az Önök példáját a jómódú és nyitott Európára való törekvés útján.
(Taps középről és balról)
Brian Crowley
az UEN képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Kollégáimhoz hasonlóan én is üdvözölni szeretném a miniszterelnök urat, de másképpen. A miniszterelnök úr arra készült fel, hogy itt majd megvitatjuk Európa jövőjét, ehelyett azonban sajnos olyan érveléseket kellett végighallgatnia, amelyek nem az előrehaladás irányáról, hanem inkább Európa múltjáról szóltak.
Úgy vélem, hogy amikor arról van szó, mire van szüksége Európának a 21. században, mindannyian tudjuk a választ. Hasonlóképpen, mindannyian tudjuk azt is, hogy a múlt ideológiái önmagukban nem tudták betölteni ezeket a szükségleteket. Csak akkor tapasztalhattunk előrehaladást, ha a különféle módszerek és ideológiák egymással együtt, összehangoltan működtek. Akár egyenlőségről, akár igazságról, akár gazdasági fejlődésről, akár egészségügyről és biztonságról volt szó, mindig arra volt szükség, hogy a múltban már sikeresen bevált módszerek közül választhassunk ki egy lehetségest.
Képviselőcsoportom nevében szeretném megköszönni a miniszterelnök úrnak azt a tiszteletet, amit a Parlament iránt tanúsított azáltal, hogy köszönettel adózott az Uniónak, különösen az Európai Unió népeit képviselő Parlamentnek. Mi úgy tekintünk magunkra - legalábbis az esetek egy részében -, mint a polgárok valódi képviselőjére. Előfordulhat, hogy időnként tévedünk, de azt senki nem vitathatja, hogy demokratikus módon elszámoltathatók vagyunk, és demokratikus úton jelöltek ki bennünket arra, hogy polgáraink nevében felszólaljunk.
Túlságosan gyakran fordul elő, hogy az Európai Parlament nézeteit és véleményét a pálya szélére szorítják vissza a kormányközi szinten lebonyolódó viták tekintetében. Nemrégiben nagy örömmel tapasztaltam, hogy a szerződéssel kapcsolatos, mára már végleg lezárult "gondolkodási időszakban”, a miniszterelnök úr rendezni kívánta a "közösségi módszer” támogatóinak sorait, s az ő szavaival élve, az "alkotmányos módszer” támogatóiból próbált létrehozni egy előőrsöt, amely meghatározná az előrehaladás módját. Láthatta, hogy e lépés sikerének hatására új lehetőségek nyíltak meg számára a kormányban, amikor a bevándorlással és egyéb fejleményekkel kapcsolatos kérdésekben támogatásra volt szüksége.
Ha a mai napon Európa jövőjével kapcsolatban folyamodhatnék a miniszterelnök úrhoz, akkor az lenne a kérésem, hogy továbbra is használja ki befolyását nemcsak az Európai Unióban, hanem különösen Latin-Amerikában, ahol a szabadsággal, demokráciával és az emberi jogok tiszteletben tartásával kapcsolatos problémák egyre nyilvánvalóbbá válnak, még akkor is, ha a demokratikus irányzatok álcáját viselik.
Végül pedig, közülünk néhányan egy olyan jövőbeli Európát képzelünk el, ahol fényes csillagok, nagyszerű lehetőségek születnek, és ami a legfontosabb, amely biztosítja az Európai Unióban meglevő alapvető különbségeink és méltóságunk tiszteletben tartását. Egy olyan pontra érkezünk el, ahol már nem próbálunk meg majd mindent egyféle alakra, egyféle méretre átgyúrni, hanem megértjük, hogy ha méltósággal ruházzuk fel különbözőségünket, azzal tényleg egy jobb, sokszínűbb és mindenképpen pezsgőbb Európai Uniót hozhatunk létre a jövőben.
(Taps)
Monica Frassoni
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (ES) Miniszterelnök úr! A Verts/ALE képviselőcsoport nagyra becsüli az Ön szilárd pro-európai álláspontját, bátorságát, hogy az alkotmányszerződésről népszavazást írjon ki, és kormányának képességét arra, hogy békésen, vallási háború nélkül haladjon előre, jogalkotás és az egyenlőséget, személyes jogokat és szabadságokat biztosító intézkedések révén; ez sok európai ország számára példamutató, bár a mai nap nem látok sok nőt az Ön kíséretében.
Egyetértünk az Ön megjegyzéseivel a bevándorlással kapcsolatban, igaz, az intézkedéseivel nem mindig, és méltányoljuk, hogy a bevándorlás pozitív szempontjait is hangsúlyozza, nem csupán az illegális voltát, amint azt az Ön elődje vélhetően tette.
Ezért meg kell mondanom, hogy hiányoltuk Önt miniszterelnök úr az utóbbi két év és néhány hónap során, mialatt az intézményi válság zajlott, amely végül is minden különösebb fanfár nélkül a "mini” lisszaboni szerződéssel zárult le. A kormányközi konferencia menetrendjét az európai alkotmány ellenségei diktálták, míg az alkotmány támogatói, mint Ön is, túlságosan óvatossá vált a tizennyolcak híres ülését követően.
Most Európában különböző megközelítések közül kell választanunk: Sarkozy kétsávos rendszere, Gordon Brown atlanti nacionalizmusa, vagy Romano Prodi kissé formális, de nagyon is őszinte pro-európaisága között. Mi az Ön véleménye? Kik az Ön szövetségesei?
Miniszterelnök úr! Ön röviden érintette az éghajlatváltozás kérdését, bár az Ön azzal kapcsolatos elképzelése, hogy az emberiség - feltételezem, hogy ebbe a nők is beletartoznak - és a bolygónk között új szerződés jöjjön létre, nem számít újdonságnak. Ön igen sok szót ejtett arról, hogy hálás az európai támogatások miatt. Nos, meg kell mondanom, hogy ma már jó ideje világos, hogy ezeket az európai pénzösszegeket részben arra költik, hogy Spanyolország legyen a csúcstartó az egy főre jutó leghosszabb utak tekintetében, olyan hely legyen, ahol a részben európai pénzekből finanszírozott beton durva spekulációs és korrupciós ügyletekhez vezetett, s ezáltal történt meg az, hogy Spanyolország saját hazámmal, Olaszországgal és Dániával együtt - bár Spanyolország egy kicsit rosszabb a helyzet - egyre inkább eltávolodott a kiotói vállalások teljesítésétől.
Tudtommal, Spanyolország még nem ültette át nemzeti jogába az új "Eurovignette”-irányelvet, és továbbra is igen kiterjedt infrastrukturális politikával rendelkezik. Reméljük, hogy az éghajlatváltozás kapcsán tett választási ígéreteivel összhangban - még itt sem árt egy kis választási korteskedés - Spanyolország határozott irányváltást fog megvalósítani. Azt is reméljük, hogy a fantasztikus jó spanyol környezetvédelmi miniszter sokkal nagyobb mozgásteret kap az Ön kormányában, mint amivel most rendelkezik.
(Taps)
Miniszterelnök úr! Azzal zárom beszédemet, hogy elmondom, mi itt az Európai Parlamentben nagyra értékeljük és megköszönjük az Ön szavait, de szövetségesekre van szükségünk a tagállamok kormányaiban. Nem pihenhetünk a babérjainkon, mert olyan emberekre van szükség, akik akarják Európát, és akiknek jövőképük van Európáról.
(Taps)
Francis Wurtz
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, miniszterelnök úr! Ön jól beszélt. Sok szempontból egy humanista beszédet hallottunk, amelyet hajlandó vagyok ideálisként elfogadni Európa jövőjével kapcsolatban. Ugyanakkor be kell ismernünk: ahhoz, hogy a jelenlegi Európa némileg hasonlítson az Ön által felvázolt elképzeléshez, sok változást kell még végrehajtani az Európai Unió eljárásaiban és struktúráiban.
Ön azt mondja, Európa szociális Európa. Bravó! De talán nem pesszimizmus kimondani, hogy ezt a szociális Európát azért nagyrészt még fel kell építeni. A szerződések értelmében az európai szociálpolitika jelenlegi kerete szabad versenyes, nyílt piacgazdaság. Ez olyan keret, amely természeténél fogva versenyre ösztönzi a szociális modelleket, természeténél fogva hajlamos arra, hogy a versenyképesség nevében csökkentse jogainkat. Ez olyan keret, amely magától értetődően lefelé nyomja a munkaerő árát, munkahelyi bizonytalanságot idéz elő, és a szociális jogok aláásásával jár.
Nyilvánvaló, hogy polgáraink bizalma főképp a szociális problémák miatt rendült meg az európai intézményekben. Ezt az Európai Központi Bank elnöke saját maga is tapasztalhatta, amikor nemrégiben felszólalt az Európai Szakszervezetek Szövetségének Konferenciáján, ahol a versenyképes árak érdekében végrehajtandó bérmérséklésről szóló elméletét, az EU hivatalos elméletét adta elő, amelyet egyöntetű ellenkezés fogadott. Ahogy korábban már említettem, a német pénzügyminiszter felvetette, hogy az európai szociális és gazdasági modell legitimitási válságba kerülhet. Vizsgáljuk meg tehát ezeket a szempontokat, pont azért, hogy adjunk némi hitelt az Ön jövőképének.
