Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet fredagen den 15 december 2000.

Uttalanden av talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Som ni vet drabbades Centralamerika i lördags än en gång tragiskt nog av en jordbävning, ett land som redan vid flera tillfällen har drabbats sedan början av 1900-talet. Enligt de nuvarande preliminära beräkningarna bedöms skadorna redan som mycket stora i El Salvador: 350 döda, 1200 saknade, ett område som är fullständigt lagt i ruiner, tusentals ödelagda hus i hela landet.
Europeiska unionen har redan visat sin solidaritet genom att skicka en hjälpstyrka till katastrofområdet samtidigt som finansiellt bistånd från unionen och medlemsstaterna har betalats ut eller är på väg att betalas ut, och jag kan också säga att vissa grupper i Europaparlamentet har begärt att frågan skall tas upp under torsdagens aktuella och brådskande debatt. Men jag ville berätta för er att jag på parlamentets vägnar givetvis har framfört våra kondoleanser till El Salvadors president och jag har uttryckt vår djupt kända sympati i de prövningar som drabbar landet. För att hylla minnet av offren och för den oerhörda sorg som drabbat deras familjer ber jag er att iaktta en tyst minut.
(Kammaren höll en tyst minut.)   
Talmannen. Den 31 december är för de allra flesta av oss en dag att fira, men blev tyvärr en sorgens dag för de familjer i Volendam i Nederländerna som under nyårsnatten förlorade tio av sina ungdomar. På Europaparlamentets vägnar vill jag uttrycka vår solidaritet med föräldrarna och familjerna till offren i deras prövning. Jag vill också sända en förhoppning om tillfrisknande till de 180 människor som skadades i denna förfärliga brand.
Jag glömmer inte bort att andra platser, som också varit avsedda för fest och glädje, alltför ofta förvandlas till dystra och sorgtyngda platser, på grund av bristande säkerhetsåtgärder. I samma anda vill jag betyga mitt deltagande till familjerna till de 309 offren för branden i Kina på diskoteket i Luoyang och jag tackar er för att ni hedrar deras minne genom att iaktta en tyst minut.
(Kammaren höll en tyst minut.)  
Talmannen. Kära kolleger! I likhet med er alla hade jag hoppats att vi skulle få öppna vår första session för året utan att behöva tala om nya offer för ETA:s terrorism. Den 20 december dödades olyckligtvis Juan Miguel Gervilla, polisman i Barcelona, av terroristerna. Han hade överrumplat sina mördare i färd med att förbereda ett attentat. Det var hans modiga ingripande som tyvärr kostade honom livet, men som utan tvivel räddade många människoliv. Av det skälet vill jag gärna tillägna honom en alldeles särskild hyllning och jag tackar er för att ni även iakttar en tyst minut.
(Kammaren höll en tyst minut.)

Återförvisning till utskott
Talmannen
När det gäller Cashmans betänkande om allmänhetens tillgång till parlamentets, rådets och kommissionens handlingar, där omröstningen om resolutionsförslaget sköts upp till den 16 november förra året, har utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter meddelat mig att det ännu inte kan respektera den tidsgräns på två månader som föreskrivs i arbetsordningen. Det är skälet till att utskottet har begärt att betänkandet skall återförvisas till utskottet enligt artikel 144.1 i arbetsordningen.
Jag ger genast ordet till utskottets ordförande Watson, så att han kan lägga fram sin begäran på utskottets vägnar.

Watson
. (EN) Fru talman! Den 16 november var kammaren vänlig och samtyckte till en begäran från det utskott för vilket jag har äran att vara ordförande att skjuta upp den slutgiltiga omröstningen om Cashmans föreslagna lagstiftningsresolution. Syftet med det uppskovet var att ge andra institutioner tillfälle att överväga våra ändringsförslag och att ge kommissionen möjlighet att utarbeta ändrade förslag. Sedan vår sammanträdesperiod i november har vi haft kontakt med de övriga institutionerna, men hittills har ingen överenskommelse tagits fram. Därför vill vi be kammaren om en förlängning av uppskovet på högst två månader för att kunna avsluta dialogen och vi hoppas kunna lägga fram kompromissändringsförslag till er för omröstning vid vårt sammanträde den 28 februari.
(Parlamentet biföll begäran.)

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen. Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet den 11 januari har delats ut.
Sammanträdesperioden den 15-18 januari i Strasbourg Talmannen. När det gäller måndagen, tisdagen och onsdagen har inga ändringar föreslagits.

Dell'Alba
Fru talman! Jag vill för mina kolleger och för er påpeka att även om jag förstår skälen till att ni har stuvat onsdagen så full när det gäller de politiska frågor som skall debatteras mellan kl. 9.00 och 16.00, förfogar rådet och kommissionen över exakt samma talartid som samtliga parlamentsledamöter: 90 minuter för rådet och för kommissionen och 90 minuter för ledamöterna. Jag påpekar och beklagar detta. Jag vet att vi har en mycket späckad onsdag, men låt oss försöka ändra det här, eftersom parlamentsdebatten ju ändå bör väga tyngre än institutionerna.

Talmannen
Tack, herr Dell'Alba. Jag noterar gärna er synpunkt.

Posselt
Fru talman! Jag skulle vilja knyta an till min kollega Dell'Albas tal och också säga någonting om onsdagen. Onsdagen är inte bara helt fulltecknad. Även viktiga betänkanden, som Sjöstedt-betänkandet om naturliga livsmiljöer och andra betänkanden, behandlas utan debatt, vilket jag anser vara felaktigt. Detta är emellertid följden av det katastrofala och felaktigt fattade beslutet att stryka fredagen, vilket jag skulle vilja påpeka i det här sammanhanget.
  

Varela Suanzes-Carpegna
Fru talman! Jag har begärt ordet för att kommentera den gemensamma debatten om fiske på tisdag. Det är en viktig debatt som skall hållas då och talmanskonferensen har beslutat ta med ett uttalande från kommissionen om fiskeavtalet med Marocko som inte ännu inte är löst. Som ni känner till är denna fråga mycket känslig och jag skulle vilja be om vissa klargöranden, eftersom den allmänna debatten kan förvridas litet genom att detta kommer upp.
Jag ber för det första att ni anger vem som har föreslagit att detta skall tas upp, alltså om det är kommissionen själv som har begärt det eller om det är en politisk grupp.
För det andra vore det normala, enligt debattordningen, att den gemensamma debatten om de fyra betänkandena skulle äga rum först och därefter skulle kommissionens uttalande göras med påföljande debatt. Eftersom det verkar som om detta inte längre är möjligt, då de politiska grupperna har fördelat ledamöternas tid för inlägg, vill jag i så fall kräva att kommissionens uttalande står som första punkt, för att ledamöterna skall kunna delta i debatten och för att uttalandet inte skall komma mitt i debatten, vilket skulle göra att ledamöterna inte skulle ha samma förutsättningar i debatten för att kunna svara på kommissionens uttalande.

Barón Crespo
Fru talman! Jag svarar med stort nöje. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp bad om detta uttalande från kommissionen. Jag vet inte om någon annan grupp också har anslutit sig. Skälet är mycket enkelt: de senaste dagarna har vi sett kommissionär Fischler i TV där han i direktsändning avbryter förhandlingarna; ordförande Prodi - jag vet inte om han fortfarande befinner sig i Marocko - har lagt ett nytt förslag och återupptagit förhandlingarna; några jordbruks- och fiskeriministrar - bland dem den spanska - har också uttalat sig och det är viktigt att vi kan debattera denna fråga och åtminstone vara lika informerade - vi kräver ingen lösning -, som tevetittarna. Det är faktiskt det lägligaste ögonblicket för kommissionen att göra detta uttalande, när vi nu diskuterar den framtida fiskeripolitiken genom fyra betänkanden. Detta är skälet till att Europeiska socialdemokratiska partiets grupp gjorde denna begäran.

Talmannen
Tack, herr Barón Crespo.
Herr Varela! Barón Crespo har därmed gett er sitt svar. Förslaget kom från de europeiska socialdemokraternas grupp, men jag kan säga att det har vunnit gillande hos talmanskonferensen som helhet.

Varela Suanzes-Carpegna
Fru talman! Jag begärde ett klargörande, jag tänker inte på något sätt diskutera möjligheten av ett uttalande från kommissionen, vilken uppenbarligen finns. Jag vill att det skall stå klart att vi stödjer detta, och jag tror att de politiska gruppernas talmanskonferens också stöder det, men jag har i dag ett extramöte med fiskeriutskottet och denna fråga kommer naturligtvis att tas upp, och som ordförande för utskottet vill jag ha all information så att jag kan förmedla den till mina kolleger. Ett uttalande är alltså välkommet, ingen är på något sätt emot det, vår grupp har också gett det sitt stöd. För att debatten skall ske under ordentliga former, vilket är det som bekymrar mig eftersom denna fråga kan störa de fyra viktiga fiskeridebatter vi har, vore det naturliga att uttalandet gjordes efter denna debatt, och att vi därefter fick tid att fortsätta debattera frågan, även om detta verkar omöjligt.
De behöriga avdelningarna har meddelat mig att ordningen för inlägg är följande: först kommer de fyra föredragandena för betänkandena och därefter får kommissionären ordet för det nämnda uttalandet. Föredragandena i detta fall får ingen replik på kommissionärens inlägg i den gemensamma debatten.
Det jag då vill yrka på är att kommissionens uttalande skall göras först och att talarna därefter kommer in, så att alla får samma information som ledamöter och samma möjlighet att svara på kommissionärens uttalande.

Colom i Naval
Fru talman! Jag skulle vilja informera herr Varela Suanzes-Carpegna om att detta är villkoren för talmanskonferensen, men jag ser att vederbörliga avdelningar redan har meddelat honom detta. Tanken - på begäran av de flesta gruppordförandena - var att de fyra föredragandena först skulle tala och därefter kommissionens företrädare. Detta var vad som skedde under talmanskonferensen, som jag hade äran att leda, fru talman. Varelas begäran är en annan fråga.

Talmannen
Tack, herr Colom i Naval. Jag tror att allt är helt klart nu.
Torsdag:
Talmannen. Jag har mottagit två förfrågningar om ändringar, som gäller aktuella och brådskande frågor av större vikt. Man föreslår att punkten " Visering för resa mellan Ryssland och Georgien" skall ersättas med en ny punkt som heter " Danone-affären" . Förslaget kommer från Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster.
Jag har mottagit en annan förfrågning från Gruppen Union för nationernas Europa, som vill ersätta samma punkt med en ny punkt som heter " Situationen i Algeriet" .

Wurtz
Fru talman! Jag vill helt kortfattat förklara varför min grupp har lämnat detta förslag som gäller något som håller på att utvecklas till Danone-affären, vilket främst franska tidningar vittnar om. Det är en viktig fråga som handlar om mer än den enskilda företagskoncernen. I detta fall handlar det om den politik som bedrivs av en stor livsmedelskoncern, som nyligen uppnått ekonomiska resultat som koncernchefen själv beskriver som lysande och som samtidigt beslutat att låta3 000 arbetstillfällen försvinna och stänga flera fabriker i olika medlemsstater i Europeiska unionen. Det tycks mig som att vi inte kan göra full sysselsättning till en prioriterad fråga för unionens verksamhet och verka för att utarbeta en ställning för det europeiska företaget som föreskriver nya rättigheter för löntagarna, samtidigt som vi utan att reagera accepterar en sådan strategi, som låter aktieägarnas intressen gå före alla andra hänsyn. Därför föreslår jag en brådskande debatt i denna fråga.

Barón Crespo
Fru talman! Min grupp kommer att rösta för detta förslag eftersom det, med utgångspunkt i Wurtz argument, handlar om en fråga som inte är en fransk fråga utan en europeisk, på grund av Danone-gruppens betydelse och på grund av konsekvenserna i flera länder av de föreslagna åtgärderna. Genom att man i Nicefördraget dessutom har godkänt den europeiska företagsstadgan, anser vi att det är en mycket aktuell fråga som också har anknytning till det svenska ordförandeskapet.
Med tanke på att min grupp också har tagit upp andra multinationella europeiska, och även globala, företags situation, när det gäller bil- och stålindustrin, anser vi att denna fråga borde granskas ordentligt i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Kanske skulle man kunna byta en sak mot en annan, för frågan är tillräckligt allvarlig för att tas upp på ett djupare och mer ingående sätt.

Poettering
Fru talman! Vi betvivlar inte att det här rör sig om en viktig fråga, men sådant händer helt enkelt ständigt. Förr enades vi alltid om att vi skulle befatta oss med sådana fall inom ramen för en mera omfattande debatt. En prioritering är alltså inte rimlig, i synnerhet som ämnet som skall falla bort också är viktigt.
För övrigt skulle jag vilja påpeka - p.g.a. Kristdemokratiska partiets kongress kunde jag visserligen inte delta i talmanskonferensen, utan min kollega James Provan ersatte mig - att en omröstning om detta redan ägt rum på talmanskonferensen och att det alltså inte ännu en gång måste föredras på nytt. Vi är emot att man prioriterar denna fråga.

Wurtz
Fru talman! För det första är Poettering helt och hållet ursäktad för att ha misstagit sig, eftersom han var frånvarande. Men jag vill informera Poettering om att talmanskonferensen absolut inte röstade vare sig för eller emot detta förslag och att jag anmodades att lägga fram förslaget för kammaren, vilket jag också gjort.
När det gäller förslaget från Barón Crespo, instämmer jag helt med förslaget att hänskjuta problemet i stort, det vill säga Danone och andra liknande situationer, till utskottet för sysselsättning och socialfrågor för att sedan låta frågan bli föremål för en mer övergripande debatt. Mitt problem är inte att absolut göra detta till en brådskande fråga, utan att vi måste ta i tu med detta svåra missförhållande, som orsakar starka känsloyttringar i den allmänna opinionen i våra respektive medlemsländer och som i praktiken kräver att Europeiska unionen ingriper. Så om övriga kolleger är överens ställer jag mig helt och hållet positiv till att frågan hänskjuts till utskottet för sysselsättning och socialfrågor.

Talmannen
Herr Wurtz! Betyder detta att ni drar tillbaka det förslag vi just har förelagts om att ersätta den brådskande frågan i punkt 5 med denna fråga? Skall jag anse att det finns ett brett samförstånd om förslaget från Barón Crespo? Jag ser att så är fallet.
Är det någon från Gruppen Unionen för nationernas Europa som vill yttra sig om förslaget att ersätta punkten med " Situationen i Algeriet" ?

Caullery
Fru talman! Ni påminde oss nyss om de fasor som vi är bekanta med och som sammanhänger med terrorismen. Gruppen Unionen för nationernas Europa skulle önska att parlamentet med största brådska debatterade situationen i Algeriet.
Under den gångna veckan har vi alla på TV kunnat se de outhärdliga bilderna från de massakrer som nyligen utförts i detta land av de islamitiska terrorister som oupphörligt tänjer på gränserna för det ohyggliga. Därför kan vi inte förstå att detta parlament som är så noga med människorättsfrågor, tiger still efter detta nya bevis på fanatisk sinnesförvirring. Att välja en sådan debatt skulle ge oss möjlighet att på nytt bekräfta att alla åtgärder som vidtagits i Nordafrika och i Algeriet i synnerhet för att föra en skoningslös kamp mot barnamördarna och deras medbrottslingar har ett massivt stöd hos unionens folkvalda.
Vi tycker att det är vår plikt att sända ett medkänslans och solidaritetens budskap till det algeriska folket och uppmuntra den algeriska regeringen att med Europeiska unionens stöd i denna fråga genomföra den politik som man förväntar sig hos den förkrossande majoritet av landets medborgare som inte vänjer sig mer än vad vi gör vid det blinda våld som vanställer deras land.

Wurtz
Jag tror att vem som helst som har haft tillfälle att resa till Algeriet under de senaste månaderna och de senaste åren, bättre kan föreställa sig vad detta förfärliga terroristproblem innebär för det algeriska folket, och jag tror faktiskt att det skulle hedra oss om vi behandlade denna fråga brådskande. Därför tycker jag att det är ett bra förslag.

Van Velzen
Fru talman! Det stora problemet är att det sker så mycket i vår värld. Ser man till de enskilda fallen frågar man sig varför inte just de prioriteras högst. Så ligger det till här i fallet med Algeriet. Å andra sidan har vi att göra med det viseringskrav som Ryssland införde unilateralt gentemot Georgien den 5 december 2000. De som är förtrogna med situationen i hela området vet att situationen där är överhettad, och att vi således kan vänta oss att konflikterna i området än en gång kommer att trappas upp. Vårt parlamentariska utskott har uttryckligen krävt att vi tar upp detta ärende tidigare. Förra gången sköts det upp. Jag tycker alltså att det nu är med rätta som vi begär uppmärksamhet för detta område, för att i möjligaste mån undvika framtida konflikter och för att också uppmärksamma de ryska myndigheterna på detta.

Wurtz
Fru talman! För att undvika att ställa dessa frågor mot varandra, kan man kanske behandla situationen i Algeriet under rubriken " mänskliga rättigheter" . I så fall skulle samtliga föreslagna frågor kunna tas upp.

