Den framtida globala ordningen för finansmarknaderna och en EU-plan för ekonomisk återhämtning (debatt)
Talmannen
Vi hälsar studenterna på åhörarläktaren från Europeiska universitetet i Rom välkomna.
Nästa punkt är en debatt om
en muntlig fråga till rådet om den framtida globala ordningen för finansmarknaderna och en EU-plan för ekonomisk återhämtning - B6-0487/2008), och
en muntlig fråga till kommissionen om den framtida globala ordningen för finansmarknaderna och en EU-plan för ekonomisk återhämtning - B6-0488/2008).
Pervenche Berès
Herr talman, herr Alumnia, herr Novelli, herr Barroso! Alldeles nyss fick vi höra att det var dags för kommissionen att driva på medlemsstaterna. Om detta är kommissionens strategi är ni välkomna här i parlamentet, och ni har vårt fulla stöd i verkställandet av denna strategi.
Problemet för oss just nu ligger i graden av samarbete mellan medlemsstaterna. Alltför ofta händer det att man inser det brådskande i situationen och kommer fram till ett hopkok av nationella lösningar som sedan utges för att vara en EU-lösning. Vi anser att vi måste gå annorlunda tillväga om vi vill utnyttja våra resurser på ett bättre sätt.
När G20-länderna träffades gjorde de upp en tidsplan för den internationella finansiella ordningen. När jag ser på Ekofinrådets slutsatser som antogs i går är det en sak som slår mig, nämligen att kommissionen inte har fått några befogenheter i dessa slutsatser såvitt jag kan se. Därför skulle jag vilja att rådet talar om för mig hur det hade tänkt verkställa sitt förslag, särskilt när man ställs inför vissa jurisdiktioners bristande samarbetsvilja och när man ska definiera Internationella valutafondens roll i förhållande till andra internationella finansinstitut.
Jag vill även att rådet och kommissionen talar om för oss vad som är nästa steg i den tidsplan som antagits, och under vilka omständigheter parlamentet får vara delaktigt i debatterna, eftersom jag anser att det är så vi måste gå tillväga om vi vill ha ett dynamiskt EU.
I fråga om återhämtningsplanen annonserades siffran 1,5 procent. Med tanke på de siffror som cirkulerade tidigare måste detta anses vara ett steg i rätt riktning. Kommer det att räcka, är det verkligen 1,5 procent som satsas, eller är det här redan planerade utgifter som har döpts om? Vi måste undersöka denna sak mer i detalj.
När det gäller själva planen skulle jag vilja göra tre anmärkningar. För det första vill jag säga att vi kommer att misslyckas om det inte finns någon verklig samordning i den betydelse som avses i artikel 99 i EG-fördraget, där det står att medlemsstaterna ska se sin ekonomiska politik som en fråga av gemensamt intresse. Det förvånar mig att se att detta förhållningssätt fortfarande inte tillämpas ens i slutsatserna från gårdagens Ekofinråd. Samordningen av olika medlemsstaters ekonomiska politik i detta kritiska skede måste innebära mer än att varje medlemsstat lägger fram sin egen återhämtningsplan som diskuterats av den egna regeringen innan den sedan utvärderas av kommissionen. Det är inte tillräckligt.
För det andra förvånar det mig att se att man i detta dokument inte alls nämner något om utsikterna för återhämtning, vilket jag vet är oförenligt med fördraget som det ser ut i dag. Inte heller nämner man längre den tanke som cirkulerar här och där, med rätta enligt min åsikt, om möjligheterna att slå ihop medlemsstaternas lån inom euroområdet.
Om kommissionen vill vara riktigt djärv så är det dags att inleda en debatt om dessa tankegångar. Rådet kanske inte med en gång kommer att stödja ett sådant förslag, men med tanke på era tidigare framgångar här i parlamentet är jag nästan säker på att ni kommer att få parlamentets stöd. Detta kommer göra det värt att fortsätta på detta spår.
För det tredje vill jag ta upp frågan om sysselsättning och löner. Ni nämnde precis hur viktigt det här målet är för sysselsättningens skull. Vi får inte glömma att detta måste vara sysselsättning av hög kvalitet, annars kommer vi inte nå de mål som vi ställt upp i Lissabonstrategin.
Slutligen vill jag göra en avslutande kommentar om Europeiska investeringsbanken. Den har fullt upp just nu, men vi måste övervaka hur bankerna själva tillämpar de resurser och verktyg som nu återigen föreslås, eftersom små och medelstora företag måste gå via banksystemet för att få tillgång till dessa. Vi vet hur ömtåligt detta banksystem är, så jag vill be er att undersöka den här frågan noggrant, och jag vill att vi alla ska lära oss av det förflutna - med andra ord utarbeta en offentlig utgiftsmodell som vi kan använda för att nå våra långsiktiga mål på ett samordnat sätt, annars kommer inte dessa utgifter att vara till någon nytta.
Talmannen
Vi hälsar rådsordföranden Hervé Novelli välkommen tillbaka. Han var en av parlamentsledamöterna mellan 1999 och 2002 om jag inte minns fel.
Hervé Novelli
Herr talman, herr kommissionsledamot, ärade ledamöter! Jag vill först och främst svara Pervenche Berès genom att ge en kort tillbakablick på vad som har hänt det senaste året.
Krisen som började i Förenta Staterna har fått fortsatta konsekvenser, som ni alla vet. Situationen inom finanssektorn verkar har stabiliserats, och vi ser tecken på en förbättring, även om det inte har lugnat sig helt ännu. Nu ligger utmaningen i att begränsa finanskrisens effekter på realekonomin och företagen så långt det är möjligt.
Kommissionens prognos som offentliggjordes i början av november visar en markant minskning av den ekonomiska tillväxten i EU som väntas bli 1,4 procent för 2008, medan den så sent som 2007 låg på 2,9 procent.
Enligt kommissionen förväntas näringsverksamheten stanna av med en årlig tillväxt på 0,2 procent av BNP. Tillväxten förväntas komma igen mycket långsamt under året för att nå ett årligt genomsnitt på 1,1 procent under 2010. Så kommer situationen att se ut under de närmaste veckorna och månaderna.
När det gäller den ekonomiska situationen vill jag säga att om det verkar som att den har tagit en bättre vändning jämfört med hur det såg ut för några månader sedan beror detta endast på medlemsstaternas och centralbankernas bestämda åtgärder. Detta gäller även Europeiska centralbanken, och eftersom min kollega och vän Jean-Pierre Jouyet har talat länge om denna fråga ska jag inte ta upp den igen.
Statscheferna för länderna i euroområdet sammanträdde den 12 oktober och kom för första gången överens om en gemensam handlingsplan, vars principer godkändes vid Europeiska rådets möte den 15-16 oktober.
Alla medlemsstater har nu vidtagit nationella åtgärder som överensstämmer med principerna i denna plan, exempelvis genom garantimekanismer för finansiering av banker och system för rekapitalisering, vilket ni redan känner till.
Dessutom har Europeiska centralbanken gjort betydande ansträngningar för att tillföra likviditet till marknaden genom att få en spridning på sina anbudsinfordringar och öka omfattningen på sina säkerheter.
Jag anser att vi har visat vår solidaritet genom att ge vårt stöd till medlemsstater som hamnat i ekonomiska svårigheter. Vi hjälpte en medlemsstat, Ungern, i början av november, vilket var absolut nödvändigt. Vi har nu även gått med på att vi måste höja den översta gränsen på lån som EU kan ge inom ramen för detta förfarande från 12 miljarder till 25 miljarder euro.
Jag anser - som ni redan har sagt, fru Berès - att det är dags att vi sätter fart på vår ekonomi. Medlemsstaterna och EU måste agera tillsammans och bidra till ett större gensvar på global nivå.
När det gäller återhämtningen för EU:s ekonomi har kommissionen tagit initiativet att offentliggöra ett meddelande den 26 november som är en EU-plan för ekonomisk återhämtning för tillväxt och sysselsättning. Rådet ser väldigt positivt på detta meddelande, och det gläder mig att ni, fru Berès, ser det som ett steg i rätt riktning.
Om vi vill lösa krisen helt och hållet, och särskilt om vi vill lära oss av den, måste vi analysera vad det är som har hänt. De första finansiella oroligheterna började som ni vet på bolånemarknaden i USA. Dessa spred sig gradvis och uppdagade stora brister i våra finansiella system.
Från makroekonomisk synpunkt tyder den här krisen på en intern obalans i form av skuldsättning i hushållen och en extern obalans som särskilt märks i USA:s finansiella underskott just nu. Men jag vill understryka att krisen framför allt ligger i regleringen av finansmarknaderna, och den avslöjar de funktionella bristerna i vissa aspekter av vårt ramverk för reglering och tillsyn.
Många av dessa aspekter har redan diskuterats som en del av de färdplaner och det arbete som Ekofinrådet har åstadkommit under det franska ordförandeskapet. Men förutom de brådskande åtgärder som vidtagits på gemenskapsnivå för att återupprätta förtroendet på finansmarknaderna, för att skydda spararnas pengar, stödja finansinstituten och hjälpa medlemsstater som har hamnat i svårigheter, så tror jag att de grundläggande reformer ni efterfrågar, fru Berés, redan är på gång.
