Likabehandling av kvinnor och män med egen rörelse - Gravida arbetstagare (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om:
betänkandet av Astrid Lulling, för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillämpning av principen om likabehandling av kvinnor och män som är egenföretagare och om upphävande av direktiv 86/613/EEG - C6-0341/2008 -, och
betänkandet av Edite Estrela, för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 92/85/EEG om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar - C6-0340/2008 -.
Astrid Lulling
Herr talman! 22 år har gått sedan vi röstade om en text som redan på sin tid syftade till att åstadkomma jämställdhet mellan kvinnor och män som är egenföretagare, inklusive deras medhjälpande makar. Nu har kommissionen äntligen lagt fram ett nytt förslag som ska ersätta den tandlösa och urvattnade texten från 1986. Men den här gången har texten utformats på en mer solid rättslig grund.
Jag vill först ta upp en stor förbättring, nämligen att ingen medlemsstat längre får förbjuda makar eller personer som likställs med makar att starta ett bolag tillsammans. Härigenom förbättrar vi starkt villkoren för medhjälpande makar, dessa miljontals osynliga arbetare i jordbruket, hantverket, handeln, små och medelstora företag, och för alla fria yrkesutövare. Deras öde har bekymrat Europaparlamentet ända sedan 1990-talet.
Kommissionens förslag brister tyvärr fortfarande på en avgörande punkt, nämligen socialförsäkringsskyddet för medhjälpande makar och personer som likställs med makar. Det har visat sig att det stora flertalet medhjälpande makar avstår från att ansluta sig till ett socialförsäkringssystem om ansökan är frivillig. Dessa människor inser inte att de mister alla sina sociala förmåner, i synnerhet pensionsförmåner, om de skiljer sig - och i många fall har de då varit gifta och arbetat i familjeföretaget i över 20 år.
Vi vill också behålla den gamla bestämmelsen om erkännande av den medhjälpande makens eller makans arbete, så att det finns en möjlighet till ersättning. Det gäller framför allt vid skilsmässor, då medhjälpande makar kan befinna sig i ett utsatt läge efter att i åratal ha arbetat i familjeföretaget.
Vad skyddet av gravida kvinnor och mödrar beträffar har vi hittat en lösning som lämpar sig för kvinnliga egenföretagares och medhjälpande makars situation. De behöver få rätt att vara mammalediga i den utsträckning de önskar, så länge den sammanlagda tiden inte är längre än vad som sägs i direktivet om kvinnor i arbetslivet.
Dessa ändringsförslag är i våra ögon de viktigaste för att förhindra att vi går ut med ytterligare ett urvattnat direktiv, som inte skulle garantera likabehandling av män och kvinnor på det här området.
Vi har fått veta att Luigi Cocilovo, för Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, har lagt fram ett dussin ändringsförslag som har att göra med definitionen av medhjälpande makar och personer som likställs med makar. Det tyckte jag var lite oväntat, eftersom vi i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män - det vill säga samtliga grupper - har kommit överens om att behålla definitionerna i kommissionens förslag. De är rättsligt oantastliga, kan godtas av alla och går ut på att begreppet medhjälpande makar även ska omfatta personer som likställs med makar till egenföretagare som erkänns i nationell lagstiftning.
Definitionen är tydlig och exakt. Varför lägger man fram vaga och rättsligt tveksamma ändringsförslag? Jag uppmanar ALDE-gruppen att dra tillbaka sina ändringsförslag. Jag utgår ifrån att gruppens skuggföredragande och Luigi Cocilovi har missförstått varandra, och jag undersöker det här just nu.
Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män har tyvärr godkänt ett annat betänkande med 74 ändringsförslag. Flertalet förslag saknar direkt koppling till det ursprungliga mål som kommissionen presenterade i sitt förslag, alltså att stärka skyddet för gravida kvinnor och mödrar genom åtgärder som främjar hälsa och trygghet - dels för gravida arbetstagare, dels för arbetstagare som nyligen fött barn eller ammar.
Jag vill förtydliga att direktivet inte handlar om kvinnliga egenföretagare, kvinnliga medhjälpande makar eller personer som likställs med makar till egenföretagare. Deras särskilda situation ska utredas inom ramen för det nya direktivet om likabehandling av kvinnor och män som är egenföretagare. Vi ska sammanställa ett separat betänkande om detta.
(Talmannen avbröt talaren)
Edite Estrela
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig först och främst tacka följande personer: skuggföredragandena, föredragandena för yttrandena från utskottet för sysselsättning och sociala frågor respektive utskottet för rättsliga frågor, sekretariaten för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män och för Europaparlamentets socialdemokratiska grupp, arbetsmarknadens parter, frivilligorganisationerna, de experter som medverkade i de offentliga utfrågningarna i Bryssel och Lissabon, kommissionens och rådets företrädare samt mina assistenter. Jag tackar alla för deras stöd och förslag.
Förslagen i mitt betänkande har således vuxit fram ur ett omfattande samråd. Vi har genomfört många arbetsmöten med alla som vill att Europeiska unionen ska ha ett modernt direktiv om mammaledighet. Följande huvudmål har motiverat mina ändringsförslag: För det första behöver kvinnliga arbetstagares rättigheter stärkas under graviditeten, efter förlossningen och under amningsperioden. För det andra behöver vi skapa bättre möjligheter att förena arbetsliv med familje- och privatliv. För det tredje behöver vi skapa goda förutsättningar för européer som vill skaffa barn, så att vi ökar födelsetalen.
Jag föreslår därför att uppsägningsskyddet förlängs till 12 månader, att skyldigheten att utföra natt- och övertidsarbete bortfaller om kvinnan så önskar, och att kvinnans arbetstid förkortas med två timmar per dag för amningspauser utan att hon går miste om några anställningsförmåner. Vårt mest banbrytande förslag, jämfört med Europeiska kommissionens förslag, handlar om pappaledigheten. Gemenskapsrätten måste främja en rättvisare ansvarsfördelning mellan kvinnor och män i privat- och familjelivet genom att upprätthålla principen om delad ledighet. Därigenom ökar vi barnens livskvalitet och välbefinnande. Papporna behöver ta sitt ansvar i familjelivet redan från barnets födelse eller adoption. Vi behöver också bekämpa de ekonomiska, sociala och kulturella fördomarna mot rätten till pappaledighet, och förändra synen på detta.
I länder som Sverige betraktas en man som inte är med och delar på föräldraledigheten som en dålig far av samhället. I de sydeuropeiska länderna är det däremot tvärtom: Trycket från arbetsgivare och arbetskamrater tvingar pappor att avstå från att ta ut ledighet som de har rätt till enligt lag. Därför föreslår jag att två veckors pappaledighet blir obligatorisk och icke överförbar, att oförminskad ersättning ska utgå och att ledigheten inte får medföra några nackdelar i arbetet. Det är ett bevisat faktum att första steget i riktning mot en grundläggande balans mellan familje- och yrkesliv är att män och kvinnor delar på ansvaret i familjen. Kvinnor har visserligen samma rätt till en yrkeskarriär som män, men de kan inte både utföra samma arbete som män utanför hemmet, och dessutom tre gånger så mycket arbete i hemmet.