Ön említést tett az Afrikával való kapcsolatokról, és arról, hogy válaszolnunk kell igazságot követelő szavaikra. Ebben igaza van. Itt azonban vissza kellene térni a gazdasági partnerségi megállapodástervezetre, amelyet összes afrikai partnerünk elutasított, mivel úgy érezték - s ebben bizonyára igazuk is volt -, hogy az emberi képességek fejlesztését és a szabadkereskedelmet nem jó ötlet összevegyíteni.
Miniszterelnök úr, azzal zárom beszédemet, hogy kifejezem köszönetemet Önnek azért, hogy emlékeztetett bennünket mindarra, amit Európa végső célkitűzéseinek tartok, és ha már a jelenről alkotott véleményünk nem egyezik, legalább jövőbeli kilátásainkról értsünk egyet.
Graham Booth
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Nagyon örülök, hogy a miniszterelnök urat itt láthatom Brüsszelben. Ő az európai kormányfők példamutató képviselője, az az ember, aki hagyta népét szavazni az alkotmányról. Ezért mindenképpen megbecsülést érdemel. Ettől független az a tény, hogy Spanyolország népének túlnyomó többsége az ő terveit támogatta.
Azt viszont szeretném megkérdezni tőle, hogy miért nem szándékozik megismételni ugyanezt a gyakorlatot? Hiszen joggal bízhat abban, hogy a végeredmény ugyanaz lesz. Talán azért nem, mert - amint azt a miniszterelnök úr mondta - a reformszerződés nem adja fel az alkotmányszerződés egyetlen jelentőséggel bíró pontját sem? Ha a válasz igen, akkor talán úgy érezheti, felesleges feltenni népének ugyanazt a kérdést kétszer. De vajon nem az-e az igazság, amit a brit állampolgárokkal akarnak elhitetni, hogy a reformszerződés olyannyira különbözik, hogy teljesen különálló dolog, és túl bonyolult ahhoz, hogy az emberek megértsék?
Mindannyiunk jövőjének ez a kulcsa. A politikai elit vagy nem törődik azzal, hogy mit akarnak az emberek, mint például Sarkozy úr vagy Brown úr, vagy úgy gondolják, az emberek túl ostobák ahhoz, hogy a McDonalds-ban megrendelt hamburgerüknél fontosabb kérdésekben döntsenek. Úgy tűnik nekem, mintha az Európai Unió gyors léptekkel haladna afelé, hogy a világ első posztdemokratikus állama váljon belőle. Annyit mondhatok a miniszterelnök úrnak: ha az európai elit nem engedi szóhoz jutni az embereket, akkor azok előbb-utóbb más módot találnak arra, hogy hallassák hangjukat.
Frank Vanhecke
(NL) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Unió előtt álló legnagyobb kihívás véleményem szerint a döntéshozatalban való demokratikus részvétel teljes hiánya. Megrendült az emberek bizalma az európai intézményekben - ami azt illeti, szerintem teljes joggal -, és az európai polgárok nem fogadják el azt a tényt, hogy az életüket közvetlenül érintő, fontos kérdéseket elefántcsonttoronyban hozzák meg olyanok, akiket nem ellenőriz már sem módszer, sem ember. Ráadásul e döntéseknek nincs demokratikus alapja. Mondok két példát.
Első példa: az új európai szerződések szövegét hamarosan aláírják Lisszabonban. Mindenki tudja, hogy ez az Európai Alkotmány alig módosított változata. Zapatero úr saját maga is mondta, hogy egyetlen jelentős részét sem változtatták meg. De hiszen ezt a szöveget demokratikus népszavazás útján már leszavazta Franciaország és Hollandia is, na de persze manapság ez mit sem számít. Úgy áll a dolog, hogy a legjobb esetben is csak odavetnek nekünk időnként egy-egy szavazatot, csak hogy az eurokraták elégedettek legyenek, de népszavazás által hozott, ténylegesen demokratikus nyilatkozatokat nyugodtan ki lehet szórni a szemétbe. Ha ez így megy tovább, akkor attól tartok, Európa egyre inkább egy olyan zártkörű klubbá válik, amely az európai szuperállam irányításában már nem tolerál semmiféle részvételt, s ezért demokráciának sem nevezhető többé.
Ami azt illeti, ugyanez vonatkozik arra is, ahogyan Törökország lehetséges uniós csatlakozását kezelik. Polgáraink nem akarják ezt a csatlakozást, éppen ellenkezőleg, hiszen Törökország nem is európai ország sem kulturálisan, sem földrajzilag, sem vallását tekintve, egyáltalán, semmilyen szempontból sem, mégis, a Bizottság és a Tanács egyáltalán nem törődik az európaiak többségének véleményével ebben az ügyben. Ahelyett hogy az Unió jövőjéről tartunk vitát, inkább azt kellene megvitatnunk, hogy hogyan állítsuk helyre a demokráciát az Európai Unió intézményeiben.
José Luis Rodríguez Zapatero
spanyol kormányfő. - (ES) Elnök úr! Először is szeretném mindenkinek megköszönni hozzászólását, és ezek hangvételét. Azt is hadd mondjam meg, nagy örömmel tapasztaltam, hogy milyen élénk vita alakult ki, pontosan ilyet reméltem. Annak is örülök, hogy magam is hozzájárulhattam egy ilyen élénk és intenzív vitához, néhányuk hozzászólásáért pedig hadd fejezzem ki szívből jövő köszönetemet.
Spanyolország hálával tartozik az Európai Uniónak, az alapító atyáknak és a nagyobb országoknak, mint Franciaország, Németország és Olaszország, mert segítettek hazámban megteremteni a demokráciát, mert befogadtak minket Európába, mert erőforrásaik rendelkezésre bocsátásával hozzájárultak hazám fejlődéséhez. Több más politikusnak és államférfinak is hálásak vagyunk, akiket nem említettem korábban, mint például Helmut Kohl, Mitterand úr és Palme úr, akik szintén oly sokkal járultak hozzá Spanyolország demokráciájához és jövőjéhez. Büszkék vagyunk, hogy e közös ügyhöz mi is hozzájárulhatunk.
E hálához hozzátartozik a gondolat, hogy mi mindent volt képes Spanyolország elérni az elmúlt 25 évben. Nem valószínű, hogy van még egy olyan állam a világon, amely ekkora politikai és gazdasági átalakuláson ment volna keresztül, vagy ekkora haladást ért volna el polgárainak jogai, szabadságai és szociális helyzete terén, mint Spanyolország az elmúlt 25 évben.
Spanyolország mindig is szilárdan elkötelezte magát Európa mellett, és mindig is határozott pro-európaiságról tett tanúbizonyságot. Minden párt, kultúra és politikai ideológia képviseltette magát, nagy politikai súllyal, az európai intézményekben, a Bzottságban és a Parlamentben, ahol már három elnökünk is volt. Mindannyian jól végezték munkájukat, és most szeretnék elismeréssel adózni azok előtt, akik az európai intézményekben Spanyolországot képviselték. Politikai szervezeti formában olyan közös, pro-európai kultúrát voltak képesek kikovácsolni, amelyre, az itt elhangzott hozzászólások szerint, idáig nem volt példa.
Az Európai Uniónak nevezett politikai uniónak nincs elődje, nincs modellje, mert nem illik egyetlen ismert politikai osztályozásba sem. Ebben rejlik az Európai Unió nagyszerűsége, de kiszámíthatatlansága is, hiszen 27 ország, 27 zászló, 27 nemzet, 20 nyelv és rengeteg, itt az Európai Parlamentben is megnyilvánuló ideológia által egyaránt elfogadható, közös akaratot kell létrehozni.
Ezért az európai folyamat során megvalósult minden előrelépés sokszínű, több országból vagy ideológiából származik. Nem egyetlen elképzeléshez, ideológiához és zászlóhoz kötődik. Minden előrelépés saját alkotórészeinek összességéből áll, ahol a részeknek megvan a saját zászlaja és színe, ami az egymás mellett élést és az egységet szimbolizálja. Ha van valami, ami igazából képviseli az európai szellemet, akkor az a demokraták uniója. Ez Európa: a demokraták uniója, amely a lehető legszélesebb körű megegyezéssel kialakított álláspontok alapján halad előre, amely tisztel mindenkit és nem zár ki senkit, amely még azoknak is ugyanazokat a lehetőségeket nyújtja, akik mélyen elítélnek mindent, amit az Európai Unió képvisel. Az Európai Unió nagysága abban rejlik, hogy olyan klub, amely ugyanazokat a lehetőségeket biztosítja azoknak is, akik Európa előrehaladása mellett, és azoknak is, akik Európa előrehaladása ellen teszik le a voksukat. Ez az európai klub nagysága; röviden, ez a demokraták uniójának nagysága.
Valaki hivatkozott egy úgynevezett miniszerződésre. Nem ritka, hogy az általunk alkalmazott nézőpont miatt úgy érezzük, nem teljesen értük el céljainkat, de ha ezt az új szerződést mindenki képes elfogadni, és működik, akkor egy jó szerződés lesz, nem pedig miniszerződés. Szerintem legalábbis ezt az álláspontot kellene ma itt elfogadnunk. Adjunk neki időt, és várjuk ki, a bevezetése után mire lesz képes az előttünk álló kihívások leküzdésében.
