Utbildningsprogram
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A4-0373/98 av Waddington för utskottet för sysselsättning och socialfrågor om förslaget till rådets beslut om att inrätta den andra etappen av gemenskapens åtgärdsprogram för yrkesutbildning Leonardo da Vinci; -A4-0371/98 av Pack för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om att inrätta den andra etappen av gemenskapens åtgärdsprogram för utbildning Sokrates; -A4-0389/98 av De Coene för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om att inrätta gemenskapens åtgärdsprogram till förmån för ungdomarna, Ungdom .
Waddington
Herr ordförande! Förslagen till ett nytt Leonardoprogram ger oss tillfälle att uppmärksamma det växande behovet av yrkesutbildning för individer, företag och för ekonomin och att på ett kreativt sätt överväga hur Europeiska unionen kan hjälpa till att förbättra medlemsstaternas egna system och uppmuntra till förnyelse och gränsöverskridande. Kommissionens förslag att förenkla det nya programmets mål och åtgärder kommer att välkomnas, likaså deras vilja till samarbete med parlamentet och dess utskott genom att komma överens om att införa ytterligare förbättringar.
Jag skulle i korta drag vilja sammanfatta de huvudsakliga intresseområdena för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, vilka innefattas i våra ändringsförslag. Först och främst har vi föreslagit att Leonardoprogrammet skall påverka de nationella yrkesutbildningsprogrammen genom att främja nytänkande, livslångt lärande, anställbarhet och tillgång. Den läxa vi lär oss av Leonardo II kan göras till ett mönster vad beträffar de övriga EU-programmen, särskilt Europeiska socialfonden, men detta kommer att kräva en viss nivå av samverkan, integration och samordning som man inte lyckats uppnå i det nuvarande programmet.
För det andra har vi framhävt behovet av att bekämpa diskriminationen och få bort barriärerna för medbestämmanderätt. T.ex. har den övre åldersgränsen för engagemang i de gränsöverskridande projekten för rörlighet tagits bort och handikappade personers särskilda behov har uppmärksammats.
Med tanke på vikten av yrkesutbildning, inte bara för medlemsstater och arbetsmarknadens parter, utan även för samhällsmedborgare, har vi manat till att man i större utsträckning rådgör med icke-statliga organisationer. Nyskapande är en huvudfaktor. Leonardo är unikt såtillvida att det har en förmåga att pröva nya gränsöverskridande angreppssätt vad gäller yrkesutbildning. Programmets huvudmål är att utvärdering och bredd är att föredra framför att enbart finansiera utbyte. Det är p.g.a. detta vi har föreslagit att en högre procent av budgeten bör användas till förnyelseprojekt. För att uppmuntra till förnyelse, genomskinlighet och ett mer effektivt genomförande av programmet har vi endast föreslagit två klart definierade urvalsförfaranden, centraliserade och decentraliserade.
Såvitt jag förstår diskuterar kommissionen och rådet fortfarande dessa administrativa frågor, men jag vill att de skall uppmärksamma den viktiga roll kommissionen måste spela för säkerställandet av förnyelse, gränsöverskridande, kvalitet, effektivitet och enkelhet i valet av projekt och för programmens skötsel. Vi tror att detta kan uppnås utan alltför mycket byråkrati.
Vi har också framhållit vikten av utvärdering av det nya Leonardo-programmet. Utvärdering borde vara ett krav för varje förslag. Det skall vara inbyggt från starten och användas som ett redskap för att påverka och förbättra yrkesutbildningssystem och angreppssätt. Fastän det nuvarande programmet har varit populärt, har det uppkommit kritik vad beträffar innehåll, förfarande och skötsel som kräver ytterligare utredning. Jag har skrivit till president Santer angående denna fråga och hoppas att man dragit lärdom av detta.
I samband med utformandet av förslagen till parlamentet har jag lyssnat till och utvärderat en lång rad organisationers åsikter, inklusive arbetsmarknadens parter. Våra gemensamma förslag till förbättring av det nya Leonardoprogrammet, som presenteras här i dag, ger oss ett nytt tillfälle att förverkliga de möjligheter som ett europeiskt yrkesutbildningsprogram kan ha och som, tillsammans med de nya Sokrates- och Ungdom för Europa-programmen, utgör ett avgörande bidrag till livslångt lärande i Europa. Leonardo kan i grunden komma att påverka åtgärdssystemen i medlemsstaterna, uppmuntra till gränsöverskridande och nytänkande, möjliggöra rörlighet, och det är ett program som ger oss stora förhoppningar för framtiden. Vi vet att yrkesutbildning kommer att fortsätta att vara en huvudfaktor för den ekonomiska utvecklingen i Europa. Detta program måste utvärderas och ses som ett experiment för nytänkande.
(Applåder)

Pack
Herr ordförande, kära kolleger! Det är beklagligt att kommissionären ännu inte är närvarande. I dessa dagar kommer kommissionärerna uppenbarligen för sent varje dag. Kanske beror det på trafiken, det hoppas jag i alla fall. Men vad bra - där kommer hon ju!
Till att börja med vill jag ta upp ett uttalande av Jean Monnet - en av grundarna till dagens Europa - som en gång sade: Vi förbinder inte stater - vi förenar människor! Detta borde egentligen vara den ständiga ledstjärnan för vår politik - dels för Europeiska unionen, men framför allt för Europaparlamentet. Vi får först och främst rikta förhoppningarna mot den unga generationen, för det är ju den som så småningom kommer att forma vår framtid. Därför måste vår förhoppning om att dessa ungdomar engagerar sig i den europeiska integrationsprocessen besannas. Om den europeiska ungdomen knyts samman genom bl.a. nätverk i anslutning till utbildningar, kommer ett Europa att skapas som är starkare, enigare och större än vad vi nu kan föreställa oss.
Det är inte minst denna insikt som har gjort att den europeiska utbildningspolitiken med tiden t.o.m. har kommit att bli en central uppgift för gemenskapen inom Europeiska unionen. Vi behöver av den anledningen en ambitiös modell för hur den europeiska dimensionen skall infogas i utbildningsväsendet. Jag skulle vilja tillägga: Vi skall inte ändra på eller jämka ihop de olika ländernas och nationernas utbildningspolitik, men vi vill få möjlighet att här i Europa göra det som nationerna och länderna inte kan göra speciellt bra på egen hand. Vi vill bara utvinna det faktiska europeiska mervärdet av ett samarbete.
Vi skall inte glömma att bildning och utbildning också är nycklar till Europas konkurrenskraft. Att förbättra kvaliteten på utbildningen och lägga grunden för ungdomarnas etablering inom ett yrkesområde och i samhället är därför klart uttryckta mål i vår utbildningspolitik. Ungdomarna kan då förutom att bli delaktiga i samhällets utveckling även säkra sin position på arbetsmarknaden. Det nya Sokratesprogrammet och övriga program som vi diskuterar här i dag kommer att utvidgas till ett regelrätt europeiskt medborgarprogram som kommer att få en ännu större verkan när andra yrkesutbildnings-, forsknings-och ungdomsprogram tillkommer. Hittills har ca 110 000 ungdomar, 500 000 studenter och 60 000 professorer deltagit i Sokratesprogrammets utbytesprogram. Ytterligare 30 000 språklärare har deltagit i fortbildningsåtgärder, samtidigt som 1 500 universitet och 10 000 skolor har varit engagerade i åtgärder, för att nu inte nämna alla dem som deltagit i olika åtgärder för livslångt lärande. I framtiden kommer vi även i Sokratesprogrammet att ha en starkare decentralisering och enklare ansöknings- och urvalsförfaranden.
Programmet vänder sig till ca 300 miljoner medborgare från skolåldern till pensionsåldern - för att säga det litet grovt - från vaggan till graven. Vi får således inte slarva oss igenom det, utan måste lägga ned åtskilligt med engagemang och noggrannhet på det. Det är också därför som vi har gjort vissa ändringar i kommissionens mycket välgjorda förslag - det vill jag säga uttryckligen. Det är ändringar som vi i egenskap av företrädare för medborgarna får höra önskemål om så gott som dagligen hemma. Till viss del är de av väsentlig betydelse och till viss del bagatellartade. Men en mycket viktig ändring i programförslaget är att vi har gjort sex åtgärdsförslag av kommissionens åtta.
Och det är viktigt av den anledningen att vi - det vill jag nämna här - tydligare vill framhäva betydelsen av de fem stora åtgärderna. Jag vill ta tillfället i akt att räkna upp dem: Först och främst Comenius-delen. Den rör skolutbildningen, vänskolorna och skolornas personal. Den andra är Erasmus - högskoleutbildningen som innebär samarbete mellan europeiska högskolor och en rörlighet för studenter och universitets- och högskolelärare. Den tredje åtgärden är Grundtvig, som består av övriga utbildningsvägar: vuxenutbildning, påbyggnadsutbildning och nya utbildningar. Den fjärde åtgärden är Lingua som rör språkundervisning och språkinlärning. Och som den femte åtgärden vill jag se Minerva och inte Atlas, som kommissionen föreslagit, då jag tror att just multimedia - som det handlar om i den här åtgärden - behöver kraftfulla tankeinsatser, och därför har jag valt Minerva som skyddspatron i den delen. Åtgärd sex omfattar samordnande åtgärder.
Vi har lagt stor vikt vid att våra ungdomars språkkunskaper stärks, och vi har sagt att ungdomarna framöver skall lära sig två främmande språk. Det ena språket skall vara grannspråket, eftersom närmarknaden då blir tillgängligare. Det andra språket skall vara ett annat kommunikationsspråk. Vad gäller Comenius-delen har jag opponerat mig mot kommissionens ståndpunkt, vilket den godtagit. Jag tycker inte att en skola som vill vara med skall tvingas lägga fram en plan för det.
Kära fru kommissionär! Jag har en del emot planer i allmänhet. Hur planen skall uppfyllas anges oftast på papperet, men vad som sker i verkligheten är en helt annan sak. Tillåt mig därför upprepa att jag fortfarande är för att en lärare som vill delta i det här får lämna in en enskild ansökan. Tänk på att skolsystemet är annorlunda än universitetssystemet. Jag välkomnar också att det framdeles kommer att vara möjligt med elevutbyte. När det gäller Erasmus har vi gjort ett tillägg som syftar till att inskränka de begränsade medel som står till vårt förfogande till dem som verkligen är behövande. Det bör om möjligt ske enligt de nationella föreskrifterna för stödåtgärder. Vi har ännu en gång och med större insats försökt att använda ECTS-systemet här, och vi har ombett universiteten att ta sig an detta.
Jag vill också säga något om finansieringen, som är det allra viktigaste kapitlet. Jag tackar budgetutskottet för att det denna gång står på vår sida. 1, 4 miljarder räcker inte! Det räcker för att sätta igång, men inte för att verkligen göra något bra. Vi har ansökt om 1, 4 miljarder euro för fem år, och det omfattar 15 länder och ytterligare 13 associerade länder. Man kan bara säga: Det här är det enda som vi verkligen har makt att genomdriva och som gör medborgarna redo för Europa. Alla våra informationskampanjer är visserligen bra, men de är ändå ad hoc -åtgärder. Men de här utbildningsåtgärderna gör medborgare som verkligen känner och tänker europeiskt av Europas unga medborgare. Hjälp oss att övertyga rådet om att vi behöver 2 miljarder för de kommande fem åren!
(Applåder)

Ordföranden
Jag tackar er, fru Pack. Den sista delen av ert inlägg var inledningen på den debatt som senare kommer att äga rum vid förlikningen.

De Coene
Herr ordförande, fru kommissionär, ärade kolleger! Just före sommaruppehållet lade ni, fru kommissionär, fram ert åtgärdsprogram Ungdom 2000-2004. Vi är glada över att det i dag är ett omfattande program där de åtgärder som är riktade till samma målgrupp är samlade. Det ger mer sammanhang mellan åtgärderna, det undviker att de ändå ganska knappa medlen splittras, och det tillåter att en tydlig politik kan föras. Den politiken, och det måste ni låta oss göra, vill vi anpassa i dag, bara några månader efter att ert dokument lades fram. Som föredragande har jag från början velat uppmärksamma följande punkter.
För det första att nå ut till så många ungdomar som möjligt med det här programmet, och då främst de ungdomar som har störst behov av den sortens program. För det andra att bygga in en politisk dimension i programmet. Det här programmet måste även engagera ungdomar i uppbyggnaden av Europeiska unionen genom att förstärka ungdomars europeiska medborgarskap. I ert förslag, fru kommissionär, betonas ju huvudsakligen ungdomarnas möjligheter att komma in på arbetsmarknaden, konceptet employability . Europaparlamentet vill däremot utvidga målsättningen och därmed även få mer jämvikt i programmet. Jag skall nu gå igenom de förslag till ändringar i ert program som utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media har lagt fram.
Först och främst en höjning av budgeten. Ni har föreslagit 600 miljoner och vi föreslår 800 miljoner ecu eftersom det skall visa att Europa verkligen vill investera i den unga generationen och dessutom behöver vi de pengarna för att kunna förverkliga programmets ambitiösa målsättningar. Höjningen är en sak, men för oss är en omfördelning av medlen minst lika viktig. I ert förslag, fru kommissionär, ta nu inte illa upp, är den överallt dominerande volontärtjänsten mycket iögonfallande. Vi är inte för eller emot den europeiska volontärtjänsten, det är inte det som det gäller, men vi konstaterar att de övriga programmen som till exempel utbytesprojekten eller ungdomsinitiativen riskerar att hamna under tryck. Därför vill vi återställa jämvikten utan att skapa någon panik. Den europeiska volontärtjänsten kommer nämligen fortfarande att få mer pengar än vad Fontaine, som då var föredragande, tidigare begärde å parlamentets vägnar för den europeiska volontärtjänsten.
Vi har olika argument för den här jämvikten. I ert förslag, och det förstår vi, hänvisas det nästan uteslutande till förberedelse inför yrkeslivet, upptagande i arbetslivet, social och yrkesmässig integrering. Tyvärr har begrepp som det europeiska medborgarskapet för ungdomar, samhällsliv och interkulturell inlärning fått en mer undanskymd position. Vi är naturligtvis övertygade om att sysselsättningen är särskilt viktig för ungdomarna, men den här målgruppen är minst lika bekymrad över saker som miljö, upprätthållande av freden och ett fredligt lösande av konflikter, europeiskt och internationellt samarbete, ungdomarnas position, rättigheter och ansvar i samhället.
Därför anser vi också att det här programmet måste ge ett svar på företeelser som individualism, nationalism, otrygghet, brist på tillit till andra personer och till framtiden. Därför tycker vi att pelaren ungdomsutbyten måste förstärkas. Om vi höjer och omfördelar medlen så måste vi lyckas engagera cirka en och en halv miljon ungdomar i de olika åtgärderna.
Vi har några punkter till. Vi anser, och vi har tittat litet på det experiment som ni tog risken att genomföra tillsammans med CFO, att volontärtjänster inte får tillintetgöra några reguljära jobb och dessutom att mottagande organisationer måste respektera unionens spelregler helt och hållet.
För det fjärde anser vi att pengarna framför allt måste gå till den som bäst behöver dem, och med avseende på utvärderingen så konstaterar vi, även genom samtal med ungdomar och lokala ombud, att de som lättast hittar vägen ofta även är de som har lättast att få ta del av medlen. Det vill vi göra något åt, och det till förmån för de ungdomar som ständigt hamnar i ytterspår.
Till sist vill vi ha större öppenhet vid bedömningen av projekten, mer publicitet runt programmen och en viss flexibilitet vid fastställandet av åldersgränser. Parlamentets utskott för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media har främst försökt lyssna till ungdomarna själva och till de organisationer som sköter programmens genomförande. Vi har haft kontakt med cirka 5 000 ungdomar, och utifrån detta har en rapport tagits fram som har flera olika målsättningar. För det första, investering av mer medel så att också fler ungdomar kan nås. För det andra, en jämvikt mellan de olika åtgärderna, strängare riktlinjer och en bättre tillsyn på att fördelningen sker på ett korrekt sätt. För det tredje vill vi göra tillgången till och genomförandet av programmet mer demokratiskt och slutligen ge ungdomar bättre framtidsutsikter och samtidigt ge det europeiska projektet bättre framtidsutsikter genom att öka ungdomarnas engagemang.

Christodoulou
Herr ordförande! Liksom i fallet med programmet " Kultur 2000" , som behandlades i går, inleder kommissionen med de tre förslag som vi diskuterar i dag ett nytt, övergripande närmande i ett försök att förverkliga de strategiska riktlinjer som inkluderades i Agenda 2000 och i kommissionens meddelande från november 1997 om Kunskapens Europa.
Ett gemensamt kännetecken för de tre förslagen är att de alla, genom att höja nivån på kunskap och utbildning, såväl allmän som yrkesinriktad, på ett indirekt och ett direkt sätt siktar på och kan resultera i en ökning av sysselsättningen och, på längre sikt, en minskning av arbetslösheten. Det är följaktligen av stor betydelse att dessa program harmoniseras, så att de är förenliga med varandra, att de sammankopplas med andra gemenskapsprogram, att deras effektivitet hela tiden ökar, något som inte bara rättfärdigar en förlängning av de program som redan har visat sig vara av värde, utan även den nya ram inom vilken de placeras. Det rör sig alltså inte bara om en kvantitativ ökning, utan också om en kraftig kvalitativ karaktär. Och det tog vi hänsyn till i budgetutskottet, då vi undersökte sättet på vilket de skall kunna bemötas från finansiell sida. Dessa program består inte av några isolerade aktiviteter, utan förslagen som är under diskussion siktar på att upprätta en effektiv gemenskapspolitik på området för utbildning och ungdom, vilket för övrigt föreskrivs av artiklarna 126 och 127 i fördraget.
Det rör sig här om områden där medlemsstaternas befogenheter är det viktigaste, och, herr ordförande, jag skall återkomma till det senare. Med subsidiaritetsprincipen som utgångspunkt är avsikten att gemenskapen skall komplettera medlemsstaternas åtgärder, skänka dem en ny, europeisk dimension, samordna de olika verksamheterna på multinationell nivå samt främja samarbetet mellan medlemsstaterna, men även samarbetet med tredje länder och internationella organisationer. Gemenskapen skall alltså göra det som skulle vara omöjligt för medlemsstaterna att göra, eller som, om de kunde göra det, inte skulle ha samma verkan och samma övergripande mervärde på gemenskapsnivå.
Nu, från ekonomisk synvinkel. Vi får inte glömma att storleken av stödet som kommer att krävas och den nya finansiella ramen ännu inte har fastställts. Det diskuteras fortfarande. Jag anser att ökningen från 1 400 till 2 000 miljoner ecu - och detta är budgetutskottets åsikt - för tillfället sannolikt är överdriven. Jag vet att detta inte möter särskilt entusiastiskt stöd hos de ansvariga utskotten, men vi kan alltid hänvisa till det andra avsnittet i ändringsförslag 17, som förutser möjligheten av en årlig höjning på upp till 20 procent. Detta öppnar möjligheten för att de program som fungerar bra tilldelas ett mycket större stöd. Jag skulle hur som helst vilja påminna om vad jag sa i går om programmet " Kultur 2000" , om den indikativa karaktären dessa summor har när de specificeras i rättsakter och om den roll det årliga budgetförfarandet spelar.
Kolleger! Det finns två saker som vi måste komma ihåg. Det första är att det, sedan summorna väl har inskrivits, ligger ett stort ansvar på parlamentet, liksom naturligtvis även på kommissionen, att se till att de program som täcks av summorna i fråga genomförs. Det får alltså inte lämnas överskott, som kan skapa problem av finansiell art vid senare tillfällen. Den andra saken som vi måste komma ihåg är att ramprogrammen ofta inkräktar på parlamentets ansvarsområden och på parlamentets möjlighet att vara en fullständig del av budgetprincipens två halvor, som grundar sig på den årliga konfrontationen om Europeiska unionens budget. När vi har att göra med stora ramprogram och inte i tillbörlig grad har möjlighet till anpassning av resultaten, skapar vi på ett sätt problem för parlamentets rättigheter vad gäller den finansiella ramen och budgeten. Må de ansvariga utskotten ha dessa två saker i åtanke och må de förstå det förslag vi har lagt fram.

Virrankoski
Herr ordförande! Kommissionens aktuella förslag till den andra etappen av Sokratesprogrammet ingår i en större helhet. Denna omfattar förutom Sokratesprogrammet även programmet för yrkesutbildning Leonardo da Vinci och det nya åtgärdsprogrammet Ungdom. Åtgärdsprogrammet Ungdom bildas genom att slå ihop programmen Ungdom för Europa och Europeisk volontärtjänst. Sammanlagt uppgår finansieringen av dessa tre program under 2000-2004 till 3 miljarder euro. Tillsammans med ytterligare ett nytt program, Kultur 2000, innebär dessa en betydande förstärkning av Europeiska unionens kulturella dimension.
Eftersom det fortfarande finns flera program och deras genomförande tidigare varit osammanhängande anser budgetutskottet att det är viktigt att öka synergin mellan dessa program. Den här ståndpunkten kom fram redan vid behandlingen av nästa års budget. Likaså ansåg utskottet det viktigt att man även genom dessa program skall främja skapandet av arbetstillfällen, även i samarbete med programmen för forskning och nya tekniker. Kulturutskottet har också inkluderat dessa tankar i sitt betänkande.
Sokratesprogrammet är det mest omfattande av kulturprogrammen. Kommissionen föreslog för dess finansiering under den kommande femårsperioden 1 400 miljoner euro. Budgetutskottet ansåg att detta belopp utgjorde en primär riktlinje, men ville i detta anslag reservera ett spelrum och lade därför fram ändringsförslag 1, vilket innebär en marginal på tjugo procent för att man kan ändra detta belopp om nya objektiva och varaktiga omständigheter föreligger som klart och tydligt påvisas.
Budgetutskottet anser att administrativa utgifter, allmänna kompletterande åtgärder och tekniskt stöd skall hållas åtskilda från anslagen till den egentliga verksamheten. Dessa borde separat godkännas av den budgetansvariga myndigheten. De utgör en betydande utgiftspost, cirka 85 miljoner euro, som annars minskar de egentliga verksamhetsresurserna.
Förutom ovannämnda ändringar tittade budgetutskottet på några andra detaljer som finns med i budgetutskottets yttrande. Sokratesprogrammet är ett av EU: s mest framgångsrika program. Därför har budgetutskottet givit och ger såväl nu som tidigare sitt starka stöd till detta förslag från kommissionen.

