
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma autoteollisuuden työllisyysnäkymistä Euroopan unionissa. 
Fischler,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät kuulijat, teknologian kiihtyvä kehittymisvauhti ja maailmanlaajuisten markkinoiden jatkuvasti kiristyvän kilpailun aiheuttama paine pakottavat autonvalmistajat sopeuttamaan tuotantomenetelmänsä ja yritysrakenteensa muuttuviin olosuhteisiin. Tässä tilanteessa onkin tärkeää, että yritykset oppivat jo varhaisessa vaiheessa tunnistamaan, mitä toimia ja investointeja tarvitaan yrityksen taloudellisen toiminnan jatkuvuuden turvaamiseksi ja miten kyseistä tietämystä sovelletaan käytännössä. Rakenneuudistus tarkoittaa kuitenkin usein työpaikkojen vähentämistä, ja tavallisesti se yhdistetään yhteiskuntarakenteeseen kohdistuviin haitallisiin vaikutuksiin erityisesti alueilla, joilla mahdollisuudet luoda uusia työpaikkoja ovat hyvin vähäiset tai olemattomat. Tämä koskee erityisesti autoteollisuutta, jolla tuotantoprosessien muutokset ja uusien markkinoiden avautuminen vaikuttavat merkittävästi työllisyyteen.
Komissio tietää hyvin, että tasapainon löytäminen on erittäin vaikeaa ja että kansalaiset ja työntekijät tarvitsevat kipeästi perusturvaa näinä vaikeina aikoina. Olemme vakuuttuneita siitä, että kaikilla tasoilla tarvitaan kattaviin ja avoimiin tietoihin perustuvaa vuoropuhelua, jotta työntekijät pystyvät sopeutumaan muutokseen. Komissio on noudattanut toiminnassaan poikkeuksetta joitakin periaatteita, joita se on toistuvasti korostanut. Ensimmäisen periaatteen mukaan uudelleenjärjestelyistä päättäminen kuuluu nyt ja vastaisuudessa yrityksen johdon etuoikeuksiin ja tehtäviin. Tämä tarkoittaa, että suunnitellessaan toimia, joilla on mahdollisesti merkittäviä sosiaalisia vaikutuksia, yhtiöiden on aktiivisesti pyrittävä löytämään ratkaisu, joka on mahdollisimman sopusointuinen ja aiheuttaa vähiten vahinkoa.
Toiseksi jos irtisanomisilta ei voida välttyä, on tehtävä kaikki mahdollinen työttömäksi jäävien työllistyvyyden parantamiseksi. Tähän tarvitaan ennakointikykyä, ja menettelyt on valmisteltava hyvissä ajoin ja niitä on hallinnoitava asianmukaisesti.
Kolmanneksi jos työnantaja ei tiedota työntekijöille asianmukaisesti eikä kuule työntekijöitä hyvissä ajoin ennen uudelleenjärjestelyjen julkistamista, työnantajan toimet eivät ole millään muotoa oikeutettuja. Osallistuminen on aina ja erityisesti yhtiön uudelleenjärjestelyjen yhteydessä paitsi työntekijän perusoikeus myös edellytys toimenpiteiden sosiaaliselle hyväksyttävyydelle.
Komissio on laatinut Euroopan unionille vähimmäissäännöt, joita kaikkien jäsenvaltioiden ja yhtiöiden on noudatettava laajamittaisissa työpaikkojen vähennyksissä tai muissa työntekijöihin mahdollisesti vaikuttavissa toimissa. Työntekijöiden joukkovähentämisestä, yritysten luovuttamisesta ja eurooppalaisista yritysneuvostoista annetut direktiivit muodostavat oikeuskehyksen, jolla suojellaan työntekijöiden oikeuksia sekä varmistetaan oikeudenmukaisten tiedottamis- ja kuulemisvaatimusten noudattaminen kansallisesti ja kansainvälisesti.
Komissio hyväksyi hiljattain direktiivin työntekijöille tiedottamisesta ja heidän kuulemisestaan. Kaikkien näiden toimien avulla komissio pystyy auttamaan Euroopan unionin työntekijöitä kohtaamaan muutosten haasteet takaamalla hyvissä ajoin edellytykset heidän työllistyvyytensä ja sopeutumiskykynsä parantamiseksi. Tehokkaiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyjen kehittäminen on niin ikään yksi Euroopan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun tärkeimmistä aiheista, kun komissio aloittaa eurooppalaisista yritysneuvostoista annetun direktiivin uudelleentarkastelun. Komissio toivoo sitäkin enemmän, että unionin työmarkkinaosapuolet onnistuvat löytämään hyväksi havaittuja uudelleenjärjestelymenettelyjä koko unionissa, kuten ne päättivät tehdä viime vuonna aiheesta järjestetyssä vastaavassa kuulemismenettelyssä antamassaan myönteisessä vastauksessa. Testatut ja hyväksi havaitut menettelyt parantavat työntekijöille tiedottamista ja heidän kuulemistaan entisestään. Ne auttavat myös ennakoimaan markkinasuuntauksia, tekniikan kehitystä ja pitkän aikavälin investointeja työntekijöihin. Lisäksi työllistyvyyttä tuetaan koulutuksen ja ammatinvalinnanohjauksen avulla sekä tarjoamalla vaihtoehtoja yritysten lopettamiselle ja työntekijöiden irtisanomisille. Rakenneuudistuksessa työpaikkansa menettäneet työntekijät pyritään mahdollisuuksien mukaan sijoittamaan uusiin tehtäviin yrityksen sisällä. Nämä toimet auttavat toivottavasti myös Fordin työntekijöitä selviytymään nykyisistä vaikeuksistaan. Lisätiedot autoteollisuuden tulevaisuudennäkymistä hyödyttävät varmasti kaikkia osapuolia. Komissio tutkii parhaillaan alan kehitystä määrittääkseen alan rakenneuudistuksen ja pitkän aikavälin kilpailukyvyn edellytykset. Selvityksen tulokset on tarkoitus julkistaa noin vuoden kuluttua.
Tällä hetkellä suurin huolenaiheemme ovat kuitenkin hiljattaiset uudelleenjärjestelytoimet. Haluankin tehdä heti selväksi, että olen itsekin huolestunut tehtaiden sulkemispäätösten ja irtisanomisten mahdollisista sosiaalisista seurauksista. Toivon, että asianosaiset tekevät kaikkensa ja käyvät vuoropuhelua haitallisten seurausten välttämiseksi tai ainakin lieventämiseksi. 
Smet (PPE-DE ).
   – Arvoisa komission jäsen, Fordin Genkin tehtaan rajujen saneeraustoimien aiheuttama tragedia on paljastanut lukuisia kipukohtia Euroopan autoteollisuudessa. Myynti on vähentynyt tarkasti ottaen 5 prosenttia vuodesta 1999. Euroopan unioni on toteuttanut lukuisia mutta riittämättömiä toimia ympäristön kuormittamisen torjumiseksi. Jäsenvaltiot eivät pysty vaikuttamaan mitenkään kansainvälisten yhtiöiden toimintaperiaatteisiin. Siksi kehotankin laatimaan pikaisesti eurooppalaisen poliittisen aloitteen alan teollisuuden jatkokehityksen puolesta sen sijaan, että odotetaan toimettomana jälleen uutta rakenneuudistusta.
Eurooppalaiseen aloitteeseen on sisällyttävä useita kohtia: ensinnäkin on jatkettava ympäristöystävällisen auton kehittämistä. Se, joka onnistuu ensimmäisenä tuomaan markkinoille tällaisen auton ja pysymään kehityksen kärjessä, saavuttaa varmasti parhaimmat myyntitulokset. Jos Kiina ja Intia kuitenkin siirtyvät henkilöautoliikenteen kannattajiksi, ympäristön kuormitus muuttuu kestämättömäksi.
Toiseksi haluan muistuttaa, että uuden tekniikan kehittämiseen tarvitaan varoja ja henkilöstöä. Euroopan unionin on vastattava kilpailuun ensisijaisesti laadulla ja lisäarvoilla kustannusten hallinnan sijaan. Kustannusten hallinta ei edes ole vallassamme! Siinä onnistuakseen unionin olisi kyettävä ennakoimaan elektroniikan jatkuvasti kasvava osuus auton lisäarvosta.
Kolmanneksi haluan todeta, että laajoilla rakenneuudistuksilla on sosiaalinen ulottuvuus. Rakennerahastojen seuraava ohjelma on hyväksyttävä vuoteen 2006 mennessä. Toivottavasti komissio osoittaa yhteisön rakennerahastojen uudelleenarvioinnin yhteydessä entistä enemmän varoja kauaskantoisiin teollisuuden uudelleenjärjestelyihin erityisesti Limburgin tapausta silmällä pitäen.
Lisäksi on otettava huomioon jo mainitsemanne kysymys Renaultin direktiivistä. Direktiivin arvioiminen on ensisijaisen tärkeää. Paikallisten mukaan käyttöönotettu menettely johtaisi direktiivin kaavamaiseen soveltamiseen. Työnantajat pelkäävät niin kovasti menettelyvirheitä, että työntekijöitä ei kuulla edes alkuvaiheessa. Siksi direktiivi on ehdottomasti arvioitava uudelleen. Tässä on vasta muutamia aloitteita – mutta on monia muitakin aloitetta, joita Euroopan unioni voisi käyttää.
Lopuksi toteaisin, että Belgian autoteollisuus ei ole täynnä huonoja uutisia: Volvo, Opel ja Volkswagen jatkavat investointejaan, ja Ford on päättänyt jatkaa uuden Mondeon kehittämistä Genkissä. Ainakaan periaatteessa meidän ei pitäisi pelätä Euroopan unionin eikä siis Belgiankaan autoteollisuuden uudelleensijoittumista. Ovathan kyseessä huipputekniset tuotteet, joiden valmistamisessa vaaditaan jatkuvasti enemmän tietoa ja joiden lopputuotannon pitää tapahtua entistä lähempänä markkinoita.
Arvoisa komission jäsen, toivon, että on todellakin mahdollista kehittää teollisuuspolitiikka tulevaisuutta varten. 
Kuckelkorn (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, komissio on edellä kuvannut tapoja, joilla teollisuuden, erityisesti moottoriajoneuvoteollisuuden, on jatkuvasti nykyaikaistettava tuotantolaitoksiaan. Tiedämme, ettei tätä voida mitenkään välttää ja että jokainen investointi teknologiaan vähentää työpaikkoja 9–25 prosenttia. Meidän on toden totta keksittävä keinot torjua uuden teknologian aiheuttamat työpaikkojen menetykset.
Oli kiinnostavaa kuulla komission lausunto, jonka mukaan työntekijöiden oikeuksista on annettu vähimmäissäännöt. Genkin työntekijöille tästä lausunnosta ei tosin ole mitään hyötyä. Toivottavasti komissio kuitenkin muistaa tämän lausunnon muuttaessaan eurooppalaisista yritysneuvostoista annettua direktiiviä, kuten sen on pian määrä tehdä. Toivottavasti komissio myös ottaa lopultakin huomioon paikoin jo yleiseksi muodostuneen käytännön, jonka mukaan eurooppalainen yritysneuvosto vastaa unionin keskeisiä kysymyksiä koskevista keskusteluista yhtiössä. Toivon mukaan komissio myös laajentaa työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemisoikeutta niin, että siihen sisältyy myös osallistumisoikeus – ei siis pelkkä kuulemisoikeus. Kolmanneksi haluan korostaa, miten tärkeää on, että komissio tekee sosiaalisessa vuoropuhelussa selväksi työmarkkinaosapuolille, että sovittujen perussääntöjen noudattamatta jättämisestä koituu niille seuraamuksia. Muutoin säännöistä tulee pelkkä vitsi. 
Sterckx (ELDR ).
   – Autoteollisuudessa on jouduttu hiljattain tekemään useita kivuliaita päätöksiä, ja yksi päätöksistä on vaikuttanut erittäin haitallisesti tuhansiin vaalipiirini asukkaisiin. Seurauksena on ollut lukuisia henkilökohtaisia ja alueellisia murhenäytelmiä. Tämä on pakottanut meidät tarkastelemaan autoteollisuuden asemaa ja teollisuuden asemaa ylipäätään.
Olen samaa mieltä komission jäsenen kanssa siitä, että yritysten pitää pystyä tekemään päätöksiä itsenäisesti, mutta mielestäni yritysten on myös pidettävä lupauksensa. Jos yritys kertoo, että se aikoo investoida, niin investointeja ei voi noin vain viivyttää, koska viivytyksestä voi olla suurta vahinkoa sekä yrityksen työntekijöille että kyseisen alueen viranomaisille.
Hallitusten on turvattava yrityksille vakaa toimintaympäristö. Mielestäni voimme myös pyytää yrityksiä pyrkimään mahdollisimman suureen vakauteen ja avoimuuteen: miksi yritykset toteuttavat joitakin toimia ja miksi ne toteuttavat niitä tietyissä kohteissa mutta eivät jossain muualla? Toimien vaikutukset alueisiin voivat todellakin olla hyvin vakavat, ja kuten jäsen Smet hetki sitten totesi, mielestäni meidän tulee tutkia esimerkiksi rakennerahastojen uudelleentarkastelun yhteydessä, mitä voimme tehdä Limburgin alueen hyväksi. Alueella on nimittäin paljon vaikeuksia, eikä sen menneisyys ole nykytilannetta valoisampi.
Voisimme ottaa monia esimerkkejä. Seuraavan parin vuoden aikana teollisuudessa on ilmeisesti joka tapauksessa luvassa lisää irtisanomisia. Arvoisa komission jäsen, jos tutkisitte autoteollisuuden tilaa, se voisi olla liian myöhäistä, ja pelkän autoteollisuuden tarkastelu voisi olla liian rajoittunutta. Siksi kannattaa tutkia teollisuutta paljon laajemmin.
Usein sanotaan, että olemme menossa kohti palvelutaloutta. Mielestäni palvelutalous ilman teollisuusperustaa on kuitenkin riskialtis, sillä tuotteet ja markkinointi kulkevat käsi kädessä. Samaa pätee palveluihin. Eikö meidän näin ollen pitäisi tutkia tarkasti teollisuusmarkkinoiden kehitystä ja teollisuuden yhteyttä palvelualaan mahdollisimman pian? Näin Euroopan unioni ei menetä teollisuuttaan ja voi täydentää sitä erittäin vahvalla palvelualalla, jonka henkilöstö on entistäkin parempi.
Euroopan unionilla on aikaisempaa kokemusta tilanteesta, jossa toimialan työpaikat ovat vähentyneet. Näin on käynyt maataloudessa, jonka tilasta komission jäsen Fischler on varmasti erittäin hyvin perillä. Kaikista alan hyväksi toteuttamistamme toimista – esimerkiksi demokraattisesta henkilöstöpolitiikasta ja maataloustuista – huolimatta emme ole kyenneet estämään työntekijöiden määrän vähentymistä. Siksi tällä kertaa tarvitaan järkevämpää ja kokonaisvaltaisempaa suhtautumista kuin tuolloin maatalouden alalla. 
Markov (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kuulijat, Fordin työntekijöiden joukkoirtisanominen Genkissä ei ollut ensimmäinen eikä varmasti myöskään viimeinen joukkoirtisanominen. Minusta se vain kertoo kansainvälisten yhtiöiden nykyisestä liikefilosofiasta. Työntekijöiden joukkoirtisanomisilla pyritään lähes poikkeuksetta korvaamaan entistä pienemmästä kysynnästä johtuvat voittojen menetykset. Kyseessä on puhtaasti liikkeenjohdollinen ja suoraan sanottuna mielikuvitukseton toimintatapa, jota olisi pyrittävä torjumaan talouspoliittisin toimenpitein, jos kysynnän kasvu halutaan turvata.
Nykyistä toimintamallia tarkastellessa voidaan huomata, että kaikilla yhteiskunnan aloilla tehtävät leikkaukset eivät lisää kysyntää vaan päinvastoin vähentävät sitä entisestään. Autoteollisuuden alalta löytyy esimerkki siitä, miten liikkeenjohto pystyy turvaamaan työllisyysstrategian muilla keinoin kuin joukkoirtisanomisilla. Volkswagenin ja aivan vastikään Opelin tehtailla vähennettiin työntekijöiden työaika 30 tuntiin viikossa, ja näin työ voitiin jakaa useamman ihmisen kesken.
Jos tiedotusvälineiden viimeaikaisiin uutisiin on uskomista, Fordin Genkin tehtaan tapahtumien taustalla olivat kuitenkin muut, poliittiset syyt. Uutisten mukaan Ford keskittää joukkoirtisanomiset kohteisiin – joista Genk on yksi ja Köln toinen – maissa, jotka eivät kannattaneet Yhdysvaltain politiikkaa Irakin sodassa. Tämänpäiväiset parlamentin keskustelut ovat erityisen tärkeitä, koska kaavaillut irtisanomiset eivät ole teollisuuden uudistamisen sosiaalisista seurauksista annetun parlamentin päätöslauselman mukaisia – eivät tarkoitukseltaan eivätkä toteutustavaltaan.
Komissiolle on annettava mahdollisuus tutkia uudelleen, miten sääntöjä on noudatettu. Näin laajat irtisanomiset eivät todellakaan ole mikään esimerkki Lissabonin strategian tavoitteiden toteuttamisesta ja aiheuttavat valtavia levottomuuksia asianomaisilla alueilla. Jos haluamme todellakin taloudellisesti voimakkaimmaksi alueeksi vuoteen 2012 mennessä ja haluamme Lissabonin strategian mukaisen täystyöllisyyden, myös komission on muutettava täydellisesti toimintatapojaan. 
Dhaene (Verts/ALE ).
   – Autoala on kriisissä, mutta henkilöautoille on aina tarvetta. Tulevaisuuden asetelma voi kuitenkin olla toinen: ympäristöystävällisille ja vetykäyttöisille autoille on kysyntää, joten tarjolla on uudet markkinat. Uuteen kysyntään vastaavalla teollisuudella on tulevaisuus.
Kriisitilanteissa on toimittava järkevästi, mitä emme ole tehneet aikaisemmin. Belgiassa nähtiin Renaultin tragedia, Vilvoorden tehtaan sulkeminen ja nyt Fordin Genkin tehtaan tapaus, vain joitakin mainitakseni. Olemme kuitenkin saaneet esimerkkejä myös paremmista ratkaisuista: esimerkiksi Opelin tehtailla Saksassa työntekijät ovat suostuneet tekemään lyhyempää 30 tunnin työviikkoa. Juuri tällaista mallia eurooppalaisten tulisi puolustaa ja levittää sitä laajemmalle esimerkkinä muille tehtaille. Uskon, että tämä ratkaisu voisi toimia myös Genkin tapauksessa. 
Dillen (NI ).