Megemlítették itt ma a szerződés ratifikálását. Erre azért volt szükség, mert Spanyolország véleménynyilvánító népszavazást írt az alkotmányszerződésről, amelyet azóta számos alkalommal tárgyaltak újra, az európai koncepció által képviselt legklasszikusabb szerződéses értelmében.
Megkérdeztek - és én egyetlen kérdést sem szeretnék kikerülni -, hogy ezt miért nem terjesztettük népszavazásra. Két nyilvánvaló oknál fogva: az első, hogy a spanyol polgárok már kinyilvánították, hogy szeretnének alkotmányszerződést. A megerősítéstől függően most jóváhagyott szerződés, amelyet máris Lisszaboni Szerződésként ismerünk, a korábbi alkotmányszerződés számos pontját tartalmazza. A másik, nagyon fontos ok, hogy hazámban általános egyetértés uralkodik a szerződés parlamenti megerősítését illetően azok között is, akik támogatják a szerződést, de azon kisebbségen belül is, akik nem értenek vele egyet.
Mindazonáltal szeretnék egy megjegyzést tenni itt, amiről úgy gondolom, hogy a jövő szempontjából fontos lehet. Nem tudom, el fogjuk-e érni valaha is, de az Európai Unió egyik nyilvánvaló problémája a ratifikálás rendszerének tökéletlen volta, és erről még sosem folytattunk mélyreható vitát. Szerintem a ratifikálásnak a tagállamok közös, egyetlen lépésben, egyetlen okirattal végrehajtott intézkedésének kellene lennie. Jelenleg természetesen ez igen nehezen megvalósítható, de kívánatos cél, és remélem, hogy idővel megvalósíthatjuk az ilyen típusú ratifikálást.
Néhány hozzászóló felvetett egy olyan problémát, amely a kezdetektől fogva létezik; az Unió első formája az Európai Szén- és Acélközösség, majd az Európai Gazdasági Közösség megalakulása óta: az Európai Unió és a nemzetállamok közötti kapcsolat. Ez az a probléma, ami gyakran kérdőjelezte meg az Európai Unió demokráciájának egészséges voltát, amiatt, hogy sok döntést logikus módon, kormányközi eljárás útján kell meghozni.
Szeretném röviden elmondani, mi a véleményem erről a kérdésről.
Először is, a nemzetállam a politikai szervezetek olyan formája, amely történetileg területek egyesítésére, a közintézkedések racionalizálására törekszik, és előkészíti a demokratikus rendszerekhez vezető utat. Ezért történelmi szempontból igen fontos feladatot töltött be.
Az Európai Unió a politikai szervezetek olyan formája, amely a nemzetállam gyakorlati tapasztalatain alapul. A nemzetállam egy magasabb szintje. Semmit nem vesz el a nemzetállamtól, hanem inkább hozzátesz valamit, kiegészíti valamivel annak hagyományos felépítését. Ez azért van így, mert, ahogy a politikai együttélés, politikai civilizáció és politikai közösség története is illusztrálja, egyesíteni valamit általában annyit tesz: hozzáadni. Az egyesítés és az egymás közötti megosztás az Európai Unió lényege. Tehát a nemzetállam által képviselt hagyományos koncepciót sem megrövidíteni, sem gyengíteni nem fogjuk. Ami azt illeti, minél erősebb az Európai Unió, annál erősebbek lesznek nemzetállamaink. Ez a véleményem.
Ez azt is jelenti, hogy az Európai Unió, a jogosultságot igénylő intézményein keresztül, és az országok politikusainak és kormányainak állandó feljogosításával, hozzáértőbbé válik... Teljességgel elvetem azt az Európai Unión belüli teóriát, hogy a gazdasági, magán- vagy társadalmi életünkkel kapcsolatos problémák nagy részéért Brüsszel a felelős. Az ilyen hozzáállás káros az Európai Unió integrációjára nézve, és leggyakrabban ráadásul nem is igaz.
Úgy hiszem, hogy a történelmi múlt már bizonyította, a jelen pedig azt tanítja, hogy ha másokat próbálunk hibáztatni valamiért, amit nem sikerült elérnünk, az melankóliához és negatív hozzáálláshoz vezet.
Néhány hozzászóló beszélt a konkrét célokról és a szép szavakról. Egyetértek: ahogy tettek nem léteznek szavak nélkül, úgy szavak sem léteznek tettek, politikai tettek nélkül. Ezért úgy gondolom, hogy mindent, ami jövőbeli lehetőséget képvisel, rangsorolni kell. Hihető, tettekben és döntésekben nyomon követhető politikai prioritásokra van szükség. Ezeket vitatjuk meg. Szeretném összefoglalni azt a hármat, ami számomra a leglényegesebbnek tűnik az Európai Unió jövője szempontjából.
Kérem, hadd mondjam el, hogy ezeknek a prioritásoknak semmi közük nincs semmiféle szerződéshez, működési szabályzathoz, struktúrához, jogszabály felülvizsgálatához, vagy a jogi intézkedések Bizottság általi csökkentéséhez, ami egyébként eléggé kézenfekvő lenne. Azoknak az időknek a politikai célkitűzéseihez van közük, amelyekben élünk. Egyetértek azzal a hozzászólóval, aki azt mondta, hogy az Európai Unió sok különböző ideológia és érték kölcsönhatásának gyümölcse. Mindazonáltal az Európai Unió csak akkor lehet értékeit és tetteit tekintve az egész világ számára példát mutató regionális hatalom, ha helyesen határozza meg annak a történelmi időszaknak a prioritásait, amelyben most, a 21. század elején élünk.
Az első prioritás: vizsgáljuk meg, mi az, amit mi európaiak tudunk. Hiszen kontinensünk legjobb tapasztalatai felbecsülhetetlen értékű tanulságot jelentenek. A tudomány, kreativitás és technológiai újítás tette gazdaságainkat erőssé, országainkat társadalmilag egységessé. A kihívást ma az éghajlatváltozás és az energiaforrások miatt a tudomány jelenti, ami egyszerre kihívás és lehetőség. Itt hangsúlyoznom kell valamit, ami elhangzott valamelyik hozzászólásban, mert nem közismert tény, és mert nem tettem eléggé világossá a beszédemben. Való igaz, hogy Spanyolország messze van attól, hogy teljesítse a Kiotói Jegyzőkönyv követelményeit. De ha ez igaz, akkor az is igaz, hogy 2006-ban, tehát egy évvel azután, hogy kormányom hatalomra került, 4%-kal csökkent az üvegházhatást okozó gázkibocsátás, miközben 4%-os gazdasági növekedést értünk el. Tehát intenzíven dolgozunk azon, és a jövőben is így teszünk majd, hogy egyrészt alternatív és megújuló energiaforrásokat találjunk, másrészt pedig, hogy hatékonyan és takarékosan bánjunk az energiával.
Mintegy 20 évvel ezelőtt az azzal kapcsolatos legintenzívebb viták, hogy Európában hogyan vegyük át az innováció terén a vezetést, az új gazdaság, az információs technológiák gazdaságának létrehozása köré csoportosultak; biztos vagyok benne, hogy számtalan esetben folytattak hasonló vitát itt a Parlamentben. A mai világban a termelési kapacitás jövőjét, tehát jövendő jólétünket az olyan új gazdaság fogja biztosítani, amely amilyen hamar csak lehet, képes lesz csökkenteni szénfüggőségünket, és előállni egy folyamatosan erőteljesebbé váló, alternatív energiaforrással. Véleményem szerint ez az első kihívás. Hangsúlyoznom kell, hogy ez nem csak kihívás, de nagy lehetőség is, mert itt rejlik annak a tudásnak a nagy része, amely sok jó dolgot fog biztosítani számunkra, és itt van a nagyobb hozzáadott értékkel, tehát jó társadalmi képességgel rendelkező munkahelyek és tevékenységek jelentős potenciális forrása is.
A második prioritás: Európa társadalmi előrehaladása. Igazat állítunk, ha azt mondjuk: Európa csak úgy tud társadalmi előrehaladást elérni, ha határozott és döntő előrelépést tesz egyszersmind az együttműködés és a fejlesztési támogatás terén, különös tekintettel az afrikai, latin-amerikai és részben az ázsiai kontinensre.
Ezt azért mondom, és ne haragudjanak, hogy ezt nyilvánosan kijelentem, mert fogalmam sincs, hogy mit gondolhatnak az emberek vagy a kormányok sok afrikai országban, amikor látják, hogy az Európai Unió egy általa súlyosnak tartott válságot vitat meg. El sem tudom képzelni, mit gondolhatnak. Csak azt mondom, amit gondolok. Úgy vélem, hogy a demokráciának, a technológiai újításra való képességnek és a kontinensünkön megszületett jóléti államnak köszönhetően, tehát e három értéknek (munka, demokrácia és jóléti állam) köszönhetően, mi abban a szerencsés helyzetben vagyunk, hogy a legtöbb szociális védelemmel és a legmagasabb jövedelmi szinttel és jóléttel rendelkező földrész és unió lehetünk.