Papakyriazis
Herr ordförande! Jag talar som föredragande av yttrandet i detta ärende från utskottet för sysselsättning och socialfrågor, med förfarandet med dubbel tillnärmning, Hughes-förfarandet, som utgångspunkt, med vilket även vi i vårt utskott har sett på denna fråga om programmet Ungdom för Europa.
Jag vill allra först säga att vi anser att de tre programmen, Ungdomprogrammet, Leonardo och Sokrates, i själva verket är en enhetlig helhet, en allmän ram, med vilket Europeiska unionen, Europeiska kommissionen med sitt specifika förslag, ger kött och ben åt och realiserar tillnärmningen om lärdomens och kunskapens Europa. Vi anser att denna ram, liksom även programmet för Ungdom, är av synnerligen stor betydelse. Vidare, och särskilt för ungdomen, betonar utskottet för socialfrågor vikten av att uppmuntra till ett aktivt och ansvarsfullt medborgarskap i ett europeiskt sammanhang, genom att främja grundläggande värden, som till exempel solidaritet och uppmuntran till deltagande.
Där utöver, mer specifikt, har tillägnandet av allmänna färdigheter och allmän kompetens, med sitt direkta och indirekta samband med sysselsättningen, betydelse. Jag bör på denna punkt bara säga att åtgärderna som har med ungdom och sysselsättning att göra huvudsakligen hänger på volontära erbjudanden, på lokal nivå och främst i samarbete med föreningar, grupper som drivs utan vinstsyfte, det vill säga att det alltså på sätt och vis faller inom ramen för den tredje sysselsättningssektorn, en fråga som Europaparlamentet som bekant tillskriver särskild vikt.
Vidare tror vi att det centrala måste vara att uppmuntra ungdomar som kommer från mindre gynnade miljöer att aktivera sig i detta program, för att ge dessa grupper möjligheten att uttrycka sig. I denna anda har vi alltså med en rad ändringsförslag - ungefär 20 stycken - försökt ge eftertryck åt dessa punkter. Jag måste här tacka föredraganden för utskottet för ungdomsfrågor, De Coene, som har infogat de flesta av ändringarna i sitt betänkande, och därför är det en i hög grad gemensam tillnärmning som i dag går till omröstning.

Guinebertière
Herr ordförande! Tre betänkanden med ett och samma mål: medborgarnas Europa. Det är vad vi har åtagit oss genom Amsterdamfördraget, för en politik för kunskap och livslång utbildning.
När vi lyckas med att uppnå ett samförstånd kring målen med en gemenskapsåtgärd, måste man gratulera kommissionen till detta. Jag anser uppriktigt sagt att de tre programmen Sokrates, Leonardo da Vinci och Ungdom för Europa har varit en framgång, och man måste gratulera alla de som vid något tillfälle har agerat för att genomföra dessa program. Kommissionen planerar att slå samman de här programmens åtgärder, för att se till att de blir rationella och effektiva i en tid när skillnaden mellan grundutbildning och vidareutbildning suddas ut, liksom skillnaden mellan formell och informell utbildning. Jag ger mitt fulla stöd till sammanslagna åtgärder; jag anser att det är en positiv förnyelse.
Men detta är tyvärr inte allt som dessa program har gemensamt. Trots att Sokrates nyligen har blivit en finansiell framgång är bristen på tillgångar också en gemensam nämnare för de här programmen - eftersom vi ständigt utvidgar deras tillämpningsområden är det resurserna som det råder störst brist på. Trots detta kommer UPE-gruppen att stödja innehållet i dessa tre betänkanden, och jag vill tacka föredragandena för ett utmärkt arbete och deras öppenhet för samtliga synpunkter.
Hur kommer då programmens andra generation att se ut? När det gäller Sokrates handlar det om att stärka den europeiska dimensionen i utbildningen på alla nivåer, främja samarbetet inom utbildningen, ta bort hindren för ett sådant samarbete och uppmuntra en pedagogisk förnyelse. Detta program är nu välkänt av alla, och trots att rörligheten är förknippad med betydande krångel och olika hinder, är det fortfarande lika många som vill anmäla sig.
I egenskap av kulturutskottets föredragande för programmet Leonardo da Vinci, skulle jag vilja uppehålla mig litet längre vid det programmet. Leonardo da Vinci syftar till att underlätta och stärka ungdomars sociala och yrkesmässiga integration, genom att skapa en tillgång till fortlöpande utbildning genom hela livet.
Jag skulle vilja framhålla tre mycket viktiga frågor. Den första rör erkännandet av rörlighetens potential och viljan att utveckla den virtuella rörligheten som ett komplement. Det är något jag skriver under på, för jag anser att den nya kommunikationstekniken kommer att avskaffa avstånd. Men jag vill också insistera på att mötet mellan människor är en oersättlig beståndsdel. Den nya tekniken kommer bl.a. att närma landsbygds- och tätortsområden, människor i norr och människor i söder, och det är just det som är programmens rikedom; vi bör ha förmågan att integrera tekniken, och att utnyttja den, men vi får inte glömma mötet mellan människor.
Den andra punkten rör de små och medelstora företagens roll inom den varvade utbildningen och inom yrkesutbildningen, samt när det gäller utbildningens fortfarande alltför blygsamma plats i dialogen mellan arbetsmarknadens parter. Vi bör se över den här situationen med en politisk vilja till en verklig dialog.
Den tredje punkten rör marknadsföringen av programmet bland personer i alla åldrar, eftersom målet med en livslång utbildning inte får betyda att programmen bara erbjuds unga människor. Till sist vill jag insistera på, och det ger mig möjlighet att kommentera programmet " Ungdom för Europa och den europeiska volontärtjänsten" , att erkännandet av betyg från informell utbildning snabbt bör få en betydelse för de olika programdeltagarnas behörighet.
För att avsluta skulle jag vilja uppehålla mig vid ramprogrammet för ungdomar, vid dess fördelar och vid dess svagheter. " Ungdom för Europa" främjar ungdomars erfarenhet av informell utbildning genom att underlätta rörligheten inom unionen och i förhållande till tredje land; det främjar också ungdomars initiativkraft. Dess fördelar: Det framgångsrika försöket med den europeiska volontärtjänsten säkrar programmets framgång, målen är lovvärda och lovordade, men man ger det mycket mer pengar än andra åtgärder inom programmet " Ungdom" , och dess svagheter är, naturligtvis, av finansiellt slag.
Jag skulle här vilja ta upp hur beklagansvärt det är att denna åtgärd, dvs. ungdomars möjligheter, möjligheterna för deras engagemang, deras möjligheter att tillägna sig Europa och bli verkliga europeiska medborgare som är ansvariga för sin framtid och som är engagerade för att skapa sin egen sysselsättning, att denna åtgärd, som sagt, inte får tillräckligt med medel i förhållande till vilken enorm potential den har.
Jag har för övrigt lagt fram två förslag till det här betänkandet: att balansera budgeten till förmån för de här åtgärderna och att skapa en struktur med syftet att samla in information och dokument om ungdomar, publikationer och specifika studier, en struktur som skulle möjliggöra en uppvärdering av program för ungdomar, både program från medlemsstaterna och från EU-institutionerna, eller från själva ungdomsorganisationerna. Den strukturen skulle kunna kompletteras av en webbplats på Internet, som skulle förvaltas av kommissionen och som skulle uppmuntra den interaktiva kommunikationen mellan ungdomar inom de mest varierade områden, som inte nödvändigtvis behöver ingå i EU: s integrerade politikområden.
Vi måste ge Europa till ungdomarna, och de bör tillägna sig Europa. Det är vår uppgift, och strukturen skulle kunna kallas: " Europa 15-25" .

Boogerd-Quaak
Herr ordförande! Jag hindrades litet av trafiken i morse, men det hade nog fler kolleger besvär med. Tack för ert tålamod.
För utskottet för sysselsättning och socialfrågor kan jag säga att den andra generationens program och i synnerhet Sokrates är ett stort framsteg med avseende på konsekvens och administration. Vi har emellertid kunnat konstatera att det inte finns någon ny strategisk översyn. Ändå tycker jag att när vi ser på den effekt som den här sortens program har på sysselsättningen så måste vi inse att den här sortens program är mycket viktiga för att bland annat främja arbetsrörligheten inom Europa. Det börjar ju hos ungdomen, och om man är van vid att följa en utbildning i ett annat land så är det också lättare att acceptera ett jobb i ett annat land. Inom de här programmen så utarbetas ofta också mycket bra projekt för att främja sådana saker.
Jag skall bara ta upp några små punkter som jag hellre hade velat att de såg annorlunda ut. Det måste göras separata avtal för Malta och Turkiet. Jag måste konstatera att kommissionen ännu inte lagt fram några förslag, inte heller med avseende på garantier för de ländernas tillträde. Just för att vi vill ge demokratin i den sortens länder en extra chans och då menar jag särskilt Turkiet, så är det väl ändå vi som borde lägga fram de förslagen. De har nu uteblivit i tre, fyra år.
Dessutom skulle jag vilja be om uppmärksamhet för samarbete med länder som Japan och Förenta staterna med avseende på informationssamhället. Det är mycket viktigt att ungdomsutbyte på grundval av de här programmen kan ske även internationellt. Det är en sak som borde tas upp i förslagen, men som ännu inte utarbetats särskilt noggrant. Jag skulle vilja be kommissionären att ägna det här litet extra uppmärksamhet.

Elchlepp
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill tacka hela kommissionen för förslaget att ovillkorligen gå vidare med Sokratesprogrammet. Jag instämmer också i de mål som nämnts: att hålla en klar och sammanhållen linje i de stödåtgärder man vidtar samt skapa närhet till medborgarna. Jag skulle dock i genomförandet ha önskat mig ännu starkare koncentration på de områden som kan bidra till ett äkta europeiskt mervärde. Men en viktig sak är följande: Sokrates och övriga ungdomsprogram har med tiden blivit en oundgänglig del i europeisk utbildningspolitik. Tyvärr har de också - är jag tvungen att säga - använts som en bekväm förevändning för vissa medlemsstater att inte på egen hand göra mer för europeiseringen av skolorna, högskolorna och utbildningsanstalterna.
Därför vore det högst konsekvent om parlamentet och rådet kunde enas om en betydligt ökad finansiering av programmet. De 2 miljarder som fordrats av utskottet är för min grupp ett absolut minimum. De av kommissionen för fem år föreslagna 1, 4 miljarderna innebär ingen reell höjning, om man tar hänsyn till utgifterna såsom de nu ter sig. Det har tillkommit utgifter för vuxenutbildning samt genom öppnandet mot Central- och Östeuropa. Ännu tydligare blir det om man som vi socialdemokrater vill korrigera den sociala snedvridningen med hjälp av programmet. Den knappa finansieringen av Sokrates och andra ungdomsprogram motsvaras inte på något sätt av de innehållslösa söndagstalen om nödvändigheten av en starkare ungdomsrörelse i Europa och om att skapa ett äkta europeiskt utbildningsområde. Det kan ju inte vara sant - tyvärr blir man jämt och ständigt tvungen att säga det så här pass högljutt - att det årligen ställs mindre resurser till förfogande för EU: s utbytesprogram för ungdomar än vad som ges ut i jordbruksstöd för odling av ärtor, åkerbönor och söta lupiner.
Man förbiser också att Sokrates vid sidan av integrationsaspekten även har en utomordentlig effekt på sysselsättningen. Varje ung människa borde därför ha möjlighet att i sin utbildning få utlandserfarenhet och fördjupa sina kunskaper i främmande språk. Det handlar om lika möjligheter. I stället för att som nu 2 procent av studenterna deltar i Erasmus förväntar vi oss att det blir uppemot 10 procent. Samma sak måste gälla för ungdomar i yrkesutbildningar. Av dessa deltar för närvarande mindre än 1 procent i EU: s utbytesprogram. Min grupp har därför redan från början krävt ökade resurser för programmet, då de enskilda stipendierna är alldeles för låga. När det gäller Erasmus exempelvis, betalas i genomsnitt endast 70 ecu ut. Det är säkerligen ingen sporre för ungdomar från socialt svagare familjer att studera en termin utomlands. Men de som hur som helst har råd med det tar gärna emot bidraget.
På en punkt vill vi ha en utvidgning i programmet, och jag ber om ert stöd för det. Inom ramen för Comeniusprogrammet vill vi skapa en ny finansiell rubrik för stöd till lärare genom att unga arbetslösa lärare får verka under en viss tid i ett grannland. Det skulle bidra till europeiseringen av undervisningen och ge unga arbetslösa pedagoger ett första steg in i yrkeslivet.

Mann, Thomas
Herr ordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Vi har med Leonardo II för avsikt att på europeisk nivå inte bara komplettera medlemsstaternas initiativ inom yrkesutbildningen, utan även att driva på dem. Låt oss bygga vidare på ett Europa av vetande och ett Europa av innovationer inom forskning, utveckling och utbildning. Detta är något som med hänsyn till de krav som globaliseringen ställer har kommit att bli bittert nödvändigt. Det är dock högst tveksamt, fru kommissionär, om de medel på 1 miljard ecu som anslagits för år 2000 till 2004 räcker, om man tar hänsyn till utvidgningsstrategin. Vi kräver därför ett budgetförfarande i vilket de finansiella medlen fastställs årligen, och vi kräver att Leonardoprogrammet utökas med motsvarande finansiella medel fram till år 2006. För att åtgärderna skall bli effektivare bör de samordnas med andra europeiska program. Sådant som de nya strukturfonderna, gemenskapsinitiativen, utbildningsprogrammen Sokrates och Ungdom, minskningen från 19 till 3 programmål och från 23 till 6 åtgärder är mer än bara numeriska ändringar - dessa ändringar skapar förutsättningar för att vi skall kunna bli ännu effektivare.
En kvalificerad grundläggande yrkesutbildning syftar till att utveckla kunskaper, t.ex. när det gäller hantering av nya informations- och kommunikationstekniker. Pedagogiska hjälpmedel som förefaller lämpliga för framtidsyrken är praktiskt grupparbete, gruppdynamiska läroprocesser och hög problemlösningsförmåga. Ungdomar behöver bättre inblick i yrkeslivet redan från början av sin utbildning. Alla ålderskategorier behöver få tillgång till högkvalitativ fortbildning i enlighet med vår modell om livslångt lärande. Fortfarande finns det en tendens att ringakta, ja ofta t.o.m. förakta, de erfarenheter som människor vunnit med åldern, trots att många ungdomar skulle kunna lära sig av dem. Det är upp till oss att se till att motivationen och kompetensen hos de äldre arbetstagarna vidmakthålls. Om man investerar tillräckligt mycket och långsiktigt i yrkesutbildningen kommer man att öka européernas möjligheter att konkurrera internationellt och inte minst att stärka den sociala sammanhållningen.
Susan Waddington har åter en gång författat en utmärkt rapport som omfattar nästan alla ändringsförslag från Europeiska folkpartiets grupp. Jag hoppas att hon också kan ta över våra senaste förslag där vi redogör för Leonardos betydelse för den yrkesmässiga fort- och vidareutbildningen. Vi är ense om att yrkesutbildningarna skall inriktas på deltagarnas återinträde i arbetslivet samt på att de som har bristfälliga eller föråldrade kunskaper skall integreras i arbetsprocesserna. Leonardo bygger på artikel 127 om samarbetsordningen, och Sokrates på artikel 126 om medbestämmande. Här saknas det en jämvikt mellan områdena. Leonardo bör på yrkesområdet ha samma vikt som Sokrates för allmänna frågor.
Vår största potential är och förblir humankapitalet, som bör främjas långsiktigt, således även yrkesmässigt. Måtte Leonardo II bli framgångsrikt nog för att befrämja flexibilitet och den enskildes fortsatta personliga utveckling under 2000-talets första århundrade.

Frischenschlager
Herr ordförande, mina damer och herrar! Det är allmänt känt att ekonomisk konkurrens och framgång i ett land har samband med dess invånares bildning och utbildning. Men för oss européer kan det inte stanna därvid - utan om vi skall kunna uppnå ett verkligt enande måste vi sträva efter att ungdomen får en chans att också uppleva Europa. Det är den huvudsakliga politiska uppgiften när det gäller den europeiska utbildningspolitiken. Jag vill helst inte sälla mig till dem som bara kräver mer pengar. En sak är i alla fall klar - att man här pekat på gapet mellan ord och verklighet. Den regeringskonferens existerar inte där det inte påpekats att utbildningen och forskningen måste få mer resurser. Fakta ger en annan bild vid handen. Jag tycker att vi verkligen borde försöka förmå regeringscheferna att lägga litet mer resurser på det här området, helt enkelt av den anledningen att utbildningsinsatserna måste breddas och intensifieras.
Ett exempel: I mitt hemland Österrike steg studenternas internationaliseringsgrad kraftigt under en period av tre år; sedan dess har den åter sjunkit något. Vi måste motverka denna tillbakagång. Och det är angeläget att vi ställer mer resurser till förfogande, så att också ansökarländerna blir inlemmade i processen. De måste ju också få uppleva sin framtid i Europa, vilket ju kan ske bl.a. genom studenterna. Helt oundgängligt är det förstås att språkutbildningen stärks. På det området är varje satsad ecu den bästa investeringen i medlemsländernas framtida politiska och ekonomiska stabilitet. Därutöver finns det också rent praktiska problem. Jag får t.ex. ständigt höra klagomål på informationen från de olika nationella kontoren och också att informationsflödet inom de europeiska universiteten ännu inte fungerar tillfredsställande. Fru kommissionär! Frågan är om alla dessa verkligen är anslutna till informationsnätverken och om de har tillgång till senaste teknik så att de kan förmedla en korrekt och aktuell information.
Vissa återstående praktiska problem spelar också en viktig roll. Här kan jag bara nämna problemen med socialförsäkringarna, särskilt vad gäller sjukförsäkringar. Även boendet ger dock helt följdriktigt ideligen upphov till praktiska problem. Kanske kunde ett europeiskt initiativ genom att man skapar en gemensam infrastruktur särskilt för boendeområdet leda till reella resultat.
Utbildningsfrågan är en europeisk angelägenhet. Europa är en bildningsgemenskap, det är självklart. Låt oss också handla i enlighet med det, låt oss ge ut de medel som behövs. Det kommer att löna sig!

Wolf
Herr ordförande! En god yrkesutbildning utgör en av de förebyggande åtgärderna för att förhindra arbetslöshet, det vet vi. I sig skapar en sådan utbildning inte arbetsplatser, men den har ändå en central betydelse i denna massarbetslöshet, i synnerhet som den slår i första hand mot ungdomen. Europeiska program kan förvisso inte ersätta åtgärder från medlemsstaterna själva, men det här handlar om att låta nyttan i den europeiska dimensionen få genomslag i verkligheten. Detta med tanke på Luxemburgprocessen i europeisk sysselsättningspolitik, med tanke på att vi närmar oss ett kunskapssamhälle som har stora möjligheter att just genom mångfalden i Europa dra nytta av samarbetet, och slutligen också med tanke på hur den rika, mångfaldiga europeiska erfarenhetsskatten skall kunna tas till vara. I dessa program behöver vi rensa upp i byråkratin. Vi vill inte ha någon åternationalisering.
Det skall vara ett mål att 1 procent av Europeiska unionens budget går till yrkesutbildning. Det är en investering i framtiden och inte bara en konsumtionspost. Vi gröna har i Waddingtons väl genomförda betänkande fått med våra ändringsförslag gällande punkterna vuxenutbildning, uppföljande forskning och en öppning för det tredje systemet. Innan jag slutar vill och måste jag kommentera en sak. Det handlar, fru Cresson, om att det hänger en mörk skugga över de värdefulla program som är föremål för debatten i dag. Ni måste se till att ni får ordning på er verksamhet, så att er efterföljare har chans att genomföra det förbättrade Leonardoprogrammet. Jag vill också instämma i Waddingtons appell till Santer att med all kraft understödja henne i hennes strävan.

Maes
Herr ordförande! På grund av tidsbrist skall jag inte kommentera alla de utmärkta betänkanden som vi fått höra i dag och även på grund av att jag särskilt vill fokusera mig på programmen om ungdomar.
I vårt utskott är vi klart ense med de förslag som föredraganden lagt fram. Det vore bra om det skaffades fram mer medel, men det är framför allt nödvändigt att det blir mer jämvikt i utnyttjandet av de medlen. Jag blev chockad, fru kommissionär, när jag hörde att det gick åt så mycket pengar för volontärtjänster vid världsmästerskapen i fotboll i Frankrike. Jag undrar om det är rätt sätt att använda sådana medel och om volontärtjänst i första hand skall gälla sådan PR-verksamhet som ju har att göra med en organisation med uttalat vinstsyfte.
Jag vill betona ungdomsprogrammens betydelse för tillväxten i det europeiska medborgarskapet. De flesta av oss växte fortfarande upp i en euro-optimistisk anda. För dagens ungdomar är det inte alltid så. Vi måste kunna väcka ungdomens intresse för det europeiska projektet på något nytt sätt. Det kan ske genom att ungdomar får kontakt med andra europeiska ungdomar över nationsgränserna, över språkgränserna, över kulturgränserna. Därför är det viktigt att de aktörer på det området som kan samarbeta med oss uppmuntras att göra fortsatta insatser: kommuner och organisationer. Samtidigt får vi dock inte glömma de ungdomar som inte är engagerade i fasta organisationer och som även kommuner och organisationer har svårt att nå ut till.
Jag förstår de många kolleger som yrkar på yrkesutbildning. Det har jag all förståelse för. I praktiken har det dock visat sig att ungdomar har fler problem i samband med yrkesutbildning än med utbyte av stundenter, även om det bara är så att språkproblemet är mycket mindre för utbytet av studenter än vad det är för ungdomar som följer en yrkesutbildning. Därför yrkar jag tillsammans med föredraganden för ett brett ungdomsprogram som tar den allmänna kulturdimensionen i betraktande så att det läggs en god grund för europeiskt medborgarskap och europeisk entusiasm.

Seillier
Herr ordförande! Vem skulle inte glädja sig åt kommissionens nya förslag: insatserna för att undvika att programmen staplas på varandra, för att de skall överensstämma bättre med varandra, för att målen skall bli tydligare och utvärderingen skall förbättras och föras närmare verksamheten, liksom insatserna för att subsidiaritetsprincipen skall respekteras, dvs. att gemenskapens åtgärder skall presenteras som ett verkligt mervärde till det vi gör i våra olika länder.
För egen del glädjer jag mig också åt att man utsträcker programmen Leonardo och Sokrates till att gälla vuxna, och inte bara ungdomar. För det första är åtskillnaden mellan ungdomar och vuxna godtycklig, och sedan vet vi att en livslång utbildning är oerhört viktig. För programmet " Ungdom" medger jag att fördelningen mellan anslagen till den europeiska volontärtjänsten och till programmet " Ungdom för Europa" , något som jag vet är mycket kritiserat av många av mina kolleger, inte är helt lätt att fastställa, eftersom det finns argument i båda riktningarna. En kort vistelse för ungdomar i ett annat land, är det bra, även om antalet berörda ungdomar är mycket fler och även om kontakten är ytligare? Det kan man självklart undra. En mycket längre vistelse, en längre erfarenhet, som t.ex. en volontärtjänst, kostar mer, men å andra sidan blir effekten mer djupgående, och därför blir det svårare att avgöra; jag tror samtidigt att en bättre jämvikt är önskvärd.
Men utöver dessa frågor, som snarare är detaljfrågor, jag skulle nästan säga " tillredningsfrågor" , ställer jag mig i grunden frågande till de här programmens filosofi. Även om vi ibland har, kära kolleger, mycket olika uppfattningar om Europabygget, det gemensamma europeiska äventyret mellan våra olika länder - och den grupp jag tillhör vet det bättre än någon annan - så har vi icke desto mindre behov av att reflektera mer tillsammans, för att nå fram till gemensamma grunder som kan förbättra filosofin i programmen som riktas till ungdomar.
Jag tror inte att ni förvånas över att jag kritiserar ett uttryck som finns överallt men som aldrig har definierats - " främjandet av ett europeiskt medborgarskap" . Det jag däremot är övertygad om, och som jag har arbetat för alltsedan 18 års ålder - vilket hänger samman med anledningen till att jag för första gången kom till Bryssel och Strasbourg, nämligen att jag arbetade med en tidning i mitt gymnasium och att vi hade ett europeiskt möte om just denna fråga - det är att den europeiska kulturen måste framhålla allmänbildningen, som är en så nödvändig grund för den tekniska utbildningen, yrkesutbildningen och för framgångsrika utbyten. Den punkten är oumbärlig för att verkligen förbättra ungdomsprogrammen.

