EU:s politik för Arktis (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalandet av unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik om EU:s politik för Arktis.
Catherine Ashton
Herr talman! Jag välkomnar möjligheten att få diskutera vad jag anser vara en framväxande EU-politik för Arktis. Det är en viktig fråga av växande politisk betydelse och jag anser att vi måste behandla den som sådan.
Efter förhandlingarna i Köpenhamn är det riktigt att ägna allt större uppmärksamhet åt den del av världen som har sett de mest påtagliga effekterna av klimatförändringarna. Vetenskapliga uppgifter visar att istäckena har förlorat mer än hälften av sin tjocklek under det senaste decenniet.
Andra miljöförändringar har en växande inverkan på Arktis befolkning, mångfald och landskap, både på land och till havs. I likhet med andra internationella aktörer har vi varit alltmer aktiva när det gäller frågor om Arktis. Som ni vet presenterade kommissionen sitt meddelande om Arktis i slutet av 2008, vilket välkomnades av rådet, och som följdes i december 2009 av omfattande slutsatser om arktiska frågor.
Detta är ytterligare ett steg i processen för att gradvis bygga upp en sammanhängande och omfattande politik för Arktis. Som ni vet har kommissionen uppmanats förbereda en uppföljningsrapport till juni 2011, och det blir ytterligare en möjlighet att vidareutveckla vår gemensamma uppfattning. Allt detta arbete är på gång och det är därför som jag är väldigt angelägen i dag om att få höra ledamöternas synpunkter i denna kammare.
I detta sammanhang uppskattade kommissionen Europaparlamentets resolution om en politik för Arktis av den 9 oktober 2008, som gav kraft åt de sista faserna i kommissionens arbete med att formulera sitt meddelande. Vi söker Europaparlamentets stöd i våra försök att se till att Europeiska unionen erkänns som en ansvarstagande och respekterad aktör för Arktis. Vårt geografiska läge och våra pågående program för Arktis är vår utgångspunkt, men vi vill utveckla den vidare.
Det finns tre huvudområden för arbetet som jag vill nämna kortfattat. För det första vill vi bidra till skyddet av den arktiska regionen, inklusive dess befolkning. Det arktiska ekosystemet är väldigt ömtåligt och behöver därför maximalt skydd och säkerhetskontroller. Samtidigt, på grund av klimatförändringarna, har tillgångarna i Arktis blivit alltmer tillgängliga. Det erbjuder möjligheter som vi måste hantera med yttersta omsorg.
Vi vill garantera att våra medborgare och företag behandlas rättvist, bland annat när det gäller transport och naturtillgångar, och det måste ske på ett väldigt genomtänkt och noggrant sätt med lämpliga säkerhetskontroller. Båda målen kan och bör utvecklas gemensamt av EU-institutionerna och medlemsstaterna, särskilt de tre arktiska medlemsstaterna. Samtliga bör fortsätta att arbeta i nära samarbete med övriga arktiska aktörer.
Vårt tredje mål är att bidra till kraftfulla och förbättrade styråtgärder för att hantera komplicerade utmaningar som påverkar den arktiska regionen. Det inkluderar genomförandet av existerande avtal, ramverk och överenskommelser, inklusive Arktiska rådet, och med full respekt för Förenta nationernas havsrättskonvention. Men där det är tillämpligt bör vi noga undersöka om och hur dessa åtgärder kan kompletteras och vidareutvecklas.
För att vara trovärdiga bör vi inse att den arktiska regionen skiljer sig radikalt från Antarktis och detta erkännande bör vägleda oss när vi utformar vår politik. Till skillnad från Antarktis, som är en vidsträckt och obefolkad kontinent omgiven av en ocean, är Arktis ett maritimt område omgivet av land som har varit befolkat i tusentals år och som tillhör suveräna stater. Därför är förslaget att kopiera Antarktisfördraget för Arktisregionen orealistiskt, och det skulle förmodligen även vara skadligt för den proaktiva roll som vi vill utveckla.
Som ni vet är detta även rådets uppfattning. Vi vill väldigt gärna behålla ett nära samarbete med Europaparlamentet när vi går vidare med våra gemensamma mål om att gradvis forma EU:s politik för Arktis och vi måste samarbeta med de arktiska staterna och det internationella samfundet för att hitta det effektivaste sättet att bevara och skydda Arktis för kommande generationer.
Michael Gahler
Herr talman, fru vice ordförande! Tack för att ni inledde debatten om denna fråga, som jag anser vara mycket viktig. De som deltar i dagens debatt delar denna uppfattning, och jag tror att vi även kommer att kunna uppnå ett brett samförstånd. Jag är föredragande för ett betänkande som fortfarande ska utarbetas om denna fråga, och jag vill väldigt gärna samarbeta med alla berörda parter.
Ni nämnde ett antal nyckelord. Miljöskydd är väldigt viktigt. Ni nämnde den bofasta befolkningen, tillgångarna under havsnivån, och även fiskbestånden. Ett annat nyckelord är sjöfarten, de sjöfartsvägar som klimatförändringarna har öppnat upp: Nordvästpassagen och Nordostpassagen.
I närheten av dessa passager, bredvid våra tre arktiska medlemsstater, ligger såklart två globala aktörer - Förenta staterna och Ryssland - liksom en viktig partner i form av Kanada. Dessa länder är de omedelbart angränsande territorierna med vilka vi under alla omständigheter måste bygga upp och förbättra våra kontakter i fråga om den politik som vi nu siktar på att utveckla.
När det gäller just råmaterial har vi möjligheten att samarbeta - men det finns även en risk för konflikt om vi inte hanterar frågan på rätt sätt. Europeiska unionen kommer visserligen inte att plantera sin flagga på havsbotten som ryssarna gjorde. Vi bör dock eftersträva en dialog med de berörda aktörerna för att på så sätt, i samförstånd, lösa frågorna om miljöskydd, utvinningen av tillgångar och lokalbefolkningens rättigheter som är så viktiga för regionen.
Liisa Jaakonsaari
Herr talman! För ett tag sedan konstaterade Förenta staternas utrikesminister, Hillary Clinton, i en intervju hur svårt hennes jobb var och hon sade att det handlade om att röra sig från en kris till en annan. Tyvärr finns det väldigt lite tid över för att ägna sig åt sådana centrala framtida utmaningar som utvecklingen av Arktisregionen innebär.
Fru Ashton, jag förmodar att ni nu måste ha känt av samma vånda och det är därför som vi verkligen uppskattar att ni inleder en debatt om politiken för Arktis så tidigt och att ni över helgen kommer att resa till Lappland, som är en del av Arktisregionen. Där kommer ni säkert att kunna skaffa er viktig information.
Skattkistan Arktis som håller på att öppnas är full av ekonomiska möjligheter, men också många miljö- och säkerhetsrisker, bland annat riskerna i anslutning till urbefolkningens öde. Global uppvärmning håller på att öppna upp sjövägar och möjliggöra exploateringen av olje- och gastillgångar på ett miljömässigt destruktivt sätt. Stockholms internationella fredsforskningsinstitut (Sipri) har till exempel redan publicerat ett dokument med den illavarslande titeln ”Ett isfritt Arktis” om Kinas politik för Arktis. Det är därför Europeiska unionen måste vidta brådskande åtgärder och forma sin egen politik för Arktis.
Kommissionens slutsatser som ni presenterade för oss är välkomna. Regionen, med sina olje-, gas- och mineraltillgångar, får inte ses som ännu ett nytt Eldorado. Den huvudsakliga inriktningen måste vara de som bor där och det är en väldigt viktig aspekt. Europeiska unionen måste även vara villig att hålla konstruktiva samtal med urbefolkningen, och det är ett sätt på vilket EU kan komma att spela en avgörande roll i politiken för Arktis. Till exempel blev urbefolkningen rasande över Europaparlamentets nyligen antagna restriktioner när det gäller säljakt.