A társadalmi jólét növelése számomra továbbra is alapvető célkitűzés. A nyílt gazdaság és a polgárokat szociális jogokkal felvértező szociális állam nem összeegyeztethetetlen fogalmak. Sőt, kiegészítik egymást. A szociálpolitikák nem emésztik fel a jólétet. Segítenek jólétet, olyan körülményeket teremteni, ahol mindenki résztvevő lehet - az egyenlő esélyeket biztosító oktatás, a hivatás és a családi élet összegyeztetése révén, amihez szociálpolitika szükséges, valamint a termelékenység legnagyobb ösztönzője, a munkahelyek stabilitása révén - abban a feladatban, hogy segítsen jólétet létrehozni. A termelékenységgel kapcsolatos és emberközpontú célokkal rendelkező szociálpolitikák működőképes modellek lehetnek. Természetesen az a modell, amellyel a legnagyobb átalakulás elérhető, a teljes integrációval rendelkező, a nők teljes, munkahelyi és társadalmi egyenlőségét biztosító modell lehet csak.
Spanyolország az utóbbi 30 évben óriási változáson ment keresztül, részint a demokráciának köszönhetően. De ami a leginkább megváltoztatta Spanyolországot, az a nők integrációja az ország szakmai, társadalmi és polgári életébe. Ez változtatott meg bennünket leginkább, ez tett minket jobbá, egészen biztosan, hiszen a szolidaritás és a haladás értékei játszottak benne szerepet. Emlékeztetni akarom Önöket arra, hogy az én kormányomban egyenlő arányban vesznek részt a nők és férfiak; az itt velem lévők nem is tagjai a kormánynak.
Végül pedig a harmadik célkitűzésről szeretnék beszélni, amelynek az éghajlatváltozás kihívásának való megfelelés, a szociális jólét kiterjesztése és a szociális jogok megerősítése mellett Európa megkülönböztető jegyének kell lennie. Ennek segítségével jutottunk el idáig, így váltunk viszonyítási alappá más országok számára. Ez a harmadik fő célkitűzés az egymás mellett élés sajátos módon történő megerősítése annak fényében, hogy az utóbbi 20-30 évben kontinensünk több országában jelentős demográfiai változások tapasztalhatók.
Az egymás mellett élés integrációt jelent, és a rasszizmus vagy idegengyűlölet bármilyen jelének tökéletes és teljes elutasítását. Ezt jelenti az egymás mellett élés. Ennek egyetlen egy értékét sem árulhatja el Európa, és ha bármilyen alapértéke van a demokratikus Európának, akkor az a kulturális és vallási sokféleség tiszteletben tartása, az idegengyűlölet vagy rasszizmus legkisebb jelének is határozott visszautasítása. Megbuknánk mint európaiak, ha ennek a kísértésnek nem tudnánk ellenállni.
Ezt az egymás mellett élést nagy toleranciának kell kísérnie. Az egyéni és kollektív jogok növelése nemcsak a szabadság legjobb kifejezése, hanem egy másik olyan érték, amellyel Európának véleményem szerint azonosulnia kell. Mert létezhet-e annál nagyobb szabadság, mint tisztelni minden ember vallási, kulturális, politikai nézetét vagy szexuális orientációját partneri és házastársi kapcsolataiban? Hogyan lehet ennél jobban kifejezni a szabadságot?
Ha Európa valóban a demokraták uniója, amint korábban mondtam, akkor nem lehet csak szabadságról szó: Európának a szabadságot és az egyenlőséget kell képviselnie.
(Taps)
Elnök
Nagyon köszönöm, miniszterelnök úr. Több felszólalása nem lesz, de a további felszólalások meghallgatása céljából köztünk marad.
Mindjárt kezdődik az elnökségi ülés, ezért mielőtt távoznék, szeretném megköszönni a látogatását és a beszédét. Köszönet Önnek és Spanyolországnak - és minden kormánynak, amely a szabad Spanyolországban európai ügyekben munkálkodott - azért a szolgálatért, amit Európáért tettek. Az utóbbi két évtized tapasztalata alapján bízvást mondhatom, bárki is vezesse Spanyolországot a jövőben, Spanyolország mindig hű marad európaiságához.
Engedje meg, hogy ebben a szellemben még egyszer, őszintén megköszönjem Önnek mai látogatását.
Jacques Toubon
(FR) Miniszterelnök úr! A bevándorlás kérdésére fogok szorítkozni, amely Európa jövője szempontjából súlyos probléma, és amellyel kapcsolatban Ön is tett néhány megegyezésre irányuló javaslatot.
Az igaz, hogy senki nem szolgálhat egy ilyen nehéz probléma kapcsán tanulsággal, de az is igaz, hogy senki nem érezheti úgy, hogy rá nem vonatkozik az egyesített térben elvárható szolidaritás. Közvélemény-kutatások szerint egyes országok inkább gazdasági, míg mások kulturális szemszögből közelítik meg a problémát.
A gazdasági szempontok elsődlegességét valló országok számára természetesen kényelmesnek bizonyul, hogy a jogszabályokat a nélkülözhetetlen munkaerő biztosítása céljából jóváhagyják, és emiatt előfordul, hogy a szabályozási intézkedéseket egyes nemzeti kormányok tömegesen elfogadják a következményekre való tekintet nélkül, míg más tagállamok megpróbálják ellenőrzés alatt tartani a migrációs áramlásokat.
Megemlíthetnénk például az Ön kormányának eljárását a többszázezer illegális bevándorló törvényesítésére. Franciaország akkor kifejezte sajnálatát és rosszallását ez ügyben. Elnökünk elég őszinte volt. A jövőben nem fordulhat elő ilyen eljárás. Annál is inkább, mivel Spanyolország törvényesen jut hozzá európai uniós pénzekhez, hogy kezelje az afrikai határain kialakuló drámai helyzeteket.
A PPE a törvényesítésre irányuló kérelmek egyedi alapon történő feldolgozását támogatja, és visszautasítja a kérelmek tömeges törvényesítését, ami semmi mást nem tesz, mint fokozza az aggodalmat. Ezzel kapcsolatban Franciaország elnöksége javaslatot fog tenni egy bevándorlási megállapodásra. Továbbá, miniszterelnök úr, a következő években a Lisszaboni Szerződés módot fog nyújtani az egységesen történő cselekvésre és arra, hogy ne történhessenek egyéni kezdeményezések ebben a politikában. Ez az Európai Unió, Spanyolország és az összes többi tagállam érdeke is.
Enrique Barón Crespo
(ES) Elnök úr, miniszterelnök úr, bizottsági alelnök úr, hölgyeim és uraim! A spanyol szocialisták nevében megköszönöm a miniszterelnök úr mai látogatását.
Már elhangzott, hogy remek beszédet hallottunk tőle. Az is elhangzott, hogy nagyon ambiciózus a programja. Mindenekelőtt azt szeretném elmondani a miniszterelnök úrnak, hogy megközelítési módszerét a gyakorlat igazolta; más szóval: olyan gazdasági, politikai és szociális adatokat szolgáltatott, amelyek nem csak elméletben, de tényekkel is igazolják a pro-európaiság helyességét. Ezen a helyen hadd utaljak röviden valamire, ami itt ma elhangzott. Megemlítették a bevándorlások tömeges törvényesítését. E pillanatban Franciaország és Németország is alkalmazza ugyanazt a szabályozási rendszert,
(Taps)
amelyet Spanyolország vezetett be, a munkaadók és a szakszervezetek bevonásával. Mondja el Toubon úr, hogy mi történik az Ön hazájában.
Másodsorban, elnök úr, személyesen szeretném megköszönni a miniszterelnök úrnak azt, hogy megemlékezett rólunk, veteránokról és arról a munkáról, amit itt a Parlamentben évek óta végzünk. Ez ügyben csak egy dolgot szeretnék mondani: mi nem csak kaptunk - amiért természetesen hálásnak kell és illik is lennünk -, de meg is tettük a magunkét. A népszerű, szociális Európa, a kohézió és az alapjogi charta nem spanyol találmány, mégis, nagymértékben ihlette Spanyolország is, amire teljes joggal lehetünk büszkék.
Ami pedig a ratifikálást illeti, egyetértek a miniszterelnökkel. Az egészben az a döbbenetes, hogy pont azok, akik semmit nem tettek, egyetlen lépést sem tettek saját hazájukban az Alkotmány megerősítése vagy a szerződés jóváhagyása érdekében, ők próbálnak leckét adni azoknak, akik elvégezték a dolgukat.
(Taps)
Most pedig egy nagyon konkrét dolgot kell megemlítenem. Muszáj, hogy a megerősítési folyamat a szolidaritás és kölcsönös lojalitás jegyében történjék; nem helyes, hogy vannak, akik elvégzik a munkát, míg mások állandóan újra akarják tárgyalni. Ennek egyszer s mindenkorra véget kell vetni Európában.
Végezetül Elnök úr, Mayor Oreja úrnak volt egy nyelvbotlása: hónapokkal a választások előtt újra megválasztotta miniszterelnöknek Zapatero urat. Zapatero úr jelenleg csak miniszterelnök-jelölt. Érdekes lenne, ha a következő bizottsági elnök megválasztása kapcsán a politikai csoportok, kezdve a PPE-DE képviselőcsoporttal, adnának egy példányt Zapatero úr beszédéből a jelöltnek.
(Taps)
Ignasi Guardans Cambó
(ES) Miniszterelnök úr, üdvözlöm itt a Parlamentben.
Spanyolországban Európa építése szerencsére összefogta a politikai erők legnagyobb részét, beleértve a katalóniaiakat is. Ez az 1986-ban kezdődő összefogás folytatódott az euro bevezetésével, és megismétlődött az Európai Alkotmány vitája során. Lehetővé tette, hogy korábbi kormányok és az Ön kormánya is folytassa a politikai és ambiciózus Európa kialakításának népszerűsítését. Az Ön ma elhangzott beszéde ugyanezt az elkötelezettséget erősíti meg, és ezért gratulálok Önnek.