Talmannen
Jag ser att detta mycket lämpliga förslag möter brett samförstånd i kammaren. Vi kommer därför att rösta om frågan som ett tillägg till punkten " Mänskliga rättigheter" .
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
Fortfarande när det gäller torsdag har jag fått ett förslag från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och Europeiska folkpartiets grupp om att lägga till en punkt med namnet " Jordbävningen i El Salvador" . Detta förslag klarar sig dessvärre utan alla kommentarer och jag låter det genast gå till omröstning.
(Parlamentet samtyckte till förslaget.)
  

Seppänen
Herr talman! Jag vill fortsätta att tala om torsdagens plenarsammanträde. Jag vill fästa uppmärksamhet på dess planering, enligt denna kommer debatten om betänkandet att fortsätta även efter 17.30, fram till 18.30. Då kommer, överraskande nog, betänkandet om konkurrenskraften hos skogsbaserade industrier inom Europeiska unionen, som jag utarbetat för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, att behandlas. Därefter, klockan 18.30, följer omröstningen om betänkandet, ett betänkande som rör fyra miljoner europeiska arbetstagares arbetsplatser samt konkurrenskraften i denna och närstående sektorer. Jag tycker att planeringen för torsdagens plenarsammanträde mött övermäktiga problem i och med att fredagens sammanträden har upphört och vi är tvungna att dryfta ett betänkande som rör fyra miljoner arbetstagare klockan 17.30. Jag vet att högst några tiotal ledamöter blir kvar till omröstningen. Om vi tar ställning till ett så viktigt betänkande med så få ledamöter närvarande skulle det innebära en prestigeförlust för parlamentet. Därför önskar jag att man vid omröstningarna under torsdagens kvällssammanträde bara behandlade brådskande ärenden och att omröstningar om betänkanden flyttas från torsdagskvällen till föredragningslistan för följande Brysselsession.

Talmannen
Tack, herr Seppänen! Jag noterar gärna er synpunkt. Erfarenheten har lärt oss att närvaron vid torsdagskvällarnas omröstning hela tiden varit mycket god och att den med god marginal stillat de farhågor ni nyss har uttryckt. Jag hoppas naturligtvis av hela mitt hjärta att vi fortsätter att se till att så blir fallet.
Sammanträdena den 31 januari och den 1 februari i Bryssel.
Talmannen. När det gäller sammanträdesperioden i Bryssel den 31 januari och den 1 februari har inget förslag om ändring inkommit.
Arbetsplanen har därmed fastställts.
  
  

Bethell
Fru talman! Om en ordningsfråga. Jag vill uppmärksamma er på det faktum att oroväckande händelser har ägt rum i Moskva under de senaste 24 timmarna, huvudsakligen riktade mot de oberoende medierna och tryckfriheten. Media-Most sköter den oberoende televisionen i Ryssland och i dess organisation finns många radiostationer och oberoende tidningar. Andrey Tsimaylo, vice ordförande för Media-Most, arresterades i går och utsattes för fem timmars förhör och därefter blev Anton Titov, ekonomichef för den oberoende televisionen, arresterad i sin mors hem efter det att dörren slagits in av säkerhetspolisen. Flera andra underordnade anställda vid den oberoende televisionen har arresterats och förhörs just nu medan vi sitter här.
Detta är en oroande utveckling och det går utöver Gusinskys personliga fråga, som jag tagit upp tidigare och jag är, vilket är väl känt, en rådgivare till honom.
Fru talman! Kan vi ta denna angelägenhet under övervägande? Ni träffade vice ordföranden för Media-Most, Malashenko, i juni. Ni talade med honom om detta problem med att staten tränger på tryckfriheten och ni föreslog att något borde göras. Kan vi försöka hitta ett sätt att framföra våra synpunkter till den ryska regeringen och lösa denna fråga om tryckfrihet och yttrandefrihet, vilket komplicerar förbindelserna mellan den ryska federationen och Europeiska unionen?
(Applåder)

Dupuis
Fru talman! Jag erinrar mig med visst eftertryck att president Ben Ali lär ha skickat er vad vi kan kalla en artighetsskrivelse till följd av den resolution om Tunisien som vi antog i december. Om så är fallet, skulle ni kunna låta oss ta del av texten?

Talmannen
Nej, det verkar inte som om denna skrivelse har nått fram till mig. Om så var fallet skulle jag givetvis informera parlamentet.

Cossutta
Fru talman! De senaste dagarna, de senaste timmarna har nyheterna om allt fler fall av allvarliga sjukdomar som unga militärer och många civila har drabbats av kommit slag i slag, sjukdomar som sammanhänger med den radioaktiva strålning som är ett resultat av användningen av vapen med utarmat uran i stridsspetsarna. Fru talman, jag anser att vi i första hand skall uttrycka vår djupt kända medkänsla med de unga militärernas familjer, med de civila européerna och medborgarna i Republiken Jugoslavien vars kära har avlidit till följd av den radioaktiva nedsmutsning som Natobombningarna har orsakat.
För det andra vill jag säga er att jag uppskattade era uttalanden om det utarmade uranet mycket och särskilt att jag instämmer i er begäran om ett brådskande förbud mot användning av dessa dödliga bomber. Jag vet mycket väl att det finns de som förnekar att det finns ett samband mellan dessa dödsfall, dessa sjukdomar och användningen av dessa bomber, men jag vet också att ingen general kan bevisa motsatsen till denna tes. Om det alltså inte går att få till stånd ett omedelbart förbud är det oundgängligt med ett omedelbart moratorium, för även om det i dag inte finns några krig där dylika bomber används fortsätter man dock att använda dem vid övningar. Jag litar på ert omdöme när det gäller att driva denna fråga.

Plooij-van Gorsel
Fru talman! I morse klockan 08.00 befann jag mig på Schiphol i gott sällskap av 24 andra parlamentariker, medarbetare och en kommissionär. Vi var mycket glada åt att än en gång få åka till Strasbourg för en vecka efter semestern, men tyvärr blev vårt flyg inställt. Det var inte första gången, fru talman. Vi flyger till Strasbourg med Regional Airlines. Sedan detta flygbolag övertogs av Air France i år har hälften av alla flygningar blivit inställda. Det innebär att det kommer grus i maskineriet varje gång vi med gott mod försöker ta oss till Strasbourg. Så även i dag, då vi var tvungna att åka till Strasbourg via Paris. Trots att jag var på Schiphol i Amsterdam klockan 08.00 i morse, kom jag och 24 andra med mig fram till Strasbourg först klockan 16.00 i eftermiddags. Nu är Air France fortfarande ett helstatligt företag, och den franska regeringen har försäkrat att de skall göra allt för att göra Strasbourg lite drägligare för oss. Därför skulle jag vilja be er att framföra det här klagomålet till den franska regeringen, för vi skulle gärna vilja återfå möjligheten att flyga direkt till Amsterdam i tid varje måndag och varje torsdag.
(Applåder)

Talmannen
Fru Plooij-van Gorsel, jag beklagar mycket det ni har berättat och jag kan försäkra er att jag med största eftertryck kommer att meddela vederbörande ert rättmätiga missnöje.

Villiers
Fru talman! Om en ordningsfråga. Jag vill uppmärksamma kammaren på en beklaglig händelse som har skett sedan vår senaste sammanträdesperiod och det är fallet med Panikos Tsiakourmas. Många av er kanske inte känner till att en del av Cypern redan är en del av Europeiska unionen, eftersom Storbritannien behöll suveräna baser på Cypern och Tsiakourmas greps från en av dessa baser kort före jul. Det gripandet var en olaglig handling. Tsiakourmas hålls nu kvar i norra Cypern.
Jag vill vädja till kammaren att uttrycka sin medkänsla för Tsiakourmas och hans familj. Han har anklagats för ett brott som jag inte anser att han är skyldig till. Vilka sakförhållandena än är i hans fall var hans bortförande dock oacceptabelt. Han bortfördes från en EU-medlemsstats territorium. Fru talman! Jag ber er att framföra vår oro till regeringen i Ankara om denna händelse och vår förhoppning om att denna beklagliga händelse inte skall påverka en lösning av Cypernproblemet och de fredsförhandlingar som pågår i denna stund samt att uttrycka vår förhoppning om att Tsiakourmas kommer att friges så snart som möjligt.

Alyssandrakis
Fru talman! Först vill jag tala om att jag helt instämmer i de påpekanden vår kollega Cossutta nyligen gjorde, även om det inte är därför jag har begärt ordet. Jag har begärt ordet med anledning av det ämne som togs upp av vår kollega Villiers, dvs. för att fördöma ännu en terrorhandling som den turkiska ockupationsmakten gjort sig skyldig till på norra Cypern. Denna händelse har beskrivits av vår kollega, och jag behöver inte lämna fler detaljer. Jag vill bara framhålla, förutom det faktum att Tziakurmas bortfördes från de brittiska basernas territorium, att han bortfördes och hålls fängslad av trupper från ett land som är kandidatland för medlemskap i Europeiska unionen. Vi har således alla möjligheter att framföra protester till detta land, och jag vädjar till er, fru talman, jag vädjar till alla parlamentsledamöter att reagera, så att vi kan kräva ett omedelbart frigivande av Tziakurmas. Han är dessutom sjuk, han lider av diabetes, och hela den här historien verkar ha iscensatts, för att man skall kunna utväxla Tziakurmas mot en turkcypriotisk narkotikasmugglare som gripits av Republiken Cyperns polismakt.

Talmannen
Herr Alyssandrakis, vi skall undersöka vad vi kan göra i denna fråga. Jag har lyssnat på ert inlägg, liksom på inlägget från föregående talare. När det gäller inlägget från Cossutta, vet han att jag utfärdat ett meddelande som ligger helt i linje med hans inlägg.

Marinos
Fru talman! Även jag skulle vilja instämma i Villiers och Alyssandrakis protester mot bortförandet av denne redan sjuke grekcypriot. Kidnappningen var planerad, och bredvid honom hade man placerat en påse med hasch, för att han skulle kunna anklagas för att bedriva narkotikahandel, trots att kidnappningen av honom ägde rum på den brittiska basen. Jag vill också påpeka att England i det här fallet inte bara är garantimakt utan också medlem i Europeiska unionen.
Man bör vidta effektiva åtgärder, för jag är rädd att Turkiet, sedan landet godtagits som kandidatland för medlemskap i Europeiska unionen, känner sig oförhindrat att uppträda sämre i dessa sammanhang. Turkiet har redan flyttat fram sina ställningar på två punkter vid gränsen till den gröna zonen på Cypern i strid med FN:s bestämmelser, och protesterna från FN och från oss och från Natos medlemsländer är så svaga att man negligerar dem helt. Denktash, ledare för " Norra Cypern" , som ju är ockuperat av Turkiet, vägrar dessutom att delta i de fortsatta förhandlingarna för att åstadkomma en lösning av Cypernfrågan. Han känner sig nämligen starkare än tidigare, eftersom Europeiska unionen, utan att ägna saken särskilt stor eftertanke, har godkänt Turkiet som kandidatland för medlemskap i Europeiska unionen.

Pirker
Fru talman, jag skulle vilja göra er uppmärksam på att rådet - för övrigt inte för första gången - bryter mot arbetsordningen. I egenskap av ledamöter har vi möjlighet att en gång i månaden lägga fram en skriftlig fråga som prioriteras och som enligt arbetsordningen måste besvaras inom tre veckor. Nu händer det allt oftare att rådet inte klarar denna frist. Det senaste exemplet är följande: I oktober lade jag fram en fråga som än idag inte har besvarats, nämligen när rådet äntligen har för avsikt att låta den lovade löneökningen för medarbetarna vid Europol träda i kraft! Detta är inget specialfall, utan sådana incidenter hopar sig. Jag ber er enträget att i rådet propsa på att man rättar sig efter arbetsordningen.
(Applåder)

Korakas
Fru talman! Jag har i upprepade skrivelser till er tagit upp den här frågan, och jag tar nu till orda för att ännu en gång påtala det faktum att hundratals politiska fångar sedan den 20 oktober - dvs. i flera månader - hållits fängslade i Turkiet och att de lever under usla förhållanden. De hungerstrejkar till döds - en del av dem har redan dött - för att den turkiska regeringen inte skall placera dem i kala isoleringsceller i syfte att knäcka deras moral och motståndsvilja.
Ni känner till vilken tragik det innebär för hela mänskligheten att Turkiets trupper och polis brutalt har gått till aktion i fängelserna. Det har lett till dödsoffer. De har beskjutit fångar. De gick till brutalt angrepp på de politiska fångarnas familjer, som protesterade utanför fängelserna och som också hungerstrejkade.
Jag anser, fru talman, att det är fel av oss, fel av presidiet, att vi ännu inte har framfört någon kraftigare, absolut entydig protest, för genom denna tystnad har hela mänskligheten fått uppfattningen att både Europaparlamentet och Europeiska unionen blir medskyldiga till detta brott. Jag ber er att åtminstone nu visa lyhördhet i denna fråga och formulera en protest.

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! Med det nya året har vi genom den spanska Boletín Oficial del Estado fått kännedom om att elva poliser och tre civilgardister, vilka redan hade dömts som torterare, blivit benådade av den spanska regeringen.
Få fall av tortyr erkänns av de spanska domstolarna. Tvärtom blir många tjänstemän befordrade på grund av sådan aktivitet. Inom Europeiska unionen kan detta helt enkelt inte tillåtas.
Det är vår uppgift att försöka pressa på den spanska regeringen i denna fråga. Jag vill uppmana detta parlament att göra ett uttalande på ett så tydligt sätt som möjligt för att visa vårt fasta motstånd mot tortyr.
Jag är övertygad om att ni kommer att vilja agera fullt ut och snabbt på denna angelägna fråga.

Davies
Fru talman! Har det kommit till er kännedom att registret över ledamöternas ekonomiska intressen förra veckan offentliggjordes på Internet på webbplatsen www.mpt2001.co.uk? Detta skedde inte till följd av att parlamentet började tillämpa principerna om insyn och öppenhet utan genom att registret kopierades av en arbetsgrupp i parlamentet som arbetade för en brittisk TV-komiker.
När registret nu har lagts ut på en offentlig plats, kommer ni att råda alla berörda att inte tillåta att Europaparlamentet fortsätter att se hemlighetsfull och löjlig ut utan att vidta snabba åtgärder för att föra oss in i 2000-talet och se till att informationen offentliggörs på vår egen webbplats och blir permanent tillgänglig för de europeiska medborgarna?

Balfe
Fru talman! Jag beklagar också att ett brittiskt komediprogram ville behandla parlamentet på ett obetänksamt sätt och jag vill påpeka att min egen grupp naturligtvis redan har offentliggjort vårt register över ekonomiska intressen på Internet. Det återstår för Davies grupp att göra likadant och följa vårt exempel och lägga ut registret med ekonomiska intressen på Internet.
Under tiden håller jag med honom. Jag anser att ju snabbare detta finns på Internet, desto bättre. Det handlar om ett offentligt register. Det finns inget skäl till varför det bör hållas hemligt. Det är den inställning som jag tror kvestorerna kommer att föra fram till presidiet inom kort.

Kreditinstitut
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0369/2000) för utskottet för ekonomi och valutafrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut (föredragande Peijs).

Peijs
. (NL) Fru talman! År 1985 lade Europeiska kommissionen fram ett förslag till ett direktiv om samordning av lagstiftning beträffande administrativa rekonstruktions- eller likvidationsförfaranden för kreditinstitut. Att så pass lång tid har gått sedan dess har till stor del att göra med Gibraltaraffären.
Syftet med detta direktiv är att garantera att kreditinstitut och dess filialer rekonstrueras eller likvideras enligt principerna om enhet och universalitet. Detta innebär att kreditinstitutets hemland ges exklusiv behörighet att behandla den administrativa sidan av rekonstruktionen och likvidationen av kreditinstitutets samtliga filialer inom EU. Detta gäller under alla omständigheter, förutom i de undantagsfall som har innefattats i artikel 20 i detta direktiv. Direktivet syftar alltså inte till att harmonisera, utan till att garantera en lika behandling av alla långivare och ett konsekvent tillvägagångssätt i hela Europa.
Som föredragande instämmer jag helt med det väsentliga i detta betänkande. I samråd med rådet och kommissionen har jag försökt att föra in ett antal förbättringar i detta betänkande med hjälp av två typer av ändringsförslag. Den första typen har att göra med det faktum att formuleringen av rådets gemensamma ståndpunkt inte var konsekvent i förhållande till det redan befintliga insolvensdirektivet och direktivet om likvidation och rekonstruktion av försäkringsbolag som vi kommer att rösta om i utskottet för ekonomi och valutafrågor nästa vecka. Dessa typer av skillnader mellan direktiv som handlar om samma ämne är oacceptabla såvida det inte finns några goda skäl för detta.
Som föredragande har jag satt en ära i att göra lagstiftningen om detta utomordentligt viktiga ämne så klar och entydig som möjligt. Alla våra ändringsförslag avser artikel 20, som behandlar undantag från regeln. Vissa ändringsförslag gör att direktivet ligger i linje med andra direktiv, som exempelvis insolvensdirektivet och likvidation av försäkringsbolag, som jag nämnde alldeles nyss. Det gäller artiklarna 20.1 h och 20.2. De återinförs i betänkandet genom artiklarna 20a till och med 20d, men då med samma formulering som i de två andra direktiven.
Den andra typen av ändringsförslag handlar om att slopa en del undantag från huvudregeln. Dessa undantag var otydligt formulerade och tillät utrymme för tolkningar. I fråga om artikeln om de reglerade marknaderna kunde den situationen uppstå att undantaget har större omfattning än huvudregeln. Ändå stod artiklarna om reglerade marknader, återköpsavtal, kontraktsenlig kvittning och förnyelse av fordran på ett sådant sätt i den gemensamma ståndpunkten.
I första hand strävade jag efter att stryka dessa artiklar. Problemet var bara att vissa parter inom rådet inte kunde godta att dessa artiklar stryks helt och hållet. Av den anledningen försökte jag att nå en överenskommelse med rådet, och det lyckades i allra sista stund i onsdags i förra veckan. Kompromissen består fortfarande av att de tre artiklarna stryks, men de ersätts av tre andra artiklar. I stora drag står det i kompromissartiklarna att den lag som gäller i den medlemsstat som berörs av kontraktet inte skall påverkas. Vidare klargörs i dessa artiklar också att den konkurslagstiftning som gäller i det berörda kreditinstitutets hemland inte skall påverkas. Det innebär alltså att om man sluter ett kontrakt vid ett kontrollerat institut så kommer avkastningen från de kontrakten ändå att hamna i konkursboet. Det är vad det handlar om, och det var syftet med mitt ursprungliga förslag om strykning.
Nu står allt där klart och tydligt, alla är nöjda och det gläder mig att vi tack vare ett intensivt samarbete förmodligen har lyckats undvika ett tidsödande förlikningsförfarande.
Vi lägger alltså fram två typer av ändringsförslag. Den ena typen syftar till att utjämna skillnader i förhållande till andra direktiv; den andra typen syftar till att stryka ett antal undantag. Jag brinner av förhoppning att denna lagstiftning, vars kvalitet jag anser att parlamentet har bidragit till att höja, aldrig kommer att behöva träda i kraft.