Det är väldigt viktigt att stärka Arktiska rådets status. Av den anledningen måste vi nu få ett större inflytande på särskilt Kanada och Ryssland, så att Europeiska unionen kan spela en viktigare roll. Forskningen kring Arktis är ett väldigt viktigt samarbetsområde. Lapplands universitet, som ni ska besöka, inrymmer till exempel även Arktis universitet, och jag är säker på att när Arktis informationscentrum väl är inrättat, som kommissionen har antytt, kommer Rovaniemi att bli en lämplig plats.
Dessutom behöver Europeiska unionens egna strukturer stärkas. Tyvärr verkar det som om Ishavsområdet har fått stå tillbaka för den södra och den östliga dimensionen i rådet och därför bör nu den nordliga dimensionens arktiska fönster öppnas. Fru Ashton, kommissionen måste förtydliga rollen för varje generaldirektorat och utse en person med ansvar för arktiska frågor.
Diana Wallis
Herr talman! Jag vill tacka den höga representanten så mycket för hennes uttalande. Jag tror att många av oss här i kammaren är mycket glada över att ni går vidare med det som kommissionen påbörjat och även har följt upp ordförandeskapets uttalanden från i höstas.
Ni betonade känsligheten hos Arktis och dess miljö. Den känsligheten är, som ni också sade, en global angelägenhet och inte bara en fråga som rör Europa eller nationerna i Arktis.
Arktis ger också unika möjligheter till multinationellt samarbete. För oss i EU är det dessutom unikt att ha positiva förbindelser med Ryssland där, genom den nordliga dimensionen. Det är något som vi definitivt måste utnyttja i kontakterna med andra partner.
Men samarbetet måste vara meningsfullt överallt i Arktis, och det är oroväckande att en inre kärna av fem kuststater i Arktis nu har börjat mötas utanför Arktiska rådets ramar - detta gick ni inte in på i ert uttalande. Det här kan allvarligt undergräva ett mycket värdefullt samarbete, och det måste behandlas med visst allvar.
Dessutom har vi i EU avvisats som observatörer. Nu måste vi försöka återställa de goda förbindelserna och återupprätta förtroendet för det vi vill försöka åstadkomma i Arktis.
Jag anser att det ursprungliga meddelandet från kommissionen var ett fantastiskt dokument såtillvida att det sammanförde många övergripande frågor som hanteras vid ett antal av kommissionens generaldirektorat. Detta är en god grund som vi kan bygga vidare på. Vi väntar alla med intresse på att få se hur ni tänker samordna denna politik när ni fortsätter arbetet i den nya kommissionen i er unika, dubbla roll. Men tack för det sätt ni börjat på.
Satu Hassi
Herr talman! Man kan urskilja ett slags kulturell schizofreni i er hållning till den arktiska regionen. Å ena sidan är vi bekymrade. Det är helt uppenbart att klimatförändringarna går snabbare i Arktis än på annat håll. Regionen har setts som en varningsklocka.
Sedan 1979 har det genomsnittliga årliga istäcket i Norra Ishavet krympt med omkring 1,5 miljoner kvadratkilometer, vilket motsvarar Frankrikes, Italiens, Spaniens och Storbritanniens yta tillsammans. Denna smältningsprocess påskyndar klimatförändringen eftersom den minskar jordens reflexionsfaktor, eller albedo. Det leder till att metan frigörs från tundran och även kan komma att frigöras från havsbottnen. Metan påskyndar klimatförändringen ännu mer. Smältningsprocessen gör också att toxiner som ackumulerats under många år kan frigöras i miljön.
Vi är bekymrade över situationen, men samtidigt har en rusning efter olja och gas börjat i Arktis. Länderna grälar och förhandlar om hur havsbottnen kan delas upp. I detta sammanhang bortser man också i stort sett från urbefolkningarna.
EU bör nu främja en konsekvent syn på hållbar utveckling. Man bör ta kontroll över de glittrande bilderna av euro- och dollartecken och stödja skyddet av den arktiska regionen med hjälp av samma sorts avtal som gäller för Antarktis. Dessutom bör urbefolkningarna inkluderas i allt beslutsfattande som rör regionen. Det bör under alla omständigheter införas ett 50-årigt moratorium för exploatering av fossila tillgångar i området.
Vi måste inse att naturen och växt- och djurlivet i regionen är ömtåliga och sårbara. Problemen och riskerna i samband med oljeborrning är t.ex. mycket större i Arktis än på andra håll. Rederierna måste också bli varse de enorma svårigheterna och riskerna i regionen. Det hjälper inte ett dugg att bara säga några fina ord om miljön och urbefolkningarna i våra beslut, om våra faktiska handlingar innebär att vi allvarligt riskerar att oåterkalleligen förorena miljön och att vi kränker urbefolkningarnas rättigheter.
Charles Tannock
Herr talman! När Danmark anslöt sig till EU 1973 fick EU en arktisk dimension eftersom Grönland lyder under Danmark. Grönland valde 1985 att lämna EU, men när Sverige och Finland anslöt sig tio år senare utökades EU:s intresse i den arktiska regionen avsevärt.
Sedan dess har EU blivit en av många aktörer med ett viktigt strategiskt intresse i Arktis - dess miljö och dess naturtillgångar. Förenta staterna, Kanada, Ryssland, Norge och Island är alla länder med territorier i Arktis, och de försvarar kraftfullt och energiskt sina intressen. EU bör nu inte tveka att också göra det, och Arktiska rådet är enligt min mening den bästa arenan för detta. Unionens tillfälliga observatörsstatus lämpar sig inte för detta ändamål. Jag hoppas att den höga representanten insisterar på permanent observatörsstatus för EU vid nästa ministermöte på Grönland i april.
Det är beklagligt att Kanada blockerar EU som vedergällning för unionens förbud mot sälprodukter, och jag hoppas att förnuftet till sist kommer att segra. Denna hållning är inte särskilt förståndig, eftersom sex av EU:s medlemsstater, bl.a. mitt eget land Storbritannien, är permanenta observatörer. Samordningen mellan Danmark, Sverige och Finland i Arktiska rådet har dock varit föredömlig och fungerat som en plattform för EU:s mer övergripande intresse av att göra sig hört i regionen.
Bidragen från vår allierade Norge och från Island, som nu strävar efter medlemskap i EU, har också gett nytt liv åt EU:s deltagande i det arktiska forumet. Det är oerhört väsentligt eftersom Ryssland har varit mycket tydligt med sina egna avsikter i Arktis - tänk bara på hur man placerade den ryska flaggan på nordpolens havsbotten 2007. Vi vet av bitter erfarenhet att Ryssland ibland följer sina egna regler i internationella frågor. För att Kreml ska kunna hållas i schack måste övriga medlemmar och observatörer i Arktiska rådet uppvisa en enad front och arbeta genom EU:s politik för den nordliga dimensionen. Vi får inte låta Arktis bli den nya arenan för Rysslands expansionistiska strävanden.
Søren Bo Søndergaard
Herr talman! Det finns många goda skäl att diskutera Arktis. Flera av dem har redan nämnts. Vi har frågan om klimatförändringarna, eftersom den arktiska regionen drabbats hårt av den globala uppvärmningen. Vi har frågan om naturtillgångar, eftersom den arktiska regionen erbjuder enorma rikedomar. Och så har vi frågan om öppnandet av den norra sjöfartsrutten, som skulle innebära helt nya transportmönster. Den avgörande frågan för min grupp är dock hur vi bör se på Arktis. Bör vår utgångspunkt vara alla fördelar, i snäv bemärkelse, som den arktiska regionen kan ge EU? Eller bör utgångspunkten vara hur utvecklingen av den arktiska regionen kan gynna det globala samfundet, samtidigt som de arktiska befolkningarnas rätt till självbestämmande respekteras till fullo - låt oss inte glömma det.