   – Muutama vuosi sitten Renaultin pääjohtaja Louis Schweizer, joka muuten toimi aikaisemmin Ranskan sosialistipääministerin hallituksen korkea-arvoisena avustajana, päätti osakkeenomistajien edun vuoksi sulkea Renaultin tehtaan Vilvoordessa ja irtisanoa samalla muutama tuhat flaamilaistyöntekijää. Kun ottaa huomioon Fordin Genkin tehtaiden rajut saneeraustoimet, voi todeta, että Flanderia uhkaa jälleen uusi autoteollisuuden tragedia. Toivon, että jäsen Smetin toiveikkuus osoittautuu perustelluksi, mutta totuus on, että monet pelkäävät Genkin 3 000 irtisanotun työntekijän merkitsevän tehtaan lopullista sulkemista ja siirtämistä muualle. Joskus fatalistien kuulee väittävän, että kiihtyvän maailmanlaajuistumisen vuoksi kukaan ei voi estää tehtaiden uudelleensijoittamista, mutta meidän pitäisi silti katsoa, että Belgian hallituksella on asiassa suuri vastuu. Arvoisa komission jäsen, Belgian hallitus on tiennyt tammikuusta 2002 asti, että Fordin Genkin autotehdas on suurissa vaikeuksissa. Monet tiedotusvälineethän, kuten viikkolehti , kertoivat, että yrityksen flaamilaisjohtajat varoittivat Belgian hallitusta siitä, että Belgia ja samalla Belgian teollisuus – jota rasittavat jo ylettömät työvoimakustannukset – oli joutunut Yhdysvalloissa huonoon valoon. Monet flanderilaiset epäilevät, että muun muassa Belgian ulkoministerin huonosti harkitut toimet saattoivat vaikuttaa Fordin johdon päätökseen ryhtyä saneeraamaan Genkin kokoonpanolaitosta.
Jos Euroopan unioni haluaa vastedes välttää vastaavat tragediat kuin Vilvoordessa ja Ford Genkissä, vaaditaan kauaskantoisia toimia kaikissa jäsenvaltioissa, jotta myös teollisuudelle taataan yhteisön etuuskohtelu,josta maatalous on saanut syystäkin nauttia jo vuosikymmeniä. Muussa tapauksessa Flanderin kaltaisen alueen pitäisi voida laatia oma sosioekonominen politiikkansa. 
Harbour (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan aluksi sanoa niille lukuisille kollegoille, jotka ovat kotoisin irtisanomisten kohteeksi joutuneelta Limburgin alueelta, että edustan Yhdistyneen kuningaskunnan West Midlandsin aluetta, johon autoteollisuuden rakenneuudistukset ovat vaikuttaneet ehkä enemmän kuin mihinkään muuhun Euroopan alueeseen. Haluan sanoa Limburgin kollegoilleni, että tapahtuneesta huolimatta Yhdistyneessä kuningaskunnassa on nykyään kukoistava autoteollisuus. Maassamme on enemmän kansainvälisten autonvalmistajien kokoonpanolaitoksia kuin missään muussa Euroopan unionin valtiossa.
Jos Limburgin kollegat haluavat tulla keskustelemaan kanssani West Midlandsin kokemuksista, voimme näyttää, mitä ohjelmia olemme toteuttaneet työntekijöiden uudelleenkouluttamiseksi ja uudelleentyöllistämiseksi sekä auttaaksemme pienempiä toimitusketjun yrityksiä, joihin tuotannon muutokset ovat vaikuttaneet. Hyvät kollegat, ei ole siis syytä masentua liikaa tapahtuneesta, sillä aina on keinoja päästä eteenpäin.
Tämänpäiväinen keskustelumme on tärkeä, koska aiheena on autoteollisuuden tulevaisuus. Päätös, jonka Ford joutui tekemään Genkissä, liittyy keskeisesti tapaan, jolla uskomme takaavamme kestävän ja pitkän aikavälin tulevaisuuden Euroopan unionin autonvalmistukselle sekä alan teknologialle ja työpaikoille. Tämä kiinnostaa minua ja monia kollegoitani suunnattomasti.
Tiedämme, että autonvalmistajat jatkavat ja joutuvat jatkamaan laajamittaisia investointeja entistä kevyempiin ja vähemmän polttoainetta käyttäviin seuraavan sukupolven autoihin, joita kaikki haluamme, kuten vihreän puolueen kollegamme edellä totesi. Nämä investoinnit ovat kuitenkin peräisin voitoista – valtiontukia niiden hyväksi ei myönnetä – ja haluamme kaikki menestyviä autonvalmistajia.
Haluan esittää tärkeän luvun, joka liittyy Genkin kysymykseen. Maailman autoteollisuuden voitoista 70 prosenttia on peräisin Yhdysvaltain markkinoilta, koska siellä myydään isoja autoja. Syynä Genkin irtisanomisiin on se, että yhden Fordin suurimman mallin kysyntä on romahtanut. Ford on ilmoittanut tekevänsä seuraavan sukupolven Ford Mondeon Genkissä, ja meidän tehtävämme on varmistaa auton kysyntä.
Arvoisa komission jäsen, päätelmäni onkin, että tarvitsemme poliittista yhteistyötä. Jos kolleganne ympäristöasioiden pääosastossa jatkavat teollisuuden painostamista entistä pienempien ja kevyempien autojen valmistamiseksi markkinoista välittämättä, olemme pian taas samassa tilanteessa. Jos kuitenkin laadimme politiikan yhdessä, pystymme varmistamaan Euroopan unionin autoteollisuudelle kestävän ja pitkän aikavälin tulevaisuuden.
Van Lancker (PSE ).
   – Arvoisa komission jäsen, hyvät kuulijat, haluan esittää keskustelumme yhteydessä kaksi kiireellistä kysymystä, jotka koskevat Fordin uudelleenjärjestelyjä ja tarkemmin sanoen noin 3 000 työntekijän joukkoirtisanomista Genkissä.
En usko, että minun tarvitsee vakuuttaa ketään siitä, että tilanne on murheellinen paitsi Fordin Genkin tehtaan väen, myös tavarantoimittajien ja koko alueen kannalta. Arvoisa komission jäsen, tapa, jolla uudelleenjärjestelyjä hallinnoidaan, on kuitenkin järkyttävä ja mielestäni Euroopan unionin sääntöjen vastainen.
Ford on toiminut sopimusten vastaisesti jo kahdesti: se ei ole ensinnäkään noudattanut työehtosopimuksia, jotka tehtiin työntekijöiden kanssa vuonna 2002 ja joissa suunniteltiin lisäinvestointeja. Arvoisa komission jäsen, toisessa mainitussa tapauksessa unionin on kuitenkin puututtava asiaan, sillä Ford ei ole kuullut asiassa eurooppalaista yritysneuvostoa.
Fordin uudelleenjärjestelyt koskevat selkeästi Euroopan unionia, koska investointien peruuttaminen Fordin tehtaalla Genkissä vaikuttaa haitallisesti kahteen muuhun saksalaiseen yritykseen. Lisäksi työpaikkoja on vähennetty myös Kölnissä, ja Barnsleyn Jaguar-tehdas aiotaan sulkea. Tämä osoittaa selvästi, että kyseessä on Euroopan unionin asia, joka pitäisi käsitellä eurooppalaisessa yritysneuvostossa. Arvoisa komission jäsen, yritysneuvostoa ei kuitenkaan kuultu asiassa. Ford neuvottelee tietoisesti vain yritysten kesken. Tämä rikkoo mielestäni selkeästi eurooppalaisesta yritysneuvostosta annettua lainsäädäntöä, josta äänestimme täällä vuonna 1994. Ford ei edes pyri löytämään uudelleenjärjestelyihin Euroopan unionin laajuista ratkaisua. Kuten kollegani ovat edellä todenneet, käsittelemällä asia Euroopan unionissa olisi voitu löytää vaihtoehtoisia ratkaisuja. Esimerkiksi työtä olisi voitu jakaa työntekijöiden kesken vaikkapa työviikkoa lyhentämällä.
Ensiksi haluan kysyä komissiolta, aikooko se vaatia eurooppalaisista yritysneuvostoista annetun lainsäädännön perusteella Fordin johtoa aloittamaan tässä vaiheessa neuvottelut Euroopan unionin kanssa. Arvoisa komission jäsen, toinen kysymykseni liittyy Fordin eurooppalaisesta yritysneuvostosta annettuun asetukseen, joka ilmeisesti perustuu surullisen kuuluisaan 13 artiklaan, niin kutsuttuihin vapaaehtoissopimuksiin, joihin direktiiviä ja sen liitteen vähimmäissäännöksiä ei sovelleta. Eikö tässä olisi jälleen kerran perustelu sille, että komissio sisällyttäisi kaikki eurooppalaisten yritysneuvostojen sopimukset näiden kuuluisien vähimmäissäännösten sääntelyalaan? 
Mayol i Raynal (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, kaikki, jotka eivät ole alistuneet hillittömän kapitalismin täydelliseen valtaan, ovat tympääntyneet teollisuutemme jatkuviin kriiseihin ja erityisesti autoteollisuuden vaikeuksiin. Vuosina 2001–2002 kotimaassani Kataloniassa alalla on toteutettu 31 niin kutsuttua sosiaalista suunnitelmaa – katalaaniksi – joiden vuoksi 5 200 työntekijää on irtisanottu. Maanmiehistäni on järkyttävää, että Learin ja Valeon kaltaiset autonosia valmistavat yritykset suljetaan.
Ei tarvitse olla asiantuntija tajutakseen, että kilpailu Itä-Euroopan maiden kanssa ei tällä hetkellä kannata. Autoyhtiöt ja muut yhtiöt siirtävät toimintaansa Itä-Eurooppaan, sillä siellä ammattitaitoisen työvoiman kustannukset ovat paljon alhaisemmat kuin meillä, ja tässä suhteessa yrityksemme eivät pysty kilpailemaan. Jos nämä valtiot onnistuvat jonakin päivänä oikeasti kuromaan välimatkansa meihin nähden umpeen, yritykset siirtyvät entistä pidemmälle itään EU:n ulkopuolelle markkinatalouden kylmää logiikkaa noudattaen. Tämmöisen uhkakuvan välttämiseksi työmarkkinoilla vaaditaan kuulemma entistä suurempaa joustavuutta. Entistä suurempi joustavuus merkitsee entistä vähemmän takuita työntekijöille ja siten entistä heikompaa sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Tätä Euroopan sosiaalisen mallin kannattajat eivät voi hyväksyä. 
Della Vedova (NI ).
    Arvoisa puhemies, teoria, jonka mukaan Ford teki uudelleenjärjestelypäätöksensä poliittisin perustein, vaikuttaa minusta erittäin hataralta. Italia on yhden suuren autonvalmistajan kotimaa, ja tämä yritys toteuttaa uudelleenjärjestelyjä pakostakin Italiassa.
Kysymys on siitä, että automarkkinat ovat kylläiset. Autojen tuotanto on siirtynyt vähitellen useisiin maihin, erityisesti Kaukoidän maihin. Moni parlamentin jäsen on varmasti ostanut joskus korealaisen, japanilaisen tai jopa intialaisen auton.
Kysymys on siitä, että yhtiöt tarvitsevat uudelleenjärjestelyjä, koska markkinat muuttuvat ja alalla tarvitaan entistä parempaa kilpailukykyä. Mielestäni ei ole hyödyllistä keskustella yksittäisten yhtiöiden valinnoista. Ne pitäisi minusta jättää yhtiöiden omaan päätösvaltaan kilpailukyvyn ja pitkän aikavälin työllisyyden takia: onko mieltä säilyttää työpaikka tänään, jos se on vaarassa jo huomenna?
Voimme taata paljon enemmän kuin toimielimet tekevät nykyään – paljon enemmän kuin Euroopan komissio, joka osoittaa tällä hetkellä talousarviostaan varoja maatalouteen ja taantuville aloille innovatiivisten alojen sijaan. Voimme vaatia entistä pätevämpää työvoimaa, lisää koulutusta ja teknistä innovointia. Tarvitsemme työntekijöitä, emmekä voi olettaa löytävämme heitä taantuvilta aloilta, joilla tarvitaan uudelleenjärjestelyjä. On luotava tarvittavat olosuhteet, jotta saamme työvoimaa tulevaisuuden aloille menneisyyden alojen sijaan. 
Puhemies.
   Komissio ei jaa varoja vaan seuraa, mitä hallitukset päättävät maataloudesta ja muista aloista. 
Pronk (PPE-DE ).
   – Tässä keskustelussa on viitattu monesti Renaultin ja Fordin välisiin sopimuksiin, mutta en usko, että tällaisia sopimuksia oikeasti on olemassa. Mistä oli kyse Renaultin tapauksessa? On totta, että eurooppalaisten ja kansallisten yritysneuvostojen säännökset sivuutettiin täysin. Se oli suurin ongelma. Olihan kyseessä ennen kaikkea työntekijöiden ja yrityksen välinen asia. Nyt käsittelemme kuitenkin toista ongelmaa. Kiistaa on myös Belgian hallituksen ja yrityksen välillä. Tämä on mielestäni ongelman ydin, ja siihen on pari kolme syytä.
Luulenpa, että tärkein syy on Belgian erittäin monimutkainen sosiaaliturvajärjestelmä. Belgiassa teollisuutta rahoitetaan sosiaaliturvalla suhteellisesti paljon laajemmalti kuin muissa maissa, mutta se saattaa yritykset tietysti huonoon kilpailuasemaan muiden maiden yrityksiin nähden. Tämän ongelman ratkaiseminen ei kuitenkaan kuulu Fordille – se kuuluu Belgian hallitukselle.
Toinen syy asioiden kärjistymiseen on tietysti se, että Belgian hallitus on viivytellyt aivan liian kauan vastaamista Fordin pyyntöihin tehdä jotain vuorotyökorvauksille. Yllättäen saksalaisyritykset olivatkin kilpailukykyisempiä, vaikka palkat ovat siellä korkeammat kuin Belgiassa. Kuka on siis syypää – työntekijätkö? Eivät, vaan Belgian hallitus. Belgian hallituksen olisi otettava vastuu asiasta ja estettävä tilanteen toistuminen. Tämä on uskoakseni tärkein päätelmä, jonka voimme asiasta tehdä.
Jos kyseessä on lainsäädännöllinen ongelma, onneksi on olemassa direktiivi, jonka mukaisesti Belgian hallituksen pitäisi toimia ja käynnistää oikeustoimet. Renaultin tapauksessa sillä voi olla myönteinen vaikutus. Tässä on toimintamalli, mutta Fordin tilanteessa on pyrittävä erilaiseen ratkaisuun kuin Renaultin tapauksessa. 
Kuckelkorn (PSE ).
    Arvoisa puhemies, vaikka en tietenkään ehdi kommentoida Fordin Genkin tehtaan tilannetta käytettävissäni olevassa lyhyessä ajassa, haluan tehdä täysin selväksi, että eurooppalaisista yritysneuvostoista annettua direktiiviä ei ole rikottu. Eurooppalaiselle yritysneuvostolle on ilmoitettu asiasta, mutta Belgian työehtosopimuksia on kuitenkin rikottu. Voin selittää kelle tahansa, mistä eurooppalaisista yritysneuvostoista annetussa direktiivissä on kyse, sillä olin yksi sen alkuunpanijoista. Toimin myös Ford Europen yritysneuvoston puheenjohtajana kuuden vuoden ajan. Suosittelen, että odotamme ammattiliittojen ja eurooppalaisen yritysneuvoston keskustelujen tuloksia, sillä olen varma, että Fordin Genkin tehdas saa korvauksia sille työehtosopimuksissa annetuista lupauksista. Eurooppalaisessa yritysneuvostossa ei voida vääntää kättä palkoista. Se kuuluu työehtosopimuksen osapuolille, ei eurooppalaisille yritysneuvostoille. 
Thyssen (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olipa sitä tai tätä lakia rikottu, mielestäni meidän olisi osoitettava solidaarisuutta ihmisille, joihin Fordin päätökset ovat vaikuttaneet, ensiksi tietysti Fordin Genkin tehtaan työntekijöille, mutta myös niille, jotka työskentelevät autojen osia valmistavissa yrityksissä ja muissa yrityksissä, joihin Fordin päätökset ovat vaikuttaneet.
Komissio on ilmoittanut parlamentille toteuttavansa alan tulevaisuutta koskevan tutkimuksen. Aihetta on tietysti tutkittu jo aiemminkin, ja tulokset ovat julkisesti saatavilla. Siksi olen yllättynyt, että komissio aikoo kaikesta huolimatta tehdä aiheesta uuden tutkimuksen. Belgiassa on kuitenkin taloustieteilijöitä, jotka väittävät Länsi-Euroopan autojen kokoonpanoteollisuuden työntekijöiden määrän puolittuvan lähitulevaisuudessa, koska mahdolliset markkinat eivät pysy kasvavan tuotannon mukana. Vastaavia ennusteita laaditaan muille teollisuuden aloille. Oletan, että komissio on koonnut tutkimustuloksia aiheesta, ja haluankin kysyä, näkeekö se tulevaisuuden yhtä synkkänä. Toivottavasti komission ennusteet ovat vähemmän synkkiä. Teollisuus on joka tapauksessa muutosten edessä. Haluan kysyä komission jäseneltä, eikö hallituksen pitäisi kuitenkin antaa edes jonkinlaista tukea teollisuudelle tämän siirtymäkauden aikana. Myös työmarkkinaosapuolet olisi ehdottomasti otettava mukaan. Mielestäni hallituksella on asiassa oma tehtävänsä, kuten Euroopan unionin viranomaisilla, joilla on tosiaankin koordinointitehtävä.
Haluan esittää vielä kaksi erityiskysymystä. Keskustelussa on viitattu rakennerahastoihin ja niiden uudelleentarkasteluun vuonna 2006. Nykyinen ohjelmakausi jatkuu yhä. Olen kysynyt komissiolta, missä määrin rakennerahastoista voitaisiin auttaa Limburgia tässä vaiheessa. Minulle kerrottiin, että rahastossa on vielä 4 prosentin varaus, jota voidaan käyttää milloin tahansa. Haluankin kysyä, onko Flanderin hallitus Fordin Genkin tehtaan ongelmien yhteydessä pyytänyt komissiolta tukea noista 4 prosentista vai onko se vaiennut asiasta.
Lopuksi toteaisin, että asiasta on luonnollisestikin keskusteltu Belgian parlamentissa, ja Belgian valtiovarainministeri on sanonut ottavansa yhteyttä Euroopan unionin viranomaisiin varmistaakseen, onko niin sanottujen uudistamiskumppanuuksien alalla mahdollista tehdä yhteistyötä. Nämä kumppanuudet saavat veroetuja tietyn ajan. Tässä yhteydessä haluan myös kysyä komissiolta, onko Belgian hallitus ottanut siihen yhteyttä asiassa. 
Della Vedova (NI ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin esittää henkilökohtaisen lausunnon äärimmäisen kohteliaan viittauksenne johdosta. Voin vakuuttaa, että huomautuksenne Euroopan unionin toimielinten talousarviota koskevista velvollisuuksista ei jäänyt minulta huomaamatta. Viittasin talousarvioon – sekä komissioon, mutta en ainoastaan komissioon –tavoitteena on kuitenkin unionin talousarvion uudelleen muotoilu. 
Puhemies.
   Olin täysin varma, että olette perillä toimielinten toiminnasta. Antamani tieto oli tarkoitettu parlamentin vierailijoille, ei teille, jäsen della Vedova. 
Fischler,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät kuulijat, olen seurannut tarkasti keskustelua, jossa on käsitelty monia asioita ja annettu ehdotuksia. Välitän ne kaikki asiasta vastaavalle komission jäsenelle, jotta voimme tutkia niitä tarkemmin. Käsittelin useimpia mainittuja asioita avauspuheenvuorossani, joten en aio toistaa itseäni niiltä osin.