På tal om detta vill jag säga hur nöjd jag är med den överenskommelse som nåddes i rådet om fyra förslag till direktiv som kommer att ha en avgörande inverkan när det gäller att förbättra stabiliteten i finanssektorn, skydda enskilda personer och ytterligare stärka den inre marknaden. Dessa är direktivet om kapitalkrav för banker, direktivet om insättningsgaranti, Solvens II och direktivet om företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (Ucits).
Dessutom pågår arbetet med tillsyn av finansinstituten, som hittills inte har övervakats. Vi har börjat se över de EU-förordningar som rör kreditvärderingsinstituten, och detta arbete förväntas bli klart under våren 2009.
Jag hyser ingen tvekan om att parlamentet delar vår beslutsamhet att se till att dessa texter antas så snart som möjligt. Dessutom har rådets franska ordförandeskap startat ett långsiktigt arbete med att göra lagstiftningen på det finansiella området mer procyklisk för att kunna utvärdera ramverket för tillsyn och redovisning. Detta gör rådet, med uppmuntran från finanssektorn, genom att undersöka den mycket viktiga frågan om chefers och näringsidkares ersättning. När det gäller tillsyn inom EU har det redan gjorts påtagliga framsteg de senaste månaderna. Tillvägagångssätten i de nationella tillsynssystemen är mer samordnade så att var och en tillämpar dokumenten på ett liknande sätt. Tillsynssystemen hos gränsöverskridande grupper stärks genom inrättandet av tillsynsråd. EU:s tillsynskommittéer fungerar mer effektivt genom införandet av omröstningar med kvalificerad majoritet i deras sammanträden som förbättrar beslutsförfarandena.
Jag anser dock att det behövs mer radikala förändringar inom detta område, och vi ser väldigt mycket fram emot att ta del av det arbete som utförs i Jacques de Larosières högnivågrupp som också kommer att se över tillsynen, särskilt tillsynen av investeringsfonder.
Alla dessa insatser och allt detta arbete tyder på att EU kommer att förbli drivkraften i det internationella arbetet för att stävja finanskrisen. EU har utan tvekan varit en drivkraft i det internationella arbetet för att få till en ordentlig omstrukturering av det globala finansiella systemet, särskilt när det gäller att öka finansinstitutens kapacitet för att förhindra att krisfaktorerna dyker upp igen.
Krisen har mycket tydligt visat att dessa problem, som är globala, måste lösas på global nivå. Det franska ordförandeskapet har därför tagit initiativet att föreslå USA att ett internationellt toppmöte ska hållas som kommer att inbegripa de mest framstående tillväxtländerna. Vid mötet ska länderna utarbeta de principer och de inledande åtgärder som ska vidtas för att återuppbygga det internationella finansiella systemet.
Med detta mål i åtanke lade ordförandeskapet fram förslag till medlemsstaterna. Dessa förslag diskuterades under mötet med Ekofinrådet och antogs sedan av stats- och regeringscheferna. Tack vare detta kunde EU uppträda enat vid mötet i Washington den 15 november, vilket jag tror var mycket viktigt.
Före G20-mötet fyllde Ekofinrådet sin funktion genom att utarbeta EU:s gemensamma ståndpunkt i fråga om det internationella finansiella systemet. Vid sammanträdet den 4 november undersökte rådet alla relevanta frågor för att fastställa en EU-aktion mot krisen, och rådets förslag fick sedan stöd av stats- och regeringscheferna vid deras informella sammanträde den 7 november.
Jag tror att denna enhet i EU har öppnat för en mycket viktig process, särskilt i förbindelserna med våra partner i USA och i tillväxtländerna, både när det gäller stödet av global tillväxt och i regleringen och tillsynen av de globala finansmarknaderna vars princip har sträckt sig till aktieägare, marknader och jurisdiktioner.
Jag är övertygad om att detta toppmöte kommer att bli startskottet för en utvärdering av de internationella finansinstitutens verktyg och resurser. Internationella valutafonden måste förses med en rad olika instrument för att kunna stödja medlemsstater på ett flexibelt och snabbt sätt. Världsbanken måste samla sig och förse fattiga länder och tillväxtländer med tillräckliga medel för att kunna hantera underskott och höjda priser på marknadsresurser.
Dessutom måste de internationella finansinstituten inte bara ha tillräckliga resurser för att kunna hantera kriser, utan de måste också bidra till att förebygga dem. Särskilt Internationella valutafonden, i samarbete med forumet för finansiell stabilitet, måste kunna identifiera ackumulering av risker och finansbubblor och kunna rekommendera en ekonomisk politik som motsvarar de rådande förhållandena.
Därför ger rådet sitt fulla stöd till det uttalande som offentliggjordes av G20-ländernas stats- och regeringschefer den 15 november. Nu är allt klart för att utveckla EU:s gemensamma ståndpunkter så att denna ”Washingtondeklaration” kan tillämpas inom den tidsskala som tagits fram för de kommande internationella tidsfristerna.
Avslutningsvis vill jag säga att jag i grund och botten tror att man, utöver de framsteg som gjorts i huvudfrågorna, kan utläsa två mycket viktiga saker av detta.
EU uppträdde - efter mycket snabba förberedelser - enat vid toppmötet i Washington. Därför måste EU förbli en drivkraft i den pågående debatten om en omstrukturering av det internationella finansiella systemet.
Vår interna diskussion och de reformer som vi kommer att anta måste fortsätta om vi ska kunna bidra till denna process, som just nu bara har börjat.
Joaquín Almunia
Herr talman, herr Novelli, herr Jouyet, fru Berès, mina damer och herrar! För mindre än en månad sedan talade vi i Strasbourg om resultaten och slutsatserna från mötet i Washington.
I dag frågar Pervenche Berès rådet och kommissionen vilka steg som behöver tas för att omsätta slutsatserna i praktiken, vilka som ska ta dessa steg och vilka åtgärder varje EU-institution bör vidta för detta ändamål.
Jag måste säga till henne att jag helt håller med om att dessa beslut måste fattas lika snabbt som de beslut som antagits sedan september 2007 i Ekofinrådet och i Europeiska rådet, samtidigt som alla gemenskapsinstitutioners olika roller måste respekteras. Alla gemenskapsinstitutioner måste bidra till att skapa samförstånd så att EU kan ha en enad ståndpunkt i alla de frågor vi behöver ta itu med för att reglera finanssystemet på ett mer effektivt sätt och för att hitta lösningar på dess problem. EU kommer på så sätt att kunna vara fortsatt världsledande när det gäller att bidra med lösningar vid framtida möten som kommer att följa på mötet i Washington.
Kommissionen arbetar förstås med detta. Vi gör vår del av arbetet både genom de Larosière-gruppen och genom att utarbeta våra egna initiativ. Kommissionen uppdaterade dessa meddelanden i Ekofinrådet så sent som i går. Dessutom kommer kommissionen att utöva sina egna befogenheter i samarbete med rådet och parlamentet för att nå de nödvändiga överenskommelserna så snart som möjligt.
Det är mycket viktigt att samordna EU:s agerande och ståndpunkter på finansområdet, eftersom vi kommer att delta i en global samordningsprocess och EU kan inte gå in i ett globalt samordningsarbete med flera olika ståndpunkter. Vi måste gå in med en gemensam ståndpunkt som har antagits formellt inom EU.
När det gäller den plan för ekonomisk återhämtning och reflation som diskuterades vid Ekofinrådet i går instämde ministrarna i kommissionens synpunkt att finanspolitisk stimulans är mycket viktigt med tanke på den ekonomiska situationen och den recession som berör Förenta staterna, Japan och några stora EU-ekonomier utanför euroområdet. Den monetära politiken måste kunna leva upp till kraven, men den kan inte bära hela bördan själv, särskilt inte med tanke på den rådande situationen på finans- och kreditmarknaderna.
Även finans- och budgetpolitiken måste ge stimulans. Kommissionen föreslog en stimulansåtgärd som den anser både nödvändig och genomförbar i den typ av situation som nu råder. Vi gjorde klart i vilken utsträckning vi kommer att bidra med resurser och åtgärder från EU, både med hjälp av EU:s budget och genom insatser från Europeiska investeringsbanken och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling. Jag medger att ett antal Ekofinledamöter var emot vårt förslag till både rådet och parlamentet om att göra det möjligt att använda outnyttjade medel på ett mer flexibelt sätt, utan att ändra det övergripande taket för EU:s budget. På detta sätt skulle vi kunna satsa fem miljarder euro på investeringar i infrastruktur och på att bekämpa klimatförändringarna på EU-nivå.
Tyvärr fick inte förslaget tillräckligt stort enhälligt stöd. Trots det hoppas vi att det ska gå vidare. Utöver EU:s arbete (som görs genom EU:s budget och Europeiska investeringsbanken, och här gick faktiskt ministrarna med på kommissionens förslag om att öka kapitalet före slutet av 2009) har vi även bett medlemsstaterna att under 2009 göra en satsning på 170 miljarder euro genom att vidta de åtgärder som de bedömer som mest lämpliga för att öka efterfrågan med tanke på den situation som råder i respektive land.