Villiers
Herr talman! De största tvistefrågorna i detta betänkande gäller tre olika typer av kontraktsenliga avtal, nämligen återköpsavtal, nettningsavtal (avtal om betalning av nettobelopp efter kvittning) och avtal som tillämpas på en reglerad marknad. Som Peijs angav i stora drag diskuterades dessa typer av avtal i utskottet inför denna debatt och vad vi i huvudsak strävar efter att göra med de kompromisser som Peijs föreslog är att se till att parter kan välja sin egen avtalsrätt i förbindelse med dessa speciella avtal, men inte sitt eget insolvensförfarande.
Det finns en skillnad här mellan avtalsrätt och extern insolvenslagstiftning eftersom det är väldigt viktigt att säkerställa att parter, fastän de kanske väljer avtalsrätten, i själva verket inte får välja sin egen insolvenslagstiftning.
Nu uppstår ett problem som rör växelverkan mellan avtalsrätt och insolvenslagstiftning. Vad vi försöker göra är att se till att avtalet fungerar och att eventuella processer tas omhand i andra änden i enlighet med insolvenslagstiftningen i hemlandet. Det finns fortfarande lite osäkerhet i texten om vad som händer med system som, till exempel det i Spanien, där man har insolvensförfaranden som inleds innan avtalsrätten faktiskt tillämpas. I huvudsak är dessa automatiska uppskov och innebär, förmodar jag, att i vissa länder som Spanien alla avtal tillfälligt upphävs genom ett insolvensförfarande. Jag ger en applåd till Peijs arbete med att förena vad som såg ganska omöjligt ut och finna en lösning till förmån för hemlandets kontroll, vilket är att föredra när det gäller den inre marknaden, men jag har några farhågor om att det fortfarande kommer att behövas en viss finjustering.
Jag hoppas att vi inte behöver en tredje behandling, men vi måste kanske bara uttrycka det helt klart att dessa automatiska uppskov absolut inte skall inverka på nettningsavtal, återköpsavtal och avtal på en reglerad marknad. Jag vill påpeka för kammaren att ibland är det viktigare att få ett tydligt svar än att få ett som passar alla; ett som är absolut perfekt i alla avseenden. Eftersom ett tydligt svar innebär att människor kan ordna sina transaktioner enligt det ramverk som vi har tagit fram. Det är mycket viktigt att göra det. Jag applåderar det arbete som Peijs har gjort och jag hoppas att vi till sist har löst denna fråga. Jag har bara vissa betänkanden om de automatiska uppskoven och misstänker att vi kanske behöver finjustera i ett senare skede.
Den andra kontroversiella frågan gäller verklig rätt och den åtskillnad mellan den gemensamma ståndpunkten och den förbättring av texten som Peijs har gjort och detta är något som vi har diskuterat mycket ingående. I huvudsak finns det en mycket stor grad av gemensam grund mellan det som rådet föreslår i den gemensamma ståndpunkten och den alternativa formulering som Peijs har föreslagit. Med hänsyn till osäkerheten är jag benägen att tro att det kan vara väl värt att hålla sig till den gemensamma ståndpunkten i den speciella frågan, på grund av det eventuella hot som den kan utgöra för obligationsmarknaden. Detta är inte av strategiskt intresse för mig som brittisk parlamentsledamot, eftersom det inte inverkar på den brittiska marknaden på något sätt - det är av mycket större betydelse för den danska, österrikiska och tyska obligationsmarknaden.
Jag vill gratulera Peijs till hennes arbete. Det är ett mycket bra betänkande. Det finns fortfarande en eller två små kontroversiella punkter i det, men hon har gjort ett utmärkt arbete. Jag ber om ursäkt för den förvirring vi har haft i utskottet om omröstningen och jag är glad att allt nu har blivit löst.

Skinner
Herr talman! Jag anser inte att jag behöver alla fem minuterna, förhoppningsvis skall detta ge er möjlighet att skynda på förfarandena i kväll. Jag vill först och främst gratulera fru Peijs som föredragande av detta betänkande vilket, som Villiers redan har förklarat, har varit utomordentligt komplicerat. Frågan har länge varit problematisk, framför allt på grund av de nationella skillnaderna på statlig nivå, snarare än de frågor som direkt härrör från parlamentet, men de kompromisser som tagits fram i parlamentet har varit både ändamålsenliga och lägliga i fråga om synsätt och är mycket välkomna.
I ett försök att skapa lika behandling i hela EU är principerna om enhet och universalitet naturligtvis de centrala pelarna i detta betänkande och därmed uppnås samstämmighet och överensstämmelse.
Likaså garanteras rättigheter för borgenärer i andra medlemsstater än sin egen genom garantier om samarbete mellan de berörda myndigheterna i medlemsstaterna, men låt oss, i det fall några av er inte har läst dokumentet, ha klart för oss att detta handlar inte om harmonisering, det handlar om ömsesidigt erkännande av medlemsstaternas rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden.
Parlamentets framgång med att införa väsentliga ändringar i det ursprungliga förslaget är viktigt. Det finns många i parlamentet som anser att dessa frågor är mycket viktiga, eftersom de alla gäller skydd av europeiska medborgares ekonomiska intressen och rättigheter; detta betänkande hjälper till att klargöra många av inslagen, som systemet för garanti av insättningar. Men naturligtvis måste många av de ändringar i den gemensamma ståndpunkten som slutligen kom tillbaka till oss välkomnas då de speglar många av Europaparlamentets farhågor, även om mer arbete fortfarande måste göras.
Det är därför klokt av parlamentet att det, samtidigt som det godkänner syftet med det förbättrade dokumentet, återinför våra prioriteringar från den första behandlingen men att det organiserar och även klargör förslagen som utgår från denna text. Ändringsförslagen 1 och 2 gör att texten överensstämmer med insolvensförordningen och förslagen till likvidation av försäkringsbolag som redan var överenskommet förra sommaren: detta bekräftar därför parlamentets önskan att se en viss grad av samstämmighet i denna fråga. Jag hittar också ett ökat skydd för borgenärer i ändringsförslagen 3, 5 och 6 samtidigt som jag inser att andra nationella delegationer, särskilt i min grupp, kanske har andra bekymmer på detta område. Men jag personligen stöder åsikten att få detta direktiv att överensstämma med insolvensförordningen och förslagen till likvidation av försäkringsbolag.
Jag anser att i de kvarvarande ändringsförslagen till sist där traditionen med att förbättra texter för att göra dem tydligare följs har Europaparlamentets föredragande använt det slag av kvalitet som vi har börjat förvänta oss av erfarna ledamöter. Medan frågor som nettning verkar ha förts in som en extra grupp av ändringsförslag är det som vi har här likväl ett genomförbart dokument som kan garanteras få stöd i kammaren och skapa allvarlig diskussion inom rådet.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Vi är alla ense om att direktiven för att sanera kreditinstituten borde ha utfärdats för länge sedan. Detta är också anledningen till att vi välkomnar dem. Äntligen fastställs ett enhetligt förfarande och en samstämmighet upprättas mellan saneringsförfarandet och insolvensförordningen. Vi bör betona att särskilt bestämmelserna för att värna om borgenärernas rättigheter är väsentliga här, eftersom informationen till borgenärerna, liksom villkoren för deras betalningar, fastställs. Därmed säkras i samma utsträckning en lika behandling av alla borgenärer, även i andra länder än det ursprungliga medlemslandet.
Förvisso är texten synnerligen bra i sin nuvarande form, emellertid fanns det en del oklarheter. Sålunda stärktes, genom en rad ändringar i utskottet, den avgörande universalitetsprincipen. Likaså undanröjdes en del skiljaktigheter när det gäller regleringen av finansiella konglomerat som skulle kunna medföra osäkerhet beträffande rättsordningen. Ni har i debatten redan påpekat att vi företräder olika åsikter på en punkt, framför allt när det gäller ändringsförslag 3 och 5. Den nära parallellen mellan sanering och kreditinstitutens och försäkringsbolagens likvidation, är inte önskvärd när det gäller alla frågor i detta förfarande. Här finns olika ståndpunkter eftersom många anser att det handlar om olika produkter: ibland om en annan marknad. Olika produkter och olika marknader måste också behandlas olika och inte automatiskt på samma sätt.
Den gemensamma ståndpunkten är ur min synvinkel välbalanserad och förbättrades delvis genom utskottets och talmannens - som jag tackar - ändringar. Texten bör därför antas så snart som möjligt och omsättas i handling av medlemsstaterna. Jag beklagar att tvisten i rådet har lett till en försening på mer än ett årtionde. Jag vill påpeka att kommissionens första förslag offentliggjordes redan 1985 och att den första behandlingen i det här huset ägde rum redan 1987. Jag betonar detta även för att vi i våra debatter - framför allt i anslutning till Europeiska rådet i Nice - fortlöpande dryftar balansen mellan de europeiska institutionerna och i flera fall diskuterar huruvida förfarandena måste påskyndas. Detta gäller inte bara för parlamentet, såsom det oftast framställs offentligt, även om man naturligtvis kan påskynda och fördjupa ett och annat även hos oss.
Men här handlar det inte om att lägga skulden på någon. Den största potentialen för att skynda på förfarandena mellan de europeiska institutionerna bjuder utan tvivel de opinionsbildande och beslutsfattande processerna i Europeiska rådet. Detta tydliggjordes här på nytt mycket starkt.
Kommissionens förslag skall garantera att ett kreditinstitut och dess filial i en annan medlemsstat kan saneras och likvideras i enlighet med principen för enhet och universalitet. Det här garanteras genom detta förslag till direktiv.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Marknaden och de nationella myndigheterna har sedan en lång tid tillbaka sett fram emot ett fastställande av direktivet om rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut. Med detta direktiv avser man i själva verket att skapa visshet om de föreskrifter som på ett grundläggande och branschspecifikt sätt styr institut, tillgångar, rättigheter och affärsmässiga förbindelser när en bank som är verksam i flera av unionens medlemsstater råkar i svårigheter eller går i konkurs. Detta direktiv är en av prioriteringarna i handlingsplanen för finansiella tjänster.
I den gemensamma ståndpunkt som rådet har antagit med kvalificerad majoritet visar rådet på en subtil och skarp insikt i de specifika kännetecken för banksektorn som bidrar till att denna sektor intar en särställning, såväl i fråga om insolvensförfarandet i allmänhet som i fråga om jämförelsen med den övriga finansiella verksamheten, som exempelvis försäkringsväsendet och överlåtbara värdepapper. Av den anledningen sörjer artikel 20 i den gemensamma ståndpunkten för ett antal aspekter i fråga om en särskild behandling av banksektorn. Denna särskilda behandling har på intet sätt någon skadlig inverkan på harmonin och logiken i ett lagstiftningssystem för de finansiella tjänsterna som helhet. De gör tvärtom rättvisa åt bankväsendets specifika kännetecken, varigenom stabiliteten och rättssäkerheten för transaktionerna garanteras i ännu högre grad.
I Peijs betänkande, som jag för kommissionens räkning vill lyckönska henne till, och vad det beträffar instämmer jag gärna i de komplimanger som Villiers och Skinner framförde med adress till Peijs, som till stor del förhåller sig välvilligt till den gemensamma ståndpunkten, föreslås ett antal ändringsförslag till artikel 20, som har framförts redan tidigare i eftermiddag.
Kommissionen kan instämma med innehållet i alla dessa ändringsförslag utom ett. Kommissionen motsätter sig ändringsförslag 1 med avseende på återköpsavtal, åtminstone i princip. Det är ju av största vikt att bankerna på förhand vet vilken rätt till återköpsavtal som skall vara tillämplig.
Nu har Peijs lagt fram fem nya ändringsförslag för PPE-DE-gruppens räkning. De ändringsförslagen bildar tillsammans med de ändringsförslag som utskottet för ekonomi och valutafrågor har godkänt en sammanhängande helhet som gör rättvisa åt banksektorns särställning. De nya ändringsförslagen tar, i en annan form, hänsyn till de särskilda krav som ställs inom banksektorn närt det gäller kvittningsavtal, återköpsavtal och transaktioner på reglerade marknader. Kommissionen kan instämma med själva andemeningen i dessa förslag, såsom den kommer till uttryck i den tillhörande motiveringen. Om de fem nya ändringsförslagen godtas av parlamentet kan kommissionen instämma med andemeningen i alla de ändringsförslag som läggs fram i Peijs betänkande, inklusive ändringsförslag 1. Men formuleringarna i alla ändringsförslag, jag säger detta i synnerhet som svar på Villiers anmärkning, formuleringarna i alla ändringsförslag måste då anpassas för att garantera att de är förenliga med artikel 20 och konsekventa i förhållande till denna artikel.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Förenklad lagstiftning om den inre marknaden (SLIM)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0351) av Doorn för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet - Utvärdering av SLIM: förenklad lagstiftning om den inre marknaden (KOM (2000) 0104 - C5 0209/2000 - 2000/2115 (COS)).

Doorn
Herr talman! I förra veckan tillkännagav den nyinrättade expertkommittén för prövning av administrativa kostnader i Nederländerna, Actal, att det nederländska näringslivet går böjt under administrativa omkostnader till en summa av närmare 9 miljarder euro per år. Den genomsnittlige företagaren måste ägna ungefär tio timmar i veckan åt administration och pappersarbete. Nederländerna utgör när det gäller detta inget undantag. Undersökningar har visat att mellan fyra och sex procent av bruttonationalprodukten i Europeiska unionens medlemsstater går åt i onödan till följd av att företagen belastas med onödig byråkrati. Det handlar om en tung administrativ börda som inte minst drabbar småföretagarna.
Jag känner företagare som medvetet avstår från att vidare expandera sina företag, eftersom de till varje pris vill undvika att anställa personal. Det administrativa krångel som det för med sig avskräcker många. De många förpliktelser som myndigheterna ålägger företagarna förhindrar på detta sätt produktionstillväxten och en ökning av sysselsättningen. I detta sammanhang handlar det ibland inte ens om lagstiftning som i sig är felaktig eller mindre bra, utan det gäller ofta det sammantagna antalet förpliktelser som gör den administrativa bördan blytung, och även vi här i Europaparlamentet bidrar till detta.
Jag kommer fortfarande ihåg ett betänkande från förra året om arbetsförhållandena på byggplatser. I det kan man nu bland annat läsa att det är förbjudet att hålla i en stege som någon står på, detta tack vare ett ändringsförslag som lagts fram i parlamentet. Bortsett från det orimliga i en sådan bestämmelse, kan man fråga sig vem det är som ser till att den här typen av lagstiftning följs.
Herr talman! Ett av de stora problemen i vårt komplicerade samhälle är att vi producerar alldeles för många föreskrifter, så många och så invecklade att vi inte ens själva har möjlighet att se till att de följs. Konsekvenserna av detta kan bli katastrofala. Det har vi återigen nyligen fått erfara i Nederländerna.
Den tunga administrativa bördan för medborgare och företag samt myndigheternas oförmåga att se till att den alltför rikliga mängden av lagar respekteras, utgör enligt min uppfattning en tillräcklig anledning för att med kraft se till att lagstiftningen förenklas och kvaliteten på densamma förbättras. SLIM- projektet, som kommissionen tog initiativet till 1996 och som vi diskuterar här i kväll, är ett steg i rätt riktning, men som jag konstaterar i mitt betänkande är det för lite och det går för långsamt. Mot bakgrund av den totala produktionen av lagar är det bara en droppe i havet. Det är av den anledningen jag yrkar på ökad snabbhet, kortare genomförandeperioder för resultaten från SLIM-arbetsgrupperna och självfallet också den organisation och den arbetskraft som behövs för att möjliggöra detta.
Jag anser det emellertid vara ännu viktigare med ett integrerat tillvägagångssätt i samband med förenklingen av lagstiftningen. Jag anser att man då i första hand bör se till utarbetandet av lagstiftningen. Det är ju mycket lättare att åstadkomma en förenkling på ett tidigt stadium än att i efterhand anpassa befintlig lagstiftning till höga kostnader som även drabbar företag. I början måste man göra allt för att utarbeta en lagstiftning av god kvalitet och i så hög grad som möjligt begränsa de administrativa och ekonomiska konsekvenserna.
Som jag nämnde tidigare är den nederländska expertkommittén, Actal, sedan en tid verksam i Nederländerna; den fungerar som en oberoende vakthund som har i uppgift att granska utkast till lagförslag för att på så sätt kunna blottlägga eventuella negativa administrativa bördor som kan drabba medborgare och företag. Det är ett utmärkt initiativ, och jag hoppas att det kommer att få stor spridning, såväl till andra medlemsstater som på unionsnivå.
Jag uppmanar härmed eftertryckligen Europeiska kommissionen att anstränga sig till det yttersta för att förbättra kvaliteten på lagstiftningen och begränsa de administrativa bördorna för medborgare och företag. Även vi i Europaparlamentet måste ständigt fråga oss vilka konsekvenser de lagförslag som läggs fram här får för medborgarna och företagen. Om andra inte gör något måste kanske vi, med den amerikanska kongressen som förebild, själva inrätta en sådan avdelning som kartlägger administrativa och ekonomiska konsekvenser av lagstiftning.