Evans
Herr ordförande! Pack sade i sina inledande anmärkningar att vi inte enbart bör försöka förena staterna utan även dess människor. Detta är absolut nödvändigt i samband med en utvidgning av Europeiska unionen. Vad vi nu behöver är ordentlig handling och inte bara vackra ord. Andra har talat om budgeten för detta program, och jag skulle bara vilja säga en sak beträffande denna. Om vi skulle använda lika mycket pengar för att sörja för elever och lärare som vi gör för att sörja för rika jordbrukare, skulle vi använda de europeiska pengarna på ett bättre sätt. Jag hoppas att vi i framtiden kommer att ta några steg i den riktningen.
Jag skulle vilja klargöra mig på tre punkter. Den första gäller erkännandet av kvalifikationer. Vi måste göra mycket mer för att försäkra att europeiska skolor, college och utbildningsanstalter följer våra regler och håller sig till de mål vi satt upp. Det finns för närvarande alltför många som inte är beredda att likställa sina utländska kollegers kunskaper med de egna landsmännens. Detta är ett avgörande steg.
För det andra är det alldeles nödvändigt att Europas befolkning lär sig språk. Det är viktigt att vi erkänner andra folkgruppers språk, speciellt de som är i minoritet. Detta är desto viktigare nu när vi är på väg mot en utvidgning av unionen. Vi måste t.ex. godta medlemsstaternas rätt att använda sina egna språk. Vi borde uppmuntra västeuropeiska studenter att lära sig polska eller tjeckiska på samma sätt som vi uppmuntrar deras ungdomar att lära sig engelska eller tyska.
Slutligen måste vi försäkra oss om att pengarna från Sokrates och andra program inte på ett oproportionerligt sätt hamnar i de redan välförsörjdas plånbok och budget. Vi måste försäkra oss om att pengarna från Sokrates, Leonardo och Ungdom för Europa utdelas till de fattigare studenterna, de studenter som är i etnisk minoritet och de som är missgynnade. För närvarande hamnar pengarna på ett oproportionerligt sätt hos medelklass- och välbärgade områden p.g.a. byråkratin och ansökningsförfarandena i vissa länder.
Jag välkomnar kraftigt dessa projekt och hoppas att kommissionen gör mer för att garantera att utbildningspengarna verkligen blir åtkomliga för fler européer.

Günther
Herr ordförande, fru kommissionär! De här diskuterade ungdomsprogrammen hör egentligen sedan länge till Europeiska unionens framgångsområden, vilket de nog också kommer att förbli. Samtidigt som många medborgare har stor lust att resa fritt, föredrar allt fler ungdomar att lära känna andra länder genom att delta i praktiska projekt och göra delar av sin utbildning utomlands. I samband med det vill jag slå ett slag för dem som kanske inte tillhör den grupp som kollegan Evans omtalat. Det är nämligen också angeläget att vi får fram ledande krafter med öppen blick för hela Europa, personer som kan ta ett helhetsansvar som inte bara omfattar det egna landet. Det är då de språkliga förutsättningarna enligt min åsikt bör prioriteras högst i sammanhanget.
Jag tycker kanske att förslaget i sin nuvarande lydelse inte beaktar medlemsstaterna i tillräckligt stor utsträckning, något som berörs i stycke 13a. Att medlemsstaterna tar på sig ett visst ansvar är något som vi fortfarande måste kräva. Det kan också innebära att det blir lättare att få gehör för kraven på det finansiella utrymmet. Vid sidan av denna positiva bild av utvecklingen av programmen förefaller just denna andra punkt - de tillgängliga finansiella resurserna - särskilt viktig. Om man nämligen, som kollega Pack antytt i sitt inlägg, räknar om detta, hamnar vi i dessa program på ca 3 euro per ungdom. Jämförelsevis kan man se att man på andra områden - här vill jag inte direkt som kollegan lyfta fram jordbruksområdet, man kan också ta Meda-programmet eller andra program - förfogar över betydligt större medel.
I egenskap av vice ordförande för Maltadelegationen vill jag också uttrycka min förvåning över att man inte alls diskuterat hur Malta skall kunna inlemmas i programmen i högre utsträckning. Det där belägna universitetet ställer in sig på deltagande i programmet och ungdomarna väntar på det. Man kan ändå inte göra dem till fångar hos den tvååriga regering som på sin tid lade programmen på is.

Kerr
Herr ordförande! Jag skulle vilja välkomna Leonardo II- programmet, särskilt det betänkande som Waddington presenterade i morse vilket, som vanligt, var utomordentligt. Jag måste säga att Waddington är en av de få ledamöter som faktiskt skriver huvuddelen av sina betänkanden själv och formulerar sina egna ändringsförslag, till skillnad från många andra ledamöter, bl.a. mig själv. Hon är därför en respekterad expert på sitt område. Det är beklagligt att hon kommit i ett läge som innebär att hon kanske inte återvänder till parlamentet nästa år. Det nya Labourpartiet värdesätter uppenbarligen henne inte lika mycket som ledamöterna i detta parlament. I förbigående uppmärksammade jag med intresse att överhuset kan komma att ändra på systemet.
Leonardo II är ett mycket viktigt program, inte bara därför att det borde vara en central fråga i Europeiska unionens strategi för att bekämpa arbetslöshet och främja utbildning och vidareutbildning. Framför allt yrkesutbildning är lösningen för sysselsättningsstrategin som nu borde vara väsentlig för Europeiska unionens strategi, för att göra den europeiska arbetskraften mer effektiv och användbar. Detta gäller i synnerhet efter det att den stora segern för de rödgröna i Tyskland har gett upphov till ett skifte till vänsterpolitik i Europa och lämnat kvar Tony Blair som den sista reaktionära kraften på Europas högerkant.
Jaså, protester! Herr ordförande! Vill ni vara snäll och skydda mig från dessa ledamöter som angriper mig.
Åtgärderna i Leonardo-programmet är mycket viktiga. Den övervakning och utvärdering som gjorts av Leonardo I ger emellertid upphov till allvarliga problem, och jag hoppas att Cresson kommer att besvara de frågor hon fått. Hittills har hon inte gjort detta. Och jag hoppas att president Santer kommer att besvara de frågor som riktats till honom och ta allvarligt på de viktiga frågor som uppkommit beträffande administration och budget för Leonardo I och se till att Leonardo II blir ett bättre administrerat program.

Raschhofer
Herr ordförande, ärade damer och herrar! Genom att Sokrates- och Leonardoprogrammen diskuteras i ett sammanhang är det enkelt att göra bokslut och framför allt anställa jämförelser över de hittills uppnådda resultaten. På tillgångssidan återfinner vi Sokratesprogrammet med hela dess allmänbildande funktion. De 500 000 studenter, 30 000 språklärare och oräkneliga ungdomar som har fått delta i programmet tecknar en enstämmigt positiv bild. Med hänsyn till detta utmärkta omdöme är det helt konsekvent att kräva ytterligare finansiella medel. På skuldsidan, jag säger detta helt medvetet, återfinns de yrkesbildande åtgärder som ingår i Leonardoprogrammet. Jag säger skuldsidan, inte för att jag principiellt ogillar Leonardo eller för att jag anser att tanken och idén är oriktig, utan för att de konkreta resultaten visar på stora svårigheter att förvalta programmet.
På frågan varför man måste värdera programmen så olika är svaret helt enkelt: Där det handlar om yrkesutbildning, alltså om praxis, har de praktiskt frånvända programmen stött på svårigheter. Först när deltagarna kan ta med sig sin praxis och sina erfarenheter i programmen uppstår ett verkligt mervärde för dem. Jag tror att det på det här området behövs ordentliga korrigeringar för framtiden.

Hawlicek
Herr ordförande! Det har i dag redan sagts mycket värdefullt och sant angående utbildningsprogrammen. Själv vill jag framför allt lyfta fram hur viktigt det är att det generellt sett blir lättare att delta i programmen och att fler får tillgång till dem, vilket i första hand gäller ungdomen i de öst- och centraleuropeiska länderna, men även de socialt svagare skikten med sämre utbildning. För utbildnings- och ungdomsprogrammen uppvisar ett entydigt europeiskt mervärde, en multiplikatoreffekt, samtidigt som de förbereder ungdomarna på rörligheten och vetandets Europa. Leonardo da Vinci underlättar utvecklandet av europeiska fackkunskaper i yrkesutbildningen och även en ökning av rörligheten. Sokrates, som möjliggjort en första mycket framgångsrik fas i det europeiska samarbetet på områdena högskoleutbildning, skolutbildning och språkundervisning, utvidgas nu till vuxenutbildning och utbildning för dem som inte fullgjort skolgången.
Det är mycket angeläget att alla ungdomar i Europa får vissa generella grundkunskaper. Jag anser därför, i likhet med de föregående talarna, speciellt kollega Pack, att kravet från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och medier på att öka resurserna till Sokrates från 1, 4 till 2 miljarder ecu är det allra väsentligaste. Men lika viktig är höjningen av anslaget till Ungdom-programmet från 600 till 800, om kommissionens strävan att dubbelt så många ungdomar skall delta i programmen skall uppnås. Detta är oundgängligt om systemen skall kunna förenklas och kommunikationen göras bättre. Jag vill tacka mina kolleger Waddington och Pack för att de har arbetat fram ställningstagandena så fort att en första gemensam ståndpunkt förmodligen kommer att kunna nås under det österrikiska ordförandeskapet.
Det gladde mig vid det informella ministermötet i Baden att det redan i huvudsak råder enighet om behovet av ökade resurser och att det vid utbildningsprogrammens genomförande krävs ett förfarande som är mindre byråkratiskt, öppnare och mer decentraliserat. Ett samarbete på det här området mellan parlament, råd och kommission torde - jag hoppas det - vara fruktbart för utbildningen i Europa.

Baldi
Herr ordförande, ärade kolleger! Jag vill upprepa de gratulationer som denna kammare redan förra året framförde till Pack. Den andra etappen av gemenskapens åtgärdsprogram för utbildning, Sokrates, har för avsikt att försöka ta bort två av de huvudsakliga hinder som uppstått under den första etappen: otillräckliga finansiella resurser och svårigheter med samordning och information mellan medlemsstaterna, kommissionen och medborgarna. Det är därför viktigt att öka de finansiella tillgångarna för perioden 2000-2004 genom att höja dem till 2 miljarder euro och samtidigt förenkla både handhavandet av och förfarandet för ansökningar. Det är väsentligt att söka uppnå programmets målsättning att främja utbildningens kvalitet genom att uppmuntra samarbete, öka rörligheten och utveckla den europeiska dimensionen inom alla utbildningsområden.
Sokrates är milstolpen i den politik som syftar till att föra Europeiska unionen närmare medborgarna och innebär ett avgörande bidrag till det progressiva uppbyggandet av ett europeiskt utbildningsområde. Dessutom är utbytet av information och erfarenheter via gemensamma problemställningar angående utbildning väsentligt för att kunna säkerställa allt samarbete som förutses i de olika åtgärderna. I detta sammanhang skall särskilt Ortelius tas i betraktande, databasen för högre studier i de femton medlemsstaterna i Europeiska unionen som GD XII och ministerrådet önskat ända sedan 1993, eftersom det är den enda databasen i världen som, med en enda förfrågan och med en korssökning, tillåter en enhetlig återgivning av information angående olika utbildningsverkligheter, och på så vis skapar en sammanställning av information som finns utspridd på nätet.
Avslutningsvis vill jag tacka De Coene som velat understryka nödvändigheten av att upprätta en bättre balans mellan den europeiska volontärtjänsten och de övriga åtgärderna genom att koordinera och integrera dem och genom att övervinna deras fragmentariska karaktär. Programmet Ungdom som integrerar Ungdom för Europa och Europeisk volontärtjänst för ungdomar kan spela en viktig roll för att lösa de problem som är förbundna med individualism, nationalism, osäkerhet och avsaknaden av förtroende för sin nästa.

Vecchi
Herr ordförande! Med den nya etappen av de tre gemenskapsprogrammen för utbildning, yrkesutbildning och ungdom har vi stora möjligheter, på europeisk nivå, att investera i utvecklingen av mänskliga resurser och i synnerhet i de unga generationerna. Vi vet mycket väl att dessa program inte skall ersätta den specifika nationella politiken, vilken snarare bör förstärkas, men de bör bli en viktig hållpunkt både för utvecklingen av den transnationella dimensionen i åtgärderna för de mänskliga resurserna, och för fortsättningen på reformprocesserna, framför allt av utbildningssystemen i alla medlemsstaterna.
Vad gäller programmet Ungdom så förutsätter kommissionens förslag, såsom det kommer att ändras av parlamentet, en viktig utveckling av de möjligheter som erbjuds både enstaka ungdomar och medlemmar i ungdomsföreningar. Transnationella utbyten, icke-formell utbildning, volontärtjänst och stöd för ungdomars kreativitet är bärande element i ett program som faktiskt kan bli ett viktigt tillfälle för individuell och kollektiv tillväxt för de unga generationerna på vår kontinent.
I synnerhet kommer den europeiska volontärtjänsten, som det redan utförts experiment med under de senaste åren med ett positivt resultat, att bli en av pelarna i gemenskapspolitiken för utvecklingen av det europeiska medborgarskapet och för bekräftelsen av den icke-formella utbildningens förverkligande. Vi efterfrågar dock i största allmänhet att de tre programmen finansieras på ett lämpligt sätt så att de medel vi har till förfogande räcker till de behov som finns. Parlamentets framhävande av behovet att förenkla och avbyråkratisera hanteringen av programmen så att tillgången till dessa garanteras alla verkligheter, ungdomar, föreningar och skolor för yrkesutbildning och utbildning är dessutom viktigt. Endast genom att satsa på ungdomarnas, utbildningens och yrkesutbildningens energi och intelligens kan vi följaktligen bygga upp det rättvisa, demokratiska och effektiva Europa som gör det mödan värt att arbeta för det.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Utbytesprogrammen för unga studenter och forskare i Europeiska unionen är ett av de viktigaste gemenskapspolitiska områden som direkt riktar sig till allmänheten och främjar den fria rörligheten. Utbytesprogrammens betydelse kan till exempel inte underskattas när det gäller unionens utvidgningsprocess eller strävanden efter erkännande av examensbevis. Jag tycker att det är viktigt att anslagen till unionens utbytesprogram skall höjas till en högre nivå. Det är positivt att man i kommissionens meddelande för ett kunskapens Europa medger behovet av ökade anslag. I synnerhet de östeuropeiska ländernas deltagande i utbytesprogrammen skapar ett särskilt tryck mot finansieringsramen. Det finns en risk att medborgarna i den nuvarande unionen får nöja sig med en mycket mindre finansieringsandel medan EU: s ansökarländer tar lejonparten.
Det är av största vikt att man kan trygga ungdomarnas deltagande i utformningen av programmen. Kommissionen måste också se till att de som deltar i programmen får sin röst hörd i de arbetsgrupper där man fattar beslut om frågor som har med programmens innehåll och form att göra. På det sättet kan man försäkra sig om att programmen även i framtiden bibehåller sin popularitet. Till slut tackar jag betänkandets föredragande för ett förtjänstfullt arbete.

Morgan
Herr ordförande! Det här är första gången som dessa tre program har blivit hopbuntade på detta sätt till förmån för ett kunskapens Europa. Jag hoppas att resultatet av detta kommer att bli att det ger upphov till en viss grad av flexibilitet mellan programmen Ungdom för Europa, Sokrates och Leonardo. Ett av de problem vi tidigare hade var bristen på flexibilitet. Vi har försökt öka möjligheten till flexibilitet mellan programmen genom att skapa förbindelselinjen inom budgeten så att vi skall kunna skapa bättre länkar.
Dessa är de tre mest framgångsrika programmen inom Europeiska unionen, men det är viktigt för oss att analysera för vem de varit framgångsrika och vilka som har deltagit. Jag skulle vilja inrikta mig speciellt på ett av dessa program och på en aspekt av detta: Erasmusprogrammet inom Sokratesprogrammet. Det har att göra med utbyte av studenter. Unionen har hjälpt tusentals unga människor att skaffa sig erfarenhet genom att studera utomlands. Från början hade man räknat ut att ungefär 5 000 ecu skulle bli tillgängliga per person. I verkligheten rör det sig dock endast om 70 ecu. Det är ett skämt; ingen kan leva på det. Så föräldrarna har varit tvungna att bidra, och av misstag har vi skapat ett elitprogram. Det allra viktigaste ändringsförslaget till Sokratesbetänkandet är det som understryker behovet av att man vid urval av studenter, förutom prestationskriteriet, bör beakta kandidaternas ekonomiska behov. Det är inte vår önskan att enbart rika studenter skall få tillgång till detta program.
Det innebär inte att andra människor inte kan delta. Vi vill att upp till 10 procent av studenterna inom EU skall kunna delta och få den merit det innebär att ha fått vara en del av detta program. Men pengarna bör vara ämnade för dem som behöver dem. Vi behöver mer pengar. Detta är den viktiga frågan. 2 miljarder ecu är den summa vi kommer att kämpa för och kampen börjar nu.

Gröner
Herr ordförande, fru kommissionär! Tidigare i veckan fick jag frågan " Var finns den europeiska identiteten?" av ungdomar i parlamentet. Svaret på det får ni med våra nya utbildnings- och ungdomsprogram, sade jag. Med Sokrates, Leonardo och Ungdom med frivilligtjänsten lämnar vi ett mycket viktigt bidrag som får synergieffekter för den europeiska identiteten. Det kommer att krävas att programmen kopplas till strukturfonderna, med början på Hughes-förfarandet, och våra mål är följande: Att integrera ungdomen i det europeiska samhället, att bekämpa den oacceptabelt höga arbetslösheten, att få till stånd en kulturell förståelse i unionen, att uppfostra ungdomarna till tolerans och solidaritet, att skapa lika förutsättningar för pojkar och flickor och att bekämpa rasism och främlingsfientlighet. Det är målsättningen. Ungdomen i Europa måste förberedas för detta. Eftersom dagens ungdomar kommer att ta över ansvaret i morgon är det kapital vi satsar på dem det bäst investerade kapitalet för framtiden. Misstaget är att se det som att vi bara lägger ut mer pengar på kultur- och utbildningsprogram. Så länge olivodlingen anses viktigare än ungdomen i unionen är vi inne på fel väg. Det är på den punkten som tankeprocessen och förändringen måste sättas in.

Perry
Herr ordförande! För att Europa skall kunna motsvara unga människors behov måste vi hålla oss informerade om vilka dessa behov är. En ung brittisk student uttryckte dem väl för mig när han sade: " Vi har alla hört talas om de tre punkterna utbildning, utbildning, utbildning. Men jag tror att vad unga människor vill ha är de fyra punkterna utbildning, anställning, miljö och Europa" . Jag tror att han har på pricken rätt. De första tre är kanske självklara. Den fjärde punkten, Europa, verkar ibland, i mitt hemland, vara ett mindre självklart val. Jag skulle snarare säga att det huvudsakliga skälet till att Europa är så viktigt för unga människor är just därför att det spelar en grundläggande roll för säkerställandet av en ordentlig garanti för de första tre punkterna, men även för att skapa möjligheter för en gemensam marknad.
Bara i Storbritannien är ca 200 000 unga människor redo för att dra direkta fördelar av EU: s initiativ under de kommande fem åren. Men efterfrågan på platser överstiger fortfarande i stort tillgången. Andra organisationer i medlemsstaterna behövs för att ta över där EU berett vägen. Jag kan nämna en stiftelse, Trident Transnational, i vilken jag är styrelsemedlem. Denna organiserar arbetsplacering och yrkesutbildning för 150 000 studenter varje år. Detta är endast en tredjedel av den ungefär halva miljon unga människor som antingen åker till Storbritannien eller lämnar Storbritannien i samband med program för placering. EU bör verkligen inte tro att de måste göra allt detta själva, utan i stället skall man uppmuntra och underlätta för andra att utföra det arbete vi tror på.
Om vi vill att den gemensamma marknaden skall fungera på ett bra sätt och att rätten att arbeta inom Europa skall vara meningsfull, bör en studieperiod inom Europa inte bara ge oss tillfälle att uppleva livsstilen i ett annat land, utan även ge ordentliga kvalifikationer.

De Esteban Martin
Herr ordförande! Jag skulle också vilja gratulera de tre föredragandena till de betänkandena vi behandlar i kammaren i dag. Jag anser att vi här i kammaren bör vara medvetna om att ungdomen är och bör vara ett av de viktigaste målen för Europa, eftersom de representerar nutiden och framtiden för vår union.
Vi har i dag framför oss - och därför bör vi gratulera - ett par förslag som innebär en verklig omstrukturering av gemenskapsprogrammen inom utbildnings-, yrkesutbildnings- och ungdomsområdena för perioden 2000-2004. Jag tycker att vi, med hänsyn till den långa samlade erfarenheten inom dessa områden, måste utnyttja den utgångspunkt och de nyheter som detta nya " ungdomsprogram" innebär. I kulturutskottet har vi försökt utarbeta ett betänkande och ta upp ungdomars oro och försökt beakta deras krav. Vi har framför allt försökt ge dem möjligheten att resa, för att lära sig andra språk och få vidgade vyer, och däri lagt speciell vikt vid ny teknologi.
Att delta i det europeiska bygget betyder framför allt att utbilda sig för att sedan kunna sätta i gång arbetet och använda de nya möjligheterna. Detta är strävan med det nya " ungdomsprogrammet" .
Enligt min åsikt, ärade ledamöter, är detta nya " ungdomsprogram" i ännu högre grad öppet för alla europeiska ungdomar. Det gör det möjligt för europeiska ungdomar av alla ursprung att träffas och värdesätta varandra, och respektera de olika kulturella, språkliga samt sociala skillnaderna och med ett ord främja något vi strävar efter från Europeiska unionens sida: att stärka en större tolerans mellan ungdomar i Europa. Dess tillämpning gör det möjligt för ungdomar att upptäcka ett liv som förenar och att utveckla sin initiativförmåga, vilken bör ha ett viktigt utbildningsvärde för den framtida ekonomiska värld de skall leva i. Denna möjlighet, som erbjuds vår ungdom, bör få stöd av denna kammare, med de angivna målen: utveckla solidariteten och garantera samt förstärka ett fullständigt utövande av det europeiska medborgarskapet. Det gör det också möjligt för ungdomarna att få tillträde till en rad värden som leder till en känsla av att tillhöra ett gemensamt socialt och kulturellt område.
Det budgetarbete som har lett fram till genomförandet av förslaget om dessa program har bland annat tillkommit på grund av parlamentets ståndpunkt, och med den har vi uppnått att åtgärderna i detta program kan gynna dubbelt så många ungdomar som vid tidigare årgångar, det vill säga omkring 130 000 ungdomar.
I utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media har vi försökt fastställa en budget i balans mellan de olika åtgärder som programmet består av, och ta hänsyn till genomförda rådfrågningar, till förvaltningsstrukturer och till ungdomsföreningar som har lagt fram sina verkliga behov, och vi har lagt fram ett ändringsförslag till budgeten som vi anser ligger närmare verkligheten.
Därför tror jag att vi, tack vare ett gott arbete från alla politiska grupper, och föredragandens goda upplägg, lyckats förändra kommissionens text till det bättre, och därför begär vi, från Europeiska folkpartiets grupp, stöd för detta program.