Ugyanakkor azonban, miniszterelnök úr, az Ön kötelessége nem merül ki abban, hogy európai felbuzdulással teli, lelkes beszédeket mond. Európának olyan vezetőkre van szüksége, akik nem csak ünnepélyes és előre megszervezett alkalmakkor, de a mindennapi politikai tevékenységekben is ugyanolyan elkötelezettek ez iránt a projekt iránt. Ezt a fajta elkötelezettséget nem mindennap tapasztaljuk az Ön kormánya részéről, aminek következtében időnként elkerülhetetlen az Európai Bizottsággal történő meddő konfrontáció. Nem látjuk ezt az elkötelezettséget azokban sem, akik folyton mások kezdeményezésére várnak, mielőtt saját álláspontjukat kialakítanák
Mindenképpen itt az ideje, hogy a politikai vezetők olyan Európát építsenek, amely reménnyel tölti el a polgárokat e közös projekt iránt. Azért, Zapatero úr, mert Európa több, mint a nemzeti kormányok hazai sikereinek összege, beleértve az Önét is.
A Lisszaboni Szerződés jóváhagyása egy fázis lezárását jelenti, de a munka csak itt kezdődik. Ekkor jön el az ideje, hogy folytassunk helyet teremteni a szabadság, biztonság és igazság számára, hogy kiépítsünk egy igazán európai bevándorlási politikát, fokozzuk vállalataink versenyképességét és polgáraink jólétének lehetőségeit, és ekkor jön el az ideje annak is, hogy hallassuk Európa hangját a világban, és javítsuk kapcsolatainkat szomszédainkkal, köztük azokkal a mediterrán térségekkel, amelyeknek oly sokat segíthetne Spanyolország.
Anélkül, hogy feladná vagy háttérbe szorítaná hihetetlen nemzeti és nyelvi sokféleségét, Spanyolország sokat tehet azért, hogy valóra váltsa ezt a nagyszerű, közös elképzelést, és Ön, ha a szavazás szerint ismét elnyeri a bizalmat a kormányzásra akár egyedül, akár mások társaságában, de teljességgel személyes elkötelezettséget kell tennie e célok elérésére.
Guntars Krasts
(LV) Köszönöm, elnök úr. miniszterelnök úr! A decemberben jóváhagyásra kerülő Lisszaboni Szerződés nem csupán Európa jövőjének intézményes feltételeit fogja kialakítani. Véleményem szerint a lisszaboni eredmények három olyan értékelése létezik, amelyben mindenki, aki törődik Európa jövőjével egyetért - azok is, akik örülnek a Lisszabonban elért eredménynek, és azok is, akik elutasítják azt. A lisszaboni megállapodás óta egyfajta optimizmussal tekinthetünk az Európai Unió jövőjére, egyrészt a tekintetben, hogy a tagállamok képesek egyetértésre jutni, másrészt óvatosan állunk hozzá az elért megállapodás értékeléséhez, hiszen a szerződés érvénybelépésétől kezdődően éveknek kell eltelni ahhoz, hogy annak valódi hatását értékelni lehessen, a harmadik tényező pedig annak a ténynek a negatív értékelése, hogy a Hollandiában és Franciaországban végrehajtott népszavazás eredményét követően az alkotmányszerződésből részben azáltal vált szerződés, hogy a közvélemény hangját nem hallgatták meg. Paradox módon azonban az alkotmányszerződés egyik alapfeladata az lett volna, hogy az európai társadalmak számára érthetőbbé és elfogadhatóbbá váljon. Az Európai Konvent tagjaként ellenzem az "alkotmány” szó használatát és szellemét az új szerződéssel kapcsolatban. A Lisszabonban elért végeredmény egy általam elfogadható megközelítésből ered, de nem hiszem, hogy a változtatások okai Európa jövőjét szolgálják. Köszönöm.
David Hammerstein
(ES) Zapatero úr! El vagyok ragadtatva, hogy ma közöttünk lehet, és hogy ilyen nagy jelentőséget tulajdonított az éghajlatváltozásnak és annak, hogy azonnal cselekednünk kell. Üdvözlöm a csapatban.
A szavak mögött azonban pozitív politikai elhatározásnak is lennie kell, és tagadhatatlan, hogy Spanyolország az éghajlatváltozás tekintetében még mindig fekete bárány, jócskán elmaradva a kiotói vállalásoktól. Ez igen jelentős tetteket igényel a megújuló energiaforrások terén; adózással összefüggő politikára van szükség. Örülök a benzin árának egy centes emelésére irányuló javaslatnak, még ha megtévesztő is. Ugyanakkor azt szeretném, ha Spanyolország olyan, Európa-szerte bevezetendő környezetvédelmi adó javaslattal állna elő, amellyel meg lehetne fékezni a külföldi áruk lavináját, és a környezetszennyező áruk importját.
Boldogok lennénk, ha a széntámogatások kiterjedt rendszerét mind spanyol, mind európai szinten eltörölnék, ha az őrületes spanyol energiafelhasználást korlátozó adóintézkedéseket komolyan lehetne venni, és ha az infrastrukturális beruházásokat a közutakról átirányítanák a vasutak és egyéb tömegközlekedési módok irányába.
De hogy pozitívabb dolgokról is szóljak, a lehető legőszintébben szeretnék gratulálni Önnek ahhoz, hogy Spanyolország véget vet nukleáris energiafelhasználásának. Az erőművek fokozatos lebontása nagy jelentőségű tény, és minden európai vezetőt szeretnék felszólítani, hogy tudatosítsa ezt, mivel a nukleáris energia nagyon drága, nagyon veszélyes, nagyon sokáig tart a létrehozása, és nem válasz az éghajlatváltozásra.
Willy Meyer Pleite
(ES) Üdvözlöm, miniszterelnök úr. Mint Ön is tudja, azon kisebbséghez tartozom, amely szerette volna, ha a Lisszaboni Szerződésről is népszavazást írnak ki nem csak Spanyolországban, de minden más tagállamban is.
Nagy figyelemmel hallgattam Önt, és még mindig van idő arra, hogy Ön átvegye a vezetést ez ügyben. Még mindig van idő, hogy egész Európa népszavazást tartson, minden egyes tagállamban ugyanazon a napon, hogy figyelembe legyen véve történelmünk legalapvetőbb eleme: a nép. A mi álláspontunk nem üres gesztus; mélyen demokratikus abban az értelemben, hogy nem dolgozhatunk az európai projekten, illetve nem fejezhetjük be annak felépítését a polgárok közvetlen részvétele nélkül.
Szerintem Ön túlságosan optimista, amikor azt állítja, hogy befejeztük a szociális Európa felépítését. Itt a Parlamentben a közös jogalkotás gyakori része az európai szociális állapotok közvetlen támadása a munkahelyi és foglalkoztatási biztonsággal kapcsolatban. Épp most zajlik egy vita a rugalmas biztonságról. Ezért úgy gondolom, hogy a most folyó vita pont ennek a szociális állapotnak a megszilárdításáról szól.
Egy kéréssel szeretném zárni, miniszterelnök úr. Rohamosan közeledik az EU-Afrika csúcstalálkozó. Kérem, ne feledkezzék el a Nyugat-Szahara megszállt területeiről. Spanyolországnak és az Európai Uniónak alapvető kötelessége van ezen a területen. Az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsa önrendelkezési jogot követelt, és ez rajtunk múlik itt az Európai Unióban, hogy hitelt adjunk ennek a követelésnek, és ha lehetséges, ezt érvényesítsük az EU-Afrika csúcson.
Irena Belohorská
(SK) Miniszterelnök úr! Ön tisztelettel adózott a Parlamentnek, és én szeretnék tisztelettel adózni Önnek, és Önön keresztül Spanyolországnak. Európa jövője óriási feladatot jelent az Európai Parlament számára. A jogalkotást illetően az együttdöntési eljárást 68 területre terjesztjük ki. Ezek közé tartozik az energia, az éghajlatváltozás, a strukturális alapok, a büntetőjogi együttműködés, a szellemi tulajdon, és így tovább. Az Európai Parlament az európai jogalkotás 95%-ában fog társjogalkotóként közreműködni. Ez azt jelenti, hogy kétszer annyi jogszabályról kell döntést hoznia majd, mint jelenleg. Ezen túlmenően, az Európai Parlament fogja megválasztani az Európai Bizottság elnökét, aki az Európai Parlamentnek számol be az Európai Tanácsban folytatandó megbeszélésekről.
Ezért 2009-ben az Európai Parlament - első, 1968-as ülésszaka óta először - a legerősebb Parlament lesz. Egyenrangú partnere lesz a többi európai intézménynek. Ezért kénytelenek leszünk növelni a szavazói részvételt ennek az erős testületnek a 2009-es megválasztásakor. A legutóbbi európai parlamenti választásokon való részvétel volt az eddigi legalacsonyabb. A választók 47%-a vett részt, és az általam képviselt Szlovákiában mindössze 11% volt ez az arány. Sok munka vár még ránk.