Parlamentissa tuntuu vallitsevan yhteisymmärrys toimintatavoista kriisitilanteissa, jotka johtuvat mukautumistarpeesta, teollisuuden muutoksista ja uudelleenjärjestelyistä. Haluan kuitenkin toistaa yhden seikan ja tehdä sen selvästi. Tehokas, hyvin ajoitettu ja kattava tiedottaminen työntekijöiden edustajille ja heidän kuulemisensa on keskeistä tavassamme suhtautua vastaaviin tilanteisiin. Toinen tärkeä aiheeseen liittyvä seikka on, että meneillään olevaa työmarkkinaosapuolten kuulemista yhtiöiden uudelleenjärjestelyistä jatketaan. Olen varma, että kaikki ymmärtävät, miten tarpeellista on löytää siihen hyvä käytäntö Euroopan unionissa ja kehittää sitä tarvittaessa.
Jäsen van Lanckerin ja jäsen Kuckelkornin puheenvuorojen johdosta haluaisin huomauttaa, että komissio ei ole tähän päivään mennessä saanut asiasta yhtään valitusta asianomaisten työntekijöiden edustajilta. Lisäksi jos kyseessä olevaa direktiiviä on rikottu, asia kuuluu Belgian tuomioistuimille – asian tutkiminen on niiden vastuulla.
Aikaisemman ilmoitukseni mukaan komissio aikoo joka tapauksessa arvioida direktiiviä uudelleen. Emme saa myöskään unohtaa, että vaikka teollisuuden muutokset vaikuttavat talouteen, työllisyyteen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen, ne voivat myös tarjota uusia mahdollisuuksia varsinkin, jos muutokset osataan ennakoida ja niitä osataan valmistella ja hallinnoida. Hyvä jäsen Weiler, mainitsitte tässä yhteydessä tarpeen pyytää taloudellista tukea tai tutkia mahdollisuutta käyttää rakennerahaston varoja tähän tarkoitukseen – asiantuntijoideni mukaan tällaista pyyntöä ei ole tähän mennessä esitetty komissiolle.
Vuoropuhelu, avoimuus, työntekijöiden aito osallistuminen, ennakointi, riskien välttäminen ja työllisyyden edistäminen ovat ensisijaisia tavoitteita Euroopan unionin reagoidessa kyseisiin tapahtumiin. Työstetään niitä yhdessä ja pyritään kaikin tavoin luomaan välineet – olivatpa ne lakeja tai muita toimia – niiden kehittämiseksi. 
Smet (PPE-DE ).
   – Arvostan komission jäsenen Fischlerin maatalouspolitiikkaa, mutta mielestäni ei ole oikein, että asiasta vastaava komission jäsen ei ole seuraamassa keskustelua, varsinkin kun käsiteltävänä on niinkin tärkeä aihe kuin autoteollisuuden tulevaisuus ja sen sosiaalinen ulottuvuus. Olen kiitollinen osallistumisestanne ja olen tyytyväinen maatalouden hyväksi tekemiinne toimiin, mutta mielestäni mukana pitäisi olla teollisuus- ja sosiaalipolitiikasta vastaava komission jäsen, joka voisi vastata kysymyksiin. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana jäsen Bouwmanin laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan suullinen kysymys komissiolle sosiaalipoliittisen ohjelman väliarvioinnista (B5-0412/2003). 
Bouwman (Verts/ALE ),
   . Kiitän jäsen Smetiä hänen hetki sitten esittämästään huomautuksesta. Olen hänen kanssaan samaa mieltä, ja sama pätee myös tähän aiheeseen. Emme tietenkään voi käsitellä Nizzassa hyväksytyn sosiaalipoliittisen ohjelman väliarviointia asiasta vastaavan komission jäsenen ollessa poissa. Muutoin on mukavaa nähdä komission jäsenen Fischlerin, ja siten myös komission, olevan läsnä.
Olisin halunnut kuulla asianomaisen komission jäsenen vastaukset erityisesti, koska olemme jo keskustelleet sosiaalipoliittisen ohjelman väliarvioinnista hänen kanssaan valiokunnassa. Monet kysymykset jäivät kuitenkin vaille vastauksia, ja siksi esitämme ne tänään suullisesti ilman päätöslauselmaa.
Nizzan sosiaalipoliittinen ohjelma on erittäin tärkeä siitä varsin yksinkertaisesta syystä, että Eurooppa ja eurooppalaiset odottavat sosiaalipoliittisen yhteistyön lisääntyvän EMUn, euron sekä vakaus- ja kasvusopimuksen voimaantulon jälkeen. Tämä on todellakin välttämätöntä, eikä se vain niele varoja, vaan siitä on myös etua, minkä komissio on selvityksessään selkeästi osoittanut. Sosiaalipoliittinen ohjelma ymmärrettävästi edellyttää uusien ja parempien työpaikkojen luomista, työympäristön muutosten ennakointia sekä köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaa, sosiaalisen suojelun uudistamista, naisten ja miesten välisen tasa-arvon edistämistä ja viime kädessä sosiaalipolitiikkaa osana laajentumista. Puheenvuoroni lopuksi aion esittää joitain kysymyksiä, joihin toivomme komission vastaavan.
Sitä ennen haluaisin muistuttaa siitä, että Euroopan parlamentti on jo kolmesti ilmaissut eriävän mielipiteensä vuosittain laadittavista, sosiaalipoliittisen ohjelman toteutumista mittaavista tulostaulukoista. Kullakin kerralla pyysimme kiinnittämään huomiota parlamentin esiin tuomiin seikkoihin, joista osa on jo entuudestaan sosiaalipoliittiseen ohjelmaan liittyviä asioita ja osa uusia, ajankohtaisiin tapahtumiin liittyviä kysymyksiä, kuten Fordin tehtaalla Genkissä parhaillaan meneillään olevat tapahtumat. Toisin sanoen toivomme uusien sosiaalipoliittisten aloitteiden asianmukaista täytäntöönpanoa, mutta myös jonkinlaista tietoa siitä, millaisin keinoin tähän on tarkoitus päästä. Käsityksenämme on myös, että usein on tehtävissä paljon nykyistä enemmän, myös lainsäädännässä, sillä esimerkiksi neuvottelut, kuulemiset ja asiantuntijaryhmät vievät kaikki paljon aikaa.
Saapuessani työskentelemään tänne luulin, että käsittelisimme eurooppalaista yritysneuvostoa, mutta se ei tapahtune siihen mennessä, kun kauteni päättyy, eikä kenties vielä seuraavallakaan vaalikaudella. Sen vuoksi meillä esiintyy käytännössä jatkuvasti ongelmia, minkä tämänpäiväinen keskustelu osoittaa!
Emme toisin sanoen ole tyytyväisiä siihen, kuinka joitakin sosiaalipoliittiseen ohjelmaan kuuluvia ehdotuksia käsitellään tällä hetkellä, ja annan tästä joitain esimerkkejä. Tärkein niistä on tietenkin eurooppalaista yritysneuvostoa koskeva hanke. Olemme jo ilmoittaneet käsityksenämme sen, että kuulemisia on jatkettu riittävän pitkään myös työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun alalla. Osapuolilla on ollut enemmän kuin riittävästi aikaa vaikuttaa asiaan. Nyt on toimien aika! Odotimme niitä jo vuonna 2002, mutta niistä ei ole vielä tietoakaan! Tässä ei itse asiassa ole mitään uutta komissiolle sen paremmin kuin asianomaiselle komission jäsenellekään.
Sama koskee myös työaikadirektiiviä. Pyysimme kiinnittämään huomiota myös tähän alaan. Nykyään monissa Euroopan maissa vältellään työaikaa koskevia määräyksiä, mitä me nimenomaan emme halua, sillä se vääristää kilpailua. Haluamme, että tässä asiassa ryhdytään toimiin mahdollisimman pian! Komission olisi tehtävä aloite ja nopeammin kuin sillä on ollut tapana. Voisimme toki jatkaa näin vielä jonkin aikaa, samoin kuin muidenkin kysymysten, kuten uusien ammattisairauksien, suhteen. Tästä aiheesta on laadittu runsaasti mietintöjä, joiden esittelijöinä ovat olleet jäsenet Van Lancker, Smet, Hermange ja viimeisimpänä Figueiredo. Uudet ammattisairaudet, kilpailupolitiikan sosiaaliset näkökohdat sekä puuttuminen yritysten ulkomaille siirtymisiin ovat asioita, joiden käsittelemistä olemme pyytäneet jo hyvän aikaa. Näyttää kuitenkin siltä, että ne jätetään sosiaalipoliittisesta ohjelmasta toistuvasti pois.
Sosiaali- ja veropoliittisten toimien vaikutukset rajat ylittävään työskentelyyn ovat aihe, jota haluamme käsiteltävän sosiaalipoliittisessa ohjelmassa mahdollisimman pian. Haluamme, että säännöksissä puututaan naisten ja miesten eriarvoiseen kohteluun. Voisimme jatkaa tätä luetteloa – niin kutsutun kansalaisvuoropuhelun oikeusperusta on myös yksi näistä kysymyksistä. En siis ole vielä tuonut esiin tyhjentävästi kaikkea. Siksi haluamme esittää seuraavat kaksi kysymystä: 
Kuinka komissio aikoo käyttää aloiteoikeuttaan (siis oikeuttaan ryhtyä aktiivisesti toimiin) sosiaalipoliittisen ohjelman panemiseksi täytäntöön niin siinä jo olevien asioiden osalta kuin Euroopan parlamentin puolesta esittämiemme asioiden osalta? Tässä on muistettava, että kyseisten toimien on edistettävä täystyöllisyyttä, sosiaalisen polkumyynnin ja sosiaalisen syrjinnän torjumista sekä työllisyyden laadun kohentamista Euroopassa. Tämä on ensimmäinen kysymyksemme.
Toinen kysymyksemme kuuluu seuraavasti: kuinka komissio aikoo parantaa työllisyyttä ja kehittää sosiaalipolitiikkaa EU:n laajentumisen jälkeen? Olemme tuoneet jo jonkin aikaa esiin yksityiskohtaisia kysymyksiä, kuten alan lainsäädännön eli yhteisön säännöstön seuranta ja täytäntöönpano sekä työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun kehittäminen. Nämä eivät ole helppoja asioita uusille jäsenvaltioille. Toivon, että tässä yhteydessä kiinnitettäisiin huomiota myös Euroopan työllisyysstrategian etenemiseen ja avoimen koordinointimenetelmän käyttöön sosiaalisen syrjäytymisen ja sosiaalisen suojelun alalla. 
Fischler,
     Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, pahoittelen vielä kerran sitä, ettei komission jäsen Diamantopoulou päässyt paikalle, ja pyydän teiltä kärsivällisyyttä, sillä teidän on tyydyttävä minun läsnäolooni täällä.
Kuten tiedättekin, sosiaalipoliittinen ohjelma vahvistettiin Nizzan Eurooppa-neuvostossa. Sovittiin myös, että ohjelmasta tehtäisiin vuonna 2003 väliarvio, jonka tavoitteena on tarkastella lähemmin välttämättöminä pidettyjä toimia ja menettelyjä sekä esittää aikataulu vuonna 2005 päättyvän kauden jälkipuoliskoa varten. Komission kesäkuun lopulla hyväksymä väliarviointi perustuu kokonaisarvioon ohjelman toteutuksen alkuvuosista, joista on laadittu vuosittain kertomuksia ja tulostaulukoita, ja arvioon keskeisistä haasteista sekä muutospaineista. Väliarvioinnissa komissio tuo myös esiin näkemyksensä EU:n kokonaistavoitteiden toteutumisesta, uusien ja parempien työpaikkojen luomisesta ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämisestä, kun yleistavoitteena on jatkaa Lissabonin strategian toteuttamista. Komissio on julkistanut laajan aloite- ja toimenpidekokonaisuuden, jonka toteuttamiseen kaikkien osapuolten on tarkoitus osallistua.
Vastauksena kahteen kysymykseenne haluaisin todeta, että komissio käyttää aloiteoikeuttaan ehdottaakseen tarvittavia, väliarvioinnissa nimettyjä toimenpiteitä. Niitä ovat uudet säädösehdotukset, kuten direktiiviehdotus vuokratyöntekijöistä, tai nykyisten säädösten yksinkertaistaminen esimerkiksi työterveyden ja työturvallisuuden alalla. Lisäksi komissio käyttää oikeuttaan kuulla työmarkkinaosapuolia ja yhdessä niiden kanssa nimetä alat, joilla on vielä ratkaisemattomia ongelmia. Yhtenä niistä on ansioeläkeoikeuksien siirrettävyys. Toisena esimerkkinä on työaikadirektiivin tarkistamisen seuranta. Tämä liittyy Euroopan työllisyysstrategiaan ja erityisesti ehdotuksiin, joita on tehty siihen liittyvistä suuntaviivoista ja suosituksista. Samalla komissio rohkaisee jäsenvaltioita yhteistyöhön sosiaaliturvan uudistamiseksi ja sosiaalisen osallisuuden edistämiseksi. 
Toiseen kysymykseenne vastatakseni minun on korostettava, että väliarvioinnissa asetettiin tulevien vuosien toiminnan järjestämiselle kahdenlaisia ensisijaisia tavoitteita. Yhtenä on kehittää laajentunutta Eurooppaa koskevaa toimintaohjelmaa edelleen. Toisena tärkeänä tavoitteena on valvoa yhteisön työllisyys- ja sosiaalialan säännöstön siirtämistä osaksi jäsenvaltioiden omaa lainsäädäntöä ja sen täytäntöönpanoa sekä varmistua siitä, että tämä tapahtuu asiamukaisesti. Tähän päämäärään pääsemiseksi on erityisen tärkeätä saada toimintaan mukaan jäsenvaltioiden edustajista koostuvat tämän alan verkostot, joiden tehtävänä on tukea yhteisön lainsäädännön siirtämistä osaksi jäsenvaltioiden omaa lainsäädäntöä ja sen täytäntöönpanoa, ja lisäksi hyödynnettävä käytössämme vielä olevia valvontakeinoja. Vaikka pääpaino onkin auttamisella ja neuvomisella, komissio ei epäröi ottaa käyttöönsä asianmukaisia lainsäädännön noudattamisen valvontatoimia tai tarvittaessa ryhtyä oikeustoimiin. Tämä ei toki koske ainoastaan Euroopan unioniin ensi vuonna liittyviä uusia jäsenvaltioita, vaan aivan kaikkia jäsenvaltioita.
Smet (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitos vastauksistanne. Kun tarkastelen sosiaalipoliittista ohjelmaa ja otan huomioon tämänhetkisen tilanteen – ohjelman toteuttaminen on puolivälissä – voin todeta, että vaaleihin on vuosi aikaa ja laajentuminen on käsillä hyvin pian. Mielestäni emme voi olla ottamatta tätä huomioon. 
Jos meidän on valittava tärkeimmät tavoitteet, laajentuminen on mielestäni etusijalla. Sosiaalialan direktiivejä on paljon. Kannatamme työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun kehittämistä. Kannatamme sellaisten hallintoyksiköiden, palveluiden ja laitosten luomista, jotka voisivat taata sosiaaliturvan uusissa jäsenvaltioissa. Me kaikki tiedämme, että vaikka asianomaiset maat ovat liittymässä unioniin, useita näistä toimista on edelleenkin hyvin vaikeata toteuttaa. Jos täytäntöönpano ei onnistu, jos työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu ei toteudu ja jos alan säännöstöä soveltavia laitoksia ei ole riittävästi, kaikki viivästyy. Myös täällä. On sanomattakin selvää, että se aiheuttaa viivästystä. Ei ole mahdollista vain laatia suurta määrää uusia direktiivejä, jos ensi vuonna liittyvät maat – joiden myötä unionin jäsenvaltioiden määrä nousee 25:een – eivät ole valmiita noudattamaan unionin säännöstön tiettyä osa-aluetta. On äärimmäisen tärkeätä, että sosiaalipolitiikka kehittyy uusissa jäsenvaltioissa. Se kehittyy aivan liian hitaasti ja kapea-alaisesti. Sen vuoksi tämä on mielestäni kaikkia muita tärkeämpi tavoite, sillä epäonnistuminen siinä vaikuttaa haitallisesti sosiaalipolitiikan kehittymiseen koko Euroopassa, pidimmepä me tästä ajatuksesta tai emme.
Työllisyys on toinen ensisijainen tavoitteemme. Mielestäni komissio toimi oikein sisällyttäessään sen tavoitteisiinsa. Olen samaa mieltä siitä. Kuten olemme voineet todeta, edistyminen Lissabonissa ehdottamissamme asioissa, kuten 70 prosentin työllisyysasteeseen pääsemisessä, on ollut hyvin hidasta. Uusien jäsenvaltioiden liittyessä työllisyysaste luonnollisesti heikkenee eikä nouse. Meillä on tuolloin pidempi matka Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseen kuin tällä hetkellä. Kaikkea työllisyyteen liittyvää politiikkaa on edistettävä ja tuettava.
Kolmantena asiana on muutamien direktiivien tarkistaminen. Luulen onnistuvamme esimerkiksi Renault-direktiivin, yritysneuvostodirektiivin ja jopa työterveyttä ja työturvallisuutta koskevan direktiivin tarkistamisessa. Lukuisat unionin direktiivit kaipaavat tarkistamista. Mielestäni tämä on kolmas ensisijainen tavoite, jota voisimme noudattaa. Jos haluamme saada säädettyä uusia direktiivejä, meidän on todellakin tehtävä valintoja ja pantava asiat tärkeysjärjestykseen. Meidän ei enää ole mahdollista laatia 40:tä uutta direktiiviä, tuskin edes kymmentä. Tätä on mielestäni rajoitettava, ja yhtenä tärkeimmistä uusissa direktiiveissä käsiteltävistä asioista olisi vammaisten tilanteen parantaminen, mistä olemmekin jo keskustelleet perusteellisesti. Tämän sosiaaliryhmän on edelleenkin vaikeata päästä työmarkkinoille. Olen sitä mieltä, että meidän on säädettävä useista asioista erityisesti heidän näkökulmastaan. 
Hughes (PSE ).
    Arvoisa puhemies, komission tekemässä väliarvioinnissa on oikeastaan kyse vain näennäisestä esityksestä. Sen varsinainen sisältö on hyvin laiha, ja jäljellä on lukuisia käsittelyä kaipaavia kysymyksiä. Eurooppalaista yritysneuvostoa koskevan direktiivin tarkistus on kolme vuotta myöhässä Genkin viimeaikaisista tapahtumista ja lukuisista muista aiemmista ongelmista huolimatta. Vuokratyöntekijöitä koskevan direktiivin käsittely on keskeytynyt neuvostossa, vaikka direktiivi on keskeisellä sijalla pyrkimyksessämme löytää tasapaino turvallisuuden ja joustavuuden välille.
Työaikadirektiivin tarkistamiselle ei ole määritelty selkeää aikataulua, eikä ole myöskään tietoa siitä, milloin kotimaani aikoo lopettaa opt-out-erivapauden häpeällisen väärinkäytön. Parlamentti on jo aiemmin pyytänyt ehdotusta direktiiviksi yksittäisten työntekijöiden irtisanomisista ja epätyypillisten työsuhteiden sosiaaliturvakysymyksistä, mutta näissä asioissa ei ole ryhdytty minkäänlaisiin toimiin.