I detta förslag tas medlemsstaternas eget ansvar i beaktande, eftersom det är de som fastställer budgeten för att bekosta återhämtningen genom finanspolitiska åtgärder. I förslaget ryms även förståelse för att inte alla medlemsstater har samma handlingsutrymme. Vi kan inte be Ungern och Lettland att bidra med lika mycket just nu som Tyskland eller Nederländerna. Detta är självklart inte vad kommissionen menar. Alla medlemsstater ska få del av stimuleringen och den åtföljande återhämtningen, även om inte alla kan bidra i samma utsträckning eftersom de har ett annat utgångsläge. Därför är det oerhört viktigt med samordning.
Genom att samordna våra åtgärder kan vi få ett plus ett att bli tre. Utan samordning kan ett plus ett ge ett negativt resultat. Detta är ett tydligt exempel på det brådskande behovet av samordning. Några länder saknar handlingsutrymme medan andra måste besluta sig för om de ska utnyttja det utrymme de har eller inte. Om vi inte utnyttjar varje lands energitillgångar och möjligheter till max, kommer vi att förlora på det i slutändan. Detta var det budskap som kommissionen sände ut till ministrarna i Ekofinrådet i går.
Jag ska ta upp tre mycket konkreta frågor.
För det första påstod en parlamentsledamot i den föregående debatten att stabilitets- och tillväxtpakten inte längre gäller. Jag upprepar än en gång vad jag har sagt här i parlamentet många gånger förr: Stabilitets- och tillväxtpakten gäller fullt ut och det gör den eftersom vi 2005 såg över pakten och gjorde den mer flexibel så att den skulle kunna användas i en situation som denna. Pakten gäller eftersom vi såg över den 2005, och det finns inget behov av att förnya eller förändra den. Vad vi behöver göra är att tillämpa och efterleva den, men vi måste tillämpa den inom de gränser och med den flexibilitet som budgetpolitiken kräver i tider som dessa.
För det andra talade Pervenche Berès om skuldgarantier inom EU. Det finns några stora länder inom euroområdet som helt utesluter denna möjlighet och vägrar att överväga den. Bör det finnas en gemensam utdelning av garantier för de nationella statsskulderna? Några av de stora länderna inom euroområdet förkastar denna möjlighet. Det finns dock en tredje möjlighet som har fått enhälligt stöd och som vi tänker använda oss av. Den går ut på att Europeiska investeringsbanken tillför ytterligare medel specifikt riktade till investeringar och åtgärder som anses nödvändiga för att möta efterfrågan och göra det mesta möjliga av EU:s gemensamma strävan i en tid som denna.
Till sist vill jag säga att jag helt instämmer med Pervenche Berès i kravet på jobb med hög arbetskvalitet. Kommissionen inkluderade inte bara en finanspolitisk åtgärd i återhämtningsplanen, utan även tio prioriterade åtgärder för smarta investeringar i syfte att skapa mer tillväxt, större hållbarhet och bättre kvalitet på arbetstillfällen än vad som kan skapas med vissa kortsiktiga åtgärder. Sådana kortsiktiga åtgärder kan visserligen vara tillfälliga, vilket är ett av kraven för insatsen. Däremot har de inte två andra egenskaper som krävs för att det ska vara en god finanspolitisk åtgärd, nämligen att de måste kunna främja och öka efterfrågan på kort sikt, och att de måste utöka möjligheterna för våra ekonomier under den ekonomiska återhämtning som helt säkert kommer att följa.
Jean-Paul Gauzès
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, ministrar, herr kommissionsledamot! Först vill jag säga att alla dessa frågor tydligt visar parlamentets önskan att hålla sig informerat och att bli mer delaktigt i arbetet med att omstrukturera finansmarknaderna. Parlamentet står som sagts även fast vid att EU bör tala med en röst.
För att EU ska kunna återhämta sig ekonomiskt är det förstås nödvändigt att vi agerar gemensamt och samordnat, vilket redan har påpekats. Vi, för vår del, stöder kommissionens förslag om att kombinera alla politiska verktyg som finns tillgängliga i EU och medlemsstaterna för att bekämpa den här krisen. Nu är uppgiften faktiskt att återupprätta förtroendet bland EU:s medborgare och därmed också bland dess konsumenter.
Vi måste även hitta rätt balans mellan långsiktighet och kortsiktighet. De åtgärder som vidtagits, särskilt inom banksektorn, är ett bra sätt att bekämpa finanskrisen: ökat kapital, garantier för interbanklån och lånegarantier. Vi behöver dock vara vaksamma när vi verkligen försöker att nå vårt mål för dessa åtgärder, vilket är att återigen tilldela bankerna deras huvudsakliga uppgift att tillföra likviditet och kredit. Kort sagt är vårt mål att finansiera realekonomin.
Europeiska investeringsbanken och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling måste stärkas. Europeiska investeringsbankens reserver måste användas för att stärka det egna kapitalet. Budgetstrukturen är också ett steg i rätt riktning. Men oavsett vad som sägs är det genomförandet av de planerade åtgärderna som är det viktigaste. Vi måste passa oss för att än säga si och än säga så. Här vill jag nämna det statliga stödet till bankprogrammen. Jag vill även nämna det som ni precis talade om, nämligen stabilitets- och tillväxtpakten. Vi måste inse att våra medborgare, som i dessa kristider förväntar sig att EU ska komma med lösningar, inte får uppleva det som att EU säger en sak en dag och nästa dag gör det motsatta.
Avslutningsvis vill jag, herr minister, säga att i frågan om regleringen av kreditvärderingsinstituten som jag är föredragande för här i parlamentet, kommer vi att arbeta ihärdigt för att genomföra ett effektivt och praktiskt system som inte endast är anpassat till den rådande situationen, utan som gör att dessa institut kan fungera långsiktigt.
Poul Nyrup Rasmussen
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Först av allt vill jag bekräfta det som kommissionsledamot Almunia sade om att ett och ett inte är två utan tre om vi samarbetar. Jag ska försöka att förklara detta för mitt lilla barnbarn som kommer att förstå, eftersom han är på väg att bli en god europé.
Jag ska inte gå in på frågan om samordning, eftersom jag tycker att min goda kollega Pervenche Berès har lyft fram den frågan väl, liksom ni själv gjorde. Jag har bara en sak att tillägga i frågan - detta riktar jag även till EU:s och rådets ordförandeskap - nämligen att det finns en stor fara att våra medlemsstater ännu inte har förstått riktigt hur stort investeringsbehovet är. Låt mig ge följande exempel bara: Om vårt mål är att bibehålla den nuvarande sysselsättningsnivån i EU, måste vi investera 1 procent mer av BNP, inte bara under 2009, utan även en extra procent under 2010 och en extra procent under 2011. Detta står i de makroekonomiska beräkningar som omfattar hela EU.
Jag hoppas att det vi gör före jul kommer att bli en början, och jag vet att det franska ordförandeskapet delar denna ambition. Därför vill jag att vi ska göra upp en tidsplan med ambitionen att utvärdera effekterna före våren och Europeiska rådets toppmöte i vår. Vi måste se till att vi är redo att sätta in nya finanspolitiska stimulansåtgärder före Europeiska rådets vårmöte. Jag befarar nämligen att kommissionens nuvarande prognos - och kommissionen har gjort så gott den kan - kommer att kompletteras av en ny prognos som visar oss att det arbete som måste göras är ännu mer krävande.
Till sist vill jag tala om reglering. Jag vill tacka det franska ordförandeskapet som påpekade att det här är en regleringskris. Jag instämmer. Därför blev jag så besviken av den information jag fick i utskottet för ekonomi och valutafrågor under ledning av Pervenche Berès. Vi har här i parlamentet enhälligt godkänt ett betänkande där det står att vi på grund av regleringskrisen måste ha nya förordningar som omfattar alla finansiella aktörer utan undantag - inklusive hedgefonder och private equity.
I går fick jag följande meddelande från kommissionsledamot McCreevy: ”Härmed inbjuder jag alla berörda till ett nytt samråd om hedgefonder.” För två år sedan hölls de senaste samråden om hedgefonder, som bara var inriktade på Londons finansmarknad. Nu har vi ett nytt samråd två år senare. Vi behöver inga fler samråd, vi behöver förordningar. Vi vet exakt vad problemet är. I går sade Charlie McCreevy: ”Förresten tänker jag inte göra något åt private equity.” Men han ber lobbyorganisationerna för private equity att vara så vänliga att se till att de som inte omfattas av uppförandekoden ska göra det.
(Avbrott av annan ledamot)
(FR) Mina damer och herrar! Det är min tur nu!
(EN) Vad jag försöker säga är att jag behöver er hjälp, och jag ber er, kommissionsledamot Almunia, att ni ska inse att folket inte kommer att visa någon förståelse alls för att vi i EU inte klarar av att uppfylla vår plikt att reglera finansmarknaderna på ett omfattande sätt så att vi kan försäkra oss om att vi inte hamnar i den här situationen igen - och så att vi kan finansiera den här utvidgningen precis på det sätt som kommissionsledamot Almunia beskrev.
Jag vill verkligen be er om ett svar före jul, så att jag kan säga till mitt lilla barnbarn: ”Nu kör vi!”