Kauppi
Herr talman, herr kommissionär Bolkestein, ärade kolleger! Förslaget om förenkling av lagstiftning om den inre marknaden berör en av de viktigaste aktuella processerna inom unionen. Åtminstone lyfte mitt parti hemma i Finland, dvs. Nationella Samlingspartiet, fram effektiveringen av lagstiftningen och slopandet av onödiga direktiv i kampanjen till det europeiska parlamentsvalet. Jag är övertygad om att detta ärende anses viktigt i många instanser.
Kommissionens information om den aktuella situationen i SLIM-projektet är i stort sett tillfredsställande, men ingalunda tillräcklig. Det är ytterst viktigt att kommissionen kan få fram ett entydigt lagförslag ur utkasten från projektets tredje och fjärde beredningsskeden. Den tidsfrist på ett halvt år som föredraganden föreslog bör även beaktas. Jag understöder varmt föredragandens förslag om att konsumenterna till lagarna som vi beslutsfattare stiftar skall höras då vi bereder konkreta förslag. Bara en dylik verksamhet, som påminner om gemensam co-regulation-lagstiftning, kan betjäna den snabba utvecklingen inom den inre marknaden och garantera att konsumenterna också i praktiken kan dra nytta av dessa lagstiftningsprojekt och övergången till euron.
Det är givetvis klart att enbart förslag inte är tillräckligt; de måste också behandlas snabbt i parlamentet och rådet. Då och då diskuteras en snabbare behandling vid lagstiftningsprocesser i parlamentet. Speciellt vi som är medlemmar i utskottet för ekonomi och valutafrågor väntar med intresse på förslagen från Lamfylussys arbetsgrupp om de nya förfaranden som i framtiden skall tillämpas åtminstone vid lagstiftningen om finansiella tjänster. Även om arbetsgruppens interimsrapport inte var speciellt detaljerad får man ändå intrycket att man i arbetsgruppen överväger ett förslag till ett förfaringssätt med ett fullständigt gemensamt beslutsfattande endast vid frågor som berör stora linjedragningar; vid ändring av mera tekniska direktiv kunde ett så kallat fast-track-förfarande tillämpas. I princip är jag positivt inställd till dylika förslag även om det som bekant är svårt för oss parlamentariker att avstå från makten. Jag tror att det är nödvändigt att vi avstår från en viss del av makten för att de sista hindren för en fri inre marknad skall kunna undanröjas så fort som möjligt. Mitt och gruppens ställningstagande är naturligtvis i sista hand beroende på hur detta fast-track-förfarande kommer att utformas. Metoden får absolut inte kopieras från de nuvarande kommittéförfarandena som verkligen behöver förnyas, speciellt när det gäller öppenhet. Det här nämnde även vår föredragande.
Beträffande den allmänna utvecklingen vid lagstiftningsprocesser ser jag förväntansfullt fram emot den vitbok om nya styrelseformer som kommissionen håller på att utforma till toppmötet i Göteborg. Vad kommissionen där föreslår, kommer att ge riktlinjer för hur snabbt nya lagstiftningsprojekt behandlas och om unionens effektivitet överhuvudtaget under en lång tid framöver. Det är min förhoppning att vitboken kommer att presentera goda och konkreta förslag och jag hoppas att även arbetet med SLIM fortgår lika energiskt som hittills.

Titley
Herr talman! Det är uppenbart att en förbättrad kvalitet i lagstiftningen är väsentlig för att den inre marknaden skall fungera effektivt och för att öka den europeiska ekonomins konkurrenskraft. Så vi välkomnar alla SLIM-initiativet, men vi måste alla dela föredragandens reservationer om hur det har fungerat hittills. Det är förvånansvärt få områden som har omfattats av SLIM-förfarandet och det är inte alltid uppenbart varför dessa speciella områden har valts. Vi behöver utan tvivel ett snabbspårsförfarande för att vända synpunkter på SLIM till förslag till rättsakter eftersom det hela verkar ta ganska lång tid.
Så vi välkomnar förslaget att inrätta en specialgrupp inom rådgivande kommittén och vi välkomnar föredragandens förslag att den bör få mer resurser. Uppenbarligen behöver vi också större synergieffekt mellan kommissionens olika initiativ för en förbättrad lagstiftning. Vi tycker ibland att de olika parterna arbetar isolerade från varandra. Och naturligtvis behöver vi större samarbete mellan medlemsstaterna och att granska bästa arbetsmetod och sträva efter att använda bästa arbetsmetod någon annanstans.
Slutligen är det ytterst viktigt att säkerställa maximal inblandning av användarna av denna lagstiftning, särskilt företag, därför att de känner bäst till hur denna lagstiftning påverkar dem.
Med detta sagt skulle ni dock helt tänkbart kunna utarbeta underbar, tydlig lagstiftning, men ändå kunde den helt förstöras genom det sätt som medlemsstaterna genomför den och verkställer den. Vi måste förstå att det finns tre faser av lagstiftning - utformning, genomförande, inbegripet införlivande, och verkställande - och vi måste se processen som en helhet. Vi ser ofta att det största problemet är inte den ursprungliga lagstiftningen utan hur den har införlivats av medlemsstaterna och den hastighet med vilken de har införlivat den, hur de har genomfört den och hur de har verkställt den. Jag är ofta ganska förvånad över hur ganska enkla idéer blir till de mest invecklade mardrömmar när vi genomgår den processen.
Som en del av denna aktuella beslutsamhet hos kommissionen att förenkla lagstiftningen skulle jag vilja se ett ökat samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen om hela lagstiftningen och i synnerhet medverkan av de människor som har det högsta ansvaret för att verkställa lagstiftningen, vilka ofta är lokala och regionala aktörer. Så vi måste ta hänsyn till hela processen när vi utarbetar förslag till ny lagstiftning. I vissa avseenden kunde man förorda att vi borde starta i slutet och se hur vi verkställer den och sedan arbeta baklänges för att skapa enklare lagstiftning.
Men SLIM-processen borde gå mycket längre. Vi behöver ett rullande program som skall täcka all lagstiftning och sträva efter att förenkla, kodifiera, omarbeta och ibland upphäva lagstiftning. Ibland måste vi behöva använda status quo, men vi behöver en mer dynamisk process än den vi har haft hittills.

Beysen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! I likhet med föredraganden oroar jag mig för det faktum att de europeiska institutionerna uppenbarligen inte klarar av att utarbeta förordningar som är tydliga, mer lättillgängliga och begripliga för normalbegåvade människor. Föredraganden sätter mycket förtjänstfullt fingret på den ömma punkten.
Med rätta bör man understryka att medborgare och företag i Europeiska unionen betraktar den alltför invecklade lagstiftningen och the red tape som ett uttryck för bristande effektivitet i institutionernas arbete. Orsakerna är uppenbara. Så länge det inte finns något tydligt, centraliserat tillvägagångssätt inom kommissionen på området för SLIM, kommer SLIM-initiativet att förbli en övning utan förpliktelser. Så får det under inga som helst förhållanden vara.
Förutom de rekommendationer som nu har formulerats i betänkandet finns det två målsättningar som enligt min åsikt bör ägnas stor uppmärksamhet. För det första bör SLIM-initiativet vara tvingande, i synnerhet med tanke på den förestående utvidgningen av Europeiska unionen. För det andra bör medlemsstaterna nu föregå med gott exempel genom att garantera att de europeiska direktiven införlivas i den nationella lagstiftningen på ett korrekt sätt och framför allt i tid.
Alltför ofta skapas nu ett intryck av att förenklingen av lagstiftningen är en onödigt långdragen process. Med tanke på den förestående utvidgningen av unionen måste vi lägga i en högre växel om vi vill bygga ut den inre marknaden på ett professionellt och ansvarsfullt sätt. Jag gläder mig över att den medlemsstat som jag här har äran att företräda har insett att särskilda åtgärder måste vidtas, på det sätt som är fallet i Nederländerna, för att åstadkomma en konsekvent förenkling av lagstiftningen. Övertygad om nödvändigheten av att förenkla lagstiftningen, kommer den liberala gruppen att ge Doorn-betänkandet sitt helhjärtade stöd.

Bushill-Matthews
Herr talman! Jag vill börja med att säga att även om jag har tilldelats fyra minuter vill jag gärna göra min del för att förenkla och effektivisera byråkratin genom att tala under mindre än halva den tiden.
Jag gratulerar föredragande till att belysa en sådan mycket viktig fråga och även belysa kommissionens misslyckande hittills med att ge sig i kast med den. Jag hoppas att kommissionären skall tala om vad som behöver göras ytterligare för att öka intresset för ett så väldigt viktigt program.
Hellre än att kritisera kommissionen mer än föredragande redan har gjort, hellre också än att hänvisa till bara de fyra utskott som är engagerade i denna speciella fråga, vill jag emellertid belysa en fråga som föredragande också tog upp, vilken är att först och främst är det verkligen helt upp till oss, som ledamöter i denna kammare, att se till att lagstiftningen är bättre. Han undrade i vilken utsträckning lagstiftning borde gräva i detaljer och gav ett exempel som gällde hur människor höll i stegar. Den speciella frågan kom upp i utskottet för sysselsättning och socialfrågor. Det måste sägas att detta särskilda utskott har bidragit på ett betydande sätt till den extra byråkrati som vi nu vill att kommissionen skall försöka minska.
Hur mycket bättre det skulle vara om det utskottet, och verkligen alla utskott, först och främst hade lämnat sådan lagstiftning i fred i sin enklare och renare form.
Mitt slutliga förslag är att akronymen SLIM - " Enklare lagstiftning för den inre marknaden" (Simpler Legislation for the Internal Market) - för oss borde innebära " Avsevärt mindre ingripande från ledamöter" (Substantially Less Interference by Members).

Ford
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden till hans betänkande och säga att förslagen om förenkling av lagstiftningen för den inre marknaden som påbörjades 1996 är mycket välkomna. Ett försök gjordes där för att förbättra lagstiftningens kvalitet, för att försöka minska överflödig lagstiftning och för att begränsa kostnaderna som har samband med genomförande av lagstiftning.
Nu när vi har avslutat den tredje och fjärde fasen, med grupper av medlemsstaternas tjänstemän och användare som lagt fram konkreta förslag för att förenkla lagstiftningen, är det rätt att vi gör en översyn. Vi måste ha tydligare vetskap om vad som pågår. Förbättrat urval verkar för stunden ske ganska slumpvis och vi behöver klara riktlinjer för ledningsgruppernas arbete och naturligtvis genomförandet av rekommendationer vilka för ögonblicket är alltför få och alltför sena. Många av rekommendationerna har inte alls genomförts och många måste vänta avsevärd tid.
Så vi är positiva men det är två saker som vi vill lägga till. För det första måste vi se till att den politiska kontrollen stannar kvar hos kommissionen och Europaparlamentet. Senare rapporter i pressen om den nya synen på lagstiftning som dateras från 1980- och 1990-talet - inte så färska nu - där man lät den mer detaljerade lagstiftningen utarbetas av industriledda standardiseringsorgan, verkar visa att detta inte alltid är det bästa sättet för utvecklingen. Europeiska kommittén för standardisering till exempel arbetade nyligen med presentationen av avfallsdirektiv som pressen har beskrivit som " i grund och botten bristfälligt, undergräver demokratiskt ansvarsutkrävande och misslyckas att uppfylla direktivets krav även när det gäller miljöskydd" . Så vi måste se till att det finns politisk kontroll där, såvida inte det självklart finns starka politiska påtryckningar och från konsumenthåll för att säkerställa att industrin gör framsteg.
Vi skulle dock också vilja gå längre i en annan riktning. SLIM verkar i grunden ha kommit att handla om förenkling, även om vi i de ursprungliga förslagen talade om att begränsa kostnader. Det som vi skulle vilja se är förslag om hur man kan iaktta sparsamhet i lagstiftningsarbetat liksom enkelhet.
Vi välkomnar därför förslagen från Lissabon om bättre reglering, där man skall granska kostnaderna för lagstiftning; vi välkomnar det informella mötet mellan offentliga förvaltningschefer som ägde rum i Strasbourg den 7 november; vi välkomnar inrättandet av arbetsgruppen på hög nivå som skall granska rekommendationer för att göra lagstiftning mer kostnadseffektiv; men vi är besvikna på att den utlovade företrädaren för Europaparlamentet i den högnivågruppen inte har utnämnts av parlamentet och inte heller, såvitt jag vet, har vi blivit tillfrågade att utnämna en sådan företrädare. Vi välkomnar det faktum att kommissionärerna Bolkestein och Liikanen undersöker olika pilotprojekt på detta område.
Kommissionen och parlamentet måste dock börja med att handla enligt sina egna bestämmelser när de skall granska de ekonomiska konsekvenserna av lagstiftningsförslag så att hänsyn tas till dem. Det kan endast sänka värdet på vårt arbete i Europaparlamentet om påståenden till exempel kan göras att direktivet om uttjänta fordon kommer att kosta oss 400 miljoner brittiska pund per år för kostnader till producenter och konsumenter men bara kommer att ge 100 miljoner brittiska pund per år i vinst för miljön.
Så länge sådana påståenden kan göras kommer vi i detta parlament uppenbarligen att se ganska löjliga ut.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Jag skulle vilja ge föredragande Doorn en komplimang för detta ytterst konstruktiva och välbalanserade betänkande. Betänkandet understryker med rätta behovet av att förstärka våra gemensamma ansträngningar i arbetet för att förbättra kvaliteten på ny och befintlig gemenskapslagstiftning. Jag välkomnar också det stöd för SLIM-initiativet som kommer till uttryck i betänkandet, liksom även parlamentets stöd.
Vår revidering av SLIM-initiativet och detta betänkande har visat var och hur initiativet kan förbättras. Vi ser följaktligen fram emot att, i samarbete med företrädare från medlemsstaterna, lägga fram viktiga rekommendationer i ärendet och verkställa dessa inom ramen för den nyligen sammanställda Rådgivande samordningskommittén för den inre marknaden. Med tanke på den femte och de följande faserna av SLIM undersöker vi för närvarande förslag med avseende på sektorer som kan ses över. Varje förslag från parlamentet i ärendet är naturligtvis välkommet. Så snart en överenskommelse har uppnåtts om en definitiv lista över sektorer som kan revideras kommer vi för varje fas att kontakta företrädare för industri- och affärsvärlden, konsumentorganisationer och fackförbund, vilka alla tillhör de så kallade " användarna" . Detta måste ge dem möjligheten att direkt eller indirekt bidra till SLIM-initiativet och ta del av information om framstegen. Jag är övertygad om att detta tillvägagångssätt kommer att göra det möjligt för alla deltagare i denna revideringsuppgift att koncentrera sig på de viktigaste förenklingsfrågorna och att SLIM-grupperna kommer att lägga fram relevanta och praktiska rekommendationer. Jag ser således fram emot att rapportera om de framsteg som kommer att noteras under de kommande månaderna.
Som ni vet är kommissionen förpliktigad att efter bästa förmåga lägga fram förslag inom sex månader efter att ha fått rekommendationer från SLIM-gruppen, försåvitt det handlar om rekommendationer som kommissionen kan skriva under på. Vi kommer att göra vårt yttersta för att uppfylla denna förpliktelse, och det säger jag i synnerhet med adress till Bushill-Matthews.
Vi gläder oss mycket åt Doorns rekommendation att såväl parlamentet som rådet skall ta ansvar för att SLIM-initiativet förlöper på ett så ändamålsenligt sätt som möjligt genom att uppmärksamt beakta alla förslag i ärendet.
Jag stöder Doorns ståndpunkt, som gärna skulle vilja se fler lagstiftningsområden förenklade. Jag instämmer med detta. Det skulle jag också vilja. Detta kan naturligtvis endast ske i den mån andra primära uppgifter tillåter det och med det tillgängliga utrymmet i budgetplanen i åtanke.
Jag skulle gärna vilja understryka den sistnämnda punkten. Det är många yrkanden som når kommissionen. Kommissionen har många uppgifter, men den har inte alltid tillgängliga medel för att utföra dessa uppgifter på ett snabbt och ändamålsenligt sätt. Det är en viktig fråga som också förtjänar stor uppmärksamhet i parlamentet. Ändå hyser jag fullt förtroende för att vi kan påskynda förenklingsprocessen, inte minst till följd av det arbete som kommissionen själv tar del i.
Som svar på den uppmaning som framkom vid Europeiska rådets möte i Lissabon om att nå en samordnad politik för att förenkla lagstiftningsklimatet låter kommissionen just nu sin ståndpunkt i fråga om lagstiftning i allmänhet vara föremål för en omfattande undersökning i ordets vidaste bemärkelse. Vi undersöker var icke-reglerande alternativ kan införas. Dessutom arbetar vi för att utveckla bättre sätt att mäta effekten av nya föreslagna lagar på affärsvärlden och industrin i syfte att göra det möjligt att minimera möjliga extra kostnader och byråkrati. Det har rests krav även på detta under eftermiddagen.
De ansträngningar som vi nu lägger ned för att få en bättre lagstiftning till stånd löper parallellt med förberedelserna för vitboken om bättre styrelseformer. Detta säger jag särskilt med adress till Kauppi.
Kommissionens arbete kommer att kompletteras med resultaten av diskussionerna i en högnivågrupp om bättre lagstiftning, som sammankallades av ministrarna för offentlig förvaltning efter deras möte i Strasbourg i november förra året. Denna grupp, Ford har också begärt uppmärksamhet för detta, ägnar sig åt att undersöka kvaliteten hos och förenklingen av såväl nationell lagstiftning som gemenskapslagstiftning. Jag ser redan nu fram emot att få ta del av gruppens rapport och rekommendationer.
Detta regleringsförfarande, för vilket vi alla bär ett ansvar, är naturligtvis något som angår oss alla. Jag är övertygad om att det politiska samförstånd som för närvarande råder till fördel för ett bättre lagstiftningsklimat inom Europeiska unionen kommer att leda till verkliga och hållbara förbättringar. För övrigt skulle jag vilja tacka Bushill-Matthews för hans alternativa utläsning av bokstäverna S, L, I, M, nämligen Substantially Less Interference by Members (Avsevärt mindre ingripande från ledamöter). Jag är mycket tacksam för detta. Jag kommer att försöka lägga fram det på det sättet när tiden och platsen är den rätta, så att de som är berörda av detta också skall kunna dra de bästa slutsatserna.
Vidare vill jag säga till Doorn och ert parlament, herr talman, att ändringsförslagen är godtagbara för kommissionen.