Olen samaa mieltä jäsen Smetin esittämistä huomautuksista, jotka koskivat laajentumista, unionin säännöstöä ja sen soveltamista erityisesti työturvallisuuden ja työterveyden alalla, työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun kehittämistä ja avointa koordinointia Euroopan unionissa ensi vuonna tähän aikaan. Pidämme kaikkia näitä asioita erityisen tärkeinä, eikä niiden edistämiseksi ole tehty juuri mitään.
Haluan sanoa aivan selvästi, että me ymmärrämme kyllä komission jäseneen Diamantopoulouun kohdistuvat paineet ja hänen toimilleen asetetut esteet, joista huolimatta hän on pyrkinyt edistämään näitä tärkeitä asioita. Osa näistä paineista on lähtöisin komission jäsenten kollegiosta, osa neuvostosta ja osa sosialistienemmistöisistä jäsenvaltioiden hallituksista.
Haluan puolestani vakuuttaa, että aiomme tehostaa voimakkaasti toimintaamme tukeaksemme häntä noiden esteiden voittamisessa ja sosiaalipoliittisen ohjelman toteuttamisessa. Tämä on äärimmäisen tärkeätä. Jos emme saa jotain aikaiseksi ja edistä sosiaalipoliittista ohjelmaa, todellisena vaarana on, että Lissabonissa aikaan saatu sopimus alan tarkoin punnitusta toimenpidekokonaisuudesta tuhoutuu. Se olisi suunnaton vahinko koko unionin tulevaisuuden kannalta. 

Figueiredo (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, työttömyyden, epävarmojen työsuhteiden ja sosiaalisen syrjäytyneisyyden lisääntyminen heikentää kuvaa Euroopasta sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ja yhteisvastuullisuuden puolestapuhujana. Euroopan unionissa tiedetään olevan nykyään yli 15 miljoonaa työtöntä, ja yli 60 miljoonan ihmisen tulot jäävät alle 60 prosentin kansallisista keskiansioista. Nämä ongelmat koskevat erityisesti naisia, mutta myös vanhuksia, joilla on hyvin pieni eläke, maahanmuuttajia, lapsia, vammaisia sekä epävarmoissa työsuhteissa olevia ja matalapalkkaisia työntekijöitä. Tilanne on huomattavasti heikompi maissa, jotka liittyvät unioniin ensi toukokuussa.
Sosioekonomisen tilanteen heiketessä on ryhdyttävä nykyisistä poikkeaviin toimiin, sillä eroavaisuudet ovat lisääntyneet, yhteenkuuluvuus on heikentynyt eikä naisten ja miesten tasa-arvossa ole saatu aikaan todellista edistystä. Nykytilanteessa ei ole enää syytä asettaa vakaussopimuksen noudattamista ehdottomasti etusijalle, vaan päinvastoin tuosta tavoitteesta olisi toistaiseksi luovuttava, jotta rahatalouden yhdentymiselle asetettuja irrationaalisia kriteerejä voitaisiin tarkastella uudelleen. Nykytilanne edellyttää, että monetaristisen politiikan ja kilpailupolitiikan ensisijaisuudesta tehdään loppu ja että nuo työohjelmaan otettavat vakavat sosiaaliset ongelmat ratkaistaan, sosiaalipoliittista ohjelmaa noudatetaan ja laaditaan tehokas julkisten investointien ohjelma Euroopan unionissa tarvittavien 15 miljoonan työpaikan luomiseksi.
Kuten todettiin hiljattain esittämässäni sosiaalipoliittisen ohjelman toteuttamista koskevassa mietinnössä, joka hyväksyttiin täysistunnossa syyskuussa, etusija on sen vuoksi annettava vaikeimpien ongelmien kuten työttömyyden ja köyhyyden – myös pysyvän köyhyyden – ratkaisemiselle kaikessa yhteisön politiikassa, erityisesti kilpailupolitiikassa (ja koska yhteisestä maatalouspolitiikasta vastaava komission jäsen on tänään läsnä täällä, meillä ainakin olisi tilaisuus tarkastella maatalouskysymyksiä ja muuttaa myös tämän alan politiikkaa köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseksi), unohtamatta rakennerahastoja ja vakaussopimusta.
Mielestämme on valitettavaa, ettei komissio ole noudattanut Nizzan sosiaalipoliittista ohjelmaa eikä sillä ole vieläkään suunnitelmia uusien aloitteiden esittämiseksi Euroopan parlamentin jo nimeämillä aloilla, vaikka parlamentti on vaatinut niiden tekemistä viipymättä. Luettelo, johon muut puhujat ovat täällä viitanneet, on pitkä, ja hyväksyimme sen jo 3. syyskuuta pitämässämme istunnossa. Korostan vielä kerran kannattavani sitä ja olevani samaa mieltä kaikista täällä esitetyistä kysymyksistä. Toistan, että yritysten ulkomaille siirtymisiin ja 13 artiklaan perustuvia direktiivejä koskeviin tapauksiin on voitava puuttua tehokkaasti. Tämä koskee naisten oikeuksia kaikilla työelämän aloilla samoin kuin vammaistenkin oikeuksia. Meidän on korjattavat viivästykset etenkin naisten työturvallisuuden ja työterveyden edistämiseksi annettujen direktiivien kehittämisessä, ja täällä parlamentissa hyväksytyt ehdotukset on pantava täytäntöön.
Andersson (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen samaa mieltä jäsen Smetin kanssa siitä, että myös sosiaalipolitiikan alan suurin haaste liittyy laajentumiseen. Työympäristöä ja työlainsäädäntöä koskevan EU:n sosiaalipoliittisen säännöstön käyttöönotto on erittäin tärkeää uusien jäsenvaltioiden palkansaajille. Asialla on merkitystä kuitenkin myös nykyisille jäsenvaltioille, sillä sosiaalisen polkumyynnin vaara maidemme välillä pienenee huomattavasti, mikä on erittäin tärkeätä. 
Toinen tärkeä kysymys laajentumisen yhteydessä on työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu. Monissa näistä uusista jäsenvaltioista ei ole tällaista toimivaa vuoropuhelua eikä työmarkkinaosapuolia, jotka olisivat tottuneita ottamaan osaa sosiaalipolitiikan hoitamiseen.
Kolmantena kysymyksenä on Lissabonissa käynnistetty yhteistyö, jota on valvottava ja josta on pidettävä kiinni. Tämä ei suinkaan tarkoita sitä, ettemme enää voisi tehdä ehdotuksia uusilla toiminta-aloilla, kuten työympäristön mukauttamisessa epätyypillisiin työsuhteisiin. Meidän on siis pystyttävä selviytymään niin laajentumisesta kuin uusista riskeistä ja uusista sosiaalipoliittisista haasteistakin.
Van den Burg (PSE ).
    Työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan kokouksessa aiemmin tällä viikolla annoin komission jo kuulla kunniansa yhdestä sosiaalipoliittiseen ohjelmaan kuuluvasta asiasta, joka oli direktiivi työntekijöiden lähettämisestä työhön toiseen jäsenvaltioon. On käsittämätöntä, että tuon direktiivin arviointia ei ole nähty tilaisuutena tarkastella lähemmin rajat ylittävään työskentelyyn liittyviä ongelmia ja esittää uusia aloitteita tällä alalla. Laajentuminen on käsillä aivan kohta, ja olen jo sanonut komission jäsenille Verheugenille ja Diamantopouloulle, ettei siirtymäkausi missään tapauksessa ole ratkaisu laajentumisen mahdollisesti mukanaan tuomiin ongelmiin. Meidän on toimittava ennakoivasti ja luotava paremmat edellytykset aktiivisen työvoiman liikkuvuudelle. 
Kollegani Stephen Hughes mainitsi jo vuokratyöntekijöitä koskevan direktiivin. Sitä, että tällä alalla on ajauduttu umpikujaan, ei tietenkään pitäisi käyttää perusteluna sille, ettei ryhdytä muihinkaan toimiin epätyypillisiin työsuhteisiin liittyvissä asioissa, esimerkiksi kyseisen direktiivin yhteydessä. Tarkoitan vaikkapa sellaisten itsenäisten ammatinharjoittajien asemaa, jotka itse asiassa ovatkin palkattuja työntekijöitä, ja sosiaaliturvaa epätyypillisissä työsuhteissa. Jos emme luo parempia edellytyksiä määritelmille ja sosiaalialan säännöksille Euroopassa, kyseistä yhteisön säännöstöä sovelletaan pian vain vähäiseen määrään työntekijöitä, jotka eivät edes ole niitä, jotka sitä kaikkein kipeimmin kaipaavat!
Lopuksi varoituksen sana. Minusta tuntuu, että jos emme onnistu toteuttamaan tällaista sosiaalipolitiikkaa Euroopassa, monet kääntävät Eurooppa-ajatukselle selkänsä 
Fischler,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan todeta lyhyesti, että olen kirjannut muistiin kaikki tänään esittämänne ehdotukset, pyynnöt ja toiveet ja toimitan ne komission jäsenelle Diamantopouloulle.
Voin vain vakuuttaa teille olevani samaa mieltä kanssanne ensinnäkin sen ohjelman merkityksestä, joka on kirjattu niin kutsuttuihin Lissabonin tavoitteisiin, ja myös niistä tehtävistä, joita meillä on tulevaisuuden sosiaalipolitiikan alalla. Olen samaa mieltä myös siitä, että juuri nyt, laajentumisen kynnyksellä, meidän on ehdottomasti kiinnitettävä tarkoin huomiota näiden kysymysten asemaan tässä tilanteessa, ja pidän tätä teidän tavoin erittäin kiireellisenä asiana. Uskon todellakin, että meidän on jatkettava toimintaa molemmilla rintamilla, sillä meidän ei pidä unohtaa, että työllisyyteen ja sosiaaliturvaan liittyvät asiat ovat läheisessä yhteydessä kysymykseen siitä, onnistummeko luomaan jälleen todellista talouskasvua Eurooppaan. Tämä on yksi perusedellytyksistä, ja me saamme aikaan kasvua ainoastaan ryhtymällä asianmukaisiin toimiin niiden eri tekijöiden suhteen, jotka ovat välttämättömiä Euroopan talouden saneeraamiseksi.
Toisaalta ei pidä ajatella niinkään, että kyse olisi vain kasvusta, siis vain taloudesta, vaan tietenkin myös sosiaalisesta suojelusta. Kerroin teille komission tämänhetkisistä suunnitelmista jo avauspuheenvuorossani. Toivon, että näiden toimien ansiosta tilanne voidaan todellakin korjata tarvittavalla tavalla. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana Dybkjærin laatima naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietintö (A5-0333/2003) "Vuoden 2004 vaalit – miten taata naisten ja miesten yhtäläinen edustus" (2003/2108(INI)). 
Dybkjær (ELDR ),
    Arvoisa puhemies, elämme nyt Euroopassa jännittäviä ja haasteellisia aikoja. EU:n jäsenvaltioiden määrä kasvaa, ja keskustelujemme tavoitteena on antaa kansallisvaltioihin ja kansalaisiin perustuvalle sopimuspohjaiselle yhteistyölle uudenlainen perusta.
EU:n yhteistyöhön osallistumiselle on asetettu useita ennakkoehtoja, joista yhtenä on vaatimus demokraattisuudesta ja ihmisoikeuksien noudattamisesta. Ihmisillä on siis oltava yhtäläiset mahdollisuudet kehittää omaa elämäänsä ja päättää siitä.
Kun tarkastellaan Euroopan nykytilannetta, voidaan kysyä, ketkä oikein päättävät asioista. Ketkä laativat lait? Ketkä hoitavat jokapäiväisiä asioita kansainvälisissä, Euroopan unionin, kansallisissa, alueellisissa ja paikallisissa edustuselimissä? Ketkä edustavat virallista valtaa? Vastaus kuuluu yksinkertaisesti: miehet. Jos tästä esiintyy epäilyksiä, jokainen voi kysyä itseltään, kuinka moni valtionpäämies tai pääministeri on nainen. Vastaus kuuluu: ei yksikään. Katsoessamme Kööpenhaminan huippukokouksessa vuonna 2002 otettua yhteiskuvaa huomaamme, että siinä näkyvien 64 johtajan joukossa on vain kahdeksan naista.
Onko todellakin niin, ettei Euroopassa ole riittävästi naisia? Kuulummeko me siis vähemmistöön? Aika ajoin näin väitetään ja meidät sijoitetaan näin muiden vähemmistöjen joukkoon. Silloin meidän on kuitenkin sanottava itsellemme, että niin ei ole. Me muodostamme vähintään puolet väestöstä. Naisia on vähintään puolet äänestäjistä, joten kyse ei siis ole siitä, etteikö naisia olisi riittävästi. Onko sitten niin, ettei ole päteviä naisia? Ei, syy ei ole siinäkään. Korkeakouluissa opiskelee jopa enemmän naisia kuin miehiä, vaikka korkeakoulututkintoa ei toki aina enää pidetäkään perusteena politiikkaan osallistumiselle. Se ei siis selitä nykytilannetta.
Naisten liian vähäiseen edustukseen on monia syitä, ja nämä syyt ovat samat kaikkialla. Tarkastelkaamme nyt ensi vuoden vaaleja. Kuten jo totesin, rakennamme parhaillaan uutta Eurooppaa. Naisia on puolet uuden Euroopan väestöstä, ja on aivan olennaista, että he ovat myös mukana päättämässä tulevan yhteistyön perustasta ja sisällöstä. Yksi paikka, jossa se on mahdollista, on sitä paitsi Euroopan parlamentti.
Tilanne on nyt se, että Euroopan parlamentin jäsenistä 30 prosenttia on naisia. Unioni on nyt laajentumassa kymmeneen uuteen maahan, ja tässä yhteydessä meidän on tarkasteltava lyhyesti sitä, kuinka naiset ovat edustettuina noissa maissa. Tilanne ei valitettavasti näytä kovin hyvältä. Tilanne ei tietenkään ole kaikissa näissä maissa täysin surkea, ja toisaalta nykyistenkin jäsenvaltioiden joukossa on sellaisia, joissa naisten edustus on varsin heikko. Yhtä kaikki on todettava, että keskiarvo on alhainen. Sen vuoksi meidän on panostettava siihen, että tulevissa vaaleissa paljon useammat naiset asettuvat ehdolle, ja myös selvitettävä, miksi jotkin naiset eivät halua tehdä näin. Onko kyse todellakin vain siitä, ettei heitä rohkaista asettumaan ehdolle, vai onko kyseessä ikivanha malli, jonka mukaan kukaan ei vapaaehtoisesti luovu vallasta, eivät miehet sen paremmin kuin naisetkaan? Itse uskon, että juuri siitä on kyse. Miehet eivät tietenkään halua vapaaehtoisesti luopua vallasta, sillä onhan meidän naistenkin ollut uskomattoman vaikeata luopua niin sanotusta vallastamme lapsiin nähden. Kukaan meistä ei ole pyhimys. Nyt on tärkeätä pyrkiä keskustelemaan asiasta ja ymmärtää, että mikäli haluamme kansalaisten hyväksyvän tällaisen EU-yhteistyön, olisi kenties hyvä ajatus yrittää rohkaista naisia osallistumaan ja ennen kaikkea luoda järjestelyjä, jotta naisille voitaisiin tarjota tilaisuus tulla valituiksi, silloin kun he lopulta ovat ehdokasluettelossa. Tunnustuksen saaminen EU-yhteistyölle ei varmastikaan käy helposti. Tuolla istuu ruotsalainen komission jäsen, ja minä olen tanskalainen, ja juuri Ruotsissa ja Tanskassa on erittäin vaikeata saada kansaa hyväksymään eurooppalaista yhteistyötä, ja epäluuloisimpia ovat juuri naiset.
Pohjoismaiden kokemusten mukaan kyse ei siis ole siitä, etteivät naiset tulisi valituiksi. Jos he ovat samoissa lähtöasemissa, he todellakin tulevat valituiksi. Jos on naisia, joilla ylipäänsä on edellytyksiä tulla valituiksi, heidät myös valitaan. Äänestäjät eivät siis yleisesti ottaen ole sitä mieltä, että naiset olisivat epäpäteviä, vaan päinvastoin he äänestävät naista mielellään. Totuus on se, ettei heillä ole mahdollisuutta saada naisedustajia valituiksi.
On äärimmäisen tärkeätä keskustella tästä nyt, sillä Euroopan parlamentin jäsenistä 31 prosenttia on nyt naisia. Uusissa jäsenvaltioissa tilanne näyttää huonolta. Vaarana on se, että naisten edustus Euroopan parlamentissa, joka voi nyt vaikuttaa unionin lainsäädäntään enemmän kuin koskaan aiemmin, laskee alle 30 prosentin, koska naisten edustus muun muassa uusissa jäsenvaltioissa on niin alhainen. Kaksi maata ei ole lähettänyt ainoatakaan naispuolista tarkkailijaa. On todellakin uskomatonta, että demokratiaa ja ihmisoikeuksien noudattamista koskevat vaatimukset voisivat täyttyä tuolla tavoin.
Meidän kaikkien olisi autettava toisiamme sen varmistamiseksi, että Euroopan parlamenttiin saataisiin asianmukainen osuus naisjäseniä. Näin kansalaiset kokisivat olevansa edustettuina täällä. 
Wallström,
   komissio  Arvoisa puhemies, esittelijä Dybkjærin puheenvuoro oli erinomainen, ja olen hänen kanssaan täysin samaa mieltä. Se oli loistava johdanto siihen, mistä tässä keskustelussa on kyse. 
Heti aluksi haluaisinkin kiittää Euroopan parlamenttia, erityisesti naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokuntaa sekä esittelijä Dybkjæria siitä, että hän teki aloitteen tästä mietinnöstä. Tässä korostuu jälleen kerran se, kuinka tärkeätä on saada aikaan naisten ja miesten tasapuolinen edustus päätöksenteossa, erityisesti ensi vuonna pidettävien Euroopan parlamentin vaalien lähestyessä.
Meidän on suhtauduttava demokratiaan vakavasti ja otettava tasa-arvokysymys huomioon päätöksenteossa. Jos kannatamme demokraattisia arvoja, kansanedustusta ja kansalaisten aktiivista osallistumista, emme voi samalla jättää puolta väestöstä päätöksentekoelinten ulkopuolelle. Naisten merkittävämpi osallistuminen tarkoittaa myös sitä, että yhteiskunnalla on paremmat mahdollisuudet pitää huolta kansalaisistaan. Jos naiset eivät voi olla mukana politiikassa, jätämme hyödyntämättä voimavaroja ja kokeneisuutta. Naisten on voitava päästä työmarkkinoille ja politiikkaan voidakseen edetä urallaan pätevyytensä edellyttämällä tavalla. Silloin heidän osaamisensa saadaan käyttöön asianmukaisesti. Valitettavasti miehet tulevat valituiksi toistaiseksi aivan liian usein. Meidän on saatava tähän muutos. 