Den ståndpunkt vi intar utgör ett avgörande test av denna fråga. Ska vi arbeta för att Arktis blir ett område där en ny kapprustning kan få florera? Här har Ryssland spelat en aktiv roll och andra har följt efter. Eller ska Arktis, i likhet med Antarktis, vara en demilitariserad zon? Det är klart att det är skillnad på nordpolen och sydpolen, på Arktis och Antarktis. Men det är intressant att vi har lyckats få till stånd ett fördrag om Antarktis där vi uteslutit militär närvaro och föreskrivit att den regionen endast får utnyttjas för fredliga syften. Den stora fråga som kommissionen står inför är huruvida man bör arbeta för att göra Arktis till en demilitariserad zon, och i så fall vilka konkreta initiativ som bör tas i den riktningen.
Timo Soini
Herr talman! Frågan om Arktis är viktig, och nu har den också kommit hit till oss. Vi i Finland känner till förhållandena i Arktis. Vi bor där. När Catherine Ashton åker till Lappland kommer hon att få se en massa människor som bor och arbetar norr om polcirkeln. När jag själv åker dit på söndag kommer jag att se en massa människor där som är mycket bekymrade över sitt arbete och sitt uppehälle, för i en verklig demokrati får folk fritt välja var de vill bo. De kan även bo i Arktis om de vill.
Lapplands universitet i Rovaniemi är det bästa stället att genomföra denna undersökning på om man ser till finansiella medel och forskning. Diana Wallis har uttalat sig positivt om detta i den finska dagstidningen Kaleva, och för en gångs skull är det med nöje jag kan stödja en liberal uppfattning, så det tänker jag göra.
När vi tänker på framtiden är det tre frågor vi bör överväga: naturen, djuren och människorna. Om dessa tre kan jämkas samman på ett harmoniskt sätt i varje del av Arktis åstadkommer vi en hållbar politik för Arktis, och vi kommer också att kunna utnyttja dess logistik och ekonomi, men endast med respekt för naturen, människorna och djuren.
Diane Dodds
(EN) Herr talman! Jag välkomnar möjligheten att delta i denna debatt i dag och vill ta upp en mycket specifik fråga som redan nämnts av några av de kolleger jag lyssnat till.
Det råder ingen tvekan om att levnadsförhållandena är hårda i det vackra arktiska området, men det råder heller ingen tvekan om att ny teknik och nya framsteg oundvikligen kommer att öppna för ett ökat utnyttjande av naturtillgångarna. Fisket är ett viktigt exempel.
I 2008 års meddelande från kommissionen granskas fiskets nuvarande omfattning, liksom möjligheten att öppna nya områden. Vi bör definitivt inta en systematisk hållning till detta. Fiske som bedrivs på ett hållbart sätt skyddar bestånden och ger fiskesamhällena en framtid. I samma dokument nämns också, helt riktigt, behovet av att skydda urbefolkningar och lokalbefolkningar, med hänvisning till uppgifter som säger att omkring en tredjedel av de fyra miljoner människor som bor i området tillhör urbefolkningar - även detta ett berömvärt mål. Men - och det är här jag vill varna kommissionen - jag ser fortfarande i båda dokumenten tecken på att kommissionen inte tagit lärdom av den katastrofala fiskeripolitik som i Nordirland lett till att fiskeindustrin ödelagts.
Den toppstyrning som går ut på att alltid kontrollera och fastställa politiska mål och metoder från Bryssel har misslyckats totalt, och ändå framgår det av dokumentet från 2008 och av mötet i rådet för yttre förbindelser i december 2009 att EU kommer att använda sig av samma metod i den arktiska regionen. Jag vill uppmana den höga representanten att vara uppmärksam på just denna fråga när hon fortsätter att undersöka hur politiken ska samordnas på detta område.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Herr talman! I och med att den moderna världen utvecklas börjar politiken för Arktis, som förknippats med extrema klimatförhållanden, isbjörnar och oändliga isvidder, att få en ny betydelse. Den internationella handelns utveckling och det ökade behovet av naturtillgångar har lett till ett ökat intresse för regionen. I och med att Arktis istäcke snabbt krymper har det uppstått nya möjligheter att exploatera regionen. Arktis håller på att omvandlas från en utpost till ett intressecentrum för länder som söker nya sjöfartsrutter, oändliga källor till naturlig rikedom och fiskbestånd. Men allt det här vet vi redan.
Frågan är - hur ska unionen reagera på de nervösa förberedelser för ett slags invasion av Arktis som sedan en tid tillbaka pågår i Ryssland, USA, Kanada och Norge? Det är framför allt nödvändigt att ta itu med den arktiska regionens oreglerade rättsliga status. Den politik grundad på diplomati som tillämpats hittills bör utmynna i en internationell överenskommelse som garanterar en rättvis uppdelning av potentiella territoriella förvärv. Avsaknaden av rättsregler kan innebära att regionen blir en källa till globala konflikter. Vad som behövs är alltså systematiska och samordnade åtgärder som svar på de utmaningar som dyker upp i snabb takt. Forskningsinfrastruktur, utveckling av multilateral förvaltning av Arktis med utgångspunkt i FN:s konvention samt medverkan av den arktiska lokalbefolkningen är bara några av de inslag som måste finnas med i EU:s framtida strategi för Arktis, som bör syfta till att upprätthålla en balans mellan skyddet av naturmiljön och ett hållbart utnyttjande av dess tillgångar.
Kriton Arsenis
(EL) Jag vill välkomna den höga representanten för utrikes frågor och säkerhetspolitik.
Arktis är den plats på Jorden där klimatförändringarna är som mest uppenbara. Den globala uppvärmningen har fått isen att krympa avsevärt. Riktmärket är 2007, då isen minskade med 34 procent jämfört med perioden 1970-2000.
Att det arktiska istäcket smälter får dock ett flertal drastiska konsekvenser. Det påskyndar klimatförändringen. Hittills har Arktis vita isyta reflekterat 80 procent av det solljus som träffar området, vilket påverkar de globala och lokala temperaturerna. Denna reflexion minskar hela tiden, vilket får temperaturen att stiga på jorden och i polarområdet som helhet i en 1 500 meter bred zon i Kanada, Ryssland och Alaska. År 2007 steg temperaturen med 2 °C mellan augusti och oktober.
Samtidigt har issmältningen orsakat oförutsedda förändringar av havsströmmarna. Den får negativa effekter för de marina ekosystemen och fisket och minskar havets förmåga att absorbera koldioxid, eftersom plankton och andra organismer påverkas och havsnivåerna stiger.
Därför är det sorgligt för EU-medborgarna att ständigt höra talas om EU:s medverkan i den tilltagande konkurrensen om de geopolitiska fördelar som kan dras av denna miljökatastrof i Arktis.
EU:s roll bör inte vara att vinna i en internationell geopolitisk tävlan om olja och sjöfartsrutter i Arktis. Vår roll bör vara att värna respekten för våra principer, respekten för områdets integritet i miljöhänseende och tillämpningen av principer som internationell konkurrens och respekt för FN:s institutioner, oavsett vilken ny ordning den enorma miljökatastrof som pågår ger upphov till.
Pat the Cope Gallagher
(EN) Fru talman! Jag vill ta tillfället i akt att lyckönska Catherine Ashton under hennes ämbetstid, och jag välkomnar hennes åtagande att upprätthålla ett nära samarbete med parlamentet under utvecklingen av vad hon beskriver som en mer sammanhängande EU-politik för Arktis.