Daniel Dăianu
för ALDE-gruppen. - (EN) Om vi inte lyckas uppnå en gemensam hållning inom EU som förordar verkliga reformer kommer det att bli mycket svårare för oss att komma fram till en global reglering av finansmarknaderna. Förnuftiga människor skulle säga att ett enormt misslyckande både när det gäller reglering och översikt, i kombination med de uppdagade bristerna hos en alltför förenklat ekonomiskt synsätt, ger oss ett otvivelaktigt svar på vad vi måste göra. Men vissa hävdar fortfarande att ett löst regelverk borde vara normen för det nya systemet. Enligt min mening har de fel, vare sig de verkligen tycker så eller styrs av provinsiella intressen.
En del av Keynes intellektuella arv - påståendet att instabila kapitalflöden är ogynnsamma för handel och välstånd - har visat sig vara relevant i det rådande kaoset och andra kriser, även på tillväxtmarknader. I decennier har ett mantra hörts över hela världen om att den nationella politiken inte kan åstadkomma särskilt mycket, eftersom de globala marknaderna skulle straffa regeringen. Men är de globala finansmarknadernas sammansättning bestämd av Gud? Är inte de globala marknaderna, förutom de tekniska drivkrafterna, också en produkt av mänskliga beslut om att skapa regler för finans, handel och investeringar? Påståendet att inget kan göras åt finansmarknaden när den orsakar elände är föga övertygande. Mycket kan göras när det gäller att reglera alla finansiella enheter (även hedgefonder och private equity-fonder), begränsa skuldsättningsgraden, ta itu med procyklikalitet och redovisning, samordna politiken på ett bättre sätt och hantera frågan om kreditvärderingsinstituten.
Tillbakagången av ett synsätt som likställer marknadsekonomi med total brist på reglering måste sättas i samband med en flerpolig ekonomisk värld som växer fram i ett försök att utforma ett nytt internationellt finanssystem. Den öppna ekonomiska världsordningens öde beror på detta försök. Om vi inte handlar rätt nu riskerar vi att förlama våra liberala demokratier. Jag hoppas att den nya administrationen i USA kommer att vara tillmötesgående i denna fråga. Men inom EU måste vi visa att vi kan hantera en sådan kritisk period.
Rebecca Harms
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! Först och främst vill jag ge mitt helhjärtade stöd till Poul Nyrup Rasmussens bedömning att det handlar om ett helt nytt förhållande mellan stat och marknad i hela finansvärlden. På den punkten tror jag att vi är överens. När det gäller Charlie McCreevys roll vill jag säga att han bör spela en mindre roll än vad han tidigare gjort, och att han inte under några omständigheter ska få bli en bromskloss.
Något vi kan lära oss av finansmarknadernas kollaps är vad som händer om staten håller sig för mycket i bakgrunden och inte vågar tillämpa de regler den bedömt vara lämpliga.
Jag vill återigen knyta den rådande debatten om ett nytt grönt kontrakt till EU-planen för ekonomisk återhämtning. Enligt min mening finns det fortfarande alltför många obeslutsamma personer i rådet och kommissionen som tror att strategier för hållbarhet eller ett offensivt klimatskydd kommer att gå ut över jobben. Samma krafter som försenar arbetet i rådet och kommissionen försenar enligt vår åsikt - vi i de gröna bryr oss också om jobben - utvecklingen av framtidssäkra produktionsmetoder, framtidssäkra ekonomiska system och nya framtidssäkra produkter. De hindrar oss från att nå ut från EU till framtidens globala marknader.
Jag anser att detta är mycket farligt, och att den svaga regleringen av koldioxidutsläpp för bilar som vi just nu håller på att utarbeta är ett olycksbådande tecken på vår feghet. Återhämtningsplanen har tagit lite från Keynes, lite från de gröna, men i grund och botten är det samma gamla vanliga strategi.
Jag tror inte att det räcker med att EU endast gör mindre förändringar. Kanske samordningen skulle få ett större stöd om strategierna formulerades på ett mer konsekvent sätt. Genom att utvärdera hela EU:s budget i början av nästa år skulle kommissionen få tillfälle att hantera de många stora kriser som vi måste ta itu med på ett systematiskt och enhetligt sätt.
Sergej Kozlík
(SK) Herr talman, ärade ledamöter och gäster! Jag välkomnar EU-institutionernas initiativ som gav en hjälpande knuff i hanteringen av finanskrisen på global nivå. Men ett ekonomiskt svar på finanskrisens konsekvenser som utgår från en plan för att återställa tillväxten och sysselsättningen i EU, verkar som jag ser det mer som en hastig improvisation.
I planen förskönas den ekonomiska situationen och man glömmer att EU är en sammansättning av enskilda stater, att olika omständigheter råder i var och en av dessa stater och att varje stat har olika prioriteringar, olika lösningar på ekonomiska problem och olika strategier för ekonomisk utveckling. Planen underskattar hur viktigt det är med samordnad utveckling av energiinfrastrukturen, inte bara av den gröna energin. Den underskattar också vikten av en samordnad utveckling av väg- och järnvägsnäten som är nödvändig om vi vill ha en effektiv fördelning av investeringar, och den underskattar behovet av att ta itu med finansieringen av jordbrukssektorn. Detta säger jag eftersom vi utöver finanskrisen även hotas av en energikris och en matkris.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Herr talman! Jag ska inte säga så mycket om hur unik och historisk den rådande krisen är. Mina kolleger har alla nämnt detta, och Poul Nyrup Rasmussen uttryckte det mycket väl. Jag vill bara tillägga tre saker. För det första är detta den värsta likviditetskris jag någonsin har upplevt, och jag är inte längre purung. För det andra så finns det inga kartor eller färdplaner för den här krisen. För det tredje är vi väl medvetna om att finanskrisen fortgår och att marknaderna har sinat.
Det första vi måste göra är därför att normalisera finansmarknaderna, och med anledning av detta tänker jag tala om Europeiska centralbanken.
Här i parlamentet finns det en sorts vördnadsfull respekt för Europeiska centralbanken. Jag är en lekman på många områden, inklusive detta, men jag måste säga att Europeiska centralbanken måste sänka räntorna snabbt och behandla detta som ett brådskande ärende. Övergångsmekanismerna fungerar inte bra, vilket visade sig i oktober när sänkningen av den officiella räntesatsen inte överfördes i tillräcklig utsträckning till realräntorna.
För det andra måste vi tillföra likviditet på längre sikt än vad vi gör nu. Jag är medveten om att ramen för garantier måste ändras för att detta ska kunna hända, men det måste göras. Finansinstituten lånar ut pengar på lång sikt, och de behöver även pålitlig långsiktig finansiering.
De nationella bankerna stöder centralbankens politik om att tillföra likviditet, och detta kan leda till statliga stöd som ger en snedvriden konkurrens. Därför måste vi vara vaksamma på detta område.
Min tredje och sista punkt är att budgetpolitiken just nu har visat sig spela en central och ledande roll i mycket större utsträckning än vad den monetära politiken gör. Budgetpolitiken ger externa effekter, och detta innebär att det är extremt viktigt med nära samordning. Jag håller helhjärtat med i vad kommissionsledamoten har sagt.
Jag håller även med om att det är viktigt att spendera pengar, men att göra det klokt och med tydliga mål som höjer konkurrenskraften i EU:s ekonomi. Det är det enda sättet för oss att balansera vår budget igen på medellång sikt.
Jag håller med om att stabilitets- och tillväxtpakten fortfarande gäller, och det första kommissionsledamot Almunia bör göra är att förklara vad han menar med att ”frångå referensvärdet”. Menar han med några hundradelar, några tiondelar eller några procentenheter? Tro mig, herr kommissionsledamot, jag kommer att hålla ett vakande öga på det arbete ni måste utföra för att hålla stabilitets- och tillväxtpakten vid liv. Om ni uppnår detta må Gud belöna er, och om ni inte gör det, må han hålla er ansvarig.
Elisa Ferreira
(PT) Vi har hört det sägas flera gånger här i dag att en kris vanligtvis skapar en möjlighet, och det är sant. Om vi vill ta vara på den möjlighet som uppenbarar sig är det uppenbart vilket tillvägagångssätt vi ska välja.
För det första är vi på EU-nivå medvetna om behovet av att införa mekanismer för insyn i och reglering och tillsyn av finansmarknaderna. Vad vi behöver är inte att kommissionsledamot McCreevy organiserar fler samråd, eller att ordförandeskapet analyserar och presenterar fler studier och förslag. Vi behöver bara gå till socialisternas förslag som lades fram vid rätt tidpunkt, och flera av dessa förslag har tagits upp här i parlamentet.
För det andra kan EU inte stå passivt på den internationella arenan. EU måste spela en aktiv roll i arbetet med att bygga en ny internationell ordning och EU måste också försvara en ny struktur som inte lämnar svarta hål i systemet, vilket skatteparadisen har varit ett exempel på.
För det tredje har vi hört kommissionsordföranden säga här i dag att det finns en motvilja bland de olika medlemsstaterna mot att samordna sina strategier. Det stämmer att om vi inte hade hört så många gånger från kommissionsledamöterna att marknaderna är självreglerande, att staten ska hålla sig utanför och att finansmarknaderna inte påverkar tillväxten och sysselsättningen, kanske det skulle finnas en större och mer aktiv känsla av solidaritet mellan de olika länderna.