Mietinnössä huomautetaan, että kaikki jäsenvaltiot ovat sitoutuneet panemaan täytäntöön Pekingissä vuonna 1995 pidetyssä naisten maailmankonferenssissa laaditun YK:n toimintaohjelman sekä monet muut kansainväliset ohjelmat, joilla tuetaan periaatetta naisten ja miesten yhtäläisestä osallistumisesta päätöksentekoelimiin ja päätöksentekoprosessiin. Meidän kaikkien on toimittava näiden kansainvälisten linjausten mukaisesti. 
Naisten ja miesten tasapuolinen osallistuminen päätöksentekoon ja toimintaan kaikilla elämänaloilla on keskeisenä aiheena myös komission vuosien 2003–2004 työohjelmassa. On saatu jo lähes päätettyä siitä, millaisiin hankkeisiin on mahdollista saada tukea tasa-arvo-ohjelmasta.
Olen myös tyytyväinen voidessani ilmoittaa teille, että komissio on parhaillaan kehittämässä tietokantaa aiheesta Naiset ja miehet päätöksenteossa. Tietokanta kuuluu toimenpidekokonaisuuteen, jonka tavoitteena on kehittää ja ylläpitää tilastoja, jotka ovat niin ikään tärkeä työväline ja taustatiedon lähde. Valmistelut tietokannasta saatujen alustavien tulosten julkistamiseksi ovat käynnissä. Vuoden 2004 alussa sisältö esitellään komission Internet-sivustolla, ja tämän jälkeen tietokantaa päivitetään vuosittain. Sen päätarkoituksena on toisaalta arvioida, miten hyvin tehtyjen sitoumusten noudattamisessa on edistytty, ja toisaalta lisätä tietoisuutta naisten ja miesten asemasta päätöksenteossa nykyisissä jäsenvaltioissa, ETA-maissa ja liittymiseen valmistautuvissa maissa.
Haluaisin myös mainita jotkin mietinnössä mainitut päätöksentekoa koskevat toimet, joihin puheenjohtajavaltio Italia on hiljattain ryhtynyt komission tukemana. Syrakusan konferenssissa ja sen jälkeen pidetyissä tasa-arvoministereiden epävirallisissa kokouksissa painotettiin sitä, että on tärkeätä jatkaa toimintaa naisten ja miesten tasapuolisen edustuksen aikaan saamiseksi kaikilla päätöksenteon tasoilla. Tuolloin ehdotettiin myös, että kaikkien puolueiden olisi sovittava siitä, että ne asettavat Euroopan parlamentin vaaleissa vähintään 30 prosenttia naispuolisia ehdokkaita. Puolueiden on myös aktiivisesti pyrittävä saavuttamaan Eurooppa-neuvoston Lissabonin ja Barcelonan huippukokouksissa asettamat tavoitteet, erityisesti ne, jotka vaikuttavat naisiin välittömästi: naisten työllisyysaste olisi nostettavan vuoteen 2010 vähintään 60 prosenttiin, ja olisi säädettävä mahdollisuudesta hyviin ja kohtuuhintaisiin lastenhoitopalveluihin. Myös nämä tavoitteet kuuluvat niihin työkaluihin ja perusedellytyksiin, joiden ansiosta naiset pääsevät osallistumaan politiikkaan ja yleensäkin yhteiskuntaelämään. 
Avilés Perea (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aluksi kiittää esittelijää hänen merkittävästä mietinnöstään, joka on laadittu tänä tärkeänä ajankohtana, aivan Euroopan parlamentin vaalien kynnyksellä.
Kuten tiedämme, naisten ja miesten tasa-arvo on yhteisön oikeuden perusperiaate, joka on kirjattu Amsterdamin sopimukseen kaikkien ohjelmien tavoitteeksi. Siksi on saatava aikaan käytännön toimia naisten osuuden lisäämiseksi ehdokaslistoilla ja sen kautta myös Euroopan parlamentissa. Tässä tapauksessa tätä vaatimusta voitaisiin laajentaa myös muihin sellaisiin alueellisiin tai kansallisiin parlamentteihin, joissa naisten edustus on edelleen alhainen naisten osuuteen nähden, sillä naisia on väestöstä puolet ja joskus jopa enemmänkin.
On tunnettua, että jos erityistä apua ei ole saatavilla positiivisten erityistoimien ja naisten suurempaa osallistumista edistävien lakien muodossa, meidän naisten on todella vaikeata päästä institutionaalisiin ja poliittisiin virkoihin ja näin ollen poliittisiksi päätöksentekijöiksi ja vallankäyttöasemiin.
Viime vuosina on ollut havaittavissa naisten osallistumisen hienoista kasvua, mutta osuus ei missään tapauksessa ole ylittänyt selvästi 30:tä prosenttia, ja meidän on aihetta pelätä, että tulevissa Euroopan parlamentin vaaleissa tämä osuus pienenee.
Kuten esittelijä totesi, tulevien jäsenvaltioiden lähettämien tarkkailijoiden joukossa on erittäin vähän naisia. Jotkin noista valtioista eivät ole lähettäneet ainoatakaan naistarkkailijaa, ja pelkäämme pahoin, että tulevien vaalien jälkeen naisten osuus laskee 15 prosenttiin. Juuri siksi on äärimmäisen tärkeätä korostaa asiaa juuri nyt, unohtamatta nykyisiäkään jäsenvaltioita, joista useimmissa – Pohjoismaita lukuun ottamatta – naisedustajien osuus on enimmillään 30 prosenttia, ja muita, joissa osuus on vieläkin alhaisempi ja naisten on edelleen erittäin vaikeata päästä päättäviin asemiin. 
Ongelmat ovat edelleenkin merkittäviä, sillä kahta maata lukuun ottamatta ei ole olemassa vaalilakeja, joissa säädettäisiin velvollisuudesta asettaa myös naisia ehdokkaiksi, ja koska mahdollisuutemme osallistua päätöksentekoelimiin ja parlamentteihin riippuvat ennen muuta puolueista, poliittisten johtajien ajattelutavasta ja siitä, kuinka hyvin onnistumme samaan kansalaiset tietoisiksi tämän asian merkityksestä.
Sopiva hetki on siis nyt käsillä, ja naisten osallistumiseen sitoutuneina naisina meidän on tartuttava tähän tehtävään, mutta myös miesten, parlamenttien jäsenten ja poliittisten johtajien on otettava haasteeksi naisten osallistumisen lisääminen poliittisissa elimissä.
Kun on kyse päätösten tekemisestä, ainoastaan johtajien ja puolueiden poliittisella tahdolla voidaan varmistaa, että vaalien jälkeen naisedustajien määrä todellakin kasvaa ja että sen myötä naisten ja miesten edustus päätöksenteossa muuttuu tasapuolisemmaksi. 
Karamanou (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, on todellakin erikoista, että vaikka yhteisössä on harjoitettu tasa-arvopolitiikkaa jo 50 vuoden ajan ja vaikka on kulunut jo 100 vuotta siitä, kun naisille vaadittiin äänioikeutta ja he saivat sen, me yritämme nyt täällä saada kaikki vakuuttuneiksi itsestään selvästä asiasta: naisten ja miesten on jaettava keskenään kaikki vastuu ja velvollisuudet niin yksityiselämässä kuin yhteiskuntaelämässäkin tasapuolisesti ja oikeudenmukaisesti, ja heidän on oltava yhtäläisesti edustettuina demokraattisissa elimissä ja kaikissa poliittisen päätöksenteon ydinrakenteissa.
Kesäkuussa pidettävien Euroopan parlamentin vaalien kynnyksellä Dybkjærin poikkeuksellisen merkittävä mietintö on erityisen arvokas, sillä siinä hahmotellaan, kuinka kaikkien jäsenvaltioiden, erityisesti liittyvien valtioiden, olisi toimittava varmistaakseen, että naisten edustusprosentti täällä parlamentissa ei vaalien jälkeen olisi ainakaan pienempi kuin nykyiset 31 prosenttia. Haluankin mainita nimeltä ne kaksi maata, Viron ja Slovenian, jotka eivät vaivautuneet lähettämään tänne ainoatakaan naistarkkailijaa. Huoltamme lisää ikävä kokemuksemme viime vuodelta: Euroopan perustuslain valmistelukuntaan tuli jäseniksi vain 17 prosenttia naisia.
Sen vuoksi meidän valiokuntamme, naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta, on asettanut tasa-arvon demokraattisuuden tärkeimmäksi tavoitteekseen ja tehnyt aloitteita rohkaistakseen jäsenvaltioiden hallituksia, parlamentteja, poliittisia johtajia ja itse naisia tavoittelemaan tätä päämäärää. Siinä ei ole vain kyse siirtymisestä sanoista tekoihin naisten ja miesten tasa--arvon soveltamisessa, vaan myös Euroopan taloudellisesta ja sosiaalisesta kehittämisestä hyödyntämällä järkevästi naisten edustamaa arvokasta inhimillistä voimavaraa.
Lissabonin strategia, samoin kuin yhteisön muutkin kunnianhimoiset politiikat, edellyttää viipymättä naisten täysipainoista osallistumista kaikkeen suunnitteluun ja päätöksentekoon, jotta strategian tavoitteet toteutuisivat. Euroopan tulevaisuutta ei voida suunnitella, jos naiset eivät ole siinä mukana. Euroopan parlamentin vaalien ollessa pian käsillä tarvitaan lisää strategioita ja lainsäädäntötoimia, positiivia erityistoimia, kiintiöitä tai poliittisia sopimuksia, joilla taataan naisten ja miesten yhtäläinen osallistuminen vaaliliittoihin ja vaaleissa valittuihin elimiin. 
Toivon uuden, 25 jäsenvaltion Euroopan parlamentin pääsevän tähän tavoitteeseen ja toimivan erinomaisena esimerkkinä ja mallina maailman muille parlamenteille. 
Boogerd-Quaak (ELDR ).
    Haluan puolestani kiitää lämpimästi jäsen Dybkjæria tästä mietinnöstä. Se on laadittu juuri oikealla hetkellä, aivan Euroopan parlamentin vaalien kynnyksellä, ja kuten useat puhujat ovat jo täällä huomauttaneetkin, meidän on tehtävä kaikkemme saavuttaaksemme 30–31 prosentin naisedustuksen, kuten viime vaaleissa. Asiaa ei tietenkään edistä liittyvien valtioiden tilanne, joissa naisten parlamenttiedustus on tällä hetkellä vain 14 prosenttia. Siksi meidän on mielestäni näiden maiden tilannetta arvioidessamme varmistuttava siitä, että sukupuolten välinen tasa-arvo on osa tulevaa keskeistä yhteisön oikeutta, ja siitä, että näin tapahtuu myös jokaisen jäsenvaltion omassa parlamentissa. On helppoa osoittaa sormella muita maita, vaikka meillä on omissa maissammekin esimerkkejä naisten erittäin heikosta edustuksesta.
Ei ole pitkääkään aikaa siitä, kun kotimaassani hallitukseen nimitettiin yksi ainoa naispuolinen ministeri. Nimitystä vastustettiin voimakkaasti, mutta onneksi kyseinen hallitus kaatui pian ja meillä on nyt viisi naisministeriä ja viisi naispuolista valtiosihteeriä. Olen hyvin pettynyt siihen, että vaikka oma puolueeni väittää toimivansa naisten hyväksi, kumpikaan sen nimittämistä ministereistä ei ole nainen. Kyse ei ole siitä, ettei päteviä naisia olisi, vaan aina on tärkeämpiä ihmisiä, jotka on asetettava etusijalle. Niin kauan kuin jatkamme samalla tavalla, naisilla ei ole mahdollisuuksia. Olen kuitenkin myös sitä mieltä, että meidän on itse jatkettava tasa-arvon korostamista ja seurattava tilannetta tarkoin. Itse esimerkiksi olisi valmis noudattamaan Dybkjærin mietinnössä esitettyjä esimerkkejä, kuten Ranskan käytäntöä, jonka mukaan puoluerahoitus on sidoksissa ehdokaslistalla olevien naisten määrään. Emme voi levätä laakereillamme, meidän on tehtävä jotain. Pyydän siksi, että komissio kiinnittäisi tähän asiaan enemmän huomiota kaikkia jäsenvaltioita kuullessaan. 
Eriksson (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, Dybkjærin mietintö käsittelee aihetta, joka on hyvin tuttu meille kaikille täällä parlamentissa: todellista tilannetta poliittisissa organisaatioissa, joiden toimintaan osallistumme. Komission jäsen Wallström totesi miesten valitsevan miehiä. Näin on, ja erityisesti puolueissa miehet valitsevat miehiä, vieläpä suuremmassa määrin kuin äänestäjäkunta yleensä, mikä on erittäin kiintoisaa.
Kun naiset osallistuvat yhteisten asioiden hoitamiseen, poliittisissa työskentelyjärjestelyissä tapahtuu muutoksia ja käsiteltäväksi tulee uudenlaisia kysymyksiä. Lisäksi naisilla on luonnollisesti erilaiset poliittiset ja ideologiset näkemykset.
Viime vuonna saatoimme todeta, millainen Eurooppa-valmistelukunnan kokoonpano oli ja kuinka tasa-arvokysymyksiä ohjailtiin tietoisesti esimerkiksi tasa-arvolle myönnetyn oikeudellisen aseman suhteen. Vieläkin – monta vuotta sen jälkeen, kun tasa-arvon valtavirtaistamista päätettiin noudattaa menettelynä päätöksenteossa – voimme todeta, ettei siitä ole merkkiäkään useimmilla politiikan aloilla. Nyt on myös ehdotettu naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan toimivallan supistamista. Tämä on täydessä ristiriidassa kehityksen kanssa ja merkitsee suoranaista taantumaa tasa-arvon edistämiselle politiikassa.
On hieman ironista lukea neuvoston joulukuussa 1996 antamaa suositusta, jossa erityisesti todetaan, että naisten aliedustus päättävissä asemissa merkitsee sitä, että heidän kokeneisuutensa jää hyödyntämättä ja että sitä aliarvioidaan, mikä on menetys koko yhteiskunnalle. Olen todellakin samaa mieltä neuvoston suosituksesta, mutta tarkasteltaessa valokuvia, joita neuvoston kokouksista on vuosien aikana otettu, voidaan sanoa, että neuvoston kokoonpano tuo mieleen menneet ajat. 
Aaltonen (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvä komissaari, hyvät kollegat, miehet ja naiset; suurkiitos, rouva Dybkjær, tästä todellakin äärimmäisen ajankohtaisesta ja tärkeästä mietinnöstä. Jaamme kaikki huolen siitä, mikä tulee olemaan sukupuolijakauma seuraavalla lainsäädäntökaudella Euroopan parlamentissa. Meillä on runsas puoli vuotta aikaa tehdä lujasti töitä tämän huolen hälventämiseksi emmekä saa pelätä.
Tasa-arvo on yksi niistä eurooppalaisista perusarvoista, joita myös uudet jäsenvaltiot ovat sitoutuneet kunnioittamaan. Demokratia ei voi olla aitoa, jos naiset eivät pääse osallistumaan päätöksentekoon sen kaikilla tasoilla. Tosiasia on, ettei moniarvoisen parlamentaarisen demokratian luominen yksin riitä takaamaan naisten ja miesten tasapuolista osallistumista poliittiseen päätöksentekoon. Koko ongelmasta olisi voitu päästä eroon kehittämällä yhteinen eurooppalainen vaalilaki, jossa sukupuolien tasa-arvo taattaisiin. Naispoliitikoista on tehtävä vahvoja alansa ammattilaisia koulutuksen ja taloudellisen sekä moraalisen tuen avulla. Tällöin perusteet kiintiönaisten alhaisesta kompetenssista miespuolisiin kollegoihinsa nähden häviäisivät aiheettomina.
Tasa-arvoisen yhteiskunnan tavoitteena siintää päätöksenteko ilman kiintiöpakkoa sukupuolien jakaessa luonnostaan ylimmät päätöksentekoelimet. Ei kuitenkaan näytä siltä, että tähän päästäisiin ilman välivaihetta, johon kuuluvat EU:n, jäsenvaltioiden ja puolueiden yhteiset toimet tasa-arvon puolesta. Poliittisten puolueiden tulisi sopia yhteiset toimintalinjat, joilla päästään lopulta siihen tulokseen, että tasa-arvosta tulee totta taloudellisessa, poliittisessa ja sosiaalisessa elämässä.
Haluankin nyt tässä haastaa Euroopan parlamentin miespuoliset kollegat miettimään, oletteko koskaan äänestäneet naista? Entä jos olette vaikutusvaltaisia myös kotimaanne politiikassa, tarjoatteko naista ehdokkaaksi komission jäseneksi? Ja kun EU:n presidentin virka toteutuu, kuka onkaan se nainen, jota äänestätte presidentiksi? 
Bonde (EDD ).
   Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä siitä, mitä Lone Dybkjær sanoi tasa-arvosta, joten käytän sen sijaan puheaikani kertomalla todellisesta menestyksestä tasa-arvon alalla.
Minut valittiin parlamenttiin monipuolueliikkeen (JuniBevægelsen) edustajana. Tämä liike on jo 10 vuoden ajan noudattanut sitä periaatetta, että puolet kaikista parlamenttivaaliehdokkaistamme ja puolet liikkeemme johtohenkilöistä on naisia ja puolet miehiä. Olemme juuri laatineet parlamenttivaaleja varten uuden ehdokaslistan, jolla on 10 nais- ja 10 miesehdokasta, joista joka toisella on nais- ja joka toisella miespuolinen varaehdokas.
Meillä on pitkään ollut enemmän miesehdokkaita kuin olemme tarvinneet ja vain puolet niistä naisehdokkaista, jotka olisimme halunneet valita. Siksi ryhdyimme hakemaan ehdokkaita jäsenistömme parista ja saimme lopulta aikaiseksi haluamamme ja tarvitsemamme ehdokaslistan. Tuloksena olisi kuitenkin ollut yksipuolinen lista, jos emme tietoisesti olisi sitoutuneet siihen, että siinä pitäisi olla yhtä paljon kummankin sukupuolen edustajia.
Tuloksena oli, että tasa-arvo toimi miesten eduksi. Jotkin naisista saivat puoluekokouksessa tosiaankin enemmän ääniä kuin jotkin miehistä, mutta heidät sijoitettiin listoille vähemmän ääniä saaneiden miesten jälkeen, koska sääntöjemme mukaan joka toisen ehdokkaan on oltava nainen. Tuloksen ei ollut tarkoitus olla tuollainen, mutta voin kuitenkin lämpimästi suositella kaikille puolueille sukupuolten välisen tasa-arvon periaatteen käyttöön ottamista kaikilla ehdokaslistoillaan.
Naiset ovat edelleen taka-alalla jopa maissa, joissa tasa-arvoajattelu on edistyneintä. Naiset eivät halua tuoda itseään esiin, elleivät he ole varmoja paremmuudestaan, jopa useammin kuin miehet. Tämä on tuttua myös työpaikkahakemuksista. Miehen hakiessa työpaikkaa on suhtauduttava varauksellisesti kaikkiin niihin avuihin, joita he esittävät itsellään olevan. Naisen ollessa kyseessä heidän ansioluetteloonsa on taas lisättävä ansioita. Tilanne on tämä, mutta siihen voidaan vaikuttaa vaatimalla naisten ja miesten yhtä suurta osuutta tai, mikä minusta olisi suotavampaa, vähintään 50 prosentin naisedustusta.