EU har givetvis en central roll att spela i politiken för Arktis. Två arktiska stater, Island och Norge, är medlemmar i EES. EU-politiken på områden som miljö, klimatförändringar, energi, forskning, transport och fiske har direkt betydelse för Arktis.
Som ordförande för parlamentets delegation för Schweiz, Island, Norge och EES företräder jag parlamentet i den ständiga kommittén för parlamentariker i den arktiska regionen.
I denna egenskap vill jag berätta att parlamentet i Bryssel i september i år kommer att stå som värd för det möte med parlamentarikerna i den arktiska regionen som hålls två gånger om året.
(GA) Ett förberedande möte kommer att hållas i Washington nästa vecka och i Oslo i närmare anslutning till mötet. Jag anser att värdskapet för dessa möten blir oerhört betydelsefullt för Europaparlamentet och naturligtvis för EU.
Talmannen
Jag är mycket ledsen, men vi hade ingen tolkning av den sista delen av ert anförande.
Pat the Cope Gallagher
(EN) Fru talman! Jag är övertygad om att alla i kammaren förstod vad jag sade!
Jag sade avslutningsvis att vi kommer att stå som värd för konferensen och jag hoppas att ni, fru Ashton, om ni har möjlighet förstås, överväger min inbjudan att närvara vid en del av detta möte. Jag anser att det utgör en idealisk grund för utveckling av en större förståelse av de frågor det handlar om, och det ger parlamentariker från hela denna stora region möjlighet att upprätta och stärka kontakter.
Reinhard Bütikofer
(DE) Fru talman! Jag välkomnar den här debatten och det gläder mig att Catherine Ashton är här och deltar i debatten. Ni talade om att det här handlar om att skydda regionen och den bofasta befolkningen. Det stämmer definitivt. När det gäller urbefolkningarna i denna region handlar det dock om mer än skydd från oss utanför; det handlar om respekt för deras rätt till självbestämmande. Det måste vara en mycket viktig princip i politiken för Arktis.
När det gäller skyddet av naturen i denna region bör det påpekas att det givetvis finns en mängd känsliga områden. Jag vet att många av er som deltar i denna debatt motsätter sig tanken på ett moratorium. Kanske, fru Ashton, hade ni det i bakhuvudet när ni sade att den arktiska regionen skiljer sig radikalt från Antarktis, men även om vi avvisar ett moratorium måste vi besvara frågan om hur särskilt känsliga områden i denna region kan skyddas effektivt enligt försiktighetsprincipen - i praktiken och inte bara i lyriska termer. Vi får inte låta situationen utvecklas dithän att stridsropet ”vi behöver gasen, vi behöver fisken” i slutändan överskuggar alla försiktighetsprinciper till förmån för kortsiktiga ekonomiska intressen.
Jag vill också anknyta till vad Michael Gahler sade. Herr Gahler! Ni talade om konfliktpotentialen. Det är utan tvekan sant. Vi kan också redan se att diskussionerna på internationell nivå inte enbart kännetecknas av en vilja att finna en gemensam plattform, för då skulle inte exempelvis Kanada och Ryssland ha försökt blockera EU:s observatörsstatus i Arktiska rådet. Arktiska rådet är givetvis i sig självt en organisation med icke-bindande regler och utan fast budget eller personal. Den fungerar inte som förvaltningsstruktur. När vi överväger nya förvaltningsstrukturer måste vi dock inse att även andra organisationer vill medverka här och se till att de inkluderas - såvitt jag förstår är det också er hållning, fru Ashton.
Anna Rosbach
(DA) Fru talman! Tydligen har både kommissionen och den höga representanten intagit ståndpunkten att EU bör fastställa en politik för Arktis. Jag stöder givetvis tanken på att skydda den arktiska miljön, och som dansk är jag oerhört väl medveten om den geopolitiska situationen. Jag är också väl medveten om de svårigheter som lokalbefolkningen möter, och vi måste givetvis respektera deras livsstil. Jag anser emellertid inte att EU ska ha en politik för området och inte heller att EU bör påta sig en förvaltningsroll i den arktiska regionen. Det skulle varken gynna EU eller Arktis.
Enligt min mening bör vi låta de länder som har ett direkt intresse i regionen ta hand om Arktis. Det varken kan eller bör vara EU:s uppgift att utarbeta en politik för alla områden, allra minst för Arktis, som är ett område där samarbetet av tradition fungerat mycket bra och där bara två (och inte tre som sagts här) av de berörda länderna är EU-medlemmar. Varken USA, Kanada, Grönland eller Ryssland har uttryckt någon önskan om att ansluta sig till EU. Man kan kanske misstänka att det plötsliga intresset för detta område har sin grund enbart i de olika ländernas vilja att få tag på råvaror, snarare än något annat. Med andra ord: den bästa politiken när det gäller Arktis skulle vara att EU endast medverkade från åskådarplats.
Nick Griffin
(EN) Fru talman! Det finns en engelsk folksaga om kung Knut som beordrade tidvattnet att inte komma in och blöta ned hans fötter och på så sätt visade sitt hovfolk att inte ens kungar kan undkomma verkligheten. Det gjorde honom ökänd för arrogant dåraktighet.
Kung Knut lever vidare i Europeiska unionens råd, som inleder och avslutar sina slutsatser om arktiska frågor med att framhålla den globala uppvärmningens påstådda betydelse. Här handlar det om en vägran att godta den vetenskapliga verkligheten. Enligt det amerikanska centrumet för snö- och isdata (US National Snow and Ice Data Centre) har den arktiska sommarisen vuxit med 1 059 000 kvadratkilometer, eller 26 procent, sedan 2007. Det är exakt vad som förutspåddes av forskare som är medvetna om att sommarisens tidigare krympning, som felaktigt använts som bevis för den globala uppvärmningen, i själva verket bara var en ögonblicksbild av en evigt pågående naturlig rytm av ökning, minskning och ökning.
Den arktiska sommarisen kommer alltså inte att försvinna till 2013, och isbjörnarna har inte drunknat, och kommer inte att göra det, på grund av global uppvärmning. Miljontals hårt arbetande väljare drunknar däremot i ett hav av skulder och skatter, och de börjar tappa tålamodet med den politiska klassens utnyttjande av bluffen med den globala uppvärmningen för att införa odemokratisk internationell styrning och falska miljöskatter.
FN har nu tillkännagett en granskning av IPCC:s skumma akter och fuskstatistik. Som företrädare för de brittiska skattebetalarna vill jag be parlamentet att göra detsamma och att sluta slösa mer pengar på den dyraste stora lögnen i mänsklighetens historia.
Anna Ibrisagic
Fru talman! Arktis är ett unikt område som, på grund av issmältningen och de nya möjligheter som det innebär, allt oftare hamnar i fokus för debatten. Detta är bra eftersom vi bör diskutera mer, inte bara vad issmältningen betyder för möjligheterna att utnyttja de resurser som plötsligt finns tillgängliga, utan också vilket ansvar detta medför och hur vi på bästa sätt kan bevara Arktis och bedöma de framtida konsekvenserna av vår närvaro och verksamhet i detta känsliga naturområde.
Innan vi utformar EU:s gemensamma politik gentemot Arktis bör vi dock ägna mer tid åt att bedöma den nuvarande situationen i det arktiska ekosystemet. Utan det blir det svårt att vidta adekvata åtgärder. Att tro att man bara kommer att låta alla resurser ligga kvar där de är, är enligt min uppfattning naivt och orealistiskt. I stället bör vi ägna oss åt att se till att resursutvinning, transport, turism och andra näringar bedrivs på ett optimalt sätt så att naturen skyddas och bevaras. Detta bör naturligtvis ske i samråd och samarbete med lokalbefolkningen och utifrån den faktiska situation och de omständigheter som råder där.