Familjelivet är ett skäl till att det finns fler arbetslösa kvinnor än män. Vid anställningsintervjuer ställs dessutom ofta frågan om den sökande avser att gifta sig eller skaffa barn. Kvinnors privatliv nagelfars och om de visar en naturlig längtan efter att bli mammor läggs det dem till last. Moderskapet får inte ses som en belastning av arbetsgivarna, eller för ekonomin. Det gör tvärtom nytta för samhället genom att motverka de låga födelsetalen och föryngra befolkningen, samtidigt som det gör vårt sociala trygghetssystem hållbart.
Vi kan därför inte finna oss i att kvinnor straffas för att de är mammor. Men verkligheten är den att de ofta stöter på karriärhinder, inte erhåller sedvanliga produktivitetsbaserade bonusar eller vinstandelar och tvingas acceptera mindre avancerade arbetsuppgifter som inte är lika yrkesmässigt tillfredsställande. Denna situation måste vi förändra.
Vladimír Špidla
Herr talman, parlamentsledamöter! Jag vill börja med att tacka Edite Estrela och Astrid Lulling för deras betänkanden. Jag värdesätter deras arbete och att Europaparlamentet stöder kommissionens förslag, som utgör en del av det åtgärdspaket som vi i höstas antog för att åstadkomma balans mellan arbets- och familjeliv.
Att åstadkomma balans mellan arbets-, familje- och privatlivet är, som ni vet, en prioriterad punkt i kommissionens plan för jämställdhet mellan kvinnor och män. Att främja åtgärder som inriktar sig på dessa områden är avgörande för att höja kvinnors status på arbetsmarknaden och kunna hantera problem som har att göra med förändrade familjestrukturer, befolkningens åldrande och främjandet av likabehandling av män och kvinnor. I det perspektivet tror jag att vi behöver förbättra lagstiftningen om mamma- och föräldraledighet. Det är på samma sätt avgörande att höja kvinnliga egenföretagares status.
Det är väldigt glädjande att vi har kommit så här långt med de två lagförslag som kommissionen lagt fram. Jag är också glad att arbetsmarknadens parter framgångsrikt har slutfört sina förhandlingar om föräldraledigheten. Jag hoppas att jag före sommaruppehållet kan lägga fram ett formellt förslag om att göra överenskommelsen bindande. Jag ska nu i korthet redogöra för vad kommissionen vill åstadkomma genom att ändra direktivet om mammaledighet, nämligen främja en god säkerhet och hälsa för mödrar, uppmuntra kvinnor att skaffa så många barn de önskar, och främja kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Kommissionens förslag har här som främsta mål att utöka mammaledigheten från 14 veckor till 18 veckor, att höja ersättningen vid mammaledighet så att kvinnor kan avbryta arbetet för att ta hand om sina barn under ekonomiskt trygga förhållanden, och att tillhandahålla den större flexibilitet som kvinnor behöver beträffande hur mammaledigheten ska utformas och vilka arbetsförhållanden som kvinnorna sedan återvänder till. Jag vet mycket väl hur svår avvägningen är mellan att öka skyddet och att göra dessa nya åtgärder ekonomiskt godtagbara för arbetsgivarna och medlemsstaterna.
Kommissionen välkomnar parlamentets många ändringsförslag. De bidrar till att höja kvaliteten hos förslaget och förtydliga det. Hit hör ändringsförslag 11 om den demografiska utvecklingen, ändringsförslag 25 om behovet av att förbättra möjligheterna att förena arbete med privat- och familjeliv, ändringsförslag 50 om att uppmuntra medlemsstaterna att vidta åtgärder för att möjliggöra deltidsarbete, ändringsförslag 35 om icke-obligatorisk mammaledighet före förlossningen, ändringsförslag 53 som förtydligar att mammalediga arbetstagare har rätt att komma i åtnjutande av alla eventuella lönehöjningar, samt ändringsförslag 56 om arbetstagares pensionsrättigheter. Kommissionen kan även tänka sig att godta ett antal ytterligare ändringsförslag, antingen principiellt eller i sin helhet.
Jag välkomnar också det ändringsförslag som i vissa lägen gör det möjligt att räkna föräldraledighet som mammaledighet. Genom en sådan bestämmelse beaktas att förhållandena i medlemsstaterna skiljer sig åt. Den skulle tillmötesgå behoven hos de nordiska länderna och andra medlemsstater som har välutvecklade system för ledighet av familjeskäl. Jag hoppas ändå att vi slipper en situation där omarbetningen av direktiv 92/85/EEG används för att införa olika punkter som hör hemma i andra sammanhang. Jag tycker att det skulle undergräva syftet med kommissionens förslag, som i första hand är att ge mödrar ett ökat skydd, och i andra hand att främja kvinnors deltagande på arbetsmarknaden.
Jag står helt och hållet bakom ert förslag att införa pappaledighet, men med tanke på vad jag nyss sa tror jag inte att det aktuella direktivet, som är inriktat på att skydda mödrar, är rätt verktyg för att nå detta mål. Kommissionen förkastar därför ändringsförslagen om pappaledighet, men tror ändå att denna fråga behöver behandlas i framtiden. Målet bör då vara att åstadkomma en slutgiltig överenskommelse om föräldraledighet mellan arbetsmarknadens parter.
Jag är också glad att parlamentet, i ändringsförslag 44, vill införa ledighet vid adoption av barn. Idén är ju vettig, men även här tror jag att en omarbetning av direktiv 92/85/EEG är fel sätt att hantera frågan på. Vi måste inse att en mamma som adopterar ett barn befinner sig i en annorlunda situation. Kommissionen anser dock att vi i ett senare skede, i synnerhet när vi tar upp föräldraledighet igen, bör återkomma både till denna fråga och till frågan om pappaledighet.
Kommissionen välkomnar förslaget om 20 veckors mammaledighet. Det överensstämmer väl med logiken i kommissionens eget förslag, som innebär att längre mammaledighet än 18 veckor ska kunna beviljas i vissa fall. Det är emellertid av största vikt att kunna visa hur förlängningen påverkar andra delar av kommissionens förslag. Vad amning beträffar skulle 18 veckors mammaledighet räcka för att ge kvinnor möjlighet att amma sina barn utan att behöva anpassa sina arbetstider. Under dessa omständigheter kan jag inte stödja införandet av en skyldighet enligt lag att anpassa ammande kvinnors arbetstider. Jag skulle i stället uppmana medlemsstaterna att överväga att vidta ytterligare åtgärder som gör det möjligt för kvinnor att fortsätta att amma efter att deras 18 veckors mammaledighet har löpt ut. Vad förmånerna under mammaledigheten beträffar inför kommissionens förslag principen att full lön ska utgå. Många medlemsstater tillämpar faktiskt redan denna princip. Kommissionens förslag möjliggör också för medlemsstaterna att införa tak för dessa förmåner. Kommissionen stöder inte det ändringsförslag som parlamentet lagt fram om att full lön ska utgå under en viss period medan tak införs för resten av mammaledigheten, eftersom detta skulle avskräcka mödrar från att ta ut hela sin mammaledighet. Kommissionen kan därför inte rekommendera att dessa ändringsförslag godkänns.
Kommissionen anser också att vissa ändringsförslag urvattnar effekterna av förslaget, inför alltför många detaljer eller går utöver direktivets tillämpningsområde. Ett exempel på detta är ändringsförslag 30 om rätten att slippa nattarbete. Jag tycker att kvinnor som är gravida eller ammar när som helst bör kunna säga nej till nattarbete utan att förklara sig närmare. Samma sak gäller påföljdsfrågan. Här anser kommissionen att det är viktigt med en bestämmelse om att det inte får finnas några nationella övre gränser för ersättningen. EG-domstolen har fastställt denna princip, och kommissionen kan därför inte godta ändringsförslag 68.