Cresson
Herr ordförande, mina damer och herrar ledamöter! Denna sammanträdesperiod i Europaparlamentet markerar en mycket viktig etapp när det gäller att anta beslut för den nya generationen åtgärdsprogram inom området för utbildning, vidareutbildning och ungdomsfrågor. I första hand vill jag gratulera och tacka parlamentets föredragande Pack för programmet Sokrates, Waddington för Leonardo da Vinci och de Coene för " Ungdom" , för deras engagemang och deras utmärkta arbete, för att de har möjliggjort en fortsatt diskussion i parlamentet, och för att de lägger fram sina betänkanden under detta plenarsammanträde. Jag vill också tacka föredragandena av yttranden för de olika berörda utskotten, bl.a. Guinebertière, Boogerd-Quaak, Virrankoski och Papakyriazis och Christodoulou. Tack vare deras insatser kommer ni att kunna yttra er under den här sammanträdesperioden om de betänkanden som rör dessa tre program. Denna överensstämmelse i tidsplanen är i mina ögon mycket viktig. Den styrker mig i min vilja att - med hjälp av de här tre förslagen - utveckla en integrerad metod som bidrar till uppbyggnaden av ett kunskapens Europa som är öppet för alla medborgare, och i synnerhet för ungdomar.
Jag måste också framhålla ordförandeskapets mycket positiva attityd till att få arbetet inom rådet att framskrida, och för att på bästa sätt ombesörja förbindelserna mellan de tre specialiserade förberedelsegrupperna och parlamentet. Samarbetet mellan institutionerna har inrättats för att förhandlingarna skall gå framåt under bästa möjliga förhållanden, och enligt min mening är det exemplariskt.
I det sammanhanget gör kommissionen bedömningen att de flesta ändringsförslagen bidrar till en större tydlighet, ja t.o.m. en förstärkning av gemenskapens åtgärder inom områdena för utbildning, vidareutbildning och ungdomsfrågor, och de kan alltså inkluderas. Vi kommer alltså att acceptera, helt eller delvis, 33 ändringsförslag för Sokrates, 42 ändringsförslag för Leonardo och 36 ändringsförslag för " Ungdom" . Det finns dock några känsligare punkter som jag skulle vilja klargöra.
I första hand anser jag att programmens politiska synlighet bör ta sig uttryck i tydliga och koncisa mål. Med våra förslag har vi ansträngt oss för att koncentrera målen och ge dem en precis innebörd. Jag skulle önska att man för varje program begränsar antalet mål som kommer att utgöra unionens budskap till de europeiska medborgarna, som skall förklara unionens verksamhet. Och jag accepterar de ändringsförslag som går i den riktningen.
I det avseendet vill jag insistera på vikten av att de tre programmen har gemensamma bestämmelser. Programmen markerar ett bidrag till uppbyggnaden av ett kunskapens Europa och till utvecklingen av ett europeiskt utbildningsområde. På samma sätt bör de tre programmen kunna bidra till att undanröja rättsliga och administrativa hinder mot ungdomars och studenters rörlighet över gränserna, och jag accepterar de ändringsförslag som stärker dessa bestämmelser.
Det är viktigt att man stärker komplementariteten med strukturfonderna, för att utveckla och föra vidare programmens resultat till en högre nivå, i synnerhet när det gäller Sokrates och Leonardo. Jag delar också helt och hållet parlamentets bekymmer för samt parlamentets förslag till en bättre utvärdering av programmen, både när det gäller åtgärderna på EU-nivå och deras effekter för moderniseringen av utbildnings- och vidareutbildningssystemen.
De ändringsförslag vi inte kan acceptera har framför allt att göra med institutionella aspekter, exempelvis de regler som styr kommittéväsendet, de närmare bestämmelserna för samråd med EU-institutionerna, den externa politiken eller budgetreglerna.
Vad gäller programmens varaktighet har kommissionen föreslagit, med hänsyn till tidigare erfarenheter, en tidsperiod på fem år. Målet är att finna en bra balans mellan kravet på att programmen skall vara tidsmässigt stabila, för att underlätta arbetet, och en försiktighetsåtgärd: är tidsperioden alltför lång riskerar åtgärdens mål och bestämmelser att stelna. Och jag tror att fem år är en bra balans.
Jag noterar vederbörligen parlamentets stöd för ett ökat budgetanslag till de här programmen. Senare års erfarenheter visar att kandidaterna blir fler och fler, vilket många av er har framhållit, och de kommer från såväl utbildningssäten, vidareutbildningen som från ungdomsorganisationer, eller så rör det sig om ungdomar och europeiska medborgare i allmänhet.
Vid varje årlig budgetomröstning har parlamentet gett ett konstant stöd. Kommissionens budgetförslag markerar en anmärkningsvärd ökning, och det är för att bekräfta att dessa program prioriteras politiskt. Samtidigt respekteras budgetplanens krav, bl.a. för avdelning 3. Jag glädjer mig åt att kommissionens och parlamentets förhållningssätt sammanfaller när det gäller viljan att höja budgetmedlen till en nivå som motsvarar ambitionerna. Jag hoppas att uppföljningen av förhandlingsprocessen gör att rådet också kan yttra sig i en sådan riktning.
Utöver dessa allmänna synpunkter om de tre programmen, skall jag framföra ett antal specifika anmärkningar. Inom ramen för programmet Sokrates accepterar vi ett stort antal ändringsförslag som syftar till att stärka kommissionens förslag, och de kan därmed antas så som de nu ser ut, eller åtminstone deras andemening. Jag vill mer särskilt nämna de ändringsförslag som rör det kvantitativa målet angående programmets målgrupper; principen om en integration kvinnor-män - inom samtliga stödda åtgärder, inbegripet positiv särbehandling; att studenter vilkas ekonomiska situation kräver ett särskilt stöd skall prioriteras i tilldelningen av Erasmusstipendier, samt en förstärkning av referenserna till det europeiska systemet för kreditöverföring (ECTS) inom den högre utbildningen.
För att återknyta till det som sades för en stund sedan, skulle jag vilja säga ett par ord om Erasmus och klargöra att det inte är ett elitprogram. Det är en återspegling av den verkliga studentbefolkningen i medlemsstaterna. Kommissionen har alltid insisterat på att medlemsstaternas behöriga myndigheter skall ge stipendier till de minst gynnade studenterna, och resultaten av den pågående undersökningen om den ekonomiska och sociala situationen kommer att delges parlamentet i februari nästa år.
Jag instämmer i att åtgärd V rörande multimedia skall heta " Minerva" , och på så sätt få ett kvinnligt namn att förknippas med ett utbildningsprogram.
Däremot kan jag inte acceptera en del ändringsförslag som skulle kunna begränsa utvecklingen av en samverkan mellan programmen och andra gemenskapsåtgärder. Jag vill verkligen insistera på hur betydelsefull denna samverkan är: Det rör sig om nya bestämmelser som gör att de tre programmens medel kan kopplas ihop med andra åtgärder, vilket bidrar till uppbyggnaden av ett kunskapens Europa. I fallet med Leonardo glädjer vi oss åt att man uttryckligen har refererat till icke-statliga organisationer för att deras tillgång till programmet skall underlättas, men av skäl som har att göra med kommittéväsendet kan de inte ingå i själva kommittén. Å andra sidan kommer vi att acceptera en förstärkning av den allmänna principen om icke-diskriminering när det just gäller tillgång till programmen, men utan att rikta den mot särskilda målgrupper. Jag vill också betona att kommissionen är överens med föredraganden om att ta större hänsyn till lika möjligheter.
För att svara på Wolfs och Kerrs frågor rörande information om förvaltningen av Leonardo kommer jag att svara såhär: I början av året vände jag mig till finanskontrollen. Av säkerhetsskäl har jag tillfälligt avbrutit kontraktsanställningen för de projekt som valdes ut efter förslagsinfordran 1997, i väntan på undersökningens resultat. Efter att ha genomfört kontrollerna, konstaterade finanskontrollen att det inte fanns några intressekonflikter, och mina avdelningar har kunnat utfärda finansiella konventioner för samtliga utvalda projekt. Finanskontrollen har också beviljat en förlängning av de projekt som valdes ut 1995 för ett tredje år. När det gäller den mer allmänna revisionen av programmets förvaltning, är finanskontrollens rapport ännu inte färdig. Jag väntar på den rapporten för att kunna fatta beslut om de korrigerande åtgärder som kommer att krävas.
I fallet med programmet " Ungdom" accepterar kommissionen alla ändringsförslag som rör bidrag till ett verkligt europeiskt medborgarskap, demokratins ideal, tolerans och Europabyggets sammanhållning, vilket bl.a. De Coene framhåller; vikten av en information som kan nå alla ungdomar samt en mer omfattande tillgång till programmet, vilket betonas av De Coene och de Esteban; särskilda insatser för att bl.a. ge ytterligare medel till en integration av de ungdomar som har störst svårigheter att delta i programmen, och till en ny struktur som skall baseras på en uppvärdering av projekt för ungdomar, information och dokumentation om ungdomar och en dialog med alla ungdomar, vilket Guinebertière föreslår. Dessutom är en användning av Internet, vilket föreslås av Guinebertière, en bra idé för att främja ungdomars tillgång till programmet. Det är något vi för övrigt redan gör, med programmet Eurodesk. Guinebertières förslag styrker oss i viljan att utveckla den typen av redskap.
För Maes vill jag klargöra att den europeiska volontärtjänsten har nått en stor framgång bland ungdomar. De ungdomar som deltog i organisationen av fotbolls-VM tillhörde i allmänhet missgynnade grupper. De var mycket entusiastiska över att få vara med om denna unika upplevelse, som ägde rum just i slutet av deras vistelse, och själva vistelsen hade en idrottslig inramning, vilket också var deras eget val.
Däremot har kommissionen inte kunnat anta ändringsförslagen gällande åldersindelningen och en begränsning av ungdomars deltagande i Europabygget. För att vara mer precis accepterar vi en del av dem helt eller delvis. För Sokrates gäller det ändringsförslagen 2 till 8, 10 till 13, 18, 20 till 23, 25, 27, 29 till 39, 41, 42, 44 samt 46. För Leonardo ändringsförslagen 1 till 5, 7 och 8, 11 till 19, 22 till 24, 27, 29 till 35, 37 och 38, 41 och 42, 46 och 47, 49 till 55, 57 och 58. För " Ungdom" ändringsförslagen 1 till 15, 17 till 19, 21, 22, 24, 26, 28 till 31, 34, 36, 39 till 42, 46, 49, 52, 57 och 59. För att följa upp parlamentets betänkanden om dessa tre program, föreslår vi modifierade förslag på grundval av parlamentets ändringsförslag. De kan alltså komma att beaktas i de gemensamma ståndpunkter som rådet kommer att anta vid rådets (ungdomsministrarnas) möte den 26 november, och vid rådets (utbildningsministrarnas) möte den 4 december.
För att avsluta vill jag betona att vi, enligt min mening, är på god väg att göra det möjligt för parlamentet att ta itu med andra behandlingen före mandatperiodens slut. Det är viktigt för att ni, innan ert arbete tar slut, skall kunna ge och bekräfta det konstanta politiska stöd som parlamentet har gett dessa åtgärder, åtgärder som direkt åsyftar medborgarna och ger dem konkreta möjligheter att delta i det kunskapens Europa som vi tillsammans har börjat bygga upp. Det kommer också att göra det möjligt för oss att nästa år, under bästa möjliga förhållanden, förbereda genomförandet av programmen, för att starten den 1 januari 2000 skall bli effektiv.

Waddington
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja ta upp en fråga som Cresson hänvisade till, men eftersom hon missade mitt inledningstal besvarade hon den inte. Vi var mycket nöjda över att höra att hon uppmärksammade frågan om granskningen av Leonardo, men jag skulle vilja uppmana henne att komma till utskottet för sysselsättning och socialfrågor för att med oss diskutera resultaten av granskningen av Leonardo I.

Pirker
Herr ordförande! Jag vill säga några saker till kommissionären. Det är störst chans för ungdomar att bli engagerade i arbetslivet om de har kvalifikationer för rätt yrke. Det är känt att en stor del av ungdomarna, närmare bestämt 80 procent av dem, utbildar sig inom bara 11 olika yrkesinriktningar. Av just den anledningen får många av dem inte någon möjlighet att stiga in i arbetslivet. Jag efterlyser därför att man gör landsövergripande analyser av vilka yrken som kommer att efterfrågas på medellång och lång sikt. Det är viktigt eftersom det är en förutsättning för att ungdomar skall börja kvalificera sig. Kan ni tänka er att driva på eller understödja en sådan analys, så att vi äntligen kan få ungdomarna att utbilda sig inom de yrkesområden där det faktiskt finns efterfrågan?

Cresson
Herr ordförande! Först skulle jag vilja ursäkta mig inför Waddington. Jag blev några minuter försenad och fick inte förmånen att lyssna till hennes tal. När det gäller revisionen av Leonardo och min ankomst inför socialutskottet, är det ett förslag som jag ställer mig helt och hållet positiv till, och så snart som möjligt kommer jag att inställa mig i utskottet för att diskutera detta problem.
När det gäller Pirkers synpunkt stämmer det att man måste göra ungdomarna kvalificerade för yrken som erbjuds i dag. Ungdomars inriktning är ett stort problem; med hänsyn till den mycket snabba tekniska utvecklingen är det svårt att veta exakt vilka kvalifikationer som kommer att krävas. Men jag tror inte att någonting kan ersätta en solid grundutbildning, en bra inriktning, och jag skulle också vilja klargöra att gränsöverskridande analyser - som görs för att ta reda på vilka yrken som kommer att finnas tillgängliga - redan existerar inom kommissionen när det gäller det sociala området. Men vi kan naturligtvis lägga ned mer kraft på de här problemen, och jag är helt och hållet öppen för alla förslag i den riktningen.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.

Varvad utbildning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0374/98) från utskottet för socialfrågor och sysselsättning om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets beslut om främjande av europeiska utbildningsavsnitt i varvad utbildning, däribland lärlingsutbildning (C4-0418/98-97/0321(SYN)) (föredragande: Castagnetti).

Castagnetti
Herr ordförande! Europeiska utbildningsavsnitt i varvad utbildning: Detta är ett initiativ som passar in med anförandena i morse om utbildningsprogram. Om det är möjligt att säga det, så är det ett initiativ som går utöver utbytet av information och erfarenheter; det är ett faktum, en möjlighet till en konkret erfarenhet, en diversifierad, varvad utbildning, förverkligad även i olika geografiska områden; det är ett svar på de europeiska ungdomarnas efterfrågan på nya saker; det är på sätt och vis metaforen för det som morgondagens utbildning skall vara i Europa. Jag sade europeiska avsnitt - och detta vill jag understryka, dvs. inte längre bara nationella: studenternas rörlighet, lärarnas rörlighet, blandningen av utbildningssystem och utbildningserfarenheter; och sedan talar vi om varvad utbildning, dvs. en utbildning som från denna synpunkt är mer förbunden med yrkeslivet och mer anpassad till att föra in ungdomarna på arbetsmarknaden.
Vi understryker förutsättningarna för utbildningsavsnittet. Vad beträffar den gemensamma ståndpunkten så understryker vi, Europaparlamentet, än mer värdet av avsnittet och inte bara av slutcertifikatet, Europass . Visst värnar fördraget om de olika nationella utbildningssystemens egenart och självständighet, men i ett Europa med fri rörlighet för personer, självständighet och ungdomars nyfikenhet vad gäller utbildning, måste vi också forcera och överkomma vissa nationella strängheter för att få igång åtminstone något gemensamt utbildningsavsnitt. Därför uppskattade vi att rådet, i den gemensamma ståndpunkten, inte tillfogat betydande ändringar i texten som utkommit av den första behandlingen och i själva verket accepterat att detta initiativ för utbildningsavsnitt med varvad utbildning tillämpas, inte bara i länder där det finns praktikanttjänstgöring, utbildningsavsnitt i utlandet, men i hela unionen, i alla länder som frivilligt accepterar att förverkliga detta initiativ.
Vi har minskat anvisningarna i våra ändringar för att vi uppskattar den gemensamma ståndpunkten och just för att vi vill se ett snabbt godkännande av denna text.
Vi uppskattar dessutom att den gemensamma ståndpunkten värderar möjligheten att kommissionen kan komma att spela en roll och inte blir utesluten från övervakningen och anvisningarna även av gemensamma principer för dessa slags utbildningserfarenheter. Rådet har dessutom delvis återupptagit idén med förberedande och informativa åtgärder som det är nödvändigt att ge de ungdomar som har tillgång till dessa erfarenheter. I kommissionen har vi dessutom accepterat vissa ändringar som Waddington framfört och som jag här vill tacka, framför allt med hänvisning till anvisningarna för säkerhet på arbetsplatserna.
Kommissionens text, såsom den hade bekräftats av Europaparlamentet i den första behandlingen, framställde vissa målsättningar: att fastställa innehållet och de gemensamma principerna för europeiska utbildningsavsnitt och inrätta slutdokumentet, Europass . Det stämmer att rådet inte godkänt den första av dessa målsättningar, men det utesluter inte möjligheten att försäkra att betygen lyder under gemensamma principer, det är på detta vis som ändringarna som vi godkänt i utskottet skall förstås, i synnerhet från 1 till 6 samt ändringsförslag 9.
Vi har sedan tagit upp diskussionen om europeiska utbildningsavsnitt: Utan att förvränga den gemensamma ståndpunktens förslag har vi på sätt och vis pressat, även med försiktiga ändringsförslag, för att återställa och värdera europeiska utbildningsavsnitt och inte bara Europass . På dessa grunder önskar vi att dessa ändringsförslag, enhälligt godkända av vårt parlamentsutskott, skall kunna godkännas definitivt av kommissionen och av rådet.

Kerr
Herr ordförande! Jag välkomnar Castagnettis betänkande och rådets respons på detta mycket viktiga område som rör lärlingsutbildning och en europeisk bana för lärlingsutbildning. Det är skönt att se att kammaren blir fullbesatt för att höra mitt tal. Jag hoppas att ledamöterna lyssnar noga, för detta är ett mycket viktigt område. I en debatt tidigare i dag anmärkte Evans på det faktum att många av programmen på utbildningsområdet ofta har varit förmånliga för medel- och överklassens barn i Europa. Detta gäller speciellt Erasmusprogrammen inom den högre utbildningen.
Här har vi ett program som skulle kunna vara mycket förmånligt för många unga människor med arbetarklassbakgrund, och vi vill verka för att Europeiska unionen skall vara till för alla Europas medborgare. Detta är ett program som vi, genom en rad kreativa och innovativa åtgärder, skulle kunna göra tillgängligt för hela Europa. Det finns klara bevis för att ju mer människor reser och träffar folk från övriga Europa och upplever det europeiska livet, desto mer positiva blir de till Europeiska unionens projekt. Detta stämmer överens med våra tidigare diskussioner i samband med Waddingtons utmärkta betänkande med avseende på Leonardoprogrammet om yrkesutbildning och vidareutbildning.
Min fråga till rådet: Vem skall finansiera detta? Vi har redan påpekat att alla budgetar för utbildning, yrkesutbildning etc. är satta under press, inte minst inför anslutningen av ansökarländerna i Central- och Östeuropa. Rådet måste ta tjuren vid hornen, och om de menar allvar med utbildning och vidareutbildning och den europeiska banan för ungdomar måste de lägga ned mer resurser på alla utbildnings- och vidareutbildningsprogram och göra detta med stor noggrannhet som en del i kampanjen för att leva upp till projekten för full sysselsättning inom Europeiska unionen.

Waddington
Herr ordförande! Jag skulle också vilja tacka Castagnetti för hans betänkande och för att han var villig att agera för så många av mina ändringsförslag i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Vi anser att ett viktigt sätt att uppmuntra folk till att delta i en period av varvad utbildning i en annan medlemsstat är att försäkra att erfarenhet värderas och uppmärksammas inom Europeiska unionen. Detta är verkligen en av de viktigaste aspekterna av programmet.
Vi vill i detta parlament säkra kvaliteten på dessa erfarenheter och kvaliteten på utvärderingen. Att stödja och uppmuntra sådana möjligheter kräver en hel del förberedelse av alla inblandade parter, och förslagen som utskottet för sysselsättning och socialfrågor åter har överlämnat tillhandahåller de viktigaste beståndsdelarna för en sådan förberedelse. T.ex. behöver lärlingarna själva förberedelse, bl.a. bli medvetna om hälso- och säkerhetsriskerna i en ny och okänd miljö. Olyckor inträffar ofta då unga människor inte är förtrogna med sin arbetsmiljö och att flytta till och arbeta i ett annat europeiskt land kan komma att ge upphov till större faror. Det är därför viktigt att hälso- och säkerhetsriskerna blir beaktade.
Det är också viktigt att arbetsmarknadens parter på europeisk nivå och företagsnivå är helt insatta och konsulteras och att alla de tänkbara förmånstagarna, företagen och handledarna är medvetna om möjligheterna så att de själva kan ge information till andra. Dessa är viktiga aspekter vad gäller kvalitet och möjliggörande av rörlighet. Vi hoppas att kommissionen och rådet kommer att beakta detta.

Schörling
Herr ordförande! Jag välkomnade kommissionens meddelande, när det väl kom, om ett ökat främjande av lärlingsutbildningen. Jag delar också uppfattningen att det kan vara en bra hjälp i alla fall för att minska ungdomsarbetslösheten.
I Sverige har vi ju egentligen ingen lärlingsutbildning, men sedan i början av 90-talet är det så att utbildningen inom de gymnasiala yrkeslinjerna varvas, vilket innebär att 15 procent av undervisningen sker på en arbetsplats och resten i ett klassrum. Enligt subsidiaritetsprincipen är det naturligtvis medlemsländerna som skall bestämma om utformningen av lärlingsutbildningen. Jag tror emellertid ändå att det är positivt och värdefullt att man får gemensamma principer för hur lärlingsutbildningen kan varvas i de olika medlemsländerna och också att vi får ett EUROPASS.
Jag delar Castagnettis uppfattning att man har fokuserat alltför mycket på EUROPASS och mer eller mindre glömt bort detta med europeiska banor. Vi stöder dock betänkandet såsom det är ändrat i utskottet för sysselsättning och socialfrågor.

Raschhofer
Herr ordförande! De små och medelstora företagen utgör ryggraden i den europeiska ekonomin, lärlingen är framtidens fackkunnige arbetare och denne den kommande företagaren. Förutsättningen för att detta skall fungera är dock att utbildningen är praktiskt orienterad och motsvarar ekonomins krav. Grundtanken att dessa förmågor kan förvärvas också i andra europeiska länder är riktig och bör välkomnas. Men jag befarar att det kommer att uppkomma stora svårigheter när den här tanken skall realiseras. Det finns yrkesområden där det är helt logiskt att samla internationella erfarenheter. Ett exempel är kockyrket och servitöryrket. Mervärdet från läroperioden utomlands kommer till slut det företag som lärlingen återvänder till till godo. Det är ett skäl för den andra parten i förhållandet, nämligen utbildaren resp. företagaren. Det finns dock också yrkesområden där jag inte kan se något motsvarande värde, t.ex. för lärlingar i företagsekonomi med inriktning på bokföring och löneutbetalning. Hur skall dessa kvalifikationer kunna skaffas i utlandet?
För att blåsa liv i det europeiska projektet måste det alltså finnas någon sorts jämförbarhet mellan olika utbildningsmoment. Å andra sidan kommer det bara inom vissa sektorer att gillas att man delar på utbildningen på detta sätt.