Men det förslag som ligger framför oss här i dag är bara en första del av en lång process om vi jämför det med Kinas och Förenta staternas program. Målet är inte heller tillräckligt tydligt definierat, och detta mål måste vara sysselsättning. Avslutningsvis vill jag säga att ett EU-program inte kan vara en sammanslagning av nationella planer.
Nu är det dags för oss att visa EU:s medborgare att EU är ett nätverk av rättigheter som även omfattar den ekonomiska sfären. Vi måste även visa att EU skyddar sina medborgare i kristider och visar solidaritet med små och medelstora företag och främjar stödprogram för de företag som inte får ta del av resultaten från interventionerna inom banksektorn. Det är precis detta realekonomin handlar om, och här står vi, som européer, för att visa medborgarna att EU finns här och att vi står på deras sida.
Sophia in 't Veld
(NL) Herr talman! Det förefaller mig ganska märkligt att det på senare år aldrig har funnits tillräckligt med pengar för att främja utbildning, vård, innovation och miljön, och att det nu helt plötsligt regnar miljarder. Den bästa räddningsplanen för framtiden är en stark europeisk marknad kombinerad med sunda offentliga medel, eftersom vi inte får slösa bort kommande generationers arv.
Krisen med privata skulder får inte bara bytas ut mot offentliga skulder. Kommissionen måste tydligt markera att stabilitetspakten och reglerna om statligt stöd måste efterföljas. Mot bakgrund av detta välkomnar jag Joaquín Almunias och Neelie Kroes uttalanden. När allt kommer omkring är det ju inte bara bankdirektörer, utan även politiker som måste använda medborgarnas pengar på ett klokt sätt. Det är inte på sedeltryckerierna man ska lägga i högsta växeln, utan i arbetet med Lissabonstrategin, eftersom det finns stora fördelar att vinna där.
Exempelvis kan en fri tjänstemarknad skapa hundratusentals nya jobb utan någon extra kostnad. Det förvånar mig därför att medlemsstaterna är så långsamma med att införa tjänstedirektivet. En räddningsplan för det växande antalet ungdomar som lämnar skolan utan några kvalifikationer är lika svår att få till som en plan för de lurade spararna, eftersom dessa unga människor utan kvalifikationer inte har någon grund alls att stå på.
Alternativt bör vi investera i arbetet för att uppnå treprocentsmålet för forskning och utveckling som sattes 2000. Trots att industrin aldrig levererade sin utlovade andel på 2 procent, får den miljardstöd för tillfället.
Till sist vill jag säga, med tanke på hur fel det kan gå på den fria marknaden, att regler och övervakning av marknaden absolut inte är någon lyx, men trots detta finns det ingen likhet med den ekonomiska och sociala förödelse som har varit resultatet av olika experiment med nationalism och socialistisk planekonomi.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! Jag är inte den enda som tycker det är svårt att dras med i den känsla av självtillräcklighet som framträder hos EU:s beslutsfattare när det gäller hanteringen av krisen på finansmarknaderna, om EU hade varit en fungerande demokrati skulle vi först behöva väcka frågan om ansvar och hur allt det här har kunnat hända.
Det är helt enkelt inte sant att alla de problem vi nu drabbas av har något att göra med en tsunami, något som orsakats av naturen. Det här är människors verk. När man tänker på den regleringsiver som finns i den här unionen måste man fråga sig varför inget gjordes när bankerna började överskrida landsgränser i avsevärd utsträckning. Varför gjordes inget när derivaten började smyga sig in, trots alla varningar? Jag minns tydligt att nobelpristagaren Joseph Stoglitz tog upp dessa saker. Det pratades inte om detta, det var tabu. Det är i den änden ni skulle ha börjat, eftersom nyckeln till att hitta lösningen i framtiden ligger i att erkänna sina egna fel.
Margaritis Schinas
(EL) Europaparlamentet måste sända ut ett tydligt budskap om båda sidor av dagens diskussion. För det första om principen för det finanssystem vi måste bygga inför framtiden, och för det andra om vår första reaktion på den återhämtningsplan som lades fram av kommissionen den 26 november. När det gäller det förstnämnda råder det ingen tvekan om att kommissionen har insett att eran med självreglering eller icke-reglering helt och hållet är över. Om det fanns några i kommissionen eller i parlamentet som trodde att realekonomin kunde byggas på en princip som helt saknar regler, borde den senaste tidens händelser ha bevisat hur fel de hade. Det tog lite tid men nu förstår vi. Jag tror inte att det är kommissionsledamot Almunias fel. Andra kan ha presenterat den här principen för kommissionen, men nu är det för sent. Nu måste den nya ekonomiska ordningen byggas på en princip som styrs av regler, regler och ännu mera regler.
Den andra delen i den återhämtningsplan som kommissionen lade fram förra veckan innehåller några positiva punkter, och vi måste erkänna att kommissionen har lyckats med att (och jag vet hur svårt det är) förena olika åsikter och att erbjuda regeringarna en sammanlänkad åtgärdsram med en gemensam grundprincip. Nu kan jag höra folk till vänster och höger som säger ”vi ville ha det på ett annat sätt”, ”det kanske kostar för mycket” eller ”vi tycker inte om det”. Det är samma människor som, om kommissionen inte hade gjort någonting, skulle ha sagt ”kommissionen gör ingenting”, ”vi väntar på att kommissionen ska lägga fram ett förslag”. Därför anser jag att det andra meddelande vi bör sända till kommissionsledamoten är att principen bakom det här paketet är den rätta, det kommer att hjälpa regeringarna och det kan mycket väl vara den räddningsflotte som kan hålla realekonomin vid liv under krisens första dagar. Tack.
Donata Gottardi
- (IT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Genom att utarbeta en räddnings- och återhämtningsplan för EU:s ekonomi sänder EU ut ett första budskap, inte bara till marknaderna, utan även till medborgarna. Förväntningarna är höga och vi kan inte svika dem. Vi befinner oss i en tid då den ekonomiska konsolideringen och nivån på statsskulderna riskerar att påverkas negativt av statliga åtgärder, både när det gäller de resurser som faktiskt ges ut och de som garanteras i ett försök att rädda de stora aktörerna inom finans- och industrivärlden. Detta kommer att få uppenbara följder för statliga finanser och privatpersoners inkomst. Därför behöver vi en samordnad strategi på EU-nivå, även för att bekämpa skatteundandragande och skatteparadis. Det är viktigt att alla anslag och nationella planer är ordentligt samordnade på ett effektivt sätt, och att de är riktade mot samma mål.
Det gläder mig att kunna påpeka att det finns planer på att förtydliga den flexibla tillämpningen av stabilitetspakten som måste vara målinriktad, tillfällig och användbar. Den bör innehålla mekanismer för strukturella förändringar, effektiv fördelning av statliga medel, omstrukturering av offentliga utgifter och investeringar för att främja tillväxten i enlighet med Lissabonstrategins mål, med särskild inriktning på små och medelstora företags roll. Den gemensamma strategin måste även omfatta en makroekonomisk budgetpolitik, en lönepolitik och en gradvis och tydlig minskning av skattebördan på arbete och pensioner. Dessa saker måste genomföras med hjälp av skatteavdrag, reviderade skattesatser och kompensation för högre marginalskatt på grund av inflation. Detta måste vi göra för att minska fattigdomen - och inte bara den extrema fattigdomen - samt gynna konsumtionen och den ekonomiska tillväxten genom att ge ett motcykliskt svar på den rådande ekonomiska kris som förebådar en recession. Men det gäller att se upp: vi måste hålla uppe inkomstnivåerna och stimulera konsumentefterfrågan, och faktiskt betona miljömässig och social hållbarhet och därmed undvika att blint återskapa de modeller och system som har visat sig vara bristfälliga på många sätt.
Margarita Starkevičiūt
(EN) Herr Talman! En brist i den här återhämtningsplanen är att den inte tar upp finansmarknaderna. I början av året när de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken diskuterades lade parlamentet fram ett förslag om att inkludera finansmarknaderna i dessa riktlinjer.
Vid den tidpunkten var kommissionen tyvärr emot förslaget. Händelsernas utveckling har dock visat att vi hade rätt. Jag uppmanar er nu att inte upprepa detta misstag och att sammankoppla den ekonomiska återhämtningsplanen med den uppgraderade handlingsplanen för finansiella tjänster. Om vi satsar på denna strategi kommer det att bli möjligt att på lång sikt möta behoven i realekonomin i en pågående modernisering av EU:s finansiella system.
(LT) Jag vill även uppmuntra deltagarna på finansmarknaden att noga granska detta förslag. Kommissionen lägger nu fram så många nya förslag att det är svårt även för oss parlamentsledamöter att hantera. De är inte särskilt väl samordnade. Tänk er då hur det ska kännas för finansinstitutens chefer och för investerarna, som verkligen har svårt att bestämma sig. Det ger långt ifrån ett intryck av att vår marknad är stabil. Därför anser jag att det behövs större samordning.