Manfred Weber
(DE) Elnök úr, miniszterelnök úr, hölgyeim és uraim! Valójában Schulz úrnak szerettem volna gratulálni. Sikerült elérnie egy vállon veregetést szocialista barátaitól azért az unalmas - hogy ne mondjam ostoba - polémiáért, amellyel a PPE-DE képviselőcsoportot vette célba. Nem sokkal azután, hogy befejezte beszédét, majdnem annyi üres szék lett a szocialista oldalon, mint itt. Bár nagy a kísértés, hogy azt mondjam, a szocialisták csak saját nagy vezéregyéniségeiket hallgatják meg, de a vita kevésbé érdekli őket, mégsem teszem, mert ugyebár meg kell adnunk egymásnak a tiszteletet. Szerintem Schulz úr tartozik egy bocsánatkéréssel.
Hadd vigyek egy kis életet ebbe a vitába azzal, hogy megkérdezem Önöket: ma milyen leckét tanultunk? Hát, megtudtuk, hogy Spanyolország európai nemzet. Úgy gondolom, hogy nyugodtan mondhatom, Spanyolország már akkor is ugyanaz a nemzet volt, amikor Aznar miniszterelnök mondott itt beszédet. Ezzel együtt azonban egy hazai politikai beszédet is hallottunk, tekintettel a közelgő választásokra.
Szerintem nem feladata az Európai Parlamentnek, hogy ebbe belemenjen. Angela Merkel és Sarkozy elnök is itt voltak, mégsem hazai program volt a céljuk; Európáról beszéltek. Ezeknek a vitáknak csak akkor van értelme, ha konkrétumokról beszélünk. Ebben a tekintetben Dupont kollégának igaza is volt, természetesen. A múlt héten itt az Európai Parlamentben Sarkozy úr félreérthetetlen módon nyilvánította ki elutasítását azzal kapcsolatban, hogy Spanyolország legalizálta 700 000 bevándorló státusát. Érdekes lett volna meghallgatni, hogy miért is van még mindig nyilvánvaló vita erről az Európai Tanácsban. Érdekes lett volna meghallgatni, hogy valójában hogyan is kezelik a bevándorlás kérdését. Mindannyian tudjuk, hogy hatalmas méretű, illegális bevándorlás van folyamatban, és tudjuk, hogy világos európai irányelvek előterjesztésére került sor, amelyek meghatározzák az illegális bevándorlók visszatérésének szabályait és eljárásait. Ezek az irányelvek azonban nem jutnak előre, mert az Európai Tanács blokkolja őket.
Nem tudom, hogy magyarázzuk el a polgárainknak, hogy miért beszélünk a Parlamentben Európa nagyszerű és nemes értékeiről, amikor az Európai Tanács mindennapi munkájában - s ebben Ön is részt vesz, miniszterelnök úr - sajnálatos módon akadályokat gördítenek az előrehaladás útjába.
Az üzenetem a következő: az Európáról szóló beszédek fontosak, Európa alapértékeiről is fontos beszélni, de az európai intézkedésnek kell prioritást adni.
Bernard Poignant
(FR) Miniszterelnök úr! Amikor Európa jövőjéről beszélünk, a történelem soha nincs túl messze. Polgártársaink számára minden egyértelmű volt, amikor a berlini fal még állt. Tudtuk, hol van a fenyegetés, mert volt helyszíne és volt arca. A szabadság védelmezői voltunk, még Franco szomszédságában is. Különben sem kellett határokról beszélnünk, meghúzta azokat elég jól a vasfüggöny. Ez egész szépen felosztotta Európát, nem is volt vele gond.
Manapság úgy érzem, Európa jövője a földrajzi elhelyezkedésében rejlik. Csak nézzük meg a környezetünket. Rögtön itt van mellettünk a világ hadszíntere, Gázától Kabulig. Kellene oda némi kis európai békülési hajlandóság. Szoros közelségben élünk az éhségzónával, a világ legnagyobb járványgócával, Afrikával is, amit Ön is megemlített. Valahogyan meg kellene osztani velük, amink van, a migrációs áramlást így lehetne leginkább kontrollálni.
Aztán igencsak közel vagyunk olyan térségekhez is, amelyek az utóbbi években vallási fanatizmus jeleit kezdik mutatni. Természetesen ez nem vonatkozik mindenkire. Itt azonban sokkal inkább kulturális párbeszédre van szükség, mint kulturális sokkokra. Közel vagyunk a világ olaj- és földgáztartalékaihoz is. Szükségünk van rájuk. ez azt jelenti, hogy jövőbeli kilátásaink egy része a biztonságos ellátáson és az energiától való függetlenségen múlik.
Ez néhány magyarázat, amit adhatunk azoknak a polgártársainknak, akik nem egészen értik, miről is van szó. A modern Európa a kontinens nemzeteinek középpontjában helyezkedik el. Ma már nincsenek birodalmak. Önöknek volt már birodalmuk, nekünk is volt. Itt-ott még maradtak is ennek nyomai. Nincsenek többé torlaszok. Európának új irányt kell szabni. Ezt nem lehet pusztán irányelvekkel megtenni. Kell valamilyen átfogó jövőkép, amely alapján újra felépíthetünk, vagy megpróbálhatunk újra felépíteni valamilyen európai álmot. Részben ez az elképzelésem Európa jövőjéről.
Végül pedig, miniszterelnök úr, szeretném kérni a megértését, hiszen jövőre lesz I. Napóleon spanyol hadjáratának kétszázadik évfordulója. Mivel Ön az ismerősöm, és jövőre francia elnökség lesz, kérem, bánjon velünk elnézően.
Andrew Duff
Elnök úr! Szeretném megköszönni a miniszterelnök úr üdítő hozzászólását a politikai egységről. Hálás lennék, ha a miniszterelnök be tudna ütemezni egy londoni utazást, hogy ugyanezt előadja szociáldemokrata miniszterelnök-társa, Gordon Brown előtt is, különösen az egységes piac szociális dimenziójáról, a szolidaritás fontosságáról, valamint a globális kihívásokkal szembenéző Unió kohéziójáról szóló részeket.
A miniszterelnök úr két hét múlva jelen lesz az Európai Tanács decemberi ülésén, ahol Sarkozy elnök úrral a bölcsek tanácsának létrehozásáról szóló javaslatot fogják megvitatni. Hálás lennék, ha elmagyarázná Sarkozy úrnak, hogy a szerződés megerősítésének kilátásait nem kellene felborítani az eljárási rendről és az erőegyensúlyról szóló vita újra elkezdésével. És ha megkérhetem, még azt is tegye hozzá, hogy nincs értelme Európa földrajzi határait megállapítani. A bővítési folyamat szilárdan megalapozott. Európa majd akkor találja meg végleges formáját, ha az Unióba jelenleg nem tartozó országok már nem akarnak hozzánk csatlakozni.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Elnök úr! Földrajzi szempontból Európa világosan definiált, kialakult határokkal rendelkezik. Politikailag azonban Európa fogalma a bővülő Európai Unióval vált egyenértékűvé. Egyrészt, nem minden európai ország tartozik a szervezetbe, másrészt az Európai Parlament legtöbb képviselője nem európai országok, például Törökország felvételét sürgeti.
Európa jövőjének megvitatásakor fontos, hogy számba vegyük a gyökereket és az alapértékeket. Sok ezer dokumentum hivatkozik az európai értékekre. Ez utóbbiak meghatározása nem mindig egyértelmű, többek között még a ma tárgyalt alapjogi chartában sem. És mégis a lényeg lényeg marad: Európa gyökerei keresztény gyökerek, és ezeket az alapértékeket már nagyon régen meghatározták. A nyilvánvaló meghatározására irányuló folyamatos kísérletek az arányok torzulásához vezetnek. A vén kontinens valódi problémáira való válaszadás képességét is érintik, tehát az olyan kérdéseket, mint az európai népesség elöregedése, a migráció, az ázsiai országok által folytatott agresszív verseny, a terrorizmus, járványok, új betegségek és az energiabiztonság.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Miniszterelnök úr! Helyes és helyénvaló is elismerni, hogy a bizonytalanság aggasztó időszakát követően Ön egyike volt azoknak a vezetőknek, akik újra felpezsdítették Európa transzatlanti kapcsolatait, és emiatt gratulálnom kell Önnek.
De számunkra, akik nagy meggyőződéssel valljuk pro-európainak magunkat, szomorú látni, hogy ezt a transzatlanti kapcsolatot még mindig két olyan ballaszt terheli, ami miatt korábban hanyatlóban volt: túl sok merkantilizmus és túl sok kormányköziség. Azt is megjegyezném, hogy bár a hajó jól halad, pályáját vagy irányzékát, hogy a hajózási hasonlatoknál maradjunk, Merkel asszony és Sarkozy úr iránytűje szerint állították be, ami hatására a hajó egyértelműen a konzervatív jobboldal irányába dől.
A kérdés a következő: mennyi tere van Önnek, miniszterelnök úr, a manőverezésre, hogy kiegyensúlyozza a hajót, és beállítsa a helyes irányt? Hogyan szándékozik meggyőzni azokat, akik pro-európaiságuk ellenére félnek beszállni az európai hajóba - vagy azért, mert nem tartják biztonságosnak, vagy mert nem tudják, merre tart, vagy mert sem szociális Európát nem látnak, sem környezetvédelmi szempontból fenntartható Európát, sem nemzetközi felelősséggel bíró Európát, és az oly sokat emlegetett átlátható, demokratikus és népszerű Európát sem látják? Gondolja, hogy képes átváltani a piac Európájáról a politikai Európára? Hogyan?