Cresson
Herr ordförande, mina damer och herrar ledamöter! Jag tar det här tillfället i akt för att tacka parlamentet, och särskilt Castagnetti, föredraganden, för det positiva mottagandet av det här förslaget, och för ändringsförslagen som ingavs vid andra behandlingen.
Parlamentet lägger fram 21 ändringsförslag, varav kommissionen har antagit 19. Dessa ändringsförslag förbättrar och klargör den av rådet antagna gemensamma ståndpunkten, och förstärker den t.o.m. i vissa fall. Vi accepterar alltså de ändringsförslag som syftar till att tidsperioden skall stå i överensstämmelse med de mål och den behörighet som skall uppnås under den europeiska studietiden, och att den skall bli en effektiv utbildningsperiod.
Vi accepterar också ändringsförslagen som syftar till att garantera en bra information och en mer omfattande utvärdering när det gäller under vilka förhållanden den europeiska studietiden utvecklas, bl.a. vad beträffar hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, i det fall då den studerande genomför sin europeiska studietid inom ett företag. Jag vill tacka Waddington, som har uppmärksammat mig på denna mycket viktiga aspekt, som också är en nyckelfaktor för att den europeiska studietiden skall bli en framgång. Vi accepterar vidare de ändringsförslag som innebär att man skall framhålla vilken roll partnerskapens mångfald, den varvade utbildningen och lärlingsskapet har. Och sedan de ändringsförslag som klargör kommissionens befogenheter för att ta itu med att genomföra och utvärdera den europeiska studietiden. Dessa ändringsförslag kan vi acceptera.
Däremot kan vi inte acceptera ändringsförslagen som rör budgetaspekter. Men jag kan försäkra er om att era förslag har beaktats, bl.a. när det gäller hur beslutet om " Vidareutbildning i Europa" skall utformas tillsammans med programmet för yrkesutbildning. Med vårt förslag till programmet Leonardo da Vincis andra etapp, som också finns med på dagens föredragningslista, har kommissionen kommit fram till att EU skall ge stöd till de gränsöverskridande placeringar och utbyten som går inom ramen för en europeisk studietid för varvad utbildning, bl.a. lärlingsskap.
Sammanfattningsvis vill jag påpeka att vi kan acceptera ändringsförslagen 1 till 5 och 7 till 20. Med stöd av dem räknar jag med att under de närmaste dagarna kunna lägga fram ett modifierat förslag, så att rådet för sociala frågor kan fatta ett slutgiltigt beslut den 2 december, och så att vi under 1999 kan sätta igång med förberedelsearbetet för att genomföra det här beslutet den 1 januari 2000.

Ordföranden
Tack, fru kommissionär. Tack för ert tålamod. Jag ber om ursäkt för de högljudda ledamöterna.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum om ett ögonblick.

Omröstning
Janssen van Raay
Herr ordförande! Jag hade bett om att få komma med en kort ordningsfråga före omröstningen om artiklarna 5 och 119. Vanligtvis följer jag Fontaines förfarande för att meddela att jag av princip- och skatteskäl inte deltar i omröstningar med namnupprop. I dag har jag anledning att meddela det nu så att det tas med i protokollet.
(Parlamentet godkände förslaget till lagstiftningsresolution.)

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Under omröstningen förklarade ni att gruppen Nationernas Europa var ansvarigt för begäran om i princip alla separata omröstningar, och ni verkade lägga in en nedsättande innebörd i den meningen. Jag skulle då vilja hedra er för den uppmärksamhet ni ger vår grupp, men också meddela att det i det här fallet inte var vår grupp som hade begärt omröstningarna i fråga, utan gruppen Union för Europa; det är den gruppen som har gjort ett lovvärt arbete.

Ordföranden
Herr Fabre-Aubrespy! Jag tackar för rättelsen. Det är sant att det i fråga om detta betänkande inte var ni som begärde särskild omröstning, utan Union för Europa. Vid de tidigare omröstningarna är det emellertid ni som har begärt de flesta särskilda omröstningarna. Jag sa de flesta.

Blokland
Herr ordförande! Ni har utan tvivel hållit ett viktigt anförande. Vi skulle gärna vilja att ni upprepade det anförandet, men då skulle jag gärna vilja höra en översättning till nederländska. Min grekiska är nämligen tyvärr inte tillräckligt bra för att jag skall kunna följa er helt och hållet.

Ordföranden
Herr Blokland! Om den nederländska kabinen vid något tillfälle inte kunde följa mig, tackar jag mycket för att ni påpekade det för mig. Jag har efter sammanträdets slut möjlighet och ställer gärna upp, bland annat på grund av våra vänskapliga förbindelser, för att i detalj förklara vad jag har sagt och menat.
Betänkande (A4-0371/98) av Pack för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om att inrätta den andra etappen av gemenskapens åtgärdsprogram för utbildning Sokrates (KOM(98)0329 - C4-0510/98 - COD 98/0195(COD))
(Parlamentet godkände förslaget till lagstiftningsresolution.)  Betänkande (A4-0389/98) av De Coene för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om att inrätta gemenskapens åtgärdsprogram " Ungdom" (KOM(98)0331 - C4-0511/98-98/0197(COD))
(Parlamentet godkände förslaget till lagstiftningsresolution.)  Betänkande (A4-0385/98) av Skinner för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik om förslag till rådets förordning (EG) om införande av en ingripandemekanism för kommissionen för att undanröja vissa handelshinder (KOM(97)0619 - C4-0011/98-9348/98 - C4-0441/98-97/0330(CNS))
Christodoulou
Herr ordförande! Jag vill klargöra att anledningen till att vår grupp kommer att rösta emot dessa ändringsförslag, den delen som berör den fria rörligheten för individer, inte är att vi inte delar åsikterna i förslagen. Tvärt om är vi helt och hållet av samma åsikt. Men vi tror inte att det bör tilläggas i ett betänkande om rörligheten för gods och varor, detta för att undvika missförstånd.

Hendrick
Herr ordförande! Jag är övertygad om att föredraganden själv kommer att tala. Hans grupp anser dock att det är viktigt att nämna den fria rörligheten av arbetskraft, men den behöver inte nödvändigtvis förekomma i huvudtexten. Vi kommer att rösta för detta.
Jag skulle också vilja tillkännage att vår grupp vänder sig mot gruppen De grönas ändringsförslag eftersom dessa inte lagts fram inför utskottet. Om alla skulle lägga fram ändringsförslag direkt i plenum skulle plenarsammanträdena pågå i minst 24 timmar.

García-Margallo y Marfil
Herr ordförande! Som ordförandeskapet sade, har jag för avsikt att presentera ett muntligt ändringsförslag och föreslå ett tillägg av en punkt till lagstiftningsresolutionen, vars mycket korta text lyder som följer: " Uppmanar kommissionen att så snart som möjligt utarbeta ett förslag till förordning som på ett så effektivt sätt som möjligt garanterar den fria rörligheten för arbetstagarna i medlemsstaterna inom Europeiska unionen" .
Med detta ändringsförslag, herr ordförande, vilket skulle föras in direkt efter punkt 3, tror jag att vi tillfredsställer önskan att förena förordningen om fri rörlighet för varor, med det i denna kammare beslutade förslaget om att gå framåt på vägen mot fri rörlighet för arbetstagare.

Ordföranden
Herr García Margallo y Marfil! Det är sant att ni har presenterat detta förslag för presidiet, och jag skall ta upp det till debatt när vi kommer till förslaget till lagstiftningsresolution. Plenum har informerats om ert inflikande rörande denna fråga, men vi kommer att undersöka det vid den rätta tidpunkten.

Wolf
Jag förstår inte det här. Vi klagade faktiskt inte över att betänkandet med så kort varsel kom upp igen på föredragningslistan, men ändå måste man anmärka på det på det stället. Sedan utsattes en extra tidsfrist för ändringsförslag, som vi såvitt jag känner till iakttagit i det att vi än en gång lämnat in utskottets ändringsförslag. Att nu komma och säga oss att det inte accepteras, att det är formellt felaktigt, tycker jag är att missbruka situationen. Jag vill formellt protestera mot att man nu så att säga försöker att med kofoten tvinga igenom en fråga som är svår också utan sådant här.

Skinner
Herr ordförande! Jag skulle vilja tillkännage att jag vänder mig mot alla muntliga ändringsförslag som läggs fram av någon annan grupp. Vi har haft åtta månader på oss att debattera detta betänkande.

Ordföranden
Herr Skinner! Vi kommer att diskutera detta när tiden är inne, och då skall ni också få framföra era invändningar.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Europeiska folkpartiets grupp är för, vilket har sagts förut, de ändringsförslag som handlar om den fria rörligheten för arbetstagare. Men denna kammare har redan fått förslaget till reformering av förordning 1612/68, som behandlar fri rörlighet för arbetstagare, och dessa ändringsförslag borde, enligt god rättslig logik, föras in i detta förslag.

Ordföranden
Fru Palacio Vallelersundi! Vi kan när det är dags för omröstning inte göra om hela debatten för vissa punkter. Låt oss alltså sluta vid detta.
Om ändringsförslag 11

Skinner
Herr ordförande! Mitt eget muntliga ändringsförslag, med godkännande från författaren av detta ändringsförslag, som är ett försök att hjälpa till att få igenom det, är att ta bort den speciella referensen till det särskilda generaldirektorat vid vilket detta skulle publiceras så att det avsnitt som innehåller orden " GD XV: Fri rörlighet för varor" stryks. Jag tror att detta, tekniskt sett, kommer att vara till hjälp för ändringsförslaget.

Ordföranden
Finns det invändningar mot att detta muntliga ändringsförslag från föredraganden läggs fram till omröstning?

Lataillade
Herr ordförande! Jag trodde att ni hade meddelat att inga muntliga ändringsförslag skulle accepteras under sammanträdet? Det är bara för att påminna om ordförandeskapets eget förslag.

Ordföranden
Herr Lataillade! Jag frågade om det fanns kolleger som satte sig emot föredragandens muntliga ändringsförslag. Det fanns inga invändningar, vi kommer att lägga fram det till omröstning.

von Wogau
Herr ordförande! Det är inte fråga om ett muntligt ändringsförslag, utan om ett utelämnande av en del av artikeln. Det här kan man helt klart klara av också med en delad omröstning. Kollega Skinner föreslår bara att dessa fem eller sex ord utelämnas, och om det kan man ju rösta separat.

Ordföranden
Herr von Wogau! Det kan göras på olika sätt, men föredraganden föredrog att framlägga ett muntligt ändringsförslag, vilket han hade rätt att göra, och jag har skyldighet att lägga fram det till omröstning. Ni har rätt, han kunde ha gjort på annat sätt. Han gjorde det emellertid muntligt, och plenum accepterade detta.
Jag läser det muntliga ändringsförslaget på franska:
" uppmanar kommissionen att snarast möjligt utarbeta ett förslag till förordning i syfte att effektivt säkerställa fri rörlighet för arbetstagare i medlemsstaterna inom Europeiska unionen" .

García-Margallo y Marfil
Herr ordförande! Jag är säker på att föredraganden kommer att acceptera detta muntliga ändringsförslag, eftersom den socialistiska gruppen och vår grupp har gjort rätten att inge ändringsförslag till en så känslig fråga.

Ordföranden
Jag ville fråga föredraganden och, naturligtvis, plenum om de accepterar att detta muntliga ändringsförslag läggs fram till omröstning.

Skinner
Herr ordförande! Mitt muntliga ändringsförslag hade faktiskt syftet att hjälpa er grupp, inte att hjälpa min grupp. Ert ändringsförslag var riktigt bra. Jag försökte stödja det. Men jag kan verkligen inte acceptera det här ändringsförslaget. Vi har redan sagt nog om fri rörlighet för varor som ett politiskt yttrande. I det avseendet kan jag inte stödja detta muntliga ändringsförslag hur bra det än må vara.

Ordföranden
Finns det invändningar från plenums sida mot att jag lägger fram detta muntliga ändringsförslag till omröstning? Det krävs att tolv ledamöter reser sig upp, för att det skall fastställas att det finns invändningar.
(Fler än tolv ledamöter reser sig upp och uttrycker på så sätt att de har invändningar.) Det finns invändningar. Jag kan följaktligen inte lägga fram det till omröstning.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Jag vill bara säga att föredragande Skinner är mycket osportslig. Vi röstar för hans muntliga ändringsförslag. Vi sitter kvar, men inte ni.

Ordföranden
Fru Oomen-Ruijten! Jag tror att vi, om vi här i kammaren började en diskussion om sportsmannaanda, skulle få stora problem att utröna vilka som har sportsmannaanda och i så fall i vilken grad, och vilka som inte har det. Låt oss inte fortsätta denna diskussion.

von Wogau
Herr ordförande! Jag instämmer gärna i vad föredraganden sagt, jag fick nämligen som ordförande i utskottet nyss kollega García-Margallos muntliga ändringsförslag. Det finns åtskilliga rekommendationer rörande den fria rörligheten för arbetstagare i Europeiska unionen. Då kan man inte säga att det finns en rekommendation; det finns faktiskt flera rekommendationer gällande det ämnet. Jag anser att man inte skall avgöra sådana här frågor med ett muntligt ändringsförslag, och därför delar jag åsikten. Kollega Skinner har redan sagt att han inte accepterar ett muntligt ändringsförslag i denna fråga. Det är förnuftigt, tycker jag, och därmed borde saken redan vara avgjord.

Ordföranden
Herr von Wogau, mina damer och herrar ledamöter! Vi skall inte fortsätta denna diskussion. Jag beklagar verkligen. Var och en har rätt till sina åsikter, och övriga har naturligtvis rätt att hålla med eller inte.
(Parlamentet godkände förslaget till lagstiftningsresolution.)

Chanterie
Herr ordförande! När det gäller UPE-gruppens ändringsförslag 1 på den här punkten så skulle jag vilja säga följande. Professor Cabrol sätter stort värde på att en läkare rådfrågas innan ett läkemedel används. Det tror jag att vi alla håller med om. Jag föreslår därför att en kombination av hans ändringsförslag och min text skrivs in, och under de förutsättningarna kan jag alltså vara för det här.
(Parlamentet godkände resolutionsförslaget.)

Caudron
Betänkandet av vår kollega James Glyn Ford är intressant i mer än en bemärkelse, det ger prov på en bra samstämmighet och en stor beslutsamhet i kampen mot alla former av rasism.
Visst är det motiverat att på ett mer effektivt sätt framhålla de olika instanser som berörs av det här problemet, och visst måste vi stödja oss på uppgifter och undersökningar för att bättra på vår kunskap, förstå den problematik och de fenomen som står i relation till en ökande intolerans gentemot andra människor. Men vi får inte glömma det allra viktigaste: att slåss mot och motsätta sig rasister och fascister som sprider sitt tal om hat och utestängning! Det måste upprepas, och jag upprepar det med all kraft.
Vi får inte sänka våra ambitioner. Nej tvärtom, vi måste ständigt ansätta rasisterna, inte lämna dem någon ro i Europa och i världen. Deras idéer är farliga för demokratin, kränkande för människan, och oacceptabla för oss, medborgare och förtroendevalda. Tyvärr sprider de sig likt en röta på alla nivåer i vårt samhälle, och även om vår kamp inte är förlorad, är den långt ifrån vunnen.
Inför fascister av alla de slag, vid slutet av ett sekel under vilket rasismen, främlingshatet och antisemitismen har förorsakat tusentals döda, skall vi inte ge prov på någon tolerans gentemot rasister, främlingshatare och deras medbrottslingar ... kamouflerade eller inte.
Rekommendation (A4-0374/98) av Castagnetti

Andersson, Hulthén, Lööw och Sandberg-Fries
Vi vill med denna röstförklaring understryka vårt intresse för de påpekanden som görs i utskottets förslag till betänkande om hälso- och arbetsmiljösäkerhetsaspekterna för dem som deltar i lärlingsutbildning eller varvad utbildning.

Bonde, Krarup och Sandbæk
Vi har i dag röstat emot Castagnettis betänkande om främjande av vistelse i andra europeiska länder som ett led i varvad utbildning, inklusive lärlingsutbildning. Vi stöder förslaget att det kan ske varvad utbildning för elever som ett led i deras utbildning, vare sig den är praktiskt eller allmänt inriktad. Det kan kännas som en frisk fläkt jämfört med vardagens enahanda. Men vi tar kraftfullt avstånd från de politiska över- och undertoner som man ger uttryck för i betänkandet, till exempel när det sägs att vistelsen i det andra europeiska landet ingår som en integrerad del i den utbildning som genomförs i hemlandet, eller när man talar om " Europass-utbildning" .
Betänkande (A4-0326/98) av Roth-Behrendt

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Vid omröstningen om betänkandet Roth-Behrendt var det framför allt en reaktion, en protest mot förfarandet som jag ville framföra. I själva verket är jag inte negativ till det här förslaget till direktiv, vars syfte är att även jordbruksråvaror och jaktprodukter skall omfattas av artikel 2 i rådets direktiv av den 25 juli 1985, om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister.
Jag glädjer mig dessutom åt att ändringsförslagen 3, 4 och 7 har avslagits, och det genom omröstning med namnupprop. Ändringsförslag 3 först och främst, eftersom det syftade till att avskaffa skyldigheten för den skadelidande att lämna in bevis på en defekt, eller - under vissa omständigheter - orsakssambandet mellan defekt och skada, en regel som är oförenlig med ansvarsrätten. Ändringsförslag 4 har också avslagits, som syftade till att avskaffa " risker som hänger samman med utveckling" , och till sist ändringsförslag 7, som syftade till att avskaffa preskriptionstiden på 10 år, från den dag då produkten sattes i omlopp.
Jag skulle emellertid vilja framföra den oro som har kommit till uttryck inom rättsliga utskottet. Dessa ändringsförslag, och även andra som har avslagits - något jag för övrigt glädjer mig åt - hade inte ett direkt samband med utskottet. När man accepterade att de kunde gå till omröstning utan att granska om de är mottagliga, då ifrågasatte man utan tvekan det faktum att parlamentet inte har någon initiativrätt.
Jag kan konstatera en brist på överensstämmelse, en skillnad, mellan attityden inom ordförandeskapets avdelningar och t.ex. den attityd som de intog i en nyligen publicerad rapport om inrättandet av en bedrägerienhet. Enligt min mening var det inte berättigat, vilket Cassini låter förstå i yttrandet från rättsliga utskottet; det var inte berättigat att låta dessa ändringsförslag gå till omröstning i dag.

Ordföranden
Tack, herr Fabre-Aubrespy. För att kompensera er otålighet gav jag er en halv minut extra, men se till att respektera er talartid i framtiden.

Bébéar
Konsumentskyddet har varit föremål för flera textgranskningar under de senaste månaderna: betänkandena Kuhn och Roth-Behrendt bland annat. I går presenterades en ändring av ett direktiv inom ramen för den inriktningen, men den innehåller en riskabel orimlighet som jag skulle vilja ta upp här.
Tillfälliga undersökningskommittén om BSE har fört ett framgångsrikt undersökningsarbete om ett ytterst känsligt ämne, som kan framkalla de mest motsägelsefulla känslor. De framlagda ändringsförslagen har presenterats som om de var ett direkt resultat av det arbetet. I egenskap av medlem av denna undersökningskommitté motsätter jag mig sådana överdrifter.
Tillsammans med mina kolleger har jag under många månader verkat för att åtgärder till förmån för kända offer skall vidtas, liksom för framtida offer. Men vi har inte kunnat åberopa något skyddsdirektiv. Det var alltså inte möjligt att fortsätta nonchalera de skador som jordbruksprodukter, vilka de än må vara, har tillfogat konsumenterna, samtidigt som alla andra förädlade produkter omfattas av ett direktiv.
Av detta skäl, som förresten är ett bra skäl, föreslår man en utvidgning som är helt orealistisk och omöjlig att tillämpa. Hur skall man återställa konsumenternas förtroende om man i stället för ett skydd föreslår rättsliga förfaranden, som så att säga aldrig kommer att leda till något resultat? Hur skall man i praktiken tillämpa producentens skyldighet att bevisa sin oskuld till den skada som konstateras av konsumenten?
Med all respekt för Roth-Behrendt, men det finns inga goda konsumenter/offer å ena sidan, och å andra sidan onda jordbrukare/gärningsmän. Omständigheterna kring BSE-krisen är tillräckligt besvärliga för att man skall undvika den typen av sammanblandningar.
Detsamma gäller förslaget att ta bort alla tidsbegränsningar för att konstatera producentens ansvar. Det är också oemottagligt. Att acceptera sådana ändringsförslag öppnar dörren för alla former av överdrifter, och framför allt för helt okontrollerbara finansiella utsvävningar.
Jag kommer alltså att rösta mot alla ändringsförslag som läggs fram i betänkandet Roth-Behrendt. Även om man i förslagen utgår från en korrekt observation av situationen för konsumenter av jordbruksprodukter är de föreslagna lösningarna oproportionerliga, och de kräver att vi verkligen fortsätter vårt reflektionsarbete tillsammans med alla aktörer i den berörda produktionskedjan.

Blak, Iversen och Kirsten Jensen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för betänkandet av Dagmar Roth-Behrendt om produktansvar. Det ursprungliga direktivet om produktansvar från 1985 innehöll ett undantag för jordbruksprodukter. Alla medlemsstater utvidgade emellertid direktivet till att också omfatta jordbruks- och viltprodukter, med undantag av Portugal, Spanien och Tyskland. Galna ko-sjukan har emellertid fått kommissionen att stryka detta undantag. Detta är motivet för revisionen av direktivet.
Betänkandet innehåller dessutom ganska kontroversiella ändringsförslag som vill utvidga konsumentskyddet längre än kommissionens ursprungliga förslag. Den enda punkt de danska socialdemokraterna inte kan stödja är förslaget om att medlemsstaternas möjligheter till att införa självrisk eller begränsningar i ansvaret tas bort. Huvudregeln måste fortfarande vara att de bestämmelser - nationella eller på gemenskapsnivå - som skyddar konsumenterna bäst skall gälla.

Bonde och Sandbæk
Junirörelsen har röstat för miljöutskottets förslag till konsumentskydd på området för produktansvar. Endast på detta sätt kan medlemsstaterna ta ställning till det i ministerrådet. Men vi vill inte dölja att vi haft djupa betänkligheter om det valda tillvägagångssättet. Junirörelsen vill inte att initiativrätten flyttas från kommissionen till Europaparlamentet, utan vill i stället att initiativrätten placeras hos de nationella parlamenten.