Talmannen
Tack så mycket kommissionär Bolkestein, för era som vanligt nyttiga uttalanden i denna debatt.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Kvalitetsbedömning inom skolutbildningen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0375/2000) från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om rådets gemensamma ståndpunkt (11540/1/2000 - C5-0565/2000 - 2000/0022(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets rekommendation om europeiskt samarbete i kvalitetsbedömning inom skolutbildningen (föredragande Sanders-ten Holte).

Sanders-ten Holte
. (NL) Herr talman! Kvaliteten inom utbildningen står högt på den politiska dagordningen i alla medlemsstater, och det är inte underligt. Det tredje millenniet för med sig otaliga möjligheter och utsikter till ett samhälle som blir allt myndigare, globalare, mobilare och mer kunskapsintensivt, men också ett samhälle där oron för olika hastigheter och möjligheter för människor avtecknar sig allt tydligare, för hur ser man till att alla kan fungera på ett fullvärdigt sätt i detta nya dynamiska samhälle? Utbildningen måste och kan bidra till detta, och all denna nya utveckling för med sig möjligheter och utmaningar för skolutbildningen, för skolutbildningen kommer att förändras i hög grad, och då tänker jag uteslutande på sättet att undervisa, från instruktion till att lära ut hur man lär sig. Tänk också på tekniken, informationsteknologi och tänk på de olika kulturerna. Därför är det så viktigt i Europeiska unionen att medlemsstaterna slår sig ihop och gemensamt vill arbeta för en framtidsinriktad skolutbildning, var och en utifrån sin egen tradition, men inte desto mindre med en gemensam målsättning.
Som föredragande är jag följaktligen också mycket nöjd med resultaten av den gemensamma ståndpunkt som nu ligger framför oss. Till en början tyckte jag att kommissionens förslag var en smula vagt och i hög grad fritt från förpliktelser i förhållande till det stora intresse för god skolutbildning som är med i bilden, och även rådet visade en överdriven försiktighet: rör framför allt inte vid vår autonomi på utbildningsområdet. Allt eftersom arbetet fortskred kom de emellertid att dela parlamentets åsikt om att kvaliteten på skolutbildningen måste säkras på ett strukturerat sätt, bland annat genom att utarbeta bra och effektiva system för kvalitetsbedömning, såväl för grundskolan som gymnasieskolans teoretiska och praktiska program.
Rekommendationerna är nu tydliga i de ändringsförslag som parlamentsledamöterna har tagit upp och som jag som föredragande har tagit upp. I dessa konstaterar vi klart och tydligt att medlemsstaterna måste utveckla tydliga kvalitetsbedömningssystem med undervisning av hög dignitet som viktigaste målsättning. Det stod inte i kommissionens första förslag, och främjandet av samhällelig integration omnämndes inte heller i det förslaget. Att främja lika villkor för pojkar och flickor har också kostat stor möda. Det har varit mödosamt att övertyga rådet om att få denna formulering till stånd, men som föredragande gläder jag mig åt att såväl rådet som kommissionen nu accepterar detta.
En annan aspekt som ligger mig varmt om hjärtat är att även föräldrar, elever och lärare bör göras delaktiga i processen. Även det står nu med, och det är viktigt för det grundläggande stödet för bedömningsförfaranden och förbättringar inom skolutbildningen. Det är också viktigt att stimulera skolor att samarbeta på nationell nivå och Europanivå. Jag anser emellertid att man inte får hindra skolorna från att leta efter samarbetspartner även i sitt eget närområde, vilket enligt min uppfattning hade kunnat betonas starkare i betänkandet.
Till sist vill jag än en gång understryka vikten av att man samlar in uppgifter och utvecklar indikatorer och referenser, och att man lägger in dessa i en databank som kan användas interaktivt. Det är det moderna sättet att kommunicera. Som föredragande gläder det mig personligen att medlemsstaterna i samarbete med och under ledning av kommissionen har skridit till verket och satt en arbetsgrupp med experter i arbete som har utvecklat ett begränsat antal indikatorer och riktmärken. Parlamentet kommer att följa utvecklingen noggrant.
Herr talman, fru kommissionär! Den gemensamma ståndpunkt som nu ligger framför oss är resultatet av ett bra och konstruktivt samarbete med kommissionen och rådet genom medbeslutande i ordets bästa bemärkelse, men framför allt tack vare engagemanget från mina kolleger som mycket samvetsgrant har bidragit med kommentarer har rekommendationen blivit en balanserad och stimulerande rekommendation som medlemsstaterna kan använda i sitt fortsatta arbete. Jag är nyfiken på er reaktion.

Gillig
Herr talman, herr kommissionär, fru föredragande, ärade kolleger! Allra först vill jag berömma det arbete som har utförts av Sanders-ten Holte och glädja mig åt det fruktbara samarbete som har tagit form mellan parlamentet, rådet och kommissionen för att åstadkomma den text som ni nyss har lagt fram. En text som jag vill tro på ett effektivt sätt kommer att bidra till den förstärkning av en europeisk kvalitetsutbildning som vi eftersträvar.
Jag vill på mitt utskotts vägnar, utskottet för sysselsättning och socialfrågor, särskilt betona betydelsen av att kvaliteten på skolundervisning och yrkesutbildning förbättras, och denna strävan att införa en mekanism för utbyte av bra metoder och metodikverktyg, för att väsentligen bidra till den sociala sammanhållningen och kampen mot arbetslösheten. Arbetsmarknadsetablering, att motverka att ungdomar lämnar skolsystemet i förtid, vår kapacitet för att erbjuda en livslång utbildning, tillgång till ny teknik - allt detta är mål som utbildningssystem av hög kvalitet måste ta till sig.
Jag måste lyfta fram två aspekter av kvalitetsbedömningen enligt hur den emotses i den gemensamma ståndpunkten. För det första skiljer man i förfarandet mellan administrativ bedömning och nyskapande förfarande, av den typ vi efterlyser, som vi vill genomföra och som samtliga aktörer måste bli delaktiga i, vilket också har nämnts.
Så till den andra aspekt som jag vill lyfta fram och som kanske inte helt har formulerats som vi skulle ha velat. Vi vill nämligen inte göra detta kvalitetsbedömningsförfarande till en faktor som skapar hierarkier, kategoriserar och sätter en kvalitetsstämpel på olika utbildningsanstalter. Genom denna form av bedömning skall tvärtom varje utbildningsanstalt, oavsett hur den skiljer sig från andra i fråga om de elever som tas emot eller de metoder och verktyg den använder sig av, ges möjlighet att bemöta alla risker för misslyckande i utbildningen, förbättra den inneboende kvaliteten i utbildningen för var och en, ta emot alla elever, från de svagaste till de mest framgångsrika, genom att erbjuda en undervisning som är anpassad till varje elevs verklighet och genom att ge var och en möjlighet att orientera sig utifrån ett personligt utvecklingsperspektiv.

Perry
Herr talman! Detta betänkande har ett starkt stöd från PPE-DE gruppen. I själva verket har vi stött det genom hela förfarandet. Vi beklagade att det i början fanns ett visst motstånd från rådet, men vi är mycket glada att som ett resultat av en kraftfull insats från kommissionären och föredragandens förhandlingsskicklighet nåddes en kompromiss förra hösten som vi bestämt kan stödja. Vi gratulerar kommissionären och föredraganden till deras arbetsinsatser för att uppnå det. Vi alla här i denna kammare håller förvisso med om att utbildning är av stor betydelse och att en utbildad arbetskraft är hörnstenen för Europas framtida välfärd. Därför måste alla försök att förbättra standarderna i våra skolor välkomnas med öppna armar.
Vi är alla också överens om att utbildning med rätta är en fråga för de enskilda medlemsstaterna och regionerna. Men det finns utrymme för kommissionen att samordna och förbättra utvärderingssystem såsom föreskrivs i fördraget och jag var glad att se att kommissionen var noga med att understryka att detta skall grundas på frivilligt samarbete mellan medlemsstaterna.
För stunden är det förvisso svårt att bedöma varje lands olika examinationssystem och undervisningsfilosofier för att få en objektiv jämförelse av ländernas undervisningsstandarder. Då jag själv är en före detta föreläsare skulle jag ha behövt en tydlig uppfattning om hur brittisk undervisning och utbildningsstandarder kan jämföras mot dem i andra europeiska länder. Det är viktigt i denna globala tidsålder att få en så bred input som möjligt för utvärderingssystemen. Europeiska jämförelser kommer, hoppas man, att visa starka områden men också svaga som för närvarande döljs av bedömningssystem som är begränsade till ett enda skolutbildningssystem. Ett av huvudmålen med utbildning är att förbereda inför arbetslivet liksom att ge en kulturell bakgrund för Europas ungdomar. I detta betänkande strävar men efter en balans mellan behovet av tillräcklig förberedelse på båda dessa områden.
Möjligheten att jämföra utbildningssystem över gränser kommer, hoppas jag, att leda till förbättringar överallt i europeiska utbildningsinstitutioner då skolor lär från andra utanför sin närmaste omgivning. Den punkt som framfördes av Sanders-ten Holte om social uteslutning är särskilt betydelsefull. Jag skulle vilje se om det finns skillnader i skoldagens utformning, om detta varierar i olika delar av Europa och om detta ger möjligheter att förbättra utbildning. Sedan gäller det användningen av obligatoriska sportsaktiviteter: Är detta till hjälp i olika länders utbildningssystem? Har olika länder olika system? Vi skulle alla vara intresserade att få veta hur utbildningssystemen skapar kompetens i två moderna språk förutom moderspråket. Jag misstänker att mitt eget land inte kommer att visa sig vara bra där, men vi skulle kanske lyckas bättre med användning av informationsteknik.
Slutligen skulle jag bara vilja säga att föredragandens ändringsförslag som kräver större självutvärdering och deltagande av berörda inför en värdefull kugge i utvärderingsmaskinen. Synpunkter från dem som arbetar inom utbildningssystemen förloras ofta i de stora civila tjänstemaskiner och den byråkrati som handhar skolorna. Vi måste hitta sätt som ger tillbaka makten till skolorna och till föräldrarna och till eleverna för det är där som ansvaret bör ligga.

Iivari
Herr talman, ärade kommissionär! Utbildningsfrågorna intar en allt mer central ställning i den europeiska strategin. I resolutionen från toppmötet i Lissabon betonas vikten av utbildning, både som medel att förbättra konkurrenskraften och hindra diskriminering. Det är självklart att man även på unionens beslutsfattande nivå fäster uppmärksamhet på skolutbildningens kvalitet även om ansvaret för utbildningens organisation vilar på de enskilda medlemsnationerna. Vi behöver samarbete och uppmuntran inom samtliga utbildningssektorer i Europa.
I många EU-länder är en systematisk utvärdering av utbildningens kvalitet ännu i sin linda. I Finland, till exempel, införlivades utvärderingen i skollagstiftningen först för två år sedan. I en utredning i ärendet som blev klar förra veckan i Helsingfors, påvisas att utvärderingen inte ännu är tillräckligt systematisk fastän man varit mån om att ge ärendet hög prioritet. I utredningen poängteras bland annat att det i grundskolor och gymnasier inte fästs tillräcklig uppmärksamhet vid samarbetet mellan elever, föräldrar och skola. Man bör uppmärksamma elevernas och hemmets roll i utbildningsprocessen.
Vi får inte betrakta utbildningen enbart ur ett snävt konkurrensperspektiv. Begåvningar inom olika områden bör uppmuntras, men man bör samtidigt se till att samtliga elever hinner ta till sig utbildningen. Utbildningen har en central uppgift när ett jämlikt och stabilt samhälle danas. Ett välorganiserat utbildningssystem innebär att samhällsresurserna utnyttjas optimalt. Jag anser att skolan bör utvecklas i en riktning som garanterar framgång för varje läropliktigt barn som inleder sin skolgång. Därför får vi inte koncentrera oss enbart på krassa betygsnivåer vid en utvärdering av utbildningens kvalitet. Utbildningen handlar ju inte bara om förkovran av kunskaper och färdigheter utan även om utvecklandet av hela personligheten, bland annat av en sund självkänsla.
Det är uppmuntrande att vi så pass fort kommit överens om att godkänna en gemensam ståndpunkt om hur skolutbildningens kvalitet skall utvärderas. Förtjänsten tillkommer till största delen betänkandets föredragande Holt, kommissionär Reding och rådet. Vi är redan en god bit på väg i detta viktiga ärende.

Maes
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Skolutbildning är en av de befogenheter som ansluter mycket nära, och måste ansluta nära, till livet i ett samhälle. Denna befogenhet måste utövas så nära befolkningen som möjligt, och det innebär att det aldrig kommer att finnas ett behov av ett allmänt europeiskt utbildningssystem. Men just eftersom utbildningen är så viktig i förmedlingen, inte bara av kunskap och inte bara i förvärvandet av färdigheter, utan också i förmedlingen av kulturen, i det arbete som leder till att individen blir en del av ett socialt nätverk, är en god skolutbildning oerhört viktig. Vi lägger således ned mycket pengar på utbildning, men behovet av en europeisk kvalitetssäkring bara växer och växer, och i det sammanhanget vill vi därför gärna ge er vårt stöd.
Föräldrar vet att utbildning kräver stora ansträngningar av dem, av barnen och av eleverna, men samtidigt vill de ha resultat. Tidigare var det kanske tillräckligt att man gick i en bra skola, eftersom man också hyste ett ideologiskt förtroende för den goda skolan. Nu är det sedan länge inte tillräckligt. Föräldrar vill ha en kvalitativt högtstående skolutbildning, och barnen som går i skolan vill lära sig sådant som är viktigt i livet.
På ort och ställe kan var och en av oss bilda sig en uppfattning om hur viktig denna europeiska kvalitetsbedömning är. I Flandern har den i vilket fall som helst lett till att man i hög grad utvärderar verksamheten i skolorna på eget initiativ, eftersom skolorna spontant känner på sig att de måste försvara sig på det utbildningsområdet. Å andra sidan finns det en ökande oro som är gemensam. Tidigare var det till exempel lite tabubelagt att tala om kvalitetssäkring i Flandern, för inom de olika utbildningsnätverken var man rädd för att det skulle kunna skapa fientlighet. Tack vare denna strävan efter kvalitetssäkring av utbildningen ser vi tvärtom att den också fungerar som en inkörsport till denna stora europeiska gemenskap och även till Europeiska gemenskapens arbetsmarknad, att denna kvalitetssäkring i allt högre grad blir ett gemensamt bekymmer.
I dag kan jag visa er resultaten av en undersökning som genomfördes i de flamländska skolorna för att ta reda på om utbildningen på grund- och gymnasieskolenivå motsvarar de gemensamma standardvärdena. I det sammanhanget är det ändå påfallande hur stor vikt medierna fäster vid detta, just eftersom man vet att föräldrarna, att eleverna, att lärarkåren ser till de här resultaten med stor uppmärksamhet. För varje skola, varje utbildningsnätverk, vill få bra resultat i en sådan undersökning, men samtidigt vill alla föräldrar att deras barn går i en bra skola.
Det slår mig också att man från utbildningssektorns sida underblåser klagomålen över bristen på medel, för vi vill inte bara att våra barn lär sig mycket i skolan; vi vill också att skolan är bra utrustad, att skolmiljön är trygg, med andra ord att även infrastrukturen ligger på en hög nivå. Vad den saken beträffar finns det tyvärr fortfarande behov av utökade resurser i många länder.