Jag ska nu gå in på Astrid Lullings betänkande mer i detalj. För det första vill jag betona den stora vikt kommissionen fäster vid detta förslag.. Det är faktiskt avgörande att förbättra likabehandlingen av kvinnor och män som är egenföretagare eftersom det är ett område där kvinnor är underrepresenterade - endast en av tre företagare inom EU är kvinna. Det är lika nödvändigt att skapa bättre förhållanden för medhjälpande makar. Vi kan inte finna oss i den nuvarande situationen, där människor som regelbundet deltar i familjeföretagets verksamheter är socialt skyddslösa.
Jag är glad att parlamentet och kommissionen i mångt och mycket har samma syn på den här frågan. Därför kan kommissionen, antingen i sin helhet eller principiellt, godta det stora flertalet av de ändringsförslag som föredraganden har lagt fram. Det gäller framför allt ändringsförslag 15, om kvinnliga egenföretagares rätt till mammaledighet, och ändringsförslag 18, som handlar om erkännande av medhjälpande makars arbete och syftar till att återinföra artikel 7 i direktiv 86/613/EEG. Det gäller också ett stort antal andra ändringsförslag som kommissionen kan godta i sin helhet eller principiellt. I allmänhet förtydligar ändringsförslagen kommissionens förslag och ökar därmed rättssäkerheten.
Jag vill ändå påpeka att kommissionen inte kan godta ändringsförslag 14 om socialt skydd för medhjälpande makar. Jag inser att detta är en viktig fråga för Europaparlamentet, men det finns vissa särskilda problem med just detta ändringsförslag. Först och främst är frivillighetsprincipen i kommissionens förslag ett klart framsteg jämfört med läget i dag. Enligt kommissionens förslag blir medlemsstaterna enligt lag skyldiga att, på begäran, tillhandahålla samma skyddsnivå till medhjälpande makar som till egenföretagare. Att i form av ett obligatorium tvinga in medhjälpande makar i socialförsäkringssystemet skulle få betydande finansiella följder. Under den nuvarande ekonomiska krisen borde vi göra vårt bästa för att näringslivet, och i synnerhet mindre familjeföretag, inte mot sin vilja belastas med ytterligare kostnader. Jag anser därför att medhjälpande makar bör få välja själva. Ändringsförslaget skulle för övrigt också göra det betydligt svårare att nå enighet med rådet.
Låt mig avslutningsvis säga att kommissionen skriftligt har meddelat parlamentet hur den ser på de olika ändringsförslag som avser dess två lagförslag. Kommissionens yttrande bifogas sammanträdesprotokollet.
Joel Hasse Ferreira
Jamila Madeira har försökt sörja för verklig jämställdhet för gravida arbetstagare och andra kvinnor i fruktbar ålder när det gäller att få tillgång till och möjlighet att kvarstanna på arbetsmarknaden. Mina damer och herrar! Kvinnor tvingas ofta välja mellan yrkes- och familjeliv. Särskilt när det gäller moderskapet påverkar detta deras fysiska och mentala hälsa, och gör att de inte känner att något fattas i livet. Vi behöver därför införa ett system i linje med den europeiska sociala modellen, som inte försämrar kvinnors rättigheter och skydd. Vi hade gärna sett att föräldraledighet ingick inom denna ram, men det framgår ju att kommissionen ser annorlunda på den saken.
Fru kommissionsledamot! Alla som är borta från arbetet i 18 veckor behöver särskild utbildning när de återgår till sin arbetsplats för att kunna bibehålla de karriärmöjligheter de har rätt till och slippa att hamna på efterkälken i två avseenden i sitt yrkesliv. Vi behöver därför garantera skydd från uppsägning i 12 månader, så att man hinner organisera om sitt privatliv när man återvänder till arbetet, utbildningen och sina nya rutiner. Förlängningen från 6 till 12 månader är därför rent sunt förnuft. Det är absolut nödvändigt att samtliga medlemsstater lagstiftar om kvinnliga egenföretagares rättigheter, och därför sänder detta en tydlig politisk signal som vi uppmanar kommissionen att reagera på.
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Anpassningen av arbetstiden efter förlossningen bör inte enbart omfatta kvinnor. Maken, partnern eller den andra föräldern borde också kunna begära detta av sin arbetsgivare. Detta är ett mycket viktigt förslag som behöver övervakas av medlemsstaternas myndigheter. Avslutningsvis tror vi, mina damer och herrar, att detta är ett system som överensstämmer bättre med den europeiska sociala modell som är vårt ideal. Det här handlar inte bara om kvinnor, utan om hela samhället.
Luigi Cocilovo
föredragande för yttrandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig redan inledningsvis spara tid genom att säga att jag i princip håller med om den beskrivning som getts av Astrid Lulling, som var föredragande för detta betänkande från det ansvariga utskottet.
Betänkandet handlar om ”likabehandling av kvinnor och män som är egenföretagare”. Utskottet för sysselsättning och sociala frågor har antagit ett antal ändringsförslag, som jag återigen har lagt fram för min grupps räkning. Jag tror att vissa går att dra tillbaka, eftersom de faktiskt sammanfaller med skrivningar som det ansvariga utskottet redan har antagit.
Vi insisterar också på ändringsförslag 14, som berör artikel 6. Vi anser nämligen att man försämrar skyddet, och öppnar för en utveckling som undergräver kommissionens mål, genom att göra sådant som är obligatoriskt för egenföretagaren frivilligt för en medhjälpande make eller maka, eller likställd person,.
I övrigt tror jag att vi kommer att enas med Astrid Lulling om att man bör omnämna ”stöd till personer som likställs med makar”,och även makar i alla avsnitt av kommissionens text, i stället för att låta detta bli en tolkningsfråga. Men den detaljen är uppriktigt sagt mindre viktig än det huvudmål som vi alla har.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
Herr talman! Syftet med 1986 års rådsdirektiv var att tillämpa principen om likabehandling av kvinnor och män som är egenföretagare, att ge medhjälpande makar en tydligt definierad yrkesstatus och att fastställa deras rättigheter och minimiskydd. Det förslag som kommissionen nu har lagt fram är fortfarande inte tillräckligt ambitiöst och innehåller inte särskilt många bindande lösningar.
Förslaget att garantera kvinnliga egenföretagares möjlighet att ta ut mammaledighet i som mest 14 veckor, inklusive två veckors obligatorisk ledighet, förtjänar stöd. Detta gäller även förslaget att medhjälpande makar ska omfattas av det sociala trygghetssystemet enligt samma villkor som egenföretagare.
Förslaget att göra anslutningen till de sociala trygghetssystemen frivillig för egenföretagare, och i synnerhet för medhjälpande makar, är däremot oroande. Det är inte en lösning som främjar likabehandlingen av kvinnor och män. Det vore därför lämpligt om det behöriga jämställdhetsorgan som övervakar de rättigheter som direktiven inför kontrollerar att direktivet tillämpas på rätt sätt.
Jag vill avslutningsvis gratulera båda föredragandena till att ha sammanställt ett så förträffligt betänkande.