Grossetête
Kammaren har i dag yttrat sig om en revidering av direktivet om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister från 1985. Det handlar om en ytterst viktig text som inrättar ett ansvarssystem på EU-nivå utan undantag; ansvaret börjar gälla från den dag då produkten sätts i omlopp.
Till följd av galna ko-krisen föreslår kommissionen, på parlamentets begäran, att direktivet också skall vara tillämpligt på jordbruksprodukter. När det gäller tillämpningen av det här ansvarssystemet innebär det att man kan lösa de problem som har att göra med definitionen av förädlade produkter och jordbruksråvaror, som domarna alltför ofta har stött på, och det utgör ett verkligt framsteg för konsumentskyddet.
Men föredraganden har inte nöjt sig med detta; genom att spela på de känslomässiga aspekter som omger BSE har hon lagt fram helt orimliga och orealistiska förslag. Orimliga eftersom man inte bara kan göra om reglerna som gäller ansvar utan undantag, utan att ha gjort en studie om effekterna för samtliga berörda sektorer och för konsumentskyddet. Och orealistiska eftersom föredragandens förslag, trots att de verkar generösa, i realiteten inte skulle ha förbättrat konsumentskyddet. De skulle i stället ha gjort domarnas uppgift mer komplicerad (hur skall man t.ex. tolka begreppet " troligt orsakssamband" som föredraganden förespråkar) och tynga producenterna (särskilt små och medelstora företag och industrier) med försäkringskostnader, som slutkonsumenten till sist kommer att betala för genom priset på varan.
Parlamentet har agerat klokt genom att avslå de sex mest extrema ändringsförslagen som föreslogs av föredraganden, som förhävde sig över att ha nått fram till en acceptabel kompromiss. Men med vem? Det har aldrig varit tal om någon kompromiss, eftersom vår grupp, PPE-gruppen, har försvarat en tydlig ståndpunkt: Inget ändringsförslag som har lagts fram och gått till omröstning borde ha antagits, och det av två skäl. Först och främst för att det aldrig är bra med en ökande mängd lagar, och de ändringar som har antagits i dag kommer bara att försena genomförandet av kommissionens förslag som avser jordbruksprodukter. Och för det andra för att kommissionär Monti i går förpliktade sig att i januari 2000 delge parlamentet en grönbok om direktivets tillämpning, i synnerhet tillämpningen inom jordbrukssektorn. Den grönboken kommer att bli resultatet av ett omfattande samråd med aktörer inom samtliga berörda sektorer (producenter, konsumenter, försäkringsbolag etc.), en nödvändig fas i arbetet med att lägga fram förslag till en revidering av ett såpass viktigt direktiv.

Souchet
Vi delar min kollega Édouard des Places samtliga synpunkter i den här frågan, och särskilt de som gäller kravet på att lagstiftningen om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister skall tillämpas i ett tidigare produktionsled, dvs. även gälla leverantörerna inom jordbruket (djurfoder, utsäde etc.), men jag skulle samtidigt vilja ta upp de allvarliga rättsliga problem som en del ändringsförslag ger upphov till.
Vissa ändringsförslag syftar i själva verket till att förändra den allmänna strukturen i direktiv 85/374/EEG, och de har inget samband med kommissionens förslag till direktiv. En förutsättning för om vi skall granska de här ändringsförslagen är att man på förhand avgör huruvida de är mottagliga eller ej. Inom lagstiftningsområdet tillhör initiativrätten kommissionen.
När det gäller innehållet kan vi inte annat än att stödja en del av de framlagda ändringsförslagen, men vi kan inte acceptera att en revidering av ett direktiv genomförs på ett såpass slumpartat sätt; genom att man än en gång bryter mot reglerna för de europeiska institutionernas sätt att fungera, utan föregående studier och utan att medlemsstaterna mer ingående kan diskutera revideringen med all nödvändig information tillgänglig.
Vi kommer alltså att rösta mot betänkandets ändringsförslag 3, 4 och 7.
Ändringsförslag 3 syftar till att ta bort skyldigheten för den skadelidande att lämna in bevis på en defekt, eller, under vissa omständigheter, orsakssambandet mellan defekt och skada, omständigheter som är svåra att urskilja p.g.a. att ändringsförslaget är luddigt formulerat. Dessutom är det oförenligt med vår nationella rätt och det förändrar den allmänna jämvikten i direktiv 85/374/EEG.
Ändringsförslag 4 syftar till att avskaffa ett av skälen till att producentansvaret inte kan gälla, nämligen orsaken som har att göra med utvecklingen av vetenskapligt och tekniskt vetande, som vanligen kallas " risker som hänger samman med utveckling" . Det utgör en avsevärd förändring av jämvikten i direktiv 85/374/EEG.
Ändringsförslag 7 till sist syftar till att avskaffa preskriptionstiden på 10 år, från den dag då produkten sattes i omlopp. Det förslaget förändrar också strukturen i lagstiftningen om producenternas ansvar.
För att sammanfatta bör man inte kunna genomföra såpass grundläggande förändringar som avser ett förslag till ändring av ett direktiv utan att medlemsstaterna har gett sitt samtycke och deltagit aktivt inom de olika EU-institutionerna, och särskilt inom rådet. Vi kan inte i något fall acceptera att Europaparlamentet försöker ta medlemsstaternas plats på det här sättet, genom att söka lägga beslag på staternas beslutsmakt i lagstiftningsfrågor.
Betänkande (A4-0370/98) av Mouskouri

Blot
Det här betänkandet rör en omstrukturering av Europeiska unionens kulturverksamhet, och särskilt inrättandet av ett samlat instrument för finansiering. Men det finns en avgörande fråga som urholkar kulturlivet i Europa, och som inte tas upp i betänkandet, och det är att en liten oligarki lägger beslag på kulturen, genom vänskapsförhållanden som för övrigt är mycket mäktiga, eftersom denna lilla grupp är förmögen att samla de offentliga stöden till sin egen sfär.
Den store konsthistorikern Ernst Gombrich anser att politiseringen av konsten inte bara karakteriserar totalitära regimer, utan också regimerna i väst. Han konstaterar att de kommersiella kanalerna censurerar artister som inte offrar sig för trenderna inom modet, den kosmopolitiska, antiklassicistiska konsten och tendensen att bryta med traditionerna. Denna situation leder till att vi subventionerar en konst som förbehålls en liten oligarki, som är helt avskuren från folkens ambitioner. I övrigt är den offentliga sektorns roll mycket viktig i förhållande till sponsring, vilket leder till en utarmning av den nödvändiga kulturella mångfalden.
Europeiska unionen bör inte ställa sig likgiltig till det här tillståndet, som leder till att produktionen och den konstnärliga spridningen monopoliseras, vilket endast gynnar de artister som tillhör subventionerade vänskapskretsar och som lever i symbios med kulturförvaltningarna. Detta faktum gör att det skapas en officiell konst, som visserligen är mångsidig, men som utesluter många artister på ett orättvist och icke-demokratiskt sätt, bland annat de som har en koppling till klassicismen. Det är beklagansvärt att den här problematiken inte tas upp, bl.a. i det här betänkandet om programmet " Kultur 2000" .

Darras
Jag vill tacka Mouskouri för det utmärkta arbete hon presenterar för oss i dag. Även om Europeiska kommissionens sätt att se på den nya generationen kulturprogram är lovvärd - eftersom den grundas på öppenhet och effektivitet - behövdes det en översyn av visionen om genomförandet. Och det är just det som Mouskouri har genomfört på ett framgångsrikt sätt.
För medlemmarna i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media är det inte begripligt att kommissionen å ena sidan, när det gäller målen, verkar glömma bort den enskilde medborgarens deltagande och tillgång till kulturverksamheten, och å andra sidan, när det gäller genomförandet, glömma bort att främja det som utgör det europeiska samhällets rikedom, nämligen de " små" projekten, de som direkt involverar medborgarna.
Kommissionen gav de stora nätverken en alltför stor betydelse, de som redan är etablerade och som i vilket fall som helst inte skulle ha några problem med att svara på anbudsinfordringar, eller med att hitta nödvändiga partner, t.o.m. i sex andra medlemsstater! Kommissionen gav också en alltför stor betydelse till projekt och arrangemang av större omfattning, vilka kräver en belåning som de mindre organisationerna inte kan klara av.
Det är skälet till att jag har röstat för betänkandet av Mouskouri, för hon har återupprättat jämvikten till förmån för den enskilde medborgaren, de som är bärare av små projekt, samtidigt som hon ger en mer fullständig vision av vilka sociokulturella aktiviteter som kan få ett finansiellt stöd, och som därmed är betydelsefulla för utvecklingen av vårt samhälle. Till exempel bildkonst, brukskonst och virtuell konst (visuell konst och multimedia), musik och andra konstnärliga uttrycksformer (befintliga och framtida).
Jag uppmanar Europeiska kommissionen till att revidera sin bedömning och att acceptera föredragandens vision, som jag hoppas kommer att bli hela Europaparlamentets vision.

Deprez
Alla är överens om att kulturen skall vara det europeiska enandets hörnsten, det enande som vi innerligt önskar se. För att skapa ett integrerat Europa krävs det att vi uppvärderar och främjar ett europeiskt kulturområde, men vi kan inte nå målet med en europeisk sammanhållning om inte alla européer känner sig som fullvärdiga deltagare och aktörer inom det här området.
Ramprogrammet " Kultur 2000" , på det sätt som föredraganden har modifierat det, är intressant för att den uppfattningen accepteras och för att man följaktligen skisserar ett nytt synsätt på kulturpolitiken. Programmet ger unionens medborgare möjligheter att aktivt delta i och ta initiativ till kulturella verksamheter, och erkänner uttryckligen kulturen som en källa till sysselsättning samt social och medborgerlig integrationsfaktor.
En annan stor fördel med det här ramprogrammet - efter dessa ändringar - är att man med detta program har för avsikt att se till att de anslagna tillgångarna kommer att utnyttjas på ett så effektivt sätt som möjligt; dels kommer man att motverka att medel delas ut till alltför många mottagare, och dels kommer man att förespråka ett sektorsinriktat synsätt, som gynnar samverkan såväl inom vissa konstnärliga områden och nya uttrycksformer som mellan dessa områden och andra gemenskapsprogram.
I ramprogrammet gör man en förteckning över dessa nya framtidsutsikter, och jag kan bara glädja mig åt programmets eminent demokratiska karaktär, och åt föredragandens anmärkningsvärda arbete - hon har haft förmågan att maximalt utnyttja de omfattande kulturella samarbetsområdena, som kommissionen har banat vägen för.
Det säger sig självt att jag ger mitt fulla stöd till det presenterade förslaget till lagstiftningsresolution.

Hyland
Jag stödjer helhjärtat Nina Mouskouri i hennes begäran om mer pengar till " kulturella program" .
I och med det välkomnande ställningstagandet för en bättre EU-integration, och speciellt i fråga om utvidgning, är Europas rika kulturella mångfald den främsta resursen för att skydda varje medlemslands identitet och individualitet. Ur ett ekonomiskt perspektiv har dess potential inte till fullo erkänts eller utnyttjats. Det råder inget tvivel om betydelsen av den roll den spelar inom det nya och expanderande området kulturell och landsbygdsturism. Det finns inget annat EU-program som sätter folkslag och dess kulturella rötter och traditioner i sitt rätta perspektiv.
I egenskap av irländare är jag särskilt stolt över vår rika och mångfaldiga kulturella tradition. Det är viktigt för Europa att denna skyddas och förs vidare till framtida generationer. Jag erinrar mig Gandhis ord: " Vi ärvde inte denna värld från våra förfäder - utan vi har snarare fått den till låns av våra barn."
Sammanfattningsvis skulle jag vilja be kommissionen att på allvar undersöka den roll de lokala myndigheterna spelar vad gäller främjandet av kulturella program. På Irland har vi föregått med gott exempel genom att anställa kulturansvariga, och jag tror att deras roll skulle stärkas om vi lyckades med att få ut vår rikedom på kulturella resurser till alla människor. Kulturen bör inte vara ett elitens privilegium.

Leperre-Verrier
Genom att ge en positiv röst till betänkandet av Mouskouri om programmet " Kultur 2000" , har ARE-gruppen velat ge sitt stöd till kommissionens förslag, som inrättar ett samlat politiskt instrument för kulturverksamhet och kultursamarbete.
Kultur 2000 utgör ett mycket påtagligt framsteg som kan stärka kulturens roll i Europabygget och förse det med ett effektivt och enhetligt interventionsverktyg.
Det är skälet till att ARE-gruppen inte har röstat för ändringsförslagen som rör förslagets bilaga, eftersom en uppstyckning av bidragen och en omstrukturering efter olika konstnärliga grenar skulle leda till att anslagen delades ut till alltför många mottagare i ett alltför tidigt skede.
Men eftersom genomförandet av detta ambitiösa och lovande projekt kommer att kräva betydande finansiella medel, stöder ARE-gruppen föredragandens förslag om att det totala budgetanslaget skall uppgå till 250 miljoner ecu.

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen, Sjöstedt och Svensson (GUE/NGL), Holm och Schörling (V), Bonde, Krarup och Sandbæk (I-EDN)
Mouskouris betänkande om skapandet av ett samlat instrument för finansiering och programmering för kulturellt samarbete är ännu ett försök att konkretisera begreppet " EU-kultur" - en kultur som inte finns och som vi inte heller menar är önskvärd. Mouskouri betonar att samarbetets viktigaste målsättning är att säkerställa att den kulturella dimensionen kommer att stå i centrum och fungera som drivkraft för den europeiska integrationen, och att kulturen är en faktor för social och nationell integration. Vid prioriteringen av urvalskriterierna lägger man dessutom störst vikt vid ett så kallat " europeiskt mervärde" .
Kultur kan inte skapas på konstgjord väg genom politiska åtgärder. Den lokala, nationella och regionala kulturen blomstrar, och det har den gjort i flera århundraden, och vi vill att den skall fortsätta att så sina frön bland dem som känner en kulturell gemenskap. Vi anser att det är en utopi att tro att man kan uppfinna en EU-kultur eller ett europeiskt kulturarv. Det skulle vara mycket lämpligt att använda subsidiaritetsprincipen på ett riktigt sätt, nämligen genom att ge de lokala, regionala och nationella kulturerna möjlighet att utvecklas, och inte genom införandet av kulturpolitik i EU.
Det är av ovanstående skäl vi röstar emot betänkandet.

Mutin
En förtjänst med betänkandet av Mouskouri är att det där finns en acceptabel syntes mellan två olika konsekventa synsätt på kulturen. Genom att presentera ett ramprogram som inrättar ett samlat instrument för finansiering och programmering gör rådet och kommissionen kulturen och sina stora förverkligade projekt till ett strukturerande verktyg för en europeisk politik och identitet. Det handlar om att dela ut medel till färre mottagare, och att omstrukturera utbetalningarna till större europeiska evenemang eller mer djupgående verksamheter som involverar ett större antal europeiska partner (6 eller 7), än vad som nu är fallet (i allmänhet 3).
För ett stort antal förtroendevalda finns det en risk med den typen av kultursamarbete, nämligen att det kommer att gynna de stora befintliga kulturnätverken och fjärma kulturpolitiken från medborgaren. De föredrar därför en metod som är mer sektorsinriktad, och en uppmuntran och uppvärdering av åtgärder som riktas mot mindre projekt.
Den inledande diskussionen har varit mycket spännande. Betänkandet Mouskouri gör att vi kan nå fram till en kompromiss för den åsyftade perioden, 2000-2004. Ingen tvivlar på att diskussionen kommer att ta slut här, eller på att ståndpunkterna kommer att utvecklas i takt med Europabyggets utveckling och allas vilja till att skapa en verklig europeisk gemenskap.

Palm
Detta betänkande handlar till stor del om åtgärder på överstatlig nivå. Målet är att genom att genomföra en gemensam kulturpolitik befästa den gemensamma europeiska kulturella identiteten och använda denna som en drivkraft för kulturell integration.
Jag inser att de åtgärder som föreslås, t.ex. att lösa de problem som uppstår på grund av medlemsstaternas skillnader vad gäller skatter och regler på arbetsmarknaden, är de riktiga om man vill ha en överstatlig kulturpolitik, men delar inte åsikten att detta är en bra väg att gå. Jag förespråkar i stället en mellanstatlig kulturpolitik.
Dessutom bör man fundera över hur stor vikt man egentligen bör tillmäta värnandet av den europeiska kulturella identiteten. Historiskt sett är det mycket svårt att finna något som skulle kunna kallas en " gemensam europeisk identitet" . I dag skapas dessutom kulturella grupper allt oftare över nations- och kontinentgränser. En ung människa i Stockholm upplever sig till exempel ha mer gemensamt med unga människor från samma sociala grupp och med ungefär samma livsstil i New York, Paris och Barcelona än med gruppen " samtliga europeiska ungdomar" .
För att undvika uppkomsten av främlingsfientlighet och misstänksamhet mellan människor från olika delar av världen och för att sprida idéer om solidaritet och syskonskap, anser jag att EU i stället för att konstruera konstgjorda kulturella identiteter bör lägga kraft på att skapa förståelse över de kulturgränser som i dag existerar.

Vaz da Silva
Det finns en brist i denna text som jag inte kan låta bli att peka på med tanke på att det handlar om ett ramprogram för kulturen.
Man kan inte behandla kulturen som något statiskt och en gång för alla definierat. Den befinner sig alltid i rörelse och känner inga gränser.
Det europeiska kulturprogrammet måste, för att spela en användbar roll, vara brett och flexibelt för att kunna ta emot nya kulturella yttringar och de olika kulturverksamma som liksom kometer föds, förvandlas och försvinner. Men det finns också gränsöverskridande, migrerande och invandrade kulturer och språk vilka inte är förbundna med ett territorium, och som hör till de mest bortglömda av alla eftersom inte någon stat eller region representerar dem. Och vi får inte glömma att den europeiska mosaiken består av alla dessa.
Betänkande (A4-0373/98) av Waddington

Andersson, Hulthén, Lööw och Sandberg-Fries
Vi vill tacka föredraganden, Waddington, för ett väl genomfört arbete med ett betänkande som är av stor vikt för Europeiska unionen. Waddington har visat ett starkt engagemang för områden som vi anser vara viktiga att föra fram beträffande Leonardo da Vinci-programmets utveckling. Framför allt vill vi understryka icke-diskrimineringen vid genomförande av projekt inom ramen för programmet, betydelsen av icke-statliga organisationers roll samt främjandet av yrkesutbildningens kvalitativa och innovativa infallsvinklar.

Caudron
Betänkandet av vår kollega Susan Waddington innehåller flera förslag som bör möjliggöra förbättringar av yrkesutbildningen och dess effekter på sysselsättningen.
En stor del av våra texter som tar upp arbetslöshetsfrågan framhåller kvaliteten på utbildningen, ett nödvändigt villkor för de anställdas och medborgarnas anställningsbarhet.
Uppenbara fakta talar också för att detta gemenskapsprogram i första hand bör riktas till de personer som hotas av utslagning. Denna insats bör stödjas och vara kontinuerlig, och jag delar kommissionens yttrande om att planen bör förlängas till sex år. Samtidigt som den punkten egentligen går inom ramen för Europeiska socialfonden, är det bra om tidsplanerna sammanfaller, så att vi kan vinna i enhetlighet och effektivitet. Dessutom bör det nödvändiga totala budgetanslaget stå i relation till en bra utveckling av programmet.
Ett annat skäl till tillfredsställelse är önskan om att våra partner skall associeras till genomförandet av programmet Leonardo. Att vara mån om öppenheten hedrar parlamentet, och det är en stark vilja som redan har framhållits i andra texter från kammaren.
Till sist skulle jag vilja framföra en reservation som gäller det faktum att Leonardo skulle vara ett komplement till redan befintliga åtgärder, bland annat för studenters och lärares rörlighet. Avsikten må vara god, men riskerar man inte att göra systemet tungrott? I stället för att hålla den oron vid liv, föredrar jag att man ökar de medel som är avsedda för programmet Sokrates.

Holm
Låt mig först slå fast vikten av de åtgärdsprogram som finns i bland annat Leonardo da Vinci-programmet och hur grundläggande detta är. De mål som är uppsatta kan jag till stora delar oreserverat stödja.
Det jag däremot har invändningar mot är att den interna undersökning som just nu genomförs av kommissionen gällande Leonardo da Vinci I-programmet, och som snart är färdig, inte presenterats i samband med att Europaparlamentet nu skall besluta om fortsättningen. Det har framkommit att det finns uppenbara problem i styrningen och uppföljningen av programmet, vilket är allvarliga anmärkningar.
Jag anser att Europaparlamentet borde skjuta upp behandlingen av detta betänkande tills den interna utredningen om Leonardo da Vinci I är klar och utvärderad.

Titley
Jag röstar med glädje för min kollega från Labourpartiet Sue Waddingtons betänkande.
Det värdefulla tillskott till EU: s vidareutbildningsverksamhet som Leonardoprogrammet utgör borde tryggas under de kommande åren och inte hotas av nedskärningar i finansieringen. Vidareutbildningen måste ges den tid som krävs för att ge utdelning i form av att nya jobb erhålles av kursernas deltagare - vi måste investera tid och pengar på våra program för vidareutbildning.
Betänkandet kräver med rätta att kommissionen skall göra EU: s information om nya och innovativa typer av vidareutbildning tillgänglig för alla våra länder - det som räknas är det som fungerar, inte vilket land som först kom med idén.
Leonardo borde vara öppet för allmänheten, privata och icke vinstdrivande grupper där man ger prioriterad tillgång till EU: s program för vidareutbildning för människor som befinner sig i ett missgynnat läge - t.ex. till de som utsätts för dubbel diskriminering genom att inte bara vara arbetslösa utan även handikappade eller genom att tillhöra en etnisk minoritet.
Betänkande (A4-0371/98) av Pack

Bonde, Krarup och Sandbæk
Vi har i dag röstat emot Packs betänkande om att inrätta den andra etappen av gemenskapens åtgärdsprogram för utbildning, " Sokrates" .Vi stöder förslaget att det kan ske varvad utbildning för elever som ett led i deras utbildning, vare sig den är praktiskt eller allmänt inriktad. Det kan kännas som en frisk fläkt jämfört med vardagens enahanda. Men vi tar kraftfullt avstånd från de politiska över- och undertoner som man ger uttryck för i betänkandet, till exempel europeiska skolscheman, utbildningsprojekt med europeisk dimension, Europa-moduler och inrättande av europeiska kunskapscentrum.

Caudron
Jag vill gratulera Pack till hennes klara betänkande och hennes förslag till att förbättra programmet Sokrates.
Denna gemenskapsåtgärd riktar sig till skolor och är en av Europeiska unionens mest lyckade framgångar. Den kommer att göra det möjligt för tusentals studenter att genomgå en utbildning som integrerar det europeiska medborgarskapet.
Det finns ingen som hyser tvivel om att den nuvarande bestämmelsen måste förbättras vad gäller den administrativa förvaltningen av det här programmet.
En prioritering är att Sokrates skall få ökade medel, inte bara för att antalet " förmånstagare" skall kunna bli fler, utan också, och kanske framför allt, för att det belopp som betalas ut till studenten skall kunna bli större.
Precis som betänkandet klargör, är kostnaden för rörligheten ofta långt högre än det beviljade stödet. Jag uppsöks regelbundet av studenter som studerar inom ramen för det här programmet, och som frågar mig om de inte kan få ett kompletterande stöd för att kunna nå en rimlig levnadsnivå i det land de befinner sig.
Jag anser att man verkligen måste uppvärdera detta " stipendium" för rörligheten, och ta hänsyn till de existerande skillnaderna mellan de olika medlemsländernas levnadsnivå.
En uppvärdering skulle öppna det här programmet för många fler studenter, som ibland oroas av de extra kostnader som uppkommer vid en vistelse utomlands.
Å andra sidan instämmer jag i det förslag som utvidgar Sokratesprogrammets tillämpningsområde till de vuxna som har lämnat utbildningssystemet utan behörighet. Den bestämmelsen går i linje med kampen mot arbetslösheten och med de huvudpunkter som föreslogs vid toppmötet i Luxemburg som ägnades sysselsättningen.