John Purvis
(EN) Herr talman! Vi har hört en hel del om samordning, men jag börjar undra om samordning verkligen räcker, eller om vi behöver gå mot solidaritet i stället för bara samordning eftersom den här krisen har gått från att endast beröra banker, vilket är illa nog, till att påverka hela länder. Nu när samordningen precis har avancerat från nationell till europeisk till global nivå, kanske vi måste överväga om vi behöver mer solidaritet. Jag vill fråga kommissionen och rådet om de verkligen gör något åt frågan om de globala institutionerna, eftersom den muntliga frågan specifikt tar upp Internationella valutafonden eller andra institutioner som skulle kunna stå för solidariteten på global skala.
Min andra fråga har att göra med vilken typ av stimulans vi ska sträva efter i de finanspolitiska åtgärderna, om det verkligen är den vägen vi ska ta. Är mervärdesskatten den rätta vägen, och ska vi tillåta reducerade mervärdesskatter från den högsta nivån eller mellannivån ned till den lägsta nivån inom visa områden - och vad gör vi åt detta? Är det inte mycket bättre att koncentrera det på detta sätt än att sprida ut det på en mycket mindre reduktionsnivå?
Det pratas mycket, särskilt bland våra vänner på vänsterflanken, om att vi behöver reglera ännu mer, avskaffa hedgefonderna, private equity, kreditvärderingsinstituten och så vidare. Men får jag bara be kommissionen och rådet att överväga det jag nu ska säga? Vi måste vänta, tänka noggrant och till varje pris undvika oförutsedda konsekvenser. Om en ny reglering är motiverad - vilket är möjligt - måste det bli rätt reglering och den får inte försvåra, förhindra eller försena återhämtningen. På sätt och vis vill jag verkligen ge Charlie McCreevy mitt stöd för hans sansade reaktion på dessa problem, i stället för att fördöma honom som många av våra kolleger verkar vilja göra.
Till sist vill jag prata om offentliga finanser. Stabilitets- och tillväxtspakten påverkar länder både innanför och utanför euroområdet. Om alltför stora underskott ska tillåtas tillfälligt - med betoning på om - måste de bli tillfälliga, de måste gå att återställa inom en realistisk tidsram, och om några länder kan ha råd med en skuld, men inte andra, då kommer vi självklart tillbaka till frågan om ömsesidig solidaritet. Jag vill be kommissionen och rådet att tala om för mig vad de anser vara en realistisk tidsram för att ta itu med denna fråga.
Paul Rübig
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Min fråga gäller er åsikt om huruvida Island och Ungern borde införa euron som en andra valuta. Tror ni att det skulle kunna lösa de båda ländernas problem?
Den andra frågan är om ni tror att det skulle vara möjligt att införa en riskpremie för derivat som sedan skulle användas för att stärka bankernas eget kapital?
Min tredje fråga är om ni inte tror att en reducerad mervärdesskatt skulle främja importen, särskilt från Kina och Indien? Vore det inte mer logiskt att överväga att sänka skatterna för våra företag och arbetstagare, att betala ut investeringspremier, att betona progressiv avskrivning och framför allt att multiplicera våra tillgångar av mindre värde med tio för att undvika beskattning av fiktiva vinster? På så sätt blir det möjligt att behålla pengarna i företaget, och därmed kan lönerna enklare betalas ut.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) EU-planen för ekonomisk återhämtning ger möjlighet till sunda investeringar, och därför finns det stöd i den för att öka budgetanslagen med cirka 200 miljarder euro för den kommande perioden, som en del av stabilitets- och tillväxtpakten.
Jag uppskattar särskilt Europeiska centralbankens villighet att sänka räntorna för att upprätthålla den likviditetsnivå som krävs för att banksystemet ska kunna investera i realekonomin.
Jag uppskattar också särskilt förslaget om att ändra budgetramen för att de kommande två åren kunna investera fem miljarder euro i att utveckla bredbandsnätet och sammanbinda EU:s elnät.
Jag välkomnar Europeiska investeringsbankens och vissa nationella bankers initiativ att skapa en 2020-fond som är öronmärkt för verksamhet inom energi- och klimatförändringsområdet och för utveckling av transportnätet.
Det kommer att bli möjligt att använda statliga medel för att stödja forskning och utveckling, innovation och transport- och energieffektivitet.
Ján Hudacký
(SK) Jag tror att den tvååriga ekonomiska återhämtningsplanen kan bli ett bra, samordnat svar från EU på den ekonomiska krisen, förutsatt att den genomförs och tillämpas på ett förnuftigt sätt. Den föreslagna storleken på de medel som ska stödja EU:s ekonomi måste skapa en budgetram som är tillräckligt vid för att vi ska kunna stimulera medlemsstaternas ekonomier till nya utvecklingsimpulser. Åtgärden på 30 miljarder euro, som ska tas i lika stora delar från EU:s budget och från Europeiska investeringsbanken, måste riktas mot utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomin och den koldioxidsnåla ekonomin, och mot program för energieffektivitet på medellång och lång sikt.
När det gäller skattemässiga åtgärder tror jag att dessa bör förbli en fråga för medlemsstaterna. Själv är jag för idén om att minska momssatserna för vissa produkter som är nära knutna till energieffektivitet och som kan ge höga energibesparingar.
Slutligen måste jag erkänna att jag hyser vissa farhågor inför planen på att tillämpa maximal flexibilitet, vilket har blivit möjligt genom den omarbetade stabilitets- och tillväxtpakten. Vissa regeringar har en tendens att missbruka sådana åtgärder för deras egna populistiska och rent politiska ändamål, utan något tydligt utvecklingssyfte.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Jag vill ge ett särskilt erkännande till den tyska förbundskanslern Angela Merkel, som har blivit Europas nya Margaret Thatcher. Liksom järnladyn tror hon på en balanserad budget i stället för att spendera sig ur kreditåtstramningen och den ekonomiska krisen utan att ha medlen för det. I kontrast till detta står den brittiska premiärministern Gordon Browns enorma återhämtningspaket som i stället går ut på att låna och spendera pengar, och som omöjligen kan ha en balanserad budget.
Jag medger att det var våra egna brittiska bankers vansinniga utlåning som satte oss i den här röran från första början, med hjälp av regeringens bristfälliga reglering och tillsyn. Samtidigt tror jag att denna finanspolitik - som är högst oansvarig - måste åtföljas av nedskärningar i offentliga utgifter och väl uttänkta planer för långsiktig finansiering av finanspolitiken. Annars kommer vi, efter en tid av ekonomisk tillbakagång, öppna upp för en enorm inflation som kommer att äta upp alla våra besparingar och undergräva EU:s ekonomier.
Colm Burke
(EN) Herr talman! Jag välkomnar medlemsstaternas, rådets och kommissionens arbete med att hantera denna svåra fråga. Många av mina kolleger har redan i detalj redogjort för de åtgärder som behövs. Medlemsstaterna bör dock inte, i en tid som denna, ändra sina åtaganden mot utvecklingsländerna. EU:s medlemsstater måste fortsätta att ge utvecklingsbistånd utomlands. Finanskrisen förväntas ha stor inverkan på biståndsanslagen, vissa analytiker förutspår en minskning i utvecklingsbiståndet med en tredjedel eller ännu mer.
EU:s medlemsstater får inte tappa ambitionen att nå millennieutvecklingsmålen nu när frestelsen är stor att minska utgifterna. Den världsomfattande ekonomiska härdsmältan har visat oss hur beroende vi är av varandra i vår globaliserade värld. Även om utvecklingsländerna har sluppit många av de omedelbara effekterna av finanskrisen tack vare deras begränsade kontakt med de globala marknaderna, varnar ekonomerna för att det kommer att bli en dominoeffekt som orsakar en minskning i hjälpflödet, mindre penningförsändelser från utvandrare, mindre direkta utlandsinvesteringar och en sämre ekonomisk tillväxt.
Vi kan komma att få se utvecklingsländerna lida avsevärt för ett finanskaos som de inte själva har skapat. Därför bör medlemsstaterna låta biståndet stå oförändrat.
Talmannen
Jag ber om ursäkt till Bruno Gollnisch och Adam Siekierski som hade bett om ordet, men tyvärr börjar vi bli mycket sena, och därför slutar vi vid fem anföranden.
Hervé Novelli
rådets tjänstgörande ordförande. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först vill jag säga till Joaquín Almunia att han hade rätt när han tog upp tre aspekter som är mycket viktiga för att återhämtningen ska bli effektiv.
Den första aspekten gäller tillräckligt kraftiga åtgärder. Från det perspektivet är 1,5 procent av BNP ett mål för återhämtning som enligt mig verkar mycket väsentligt med tanke på de summor det rör sig om.
Den andra aspekten handlar om att ta hänsyn till de olika medlemsstaternas olika situationer. Om jag får drista mig att säga det, betonade Joaquín Almunia helt riktigt att länderna inte alls sitter i samma båt när det gäller deras ekonomiska och budgetmässiga situation, men det befriar dem inte från ansvaret att ställa upp på en verkligt samordnad insats. Detta är en fråga som ordförandeskapet tänker arbeta med inför Europeiska rådets nästa möte. Jag är övertygad om att det är på detta sätt som vi så småningom - även om jag inte ännu vet hur lång tid det kommer att ta - kommer att kunna få fart på tillväxten och sysselsättningen.