Ezenkívül, mivel oly sokat gratulált a Parlamentnek, nem gondolja, hogy itt az ideje, hogy a Parlament legyen a fő európai jogalkotó?
És ha már ennél a témánál vagyunk, tekintve az új információkat arról, hogy spanyol bázisokat használnak foglyok Guantanamóba szállításához, nem szándékozik a kormány az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsán keresztül felülvizsgálni kapcsolatait az USA-val?
Ezt azért mondom miniszterelnök úr, mert mindez Európával kapcsolatos, jobban mondva az európai hitelességgel.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
(DE) Elnök úr, miniszterelnök úr! A Parlament holnap hoz döntést arról, hogy jogilag kötelezővé tegye-e az alapjogi chartát a jövőben. Számomra, aki a charta tervezetének összeállításával megbízott Konvent tagja voltam, igen nagy jelentőségű lesz ez a szavazás, nem csak azért, mert abban a megtiszteltetésben részesültem, hogy dolgozhattam az alapjogok legmodernebb európai dokumentumán, és nem csak azért, mert - mint sokan mások - hét évig küzdöttem azért, hogy a charta jogilag kötelező erejű legyen.
Az alapjogi charta a polgári, politikai és szociális jogok oszthatatlanságán alapul. Számomra, a Parlament baloldali, Berlinből jövő képviselője számára, aki az NDK-ban élt az 1989-es békés forradalomig, ez alapvető fontosságú dolog. Számomra a chartára kimondott hangos "igen” saját történelmünk kritikai értékelésének logikus következménye: azé a szükségszerű értékelésé, amely az alapvető emberi jogok a "ténylegesen létező szocializmus” alatti súlyos megsértésére koncentrált.
Miniszterelnök úr, az Ön hazája fontos szerepet játszik az EU-ban. Azáltal, hogy az akkor alkotmányszerződésnek nevezett dokumentumra népszavazás útján igent mondtak, a spanyol állampolgárok sokkal járultak hozzá ahhoz, hogy a charta ne legyen végleg félretéve. Ez olyan siker, amelyre nyugodtan lehet, kell is építeni. Mindenkinek nagy elvárásai vannak Európát illetően. Elvárják, hogy Európa adjon választ mindennapi szükségleteikre és gondjaikra. Azt akarják, hogy Európa érdemben tegyen azért - és ne csak dúdolja a dallamot, ahogy Jean-Claude Juncker mondta -, hogy Európa a munkavállalóké legyen, és valóban szolidaritáson alapuljon. Ezért kell nyomatékos kampányt indítani az Európai Unióban a szociális és bérdömping ellen. Az emberek megélhetését garantáló minimálbérekre van szükség. A szociális kérdés Európa jövőjéhez valóban elengedhetetlen fontosságú!
Roger Helmer
Elnök úr, miniszterelnök úr! A Lisszaboni Szerződés, vagy ha úgy tetszik, az átnevezett alkotmány, az ön nézetét tükrözi Európa jövőjéről. Ez az az alkotmány, amelyet a francia és holland szavazók 2005-ben határozottan elutasítottak, ugyanaz, amelyet most megpróbálunk kierőszakolni az emberek beleegyezése nélkül.
A 27 tagállamban elvégzett közvélemény-kutatás szerint az állampolgárok többsége népszavazást kíván a szerződésről. Az Egyesült Királyságban a polgárok 80%-a szeretne népszavazást, és kétharmaduk "nem”-mel válaszolna, és mégis, kormányunk annak ellenére megtagadja tőlünk a szavazást, hogy ezt választási manifesztumában ünnepélyesen megfogadta.
Miniszterelnök! Ön demokratikus Európáról beszél, de Európa sárba tiporja a közvéleményt. Az a lenézés, amit a közvélemény irányában tanúsítunk, nevetségessé teszi azt az állításunkat, hogy az "Értékek Uniója” vagyunk. Választási körzetem szavazópolgárai újból és újból elismétlik nekem, hogy amikor 1975-ben megszavazták a szabadkereskedelmi terület létrehozását, nem politikai uniót szavaztak meg. Itt az ideje, hogy lebontsuk az EU szupranacionális politikai struktúráit, és visszatérjünk ahhoz az egyszerű kereskedelmi csoportosuláshoz, amit a briteknek 1972-ben ígértek.
Marianne Thyssen
(NL) Elnök úr! Az, hogy mai ülésünkön a spanyol miniszterelnök is részt vesz, azt a téves benyomást keltheti, hogy az alkotmánnyal kapcsolatban még mindig a gondolkodási időszakban vagyunk, amikor is pontosan ebből a célból tartottunk megbeszéléseket különböző miniszterelnökökkel. Hála az égnek azonban, ez az időszak már mögöttünk van, és azóta megállapodtunk egy jó reformszerződésben. Természetesen szívesen látjuk Önt, miniszterelnök úr, mert most már érdemes Európa jövőjéről beszélni. Ez most sokkal inkább érvényes, mint valaha, mert a szerződés nem végcél, hanem egy új kezdet.
Önmagában nem végcél; olyan eszköz, amelyet hatékonyan kell használnunk, és amely egy jobb kormányzás és több demokrácia lehetőségét kínálja, a szabadság, biztonság, anyagi jólét értékeinek megvalósulását teszi lehetővé, valamint szociális piacgazdaságunk további kiterjesztését egy nyitott és globalizált világban. Elnök úr, hölgyeim és uraim! Nyugodtan elhihetik nekem, hogy ezek ugyanazok a célok, amelyeket államreform útján sok belga állampolgár próbált elérni. Bár ez pusztán véletlen, mégis, ugyanazoknak a céloknak az elérésére irányul, mint amit itt oly sokan osztunk egymással.
Adrian Severin
Elnök úr! Szeretnék meghajolni a miniszterelnök előtt azért, mert egyike azon kevés miniszterelnököknek, akik ugyanazt a nyelvet beszélik itt Brüsszelben, mint otthon saját fővárosukban. Azért is tiszteletemet fejezem ki neki, mert egyike azon még kevesebb számú miniszterelnöknek, akik nem titkolják el, hogy saját népük számára mit jelent most Európa, és mit kellene jelentenie. Ezért támogatja őt a népe, ezért szavaztak olyan hangos "igen”-nel az Európai Alkotmányra.
Arra is szeretném megragadni az alkalmat, hogy gratuláljak a miniszterelnöknek ahhoz, hogy 2009-es hatállyal visszaállította a megfelelő szintű képviseletet Spanyolország számára a Tisztelt Házban és a Parlamentben.
Úgy gondolom, Spanyolország üzenete világos számunkra, és mi osztjuk ezt az üzenetet: Európa vagy szociális lesz, vagy egyáltalán nem lesz, Európa vagy globális szereplő lesz, vagy nem rúghat labdába, Európa vagy egyesíti a szolidaritást és a szubszidiaritást, vagy megbukik, Európa vagy képes lesz tartós növekedési modellt kínálni, vagy eltűnik, Európa vagy tud megoldást nyújtani a szociális befogadás, a nemek közötti egyenlőség és nép általi felhatalmazás érdekében, vagy szétesik, Európa vagy képes társítani a multikulturalizmust a nemzeti kohézióval, a szabadversenyt a nagylelkűséggel, a hatékonyságot az igazsággal, a rugalmasságot a biztonsággal, vagy értelmét veszíti.
Én is osztom a miniszterelnök azzal kapcsolatos véleményét, hogy a biztonság oszthatatlan, és annak egyéninek, társadalminak, nemzetinek és nemzetközinek kell lennie mindenki számára. A bevándorlásról kialakított véleményével is egyetértek. Igen, a bevándorlással kapcsolatos kihívásokra nem a kirekesztés, hanem az integráció a válasz; integráció és nem marginalizáció. A helyes válasz nem a tünetek, hanem az okok kezelése.
Nagyon is megértem, hogy miért nincs szüksége a miniszterelnöknek népszavazásra az új szerződéssel kapcsolatban. Máris "maximandátuma” van, hogyne fogadhatna el hát egy miniszerződést. Erősítsük meg mielőbb ezt a szerződést, és induljunk el újra egy integráltabb Európa felé.
(Taps)
Bogdan Pęk
(PL) Elnök úr! Ahogy hallgatom ezt a vitát, az a benyomásom, hogy minden jó és még ennél is jobb lesz, bár valójában már most is annyira jó, hogy ennél már nemigen lehet jobb. Mégis, több olyan probléma van, amelyről beszélnek ugyan az Európai Unió nagy vezetői, de úgy tűnik, egyiküknek sincs igaza.
Egy új kvázivallással állunk szemben, az úgynevezett üvegház hatással. Az üvegházhatást úgy mutatják be, mint valamit, ami miatt minimálisra kell csökkentenünk a kibocsátást. Az európai országok így arra kényszerülnek, hogy olyan államokkal versenyezzenek, amelyeknek nincsenek ilyen szigorú terveik a kibocsátás korlátozására. Közben pedig minden valamirevaló tudós ma már azt gondolja, hogy az üvegházhatás ciklikusan előforduló, természetes jelenség, és az emberiség minden erőfeszítéssel is legfeljebb csak néhány százalékpont különbséget képes elérni.