Deprez
Jag delar föredragandens känsla av att den första etappen av gemenskapens åtgärdsprogram på utbildningsområdet Sokrates har varit en framgång, trots handikapp som t.ex. otillräckliga finansiella medel eller en osammanhängande struktur och organisation, och att denna framgång har bidragit till att öka känslan av gemensam tillhörighet inom unionen.
I en värld där det blir allt svårare att skilja utbildning från vidareutbildning, och en grundläggande yrkesutbildning från vidareutbildning, är den integrerade metoden för samtliga program som rör utbildning, yrkesutbildning och ungdomar Sokrates II-programmets stora nyhet och förtjänst.
Visst kan programmet förbättras. Det skulle öka dess effektivitet och tillämplighet. En bättre överensstämmelse mellan de uttalade målen och medlen för att verkställa dem, liksom en klarare definition av kommissionens skyldigheter inom ramen för dess uppdrag, kan också bidra till att Sokrates II blir en ännu större framgång.
Hur som helst är jag övertygad om att utvecklingen av en europeisk utbildning, som överskrider nationsgränserna och som öppnar nya framtidsutsikter och horisonter för morgondagens medborgare, är en av nyckelfaktorerna för enandet av Europeiska unionen, och även av den europeiska kontinenten, i en fredlig och välmående enhet.
Ekonomiska och monetära unionen räcker inte till för att garantera ett sådant ambitiöst företag. Unionen kommer ändå att utvecklas, och förmodligen på ett ännu säkrare sätt med attityden hos de unga generationerna, som upptäcker en tillhörighet och gemensamma projekt, men som också är öppna mot världen.
Detta är den avgörande frågan som ligger bakom Sokrates II-programmet, och som jag helt och hållet skriver under på. Det är skälet till att jag ger ett odelat stöd till det yttrande som parlamentet i dag avger i den här frågan.

Andersson, Hulthén, Lööw och Sandberg-Fries
Vi vill tacka föredraganden för ett viktigt betänkande. Sokrates-programmets utveckling har stor betydelse för den framtida europeiska utbildningssatsningen. Vi vill med denna röstförklaring framhålla vår inställning till frågan om programmets omfattning att det skulle inbegripa även Turkiet. En sådan omfattning är kontroversiell med tanke på Turkiets bristande respekt för de mänskliga rättigheterna, men samtidigt bör det noteras att ändringsförslag 22 om bland annat Turkiets medverkan i programmet även lyfter fram EES- och EFTA-ländernas medverkan i programmet.
Vi anser att det är angeläget att Europaparlamentet uttalar sig för att t.ex. Norge och Island skall omfattas av Sokrates-programmet. Beträffande Turkiet gäller ovan anförda inställning även för frågan om åtgärdsprogrammet " Ungdom" .

Palm
Med anledning av att Turkiet fortfarande 50 år efter undertecknandet av konventionen om de mänskliga rättigheterna inte följer innehållet i denna konvention, kommer jag inte att stödja förslaget om landets medverkan i det åtgärdsprogram som behandlas i detta betänkande.

Heinisch
Angående nyutformningen av Sokratesprogrammet vill jag ta upp två punkter:
Genom det nyskapade Grundtvigprogrammet kommer föräldraföreningarna att för första gången kunna inta rollen som jämställda parter i vuxenutbildningen. Jag vill såsom initiativtagare till europeiska föräldraprojekt starkt välkomna det. Våra utbildningsprogram har ett gemensamt mål: att ge utbildning åt en generation unga européer i vars händer vi kommer att lägga vår gemenskaps framtid. Föräldrarna bidrar med en väsentlig del i denna fostran. Det är därför viktiga angelägenheter att de samarbetar på europeisk nivå, att de samarbetar med lärare och att de vidareutbildar sig själva.
Det glädjer mig också att det nya Sokratesförslaget skapar en rättslig grund för att Turkiet skall kunna delta i programmet. Jag skulle önska att det verkligen genomfördes inom överskådlig tid. Att ta upp Turkiet som medlem ser jag som en möjlighet att väcka och utveckla en medvetenhet hos de turkiska medborgarna om mänskliga rättigheter och demokratiska idéer. Det var på grundval av det som jag författade mitt betänkande beträffande upptagande av Turkiet i det pågående Sokratesprogrammet. Det beslut som skall följa på betänkandet kommer att möjliggöra att förberedelser för Turkiets deltagande i programmet inleds, och jag är övertygad om att Europaparlamentet också kommer att bifalla betänkandet.

Darras
Liksom alla andra program som rör ungdomar och yrkesutbildning går Sokratesprogrammets andra etapp inom ramen för en helhet som betonar en livslång utbildning och vidareutbildning för alla.
Det handlar om att skapa en gemensam grund, som kan leda till att ett europeiskt utbildnings- och vidareutbildningsområde skapas. Detta program grundar sig givetvis på erfarenheterna från den första etappen; det befäster de erfarenheter som är positiva samtidigt som det lägger till nya beståndsdelar, vilket är en avgörande faktor för tillväxt i alla samhällen, och det inrättar också en " lämplig" budget för 29 länder.
Betänkandet från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media är enligt min mening acceptabelt på det sätt det läggs fram i dag. Acceptabelt för att Europaparlamentet föreslår en utökad budget - 2 miljarder euro i stället för de 1, 4 som kommissionen föreslog. Om man vill att det här programmet skall vara tillgängligt för så många ungdomar och vuxna som möjligt som önskar utbilda sig och/eller fortsätta sin utbildning, så är det en minimal siffra med hänsyn till att programmet skall öppnas för medborgare i totalt 29 länder. Och det är acceptabelt för att man föreslår möjligheter till samordnade åtgärder med andra program som inriktar sig på ungdomar och vidareutbildning, och eftersom man tar hänsyn till den nya informationstekniken som ett utbildningsverktyg och som en ny kunskap. Och det är acceptabelt till sist för att man förenklar förfarandena och för att man tar hänsyn till den lokala och regionala nivån, naturligtvis i en strävan efter decentralisering, vilket förutsätter en bättre information, en spridning av informationen och ett bättre samarbete med medlemsstaterna.
Det som står på spel är viktigt: Det handlar inte om den europeiska samhällsmodellen som vi vill försvara, utan också och framför allt om ungdomars och vuxna människors framtid, möjligheten att erbjuda dem en sysselsättning, en plats i det medborgarnas Europa som vi önskar se.
Betänkande (A4-0389/98) av De Coene

Bonde, Krarup och Sandbæk
I Danmark finns det en lång och god tradition att utföra frivilligt arbete inom alla åldersgrupper och inte bara bland unga människor, även om aktivitetsnivån säkert är betydligt högre i denna del av befolkningen. Danmark kallas ofta " organisationernas land" , och i genomsnitt är varje dansk medlem av en organisation av ett eller annat slag, det kan vara ett politiskt parti, en ungdomsorganisation, en scoutrörelse eller en villaförening. Alla dessa människor arbetar för att förbättra villkoren för sina medlemmar och andra som sympatiserar med deras sak. Men det finns bara en minoritet som vill arbeta för att utveckla den europeiska dimensionen, för att främja medvetandegraden om unionsmedborgarskapet och för att främja en europeisk utbildningssektor. Vi ställer oss också frågande till om det över huvud taget finns en " europeisk dimension" . Vi tar kraftfullt avstånd från de politiska över- och undertoner som man ger uttryck för i betänkandet.
Det är av ovanstående skäl vi röstar emot De Coenes betänkande.

Darras
Jag vill här gratulera Philippe de Coene till hans utmärkta arbete, och inte bara för att jag instämmer i hans analys, utan också för att denna analys förmodligen kommer att " skaka om" vissa av kommissionens avdelningar, och framför allt medlemsstaterna. Jag har alltid ansett att man måste vända upp och ned på vedertagna idéer för att saker och ting skall förbättras, och inte stanna upp vid första hindret. Och det är just vad föredraganden föreslår för oss i dag.
När det gäller innehållet verkar det vara en mycket positiv idé att återställa jämvikten mellan åtgärderna inom programmet " Ungdom" . Med sitt tillstånd och sitt sinnelag söker ungdomarna rörlighet, kunskap, erfarenhet, deltagande - de söker, med ett enda ord, ett medborgarskap. Därför är det en mycket bra sak att återuppliva utbytet mellan alla ungdomar, genom att förse sig med finansiella medel för det ändamålet. De senaste gymnasiedemonstrationerna i Frankrike är ur den synvinkeln en demonstration som stöder föredragandens teser.
När det för övrigt gäller volontärtjänsten, ett program som jag helt och hållet stöder och som vi kan tacka kommissionären och hennes avdelningar för, tror jag att också det kan förbättras, bl.a. genom att anta Philippe de Coenes idé om att ge en noggrann definition på vad mottagarorganisationerna bör vara (icke vinstdrivande organisationer) samt mottagarprojekten (aktiviteter som inte kan ersättas med ett riktigt arbete). Det är bättre att vara tydlig i början, så att missförstånd kan undvikas.
Det vi vill, det är att vara närmare ungdomarna, informera dem mer för att kunna få dem att delta i större utsträckning, för att göra dem till aktörer i ett Europa som skapas av dem och för dem. Det är skälet till att jag kommer att rösta för det här betänkandet.

Holm
Det är ur flera aspekter bra att man samlar de olika projekten under ett tak. De flesta målen med programmet är också lovvärda, till exempel att stödja språkkunskaperna och ungdomars rörlighet för att de skall kunna lära sig av nya och främmande kulturer.
Däremot kan jag inte stödja de mål som slås fast i flera ändringsförslag om främjandet av ett " genuint europeiskt medborgarskap" , " Europeiska unionens principer och regler" och " ungdomars delaktighet i unionens utveckling" . Jag anser inte att detta är mål som skall hänga samman med detta ungdomsprojekt. För mig handlar det om att vidga den globala och internationella aspekten, vilket är något helt annat än den inskränkta EU-identiteten, en tanke som ständigt upprepas, trots att den inte har något stöd.

Palm
Med anledning av att Turkiet fortfarande 50 år efter undertecknandet av konventionen om de mänskliga rättigheterna inte följer innehållet i denna konvention, kommer jag inte att stödja förslaget om landets medverkan i det åtgärdsprogram som behandlas i detta betänkande.
Betänkandena (A4-0373/98) av Waddington, (A4-0371/98) av Pack och (A4-0389/98) av De Coene

Amadeo
Amsterdamfördraget och själva Agenda 2000 placerar hela kultur-, forsknings- och innovationspolitiken samt utbildnings- och yrkesutbildningspolitiken, kort sagt kunskapspolitiken, i centrum av unionens framtida utveckling.
Det handlar i dag om att framskaffa en så vid möjlighet som möjligt till utbildning och en permanent vidareutbildning. Genom att presentera de tre förslagen till beslut om utbildning, yrkesutbildning och ungdom, visar den verkställande myndigheten på riktlinjerna för en gemensam åtgärd som skall bidra till uppbyggandet av ett europeiskt område för kultur och utbildning.
Vi anser därför att en samverkan av dessa tre förslag är viktig, förslag som oundvikligen bör bidra till utveckling av kunskap, berikning av medborgarskapet och utveckling av sysselsättningsmöjligheter tack vare förvärvet av specifika kompetenser som blivit nödvändiga i dag.
I en värld i snabb utveckling, i synnerhet med förändringar vad gäller teknologin och informationssamhället, måste uppdelningen mellan utbildning och yrkesutbildning bli mindre ogenomtränglig, och detta är vår huvudsakliga uppgift: att förbereda en lagstiftning som stöder kulturpolitiken i unionen, på alla nivåer.
Vi är av den uppfattningen att även den traditionella uppdelningen mellan utbildning och livslångt lärande eller uppdelningen mellan formell och icke-formell utbildning måste överkommas med hjälp av en förenkling av byråkratiska förfaringssätt och av skapandet av en nära och kontinuerlig samordning som skall förverkligas inom ett gemenskapligt och nationellt område med hjälp av strukturfonder, i synnerhet Europeiska socialfonden. Detta med hänsyn till att åtgärderna för samarbete vad gäller ungdomen utgör hörnstenen för en aktiv integration av ungdomarna och för främjandet av deras medborgarskap på europeisk nivå, samt med hänsyn till att Sokratesprogrammet genom att främja utbildningens kvalitet och utveckla den europeiska dimensionen - något som berör 4 miljoner lärare och 70 miljoner ungdomar - utgör ett viktigt gemenskapens regelverk, i synnerhet med tanke på att unionen närmar sig medborgarna och beträffande Europas uppbyggnadsprocess.

Blak, Iversen och Kirsten Jensen
De danska socialdemokraterna i parlamentet har i dag röstat för en fortsättning och förbättring av de tre programmen med utgångspunkt i riktlinjerna i Agenda 2000. Programmen förenklas och jämställdhetsaspekterna stärks, både i förhållande till lika behandling av män och kvinnor och i förhållande till integrering av marginaliserade grupper.
Vi stöder också i huvudsak de föreslagna ändringarna av programmen. Det finns dock enstaka formuleringar som vi tycker går för långt med hänsyn till att betona det övernationella elementet. Vår inställning är att medlemsstaterna även i fortsättningen skall ha den huvudsakliga behörigheten på utbildningsområdet. Den europeiska utbildningspolitiken skall bara komplettera och stödja den nationella utbildningspolitiken.

Lindqvist
Flera bra förslag kring utbildning och kultur finns i betänkandena av Waddington, Pack, De Coene och Castagnetti. Det gäller yrkesutbildning, lärlingssystem, livslångt lärande, utbildning i andra länder, gästlärare m.m.
Programmen har dock en kraftig slagsida åt " europeisk identitet" , " europeiskt kulturarv" , " Europass-utbildning" - allt i syfte att driva på den europeiska integrationen. Flera av programmen vill anslå nya medel. Beträffande Leonardo da Vinci-programmet pågår för närvarande utredningar om fusk med EU-medel. Det sakliga innehållet i flera av betänkandena är bra, men de ständiga " europeiska" överbyggnaderna saknar folklig förankring. Frågan är vad som menas med en europeisk kultur och om det finns någon sådan.

Seillier
När det gäller den andra etappen av programmen Sokrates och Leonardo talar man om fantasi och nytänkande inom området för yrkesutbildning för ungdomar och vuxna samt om en " livslång" utbildning; och eftersom man också starkt betonar målet " lika möjligheter för kvinnor och män" , vore det då inte klokt och rimligt att utforma speciella utbildningsvägar för unga kvinnor?
Så som det ser ut nu många med att skaffa sig barn, för att till varje pris försäkra sig om en yrkesbehörighet (genomsnittsåldern för förstagångsmödrar i Europa är 29 år), eller så avbryter de sin universitets- eller yrkesutbildning så fort de får barn. Det borde vara möjligt och i högsta grad önskvärt, för de kvinnor som vill, att förlika barnledighet och utbildningstid, för kvinnornas, parens och barnens väl, och därmed för den sociala sammanhållningen. Skulle det inte vara bra att väcka en sund tävlan inom det området mellan Europas olika länder?
Vad beträffar det nya gemensamma åtgärdsprogrammet till förmån för ungdomar, så saknar det ingivelse, inspiration och kulturella perspektiv, och eftersom det existerar andra program för ungdomar och skolutbyten, yrkesutbildning, lärlingsskap, skulle man ha velat finna andra förslag i det nya programmet; förslag som syftar till att hjälpa ungdomarna i de olika länderna att lära sig mer om det gemensamma kulturarvet som de inte längre matas med, för i alla europeiska länder kan vi se en nedgång - tyvärr - för den litterära bildningen; kunskapen om den grekiska antiken, för att inte tala om den latinska antiken; de tio sekler i historien och civilisationen som felaktigt kallas medeltiden, kort sagt allmänbildningen, till förmån för utbildningsgrenar vars ändamål inte längre är kunskap om människans villkor.
Alla stora steg i våra folks historia och civilisationer har haft en europeisk dimension: Romerska riket, Karl den stores rike, det heliga germanska riket, munkväsendet, ridderskapet, den romanska konsten, den gotiska konsten, universiteten, pilgrimsfärderna, renässansen, klassicismen, upplysningen etc. ... Att göra det möjligt för våra ungdomar att lära känna mångfalden i våra respektive kulturarv mot bakgrund av en fundamental enhet, att göra det möjligt för dem att ta intryck av en gemensam kultur, inte bara av kärlek för det förflutna, men så att de blir intellektuellt och andligt rustade för att tillsammans kunna konfrontera dagens stora utmaningar, det skulle vara ett ädelt mål värt att främja.
Europas stora underskott vid detta sekelskifte, det är ett underskott på humanism, och ändå är Europa, enligt Paul Valérys ord, den kontinent där man har funderat mest över människans plats i naturen, i samhället och inför Gud.
Om vi vill, finns det en möjlighet till att ungdomarna i Europa kommer att engagera sig för sitt gemensamma öde.

Vaz da Silva
Frågan om utbildning och yrkesutbildning är så central i våra samhällen att antalet kandidater till talarlistan i denna debatt förpassat mig till de skriftliga uttalandena. Jag välkomnar den gemensamma debatten om frågorna om utbildning, yrkesutbildning och ungdom, vilken återspeglar den ökade inriktningen mot en integrerad politik för dessa sektorer, vilken jag klart stöder. Jag skall göra två observationer, den första angående betänkande De Coene och den andra om betänkande Pack, vilka innehåller ändringsförslag som jag har ingivit.
För det första: Det är nödvändigt att undvika risken att skapa klyftor mellan ungdomarna och vuxenvärlden, liksom mellan ungdomar som är medlemmar av organisationer och andra ungdomar - vilket är majoriteten - när ungdomspolitiken utformas. Den verkliga ungdomspolitiken är den som dämpas för att lämna plats för ungdomarna i övriga politikområden i stället för att försöka göra sig synlig och öka ungdomsstrukturerna och ungdomsområdena.
För det andra: Det kommer inte att bli någon europeisk utbildningspolitik om det inte finns en europeisk språkpolitik. Det förtjänar ett seriöst övervägande och en fördjupad debatt om att, på unionsnivå, skapa en generell undervisning för alla barn från första nivån, i ett och samma språk, vilket kan tjäna som kommunikationsspråk. Samtidigt med detta beslut är det nödvändigt att utveckla en aktiv politik för att främja mångspråkigheten, bara dessa två aspekter tillsammans kan leda till en realistisk europeisk språkpolitik.
Betänkande (A4-0385/98) av Skinner

Andersson, Hulthén, Lööw och Sandberg-Fries
Vi vill tacka föredragande Skinner för hans engagemang i ett viktigt ärende. Frågan om en ingripandemekanism för kommissionen att undanröja vissa handelshinder har tidigare hanterats illa av kommissionen beträffande framför allt respekten för de fackliga rättigheterna och medlemsländernas självbestämmanderätt. Icke desto mindre är det angeläget att frågan får en lösning. Med det betänkande som nu har lagts fram till sessionen anser vi att frågorna om de fackliga rättigheterna och medlemsländernas självbestämmanderätt har fått en acceptabel lösning.

Berthu
Rådets förslag till förordning, som vi skall granska i dag, syftar till att inrätta en ingripandemekanism för kommissionen för att få medlemsstaterna att undanröja vissa interna handelshinder. Kommissionen fick den idén efter bondedemonstrationerna 1993 och 1995 i Frankrike, då importerade produkter - bl.a. lastbilar med spanska jordgubbar - gensköts och förstördes av bönderna. Den franska regeringen gjorde bedömningen att det var bättre att inte låta ordningsmakten ingripa, för att inte riskera ännu värre problem, en attityd som chockerade Bryssel. Därav det aktuella förslaget som syftar till att ge kommissionen instrument för att skapa en bättre respekt för varors fria rörlighet, en princip som man om och om igen upprepar, i motiveringar liksom i strecksatser, att det är en av Europeiska gemenskapens fundamentala principer, men samtidigt som man glömmer att det inte är den enda, och att den ändå är mindre grundläggande än andra principer.
Kommissionens förslag illustrerar ett skandalöst antidemokratiskt tillvägagångssätt som vanligen används av de europeiska institutionerna för att föra in alltmer överstatlighet. Det uppmanar oss också till att reflektera över begreppet om vilket ansvar staterna har i fråga om allmän ordning, som just nu är aktuellt i samband med debatten om ratificeringen av Amsterdamfördraget.
Först och främst det antidemokratiska tillvägagångssättet. Den första varianten av förslaget föreskrev, varken mer eller mindre, en rätt för kommissionen att fatta " beslut" som fördömer vissa medlemsstaters handling (eller icke-handling) i fråga om handelsutbyten. Dessa beslut skulle sedan tjäna som grund för domstolarnas bedömningar, på nationell nivå eller på EU-nivå, om att tilldöma medlemsstaterna böter eller vite. När man i rådet såg ett sådant oerhört förslag anlända, blev man trots allt förvånad: Utan att blinka bad kommissionens tjänstemän rådet - men det är sant att det för dem är ett naturligt sätt att gå tillväga - om att ge dem befogenhet att sanktionera medlemsstaterna. Och även om rådet hade samtyckt till det, hade det inte kunnat delegera den makten - helt enkelt för att det inte är rådet som besitter den, förutom när det gäller förfarandet som avser alltför stora underskott.
Tjänstemännen åberopade då slutsatserna från rådet i Amsterdam gällande handlingsplanen för den inre marknaden, där stats-och regeringscheferna krävde att kommissionen skulle " granska vilka medel som på ett effektivt sätt kan garantera varors fria rörlighet, inbegripet möjligheten att ålägga medlemsstaterna sanktioner" . Vid det tillfället upptäckte ministerrådet att man vid toppmötet i Amsterdam hade fått stats- och regeringscheferna att säga vad som helst i slutdokumentet, utan att de berörda hade lagt märke till det. Vi hoppas för övrigt ha varit till någon nytta vad gäller uppdagandet av den manipulationen, för vi riktade då hård kritik mot den.
Rådet reviderade alltså kommissionens förslag, men på ett blygsamt sätt. Därför blev den andra versionen av texten, som läggs fram för oss i dag, knappt är bättre än den första. Begreppet " beslut" från kommissionen ersätts av " notifikation" , ett begrepp som i sig är tvetydigt, och det är dessutom svårt att säga om det skall tillämpas fakultativt, som ett yttrande, eller tvingande, som ett beslut. Känslan av obehag blir desto större eftersom det inte finns någon som helst rättslig grund. Kommissionen fann sig tvingad att söka efter en rättslig grund i den okända artikeln 235, som vi har fördömt ett hundratal gånger, eftersom den tillåter kommissionen att bevilja sig själv befogenheter som fördragen förvägrar den. Alla dessa skäl gör det mer än berättigat för gruppen Nationernas Europa att i dag rösta mot detta förslag till förordning.
Men denna fråga uppmanar oss också till att föra ett mer djupgående reflektionsarbete om principen om staternas förstahandsansvar för den interna allmänna ordningen. Trots att fördraget upprepade gånger erkänner denna fundamentala regel, t.ex. i artikel 36, som just handlar om varors rörlighet, hånas den ständigt, även av Europeiska gemenskapernas domstol. I ett prejudikat, som redan nu är av gammalt datum (Rutilidomen, 28 oktober 1975), klargjorde domstolen att " denna definition (staternas ansvar beträffande intern allmän ordning) bör följas strikt, så att en medlemsstat inte kan fatta ett enhälligt beslut om dess räckvidd, utan en kontroll från gemenskapens institutioners sida ... " , och bakom den kontrollen ligger en omsorg om att bevara gemenskapsrättens principer.
Vad beträffar frågan om bondedemonstrationerna 1993-1995, förfogar vi nu över en dom från EG-domstolen av den 9 december 1997, den går åt samma håll och berättigar kommissionens samtliga anspråk. De franska argumenten, som stödde sig på nationernas ansvar i fråga om allmän ordning, har sopats undan av rådet. Låt oss citera en passage i domen: " medlemsstaterna, som är de enda behöriga att upprätthålla den allmänna ordningen och garantera den inre säkerheten, förfogar visserligen över en bedömningsmarginal för att avgöra vilka åtgärder som, i en given situation, på bästa sätt kan undanröja hinder mot varuimporter. Följaktligen är det inte de gemensamma institutionernas sak att ta medlemsstaternas plats, för att föreskriva vilka åtgärder dessa bör anta och tillämpa för att garantera varors fria rörlighet på deras territorium. Det är dock domstolens uppgift, med hänsyn tagen till de bedömningsbefogenheter som nämns här ovan och i det fall ett ärende har hänvisats till domstolen, att kontrollera om den berörda medlemsstaten har vidtagit lämpliga åtgärder för att garantera varors fria rörlighet " .
Med andra ord ansvarar nationalstaten för den egna allmänna ordningen, men den befogenheten styrs av gemenskapens principer, och de kan staterna inte säga emot, utan tvärtom, de måste stödja dem.
Rådets ståndpunkt, som i allmänhet också är de europeiska institutionernas ståndpunkt, ställer debatten om ratificeringen av Amsterdamfördraget i en mycket intressant dager. Anhängarna av detta fördrag påstår att det inte skulle vara en stor sak att avskaffa våra personkontroller vid gränserna till våra grannar, och att det inte heller skulle vara en stor sak att överföra hela vår invandringspolitik till den gemensamma pelaren, eftersom artikel 64 i FEG innehåller en säkerhetskalusul som garanterar att " den här avdelningen inte inverkar negativt på utövandet av medlemsstaternas ansvar för att upprätthålla allmän ordning och garantera inre säkerhet " . Man förstår vad en sådan " garanti " i realiteten betyder. Det rör sig om en synvilla som syftar till att vilseleda medborgaren, genom att få honom att tro på att hans nationalstat behåller sina befogenheter, samtidigt som den successivt förlorar dem på ett antidemokratiskt sätt; genom EG-domstolens domar. Om Frankrike - i det här fallet - en dag skulle vilja återupprätta personkontrollerna vid gränserna, efter att ha ratificerat Amsterdam, med anledning av ett växande hot mot dess allmänna ordning, då skulle kommissionen svara att vårt land måste finna ett medel för att upprätthålla den allmänna ordningen genom att bevara den fundamentala EU-principen om personers fria rörlighet. Man skulle uppfordra oss att lyda det föreläggandet, i annat fall skulle vi dras inför EG-domstolen, vars slutliga beslut man redan på förhand skulle känna till.
Det rådet i dag vill anta med detta förslag till förordning, och det man vill anta genom Amsterdamfördraget, det är det mest avskyvärda brott man kan begå mot ett folk: att hindra det från att försvara sig när det angrips.