Herr Gauzès, jag vill säga till er att ni tydligt klargjorde att alla våra åtgärder är inriktade på att finansiera realekonomin. Om vi hjälper bankerna är det för att de ska kunna investera i realekonomin, och vårt enda mål - och ni hade rätt som framhävde detta - är att finansiera små och medelstora företag. Jag anser att rådet i går sände ett budskap till kommissionen om stöd till bankerna, och det är tydligt att vi vill ha flexibla och snabba beslut när det gäller det stöd som kan ges till banker och finansinstitut under de rådande omständigheterna. Jag anser att rådet har nått fram med sitt budskap, och jag vill säga till er, herr Gauzès, att rådet i hög grad delar er önskan om att kreditvärderingsinstituten ska regleras effektivt på EU-nivå - och på internationell nivå skulle jag vilja tillägga - vilket många av mina kolleger och parlamentsledamöter har sagt.
Jag vill säga till er, herr Rasmussen, även om ert tal var mer riktat till kommissionen, att jag håller med er i vad ni sade om att inget marknadssegment ska undantas från reglering eller tillsyn. Om det finns ett budskap som vi verkligen måste ta med oss härifrån, är det att det finns en brist på reglering inom vissa marknadssegment. Regleringen måste därför förbättras och i vissa fall utarbetas i situationer där detta är absolut nödvändigt. Detta var ett kraftfullt budskap från toppmötet i Washington den 15 november, och EU måste såklart arbeta mot dessa mål, även inom området för spekulativa fonder.
Det stämmer, herr Dăianu, att regleringen av finansmarknaderna bör samordnas på internationell nivå. Det var därför toppmötet i Washington hölls, på EU:s initiativ. Jag anser att det var EU:s röst, rösten från ett enat EU, som var den avgörande faktorn i detta toppmöte, vilket gjorde att vi kunde ange huvuddragen i ett slags färdplan för en verklig reglering av det internationella finanssystemet. Detta var möjligt eftersom EU hade kunnat arbeta effektivt med sitt eget program.
För att vara precis föreslås, fru Harms, verkligen långsiktiga investeringar i återhämtningsplanen, kanske inte i den utsträckning ni hade önskat, men förslagen finns där trots allt.
Jag vill säga till er, herr Kozlík, att, ja, vi måste stödja jordbrukspolitiken, likaväl som de andra stora politikområdena inom EU. Ni nämnde energipolitiken, och jag anser att ni gjorde rätt i detta. Detta är prioriterade områden och bör förbli det, även i denna svåra period.
Europeiska centralbankens insatser har, herr García-Margallo, enligt min åsikt spelat en avgörande roll när det gäller att övervinna de svårigheter som vi stött på helt nyligen. Bankens ordförande gav tydliga indikationer om att inflationen i EU håller på att mattas av, och därför förväntar han sig nytt handlingsutrymme inom den monetära politiken, vilket flera parlamentsledamöter har observerat.
Jag anser att Elisa Ferreira var väl hård i sin bedömning av EU:s reaktion. Jag anser att vi, till skillnad från vad hon sade, reagerade snabbt på krisen genom att fatta kraftfulla beslut på väldigt kort tid tack vare det positiva samarbetet mellan våra institutioner - kommissionen, rådet och parlamentet - och för detta tackar jag er.
När det gäller stödet för små och medelstora företag, kommer vi strax diskutera de beslut som togs vid rådet (konkurrens) om antagandet av en ”Small Business Act” (småföretagsakt) för Europa, och jag tror att EU även på detta område har spelat sin roll väl i fråga om finansiering till små och medelstora företag och den prioritet de ska få, även i en period av ekonomisk nedgång.
Fru in 't Veld, ni hade rätt när ni påpekade att den kortsiktiga återhämtningen måste grunda sig på långsiktiga strukturella reformer inom ramen för Lissabonstrategin. Denna strategi har aldrig varit så viktig som den är just nu, i denna tid av ekonomisk avmattning, och de strukturella reformerna måste kunna fortsätta.
Herr Martin, jag uppfattade tydligt er begäran om en gemensam insats för att fastställa de viktigaste prioriteringarna.
Fru Schinas, vi hade regler, men dessa regler fungerade inte. Detta är ett faktum. Därför behöver vi regler, men effektiva regler. Vi får inte överreglera förstås, men vi behöver en ordentlig ram som är anpassad till EU:s konkurrenskraft.
Fru Gottardi, jag vill säga till er att jag helt och fullt delar er önskan om att bekämpa skattebedrägerier. Det franska ordförandeskapet har dessutom gjort detta till en prioritering på EU-nivå och på internationell nivå. Jag vill även säga till er att jag instämmer i era mycket relevanta kommentarer om behovet av effektiv ekonomisk återhämtning.
Fru Starkevičiūté, jag håller med om att finanssektorns normala avmattning är en nödvändig del av EU:s ekonomiska återhämtning, och att detta ska ske under samordnade former.
Herr Purvis, jag håller med om att vi behöver arbeta för en större solidaritet - det är viktigt. Detta är dessutom vad vi föreslår genom att grunda reformen av det internationella finanssystemet på de institutioner som skapades vid Bretton Woods, särskilt Internationella valutafonden, en universell och politiskt legitim institution som helt säkert kommer att få en starkare roll de kommande åren. Ni nämnde momsfrågan. Ordförandeskapet är faktiskt för en momssänkning riktad i första hand mot arbetsintensiva och icke-flyttbara sektorer.
Herr Rübig, ni talade om samma sak. Momsen är ett instrument som kan - särskilt om den sänks - hålla uppe verksamheten, och särskilt sysselsättningen. Men dessa momssänkningar kan endast vara riktade, och med det menar jag att det måste vara möjligt att bevisa att de är helt och hållet lämpliga. Men denna debatt är inte slut ännu, som ni vet.
Fru Ţicǎu, jag anser att en av principerna i kommissionens förslag om ekonomisk återhämtning är att investeringar ska vara verkliga, komma i rätt tid, men också vara varaktiga och strukturella. Jag håller helt med er på den punkten.
Europeiska investeringsbanken är, herr Hudacký, ett mycket viktigt verktyg för att hjälpa den ekonomiska tillväxten på traven, bland annat genom olika investeringar. Jag tror att det är en grundläggande faktor. Vi kommer att få tillfälle att konstatera detta under rådets debatter nästa vecka.
Jag, liksom hela rådet, anser likväl, herr Tannock, att vi behöver en gemensam återhämtningsåtgärd som kan upphävas när tillväxten är tillbaka.
Avslutningsvis vill jag säga, herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar, att denna debatt och alla era frågor har varit mycket viktiga och mycket intressanta för rådet. De visar att det finns en bred enighet oss emellan om hur viktigt det är att EU talar med en stark och enad röst i internationella sammanhang. Europaparlamentets stöd är oerhört viktigt. Därför vill jag tacka er.
Jag är övertygad om att vi måste tänka om helt i vårt sätt att ta oss an finanssystemet och regleringen av det. Detta måste vi göra på EU-nivå, men även ta hänsyn till de lösningar som tas fram på internationell nivå. Om det är något vi kan lära oss av den här krisen, är det att dagens finanssystem verkligen är internationellt. Därför måste lösningarna tas fram på internationell nivå, och EU måste vara drivande där.
Joaquín Almunia
Herr talman, herr Novelli, mina damer och herrar! Först av allt vill jag säga att jag är mycket tacksam för era kommentarer och observationer, och för det intresse ni har visat för kommissionens initiativ, särskilt den återhämtningsplan som vi har diskuterat denna eftermiddag. Jag ska inte upprepa många av de svar som Hervé Novelli precis gett. Jag håller med i så gott som alla hans kommentarer om det som sagts i parlamentsledamöternas anföranden.
Jag vill bara nämna sex saker mycket snabbt. För det första håller jag med dem som sade, till att börja med Jean-Paul Gauzès, att kreditåtstramningen är extremt allvarlig och att den är roten till de mycket stora problem som realekonomin nu står inför. Så sent som i går diskuterade vi i Ekofinrådet hur vi ska förbättra effektiviteten i de planer för rekapitalisering och insättningsgarantier som har antagits, och som ska antas av medlemsstaterna. Stora summor av skattebetalarnas pengar står på spel. Stora summor har redan gått åt till garantier för bankernas och finansinstitutens verksamhet eller till att förse dem med kapital. Nu gäller det att få tillbaka kreditflödet till ekonomin, eftersom det är en livsviktig ingrediens i en välfungerande ekonomi.
Eftersom det inte fungerar bra på den punkten är den ekonomiska prognos som Poul Nyrup Rasmussen nämnde, och som jag lade fram för en månad sedan, tyvärr inte samma prognos som jag skulle ha redogjort för i dag. Därför meddelade jag även ministrarna i går att vi ska lägga fram en ny ekonomisk prognos den 19 januari.
Samtidigt har Internationella valutafonden, OECD och andra institutioner publicerat prognoser för 2009 som är ännu mer oroväckande än den som kommissionen lade fram den 3 november. Europeiska centralbanken väntas redogöra för sin prognos i morgon, och även den ser dyster ut.