Kommissionens rapport om Arktis är ett bra första steg mot en sammanhållen arktisk politik. Redan under det svenska EU-ordförandeskapet stödde Sverige kommissionens beslut att söka permanent observatörsstatus i Arktiska rådet. Jag anser dock att både kommissionens rapport och debatten hittills har koncentrerat sig för mycket på vatten och för lite på landsområdena. Vissa länder, till exempel Sverige och Finland, har omfattande rennäring, gruvbrytning och jord- och skogsbruk i arktiskt landsområde, vilket i högre grad måste beaktas.
En annan dimension av debatten som vi inte nämner lika ofta, men som vi inte nog kan betona, är EU:s strategiska mål och geostrategiska intressen i Arktis och vad de nya omständigheterna i denna region kan få för konsekvenser för den internationella stabiliteten.
Vissa EU-medlemsstater ligger inom det arktiska området. Övriga delar av området ligger i EU:s omedelbara grannskap i norr. De gemensamma strategiska målen borde därför inte vara svåra att utforma och få stöd för bland alla EU-medlemsstater. Med tanke på den ökade konkurrensen mellan de olika länderna och några olösta konflikter måste EU ha allt intresse att arbeta för att Arktis inte förvandlas till ett säkerhetspolitiskt spänningsområde.
Zigmantas Balčytis
(LT) Det är en mycket viktig fråga vi debatterar i dag. Klimatförändringarnas effekter förändrar förhållandena i den arktiska regionen i grunden. Effekterna av den globala uppvärmningen har inneburit att nya sjöfartsrutter öppnats i Arktis, vilket ger möjlighet att transportera olja, gas och andra naturtillgångar. Samtidigt blir dock denna region oerhört sårbar på grund av miljöproblemen och uppdelningen av tillgångarna mellan staterna, och detta kan få negativa konsekvenser för den internationella stabiliteten och EU:s säkerhetsintressen. När vi diskuterar miljöproblemens och klimatförändringarnas effekter i denna region måste ett av de främsta målen för en politik för Arktis vara att lindra klimatförändringarnas negativa inverkan och hjälpa regionen att anpassa sig till de oundvikliga förändringarna. Hittills har ingen särskild ordning tillämpats för den arktiska regionen. Europaparlamentet har vid mer än ett tillfälle betonat vikten av förvaltning av Arktis. Nu när situationen har förändrats menar jag att vi gradvis måste börja utforma en självständig EU-politik, och Europeiska kommissionen bör i sin tur spela en aktiv roll i det sammanhanget. Situationen i regionen har länge gett upphov till spänning mellan de länder som finns representerade på det arktiska territoriet, och denna spänning kommer att tillta ännu mer i och med att regionen blir alltmer tillgänglig. Jag anser att EU måste inleda en heltäckande dialog med de andra länderna - det skulle öppna dörren för nya samarbetsmöjligheter. Jag tror att det också är dags att börja överväga en internationell konvention om styrningen av denna region.
Kristiina Ojuland
(ET) Fru talman, fru Ashton! Vid sidan av de stora förändringarna i naturmiljön måste vi också komma ihåg att smältningen i Norra Ishavet, som accelererat, har möjliggjort en kapplöpning om nya naturtillgångar. Detta skulle dock kunna ge upphov till ett potentiellt säkerhetshot mot förbindelserna mellan EU och andra länder. Av det skälet vill jag fästa er uppmärksamhet på Rysslands agerande. Här handlar det inte om fiske, turism eller mineralmalmer utan om världens sista orörda gas- och oljereserver.
Trots tanken på att inleda samarbete med grannländer i frågor om närliggande territorier, som uppstått i anslutning till Europeiska kommissionens strategi för Arktis, har inte Ryssland sedan millennieskiftet visat någon vilja att överväga våra önskemål. Förra året sände Ryssland genom sin nationella säkerhetsstrategi ett hotfullt budskap till väst om att Ryssland vid behov är berett att använda militärt våld för att få tag på nya tillgångar i Arktis. Jag anser att vi bör driva en målinriktad politik gentemot Ryssland för att undvika en kapplöpning.
Indrek Tarand
(ET) Fru talman, fru Ashton! Tack för att ni omedelbart tog upp denna oerhört viktiga fråga när ni inledde er hektiska ämbetstid. Arktis är den mest angelägna frågan som jag ser det. Ni sade mycket direkt att Arktis inte är Antarktis, och att det vore orealistiskt att kopiera överenskommelsen om Antarktis för Norra Ishavet.
Jag menar att om någon någonstans i världen ska stå för idealism så bör det definitivt vara Europeiska kommissionen. Och varför skulle inte Europeiska kommissionen lägga fram ett idealistiskt förslag för sina partner om att vi, innan vi inleder en ny guldrusch i Norra Ishavet, tillämpar ett moratorium i flera årtionden - att vi inte startar en process som skapar förutsättningar för både kapprustning och andra hot?
Jag vill säga några ord om rättigheterna för urbefolkningarna i Arktis. Jag anser att man i dialogen mellan EU och Ryssland om mänskliga rättigheter bör ställa frågan om huruvida de urbefolkningar som lever i Ryssland är tillräckligt delaktiga i Arktiska rådets arbete. Visst, Antarktis är inte Arktis, men åtgärder som bidrog till en lösning i söder under kalla kriget kan inte upprepas just därför att det inte finns någon idealism i kommissionen.
Jag är född i det land varifrån Antarktisutforskaren Fabian von Bellingshausen gav sig av. Han reste och upptäckte saker därför att han var idealist. Jag önskar er idealism i ert arbete.
William
(EN) Fru talman! EU vill ha en övergripande politik för Arktis. Det är ett helt igenom bisarrt förslag. Cypern och Grekland, exempelvis, har historiska kulturer, men titta på geografin. Det är verkligen ganska svårt att förstå varför ett land vid Egeiska havet behöver en EU-politik för Arktis.
Men en EU-politik för Arktis är kanske ändå inte lika bisarr som utnämningen av den ytterst okvalificerade Catherine Ashton, den tidigare studentvänsterns Sarah Palin, till hög representant. Vid utfrågningarna stod det klart att den höga representanten varken glömt något eller lärt sig något. Och förresten ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
Jag är ledsen, men jag tycker inte att vi ska lyssna på den sortens personliga kommentarer här i kammaren.
(Inpass från salen)
Er talartid är slut. Vi ska inte ha personliga kommentarer av det slaget.
(Inpass från salen)
Nu går vi vidare till nästa talare.
Sari Essayah
(FI) Fru talman! Låt oss återgå till sakfrågan. Som många av våra kolleger har sagt har kapplöpningen om den arktiska regionens naturtillgångar och förvaltning inletts.
Den arktiska regionen kräver dock en heltäckande strategi, som den höga representanten sade. Strategin måste ta hänsyn till det arktiska naturlivets oerhört känsliga karaktär, den långsiktiga effekten av issmältningen och, mer än något annat, rättigheterna för regionens urbefolkningar och för andra människor som lever där.
Hittills har det räckt med FN:s havsrättskonvention och dess avtal om fiskbestånd för att reglera utvinningen av naturtillgångar i Norra Ishavet och på havsbottnen. Arktiska rådet har koncentrerat sig på miljö- och forskningssamarbete, men avtalen med inriktning mot utnyttjandet av naturtillgångar har medfört ett växande behov av att utveckla internationella förvaltningsstrategier, och här kan även EU ha en roll att spela. Dessutom behöver EU:s politik för Arktis sin egen strategi, och den bör samordnas gemensamt.