Jos tuloksena olisi se, että pätevien miesten sijasta valittaisiin heitä vähemmän päteviä naisia, en suosittelisi tätä järjestelyä lainkaan, mutta monipuolueliikkeemme tapauksessa se on toiminut erittäin hyvin kaikissa vaaleissa: se on antanut naisille heidän tarvitsemaansa apua, ja sen avulla olemme saaneet äänestäjäkunnan koostumusta paremmin vastaavan ehdokaslistan. Haluankin suositella tällaista järjestelyä kaikille.
Olemme myös tietoisesti pyrkineet saamaan listoillemme nuoria ehdokkaita. Yhdeksän ehdokkaistamme on alle 40-vuotiaita, seitsemän alle 30-vuotiaita, ja lisäksi kaikki heistä ovat ansioituneita. Nuorin parlamenttivaaliehdokkaamme on vasta 18-vuotias, ja hänellä useiden vuosien kokemus EU-asioista. Meillä ei ole erityistä kiintiöjärjestelyä nuoria varten, mutta olemme tietoisesti pyrkineet uusiutumaan voidaksemme antaa naisille ja nuorille todellisen mahdollisuuden kilpailla meidän vanhojen miesten kanssa.
On miellyttävää voida kertoa tässä tasa-arvokeskustelussa tällainen todellinen menestystarina. Eurooppa-valmistelukunnassa kollega Dybkjær muiden kanssa taisteli urheasti naisten ja miesten tasa-arvon puolesta, mutta valitettavasti se kirjattiin arvojen joukkoon ainoastaan tanskankielisessä versiossa. Muunkielisissä teksteissä mainittiin vain pelkkä tasa-arvo eikä naisten ja miesten välistä tasa-arvoa. 
Kratsa-Τsagaropoulou (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aihe, josta tänään keskustelemme, liittyy tietysti tuleviin Euroopan parlamentin vaaleihin, mutta sillä on laajempaakin merkitystä naisten politiikkaan osallistumisen kannalta.
Esitellyssä mietinnössä on mielenkiintoista tietoa tilanteista jäsenvaltioissa ja Euroopan parlamentissa. Siinä käsitellään ongelman kaikkia näkökohtia ja tehdään sen ratkaisemiseksi kiinnostavia ehdotuksia, jotka pääosin perustuvat eri maissa saatuihin kokemuksiin. Käsittääkseni kokemusten keskinäinen vaihto on hyvin tärkeätä, sillä se lisää toimivaltaisten viranomaisten tietoisuutta ja antaa niille ideoita toimien toteuttamista ja edistymisen arviointia varten. Euroopan komission olisi mielestäni tarjottava edellytykset tuollaiselle toiminnalle.
Tämä vuosi on omistettu toimintaohjelmalle, jolla pyritään takaamaan naisille yhtäläiset mahdollisuudet päästä vastuullisiin tehtäviin. Haluaisin kuulla, onko ohjelman toteutuksesta jo saatu tuloksia. Luulen kuitenkin, ettei ole mitään kiinnostavaa tai edistyksellistä kerrottavaa, sillä kansalaisjärjestöjen aloitteet – ohjelmahan kohdistuu pääasiassa näihin järjestöihin – eivät voi tuottaa tuloksia, jos jäsenvaltioissa ei ole tästä aiheesta julkista vuoropuhelua, johon osallistuisivat valtakunnalliset ja mahdollisesti myös alueelliset parlamentit ja jossa saataisiin eri osapuolet, paikallisviranomaiset ja yhteiskunnalliset laitokset ymmärtämään vastuunsa ja käytettävissä olevat vaihtoehdot. Näin voitaisiin saada koko yhteiskunta tietoiseksi naisten osallistumisen tärkeydestä, sillä tämä asia koskee koko yhteiskunnan tulevaisuutta, ei ainoastaan naisten tulevaisuutta. Tarvitaan myös osapuolten itsensä välistä avointa vuoropuhelua, jotta kaikki – johtajista paikallistason ylempiin toimihenkilöihin – saisivat tilanteesta tietoa ja tiedostaisivat naisten osallistumisen olevan liian vähäistä ja ymmärtäisivät sen, että tarvitaan strategia, jolla naispuolisia ylempiä toimihenkilöitä kannustetaan etenemään vastuuasemiin.
Lopuksi haluaisin todeta, että meidän on lisättävä naisten tietoisuutta tulossa olevien Euroopan parlamentin vaalien merkityksestä kansalaisina ja äänestäjinä. Kansanäänestyksissä on ilmennyt, että naiset kansalaisina kokevat unionissa käsiteltävät aiheet kaikkein vieraimmiksi ja suhtautuvat Eurooppa-ajatukseen kaikkein epäluuloisimmin. Tämä haaste koskee meitä kaikkia niin unionissa kuin jäsenvaltioissakin, ja Euroopan parlamentin vaalit ovat meille tilaisuus osoittaa, että kykenemme vastaamaan tuohon haasteeseen. 
Zrihen (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, on yksinomaan ilo todeta, että suurelle yleisölle tarkoitetussa lehdistössä on tänään omistettu kaksi etusivun otsikkoa sille, minkälaisia kantoja komissio ja Euroopan parlamentti aikovat vahvistaa naisten ja miesten tasa-arvon takaamiseksi niin tavaroiden ja palveluiden saatavuudessa kuin parlamenttiedustuksessakin. Viimeinkin asiasta keskustellaan! Meidän on syytä kiittää kollegaamme Lone Dybkjæria, joka painottaa, kuinka merkittävä vaikutus asenteiden muutoksella kysymyksessä naisten tasa-arvoisesta osallistumisesta politiikkaan voi olla siihen kokonaistilanteeseen, joka muodostuu yhteiskuntasopimuksesta ja siitä poliittisesta sopimuksesta, joka meillä on maanmiehiimme nähden.
Positiivisten erityistoimien on todettu olevan välttämättömiä naisten ja miesten tasapuolisen edustuksen aikaan saamiseksi. On ymmärretty, että kummankin sukupuolen edustajien osallistuminen politiikkojen laatimiseen edistää niitä ja saa ne vastaamaan paremmin erilaisista ihmisistä koostuvaa väestöä. Naisten selkeästi alhainen edustus päätöksenteossa tuo esiin ongelman poliittisten järjestelmien legitiimiydestä, sillä demokraattisen järjestelmän toiminta kuvastaa yhteiskuntaa, jonka arvoja se puolustaa ja jonka etuja se suojelee. Tasa-arvo on eurooppalainen arvo, jota jäsenvaltioiden on kunnioitettava. Emme voi antaa tämän ristiriidan jatkua laajentumisen kynnyksellä, kun haluamme säilyttää tai jopa edistää naisten edustusta täällä parlamentissa, jonka on oltava uuden suuntauksen kärjessä, jotta saataisiin syntymään uusia toimintatapoja ja strategioita. 
Jotta tämä olisi mahdollista eikä ainoastaan suotavaa, meidän on tästä lähtien pyrittävä siihen, että todellinen yhtäläiseen edustukseen perustuva demokratia vahvistuisi ja toteutuisi vuoden 2004 vaalikampanjassa, sillä edustuksemme vähäinenkin väheneminen voitaisiin tulkita laajentumisen kynnyksellä väärin. 
Maes (Verts/ALE ).
    Haluan kiinnittää huomionne suurimpaan vallankäytössä esiintyvään eriarvoisuuteen, naisten ja miesten eriarvoisuuteen, ja kiittää esittelijää hänen mietinnöstään, jossa jälleen kerran korostetaan tasa-arvon tärkeyttä. Meillä on vielä pitkä matka edessämme jopa täällä parlamentissakin, jonka jäsenistä vain kolmasosa on naisia. Edistyksellisimmässä maassa, Ruotsissa, naisten osuus parlamentissa lisääntyi hiljattain 40 prosentista 45 prosenttiin. Vaikka me kaikki kadehdimmekin Ruotsia, sielläkään ei ole vielä saavutettu täysin yhtäläistä edustusta.
Olemme saaneet aikaan edistystä Belgiassa, jossa naisedustajien osuus on noussut 11 prosentista 23 prosenttiin. Uudet jäsenvaltiot voisivat ottaa tästä oppia, sillä olemme työskennelleet lujasti päästäksemme tähän tulokseen. Jos jätämme asian vaikkapa miesten hyvän tahdon varaan, mikään ei muutu. Jos jäämme odottamaan asenteiden muutosta, tätä keskustelua saatetaan hyvinkin käydä vielä tyttärentyttäriemme ollessa Euroopan parlamentin jäseniä. Meidän on ponnisteltava eteenpäin itse, ja tämä koskee yhtä hyvin uusiakin jäsenvaltioita, joista yksikään ei yllä 30 prosentin naisedustukseen, johon olemme jo tottuneet täällä. Vain kolmessa maassa on yli 20 prosentin naisedustus. Vain 14 prosenttia noiden maiden täällä olevista edustajista on naisia. Jos saamme tänne 100 uutta jäsentä, niin pahimmassa tapauksessa heistä on saman suhdeluvun mukaisesti 86 miehiä ja 14 naisia. Se merkitsisi naisten aseman yleistä heikentymistä Euroopan parlamentissa. Ei pitäisi käydä niin, että liittyvät valtiot auttavat lisäämään miesten osuutta parlamentistamme entistäkin suuremmaksi.
Siksi me Euroopan parlamentissa haluamme kannattaa vankasti kaikkia naisia ja hallituksia, jotka haluavat parantaa tilannetta, sillä mitään ei tapahdu ilman vapaaehtoista toimintaa. Kiintiöitä usein arvostellaan sanomalla, että ne eivät ole oikeudenmukaisia ja että kaikki on jätettävä demokratian omaehtoisen kehittymisen varaan. Hyvät kollegat, olemme lainsäätäjiä, ja lainsäätäjä tietää mainiosti, ettei kaikkea voi jättää itsestään tapahtuvan kehityksen varaan, vaan tarvitaan toimintaa. Parhaisiin tuloksiin on päästy maissa, joissa hallitukset ovat muuttaneet lainsäädäntöä. Mainitsen esimerkkinä Belgian, jossa on kiellettyä asettaa Euroopan parlamentin vaalien ehdokaslistojen kärkeen kolmea samaa sukupuolta olevaa ehdokasta.
Haluamme, että nyt asetetaan ehdolle yhtäläinen määrä ehdokkaita, ja toivon, että hallitukset hyväksyisivät tässä mietinnössä esitetyt erinomaiset suositukset. Odotan aloitteita komissiolta ja neuvostolta, jotta yhtäläinen edustus tässä parlamentissa ei heikkenisi vaan lisääntyisi liittymisten jälkeen niin oikeudellisesti kuin käytännössäkin. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, yhdyn rouva Dybkjærin erinomaisessa mietinnössä esitettävään huoleen naisten aliedustuksesta Euroopan parlamentissa. Jo nyt on valitettavan totta, että erityisesti nuoria ja perheellisiä naisia on täällä huomattavan vähän, kun nyt katselen ympärilleni. Kuten moni on huomauttanut, tilastojen valossa tilanne vaikuttaa entistä hälyttävämmältä ensi vuoden laajentumisen jälkeisiä vaaleja ajatellen. Naisten prosentuaalinen määrä uusien jäsenvaltioiden kansallisissa parlamenteissa ei parhaimmillaankaan ylitä 30:tä prosenttia, ja yli puolessa uusista jäsenvaltioista naisten osuus kansanedustajista vaihtelee 10 prosentin tienoilla. On silti muistettava, että parannettavaa löytyy myös nykyisissä jäsenvaltioissa, mukaan lukien omassa maassani Suomessa, jota voidaan kuitenkin pitää yhtenä naisten ja miesten tasa-arvoisuuden pioneereista.
Miksei naisia sitten äänestetä, jos yli puolet äänestäjistäkin on naisia? Mietintö identifioi naisten aliedustuksen yksiksi pääsyiksi vaalipiiripuolueet ja valintamekanismit. Suomen vaalimenetelmän kaltaiset järjestelmät ovat taanneet naisten ja miesten tasapuolisen edustuksen. Täällä Euroopan parlamentissa miltei puolet Suomen delegaatiosta on naisia, joten järjestelmässä ei liene vikaa. Puolueiden pitkien ja hierarkkisten listajärjestelmien sijaan Suomen vaalijärjestelmässä äänestetään sekä ehdokasta että puoluetta, ja käytännössä Euroopan parlamenttivaalit ovat pitkälti olleet henkilövaaleja, joissa ehdokkaat nostetaan etusijalle puolueiden jäädessä taustalle. Näissä olosuhteissa ovat naisetkin pärjänneet. Toki myös perinteillä ja vaalikulttuurilla on oma vaikutuksensa. Tämä osoittaa silti, että naisia äänestetään, jos he vain asettuvat ehdolle.
Mutta miksi erityisesti nuoret naiset eivät kiinnostu politiikasta? Miksi naisia ei saada laajemmin osallistumaan vallankäyttöön? Nämä ovat mielestäni kysymyksiä, jotka antavat aihetta myös itsetutkiskeluun. Miksi EU ei kiinnosta? Naiset kokevat EU-päätöksenteon usein liian kaukaiseksi, abstraktiksi ja korkealentoiseksi. Naiset ovat arjen sankareita, jotka tarttuvat mielellään konkreettisempiin asioihin. Työolosuhteet ovat usein vaikeat, varsinkin perheellisille naisille.
Olen itse havahtunut huomaamaan ensimmäistä lasta odottaessani, kuinka vaikeaksi äitiyden ja parlamentin jäsenen uran yhdistäminen on tehty. EU:n äitiyslomasäännökset ovat suoraan nuoria naisia sortavia. Äitiyslomaa ei juuri tunneta, vaan se esimerkiksi parlamentissa rinnastetaan sairauspoissaoloon. Tässä on paljon kehittämisen varaa ja tilanne heijastuu koko Euroopan työllisyystilanteeseen. Naisia ei kannusteta riittävästi uran luomiseen ja perheen perustamiseen, mistä johtuen monet naiset lykkäävät lasten hankkimista tarkoituksellisesti. EU:n antama viesti ei saa olla ura tai äitiys. 
Prets (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olemme nyt kuulleet puhuttavan paljon hyvin vanhasta aiheesta, josta olemme jo keskustelleet vuosikausia ja itse asiassa aina samalla tasolla. Siksi kysynkin, kuinka olemme asiassa edistyneet. Ylpeilemme sillä, että 30 prosenttia tämän parlamentin jäsenistä on naisia. Jos naisten edustus olisi 50 prosenttia, tasa-arvo toteutuisi. Tyydymme ainoastaan 30 prosenttiin tai uskottelemme itsellemme edistyneemme asiassa, sillä tilanne on huomattavan hyvä moniin maihin verrattuna. Tämä itse asiassa tarkoittaa sitä, että sadan vuoden aikana olemme edenneet yhden millimetrin kerrallaan eikä saavutuksemme ole edes pysyvä. Sanoessani, että pelättävissä on uusia vastoinkäymisiä tällä alalla, en tarkoita jälleen kerran ainoastaan uusia jäsenvaltioita vaan myös nykyisiä jäsenvaltioita, joilta vaaditaan valtavia ponnisteluja kiintiön saamiseksi tänne parlamenttiin.
Kun kertomukset edistymisestä esiteltiin eilen, en kuullut sanaakaan naisten aliedustuksesta. Sekin on silti otettava huomioon ja sisällytettävä noihin kertomuksiin, jotta niissä voitaisiin osoittaa, mitä puutteita vielä esiintyy ja millaisia muutoksia on edelleen saatava aikaiseksi tasa-arvopolitiikan alalla. Jos toteamme, että naispuolisista ehdokkaista on pulaa – mistä meitä hyvin usein syytetään – meidän on pohdittava sitä, kuinka naisten oletetaan yhdistävän työuran, perhe-elämän ja politiikan, kun heidän omaatuntoaan jatkuvasti kolkuttavat sellaiset kysymykset kuin "kuinka onnistuisin tekemään tämän ja tuon ja vielä nuokin asiat?". Juuri tässä yhteiskunnan on mielestäni tehtävä jotain, ja on määrättävä seuraamuksista jäsenvaltioille, jotka eivät noudata sitoumuksiaan todella yhtäläisten mahdollisuuksien takaamisessa. Olenkin miettinyt, minkälaisia järjestelyjä on olemassa ja mitä seurauksia on siitä, jos jäsenvaltiot eivät noudata sitoumuksiaan. 
Wallström,
     Arvoisa puhemies, haluan ensiksi esittää kiitokseni tästä keskustelusta, joka todellakin on osoittanut, kuinka merkittävä tehtävä jokaisella meistä on. Komission on kannettava oma vastuunsa. Tiedän kollegani Anna Diamantopouloun parhaillaan selvittävän mahdollisuutta järjestää nykyisissä ja tulevissa jäsenvaltioissa pyöreän pöydän keskusteluja tasa-arvokysymyksestä. Niissä pitäisi mielestäni käsitellä kaikkia näkökulmia nimityksistä aina siihen, kuinka avustuksia ja tukimuotoja voitaisiin kehittää tasa-arvoa edistäviksi.
Puolueilla, Euroopan parlamentilla ja kansalaisjärjestöillä on tässä luonnollisesti erittäin keskeinen tehtävä. Niiden on toimittava tiiviissä yhteistyössä naisedustuksen lisäämiseksi. On aivan selvää, että Euroopan parlamentin vaalien kynnyksellä on tärkeätä huolehtia siitä, että naisten edustus pysyy ennallaan tai mieluiten kasvaa. Kaikissa puheenvuoroissa onkin tuotu esiin se, että myös uusia jäsenvaltioita on kehotettava kiinnittämään tähän huomiota, jotta voitaisiin heti alusta pitäen saada varmistettua naisten riittävän hyvä edustus.
Tämän kysymyksen parissa saamme hyvässä ja pahassa työskennellä vielä pitkään, sillä meidän aikakaudellamme on valitettavasti helpompi saada halkaistua atomi kuin päästä eroon ennakkoluuloista. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 11.00. 

Puhemies.
   Esityslistalla ovat seuraavana äänestykset.(1)

Puhemies.
   Hyvät kollegat, minulla on ilo ilmoittaa teille, että Kiinan kansankongressin valtuuskunta on saapunut viralliselle lehterille. Toivotan Kiinan valtuuskunnan lämpimästi tervetulleeksi.
Valtuuskunta osallistuu täällä 20:nteen Euroopan parlamentin ja Kiinan kansankongressin väliseen kokoukseen, ja valtuuskunnan johtajana toimii Kiinan kansankongressin ulkoasioiden komitean varapuhemies Wang Yingfan. Toivomme, että keskustelusta tulee rakentava, ja toivotamme teille kaikille ! 
Puhemies.
   Äänestykset jatkuvat.
Wynn (PSE ),
    Arvoisa puhemies, olen ennenkin käyttänyt puheenvuoron, kun tällaisista mietinnöistä on äänestetty, ja epäilemättä teen niin myös vastaisuudessa. Tavallisesti puhuisin jokaisesta mietinnöstä, mutta mikäli suostutte, esitän tämän lausunnon vain kerran ja hyväksymme sen kulttuurivaliokunnan kaikkien kolmen mietinnön yhteydessä.