Min andra kommentar är att det helt säkert kommer att bli en mer omfattande reglering av finansiella tjänster. Faktum är att det redan finns en bättre reglering. Som Jean-Pierre Jouyet sade tidigare godkände rådet så sent som i går på kommissionens initiativ åtminstone fyra - om jag inte missminner mig - av kommissionens initiativ till reglering av olika områden av finansmarknaderna eller de finansiella tjänsterna. De befintliga reglerna måste förändras, oreglerade områden måste regleras, och vi måste förbättra kvaliteten på reglerna och på tillsynen av hur dessa regler tillämpas på EU-nivå och globalt. Allt detta diskuterar vi.
Eftersom beslutet om utkastet till Solvens II-direktivet snart ska läggas fram för parlamentet vill jag säga att reaktionen i rådet inte alltid stämmer överens med rådets egna uttalanden om vad som måste göras när det gäller finansiell reglering och tillsyn. Parlamentet vet om detta, eftersom det har fört en dialog med rådet om detta direktiv. Vi är inte eniga om hur vi bäst ska samordna tillsynsåtgärder inom försäkringssektorn. Vi måste snabbt nå en överenskommelse om en sådan tillsyn på EU-nivå, och vi talar redan om ett tillsynsorgan för institutioner som bedriver global verksamhet.
När det gäller hedgefonder grundar vi vår uppfattning på principen att deras verksamhet måste regleras. Vi i kommissionen har sagt det, rådet har sagt det och samma sak togs upp vid Washingtonmötet.
Jacques de Larosières högnivågrupp analyserar detta, jämte andra faktorer. Kommissionsledamot McCreevy träffade utskottet för ekonomi och valutafrågor i går.
Jag hörde kommissionens ordförande, vid sina senaste besök här i kammaren, upprepa att kommissionen kommer att reglera hedgefonderna, och det är precis vad vi ska göra. Det som diskuteras är i vilken utsträckning, inom vilka områden och inom vilka delar av hedgefondverksamheten vi ska ta fram en reglering som inte bara kommer att påverka hedgefonderna. Viktiga bidrag till debatten kommer från sysselsättningsområdet och från det betänkande som utarbetats av parlamentet på initiativ av Poul Nyrup Rasmussen.
Jag håller helt med dem av er som har nämnt investeringar och behovet av att sammanbinda de nödvändiga investeringarna på lång och medellång sikt med energi- och klimatförändringspaketet. Jag håller med dem som säger att det finns utrymme i vår monetära politik för att vidta åtgärder utan att äventyra Europeiska centralbankens eller andra centralbankers självständighet. Det är uppenbart. Inflationen i euroområdet låg enligt Eurostat i slutet av november på 2,1 procent. För bara några månader sedan talade vi om inflationssiffror som var dubbelt så höga, och denna marginal använder vi oss av nu. Centralbanken sammanträder här i Bryssel i morgon. Jag vet inte vad den kommer att göra, men jag har hört de uttalanden som gjorts av bankens ordförande, Jean-Claude Trichet, och de är mycket tydliga i den här frågan.
Min nästa punkt handlar om stabilitets- och tillväxtpakten. I pakten uppges tydligt att ett underskott som överstiger tröskeln på 3 procent utlöser förfarandet vid alltför stora underskott med ett enda undantag, nämligen när den ekonomiska situationen är extraordinär, och den situation vi befinner oss i är en extraordinär ekonomisk situation. Det andra villkoret, som gäller tillsammans med det första, är att underskottet ska vara tillfälligt, och med tillfälligt menas inte flera år, utan endast ett år. Det tredje villkoret, som gäller tillsammans med de två första, är att inget underskott får gå för långt över referensvärdet, och här, herr García-Margallo - utan att gå in på tekniska detaljer som är föga lämpade för åhörarna i parlamentet som till största delen är lekmän - talar vi om några tiondelar av en procentenhet.
Till sist vill jag säga, som svar till Neil Parish och någon annan som nämnde momsfrågan, att kommissionens dokument eller plan innehåller en mängd verktyg som kan användas för att skapa finanspolitisk stimulans och ett av dessa är möjligheten att sänka en så viktig skatt, eller snarare en så viktig skattesats som momsen. Det är dock även så att kommissionen inte tvingar någon att göra detta. Läs planen så får ni se att det inte finns något tvång, det skulle faktiskt inte kunna vara så. En tredje punkt - och den här informationen kommer från gårdagens diskussioner i Ekofinrådet - är att endast en av de 27 medlemsstaterna var i går för en användning av detta verktyg, och det var den medlemsstat som redan har använt sig av det.
Talmannen
Tack, herr kommissionsledamot, särskilt för att ni tog upp frågor om allt från matematik till teologi.
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Louis Grech  
skriftlig. - (EN) Finanskrisen har skapat stora utmaningar för EU och för världsekonomin. Medlemsstaternas samordnade åtgärder har varit effektiva när det gäller att stabilisera EU:s banksystem, men mycket arbete återstår för att förhindra att krisen sprider sig till ekonomin i stort och för att skydda hushåll, företag och jobb. I en värld där alla är beroende av varandra kan hanteringen av dessa problem vara ett tillfälle för EU att bli ledande när det gäller att tillföra klarhet, socialt ansvar och förutsägbarhet till den finansiella världsordningen.
All tillämpning av mildrande åtgärder måste vara läglig, omfattande och åtföljd av passande lagstiftning som berör de grundläggande orsakerna till krisen. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot nya finansiella produkter, exempelvis sub prime-lån och deras derivat, samt de enheter som är inblandande i deras marknadsföring, till exempel banker, hedgefonder och private equity. Det finns ett behov att utvärdera kreditvärderingsinstitutens affärsmodell och den rättsliga ställning som deras värderingar tilldelas.
I återhämtningsprocessen måste vi prioritera lösningar som skyddar jobben, tillväxten och de mest utsatta. Vi måste främja ekonomisk energi och stabilitet, samtidigt som vi ser till att de partier som på grund av egenintressen vill bibehålla status quo hålls på behörigt avstånd.
Gábor Harangozó  
skriftlig. - (HU) Jag välkomnar EU:s gemensamma insatser för att bemöta krisen, och de initiativ som strävar efter att bevara jobben i EU och att skapa nya.
Samtidigt vill jag göra er uppmärksamma på att länder som är i en så allvarlig finansiell situation som Ungern inte har några monetära, finanspolitiska eller skattemässiga verktyg att ta till. Därför är ekonomisk stimulans i dessa länder främst genomförbar i form av omfördelning och effektiv användning av EU:s resurser, minskade lönekostnader, effektivisering av konkurrensreglerna och minskade administrativa kostnader.
Jag är särskilt glad att kommissionsledamot Joaquín Almunia stöder våra gemensamma insatser inom detta område. Därför anser jag att initiativen för strukturfonderna är särskilt viktiga, och jag stöder helhjärtat ett godkännande utan dröjsmål. Om godkännandet av stora projekt påskyndas, och om små och medelstora företag får stöd i form av krediter, kan det hjälpa till att stimulera efterfrågan.
Samtidigt anser jag att våra insatser för att hjälpa de som mest behöver det fortfarande är otillräckliga, och därför yrkar jag på att markexploatering och nybyggnationer ska inkluderas i de ändringar som föreslås inom området för bostadsstöd. I de underutvecklade regionerna och bebyggelserna finns det många landtomter eller bostadsområden som inte lämpar sig för renoveringar, och därför behöver vi främja byggandet av moderna energisnåla bostäder. När vi gör detta bidrar vi till EU:s mål om energisparande och jobbskapande, samtidigt som vi hjälper de som mest behöver det.
Janusz Lewandowski  
skriftlig. - (PL) När Europeiska kommissionen offentliggjorde sin handlingsplan för krisen, tillgodosåg den det stora behovet av gemenskapsåtgärder för att stabilisera och blåsa nytt liv i ekonomin. Men offentliggörandet gjordes några dagar efter den så kallade medlingen, som bestämmer utformningen av EU:s budget för 2009. Budgeten avsätter inga extra medel för att bekämpa den här krisen, och det är svårt att föreställa sig att en plan som är så stor som 200 miljarder euro kan vara helt budgetneutral.
Den långdragna debatten om hur vi ska finansiera stödet på en miljard euro till länder som hotas av hungersnöd tyder på att det inte kommer att bli lätt att få de 27 medlemsstaterna att gå med på den ökade finansieringen - det vill säga de betalningar på över 116 miljarder euro för 2009 som Europaparlamentet och rådet kom överens om den 21 november. Om så bara av den anledningen är José Manuel Barrosos plan inget mer än summan av olika nationella åtgärder, åtföljda av löften om större tolerans för budgetunderskott och förordningar om statligt stöd.
Ändå hoppas jag att den enda utgången av kommissionens plan inte kommer att vara att stabilitets- och tillväxtpakten eventuellt blir mindre strikt. Så kommer att bli fallet om vi uppfyller löftet om att höja förskotten och strömlinjeforma strukturfonderna, som måste fungera som lokala och industrispecifika krisåtgärdspaket under 2009 och 2010. Detta skulle vända den katastrofala utvecklingen med ett ökat gap mellan de politiska åtagandena och de regionalpolitiska medel som faktiskt används.