Ett lämpligt sätt för EU att engagera sig i Arktis skulle vara att inrätta ett arktiskt centrum. Behovet av ett EU-informationscentrum för Arktis nämndes för första gången i meddelandet från kommissionen om Europeiska unionen och Arktis hösten 2008. På rådets order började kommissionen undersöka möjligheten att inrätta ett sådant centrum i EU.
Arktiskt centrum vid Lapplands universitet i Rovaniemi, vid polcirkeln, har förklarat sig villigt att fungera som EU:s informationscentrum för Arktis. Finland har inga territoriella anspråk med avseende på naturtillgångar, så landet är en neutral aktör och skulle därför vara ett lämpligt val som ansvarigt för centrumet, som Diana Wallis också så uppmuntrande sade.
Jag vill därför uppmana den höga representanten Catherine Ashton att fatta ett beslut om vilken form EU:s arktiska centrum ska ha, var det ska ligga och vilka dess uppgifter ska vara, för att på så sätt höja EU:s profil i politiken för Arktis. Jag önskar er en trevlig resa till Lappland.
Herbert Reul
(DE) Fru talman! I samband med debatten om klimatförändringarna pågår nu en intensivare debatt om Arktis som farled med möjligheten att kanske förkorta handelsrutterna och därmed förbruka mindre bränsle - glöm inte att det också är en sida av saken. Här ingår också frågan om huruvida och i vilken form det finns tillgångar som olja och gas och hur de kan exploateras. Även fisket har nämnts. Naturligtvis har denna debatt haft, och har även fortsatt, ett stort symbolvärde. Det stod klart när Ryssland placerade - hissade är inte riktigt det rätta ordet här - sin flagga på havsbottnen. Även de övriga staterna börjar uttala sina krav tydligare. Med det i åtanke är jag mycket tacksam för att den höga representanten tar itu med denna fråga och prioriterar den.
Det som hittills diskuterats i Europaparlamentet, och även i kommissionen, exempelvis i dess förslag från 2008 som det också hänvisats till, är enligt min mening alldeles för defensivt. Jag anser att den här frågan måste behandlas mer offensivt, i två avseenden. Dels gäller det den fråga som många ledamöter har tagit upp här, nämligen skyddet av miljön och lokalbefolkningarna. Dels gäller det det faktum att vi försiktigt måste närma oss frågan om huruvida det också finns möjligheter i det här avseendet och ha en uppriktig diskussion om det. I samband med en rapport om oljan 2008 hade vi också inledande och mycket försiktiga diskussioner om denna fråga och angav en preliminär riktning. Vi talar alltid om att vi behöver diversifiering och nya källor, även när det gäller råvaru- och energiförsörjning, och vi måste faktiskt diskutera om det finns möjlighet att exploatera dessa källor utan att naturen och miljön äventyras. Den debatten måste åtminstone hållas - vi måste utnyttja denna möjlighet. Vi befinner oss i ett annat tekniskt läge i dag, och de tekniska framstegen på det här området i dag råkar faktiskt vara europeiska landvinningar. När vi talar om vidareutveckling av tekniken måste det gälla alla områden. Jag är tacksam för att vi håller den här debatten. Jag hoppas att den kan hållas på ett objektivt och öppet sätt.
Andrzej Grzyb
(PL) Fru talman! Vem ska ta kontroll över Arktis? Det är rubriken på en tidningsartikel jag hittade när jag satte mig in i ämnet. Den beskriver kortfattat, men kanske också tillspetsat, dagens situation där det pågår en kapplöpning om Arktis. I det här sammanhanget framstår den fråga som Catherine Ashton ställde som mycket relevant: Hur kan EU vara en ansvarsfull aktör när det gäller problemen med anknytning till Arktis? Ansvarsfull - det vill jag betona. Det är därför jag ser denna debatt i Europaparlamentet som i alla avseenden värdefull och positiv, för den äger rum här, för andra gången, som ett resultat av det första och det aktuella meddelandet från rådet till parlamentet, och från kommissionen till rådet och Europaparlamentet.
Arktis är en region som inte styrs på grundval av internationell rätt, och det enorma intresset för Arktis är, å ena sidan, som redan framhållits, ett resultat av klimatförändringarna, men det är också, å andra sidan, uppenbart att det i allt högre grad erkänns och ses som en potentiell resurs, särskilt när det gäller energitillgångar och gas, men även naturtillgångar som t.ex. fisk. Det finns naturligtvis faror med detta - faror för miljön i samband med utnyttjandet av råvaror och fiske, men även för regionens urbefolkningar, och det är något vi måste vara särskilt medvetna om.
Öppnandet av en rutt, farleden, i samband med förändringarna i regionen har dessutom oerhört stor betydelse för hur folk ser på Arktis. Försöken att faktiskt dela upp territoriet på grundval av en rad fullbordade faktum, som en symbolisk utplacering av flaggor, har liknande inverkan. Jag vill säga att det bör noteras att de fem arktiska länderna inte är särskilt intresserade av rättsliga föreskrifter men att unionen ändå bör spela en viktig roll i den här delen av världen, inte bara genom sin närvaro utan främst genom sitt engagemang och sin kunskap. Ett ömsesidigt förtroende måste byggas upp, och det kan vi göra genom ett initiativ på lagstiftningsområdet, t.ex. ett arktiskt fördrag.
Cristian Dan Preda
(RO) Jag vill tala i egenskap av parlamentets föredragande för Island.
I dag väntar Island, som ni alla vet, på att rådet ska bekräfta att anslutningsförhandlingar kan inledas. Om Island blir medlem i EU, som vi alla önskar, blir det den enda medlemsstaten som ligger helt och hållet i den arktiska regionen. Arktiska rådet skulle då utgöras av fyra EU-medlemsstater - Island, Finland, Danmark och Sverige - vid sidan av Förenta staterna, Ryssland, Kanada och Norge.
Jag menar att detta är desto viktigare med tanke på att EU tyvärr inte fått observatörsstatus i detta forum.
Dessutom anser jag att Islands anslutning till EU kan bidra för det första till en diversifiering av EU:s energitillgångar och för det andra till inrättandet av ett multilateralt styre i denna region, som tilldrar sig ett allt större intresse och kan leda till konflikter, såsom också nämnts i tidigare anföranden. Sist men inte minst skulle Islands anslutning kunna resultera i en sammanhängande och effektiv EU-politik för denna region.
Sammanfattningsvis kommer EU enligt min mening att få en viktigare roll i denna strategiska region när Island ansluter sig till unionen.
Tack.
Zuzana Roithová
(CS) Det är hög tid att utforma en sammanhängande EU-politik för Arktis som också innebär en lösning på långvariga tvister om nya territorier. Som en följd av issmältningen kommer utvinningspotentialen i de nya territorierna att öka till 200 m under ytan - det handlar om miljontals kvadratkilometer. Tvister mellan Ryssland, Norge, USA och Kanada har givetvis också geopolitisk betydelse. Istäcket har redan krympt med hälften. Det allra viktigaste är dock att skydda vattnet från förorening, och frågan om kärnavfall i den ryska delen av Arktis är också central.
Fru Ashton! Jag kommer från ett land som inte tycks ha något med Arktis att göra, men jag kan försäkra er att många medborgare även i Tjeckien är intresserade av vilken ståndpunkt EU kommer att inta när det gäller utrikespolitiken och inflytandet över Arktis framtid. Det handlar om hållbar utvinning av råvaror, hållbara transporter, förutsättningar för vetenskaplig forskning, naturskydd och, sist men inte minst, urinvånarnas rättigheter.