Maria Petre
Jag vill först och främst tacka föredraganden, Edite Estrela, för hennes betänkande och för hennes stora engagemang.
Europa står inför ett reellt och allvarligt problem, som jag anser att förbättringen av direktiv 92/85/EEG löser. Jag syftar både på den åldrande befolkningen och på befolkningsminskningen som har stötts och blötts så länge. För oss i gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater är familjevärdena grundläggande. De motiverar definitivt att vi fastställer en politisk åtgärd för att hantera den här frågan. Vi välkomnar därför också den utveckling som direktivet om mammaledighet och mödrars hälsa står för.
Jag gladde mig åt att här i kammaren höra kommissionsledamot Vladimir Špidla uttala sitt stöd för en förlängd mammaledighet, vilket även vi i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män förespråkar. Jag tycker inte att det här har något att göra med att ge kvinnor tillgång till arbetsmarknaden på lika villkor. Vi är också alla väl medvetna om att det, enligt Världshälsoorganisationen och UNICEF, tar 24 veckor innan arbetsförmågan hos kvinnan är helt återställd efter förlossningen. Det är vetenskapligt belagt.
Jag anser att vi inte får tvinga unga kvinnor att välja mellan familjeliv och yrkeskarriär. Våra överläggningar här i dag om ändringen av direktivet blir faktiskt utgångspunkten för att uppnå denna balans mellan yrkesliv och familjeliv. Jag välkomnar att begreppet pappaledighet har införts, även om det inte behövs ännu, eftersom vi därigenom skickar en signal till unga familjer som förväntar sig något i den riktningen av oss europaparlamentariker.
För spädbarn är det livsviktigt att båda föräldrarna finns hemma under deras första veckor i livet, anser jag. Jag anser också att det är en del av livet att vara mamma eller pappa. Därför håller jag med dem som vill att frågan ska hanteras på det sätt som anstår den - inte som ett problem eller som något obekvämt. Som rumänsk parlamentsledamot och mamma till två barn, som tyvärr föddes under kommunistregimen i mitt land, kan jag försäkra er att det finns fler skäl till att jag stöder åtgärdsförslagen.
Lissy Gröner
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman! Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män har här gjort en viktig insats för att garantera ett socialt Europa. Jag tackar varmt de båda föredragandena Edite Estrela och Astrid Lulling.
Två aspekter betyder särskilt mycket för oss i Europaparlamentets socialdemokratiska grupp, och jag ska gå in på dem helt kort. För det första är det nödvändigt att även fäder omfattas av den strategiska ramen för att förbättra balansen mellan yrkesliv och familjeliv. Vi kräver inte, som kommissionen hävdar, 18 veckors ledighet för mödrar, eftersom flertalet länder i Europa, förutom Tyskland och Malta, redan har infört detta. Vi vill gå steget längre genom att införa två veckors pappaledighet.
Det är också viktigt för oss att homosexuella par får samma rättigheter i de båda direktiven. Det är viktigt när det gäller direktivet om medhjälpande makar, respektive den medhjälpande livskamraten när det gäller ogifta par. Jag vill påpeka att dessa skyddssystem behöver vara obligatoriska, eftersom vi annars öppnar för godtycke.
Jag återkommer än en gång till arbetsgivarsidans linje, som är att företagen nu under krisen inte klarar av att uppfylla direktivet om förlängd mammaledighet. Men detta kan helt enkelt inte stämma. Hos oss i Tyskland finansieras systemet genom löpande inbetalningar, och fungerar så att upp till 100 procent av kostnaderna kan återbetalas! Jag uppmanar därför den konservativa gruppen att visa lita empati och tillsammans med oss förbättra de arbetande mödrarnas rättsliga skydd.
Före Europavalet vill vi skicka en klar och entydig signal till medborgarna, och i synnerhet till alla föräldrar, om att krisen inte får oss att överge principen om ett socialt Europa, och att vi definitivt fortsätter att investera i människor, i framtida generationer och i en förändring av befolkningsstrukturen. Vad beträffar att lagstiftningen även ska omfatta pappor vill jag också uppmana kommissionsledamot Vladimir Špidla att tänka om, och att tillsammans med oss slå ett slag i rådet för att förbättra mammaledigheten och balansen mellan yrkesliv och familjeliv.
Claire Gibault
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag gratulerar och tackar Edite Estrela för hennes betänkande, som håller hög kvalitet.
Det är dags för kommissionen och parlamentet att ta upp den här frågan. Vi behöver snarast vidta åtgärder för att skydda gravida kvinnor och kvinnor som nyligen har fött barn eller ammar. Det är avgörande att vi ser till att deras rättigheter respekteras. I det avseendet är betänkandet välbalanserat. Det innehåller bestämmelser för nattarbete, uppsägningsskydd, sociala trygghetsförmåner och anställningsavtal, och för hur dessa rättigheter ska försvaras. Det gäller särskilt ersättningen vid mammaledighet.
Jag ställer dock inte upp på Edite Estrelas förslag om obligatorisk pappaledighet och om mammaledighetens längd. Att skaffa barn är onekligen fortfarande till nackdel för unga kvinnor i karriären. Vi får därför inte glömma bort mammornas återgång till arbetet, som är en mycket viktig aspekt.
Kvinnor får inte straffas för att de är mammalediga. Det är oundvikligt att en alltför lång mammaledighet försämrar kvinnors möjligheter till goda villkor när de ska återgå till arbetsmarknaden. Kommissionens förslag om 18 veckors mammaledighet, som åtföljs av andra verklighetsförankrade åtgärder, är därför utmärkt. Det beaktar såväl arbetstagarnas som arbetsgivarnas behov.
Om vi vill bekämpa diskriminering och försvara kvinnors rättigheter måste vi se till att kvinnor inte finner sig i att ge upp sina karriärutsikter. Att göra det måste vara ett aktivt val av livsstil. Vi måste avslöja vilket hyckleri som döljer sig bakom föreställningen om valfrihet, eftersom situationen i stället ofta beror på löneskillnader mellan män och kvinnor och på otillräcklig barnomsorg.
Jag anser inte att pappaledighet hör hemma i det här direktivet. Om den måste behållas behöver den utformas på ett flexiblare sätt. Att utskottet röstade igenom kompromissförslaget att minska pappaledigheten från fyra veckor till två är ett framsteg. Men varför ska det vara obligatoriskt med pappaledighet?
Jag håller med om att pappor har en roll att spela, men faderskapet får inte bli ett förgiftat nattvardsvin. Om vi vill att både mamman och pappan ska finnas till hands, vilket både de och spädbarnet mår bra av, behöver vi slå vakt om valfriheten. Att det ska gå att förena yrkesarbete med familjeliv är själva hjärtat i den europeiska sociala modellen. En så stor kulturell förändring kan bara genomföras med valfriheten som utgångspunkt.
Ewa Tomaszewska
Herr talman! Förslaget syftar till att utöka mammaledighetens minimilängd och innehåller också andra bestämmelser som gör det lättare att kombinera familjeliv med arbetsliv. Det är ett steg åt rätt håll. Vi stöder förslaget, men anser att det inte går tillräckligt långt.
Nu när Europas befolkningsstruktur rasar ihop är varje tänkbar form av stöd till familjerna värdefull. Småbarns, och särskilt spädbarns, kontakt med mamman stimulerar en sund utveckling av barnets känsloliv. Amningen betyder mycket för ett barns immunförsvar och fysiska hälsa. Den ändring som föreslås går dock inte långt nog. De enskilda medlemsstaterna bör följa subsidiaritetsprincipen och alltid försöka hitta bättre lösningar.