Työjärjestyksen 63 a artiklan mukaan meidän on tarkistettava, että kaikki mietinnöt ovat rahoitukseltaan yhteensopivia rahoitusnäkymien kanssa. Varmistaaksemme, että toimimme kyseisen artiklan mukaisesti, ehdotan, että lisäämme kaikkiin kolmeen mietintöön suullisen tarkistuksen, jossa todetaan seuraavaa: "Katsoo, että rahoitusselvitys näin muutettuna on yhteensopiva vuosille 2000–2006 laadittujen rahoitusnäkymien otsakkeissa 3 ja 5 ilmoitetun enimmäismäärän kanssa." 

Iivari (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, vetoan hartaasti siihen, että parlamentti hyväksyisi tämän tarkistuksen. Parlamentin oikeudellinen yksikkö on todennut, että kulttuurijärjestöjen "korvamerkintä" on selkeästi varainhoitoasetuksen vastainen. Tämä esitys mahdollistaa pehmeän siirtymäajan eli "korvamerkinnät" kuitenkin vielä ensi vuodelle. 
Pack (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan pyytää parlamenttia puolustamaan voimakkaasti oikeuksiaan. Korvamerkintä on ainoa asia, jonka me – tällä tarkoitan, että mieluummin me kuin komissio – voimme todella tehdä kulttuurin hyväksi!

Äänestykset ovat päättyneet.

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Euroopan unioniin kuuluviin maihin suuntautuvasta maahanmuutosta on erittäin tärkeää saada totuudenmukainen kuva, ja sen vuoksi meidän on kannatettava erityisesti kaikkia YK:n suositusten mukaisia aloitteita, joilla saadaan lisätietoa tästä äärimmäisen tärkeästä tilanteesta, jossa ihmisiä nöyryytetään ja käytetään hyväksi epäinhimillisesti ja tavoilla, joita on mahdoton hyväksyä. Tällaista on esimerkiksi ihmissalakuljetus tai työvoiman hyväksikäyttö ilman, että työntekijöillä on minkäänlaisia oikeuksia. Tätä tilannetta on ymmärrettävä paremmin, jotta voimme tehokkaammin torjua siihen johtavia syitä, joita ovat esimerkiksi yhteiskunnalliset epäoikeudenmukaisuudet, epätasa-arvoisuus ja sodat sekä kaikki ne ihmiset, jotka käyttävät näitä tilanteita hyväkseen – erityisesti ne, jotka hyötyvät lukemattomien laittomasti maahan tulleiden tilanteesta.
Meidän on ymmärrettävä tilanne, mutta vain siksi, että voimme antaa mielekästä tukea rikollisverkostojen uhreille – miehille, naisille ja lapsille, jotka taistelevat saadakseen yksinomaan mahdollisuuden ja oikeuden parempaan elämään. On toinen asia käyttää näitä tarvittavia toimia maahanmuuttopolitiikan yhteisöllistämiseen ehdottamalla sitovaa eurooppalaista lainsäädäntöä, kuten mietinnössä esitetään. On kokonaan toinen asia ymmärtää tilanne ja tähdätä nykyisen ankaran maahanmuuttopolitiikan lujittamiseen – Euroopan linnoituksen rakentamiseen, jota me vastustamme. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Nykyisin eri tietokantoihin kerättyjen kansallisten viranomaisten ja järjestöjen käyttämien tilastojen standardointi on tämän mietinnön kiinnostavimpia näkökohtia etenkin siksi, että tilastotietoa julkaisevien elinten on helppo manipuloida tietoja ja koska tätä tapahtuu usein. Yhteisön tilastotietojen keräämistä ja analysointia on tarpeen parantaa niinkin tärkeissä asioissa kuin yhteisissä turvapaikka- ja maahanmuuttoasioissa.
Olen kuitenkin pahoillani siitä, että komissio esitti tiedonantonsa niin paljon myöhässä, mihin esittelijäkin viittasi: toimintasuunnitelma koskee ajanjaksoa 2002–2004, kun taas tiedonanto on huhtikuulta 2003!
Olen esittelijän kannalla myös siltä osin, että tilastotietojen keräämisen olisi oltava avointa ja ymmärrettävää ja kansalaisten saatavilla. Samoin Euroopan uusi muuttoliikettä koskeva verkosto voisi toimia muun muassa siinä tehtävässä, jota oli aikaisemmin kaavailtu Euroopan muuttoliikkeiden seurantakeskukselle. 
Ottaen huomioon, että toimintasuunnitelma johtaa myös tuotetun tilastotiedon määrän huomattavaan kasvuun, emme voi sulkea pois mahdollisuutta, että budjettivarojen määrää on ehkä tulevaisuudessa tarkistettava, kuten esittelijäkin muistuttaa.
Tämän vuoksi tuin mietinnössä esitettyjä kantoja ja äänestin mietinnön puolesta. 

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman ja Stenmarck (PPE-DE ),
    Haluamme puolustaa toissijaisuusperiaatetta ja vaadimme, etteivät EU:n toimielimet sekaannu jäsenvaltioiden vaalijärjestelmiin tai poliittisten puolueiden ehdokaslistojen laadintaa koskeviin järjestelmiin. 
Sen vuoksi olemme päättäneet äänestää tätä naisten oikeuksien ja tasa-arvo-asioiden valiokunnan valiokunta-aloitteista mietintöä "Vuoden 2004 vaalit – miten taata naisten ja miesten yhtäläinen edustus" vastaan. 
Berthu (NI ),
    On erittäin hyvä, että vaalien ehdokkaiden syrjintä halutaan poistaa, kuten Dybkjærin mietinnössä esitetään, mutta olisi vielä parempi olla lisäämättä sitä. Ranskassa 11. huhtikuuta 2003 annetun lain mukaan Euroopan parlamentin vaalit alueellistetaan, mikä syrjii selvästi pieniä ja keskisuuria puolueita.
Voimme näin ollen katsoa, että mainittu laki rikkoo ministerineuvoston 25. heinäkuuta tekemää päätöstä, jonka mukaan kansallisessa vaalipiirissä – kuten Ranskassa – järjestettävien vaalien alueellistamista koskeva uudistus on toteutettava vaikuttamatta vaalitavan suhteellisuuteen.
Oudointa on se, että Ranska hyväksyi perustamissopimuksen 190 artiklan 4 kohdan mukaisen vuoden 2002 eurooppapäätöksen vasta 16. joulukuuta 2003 annetun lain nojalla. Toisin sanoen nyt olisi nähtävästi mukautettava ranskalainen huhtikuussa annettu laki lokakuussa hyväksyttyyn eurooppapäätökseen!
Valitettavasti on myös todettava, ettei tämän kansallisen lain ja yhteisön oikeuden välisen ristiriidan poistamiseen ole varauduttu. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Tämän mietinnön tarkoituksena on edistää naisten ja miesten tasapuolista edustusta parlamentin kokoonpanossa vuoden 2004 vaalien jälkeen. Voimme olla mietintöön tyytyväisiä, vaikka siinä onkin puutteita. Se, että naisten osallistumista yhteiskunnalliseen elämään ja politiikkaan halutaan lisätä, on asia ja tavoite, jota kannatamme, mutta pelkästään useampien naisten vaatiminen mukaan ei riitä. Kuten tiedämme, edistystä saavutetaan naisten oikeuksien ja aidosti tasapuolisten mahdollisuuksien alalla vasta, kun näillä oikeuksilla on vankka perusta ja kun yhteiskunnallisen kehityksen tulokset näkyvät työntekijöiden ja naisten taisteltua oikeuksiensa puolesta. Se ei tapahdu elitistisillä, keinotekoisilla eikä hallinnollisilla toimenpiteillä.
Minun on kuitenkin korostettava, että naisia tarvitaan lisää sekä jokaisen maan yhteiskunnalliseen ja poliittiseen elämään että Euroopan parlamenttiin. Ongelmana on, että nykyisellä uusliberalistisella kapitalismihyökkäyksellä mitätöidään lukemattomat yhteiskunnalliset saavutukset ja että tämä on vaikuttanut jo aiemmin ja vaikuttaa nyt jopa vielä räikeämmin työssä käyviin naisiin. Oikeuksien puutteellinen toteutuminen vaikuttaa ennen kaikkea työssä käyviin naisiin. Ongelmana on esimerkiksi oikeus työpaikkaan ja vaalikelpoisuuteen, jotka mahdollistaisivat osallistumisen yhteiskunnalliseen ja poliittiseen toimintaan.
Lopuksi haluan muistuttaa, että Euroopan parlamentin vuoden 1999 vaaleissa yhtyneen demokraattisen liiton(), jonka jäsen Portugalin kommunistipuolue on, listoilla 25 ehdokkaasta 11 oli naisia, samoin listan kärjessä ollut ehdokas oli nainen. 
Lulling (PPE-DE ),
    Esitin naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietintöön joukon tarkistuksia, ja jotkut niistä hyväksyttiin. Tarkistusten tarkoituksena oli täsmentää tiettyjä poliittisille puolueille ja jäsenvaltioiden hallituksille suunnattuja ehdotuksia ja pyyntöjä. Tarkistusten tarkoituksena ei ollut vähentää ehdotusten ja pyyntöjen tehoa vaan kunnioittaa toissijaisuusperiaatetta ja puolueiden ja hallitusten itsenäisyyttä sekä torjua kyseenalaiset yritykset vaikuttaa niiden toimiin.
Mielestäni mennään liian pitkälle, jos kiintiöjärjestelmä otetaan käyttöön lainsäädännöllisin toimin tai jos pariteettidemokratian periaatteen noudattamisesta on säädettävä lailla.
Katson siis, ettei tässä asiassa pidä hyökätä niitä maita ja puolueita vastaan, jotka – sivumennen sanottuna usein naisia kunnioittamatta – eivät halua naiskiintiöitä, sellainen kun antaisi ymmärtää, etteivät naiset itse kykene lunastamaan paikkaansa puolueissa tai äänestäjäkunnan silmissä. Tuon paikan voi myös ansaita kestävyydellä, rohkeudella, pätevyydellä ja luonteella, jotka ominaisuudet miehelläkin on oltava saadakseen paikan täältä.
Minun oli täsmennettävä näitä asioita, jottei tämä mietintö, jonka puolesta olen äänestänyt, toimisi kannattamaani tavoitetta vastaan. 
Meijer (GUE/NGL ),
   . Enää ei ole niin, että tietyt perheeseen liittyvät velvollisuudet ja tietyt ammatit olisivat naisten tai miesten töitä. Politiikkaa ei enää määritellä sen mukaan, mitä miehet pitävät tärkeänä. Naisten ei enää odoteta jättävän tärkeimpiä päätöksiä miehille. Tämä kehitys edistää ihmisten yhdenvertaisuutta. Valitettavasti näin ei tapahdu samanaikaisesti kaikkialla Euroopassa. Voimme nähdä kansallisiin parlamentteihin valittujen naisten määrästä, että Skandinavia ja Alankomaat johtavat, että eteläeurooppalaiset maat tulevat kaukana perässä ja että naisten asema idässä on jopa heikentynyt. On perusteltua pelätä, että EU:n laajentumisen jälkeen naisia on seuraavassa Euroopan parlamentissa nykyistä vähemmän. Voimme muuttaa tilannetta vain lisäämällä naisten osallistumista aloilla, joilla on näkemys- ja eturistiriitoja, ja lisäämällä heidän osallistumaan asianomaisten järjestöjen toimintaan. Meidän on poistettava kaikki tätä koskevat esteet. Vaalilainsäädännössä asiaa voidaan edistää poistamalla alueisiin perustuvat järjestelmät mutta ei kuitenkaan sääntelemällä ehdokaslistojen kokoonpanoa. Oman puolueeni, Alankomaiden sosialistipuolueen, ylä- ja alahuoneen listoilla 50 prosenttia ehdokkaista on naisia, mutta näin ei ole pakosta vaan vakaumuksesta. Politiikan naisistuminen saavutetaan aloittamalla perustasolta ja jatkamalla toimia parlamentin ulkopuolella. 
Pasqua (UEN ),
    Tätä mietintöä vastaan äänestämistä ei luonnollisestikaan pidä tulkita jonkinlaiseksi vihamielisyyden osoitukseksi naisten poliittista esiintymistä kohtaan. 
Lukuun ottamatta sitä, että mietinnön sisältämä yleinen ajattelutapa – positiivinen syrjintä – on joidenkin jäsenvaltioiden perustuslaillisten perinteiden ja etenkin sen tasavaltalaisen yleismaailmallisuuden vastainen, jolle Ranskan oikeus perustuu, mietintöä koskeva vastustus perustuu yksinomaan toimivallan jakamiseen unionin ja jäsenvaltioiden kesken.
Tässä tapauksessa ja yhtenäisen vaalitavan puuttuessa Euroopan unionilla ei ole minkäänlaista toimivaltaa puuttua eurooppalaisten vaalien järjestämistä säätelevien sääntöjen määrittelemiseen, mihin sitä mietinnössä kehotetaan.
Näin ollen Euroopan parlamentti ei voi laillisesti pyytää jäsenvaltioiden poliittisia puolueita "ottamaan käyttöön kiintiöitä kuten 'vetoketjujärjestelmän'", jonka mukaan miehet ja naiset esiintyvät listoilla vuorotellen, tai "toteuttamaan toimia edistääkseen miesten ja naisten tasapuolista edustusta", eikä pyytää komissiota levittämään salaperäistä "pariteettidemokratiajärjestelmää" koskevaa tietoa, eikä esittää rahoitusta asiaa koskevaa "tietoisuutta lisääville kampanjoille". 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Äänestin tätä mietintöä vastaan, koska olen eri mieltä esittelijän ehdottamista toimenpiteistä miesten ja naisten tasapuolisen edustuksen varmistamiseksi. En todellakaan hyväksy tätä laitonta yritystä puuttua jäsenvaltioiden sisäiseen poliittiseen järjestelmään enkä tätä jatkuvaa sekaannusta tasa-arvon ja tasa-arvoon pyrkimisen välillä.
Toteutettaessa lainsäädännöllisiä toimia, joissa positiivisen erityiskohtelun avulla helpotetaan naisten pääsyä poliittisiin tehtäviin, on aina harkittava tarkoin, jottei demokratian ja valinnanvapauden mahdollisuuden periaatteita vääristetä ja jottei myöskään uhata tai syrjitä naisia, jotka omasta vapaasta tahdostaan ja omien ansioidensa vuoksi ovat nousseet korkeimpiin asemiin ilman, että heitä olisi mitenkään keinotekoisesti autettu.
Esittelijän lähestymistapa kuuluu radikaaliin feministiseen nurkkakuntaan, joka näyttää saaneen valtaansa valiokunnan, josta mietintö on peräisin. Tämä lähestymistapa ei ole yhdenmukainen sen näkemyksen ja niiden huolenaiheiden kanssa, joiden avulla suurin osa eurooppalaisista naisista päivittäin osoittaa arvonsa ilman komplekseja asemastaan, antamatta periksi tai toivomatta seksististä lähestymistapaa.
Minun on myös huumorin nimissä korostettava sitä, että esittelijä uhkailee ohimennen piilokansalaistottelemattomuudella, joka johtuu legitiimin päätöksenteon kuvitellusta rappiosta, sekä sitä, että "yhteiskuntasopimus" kirjoitetaan lainsäädännössä röyhkeästi uusiksi. 
Swiebel (PSE ),
   . Tässä mietinnössä komissiota pyydetään jakamaan tietoa pariteettidemokratian käsitteestä. Komission ei saada antaa vastata tähän pyyntöön. Pariteettidemokratia estää naisten täydellisen vapautumisen kansalaisina. Pariteettidemokratiassa pyritään viimeisenä keinona ottamaan käyttöön vaalilakeja, joissa määrätään, että puolet vaaleilla valittujen elinten paikoista olisi varattava naisille ja puolet miehille. Tämä johtaa sukupuoleen perustuvaan syrjintään ja rikkoo vapaata ja yksilöllistä oikeutta valita ja tulla valituksi. Pariteettidemokratia perustuu erilaisuuden ajattelutapaan ja siinä oletetaan, että miesten ja naisten välillä on olennaisia eroja. Komission tehtävä ei ole panna täytäntöön tällaisia yksipuolisia, vaarallisia käsitteitä. Yhdyn ranskalaisen filosofin Elisabeth Badinterin näkemykseen, jonka mukaan valtio ei saa pitää ihmisiä vain sukupuolten edustajina.
Komission on annettava puolueetonta tietoa erilaisten lainsäädännöllisten ja muiden välineiden vaikutuksista. On mielenkiintoista, että parhaat tulokset on aiemmin saavutettu maissa, joissa poliittiset puolueet ovat tehneet itse aloitteen asettamalla enemmän naisia ehdokaslistoilleen ja joissa oppi (lainsäädäntöteitse vahvistetusta) pariteettidemokratiasta ei saa käytännössä lainkaan kannatusta.

Sanders-ten Holte (ELDR ),
   . Liberaalina kannatan aina parlamentissa käytävää keskustelua. Juuri siitä demokratiassa on kysymys. Esittelijänä olen aina pyrkinyt olemaan rehellinen, puolueeton yhteyshenkilö ja pitämään kehitysyhteistyövaliokunnassa yllä keskustelua eri eurooppalaisten näkökantojen sekä eri järjestöjen kesken. Aivan alusta alkaen saatoin havaita, että ongelmia oli tiedossa. Olen kannattanut kompromissia kehitysyhteistyövaliokunnassa: yksi asetus, jossa on kaksi osaa. Olen pahoillani, ettei tämä lopulta osoittautunut parlamentin viralliseksi näkemykseksi, mutta olen edelleen käytettävissänne.
Pidättäydyin koska haluan pystyä pitämään yllä keskustelua kaikkien asianomaisten toimielinten kesken, mikä on Aasian ja Latinalaisen Amerikan kannalta hyvin tärkeää. Meillä on vain yksi tavoite: saada lähitulevaisuudessa hyväksyttyä lopullinen asetus, joka perustuu kaikkien näkökantojen kesken saavutettuun yhteisymmärrykseen. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, esittelijä jäsen Sanders-ten Holte ei onnistunut saamaan näkemykselleen kehitysyhteistyövaliokunnan eikä täysistunnon tukea, ja puheenvuorossaan hän myönsi, ettei voi hyväksyä päätelmiä eikä äänestyksen tulosta. Arvoisa puhemies, mielestäni jäsen Sanders-ten Holten olisi rehellisintä ja järkevintä luopua velvollisuuksistaan, koska hän ei voi hyväksyä täysistunnon kantaa ja koska hän ei ole pystynyt saamaan kehitysyhteistyövaliokunnan kannatusta. 
Bordes ja Cauquil (GUE/NGL ),
    Äänestimme Sanders-ten Holten väitetystä "yhteisön yhteistyöstä Aasian ja Latinalaisen Amerikan maiden kanssa" laatimaa mietintöä vastaan, lukuun ottamatta joitakin humanitaarista apua koskevia tarkistuksia. Toivomme, ettei mietintö joudu paikallisten korruptoituneiden johtajien käsiin. 
Mielestämme tämän rahoitusavun määrä on naurettava. On selvää, vaikka sen kiistämmekin, että kun teeskentelemme lisäävämme avustuksia Latinalaiseen Amerikkaan, vähennämme saman verran Aasian avusta. Tällaisia avustusmurusia jakamalla on täysin mahdotonta korjata dramaattisia seurauksia, joita suuryritysten tai eurooppalaisten ja pohjoisamerikkalaisten rahoituslaitosten riistokulttuuri on aina aiheuttanut näillä ja muilla alueilla.