Det är med ogillande jag bevittnar tvisterna om både nya och historiska besittningar. Jag är rädd att detta till och med kan bli en ny källa till allvarliga konflikter. En annan är tvisten över den strategiska norra passagen mellan Asien och Nordamerika. Ni måste se till att passagen permanent förblir internationellt vatten och att Arktis permanent förblir en demilitariserad zon. Ta en aktiv samordnande roll i strävan efter internationella överenskommelser om alla dessa frågor med anknytning till Arktis. EU bör inte vara en passiv iakttagare utan bör aktivt förhandla och på så sätt förhindra att konflikter trappas upp och att naturen skadas.
Bendt Bendtsen
(DA) Fru talman! Det är viktigt att EU deltar i debatten om Arktis och det är också bra att EU engagerar sig i regionen, där många intressen och frågor står på spel. Enligt min mening är det allra viktigaste att EU:s åtgärder vidtas med hänsyn och respekt för urbefolkningarnas önskemål och behov. EU bör ta ansvar när det gäller den globala uppvärmningen, som visar sig mycket tydligt i form av temperaturökningar. I det sammanhanget måste vi ta hänsyn till vad det innebär för människornas levnadsvillkor. Dessutom vet vi att klimatförändringarna kommer att innebära att det blir lättare att komma åt tillgångar som olja och gas, och nya transportrutter från Europa till Asien. Det kan å ena sidan vara positivt, men å andra sidan måste vi se till att vi vidtar säkerhetsåtgärder som till fullo beaktar det unika klimatet och den ömtåliga miljön i Arktis.
När nu de ekonomiska intressena i Arktis ökar är det också viktigt att EU tar ställning till olika länders åtgärder i området. Det får inte gå obemärkt förbi när länder inte följer de internationella regler som gäller för denna region. Ett talande aktuellt exempel är Kanada, som vill inrätta ett obligatoriskt register för alla större fartyg som passerar genom Nordvästpassagen från och med juli 2010. Jag vill understryka att det här handlar om internationellt vatten och att Danmarks utrikesminister Lene Espersen också tydligt sagt att detta är oacceptabelt. Det här är en ståndpunkt som jag skulle vilja att EU och den höga representanten ställde sig bakom.
Thomas Ulmer
(DE) Fru talman! Det här handlar om att vi, som Europeiska unionen, ska följa en tydlig strategi och förhindra en guld- eller ädelstensrusch. EU måste engagera sig aktivt här. EU som partner kan visa styrka genom att agera samfällt. Det gäller sjöfart på och under vattnet, fiske, tillgångar i form av primära energibärare och råvaror.
I detta sammanhang behöver vi stabila och pålitliga fördrag med övriga partner i Arktis. Vi behöver samarbete, inte konfrontation. Vi behöver dialog om miljöskydd för att bevara naturtillgångar och natur. Vi behöver dialog om skydd av djurlivet för att bevara den biologiska mångfalden, och vi behöver skydd och respekt för lokalinvånarna och deras mänskliga rättigheter.
Om vi kan få till stånd en positiv resursförvaltning tillsammans med våra partner i Arktis kommer vi att få möjlighet att välja nya politiska vägar här, och det blir också ett första eldprov för vår gemensamma utrikespolitik - en chans att visa att vi som européer verkligen kan arbeta mot gemensamma mål.
Talmannen
Nu går vi över till den del av debatten där vi tillämpar ögonkontaktsförfarandet. Först vill jag bara klargöra att jag som ordförande för debatten är i min fulla rätt att hindra en person att tala om jag anser att han eller hon använder ett språkbruk som stör ordningen i kammaren.
Riikka Manner
(FI) Fru talman! Först och främst vill jag framföra ett uppriktigt tack till den höga representanten för att hon tar med denna viktiga fråga på dagordningen i ett så tidigt skede. Jag hoppas verkligen att kommissionen och hela EU kommer att spela en stark roll i politiken för Arktis och att EU kommer att utforma sin egen strategi för Arktis.
En gemensam politik för Arktis kommer att skapa gränslösa möjligheter för hela EU med avseende på regionens säkerhet, miljö, energi, transport och urbefolkningar. Om vi i EU utestängs från debatten - och från den här politiken - kommer vi att förlora mycket.
Jag vill säga två saker till. För det första hoppas jag att Arktiska rådet, som administrativt organ, kommer att växa sig allt starkare och att EU kommer att spela en betydande roll där. För det andra hoppas jag att planerna på ett informationscentrum för Arktis kommer att förverkligas - det tror jag kommer att främja dialog mellan de arktiska territorierna. Såsom redan har sagts skulle det dessutom definitivt vara mycket lämpligt att förlägga det till finska Lappland, närmare bestämt Rovaniemi, som länge har förknippats med frågor som rör Arktis.
Gerard Batten
(EN) Fru talman! Debatten om Arktis har verkligen gett upphov till en del hetta den här eftermiddagen! Vad är det för slags parlament som försöker hindra sina ledamöter från att tala när man inte tycker om det de säger? Det är dock inget vi bör förvånas över när vi fått en ny hög representant för utrikes frågor som en gång beskrevs som kommunistsympatisör av MI5 och som, när hon var kassör för CND, såg till att man tog pengar från Sovjetblocket för att undergräva det egna landets försvarspolitik.
Det här stället påminner alltmer om Sovjetunionen för varje dag som går.
Andreas Mölzer
(DE) Fru talman! Om Norra Ishavet i framtiden avger metan, som har avsevärt större uppvärmningspotential än koldioxid, i större kvantiteter till följd av smältningen på havsbottnen får vi en oerhört farlig ny faktor i det känsliga klimatsystemet - en faktor som snarast måste undersökas närmare.
Arktis är inte bara klimatfråga utan det handlar även om potentiella konflikter. Det faktum att till och med Kina nu antas ha börjat bygga isbrytare belyser vikten av en handelsrutt via Nordvästpassagen när istäcket smälter. Detta potentiella fredliga utnyttjande är dock mycket mindre problematiskt än t.ex. Förenta staternas allt starkare önskan att placera militära system för tidig varning i den arktiska regionen.
Villkoren för en tänkbar ekonomisk exploatering av de mineraltillgångar som är kopplade till issmältningen bör också klargöras i förväg. I slutändan skulle de olje- och gasreserver som man misstänker finns där kunna garantera EU:s oberoende i energihänseende.
Birgit Schnieber-Jastram
(DE) Fru talman, fru utrikesrepresentant! Jag vill än en gång mycket tydligt framhålla att frågan om sjöfartsrutter spelar en mycket speciell roll, vid sidan av uppenbart viktiga områden som miljö- och energifrågor. Eftersom fartyg som går på de traditionella sjöfartsrutterna blir kapade med fara för kaptenernas och besättningarnas liv och dessa rutter alltså verkligen är farliga, letar rederierna efter nya rutter. I min hemstad Hamburg är detta en oerhört viktig diskussion. Jag vill verkligen uppmana er att gå vidare med denna fråga i EU-debatten om Arktis.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Den arktiska regionen är i likhet med Antarktis särskilt sårbar för klimatförändringar. Det globala klimatsystemet är dessutom beroende av dess stabilitet. EU bör, som ledande förespråkare för kampen mot klimatförändringar, inta en beslutsam hållning i fråga om den arktiska regionen.
EU måste visa återhållsamhet när det gäller både utnyttjandet av resurser till havs och transitering genom den arktiska regionen. På lång sikt kommer dessa verksamheter endast att leda till att fler isberg och det lilla som finns kvar av polaristäcket bryts sönder, med oåterkalleliga följder för områdets ekosystem och för de befolkningar som lever i Arktis.