Blak, Iversen och Kirsten Jensen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för ett införande av en interventionsmekanism som skall se till att särskilda handelshinder upphör. Kommissionens ursprungliga förslag var fullständigt oacceptabelt, eftersom kommissionen fick för stor makt att ingripa vid fackliga konflikter, och för att förslaget skulle kunnat innebära en underminering av fackliga rättigheter som till exempel strejkrätten.
Detta nya förslag som vi röstat för är helt annorlunda. Kommissionen får inte längre maktbefogenheter att kräva att en medlemsstat ingriper vid nationella strejker. Enligt det nya förslaget åläggs bara medlemsstaterna att hålla kommissionen informerad om eventuella handelshinder, och om hur de har för avsikt att ta bort dessa. Det har också infogats en bestämmelse om att strejkrätten är garanterad.
Vi har därför valt att stödja föredraganden som menar att kommissionens förslag bör stödjas i sin nuvarande form.

Eriksson, Seppänen, Sjöstedt och Svensson
Undertecknade har röstat mot betänkandet av följande skäl:
Ett beslut riskerar kränka grundläggande fackliga rättigheter.-Det är lagstiftningsmässigt olämpligt att sammanföra bestämmelser om varors rörlighet med personers rörlighet.-Kommissionen bör ej ges den typ av befogenheter som föreslås, då dessa hör hemma i domstolen eller i förhandlingar om fördragets innehåll. Kommissionen bör ej ha rätt att agera i frågor som berör gränsdragning mellan nationell och unionell rätt.
Hager, Kronberger, Linser, Lukas och Raschhofer
De grupplösa ledamöterna ogillar ändringsförslag 1-15. Även om ändringsförslagen till sitt innehåll är riktiga, framstår det som mindre lämpligt att koppla samman det motiverade intresset i arbetstagarnas fria rörlighet med en förordning om att införa en ingripandemekanism för att kommissionen skall kunna undanröja vissa handelshinder. Frågan om arbetstagarnas fria rörlighet bör vara föremål för ett eget betänkande.

Lindqvist
Betänkandet har tagits fram med en omotiverat stor hastighet och tagits upp som extrabetänkande med kort varsel under denna sammanträdesperiod. Betänkandet är inte genomtänkt. Trots att det ursprungliga - och ännu sämre förslaget - har tonats ned är det oacceptabelt. Strejkrätten inskränks, arbetsrätten stympas och den nationella lagstiftningen och kollektivavtalet åsidosätts. Betänkandet bör avvisas.

Murphy
Labourpartiet i Europaparlamentet stöder Skinners betänkande om förslaget till rådets förordning (EG) om införande av en ingripandemekanism för kommissionen för att undanröja vissa handelshinder (KOM(97)0619). Detta handlar först och främst om fri rörlighet för varor inom den europeiska gemensamma marknaden, och inte om fri rörlighet för personer. EPLP har emellertid givit sitt stöd till ett direktiv gällande fri rörlighet för personer i redogörelsen för betänkandet.

Palm
Detta betänkande handlar om möjligheten att ingripa när den fria rörligheten för varor " hindras genom enskildas agerande" . I och för sig står det inte över strejkrätten, men det kan ändå få allvarliga konsekvenser för fackföreningarnas arbete. Till exempel ålägger förslaget de respektive staterna långtgående skyldigheter att undanröja hinder, vilket innebär att staten inte längre är neutral vid arbetsmarknadskonflikter. Dessutom får förslaget som konsekvens att enskilda staters regeringar skall agera i en riktning som enligt Svenska Transportarbetarförbundet uppmuntrar till handlingar som i en konfliktsituation är medhjälp till strejkbryteri. Men anledning av detta kommer jag att rösta mot detta betänkande.

Theonas
Efter att ha skapat den inre marknaden och kommit in på upploppssträckan vad gäller eurons genomförande, försöker EU nu bepansra sin politik med åtgärder som skall " skydda" den från reaktioner från de europeiska medborgarna och deras konflikter.
Genom att hävda att tillämpandet av principen för fri rörlighet för varor inte får hindras, försöker unionen med det förslag till förordning som diskuteras undergräva de mest grundläggande sociala rättigheterna.
Förevändningen som alltid brukar användas, det välkända " blockerande av transporterna" , utnyttjas än en gång för att införa en kvävande begränsning av de europeiska medborgarnas demokratiska, sociala och personliga rättigheter.
Med det första förslaget, som var karakteristiskt för de åsikter som råder i kommissionen - det " federala" organet framför alla andra i EU, med omfattande verkställande befogenheter -, gavs till enskilda personer rätten, efter beslut av kommissionen, att personligen vända sig till de nationella domstolarna och kräva vidtagande av tillfälliga åtgärder, erhållande av skadestånd och åläggande av böter. På samma gång, med syfte att " förebygga utvidgning av störningarna" , förvandlas medlemsstaten i det land där aktiviteterna förekommer till ett övervakande och verkställande organ, med skyldighet att vid lämplig tidpunkt vidta de " nödvändiga" åtgärderna för att " undanröja hindren" , för om inte hänger ett damoklessvärd i form av en process i EG-domstolen över dem. Arbetstagarna skulle få kämpa på två fronter. Med den nationella, statliga makten emot sig på den ena, och de " drabbade, enskilda personerna" på den andra.
Med den politiska överenskommelse som nåddes i rådet skedde en viss förbättring av den ursprungliga texten, efter att rätten för enskilda personer att vända sig till domstol, med kommissionens beslut som grund och i enlighet med resonemanget om säkerhetsåtgärder, tagits bort. Trycket på den berörda staten, såväl rättsligt som politiskt, att undanröja " hindren" är emellertid fortsatt stort.
Trots de ändringar som har ägt rum öppnar detta förslag till förordning Aiolos' lädersäckar, och utövandet av den kollektiva arbetsrätten hotas att skadas på ett avgörande sätt. Strejkrätten och mötesrätten undergrävs iögonfallande, och även officiellt inleds en ny period av begränsad tillämpning av dessa. Det är tydligt att monopolens och bankirernas Europa inte kan tåla kraven från de grekiska, italienska och franska bönderna, som kämpar emot följderna av EU: s och medlemsstaternas jordbruksfientliga politik, eller aktiviteterna genomförda av långtradarchaufförerna, som kräver mänskliga arbetstider och avskaffande av dumpningen. Det " fria rörlighetens" Europa kan inte tåla aktiviteterna som genomförs av arbetarna inom sjöfarten, vilka kämpar emot begränsningar i sin arbetsrätt efter förebilder i tredje världen.
Hyckleriet överstiger än en gång alla gränser. Å ena sidan åkallas den berömda subsidiariteten, man skrider framåt med storslagna uttalanden och åkallar de grundläggande mänskliga rättigheterna, men på samma gång förvandlar man staterna till hårdhänta nedtryckare av arbetarnas strider. Den fördelning av ansvarsområden som är ett resultat av den berömda subsidiariteten tillskriver uppenbarligen medlemsstaterna rollen av strejkbrytare.
Det förekommer också befogad oro i fråga om den roll informationssystemet i Schengen kommer att spela i detta sammanhang, eftersom faran finns, för alla dem som aktivt deltar i arbetarnas aktiviteter, att antecknas på listorna för " misstänkta" till störande av den allmänna ordningen. Steget till benämningen " inre fiende" är inte långt, och det underlättas av den avsiktligt oklara innebörden av " bekämpande av terrorism" , som tycks ha uppgraderats till ett av Europols viktigaste verksamhetsområden.
Vi röstar emot detta betänkande med största eftertryck. Det rör sig om en fråga som inte tillåter ändringar och justerande inblandning. Det är i detta sammanhang ingen slump att några av ändringsförslagen från utskottet för socialfrågor som var ämnade att inrätta en säkerhetsventil i fråga om mötesrätten och uppskattandet av lagligheten från rättslig synvinkel, betraktad uteslutande med den nationella arbetslagstiftningens ögon, inte har inkluderats i betänkandet. Från vår sida uppmanar vi Europas arbetstagare att i sin kamp avfärda detta slags bestämmelser och att kämpa för att förstärka och utvidga sina rättigheter. Vi skall kämpa tillsammans med dem.

Titley
Jag röstar med glädje för detta betänkande av min kollega i Labourpartiet, Peter Skinner. Efter de franska lastbilschaufförernas strejker under de senaste åren som kommit att orsaka så stora skador för oskyldiga företag i andra länder och självanställda chaufförer, kommer detta betänkande med goda förslag för att i framtiden begränsa likartade problem.
Jag ställer mig bakom uppmaningen till ett snabbt återupprättande av den fria rörligheten för varor i de fall då denna förhindrats till den grad att det på ett allvarligt sätt stör den inre marknadens funktion.
Det är svårt att uppnå en balans mellan de konkurrerande kraven på gemenskapsrättigheter på att, å ena sidan, få demonstrera ostört i det egna landet, och behovet av att tillåta handel för att kunna fortsätta med den inre marknad alla våra regeringar länge varit delaktiga i.
Inhemska tvister, som t.ex. hamnblockaden i Frankrike nu senast, bör lösas av konflikternas parter i landet i fråga. Vi andra skall ha möjlighet att sköta våra egna affärer.
Ett varningssystem för att i ett tidigt skede göra oss uppmärksamma på tänkbara hinder för frihandeln, mellan regeringarna och kommissionen, bör kunna vara till hjälp. Man bör kräva av regeringarna att de säkerställer att utländska medborgare och företag kan ägna sig åt sin legitima verksamhet i de fall då en inhemsk dispyt inte har något med dem att göra. Jag hoppas att detta betänkandes balanserade inställning kommer att göra det möjligt både för legitima tvister att lösas i vilket EU-land som helst och för resten av EU att kunna handla på ett fritt och rättvist sätt.

Wibe
Jag röstar emot detta betänkande av följande skäl:
För det första sägs uttryckligen att förordningen inte skall fastställa vad medborgerliga fri- och rättigheter innebär.
För det andra riskerar alla åtgärder på detta område att bli inskränkningar av konflikträtten, eftersom alla grundlagsfästa och lagliga aktioner inom transportområdet är ett hinder för den fria rörligheten för varor.
För det tredje skiljer förslaget inte på lagliga och olagliga aktioner.
För det fjärde ålägger förslaget de respektive staterna långtgående skyldighet att undanröja hinder, vilket innebär att staten ej längre är neutral vid arbetsmarknadskonflikter.
För det femte får förslaget konsekvensen att enskilda staters regeringar skall agera i en riktning som underlättar för medborgare i andra länder att arbeta, vilket i en konfliktsituation är medhjälp till strejkbryteri.
De svenska medborgarna är genom Regeringsformen 2: 1 garanterade grundläggande fri- och rättigheter.
Genom Regeringsformen RF 2: 17 är även " Förening av arbetstagare samt arbetsgivare och förening av arbetsgivare äger rätt att vidtaga fackliga stridsåtgärder, om annat ej följer av lag eller avtal."
Betänkande (A4-0378/98) av Chanterie

Dell'Alba
Herr ordförande! Jag uttalar mig här genom denna röstförklaring, eftersom jag vill att min röst om betänkandet Chanterie skall noteras i protokollet, en röst som skiljer sig från hur resten av min grupp har röstat. Jag är mycket stolt över att ha gjort det, i synnerhet när det gäller paragraf 7.
Jag välkomnar antagandet av den här texten, och jag anser att parlamentet gjorde rätt i att begära - med en såpass bred majoritet och i väntan på att Europeiska unionen skall inrätta de fullständiga harmoniseringsåtgärder som vi förespråkar - en ändring av artikel 6.1 i det befintliga direktivet: " på ett sådant sätt att medlemsstaterna skall ta vederbörlig hänsyn till registreringar och godkännanden som tidigare utfärdats i en annan medlemsstat vad beträffar homeopatika" .
Min grupp följde inte den här rekommendationen, och enligt min mening röstade den inte på ett lämpligt sätt. Det är skälet till att jag har röstat i linje med parlamentets majoritet, och jag vill intyga det så att detta kan noteras i protokollet. Jag glädjer mig av hela mitt hjärta för omröstningen av betänkandet Chanterie, som är mycket viktigt för den homeopatiska medicinens framtid.

Deprez
Man tvingas alltså konstatera att det fortfarande kvarstår konkurrenssnedvridningar och marknadsstörningar inom området för homeopatisk medicin, sex år efter att två direktiv antogs (1992), som innehåller kompletterande bestämmelser till direktiven av 1965, 1975 och 1981 om denna verksamhetssektor. Dessutom har kommissionen åtalat fyra medlemsstater; de står nu inför rätta i EG-domstolen för att inte ha införlivat, eller för att bara delvis ha införlivat, dessa två direktiv i sin nationella rätt.
Samtidigt använder sig fler än en av fem européer av homeopati!
Saker och ting har verkligen dragit ut på tiden. Det blir därför desto viktigare att snabbt komma med en lösning på den påtalade situationen, en situation som innebär att tillverkarna av homeopatisk medicin, i allmänhet små och medelstora företag, får lida för den skyldighet som de facto fortfarande påtvingas dem; att registrera sina produkter separat i varje medlemsstat.
Det är skälet till att jag stöder föredragandens förslag om att ändra gemenskapsrätten på ett sådant sätt att medlemsstaterna blir skyldiga att erkänna - enligt specifika, ännu ej fastställda villkor - registreringar och godkännanden som tidigare utfärdats av en annan medlemsstat.
En sådan ändring av den gällande lagstiftningen förutsätter givetvis att alla medlemsstater uppfyller de mest strikta hälso-och säkerhetsnormer när det gäller nationella godkännanden och registreringar av homeopatika. Liberaliseringen av marknaden för den här typen av produkter får inte i någon stat ta sig uttryck i en sänkt hälsoskyddsnivå för befolkningen.

Lindqvist
Intresset för och konsumtionen av homeopatika ökar. För konsumenterna är det viktigt att homeopatiska läkemedel och mediciner erkänns som mediciner. Det är viktigt att denna bedömning görs, så att säkerheten inte påverkas. Människor skall kunna köpa och använda homeopatika och vara säkra på att dessa läkemedel inte har några negativa hälsoeffekter.
Det är önskvärt för konsumenterna att det blir större klarhet och att bättre produktbeskrivningar kan ges för den produkt som man använder. Ett ökat ömsesidigt erkännande av homeopatika är därför önskvärt. Samtidigt finns en mängd olika nationella bevekelsegrunder för medlemsländernas olika lagstiftning på detta område. Den bristande samordningen av hittillsvarande direktiv visar detta.
Ett ökat ömsesidigt erkännande kräver dock att varje medlemsland känner till de olika ländernas krav på registrering. Dessa krav och motiv måste därför först offentliggöras för att en jämförelse skall kunna ske. Varje land måste därefter självt bedöma om man vill erkänna andra länders homeopatiska produkter. I väntan på att detta kan ske finns ingen anledning att tvinga medlemsländerna att erkänna produkter som godkänts i ett annat medlemsland.

Palm
I detta betänkande anses det bland annat att den obligatoriska uppgiften " homeopatikum utan erkända terapeutiska indikationer" på homeopatiska produkters etikett har en nedsättande konnotation och får diskriminerande effekter. Med anledning av detta vill man byta ut texten till " används i enlighet med den kliniska homeopatiska farmakologin" . Vidare vill man att alla medlemsstater skall tvingas att erkänna godkännanden av homeopatiska läkemedel som har utfärdats i andra medlemsstater samt att förbudet mot fantasinamn på homeopatika skall upphävas.
Jag anser att detta kan komma att ha negativa effekter. Anledningen till att försäljningen av homeopatika är ganska hårt reglerad vad gäller till exempel namn och varningstexter är att konsumenterna inte skall luras att tro att preparatet kan bota allvarliga sjukdomar. Särskilt i länder med höga avgifter på sjukhusbesök riskerar man att förleda folk till att ta " må bra-piller" i stället för att besöka läkare för att genomgå en undersökning och få ett korrekt preparat utskrivet. Till exempel preparatens namn spelar i detta sammanhang en stor psykologisk roll.
Homeopatika är bra som ett komplement till den traditionella sjukvården, men man får inte hamna i en situation där människor låter läkarbesök ersättas av homeopatiska preparat.

Wibe
Jag kan inte rösta för detta betänkande, eftersom det i alltför många avseenden söker att förringa vedertagen medicinsk praxis till förmån för mer eller mindre dubiösa homeopatiska preparat och kurer. Man vill t.ex. i punkt 17 ändra den nu vedertagna texten som säger att det aktuella homeopatiska medlet inte har kunnat påvisas ge några (positiva) effekter till det helt obegripliga " homeopatikum utan allopatiska anspråk" . I artikel O säger man vidare att " en obligatorisk användning av den vetenskapliga beteckningen på etiketten /.../gynnar inte tydligheten" .
Kort sagt, det aktuella betänkandet innehåller en för mig alltför stark dragning åt det ovetenskapliga, vilket jag tror på lång sikt inte gynnar den medicinska utvecklingen och omsorgen om människors hälsa.
Betänkande (A4-0359/98) av Thyssen

Blokland
Betänkandet av Thyssen har jag gett mitt fulla stöd. Med rätta understryks vikten av en bra fungerande utvärdering av kommissionens verksamhet. I kommissionens omfattande rapport är det ofta inte tydligt vilka resultat som precis uppnåtts. På diverse punkter framgår inte gemenskapsåtgärdernas förtjänster. Europeiska kommissionen är skyldig att tillämpa subsidiaritetsprincipen i praktiken. Om det inte finns några förtjänster så kan gemenskapsåtgärderna inte berättigas. Då måste man väl ändå vara så klarsynt att man sätter punkt för dem. Kort sagt: Kommissionen måste göra mindre, men göra det bättre.
I punkt 20 i resolutionen påpekas den bristande integrationen av miljöpolitik i politiken för små och medelstora företag. När det gäller förhållandet mellan politiken för små och medelstora företag och miljöpolitiken så kom det informella rådet (miljö) i Amsterdam i mitten av april 1997 fram till att de små och medelstora företagen, förutom att främja sysselsättningen, även bidrar med en avsevärd förorening av miljön. Jag har fått intrycket att kommissionen inte tar så allvarligt på fördragets förpliktelser på den punkten, att miljön verkligen skall bli bättre av det. I sektorn miljöteknik finns en lovande utmaning, både med avseende på ökad sysselsättning och en minskning av trycket på miljön.
Jag hoppas att nästa samordningsrapport från kommissionen kommer att vara betydligt tydligare.

Deprez
De små och medelstora företagens roll som drivkraft för vitaliteten i en modern ekonomi och för skapandet av nya, faktiska arbetstillfällen, det är något som erkänns av alla. Unionens olika institutioner har under de senaste åren gjort ett omfattande arbete för att främja en ökad utveckling av de små och medelstora företagen, och det skall med all rätt välkomnas.
Men man måste ändå konstatera att ett stort antal av dessa företag fortfarande har en seglivad misstro gentemot Europeiska unionen. Och det är bl.a. för att den typen av företag inte är associerade till den europeiska sociala dialogen, vilket vi i kammaren har beklagat upprepade gånger.
Ett annat skäl till de små och medelstora företagens misstro gentemot de europeiska institutionerna beror på en komplex lagstiftning, som ofta ger intryck av att tillsammans med nationella bestämmelser forma en invecklad fasad som är ogenomtränglig för all förståelse. Liksom föredraganden är jag övertygad om att klarare och mer precisa meddelanden från kommissionen, som gäller SMF och kommissionens verkliga befogenheter på det här området, kan möjliggöra en snabbare förståelse från de berörda företagschefernas sida.
En annan faktor som föredraganden framhåller och som har fångat min uppmärksamhet: frånvaron av precisa uppgifter om de små och medelstora företagens verkliga deltagande inom ramen för strukturfonderna.
Att det saknas ett statistiskt verktyg inom ett såpass viktigt område framstår som en motsägelse, eftersom strukturfonderna representerar en tredjedel av gemenskapens utgifter och eftersom, som jag sade, alla är överens om att de små och medelstora företagen har en avgörande roll i en modern ekonomi och för skapandet av arbetstillfällen.
Till sist tycker jag att det är nödvändigt att vi kontinuerligt uppmärksammar de medel som kan utveckla en samverkan mellan små och medelstora företag inom alla verksamhetsområden där stordriftsfördelar är möjliga: administration, forskning och utveckling, vidareutbildning, marknadsundersökningar etc.

Wibe
Betänkandet innehåller många goda förslag. Jag anser dock att det förslag som inkorporerats från Piquet om ett " europeiskt kvalitetscertifikat för små och medelstora företag" som till yttermera visso skall innehålla " identiska kriterier för alla medlemsstater" är att gå många steg för långt i detaljreglering. Det finns redan kvalitetscertifikat i de olika länderna som även små företag kan ansluta sig till. Jag tror att alla försök att inrätta ett sådant europeiskt certifikat bara kommer att sluta i en stor mängd byråkrati.

Ordföranden
Omröstningen är avslutad.

Avbrytande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 12.40.)