Jag vill också påpeka att det finns två problem. Den tid som kvinnor ägnar åt att ta hand om sina barn brukar inte räknas in alls, eller i alltför liten utsträckning, när deras ålderspensionsförmåner beräknas. Kvinnor och mödrar i familjer med många barn diskrimineras både på arbetsmarknaden och av pensionssystemet. Vi borde försöka införa en ersättning för att ta hand om sina barn.
Raül Romeva i Rueda
för Verts/ALE-gruppen. - (ES) Herr talman! Det gläder mig att frågor som rör jämställdhet mellan kvinnor och män och i synnerhet likabehandling mellan könen gradvis börjar få en mer framträdande plats i både samhället och politiken. De senaste veckornas debatter i samband med reformen av dessa två direktiv visar dock att det fortfarande återstår en hel del att göra i fråga om diskussioner och övertalning.
Jag håller med dem som hävdar att sann jämställdhet bara kan uppnås när vi har lyckats inrätta adekvata ramar som förhindrar diskriminering av kvinnor i samhället och på arbetsplatserna. Ramarna måste också göra det möjligt för, och till och med tvinga, männen att ta sitt ansvar på det privata planet och i hushållet.
Med detta i åtanke vill jag understryka att mammaledigheten i hela EU borde vara minst 24 veckor, som Världshälsoorganisationen och European Women's Lobby faktiskt kräver. Jag vill också framhålla behovet av brådskande åtgärder för gemensamt och lika ansvar inom parförhållanden, för delad arbetsbörda och delat ansvar för vården av barnen.
Věra Flasarová
för GUE/NGL-gruppen. - (CS) Mina damer och herrar, Astrid Lulling har tagit på sig en svår men nödvändig uppgift. I de flesta EU-medlemsstaterna har vårdare och medhjälpare, särskilt äkta makar, inte någon rättslig status och deras insatser erkänns inte, trots att deras verksamhet motsvarar över 11 procent av egenföretagandet inom Europeiska unionen. Ett annat problem är avsaknaden av socialförsäkringar för dessa människor. Om dessa försäkringar fortsätter att vara frivilliga finns risken att många väljer att avstå från dem på grund av kostnaderna. Resultatet blir ofta situationer där människor som varit medhjälpare på detta sätt plötsligt, när partnern t.ex. lämnar dem eller dör, finner sig stå ensamma, utan försörjningsmöjligheter och utan rätt till sociala förmåner eller pension. Därför stöder jag förslaget att göra socialförsäkringen obligatorisk i alla Europeiska unionens länder. Jag vill dock tillägga att försäkringen ska vara en motiverande faktor för dessa människor och därför måste vara sådan att alla har råd med kostnaden.
Irena Belohorská
- (SK) Jag gratulerar Astrid Lulling och Edite Estrela till betänkandena, som jag är övertygad om de kommer att hjälpa många familjer genom att avskaffa diskrimineringen inom arbetslivet och på området för moderskapsstöd. Många kvinnor hjälper sina makar i deras företag och de nuvarande socialförsäkringssystemen ger dem inget skydd. Jag stöder ett system som ger makar som hjälper till i familjeföretag samma slags skydd som oberoende anställda.
Detta får naturligtvis inte innebära fiktivt arbete utan arbete som är en del företagets normala arbetsbörda. Den ersättning som ges för hjälpen ska också stå i proportion till det arbete som utförs. Jag håller med föredraganden om att vi, till skillnad från kommissionen, inte har stött frivillig registrering utan i stället den medhjälpande makens rätt att registreras i samma socialförsäkringssystem som oberoende anställda, för att kunna täcka kostnader för sjukdom, pension och invaliditet.
Det föreslagna direktivet är mycket viktigt för arbetet med att avskaffa diskriminering mot kvinnor som hjälper sina makar i deras företag och som inte får något moderskapsstöd eller någon ålderspension, vilket gör dem beroende och mycket sårbara. Sådana situationer uppstår särskilt ofta i de nya medlemsstaterna, där egenföretagarnas verksamhet fortfarande inte är ordentligt reglerad.
Edit Bauer
(HU) Familjen är ett grundläggande värde för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna. Vi är naturligtvis alla medvetna om den pågående demografiska krisen. Även om det pratas mindre om den nuförtiden är dess konsekvenser minst lika allvarliga som den ekonomiska krisens. Därför kräver arbetarskyddsreglerna kring mödrars rättigheter särskild uppmärksamhet. Det föreslagna direktivet har dock fått ett blandat mottagande hos såväl EU:s folk som Europaparlamentet.
Det är inte någon bra idé att utöka de arbetarskyddsregler som nu gäller enbart gravida kvinnor och ammande mödrar till att gälla även papporna, eftersom deras arbetarskyddssystem inte kräver förändringar till följd av att de har blivit pappor. Om vi går med på att utöka förordningens rättsliga grund till att omfatta artikel 137 i EG-fördraget och utökar förordningen till att omfatta föräldraledighet, skulle vi få två rättsakter som gäller föräldraledighet, och även pappaledighet. Om vi ber arbetsmarknadens parter komma fram till en överenskommelse om direktiv 96/34/EG om föräldraledighet, vilket också nämndes av kommissionär Vladimir Špidla, varför försöker vi då föreskriva vilken sorts överenskommelse de ska enas om?
I vissa länder är skillnaderna mellan lagstiftning och praxis så stora att uppgiften att ändra direktivet faktiskt kräver väldigt mycket uppmärksamhet. Det vore inte så bra om parlamentet skulle störta sig in i diskussionen som en elefant i en porslinsaffär. Ett dåligt utformat skydd skulle i vissa fall leda till att unga kvinnor får svårare att få jobb eftersom det skulle bli dyrare att anställa dem än deras manliga kolleger.
Anne Van Lancker
(NL) Herr talman! Jag vill gratulera Edite Estrela till ett fantastiskt arbete. Parlamentets förslag att utöka mammaledigheten till 20 veckor med full betalning, varav sex veckor efter förlossningen, är inte på något sätt gripet ur luften. I många länder tillämpas redan över 18 veckors mammaledighet med 80-100 procent av lönen. Jag förstår därför inte varför våra kolleger från Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna vill sänka EU:s ambitioner till ynkliga 16 veckor.
Till dem som menar att kostnaderna är för höga skulle jag vilja säga att det inte får vara så att kvinnor förlorar på att bli mammor. Det är ofta så i dag att kvinnor måste använda sig av andra former av föräldraledighet, men samtidigt är det inte alla kvinnor som har rätt till detta. Dessutom innebär det betydligt lägre inkomster, vilket innebär att det är en omöjlighet för mindre välbärgade kvinnor.
Mina damer och herrar! För oss är det också viktigt att pappaledighet och gemensam mammaledighet för en kvinnlig partner regleras här, eftersom det här direktivet också handlar om likabehandling mellan kvinnor och män. En rättvis uppdelning av vårdnaden om barnen innebär att även männen måste få ledigt i samband med barnets födelse. Uppriktigt sagt är två veckor en mycket blygsam start, men ändå en viktig markering i de länder där papporna ännu inte har fått ta sin plats i den nyblivna familjen.