Hölgyeim és uraim! Kérem, ne vesztegessék az idejüket ábrándozással. Inkább gondolkozzanak egy értelmes energiapolitikán, mert az olaj ára manapság 100 USD, és többen is úgy gondolják, hogy nemsokára még ennél is drágább lesz. A nyilvánvaló kérdés ez: miért ez a helyzet, és ki húz hasznot belőle?
Gerardo Galeote
(ES) Miniszterelnök úr! Tisztelettel és parlamentáris udvariassággal nekem is el kell ismételnem a képviselőcsoportombeli kollégák üdvözlő szavait, amelyeket nagyon úgy érzem, hogy a PSE képviselőcsoport nem fejezett ki Ön felé.
Miniszterelnök úr! Nekünk spanyol képviselőknek különösen hízelgő kellene hogy legyen az Ön látogatása, mert Ön ide látogatott el először, azelőtt, hogy a spanyol parlament előtt beszámolt volna a lisszaboni Tanács eredményéről, mert nincs kétségem, hogy Ön ezt tervbe vette még a spanyol parlament feloszlatása előtt, hiszen a spanyol nép megérdemel egy magyarázatot lévén, hogy - amint Ön is említette - ők voltak az elsők, akik népszavazással igent mondtak egy Alkotmányra, amely még mindig nem lépett életbe.
Miniszterelnök úr! Az Ön beszédében elhangzott pro-európai elkötelezettséget a Parlament túlnyomó többsége osztja Önnel. Ezért úgy gondoltam volna hogy most, Európából Spanyolország felé tekintve, ahogy Ön is mondta, Ön osztani fogja velünk aggodalmunkat a tekintetben, hogy bár egész Európában Spanyolország szerepel a legrosszabbul a közösségi irányelvek nemzeti jogba történő átültetése terén, sőt Spanyolország áll az élen az EU-jogszabályok megsértése miatt indított eljárások vonatkozásában. Hasonlóképpen, meg kell mondanom, hogy azt a dicséretre méltóan nagy elkötelezettséget, amit itt ma tanúsított a környezetvédelem terén, a tények kemény realitása egyáltalán nem tükrözi, hiszen éppen ma hangzott el, hogy az Európai Bizottság jelentése szerint a mi országunk áll a legtávolabb a Kiotói Jegyzőkönyvben rögzített célok elérésétől.
Miniszterelnök úr! Nem kívánhatok sok sikert Önnek a márciusi választásokhoz. Igaz, hogy az Ön beszéde sokkal inkább hasonlított választási kampánybeszédre, mint bármi másra, de azt szeretném, ha Ön, és ez itt a lényeg, minden igyekezetét latba vetné, hogy visszaállítsa a spanyol politikai erők és az európai intézmények közötti egyetértést, amely nem azért szűnt meg, miniszterelnök úr, mert a mi oldalunkról...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
José Luis Rodríguez Zapatero
spanyol kormányfő. - (ES) Elnök úr! Nagyon röviden két megjegyzést szeretnék tenni két olyan kérdéssel kapcsolatban, amelyeket a mai hozzászólások rendkívül kitartóan vetettek fel: a bevándorlási politikáról és a Spanyolországban élő migránsok helyzetének törvényesítéséről.
Én támogatom, hogy az Európai Uniónak közös bevándorlási politikája legyen, amelybe beletartozik a határok ellenőrzése, az integráció és a közös szabályozás. Egyelőre azonban ettől nagyon távol állunk. Mégis, szeretném legalább egy dologról biztosítani azt a két hozzászólót, aki ezt a kérdést felvetette: amikor miniszterelnök lettem, azt kellett tapasztalnom, hogy hazámban 700 000 illegális migráns munkás él, akiket folyamatosan kizsákmányolnak, akik nem fizetnek adót vagy társadalombiztosítási hozzájárulást, és akik az informális vagy illegális gazdaságban dolgoznak.
Európai értékeink közé tartoznak az emberi jogok, a törvényesség, az átláthatóság és a jogállamiság. Ezért mindig is azon fogok munkálkodni, hogy az én országomban senki ne dolgozzon illegálisan, senkit ne zsákmányoljanak ki, senkitől ne tagadják meg a jogait, és senki ne vonja ki magát az alól, hogy hozzájáruljon a demokratikus ország által vállalt terhekhez. Soha.
(Taps)
Nem tudom, hogy ebből a 700 ezer emberből hányan léptek be Franciaországon keresztül. Nem tudom. De amit tudok, az az, hogy Franciaország és Spanyolország intenzív párbeszéd következtében - mivel sok volt a véleményeltérés - ma már közös gondolkodásmódot és közös politikai megközelítést alkalmaz. Ugyanez vonatkozik a német kormányra. Közös bevándorlási politika hiányában mindegyik országban mások voltak a tapasztalatok és a körülmények. Ha nincs közös bevándorlási politika, akkor az a tendencia, hogy minden problémánk miatt Franciaországot tesszük felelőssé, vagy ha éppen franciák vagyunk, akkor Spanyolországot, vagy ha németek vagyunk akkor Olaszországot, ha olaszok akkor Németországot. Ez semmiféle hasznos célt nem szolgál, és árt Európa építésének.
Ha majd a mindenki által közösen ellenőrizendő, közös külső határokra vonatkozó politikánk lesz, és politikánk az integrációról és a közös jogállásról, akkor majd nem esünk kísértésbe, hogy kritizáljunk egy országot, amely 700 ezer illegális munkás helyzetét próbálja törvényessé tenni.
Az éghajlatváltozást tekintve: ennél jobban már nem tudom kihangsúlyozni, de nem is akarok egyetlen kormányra se visszatekinteni, hiszen hazámban sokféle kormány volt hatalmon... Nem kétséges, hogy Spanyolországban óriási méretű gazdasági növekedés zajlott le. Egyet biztosan tudok: az én kormányom az egyetlen, amelyik - 2006-ban - megállította az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának növekedését, és az egyetlen olyan kormány, amely ezt úgy volt képes elérni, hogy közben 4%-os gazdasági növekedést ért el az országban. Ezenkívül, 2006-ban először, csökkent az elsődleges elektromosáram-felhasználás Spanyolországban. E téren rendkívül eltökéltek vagyunk, csakúgy, mint a politikai cselekvés más területein, ahol idáig sem haboztunk történelmi jelentőségű törvényeket hozni az emberi jogokkal kapcsolatban, vagy határozott döntéseket hozni külpolitikai kérdésekben, amikor bizonyos tetteket elleneztünk. Szilárdak és határozottak maradunk mindvégig, amikor a nemzetközi porondon olyan problémákat kell megoldani, amit hatalmas kihívásként és hatalmas lehetőségként írtam le. Biztosítom Önöket arról, hogy Spanyolország nem a legrosszabb, és egészen biztosan nem is lesz az az elkövetkező években, mert óriási nemzeti összefogással drasztikusan csökkenteni fogjuk az üvegházhatást okozó gázkibocsátást, alternatív, megújuló energiaforrásokba fektetünk be, és következetes politikát folytatunk az energia hatékony felhasználása és az azzal való takarékoskodás céljából.
Azzal zárom, hogy elismétlem: mélységesen hálás vagyok az Európai Parlamentnek. Elégedettnek éreztem itt magam, és egyszersmind európainak, igazán európainak, és amikor elhagyom az európai polgárok e közös otthonát, még inkább európainak fogom érezni magam. Bárcsak már korábban eljöhettem volna ide.
(Taps)
Elnök
A vitát berekesztem.
írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Katalin Lévai  
írásban. - (HU) Tisztelt elnök úr! Ma Európában elsődleges követelmény a gazdasági fejlődés és a munkahelyteremtés. A gazdaság fejlesztésével előre kell lépni a munkahelyteremtés terén, és ehhez 1-2 évnél hosszabb távú tervezésre van szükség, a szolidaritási alapok rugalmasabb felhasználására.
Szembe kell nézni a fenyegető klimatikus változásokkal, meg kell szervezni a biztonságos és fenntartható energiaellátást. A környezetvédelem, a környezetbarát technológiák bevezetése ma globális, a társadalom egészét érintő kérdés.
A lisszaboni stratégiát követve és ahol kell módosítva az uniót a prosperitás, szolidaritás, biztonság és szabadság régiójává kell változtatni, mely új partneri kapcsolatokra törekszik az egész világgal, de különösen közvetlen szomszédaival, Ázsiával és Afrikával.
Európának vezető szerepet kell játszania a globalizációban! Ehhez fontos a tudásközpontú társadalom kialakítása, amelynek polgárai az oktatás, képzés révén mindennapi életben hasznosítható és rugalmas, bővíthető ismeretekre tesznek szert. Az élethosszig tartó tanulás a munkaerő mobilitásának az alapja. A foglalkoztatásban el kell érni a teljes esélyegyenlőséget, küzdeni kell a szociális kirekesztés ellen, támogatni kell a lemaradókat, a hátrányos helyzetűeket, a társadalom peremére szorultakat. Különösen nagy figyelmet kell fordítani a kis és középvállalkozásokra, amelyek a jóléti társadalom, a megfelelő szintű foglalkoztatottság zálogai lehetnek.
Biztos alapokra kell helyezni az energiatermelést, alacsonyabb szintre kell szorítani a felhasználást, energiatakarékos technológiák bevezetésével meg kell állítani a pazarlást. A fosszilis energiahordozók felhasználásának csökkentésével párhuzamosan növelni kell az alternatív energiaforrások arányát.