Uca
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle vilja passa på att tacka föredraganden för hennes arbete. Jag välkomnar betänkandet och anser att det gemensamma europeiska samarbetet är viktigt när det gäller kvalitetsbedömningen av skolans bildningsarbete i IT-åldern. De europeiska utbildningssystemen måste anpassas efter IT-samhället. Den snabba vetenskapliga och tekniska utvecklingen, samt globaliseringen, kräver en kvalitativt hög utbildning. Vi behöver ett utbildningssystem som utan problem anpassas till en blixtsnabb utveckling i det moderna samhället.
Vad är en bra skolutbildning i dag? Förmedling av vetande och sakkunskaper? Inte bara! Bildningens funktion för individens självförverkligande och för dennes medverkan i ett demokratiskt, socialt rättvist och tolerant samhälle anser jag vara det avgörande kriteriet för att definiera en kvalitativt hög utbildning. Unga människor måste få tillfälle att tillägna sig ämneskunskaper, social- och samhällskompetens. Alla har rätt till en bra skolutbildning, även invandrare och socialt missgynnade grupper. Dessa löper störst fara att ställas utanför samhället, eftersom de har sämre utbildning.
Jag uppmanar medlemsstaterna i Europeiska unionen att sörja för att alla får lika utbildning. Den sociala klyftan mellan vetande och icke vetande måste överbryggas. Bedömningen av skolutbildningens kvalitet välkomnas i två avseenden: för det första ser jag utvärderingen som en sporre att förbättra skolbildningen, för det andra skapar den en medvetenhet om kvalitetsaspekterna i utbildningssystemet. Medlemsstaterna i Europeiska unionen måste samarbeta på området som rör kvalitetsbedömningen av skolans bildningsarbete, ty denna är av väsentlig betydelse för arbetsmarknadspolitiken och arbetstagarnas frihet att själva välja arbete inom EU. Även organisationer och förbund som arbetar med kvalitetsbedömning av skolans bildningsarbete bör samarbeta på europeisk nivå.
Vi behöver europeiska nätverk för att ömsesidigt stötta varandra och för att starta bedömningsförfarandet utifrån. När allt kommer omkring kan skolor, förbund, organisationer lära av varandra genom utbyte av information och erfarenheter och hitta förebildliga lösningar för en bra utbildning. Jag pläderar för en bra skolutbildning för att förhindra arbetslöshet och sociala klyftor. En kvalitativt hög utbildning är en investering för framtiden, för samhällsutvecklingen, för en värld i fred och tolerans.

Berthu
Herr talman! Vi diskuterar i dag ett förslag till rekommendation till medlemsstaterna om en kvalitetsbedömning av skolutbildningen som skulle kunna medföra intressanta förändringar av arbetsmetoderna i unionen. Förslaget har för övrigt redan vunnit terräng ute i skolorna. Redan l998, vid en konferens i Prag med deltagare från 26 europeiska länder, enades de nationella utbildningsministrarna om att inrätta ett system med gemensamma indikatorer för de olika ländernas metoder och resultat. Det handlar i första hand om att etablera ett gemensamt språk, och därefter jämföra resultaten, och slutligen att utbyta erfarenheter, samtidigt som varje land fullt ut lämnas att ansvara för sitt respektive utbildningsväsen.
Vi finner detta initiativ intressant, såväl i fråga om motiv som den metod som används. Först angående motiven: utbildningen i denna kunskaps- och informationssamhällets tidsålder är självklart en nyckel till mänskligt självförverkligande, men även till ekonomisk konkurrenskraft. Vi måste därför se till att få maximal utdelning av de resurser som står till vårt förfogande, och som givetvis är begränsade. Man kan dock inte annat än häpna när man konstaterar hur stora skillnaderna är mellan unionens medlemsländer, enligt vad som exempelvis framgår av den första statistik som Eurostat offentliggjorde i juli.
Även om till exempel gemenskapens genomsnittliga offentliga utgifter per elev i högstadie- och gymnasieundervisningen ligger på 100, ligger Tyskland på 84,9, och Frankrike på 131,6. Skillnaden är alltså högst markant. Från fall till fall utfaller skillnaden för övrigt inte alltid i samma riktning. Därför ligger det i vårt gemensamma intresse att utbyta erfarenheter.
Detta intresse tycks vara särskilt stort när det gäller Frankrike, vars mycket stelbenta utbildningsväsen skulle behöva bli mycket bättre underordnat vad " skolkonsumenterna" efterfrågar. Men just på grund av denna stelbenthet visar sig varje reform vara en mycket grannlaga uppgift.
Angående metodikfrågorna: det nya samarbetet för att bedöma utbildningssystemen skulle just kunna bereda vägen för en ny och högintressant metod. Den innebär en tillämpning av ett öppet samarbete som togs upp redan vid Europeiska rådet i Lissabon, och som om den utvecklades skulle kunna innebära ett nytt inslag i de europeiska arbetsmetoderna. Det handlar inte om att fastställa mål som syftar till en obligatorisk harmonisering. Hur som helst ger inte artikel 149 och 150 gemenskapen sådana befogenheter. Det är endast frågan om att fastställa i förväg beräknade mål, att tillsammans hitta de bästa metoderna och samtidigt ge varje land friheten att dra sina slutsatser utifrån detta.
Med denna nya metod för samordning skulle vi inte få se ett centraliserat Europa fatta beslut, utan ett nätverkens Europa som organiserar utbytet mellan de olika maktcentra som utgörs av de nationella utbildningsministerierna. Denna nätverkssamordning är mer decentraliserad, flexibel och liberal än traditionella harmoniseringsdirektiv. Dessutom kan den enkelt gå utanför unionens gränser och omfatta 26 eller fler länder, i stället för 15. Herr talman! Av alla dessa skäl finner vi detta nya differentierade samarbete mycket lovande.

Karas
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! I debatten den 5 juli om ämnet " kvalitetsbedömning av skolans bildningsarbete" sade jag redan inledningsvis att grunden för ungdomarnas framtid skapas i dagens klassrum, men inte bara i klassrummen.
Bildning, dvs. utbildning, vidareutbildning och fortbildning måste stå i centrum för alla politiska områden. Bildning är inget självändamål utan en förutsättning för att vi i dag kan existera inte bara ekonomiskt, utan även personligt. Övergången till kunskapssamhället, globaliseringen av ekonomin, den sociala, demokratiska och ekologiska förvandlingen liksom djupgående förändringar av arbetslivet, inte minst genom den nya tekniken; det är de stora utmaningarna i det tredje årtusendet som även kräver nya ansträngningar inom utbildningssektorn.
Jag välkomnar därför detta betänkande ännu en gång i Europaparlamentets plenum, eftersom målet för detta betänkande består i att förbättra kvalitetsbedömningen inom skolutbildningen.
Jämförelser när det gäller kvalitet - såväl interna som externa - skapar tävling. När utbildningens kvalitet vid europeiska skolor därigenom höjs och hänsyn tas även till den trefaldiga utmaningen IT-samhälle, globalisering och snabba vetenskapliga och tekniska framsteg, då har man genom detta betänkande uppnått sitt mål att ge bildningsverksamheten nya impulser, och det är ett viktigt steg på europeisk nivå. Därför skall vi hjälpa till så att den rapport om genomförandet som kommissionen måste lägga fram för Europaparlamentet om tre år visar på ett framgångsrikt genomförande.
Men låt mig till slut säga något grundläggande om utbildningens framtid, eftersom jag just kommer från ett utbildningssymposium/det österrikiska folkpartiets förbundskonferens. Bildning är mer än en sysselsättningsförmåga. Den måste ha hela den unga människans utveckling som mål. Till denna helhetsomfattande personlighetsbildning hör grundläggande kunskaper, färdigheter och förmågor, förmedling av värderingar, musikalisk-kreativ bildning och fysisk och sportslig fostran.
För det andra; en bra kunskapsgrund som förmedlar viktigt och som utesluter oviktigt är fortfarande grundval för bildningen på 2000-talet. Därför är det för lite att säga att kunskap och information endast bör hämtas från Internet. Den som inte har grundläggande kunskaper vet heller inte var han skall hämta vetandet. För denna kunskapsgrund krävs de grundläggande färdigheterna läsning, räkning och skrivning. De nya teknikerna erbjuder nya möjligheter att tillägna sig vetande och att utnyttja de grundläggande färdigheterna. Endast den som har grundläggande kunskaper kan hantera, urskilja och differentiera sina kunskaper i den här tiden av kunskapsexplosion. Det här betänkandet är därför ett viktigt bidrag till att ställa kunskaperna i centrum av politiken.

Lambert
Herr talman! Jag vill också gratulera dem som har ansvarat för att få detta betänkande till denna behandlingsfas.
Kvalitet, som vi har fått höra, kan vara ett problematiskt koncept inom utbildning, särskilt när man tittar på någon form av bedömning. Det finns vissa områden, som läs- och skrivkunnighet och räknekunnighet, där vi nu kan få en viss idé om vad som har uppnåtts. Det finns dock många internationella studier som har visat på svårigheter när det gäller att göra direkta jämförelser på grund av skillnaderna i läroplan, strategi och underliggande antaganden om vad som utgör en bra utbildning.
Det är viktigt att inte blanda ihop utbildning med undervisning. Det grundläggande syftet med utbildning är inte att förbereda människor för arbetsmarknaden utan att förbereda dem för ett liv som är meningsfullt på alla sätt. I en alltmer flexibel eller oviss arbetsmiljö kommer människor att bli hänvisade till sina inre resurser många gånger i sitt liv och social sammanhållning är delvis beroende av en sådan personlig återhämtningsförmåga. Vi behöver bara titta på vad som händer dem som förlorar sitt arbete eller dem som är utestängda från arbetsmarknaden.
Så när vi bedömer kvaliteten i utbildning vill vi se om vi kan forma människor med självaktning och självförtroende, som kan kommunicera effektivt, som kan hitta undermeningen bakom informationen, som kan ifrågasätta, som kan arbeta som en del av en grupp och självständigt och som är kreativa, fyndiga och har en förståelse för den vidare världen och sitt ansvar för den.
Jag anser också att när vi tittar på kvalitet i utbildning måste vi se efter om den skapar verklig jämlikhet i fråga om möjligheter för alla inom systemet eller om den gör, som samhället gör, så mycket för att utestänga människor på grund av dålig bakgrund eller hudfärg eller något annat.
Så i våra jämförelser och vår resultatmätning måste vi använda andra sätt än en serietabellmetod. Varje fotbollslag i en fotbollsliga är trots allt beroende av investeringsnivån och urvalet av de absolut bästa. Det förbättrar nödvändigtvis inte allas prestation.
Det gläder mig att vi inser vikten av att involvera eleverna själva i utvecklingen och bedömningen av vårt utbildningssystem. Vi kan inte förvänta att utveckla helt välutvecklade och ansvarsfulla individer om de inte har uppmuntrats till att vara konstruktiva och tydliga om denna viktiga del av sitt liv. En ordentligt genomförd utbildning är trots allt ett samarbetsäventyr, och vi vet att vi har mycket att lära av varandra. Det är skälet till att jag välkomnar detta betänkande.

Alyssandrakis
Herr talman! Bedömningen av en verksamhet i allmänhet och bedömningen av skolutbildningen i synnerhet är ingenting som görs helt neutralt. Bedömningen görs alltid för att kontrollera om verksamheten svarar mot de av bedömaren i förväg uppställda målen, och det är bedömaren som bestämmer kriterierna för bedömningen och följderna av att en viss verksamhet inte motsvarar kriterierna.
Samarbetet mellan medlemsstaterna vid bedömningen av skolutbildningen innebär att man på ett avgörande sätt kommer att kunna ingripa i medlemsstaternas utbildningssystem och främja en utbildningsmodell, som ligger långt ifrån en allmän, kvantitativt och kvalitativt högtstående, skolutbildning. En modell som också ligger långt ifrån principen om lika möjligheter för alla. En modell som kostar lite men som fyller monopolföretagens behov av billig och framför allt väldisciplinerad arbetskraft, en modell som helt har anpassats till monopolföretagens behov. Denna politik leder till en krympning av den allmänna utbildningen till förmån för den yrkesutbildning som producerar nyttiga arbetstagare. Den leder också till att den allmänna skolutbildningen ersätts av en oändlig process med livslångt lärande. Vidare leder denna politik till att de svaga och i regel fattiga eleverna förs över från den systematiska allmänna skolutbildningen till en yrkesutbildning med lägre status. Detta har skett t.ex. i Grekland, där antalet gymnasieelever har minskat med 35 procent efter den så kallade utbildningsreformen. Man försöker också använda bedömningen som ett medel att skapa ett konkurrensinriktat skolsystem, där de bästa skolorna kommer att få de bästa eleverna och lärarna och de största ekonomiska bidragen, eftersom systemet kommer att styras av marknadskrafterna. Detta kommer att leda till en utarmning av de flesta skolorna, i synnerhet i arbetarområden och på landsbygden. Och det ansvar som staten har för skolutbildningens kvalitet överförs genom systemet med självbedömning till lärare, elever och föräldrar.
Om vi verkligen vore intresserade av kvalitet inom skolutbildningen, skulle vi inte inrikta oss på metoder för bedömning, i stället borde vi satsa på en höjning av bildningsnivån för alla människor. Debatten om hur bedömningen skall gå till är ofruktbar och vilseledande. Det enda meningsfulla är en debatt om problemets kärna. Vilket slags människor utbildar skolan, och för vilket slags samhälle förbereder den dem? Om vi bedömer dagens skola utifrån detta kriterium, kan vi dra slutsatsen att skolan befinner sig mycket långt från arbetstagarnas och det sociala framåtskridandets verkliga behov.

Wyn
Herr talman! Jag välkomnar detta dokument och stöder helt Europaparlamentets och rådets beslut att främja samarbete och kvalitetsutvärdering inom skolutbildning. Jag är särskilt positiv till tonvikten på social integrering. Utbildning är en viktig och verkligen central del av samhället. Vår utbildning påverkar alla våra liv och våra samhällen likaså.
Nya rapporter, som dem av oss från Förenade kungariket känner till, har visat en tendens att kritisera utbildning av barn i en mycket låg ålder eftersom detta kunde visa sig skadligt. Det skulle därför vara bra att jämföra och ställa i motsats till andra europeiska modeller, inom vissa gränser naturligtvis, som min kollega Lambert redan har understrukit.
Spanien, exempelvis, lägger stor vikt vid social integrering och att utveckla personlighet, förmåga att arbeta i grupp; integrering. Dessa ligger högre på dagordningen än den akademiska världen och vid en tidig ålder. Jag är också helt överens om en bättre integrering mellan föräldrar, elever och lärare och de många samhällsaktörer som med rätta vill spela en roll inom utbildning och dess utveckling och som resultat uppnå konceptet om skolan som ett samhälle.
Det kommer också ge en utmärkt möjlighet att uppmuntra skolor i olika regioner att sprida god praxis. Partnerskap mellan olika länder är lika viktigt som partnerskap faktiskt är inte bara mellan länder utan mellan samhällen på landsbyggd och i städer. Detta ingår i ett mycket viktigt vänortskoncept och filosofi som är väl etablerat i Europa och visar sig vara så framgångsrikt i alla våra samhällen. Att arbeta i nätverk är så viktigt. Jag understryker att när olika skolor i Europa sprider god praxis och information mellan varandra bör detta inte medföra att någon form av konkurrens utvecklas. Vi måste till varje pris motarbeta varje försök att skapa en europeisk ligatabell av skolor liknande den i Förenade kungariket som har visat sig så skadlig.
Jag välkomnar betänkandet, det är ett positivt dokument som vi kan bygga vidare på för att skapa bättre utbildningsnätverk inom Europeiska unionen.