Arbetsmarknadens parter har inte lyckats enas om pappaledighet eller ledighet vid adoption. Därför anser vi i den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet att det är vår plikt att reglera området genom detta direktiv för pappornas och adoptivföräldrarnas skull. Jag är säker på att majoriteten i kammaren stöder oss i detta.
Siiri Oviir
(ET) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Bättre möjligheter att förena yrkesliv med familjeliv och privatliv är ett av de sex prioriterade verksamhetsområdena i riktlinjerna för jämställdhet mellan kvinnor och män. När allt kommer omkring vet vi alla att Europeiska unionen står inför allvarliga demografiska problem som låga födelsetal och en allt större andel äldre. Den bästa lösningen på detta skulle dock definitivt inte vara att inrätta ekonomiska lättnader för arbetsgivare som uppmuntrar sina kvinnliga anställda att skaffa barn.
Jag kan inte stödja ändringsförslag 22, särskilt inte andra delen av det. Föräldraskapet är en grundläggande rättighet som är viktig för att säkerställa en balans i samhället. Det är också mycket viktigt att båda föräldrarna är delaktiga i ett barns liv redan från de allra första månaderna. Jag kan dock inte hålla med om förslaget att införa obligatorisk pappaledighet. Det skulle vara att göra den nyblivna familjen en otjänst - pappor tjänar oftast mer. Regleringen av pappaledigheten måste vara flexibel - det är det enda sättet om vi ska kunna få ett positivt resultat. Slutligen vill jag tacka Edite Estrela för det arbete hon utfört med sådan entusiasm.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Herr talman! Astrid Lullings betänkande om egenföretagare är ett gediget arbete och hon har personligen lagt ner så mycket arbete på frågan att jag inte tror vi behöver säga mer om detta. Däremot måste vi fästa ledamöternas uppmärksamhet på Edite Estrelas betänkande. Hon är naturligtvis angelägen om att skydda kvinnor, men har kanske tyvärr missat en poäng. Här i parlamentet anser vi oss nämligen vara små gudar och tror att vi med våra beslut kan förverkliga alla våra drömmar. Problemet är att vi inte kan göra vad vi vill, utan vi måste göra vad som är möjligt, vad som verkligen ligger i kvinnornas intresse.
Vi har ett direktiv som omfattar enbart kvinnor, eftersom de är de enda som föder barn, de enda som blir gravida och de enda som kan amma. Vi vill därför att detta direktiv ska innehålla rättigheter för män, trots att det finns ett annat arbetsmarknadsdirektiv om föräldraledighet som kan omfatta männen i den utsträckning som arbetsmarknadens parter bestämmer. Vi bör därför inte ”sälja ut” kvinnors rättigheter under en period som är unik i deras liv genom att ge andra rätten till förmåner på grund av allt som kvinnorna får gå igenom rent fysiskt. Vi bör heller inte straffa kvinnor genom att tvinga dem att vara hemma från arbetet genom överdrivet lång ledighet, vilket inte gynnar arbetsgivarna, som kommer att vänta med att anställa kvinnor tills de är över 40 år.
Gabriela Creţu
(RO) En del ämnen är viktiga för Europeiska unionens institutioner, medan andra är mindre viktiga. De viktiga frågorna diskuteras vid evenemang med maximalt deltagande och publicitet, eller åtminstone söker man där efter lösningar och erbjuder svar. Tyvärr måste vi konstatera att kvinnors rättigheter inte har funnits med bland dessa viktiga frågor.
Attityden att lösningen av genusfrågor är av underordnad betydelse finns hos de konservativa i parlamentet, hos kommissionen och hos medlemsstaterna, om än inte i lika hög grad överallt. Eftersom detta är den sista plenardebatten för den här mandatperioden måste vi erkänna att parlamentet definitivt har varit den EU-institution som tagit allvarligast på frågorna om kvinnors rättigheter och socioekonomiska status, även när det gäller gravida kvinnor som är egenföretagare.
Vi har genom lagstiftning och initiativbetänkanden försökt omsätta en del av de principer som redan finns i fördraget i praktiken, för att kunna sätta ”osynliga” befolkningsgrupper på den offentliga dagordningen. Det ska dock erkännas att detta oftast hänt frampå småtimmarna eller när vi just kommit från flygplatsen. Det finns dock en brist på politisk vilja. Detta framgår mycket tydligt när det gäller att genomföra och följa den nödvändiga och efterlängtade lagstiftningen som vi nu gör utkastet till. Förseningar och felaktig tillämpning är vanligt i medlemsstaterna.
Vi vädjar till Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att inte använda krisen som en ursäkt för att ignorera andra viktiga frågor, frågor som är kopplade till tillämpningen av EU-lagstiftningen på detta område, både aktuella och tidigare lagstiftning. Att offra kvinnor och deras rättigheter på det ekonomiska intressets altare leder till socialt förfall. Jag vet inte om kvinnorna är mänsklighetens framtid, men en sak som är säker är att vårt samhälles framtid beror på kvinnorna och deras hälsa.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Herr talman! Världshälsoorganisationens forskning visar att 16 veckors ledighet vid barnafödsel är för lite, och WHO rekommenderar till och med 24 veckor. I likhet med internationella arbetsorganisationen (ILO) har kommissionen nu föreslagit 18 veckor. Parlamentet har beslutat om 20 veckor, även om det fortfarande finns en skillnad mellan vår grupp och socialdemokratiska gruppen - vi förespråkar 16 veckor plus 4 och PSE-gruppen 20 veckor. Jag skulle kunna gå med på 20 veckor.
Min andra punkt gäller föräldraledighet, pappaledighet och ledighet vid adoption. Jag förespråkar absolut att även papporna ska vara involverade i de första veckorna efter barnets födelse, men vi vet alla - och jag tackar kommissionär Vladimir Špidla för klargörandet - att detta inte kan regleras i det aktuella direktivet. Direktivet handlar när allt kommer omkring om hälsa och säkerhet och inte om föräldraledighet. Det är en annan fråga, som måste lösas tillsammans med arbetsmarknadens parter.
Min tredje punkt gäller mammaledighet och ledighet i samband med förlossning för egenföretagande kvinnor och medhjälpande makar. Jag tycker Astrid Lulling har gjort ett utmärkt arbete när det gäller detta.
Marusya Ivanova Lyubcheva
(BG) En översyn av ändringarna av direktivet om mammaledighet just nu verkar mycket vettigt. Dels visar det att vi tar ansvar för att lösa vissa problem som påverkar samhället, dels fokuserar vi detta ansvarstagande på EU:s framtid. Genom Edite Estrelas betänkande införlivar vi en ny filosofi i den omsorg vi ägnar mödrar, gravida kvinnor, nyblivna och ammande mödrar och föräldrar i största allmänhet. Det är särskilt viktigt att fäderna engageras i barnens uppväxt. Detta kommer att stärka familjens roll. Låt oss använda direktivet till att återupprätta den balans som är så viktig under barnens uppväxt redan från de allra första åren. Det kommer att komplettera alla våra andra beslut som rör EU:s politik mot diskriminering.
Det är oerhört viktigt för oss att vi ger gravida kvinnor skydd och säkerhet, både inom familjen och på arbetsplatsen. Vi måste också ge dem lika tillgång till arbete, skapa flexibla arbetstider och särskilda hälsovårdstjänster, samt verkställa lagstiftningen fullt ut. Det är oacceptabelt att en kvinna ska förvägras ett arbete för att hon är gravid och kommer att vara mammaledig. Vi måste se till att kvinnor som är mammalediga också automatiskt kan få ta del av förändringar som sker medan de är lediga.