Det är absolut nödvändigt att skydda isbergen och istäcket från okontrollerade mänskliga ingrepp. EU måste samarbeta nära med Förenta staterna, Kanada, Norge och Ryssland och ha ett kontinuerligt informationsutbyte via SEIS, Eionet och SAON.
John Bufton
(EN) Fru talman! Jag vill säga följande till Catherine Ashton: Det här är den första möjlighet jag fått att kommentera er nya roll. Jag kommer liksom ni från Storbritannien. Den enda skillnaden är att jag blivit vald och inte ni.
När det gäller frågan om Arktis - ska det här bli en kapplöpning med Ryssland, USA och Kanada om fiskbestånd och en fjärdedel av världens olja och gas? Ni har på nära håll bevittnat kapprustningen under kalla kriget. Ska ni nu leda oss i ett iskrig? Åtgärder i Arktis kommer sannolikt att försämra de yttre förbindelserna och EU bör inte ens ha någon utrikespolitik i Arktis, och definitivt inte med någon som ni vid rodret.
Ni har redan visat att ni inte är förmögen att klara av det här jobbet. Jag är övertygad om att ert ledarskap kommer att leda oss alla ut på mycket tunn is. Om ni hade fått ett skolomdöme om era första 100 dagar skulle det stå ”ni måste förbättra er”, men i själva verket skulle ni vara ett misslyckande även om ni fick 100 år på er i ämbetet. Var snäll och gör det enda rätta - avgå.
Catherine Ashton
Fru talman! Jag tycker att det har varit en mycket intressant debatt, och det gläder mig att en mycket viktig region i världen har stått i centrum. Den passion som många visat när de talat om vikten av vad vi gör när det gäller politiken för Arktis är oerhört betydelsefull för mig när jag för fram vad jag anser att vi bör göra i framtiden.
Jag vill försäkra parlamentets ledamöter om att skyddet av miljön och dialogen med de berörda befolkningarna - oavsett om de är urbefolkningar eller inte - är av största vikt för den hållning vi vill inta. Vi vill i alla internationella diskussioner klargöra att Arktis tillgångar bör göras åtkomliga och exploateras först när vi har de högsta miljö- och säkerhetsnormerna på plats och när de respekteras till fullo.
Vi måste fortsätta att understryka att EU vill samarbeta med alla berörda intressenter i Arktis för att se till att vi tar itu med utmaningarna på rätt sätt. Här ingår även kolväteutvinning.
För egen del anser jag att vi har mycket att bidra med, från vår miljödiplomati till vår klimatförändringspolitik, från våra omfattande program för arktisk forskning till vår politik till stöd för urbefolkningar världen över. Jag anser också att Arktiska rådet har mycket att bidra med. Det arbete som utförs där, inte minst för att se till att urbefolkningarna medverkar till fullo - det är faktiskt den enda organisation där de får sitta tillsammans med suveräna stater - är skälet till att vi vill bli permanenta observatörer. Ett antal ledamöter har också påpekat att det vore mycket värdefullt.
Jag tror att det är möjligt att finna en lämplig jämvikt mellan skyddet och bevarandet av Arktis, å ena sidan, och ett hållbart utnyttjande av dess tillgångar, å andra sidan, och vi måste se till att vi åstadkommer detta.
Att sju företrädare från olika delar av kommissionen sammanförts för utarbetandet av betänkandet - jag tror att ni berättade om detta i går, fru talman - är ett bra exempel på hur vi vill ha det i framtiden när det gäller samarbete och effektivt arbete som kommer till uttryck genom våra insatser på fältet världen över.
Slutligen ser jag mycket fram emot att resa till Lappland i helgen. Det blir min tredje resa dit. Det kommer att hållas ett stort möte för diskussioner med några av utrikesministrarna. När det gäller Rovaniemi och möjligheten att inrätta ett centrum finns det två alternativ: ett enskilt centrum eller ett nätverk av flera centrum, och vi måste definitivt titta på det också.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
Frågorna med anknytning till den arktiska regionen, som handlar om allt från den globala uppvärmningens effekter till utnyttjandet av tillgångarna och sjöfarten i detta område, har på senare tid tilldragit sig ett allt större intresse. Vi måste vara medvetna om att planetens framtid är nära kopplad till denna regions framtid. De smältande isbergen i den arktiska regionen, det ökade behovet av tillgångar och den senaste tidens tekniska framsteg är några av orsakerna till att den arktiska regionen har blivit särskilt intressant för oss. Jag anser att EU:s strategi för detta område måste inriktas på skydd och bevarande, främjande av ett hållbart utnyttjande av tillgångarna inom ramen för en multilateral förvaltning och, framför allt, medverkan av områdets befolkning i alla dessa åtgärder.
Uppkomsten av nya navigerbara farledsrännor innebär också att mycket striktare säkerhets- och miljönormer måste fastställas. Varje havsregion behöver en egen strategi, och EU kan utnyttja erfarenheterna från de program som utvecklats i andra havsområden, t.ex. Östersjön och Medelhavet, samtidigt som vi erbjuder modeller för god praxis på det här området.
Joanna Senyszyn  
Det hänger ett spöke över Arktis i den globala uppvärmningens skepnad. Issmältningen har ett avgörande inflytande, inte bara över naturen utan även över de sociala förbindelserna, ekonomin och politiken. På shelfisen, på en yta som är större än Tyskland, Italien och Frankrike tillsammans, finns, utöver det som redan utnyttjas, tillgångar som gas och råolja. Istäcket, som blir tunnare för varje år, skyddar inte längre fyndigheterna från provborrning. Vi kan vänta oss en hänsynslös kapplöpning - en galenskap av samma omfattning som 1800-talets guldrusch. EU måste inta en tydlig ståndpunkt i denna fråga. Det är nödvändigt att utforma en gemensam EU-politik för Arktis, särskilt gällande utnyttjandet av de nya möjligheterna till exploatering av naturliga fyndigheter, farorna för naturmiljön och de nya sjöfartsmöjligheterna.
Arktis ingår i tre medlemsstaters territorier: Danmark, Finland och Sverige, och dessutom Island, som ansöker om medlemskap. Vi måste komma ihåg att detta är en helt ny situation för människorna längst i norr, och även för faunan och floran. Arktis invånare är medvetna om att externa sociala, ekonomiska och politiska faktorer påverkar deras liv i allt högre grad. Vår roll är att hjälpa lokalsamhällena att finna sig till rätta i de nya omständigheterna och att skydda deras kultur och språk. På samma sätt som EU-medborgarna står i centrum för EU:s politik måste Arktis befolkning komma i första rummet i planerna för Arktis förvaltning.
Rafał Trzaskowski  
Arktis har länge saknats på vår dagordning, men nu tilldrar sig området på nytt politikers och akademikers uppmärksamhet. Den tilltagande oron för regionen är en följd av klimatförändringarna, som får Arktis istäcke att smälta. Utan att ge sig in i diskussionen om hur snabb och omfattande denna process är kan man ändå konstatera att det allmänt antas att den så småningom kommer att öppna nya möjligheter till prospektering av naturtillgångar och nya sjöfartsrutter. Vi är alla eniga om att denna process kommer att få långtgående miljökonsekvenser. Jag skulle dock vilja rikta parlamentets och hela EU:s uppmärksamhet på de politiska aspekterna och, framför allt, säkerhetsaspekterna. Kalla kriget visade oss hur strategiskt viktigt Arktis är. Vi har sett ekonomisk, politisk och till och med militär rivalitet i regionen. För att den ska få en positiv framtid krävs det en gemensam internationell insats, i vilken EU bör spela en aktiv roll. Det finns ett behov av att finna en balans mellan ekonomisk exploatering av regionen och dess ekosystem, men det finns också ett behov av att skydda bl.a. den befintliga rättsordningen för Arktis, för att bara nämna en sak.