Reding
. (FR) Herr talman, ärade ledamöter! Vi befinner oss bara i början av det nya året och jag tror att det fortfarande är tid att önska er att vad ni hoppas för egen del och för era nära och kära skall gå i uppfyllelse. För vår del här i Europaparlamentet och i kommissionen önskar jag att våra utmärkta relationer får fortsätta som tidigare.
Det föreslås i dag att vi skall studera förslaget till kvalitetsbedömning inom skolutbildningen. Det är ett förslag som redan har tillryggalagt lång väg, en väg som Europaparlamentet hela tiden har följt. Jag vill tacka för detta förslag, för att det har varit ett mycket stort stöd, det har markerat en politisk vilja att fortsätta på denna väg, som inte alltid varit lätt, och det har bidragit med många positiva idéer som under årens lopp har kunnat integreras i den verklighet som råder ute i skolorna. Jag vill alldeles särskilt och med stor värme tacka föredraganden Sanders-ten Holte, för det utmärkta arbete hon har uträttat under extrem tidspress och jag vill utsträcka mitt tack till utskottet för kultur i dess helhet.
Ni har framför er ett förslag till rekommendation som handlar om en central fråga som står i fokus för våra politiska prioriteringar, vilket somliga av er har påpekat. Kan vi säkerställa att kvaliteten på skolutbildningen förbättras? Och om vi kan göra det, hur skall vi då gå till väga för att unionen skall ge en knuff i rätt riktning, utan att blanda sig i de europeiska system som är och skall förbli de olika utbildningsministeriernas ansvarsområde.
Som ni vet har vägen mot detta mål redan varit mycket lång, eftersom det omfattande pilotprojektet om kvalitetsbedömning av skolutbildningen inleddes i början av skolåret 1997 och mer än hundra högstadie- och gymnasieskolor i 18 länder har deltagit i detta projekt. Förslaget till rekommendation grundar sig i stor utsträckning på de slutsatser vi alla gemensamt har dragit av denna erfarenhet.
Rekommendationen behandlar två avgörande aspekter. För det första bedömningen som ett verktyg för att förbättra kvaliteten, där syftet inte är att avgöra vem som är bäst och vem som är sämst i klassen, utan helt enkelt att ge stimulans så att alla blir bäst i klassen. För det andra, det europeiska samarbetets roll inom detta område. Det är för övrigt något som vi är mycket bra på att göra, vilket vi har bevisat.
I linje härmed uppmanar förslaget till självbedömning, extern bedömning, involvering av alla berörda parter i den samlade bedömningsprocessen, för att slutligen stimulera skolornas förmåga att ta lärdom av varandra, så att de kan identifiera bra metoder och de mest effektiva bedömningssystemen.
Kommissionen framtvingar inte något i denna process, utan spelar rollen av katalysator. Den uppmuntrar europeiskt samarbete mellan skolorna och främjar att de organiseras i nätverk på europeisk nivå. Kommissionen försöker också inrätta en databas över de system och verktyg för självbedömning i skolorna som sedan kommer att bli tillgängliga för samtliga berörda aktörer.
Detta är just precis vad Europeiska rådet i Lissabon bad oss att göra. För om vi vill placera det europeiska samhället i förgrunden på den internationella arenan i dess egenskap av informationssamhälle, är det helt uppenbart att grunden för medborgarnas sociala jämlikhet i alla våra medlemsstater, alla våra regioner och samhällen, måste vara en skolutbildning av yppersta kvalitet. Jag instämmer helt och fullt med vad vår kollega Karas sade - att det är i dagens skolor som vi förbereder morgondagens samhälle och dess framgång. I det perspektivet ansvarar vi för att tillhandahålla alla verktyg vi kan uppbåda och verka för att alla i skolan lär av varandra, så att systemet förbättras överallt och ingen blir socialt utslagen.
Det är i själva verket detta som är vårt mål i kunskapssamhället. Vi kan inte tillåta oss lyxen att minst 20 procent av eleverna slås ut socialt för att de inte har fått den utbildning som krävs för att klara sig i samhället. I den frågan instämmer jag med de av er som har sagt att man måste förbereda människor för livet i samhället innan man förbereder dem för livet på arbetsmarknaden. För övrigt är detta en utomordentlig brist i ett samhälle som behöver alla sina mänskliga resurser för att kunna gå framåt.
Ärade kolleger! Det är för att ge alla ungdomar dessa resurser som vi tillsammans med utbildningsministrarna lägger fram dessa förslag om kvalitetsanalys, för om utbildningen har kvalitet finns det en möjlighet att kunna klara sig i samhället och hitta ett arbete.
Därför vill jag än en gång tacka föredraganden och utskottet för kultur liksom alla de ledamöter som velat hjälpa oss i denna uppgift.
Jag vill påpeka för er att eftersom rådet (utbildning) har gjort bedömning och kvalitet till en prioriterad fråga, har åtgärd 6 i Sokrates-programmet varit föremål för en anbudsinfordran i detta mycket specifika sammanhang. Detta kommer att leda till komparativa studier och till att nätverk bildas mellan behöriga institutioner.
Jag vill också tala om för er att det svenska ordförandeskapet i början av april kommer att anordna en konferens på detta tema i Karlstad och att det kommande belgiska ordförandeskapet redan nu har planerat åtgärder med detta tema under sitt ordförandeskap. Ärade parlamentsledamöter! Ni har säkert förstått att det inte är sista gången vi talar om denna fråga och att jag vid återkommande tillfällen kommer att återkomma för att i detalj informera er om händelseutvecklingen, som vi alla hoppas blir positiv.

Talmannen
Tack så mycket, fru Reding.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Världsnatur- och kulturarvet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0382/2000) av De Veyrac för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om tillämpningen av konventionen om skydd för världsnatur- och kulturarvet inom Europeiska unionens medlemsstater (2000/2036(INI)).

De Veyrac
. (FR) Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Det är banalt att säga att kulturarvet och skyddet av kulturarvet är faktorer av avgörande betydelse för den europeiska identiteten. Det är kanske banalt, men icke desto mindre exakt. Kulturarvet är för våra medborgare en av de mest synliga och närliggande aspekterna på kultur. Det tillhör deras vardagliga miljö och personliga identitet. Det stärker känslan av tillhörighet med Europeiska unionen genom att identifiera våra gemensamma rötter. Att skydda kulturarvet är därför livsviktigt, på grund av de angrepp det utsätts för till följd av tidens tand, men även nya former av angrepp som det drabbas av, såsom luftföroreningar, okontrollerad urbanisering, demografiska påfrestningar och tyvärr mycket annat.
Europaparlamentet har behandlat denna fråga med största allvar, främst genom två resolutioner som antogs 1982 och 1988, och som utgör riktmärken för åtgärder som bör vidtas inom detta område. Det tycks mig nu vara nödvändigt att sammanfatta det aktuella läget för denna fråga och då beakta såväl subsidiaritetsprincipen som Europeiska unionens utveckling till följd av det ökade antalet medlemsländer.
Syftet med Unescos konvention förtjänar att påpekas på nytt. Det består i att skydda natur- och kulturarvet och inskränker sig inte till att förteckna det på en prestigefylld lista. Sedan det senaste urvalet av objekt i december 2000, har 690 objekt tagits upp på förteckningen över världsnatur- och kulturarvet. 208 av dessa objekt ligger i Europeiska unionen. Av dessa 208 objekt är 192 tillgångar på kulturens område, 11 tillgångar på naturens område och 5 blandade tillgångar. Även om Europeiska unionen är mycket väl representerat på denna förteckning, med närmare en tredjedel av objekten, kan detta enkelt förklaras med Europas viktiga bidrag till världscivilisationen. För att få en mer balanserad förteckning när det gäller fördelningen mellan de olika kategorierna av natur- och kulturarv, liksom mellan olika länder, har emellertid en världsomfattande strategi utarbetats av Unesco, tillsammans med en handlingsplan för att genomföra strategin. Jag finner det önskvärt att parlamentet rekommenderar de medlemsstater som åberopar ett stort antal tillgångar på förteckningen att i framtiden begränsa sina förslag om att tas upp på förteckningen. Jag finner det normalt att de bidrar till att göra förteckningen över världsnatur- och kulturarvet mer representativ och välavvägd, såväl geografiskt som i fråga om innehållet.
I samband med att parlamentets utskott för kultur antog detta betänkande slopades med en knapp majoritet de båda bestämmelser som handlade om en sådan självbegränsning. Ärade kolleger, jag menar ändå att dessa bestämmelser borde återinföras, och jag har ingivit två ändringsförslag om detta på PPE-gruppens vägnar. Ett annat förslag som framförs i betänkandet är att det skall upprättas en europeisk förteckning. Unesco har nämligen ett geografiskt synsätt på natur- och kulturarv, och i ett geografiskt synsätt ligger en begränsning som har att göra med vad som uppfattas som objekt. Man klassificerar exempelvis en hamn, men bryr sig inte om båtarna. Man kan klassificera ett stålverk, men man bryr sig inte om materialet. Jag tycker att Europa och Europeiska unionen för sin del borde ha ett dynamiskt synsätt. Unionen skulle kunna gå in på natur- och kulturarvets dynamik och för det ändamålet skulle en europeisk förteckning kunna vara ett framsteg. Den skulle göra det möjligt att bättre värdesätta objekt som har en betydelse som går utanför det rent nationella intresset, utan att för den skull vinna internationellt erkännande. Och det skulle bidra till att närma medborgarna till Europa, genom att göra dem medvetna om ett gemensamt kulturarv.
Kulturarv behöver ofta restaureras. Situationen för restauratörer av kulturarvet i medlemsstaterna bör bli föremål för en utredning från kommissionens sida, för att organisera de yrkesgrupper som arbetar med restaurering i syfte att garantera kvaliteten på dessa arbeten. Ett restaureringsarbete av kvalitet kräver adekvata ekonomiska medel, och behovet av att hushålla med pengarna får inte gå ut över arbetets kvalitet. Slutligen är det önskvärt att Europeiska unionen i samarbete med Europarådet och Unesco studerar om det är gångbart att införa en rättslig och skattemässig bestämmelse som underlättar olika former av sponsring när det gäller att bevara natur- och kulturarvet. Denna sida av saken skulle kunna tas upp i reflektionsarbetet om harmoniseringen av det europeiska skattesystemet. Skyddet av kulturarvet är en fråga som kräver ständig vaksamhet från vår sida. Vi har ansvaret för att överlämna detta kulturarv till kommande generationer. Europas ungdomar måste kunna få känna igen sig för att bygga sin framtid och för att bättre urskilja sin europeiska identitet. När man känner sig som en europé, är det då inte mer i förhållande till kulturella faktorer än i förhållande till ekonomiska och sociala faktorer?
Avslutningsvis vill jag citera en mening som ni alla känner till och som uttalades av en av Europeiska unionens stora grundare: " Om det skulle göras om, skulle jag börja med kulturen" . Det är en mening som skulle ha kunnat uttalas av Haydn när han komponerade i London, av da Vinci när han målade i Amboise, eller kanske av Byron när han låg för döden i Missolonghi. Det är den känsla, den lycka som vi uppfylls av när vi då och då, var och en på vårt håll, under våra resor inom Europeiska unionen förundras över de skatter vi möter och känner stolthet över att tack vare att Europeiska unionen existerar i blygsam utsträckning ha blivit dessa skatters ägare, och också förvaltare av deras fortbestånd.

Prets
Herr talman, fru kommissionär! Världskulturarvet - vi har just hört siffror - är relativt ojämnt fördelat. Största delen finns här i Europa, vilket vi kan vara mycket stolta över, men vilket också visar att det faktiskt ändå existerar olika skillnader. Även antalet utställningsobjekt, rättare sagt allt som man tagit upp i världskulturarvet, är mycket litet jämfört med vad som finns att hitta i världen, och det är en droppe i havet eftersom det finns många fler platser som skulle förtjäna denna ställning och detta stöd.
Det förenklar vare sig ett besluts- eller urvalsförfarande. Det finns fler avslag än bifall, och jag tror att det är nödvändigt att också definiera om kriterierna. Kulturarvets mångfald understryker de egna regionernas identitet, därför måste även det primära ansvaret övertas och iakttas därifrån, även om det mycket väl måste stödjas utifrån, av Europeiska unionen och av flera medansvariga.
Till de här regionala ansvarsområdena hör bl.a. vård av hembygd och seder och bruk, utveckling av den egna regionen och dylikt. Detta är för mig kriterier som primärt bara kan bemästras i regionerna. Världskulturplatser överskrider den regionala utvecklingen. Det är kulturella klenoder, vittnen om epokgörande förändringar och naturens unika företeelser. De har ett enastående universellt värde. Arkitektoniskt kulturarv, kulturlandskap och städernas kulturarv hör ihop, är emellertid som helhet ofullständigt om det inte innehåller även tidstypiska minnesmärken, t.ex. från arbetslivet, såsom utvecklingen i arbetslivet, utformningen av fabriker, maskiner och dylikt.
De visar utvecklingen av arbetsförfarandet i vårt dokument, dvs. även världsomfattande. Därför måste såväl utplundringar av arkitektoniska fyndplatser som det tanklösa utplånandet av spår från sociala inrättningar bekämpas. Den blixtsnabba tekniska utvecklingen och förändringen av omvärlden visar ännu tydligare hur viktigt det är att tänka på naturarvet och att ta på sig ansvaret, dvs. regionplanering och nysatsningar måste på ett utökat sätt ingå i ansvaret för att bevara det kulturella arvet.
Vid urvalet av världskulturplatser skall därför på ett utökat sätt en jämvikt mellan historiska platser, religiösa minnesmärken, de olika förhistoriska religionerna, tidshistoria och naturarv beaktas, och kriterierna för bedömning skall förändras i denna riktning. Att bevara det kulturella arvet är inte bara förbundet med stort ansvar utan även med höga kostnader. Därför måste man leta efter möjligheter att förenkla finansieringen, att tänka över de rättsliga och finansiella instrumenten och att också uppmuntra sponsorer att öka vår medvetenhet om detta ansvar.

Andreasen
Herr talman, vi skall i Europeiska unionen och i detta parlament ägna oss åt det som är väsentligt för det europeiska samarbetet, det som skapar ett starkare och smidigare Europa, och vi måste vara mycket uppmärksamma på att vi inte påtar oss några uppgifter som mer naturligt är medlemsländernas uppgift. Det är viktigt att skydda kulturarvet, och unionens gemensamma kulturarv är dess mångfald. Detta skall vi värna om i varje medlemsland, för det är en stor och viktig uppgift. Därför anser jag att detta betänkande är överflödigt. Med hänsyn till närhetsprincipen är det min uppfattning att skyddet av kulturarvet åligger medlemsstaterna. Hittills har medlemsstaterna bidragit till genomförandet av konventionen om världskulturarvet genom att lägga fram förslag - många förslag - om upptagning på Unescos lista av de värden som har en speciell universell betydelse.
Det förmodas finnas oproportionerligt många ämnen på listan och det skulle kanske, som föredraganden påpekar, vara lämpligt med lite större restriktion. Jag anser inte att det är självklart att det skall finnas en speciell lista över det europeiska kulturarvet, och jag tycker heller inte att det är nödvändigt att kommissionen skall åta sig ett större arbete för att samordna den insats som många har framfört en önskan om. Därför har jag på den liberala gruppens vägnar lagt fram en rad ändringsförslag, varefter parlamentet skall uppmana medlemsstaterna och inte kommissionen till att förverkliga nödvändigt samarbete i samråd med Unesco och Europarådet. Det har jag gjort för att hålla närhetsprincipen i hävd, och jag gör det också med hänvisning till Romano Prodis ord här i parlamentet förra året, där han sade: " Let us remember how often we have been made into a laughing stock because we deal with things that are absolutely ridiculous, which defy common sense and conflict with the interests of our population" . (Låt oss komma ihåg hur ofta vi har varit föremål för åtlöje för att vi ägnar oss åt saker som är fullkomligt absurda, som trotsar sunt förnuft och strider mot medborgarnas intressen.) Jag anser att vi här har ett område, där vi kan ge arbetet i unionen en liten paus.