Mitt land, Bulgarien, har en extremt gynnsam lagstiftning om mammaledighet, med en lång period betald mammaledighet och flera andra alternativ som kvinnor kan välja mellan. Kombinationen av rätten och friheten att välja, liksom familjeplikter och karriär är en god praxis som kan rekommenderas till alla medlemsstater. Detta är i själva verket en del av den integrerade politiken för likabehandling av kvinnor och män.
Christa Klaß
(DE) Herr talman! Medlemsstaterna är helt klart ansvariga för lagstiftningen inom hälsovårdsområdet. EU har fastställt miniminormer för mammaledighet. Medlemsstaternas olika lagstiftning på detta område är inte jämförbar. I vissa länder betalas mammaledigheten med skatteintäkter. I andra, som exempelvis Tyskland, betalas den genom sjukförsäkringsbolag och företagen står för den största delen av kostnaderna. Såväl längden på mammaledigheten som omfattningen av det ekonomiska stödet varierar. I varje fall är dock mamman garanterad skydd i händelse av sjukdom, även efter det att mammaledigheten har upphört.
Ni blandar ihop två frågor. Mammaledighet och föräldraledighet är två olika saker, som Vladimir Špidla mycket riktigt påpekade. Jag skulle vilja veta om den sammanlagda längden av mammaledighet och föräldraledighet i till exempel Tyskland skulle uppfylla det nya direktivets krav? En utökad mammaledighet, som är fokuserad på mammans hälsa, är inte alltid till fördel för kvinnorna. Företagen kommer att anställa färre kvinnor eftersom män inte tar mammaledigt.
Ett starkare rättsligt skydd mot uppsägning hjälper inte heller när man är arbetssökande. Vi måste se till att kvinnor kan anställas och arbeta på lika villkor. I detta sammanhang uppmanas företagen att hjälpa till att skapa en familjevänlig arbetsmiljö.
Ljudmila Novak
(SL) Där jag bor har vi ett talesätt som säger att barnen är vår största skatt, eftersom de är vår framtid. Tyvärr verkar det som om vi européer inte visar något intresse för denna skatt, och det är därför som den europeiska kulturen och identiteten nu hotas.
Jag välkomnar Edite Estrelas betänkande eftersom man där eftersträvar bästa möjliga hälsovård för gravida kvinnor och mödrar. Det kommer samtidigt att innebära bättre hälsovård för barnen och färre problem under uppväxten. I några av Europeiska unionens mindre välbärgade länder har kvinnorna mycket längre mammaledighet än i de rikare västliga länderna. Jag anser att Europaparlamentet borde stödja de lösningar som är bäst för både mammor och barn. Besparingar på barns bekostnad är de sämsta investeringarna man kan göra inför framtiden.
Vi kvinnor vill vara mammor, men samtidigt måste vi ju också skydda vår egen sociala trygghet i en osäker värld och i en tid då man inte kan förlita sig på att ett äktenskap ska vara en säker hamn. Att förena familjelivet och yrkeslivet borde vara vår främsta prioritering i strävan att lösa EU:s demografiska problem.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Jag vill tala om Edite Estrelas betänkande om förbättrad säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för gravida arbetstagare. Detta är ett litet steg framåt i arbetet för att skydda föräldraskapet, som är en fundamental rättighet och värdegrund i vårt samhälle.
På min grupps vägnar, gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, krävde jag större framsteg när det gäller skyddet av föräldraskapet, närmare bestämt 22 månaders ledighet med 100 procent av lönen. I betänkandet föreslogs bara 20 månader, och inte med 100 procent av lönen under hela tiden. Jag kan därför inte förstå hur gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna resonerar när de inte ens vill acceptera detta.
De små steg som föreslås i betänkandet måste godkännas här i dag så att kvinnornas, barnens och familjernas rättigheter ska kunna främjas. Det räcker inte med att säga att vi slår vakt om dessa rättigheter. Vi måste ta små steg framåt för främjande och försvar av rättigheterna.
Zita Pleštinská
- (SK) Moderskapet är det största mirakel som Gud har gett oss kvinnor. Det borde inte vara en grund för diskriminering mot kvinnor utan tvärtom värderas av samhället både under kvinnans aktiva liv och under ålderdomen.
Vi måste dock vara realistiska eftersom även välmenande förslag ibland kan ställa till problem. EU:s medlemsstater har olika sociala trygghetssystem. I Skandinavien har man kommit långt på detta område, medan de 12 nya EU-länderna ligger ganska långt efter och det skulle därför troligen vara mycket svårt att inrätta harmoniserade regler som skulle kunna införas i hela EU.
Trots det faktum att Edite Estrelas betänkande innehåller en del mycket positiva ändringar av förslaget till direktiv finns där också en del kontroversiella punkter som enligt min mening inte hör hemma i betänkandet och som måste tas bort, som Vladimir Špidla redan nämnt.
Ändringsförslagen från min politiska grupp Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna tar upp en del av dessa punkter, exempelvis moderskapspenningens varaktighet och belopp och förlängning vid för tidig födsel eller flerbarnsfödsel eller amning, pauser för amning och anställningsrättigheter för kvinnor som kommer tillbaka till arbetet efter mammaledighet. Jag hoppas att dessa ändringsförslag kommer att röstas igenom.
Siiri Oviir
(ET) Det är uppenbart att vi måste erkänna att det behövs en effektivare tillämpning av principen om likabehandling när det gäller män och kvinnor som arbetar i eget enmansföretag och deras medhjälpande makar.
Tyvärr utgör inte de medhjälpande makarna någon stor och enad målgrupp, deras status regleras inte i någon medlemsstat och deras arbetsinsatser erkänns inte. De saknar socialt skydd, risken för fattigdom är stor och vid en skilsmässa faller de helt utanför de sociala skyddsnäten.
Jag anser därför att det borde vara obligatoriskt för medhjälpande makar att gå med i socialförsäkringssystemet och att en ram med minimigarantier borde upprättas.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Jag vill tacka för denna diskussion som har behandlat förslaget ur många olika perspektiv. Det är onödigt att ta upp alla förslag. En majoritet av motiveringarna var mycket tydliga, som jag påpekade i mitt inledningsanförande. Men det var ett par förslag som ideligen togs upp från olika håll och som diskuterades ur flera olika perspektiv. Det första var frågan om pappaledighet. Jag vill klart och tydligt påpeka att jag, trots att jag förespråkar pappaledighet, fortfarande är övertygad om att ett direktiv som är utformat för att skydda mödrars hälsa inte är rätt instrument för införandet av just den här principen. I mitt öppningsanförande förklarade jag att arbetsmarknadens parter har nått en överenskommelse om föräldraledigheten och det logiska vore att inkludera möjligheten till pappaledighet i denna överenskommelse. Det finns alltså, som jag ser det, andra verktyg än just detta direktiv. Den andra frågan som togs upp var ändringsförslag 14 om obligatorisk anslutning till försäkringssystemen. I det avseendet vill jag tillägga att jag visserligen förstår resonemanget, men att jag fortfarande inte tror att det är lämpligt att vidta en så radikal åtgärd, i första hand för att det skulle innebära ett allvarligt hot mot möjligheterna att nå en kompromiss. Å andra sidan vill jag verkligen framhålla att de förslag som vi har lagt fram innebär ett stort steg framåt eftersom det i vissa länder för närvarande inte finns någon möjlighet att ansluta sig till ett sådant system ens på egen begäran. Det innebär att en ny skyldighet införs. Jag anser att detta är ett typexempel på uppåtriktad harmonisering.
Astrid Lulling
föredragande. - (FR) Fru talman! Jag beklagar att kommissionsledamoten är emot den viktigaste ändringen i mitt betänkande, som stöds av alla de politiska grupperna, och som går ut på att medhjälpande makar och registrerade partner ska ha samma rätt till socialt skydd som egenföretagare på obligatorisk grund och inte bara på egen begäran. Erfarenheterna visar att om man inte måste betala socialförsäkringsavgifter så gör man det inte, av de sorgliga skäl som kommissionsledamoten själv nämnde, nämligen kostnaderna.
Socialt skydd kostar naturligtvis pengar, för egenföretagare såväl som för anställda. Att försöka spara pengar på sociala avgifter är ett stort misstag som måste undvikas.
Om det i någon medlemsstat inte finns socialt skydd för egenföretagare kan vi naturligtvis inte kräva att det ska vara obligatoriskt för medhjälpare i den medlemsstaten. Men medhjälparna bör ändå ha rätt till det på egen begäran. Jag ska lägga fram ett muntligt ändringsförslag om detta i linje med Luigi Cocilovos förslag.
Låt mig också säga något om skyddet för nyblivna mödrar, för där har vår ståndpunkt missförståtts rejält. Om vi vill stärka skyddet för gravida och nyblivna mödrar genom att förlänga mammaledigheten får vi inte glömma att vi genom att förlänga den till 18 veckor, varav bara en tredjedel skulle sammanfalla med de obligatoriska sex veckorna efter förlossningen, skulle motverka syftet att skapa ett bättre skydd för mammans och barnets hälsa.
Därför anser vi att den bästa lösningen vore sex obligatoriska veckor och en ökning till 20 veckor för flerbarnsfödslar och amning. Vi får inte glömma de problem som kvinnor i barnafödande åldrar redan har i fråga om rekrytering och befordran.
Apropå ålder är det absurt att kräva att pappor ska ha samma rätt till ledighet som gravida kvinnor. Naturligtvis är den ökande infertiliteten bland män i Europa oroväckande, men inte lika oroväckande som de fortsatta ojämlikheterna mellan män och kvinnor när det gäller uppdelningen av familjeansvaret, och denna ojämlikhet är skälet till varför många kvinnor avstår från att skaffa barn. Dessutom kan vi inte lösa EU:s demografiska problem genom överdrivet beskydd eftersom detta bara gör kvinnor mindre anställningsbara.
Edite Estrela
Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag är chockad över kommissionens ställningstagande till mitt förslag om pappaledighet. Det är konservativt och oacceptabelt, och helt verklighetsfrånvänt.
Jag har inte pratat om föräldraledighet, utan om pappaledighet. Det är två helt olika saker.
Om pappaledigheten inte faller inom direktivets räckvidd, varför har då kommissionen föreslagit att den rättsliga grunden ska utökas och varför ska direktivet inte grundas enbart på artikel 137 som gäller hälsoskyddet? Varför har kommissionen då infört artikel 141 i EG-fördraget som handlar om att främja lika möjligheter för män och kvinnor?
Jag vädjar till kommissionen och till medlemmarna i gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna - moderskap och faderskap är grundläggande värden i samhället som måste respekteras och sammanföras. Det är här och med detta direktiv som pappaledighet och mammaledighet måste sammanföras. Vi måste tänka på barnen. Vi måste tänka på barnens välfärd - om de får stöd från båda föräldrarna redan från tidig ålder kan deras fysiska och psykiska utveckling förbättras avsevärt.
Dessutom kan ni knappast vara ovetande om att pappaledighet redan finns i många av medlemsstaternas lagstiftning. Försöker kommissionen faktiskt bortse från den verklighet som redan finns i medlemsstaterna?
Jag är mycket förvånad över denna inställning. Det är just på grund av att EU-institutionerna är så verklighetsfrånvända som folk är skeptiska. Där har ni förklaringen till varför så många låter bli att rösta.
Vi måste ge medborgarna skäl till att gå till valurnorna. Därför måste vi också anta lagstiftning som de är hjälpta av. Om folk kan se att de beslut som fattas i Europaparlamentet förbättrar deras liv kommer de sannerligen att ha fler skäl till att gå och rösta nästa månad.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag den 6 maj kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Zita Gurmai  
skriftlig. - (EN) Även under en kris bör likabehandling stå högt på den politiska dagordningen. Kvinnor kommer att drabbas av den aktuella krisen på lång sikt och de kommer att drabbas i den andra vågen av arbetslöshet. De måste försöka hantera sin instabila sociala och ekonomiska situation och den växande börda som det innebär att försöka kombinera förvärvsarbete med omsorgsansvar. Under dessa omständigheter får vi inte tillåta att kvinnornas rättigheter tas ifrån dem.
Egenföretagande är mycket viktigt för kvinnor eftersom det kan vara en stor hjälp för att undvika arbetslöshet eller för att bättre kunna förena yrkesliv och familjeliv. På detta sätt kan kvinnor ha ett effektivt verktyg för att bidra till den ekonomiska utvecklingen. Kvinnor bör ha lika möjligheter att ägna sig åt egenföretagande och etablera företag. Systemen för mammaledighet bör vara utformade så att kvinnor som är egenföretagare kan utnyttja dem på samma sätt som anställda arbetstagare kan. I linje med detta är säkerhet och hälsa för gravida arbetstagare och för dem som nyligen har fött barn eller som ammar mycket viktigt.
Detta hjälper EU att tillvarata kvinnors talang och bidrag till arbetskraften och det bidrar också till att hantera den aktuella demografiska utmaningen och säkra barnens sunda fysiska, känslomässiga och mentala utveckling.
Rovana Plumb  
Som socialdemokrat och mamma stöder jag detta direktiv på grund av att följande frågor tas upp: hälsa och säkerhet för gravida arbetstagare och för nyblivna och ammande mödrar, frågor om likabehandling, rätten att komma tillbaka till samma eller ett likvärdigt jobb, rätten till en karriär, regler om ledighet och avtalsenliga arbetsvillkor samt beviljande av generösare ekonomiskt stöd under mammaledighet.
För närvarande varierar mammaledigheten mellan 14 veckor i vissa medlemsstater och 28 veckor i andra. I vissa fall kan den vara upp till 52 veckor, men då får man inte ekonomiskt stöd under hela ledigheten. Jag tror därför att alternativet att förlänga mammaledigheten och öka det ekonomiska stödet under denna period är ett lämpligt sätt att förbättra kvinnors hälsa och säkerhet. Det kan också bidra till att skapa en balans mellan yrkesliv och familjeförpliktelser, vilket främjar lika möjligheter för män och kvinnor på arbetsmarknaden.
Stressiga förhållanden på arbetsplatsen kan vara psykiskt påfrestande för kvinnor som är gravida eller nyligen har fött barn. Därför måste vi inta en preventiv hållning som garanterar att det görs adekvata riskbedömningar på arbetsplatsen.