Papayannakis
Herr talman! Jag måste gratulera utskottet för kultur som tagit initiativet till detta betänkande om hur vi i Europeiska unionen skall skydda natur- och kulturarvet. Jag vill också gratulera vår föredragande till de idéer och åtgärder som hon föreslår och som jag i de flesta fall är överens med henne om.
Jag skall nu ta upp en punkt som nämndes av föregående talare. Varje medlemsstat i unionen har naturligtvis en politik i dessa frågor. Det är uppenbarligen inte meningen att vi skall ersätta staternas politik. Det är emellertid helt nödvändigt att vi kommer fram till en mera generell uppfattning, en politik på unionsnivå. Och skälet är uppenbart, därför att alla politiska insatser från unionens sida har stor betydelse för vidmakthållandet och hävdandet av vårt natur- och kulturarv, vanligen på ett närmast negativt sätt, herr talman.
Unionens bidragsgivning sker ofta genom strukturfonderna och gäller t.ex. byggnadsverksamhet och anläggningar som förstör eller allvarligt förändrar minnesmärken, landskap och andra delar av natur- och kulturarvet. Och enbart från Grekland skulle jag, tyvärr, kunna anföra många exempel. Genom stora ansträngningar lyckades vi för en tid sedan rädda den antika teatern i Dodoni från att hamna alldeles intill Egnatiamotorvägen, vilket t.o.m. skulle ha hindrat åskådarna från att höra något under föreställningarna. Tack vare påtryckningar från många organisationer hänsköts frågan om kraftledningsstolparna på ögruppen Kykladerna till regeringsrätten, vårt lands högsta förvaltningsdomstol, som i sitt utslag på ett föredömligt sätt ännu en gång framhöll skönhetsvärdena hos dessa öar. En fråga som ännu inte avgjorts gäller skapandet av en roddbana för Olympiska spelen i Schinia vid Marathon, en plats av utomordentlig historisk betydelse för hela Europa, herr talman. Det är också en speciellt värdefull vattenbiotop, som tagits med i förteckningarna enligt Natura 2000, fru kommissionär. Vi skulle vilja rädda den, men jag vet inte hur det skall gå till.
En annan fråga som ännu inte avgjorts gäller uppförandet av det nya Akropolismuseet, mycket nära Akropolisklippan och Parthenon ovanpå äldre arkeologiska minnesmärken, vilket innebär ett hot mot dessa minnesmärken men också mot det estetiska helhetsintrycket av platsen och utsikten mot den berömda klippan med Parthenontemplet.
Dessa och många andra projekt har en sak gemensam: de strävar alla efter eller har redan fått ekonomiska bidrag från gemenskapen. Därför är det självklart att jag helhjärtat stöder de punkter i resolutionen där man begär att kommissionen, innan den beviljar bidrag till ett visst projekt, noga beaktar konsekvenserna för natur- och kulturarvet, dess historiska betydelse och det estetiska intrycket. Alla dessa aspekter måste upphöjas till kriterier vid urvalet av olika byggnadsprojekt.

de La Perriere
Herr talman! Betänkandet från De Veyrac syftar främst till att utvidga begreppet natur- och kulturarv och urvalskriterierna för det nationella natur- och kulturarvet. UEN-gruppen kommer att rösta för betänkandet.
Ingen kan ifrågasätta behovet av att utvidga detta begrepp så att det omfattar faktorer som inte enbart omfattar byggnadsminnesmärken, naturarv och rörliga kulturtillgångar. Det är uppenbart att ett stort antal etnografiska faktorer kan samlas och skyddas i egenskap av världskulturarv. Man kan lyfta fram det musikaliska kulturarvets betydelse, eller den muntliga berättarkonsten. Här återstår fortfarande ett arbete med att samla in analyser och upprätta ett skydd i åtskilliga länder.
Detta kulturarv faller utanför ramen för det traditionella begreppet, som allt som oftast endast omfattar byggnader och platser, men finns ofta närvarande i det vardagliga liv som förs av innevånarna på denna planet. Det är denna närvaro och permanenta karaktär i kulturen och i vardagslivet som bör vara avgörande för själva begreppet kulturarv, något som för övrigt har nämnts av Prets.
Som ett exempel vill vi synnerhet här i Strasbourg lyfta fram hur fästa våra medborgare är vid sina nationella valutor och deras vilja att betrakta valutan som en aspekt av kulturarvet.
Den tyska tidskriften Focus-Money publicerade nyligen en undersökning som visade att 70 procent av tyskarna är fästa vid D-marken och vill behålla den. Denna siffra är ett genomsnitt, eftersom andelen uppgår till 80 procent i Östtyskland.
Det franska finansdepartementet, som ansvarar för att verkställa francens avskaffande, publicerade nyligen på sin webbplats en ytterst intressant undersökning om hur fästa fransmännen är vid sin valuta. Det är bara en omvänd diagnostik, eftersom man givetvis inte bad om deras uppfattning om francen, utan om euron. Svaret är desto mer svidande. Endast 26 procent av fransmännen känner förtroende för denna konstlade valuta. Det är inte obefogat att jag meddelar er vissa av dessa realiteter, med tanke på hur föga dessa tycks ha beaktats av parlamentet, eller påverkat parlamentet.
I Storbritannien, som än så länge har beslutat att skydda det nationella kulturarv som det brittiska pundet utgör, vill endast 14 procent av de unga britterna i åldersgruppen 18-24 år överge pundet. I det perspektivet vill de cirka 45 procent danskar som röstade ja, få den danska folkomröstningen nyligen att framstå som en omröstning till förmån för den gemensamma valutan.
Européerna är fästa vid sina valutor, precis som de är fästa vid sina värderingar, sina naturområden, sina språk och sina katedraler. Det är av den anledningen det är lämpligt att skydda de nationella valutorna som delar av världskulturarvet. Detta är innebörden i det ändringsförslag jag har ingivit på min grupps vägnar och som jag föreslår att ni stöder.

Zorba
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera De Veyrac som behandlat frågan om konventionen om skydd för världsnatur- och kulturarvet inom Europeiska unionens medlemsstater. Genom sitt betänkande ger hon eftertryck åt det intresse som Europa måste visa i denna viktiga fråga och dessutom de initiativ som måste tas på global nivå.
Även om Nicemötet inte fattade det avgörande beslutet om att lyfta ut kultursektorn från de frågor som kräver enhällighet, för at vi skall kunna ta avgörande steg i riktning mot konvergens, betonas i betänkandet någonting mycket viktigt, nämligen att Europeiska unionen arbetar för att utveckla den kulturella mångfalden. Det är enligt min mening också viktigt att Europa kommit till insikt, vilket framgår av betänkandet, om att Europa är överrepresenterat i förteckningen över det globala kulturarvet och att denna överrepresentation också gäller för historiska städer och religiösa byggnader i förhållande till andra platser, för kristendomen i förhållande till andra religioner och trosuppfattningar, för avancerad arkitektur i förhållande till lokala byggnadsstilar. Denna insikt bevisar att begreppet kulturell mångfald och respekten för det främmande är en väl förankrad tanke, som spelar en central roll i problematiken och därigenom gör det lättare för Europa att spela en väsentlig roll i förhållande till världen i övrigt i globaliseringens tidevarv.
Bland förslagen vill jag som särskilt betydelsefullt framhålla förslaget om initiativ på ministernivå som syftar till harmonisering. Jag vill också framhålla vikten av att medlemsstaterna agerar kraftfullt för att förhindra stölder av och olaglig handel med arkeologiskt fyndmaterial i Europeiska unionens medlemsländer.
Dessutom anser jag - och här delar jag vår kollega Papayannakis uppfattning - att en undersökning av de kulturella konsekvenserna bör vara en nödvändig förutsättning för att man skall godkänna gemenskapsfinansiering av ett projekt, för att vi skall undvika förödelse, av en omfattning som ofta inte går at värdera. Det är positivt att programmet " Kultur 2000" har anslagit en tredjedel av sin totala budget till kulturarvet, i fråga om arkeologi och marinarkeologi, arkitektur, museer, bibliotek, arkiv, varigenom man stimulerar de nationella insatserna.
Man bör också, som det påpekas i betänkandet, slå vakt om det agrara arvet, urskogarna, biotoperna och våtmarkerna, dvs. sådant som anses ligga lite vid sidan om. Det är också viktigt med skolutbildning och yrkesutbildning inom alla de yrken som har betydelse för skyddet, vidmakthållandet och utnyttjandet av natur- och kulturarvet. Det är också mycket viktigt att skapa medvetenhet hos elever och ungdomar och att utveckla en frivilligrörelse, som kan göra betydelsefulla insatser.

Sanders-ten Holte
Herr talman, fru kommissionär! Jag tycker att det här är ett bra och mycket informativt betänkande, och jag skulle därför vilja tacka föredraganden för det omfattande arbete som hon har lagt ned på det. Det visar i varje fall att Europeiska unionen och medlemsstaterna har läst sina läxor ordentligt. De har lagt fram många ansökningar, och det har till och med lett till att det har varit tal om obalans. Det är enligt min åsikt ett resultat av uppfattningen att framför allt byggnader måste anmälas, men det finns naturligtvis även andra faktorer, och jag tror att det är bra att uppmuntra medlemsstaterna att vidta åtgärder för att uppnå större jämvikt och utökad selektivitet.
När det gäller min egen grupp pågår just nu en diskussion om huruvida Europeiska unionen har en uppgift att fylla här. För det första, bevarandet av kulturarvet, även på unionsnivå, är något som tilltalar medborgarna. Vi har dagar då historiska minnesmärken håller öppet hus, och det är evenemang som drar till sig oerhört mycket folk. Det synliggör den europeiska dimensionen i allra högsta grad.
En andra punkt, det europeiska mervärdet, även det ser jag på ett stort antal områden, exempelvis gränsöverskridande projekt i Waddenzeeområdet och undervattensarkeologi. I sådana sammanhang kan Europeiska unionen stödja och stimulera samarbetet mellan medlemsstaterna, liksom på alla kulturområden.
Nästa punkt, närmare bestämt om forskning och utbildning. Även det är en typiskt europeisk uppgift, liksom klarhet kring vilka platser som står över nationella intressen, att göra inventeringar och listor är nödvändigt på varje nivå inom förvaltningen, att göra en avvägning även på miljöhanteringsområdet.
Användningen av strukturfonder anser jag vara en tredje punkt. Bevarandet av kulturarvet är viktigt för turismen. Det ger uttryck för den kulturella mångfalden. Det har att göra med sysselsättning. För min egen del är frågan om Europeiska unionen har en uppgift ingen fråga. Europeiska unionen har på det här området en uppgift att stimulera, stödja och synliggöra Europas gemensamma kulturarv. Jag och andra från min grupp kommer därför att ge föredragandens betänkande ett helhjärtat stöd.

Caveri
Fru talman, ärade ledamöter! Det råkar vara så att jag har arbetat med tillämpningen av Unescos konvention i ett konkret fall. Vid ett Unesco-möte som hölls i Casablanca för några år sedan togs frågan upp om man kan tänka sig att göra hela alpkedjan till ett världsarv. Jag skall erkänna att jag då ville sätta mig in i frågan mer, för jag tyckte bland annat att det verkade motsägelsefullt att ställa upp hela Alperna, som innehåller litet av varje, som kandidat. Jag är förbluffad över vilken spridning det finns, ofta motsägelsefull, bland de platser länderna har valt ut - det är verkligen inte Unescos fel utan beror på staternas eget urval - och jag har noterat att vissa kulturella, naturliga eller blandade orter uppseendeväckande nog saknas: kollegan Costa i vår grupp påpekade roat för några dagar sedan att Venedig, där han är borgmästare, aldrig har klassats som världsarv.
Nå, när jag läste konventionen fick jag en misstanke bekräftad: att konventionen som nu är trettio år gammal är helt föråldrad. Under tiden har medvetandet om kulturen och miljön ändrats mycket, tänk bara på konceptet hållbar utveckling som är på modet i dag. Det är därför som jag är rädd för att betänkandet kommer att innehålla en rad motsägelser: en del av de frågor som tas upp bör förenklas, mer för att samordna mellan Europas länder än för att göra överdrivna ingripanden från Europeiska unionens sida, vilka i bland kan låta som substitut för ansvarstagande på annat sätt. I vissa fall finns det för övrigt redan instrument: jag påminner om att man i texten tar upp de regionala minoritetsspråken som det finns olika instrument för att skydda - det är någonting positivt.
Några ansatser finns det ändå: jag vill påpeka att ingripandena skall vara aktiva, eftersom skyddet av dessa platser fungerar om insatserna också innebär penningmässiga åtaganden. De summor man tänker sig i konventionen, där man räknar med minimifonder, är sannerligen inga garanter för aktiva insatser, särskilt inte i tredje världen. Det vore positivt om kommissionen förr eller senare åberopade den gräns som kan överskridas av statsbidragen, såsom fastställs i artikel 87.3 d.

Paulsen
Herr talman, fru kommissionär! Jag skall ta upp den del av Europas kulturarv som inte finns med på Unescos lista och som knappt finns med på våra egna listor. Det rör sig om det faktum att nästan varenda kvadratmeter i Europeiska unionen är odlat landskap, både jordbrukslandskapet och skogsbrukslandskapet. Hela vår nuvarande biologiska mångfald är ett resultat av bortåt 10 000 års kamp och möda. Det är frukten av ett samarbete mellan människan som odlare, naturen, klimatet och tekniken. Det är detta som ger oss det Europa vi känner till, det oerhört mångsidiga och mångfaldiga. Jag tycker givetvis att kulturarvet är ett ansvar för bygder och nationer, inte i första hand för unionen. Det finns emellertid ett område där unionen har all makt över kulturarvet, nämligen jordbrukspolitiken.
Om jag fick bestämma, skulle jag byta ut EU:s nuvarande jordbrukspolitik mot en politik för kulturarv och biologisk mångfald. Jag skulle vilja använda subventioner till att bevara Medelhavets terrassodlingar, till att bevara de biologiskt rika och fantastiskt vackra ängarna i bergsområdena som omger älvar och sjöar i det skogrika Skandinavien. Kort sagt: En bra kulturpolitik för Europa vore en ändrad, modern och hänsynstagande jordbrukspolitik.

Reding
. (FR) Herr talman! Skyddet av natur- och kulturarvet är enligt min mening en viktig fråga för alla, bortsett från frågan om att avgöra vem som ansvarar för vad enligt fördraget. För mig - och det vill jag säga innan jag går in på kärnfrågan -består kulturarvet av byggnader, naturområden, traditioner - och här delar jag er uppfattning- som inte kan begränsas till en person, en region eller ett land, eftersom de tillhör hela gemenskapen av europeiska medborgare. Finns det något vi är rika på i Europa är det den kulturella mångfalden och den tillhör oss alla. Den tillhör inte en enskild liten del av Europa, även om den har sitt ursprung i denna lilla del av Europa. Därför har vi alla ett ansvar för att skydda detta kulturarv och skydda denna mångfald. För om en del försvinner i Finland går den också förlorad för Grekland, och om en del försvinner i Grekland går den också förlorad för Danmark. Ansvaret vilar på alla europeiska medborgare oavsett var de befinner sig och oavsett vilken roll de har att spela.
Ärade ledamöter! Med detta vill jag säga att det är självklart att om kommissionen glädjer sig åt de ansträngningar som gjorts av parlamentet och framför allt av föredraganden De Veyrac, så delar den också den oro och de intressen som betonas i dokumentet.
På det rättsliga planet erbjuder fördraget som ni mycket väl vet ingen rättslig grund för en gemenskapsåtgärd på det kulturella området och utesluter alla möjligheter till en harmonisering inom detta område. Kommissionen har ingen möjlighet att upprätta en egen förteckning över tillgångar och objekt på kulturens och naturens område och hyser dessutom vissa betänkligheter mot tanken på att ytterligare öka antalet befintliga förteckningar.
För att återknyta till vad jag inledningsvis sade minskar detta inte vårt ansvar när det gäller att skydda natur- och kulturarvet.
För övrigt har vi alltid samarbetat med internationella organ, privata organisationer, enskilda individer, länder, regioner och byar som har gjort så stora ansträngningar för att skydda sitt och vårt kulturarv. Vi kan särskilt peka på de gemensamma åtgärder som genomförts tillsammans med Europarådet och Unesco, exempelvis kampanjen " Europa, ett gemensamt kulturarv" , eller den studie som genomförts till förmån för Kosovos kulturarv. Detta samarbete måste fortsätta, inte enbart för att undvika att liknande och ej samordnade åtgärder upprepas, utan också för att öka effektiviteten vad avser det rättsliga och skattemässiga regelverket på internationell nivå, något som en del talare har berört. För övrigt vill jag betona att vi inom ramen för programmen Rafael och Kultur 2000 engagerar oss mycket intensivt för att utan åtskillnad hjälpa medborgare, regioner, länder och organisationer - alla som kämpar på fältet för att skydda alla europeiska medborgares gemensamma kulturarv.
Bland de olika åtgärder som kontinuerligt uppmuntras kan nämnas att medvetandegöra allmänheten, i synnerhet ungdomar, och öka deras medverkan, och ni har rätt i att betona att respekten för kulturarvet är en utbildningsfråga, men även åtgärder på naturens område. Därtill kommer att förbättra de metoder och verktyg som används av yrkesfolk i Europa, främst sådana som utvecklas av International institute for the preservation of cultural heritage i Rom, och vidareutbildning för yrkesfolk och specialiserade hantverkare inom området för restaurering av kulturarvet, som vi har försökt utveckla tack vare våra utbildningsprogram, just för att få tillgång till specialister som kan vara behjälpliga vid de olika restaureringsprojekt som pågår.
Kära kolleger! Jag kan försäkra er att vi kommer att fortsätta på den inslagna vägen. Givetvis kommer detta att göras inom ramen för våra behörigheter och resurser, som är mycket begränsade, som ni ju vet. Men vi har för avsikt att hitta konstruktiva och anpassade lösningar, och därför tackar jag personligen och på kommissionens vägnar parlamentet för dess initiativ, eftersom vi vill att fler initiativ skall tas överallt i Europa, och på alla nivåer, såväl privat som offentligt, förutsatt att de främjar målet att skydda vårt europeiska kulturarv.
Det är för övrigt ur den synpunkten jag med kraft stöder den publicitet som vi skänker kulturarvet genom att inrätta priser, exempelvis det pris för restaurering som inrättats av Europa Nostra, eller priset " det europeiska kulturarvets dagar" . Vilket syfte fyller dessa priser? De skall tjäna som exempel och visa alla medborgare vad som är möjligt att göra, ibland med ett minimum av resurser, för att åt kommande generationer skydda varje medborgares kulturarv, oavsett om detta tillhör medborgaren direkt eller indirekt, det vill säga alla européers kulturarv, med respekt för den kulturella mångfalden.