Juuri suurten eurooppalaisten yritysten ja paikallisten kumppanien ahneus johtaa kansojen köyhtymiseen näissä maanosissa, kun yritykset kahmivat itselleen raaka-aineita edulliseen hintaan, raivaavat itselleen jalansijaa ja myyvät palvelujaan eteenpäin kovaan hintaan. Viime vuosina tämä on johtanut jopa useiden maiden talouden romahtamiseen näissä kahdessa maanosassa. Sen sijaan, että kaikkien Euroopan unionin toimien taloudellisena vaikutuksena olisi köyhyyden vähentyminen, ne päinvastoin vain lisäävät sitä. 
Kinnock, Glenys (PSE ),
   . Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuoluetta edustavien parlamentin jäsenten oli äänestettävä tarkistettua mietintöä vastaan, koska asetusten kaksinkertaistuminen ja monimutkaistuminen, Aasialle tarkoitettujen varojen leikkaaminen ja vertailuasetelma aiheuttavat suurta huolestuneisuutta. Kaikki osapuolet ovat hyväksyneet parlamentin kannan, jossa puolletaan yksinkertaisempia sääntöjä ja menettelyjä, eikä ole järkeä laatia teknistä lainsäädäntöä, joka on päällekkäinen maakohtaisten strategia-asiakirjojen ja kansallisten maaohjelmien kanssa. Kahden erillisen lainsäädännön luominen vie perustan tavoitteelta tehostaa kehityspolitiikan ohjelmia ja selkeyttää kehityspoliittisia ohjelmia, koska ei ole oikeutettua siirtää Latinalaiseen Amerikkaan varoja Aasiasta, maailman köyhimmältä alueelta.
Emme voineet kannattaa asetuksen jakamista koskevia tarkistuksia 1 ja 2, Aasian rahoituksen vähentämistä ja Latinalaisen Amerikan rahoituksen lisäämistä koskevia tarkistuksia 93 ja 94, viiteosuuksia koskevia tarkistuksia 3, 18, 56 ja 97 emmekä kahden alueen välistä solidaarisuusrahastoa Latinalaiseen Amerikkaan (joka luo hankalan ja turhan uuden byrokraattisen lisäkerroksen), tai tarkistuksia 18, 28, 29, 56, 57, 95, 96 ja 99, joilla luodaan jäykät puitteet köyhyyden vähentämiseen pyrkiville ohjelmille. Nähtäväksi jää, mitä toimia tämänpäiväisen äänestyksen tulos saa aikaan komissiossa ja neuvostossa. Lopputuloksena saattaa olla, ettemme ole ajaneet sen paremmin Aasian kuin Latinalaisen Amerikankaan etuja. 
Sacrédeus ja Wijkman (PPE-DE ),
   . EU:n tuen tarkoituksena on köyhyyden torjuminen. Suurin osa maailman köyhistä asuu Aasiassa. Sen vuoksi olisi virhe siirtää EU:n varoja Aasiasta Latinalaiseen Amerikkaan.
Mielestämme järkevä ratkaisu olisi yksi asetus, jossa olisi kumpaakin aluetta koskeva erillinen luku, kuten komissiokin ehdotti. Tämä auttaisi ennaltaehkäisemään byrokratiaa ja kaksinkertaista työtä. Valitettavasti parlamentti äänesti tänään kahden erillisen asetuksen puolesta, mikä johtaa pitkittyneeseen menettelyyn, johon neuvosto osallistuu.
Näistä syistä vastustimme äänestyksessä tarkistuksia 1 ja 2, jotka koskevat asetuksen jakamista kahteen eri asetukseen, Latinalaiseen Amerikkaan perustettavia solidaarisuusrahastoja koskevia tarkistuksia 18, 56 ja 97 sekä tarkistuksia, jotka koskevat varojen siirtämistä Aasiasta Latinalaiseen Amerikkaan. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Olemme periaatteessa yhtä mieltä siitä, että nuorisoa olisi tuettava enemmän, mutta tämä komission ehdotus osoittaa selvästi federalistista asennetta, jota on mahdotonta hyväksyä. Ehdotuksessa suositaan myös enemmän tai vähemmän suuria organisaatioita, joista monet ovat ylikansallisia, kuten Euroopan nuorisofoorumi ja valtiosta riippumattomat nuorisojärjestöt. Tämä tapahtuu aikana, jolloin nuoret osallistuvat selvästi enemmän kansallisen ja paikallisen tason nuorisoliikkeisiin, mitä ei ole tukea myönnettäessä otettu lainkaan huomioon. Niin kutsuttu Euroopan nuorisofoorumi on vain EU:n kanssa yhteistyössä toimiva elin; se on kaukana eurooppalaisesta nuorisoliikkeestä ja täysin tuntematon miljoonille nuorille kautta Euroopan.
Käsiteltävänämme oleva ehdotus osoittaa selvästi, että EU haluaa antaa oikeutuksen omille nuorisopolitiikoilleen, joiden mukaan rahoitusta myönnetään vain nuorisotoiminnan ylärakenteille keinotekoisena yrityksenä edistää nuorten olematonta osallistumista EU:n politiikkaan ja auttaa tukahduttamaan nuorten ja nuorisoliikkeiden kriittistä asennetta. Näin ollen mietinnössä esitetyt muutamat myönteisetkin ehdotukset ovat selvästi riittämättömiä, kun otetaan huomioon vakavat ongelmat, joita nuorilla nykyisin on. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Olen yhtä yllättynyt kuin esittelijäkin siitä, että Euroopan komissio hyväksyi tämän ehdotuksen vasta toukokuun lopussa, ja pakotti siten lykkäämään tukien ensimmäisen erän myöntämistä tuensaajajärjestöille.
Nuorisojärjestöille esitetyn määrärahan määrää on korotettava erityisesti laajentumisen vuoksi, kuten esittelijäkin korosti. Kehitysmaiden väestörakenne ja tarve lisätä nuorten kiinnostusta Euroopan asioihin edellyttävät juuri tällaisia toimia.
Olen myös tyytyväinen ehdotukseen, jonka mukaan komission olisi varmistettava, että julistetut ja aloitetut rahoitusohjelmat pannaan asianmukaisesti täytäntöön ja ettei hakemuksia hylätä yhtä usein ainoastaan teknisistä tai muodollisista syistä.
Kannatin tätä mietintöä ja äänestin siis sen puolesta. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .  Komission valkoisessa kirjassa kannatetaan kansalaisten osallistumista politiikan määrittelyyn ja täytäntöönpanoon, mikä on hyvä asia. Siitä huolimatta EU:n laajoja poliittisia suuntaviivoja sovelletaan ihmisten, erityisesti nuorten, mielipiteistä piittaamatta ja joskus vastoin heidän tahtoaan.
Vaikka koulutusalan elimille esitetty tuki osoittaa, että koulutusjärjestelmiemme kehittämistä halutaan tukea, sen taustalla on elitistinen kuvitelma, joka on kaukana nykynuorten ongelmista, eikä se vastaa kaikkien jäsenvaltioiden koulutusjärjestelmien tarpeita.
Yritykset tukea taloudellisesti toimenpiteitä, jotka auttavat parantamaan koulutusolosuhteita, ovat kuitenkin tervetulleita, etenkin jos niissä otetaan huomioon, että koulunkäynnin keskeyttäminen on vakava ongelma joissakin maissa, esimerkiksi Portugalissa, ja että lukutaidottomuus jatkuu, lapsityövoiman käyttö olisi lopetettava ja koulutusta edistettävä. Myös ehdotukset keskustelujen järjestämiseksi näistä aiheista ja jäsenvaltioiden valvoman ohjelman luomiseksi ovat tervetulleita. 

Ebner (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan puhua lyhyesti Iivarin laatimaa mietintöä koskevista äänestysselityksistä kiittääkseni jäsen Iivaria ja kertoakseni, että äänestin määrätietoisesti tämän mietinnön puolesta, joka nyt selkiytti useita asioita ja loi edellytykset asianmukaisten välineiden käyttämiselle, etenkin kun kyseessä ovat Euroopan vähemmistökielten toimisto ja Mercator. Vaikka mietinnön muutkin asiat ovat luonnollisesti lähellä sydäntäni, tämä on erityisesti. Mielestäni parlamentti on viime aikoina toiminut tässä asiassa johdonmukaisesti ja näyttää nyt esimerkkiä. Toivonkin, että komissio jatkaa työtään näiden asioiden selkiyttämiseksi kieliä koskevan toimintaohjelman avulla ja että se osoittaa käytännössä sitoutuvansa asiaan tiiviimmin tavalla, jota parlamentti toivoo. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Tämän ehdotuksen tarkoituksena on perustaa kulttuurialan järjestöille monivuotinen avustusohjelma vuosiksi 2004–2008, jotta saadaan oikeusperusta sellaisten nykyisten avustusten myöntämiselle, jotka aiemmin sisältyivät komission hallintomenoihin. Varainhoitoasetukseen tehtyjen muutosten ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen antamien tuomioiden vuoksi näille avustuksille tarvitaan nyt kuitenkin oikeusperusta. Tämä budjettikohta on hyväksyttävä, jotta nykyiset kulttuurialan järjestöt saavat yhteisön avustusta – erityisesti sistersiläisreitin osalta. On sääli, että koko ajanjakson kokonaisrahoitukseksi on sovittu 30 miljoonaa euroa. Lopuksi totean olevani tyytyväinen siihen, ettei ehdotusta tarkistukseksi, jonka tarkoituksena oli rinnastaa natsismi ja fasismi, hyväksytty. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Se, mikä jossain määrin epäsuorasti ilmenee Oostlanderin mietinnössä toimintasuunnitelmasta muuttoliikkeitä koskevien yhteisön tilastotietojen keräämistä ja analysointia varten – tästäkin me äänestimme tässä täysistunnossa – on tässä mietinnössä ilmaistu varsin selvästi. Kyseessä on aloite sellaisen välineen luomiseksi, jonka tarkoituksena on yhteisöllistää sortava maahanmuuttopolitiikka yhdenmukaiseksi "Euroopan linnake" -ajatuksen kanssa. Tarkastellaanpa esimerkiksi ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yleisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan poliittista tulkintaa, jonka mukaan "maahanmuuttoalan yhteyshenkilöverkoston perustamista voidaan pitää askelena kohti EU:n yhteisen ulkoasioiden yksikön perustamista".
Itse asiassa maahanmuuttoalan yhteyshenkilöiden toiminnan tavoitteena on, kuten esittelijäkin korostaa, torjua laitonta maahanmuuttoa, kuten niidenkin tavoitteena, jotka vastaavat tämän politiikan täytäntöönpanosta maahanmuuttajien lähtömaissa. Näiden yhteyshenkilöiden tehtävänä on myös yhdistää keräämiensä kymmenen kategorian tiedot.
Esittelijä toteaa, että tavoitteen "laillisen maahanmuuton hallinnon edistäminen" suhteen "asetuksen missään muussa artiklassa ei ole tarkennettu, millaista tämä hallinto voisi olla".
Tästä syystä äänestimme mietintöä vastaan. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Kannatan maahanmuuttoalan yhteyshenkilöverkoston perustamista, jotta ulkorajoillamme saadaan käyttöön koordinoitu ja yhtenäinen hallinto. Kuten komissio totesi, on jo olemassa tiiviitä yhteyksiä maahanmuuttoalan yhteyshenkilöiden välillä, ja tavoitteena on nyt varmistaa, että tämä epävirallinen yhteistyö asetetaan puitteisiin, joilla sitä voidaan vahvistaa ja sen tehokkuutta edistää.
Uskon, että tällä, kuten muillakin aloilla, koordinointivälineitä olisi hyvä ja hyödyllistä ottaa käyttöön, jotta voidaan käsitellä asioita, jotka koskevat joitakin tai kaikkia jäsenvaltioita. Tällaisia välineitä ovat erityisesti parannettu – tarkoitan tarkempi ja tehokkaampi – tiedonvaihto yhteyshenkilöiden välillä, parempi määritelmä siitä, minkä tyyppistä tietoa vaihdetaan, millaisia viestintäkanavia tarkoitukseen käytetään sekä millaisia määräaikoja tietopyyntöjen yhteydessä olisi noudatettava.
Kuten esittelijä korostaa, tällaisten henkilöiden asianmukainen koulutus on erittäin tärkeää ensisijaisesti siksi, että komission yhteyshenkilöiden parissa tekemän tutkimuksen mukaan juuri tämä on välttämätön edellytys todellisen verkoston syntymiselle.
Tämän vuoksi äänestin mietinnön puolesta. 

Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, haluan puhua tavasta, jolla väliaikainen valiokunta on viimein hyväksytty tutkimaan Galician rannikon edustalla tapahtuneenvalitettavan onnettomuuden vaikutuksia ja seurauksia. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä on työskennellyt ponnekkaasti estääkseen tätä valiokuntaa tutkimasta kaikkea, mitä tapahtui tuota valitettavaa onnettomuutta edeltäneinä päivinä.
Saimme lopultakin valiokunnan, ja toivon sen saavan aikaan lisäselvitystä tapahtuneesta.
Haluan kuitenkin korostaa, että huolimatta kaikista toimista, joita tämä parlamentti toivoo toteuttavansa vastaavanlaisten onnettomuuksien estämiseksi, sama riski olisi olemassa, jos kaltainen onnettomuus sattuisi nyt. ei nimittäin ollut saapumassa mihinkään Euroopan unionin satamista eikä lähdössä niistä, vaan se oli vain kulkemassa yhteisön vesialueen kautta. Emme ole vielä käyneet käsiksi tähän ongelmaan, eli toisin sanoen emme ole tehneet yhtään päätöstä kontrolloidaksemme näitä kaltaisia kelluvia jäteastioita, joita seilaa vesillämme päivittäin. Tämä haaste on vielä edessämme, ja meidän on vastattava siihen, jos haluamme estää kaltaiset onnettomuudet tulevaisuudessa.
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Väliaikaisen valiokunnan perustaminen Euroopan parlamenttiin meriturvallisuuden parantamiseksi on kannanotto, jonka avulla meillä on mahdollisuus nujertaa kollegoidemme vastustus niitä kaikkia aloitteita kohtaan, joiden avulla voisimme määritellä syyt haaksirikosta aiheutuneeseen valtavaan katastrofiin sekä määritellä, kuka siitä on vastuussa. Tarkoitan erityisesti mahdollisuutta perustaa tutkintavaliokunta, kuten ehdotimme.
Olemme tyytyväisiä siihen, että tämä väliaikainen valiokunta perustettiin, mikä on pitkien ja sinnikkäiden neuvottelujen tulos. Toivomme, että valiokunnan työn tulokset auttavat parantamaan meriturvallisuutta tehokkaasti ja että valiokunta saavuttaa nämä sille asetetut tavoitteet:
– tarkastella merionnettomuuksia, erityisesti ja onnettomuuksia
– analysoida merionnettomuuksien sosiaalisia ja taloudellisia vaikutuksia erityisesti kalatalouteen, teollisuuteen ja matkailuun sekä ympäristöön ja terveyteen
– arvioida meriturvallisuutta koskevia turvallisuusstandardeja ja niiden soveltamista jäsenvaltioissa
– auttaa varmistamaan Euroopan parlamentin hyväksymien suositusten täytäntöönpano ja ehdottaa tarpeellisiksi katsottuja lisätoimia.
Euroopan parlamentin suosituksista, jotka on pantava täytäntöön, haluan korostaa muiden muassa yksirunkoisten öljysäiliöalusten käytöstä poistamista, tutkimusmäärärahojen lisäämistä, merimiesten asianmukaista koulutusta, voimavarojen lisäämistä pilaantumista vähentäviin hätätoimenpiteisiin sekä sellaisten turvasatamien perustamista, jotka on varustettu hätätilanteiden varalta. 

Andersen, Bonde ja Sandbæk (EDD ),
    Kesäkuun liikkeessä uskotaan pohjimmiltaan, että epäillyille ja syytetyille olisi taattava rikosoikeudenkäynneissä suurin mahdollinen oikeusvarmuus. Mietinnössä käsitellään kuitenkin komission ehdotusta, jonka avulla se pyrkii edistämään eurooppalaisen oikeusalueen hitaasti edennyttä rakentamista.
Junibevægelsen ei luonnollisestikaan voi kannattaa tällaista aloitetta.
Junibevægelsen äänesti tämän vuoksi kaikkien sellaisten kohtien ja tarkistusten puolesta, joiden tarkoituksena on ottaa käyttöön vähimmäisvaatimukset epäiltyjen ja syytettyjen oikeuksien turvaamiseksi, mutta äänesti koko mietintöä vastaan. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Tätä suositusta on tarkasteltava menettelyllisiä takeita koskevasta vihreästä kirjasta käytävän keskustelun yhteydessä. Erityisesti on tarkasteltava yhteisiä, prosessioikeutta sääteleviä vähimmäisvaatimuksia koskevaa ehdotusta, jossa esittelijä korostaa, että useita etuja on taattava, ja jossa hän kannattaa sitä, että jäsenvaltioiden lainsäädännössä vahvistettuihin vaatimuksiin sisällytetään tilanteen heikkenemisen estävä lauseke ja että vaatimukset asetetaan korkeimmalle mahdolliselle yhteiselle tasolle.
On silti valitettavaa ja merkillepantavaa, ettei parlamentti hyväksynyt ryhmäni esittämiä ehdotuksia tarkistuksiksi, joissa menettelytakeita koskevan puitepäätöksen voimaantulo asetettiin ennakkoehdoksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen voimaantulolle ja jossa vaadittiin, että Euroopan unionissa tehtävissä lopullisissa rikosoikeudellisissa päätöksissä olisi täysimääräisesti noudatettava vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. Kuten eräät kollegoistani ovat jo maininneetkin, on vaikea ymmärtää, miten tässä yhteydessä voidaan turvata oikeus puolustukseen, ellei menettelyllisiä vähimmäistakeita koskevaa puitepäätöstä aseteta ennakkoehdoksi eurooppalaisen pidätysmääräyksen voimaantulolle. Haluan muistuttaa, että torjuimme kokonaisuudessaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen, jonka on määrä astua pian voimaan. 
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ),
   . En ilmaissut kantaani, koska tarkistuksia 1 ja 2 ei hyväksytty.
Meidän on muistettava, että PP:n ehdottama ja PSOE:n kannattama Espanjan rikoslain uusi uudistus mahdollistaa 13 vuorokauden eristyksissä pitämisen. Asianajajilla ei ole riittävästi aikaa valmistella tapauksia, ja poliittisten baskivankien ongelmana on edelleen se, etteivät he saa pidätyksensä jälkeen luotettavaa asianajoapua. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Olisi hyödyllistä asettaa yhteiset vaatimukset epäiltyjen, syytettyjen tai rikosoikeudenkäynneissä tuomittujen yksilön oikeuksien kunnioittamiselle ja suojelemiselle kaikissa jäsenvaltioissa, kuten komissio vihreässä kirjassaan ehdottaa. Lakien on oltava ymmärrettäviä ja oikeuden on oltava ennakoitavissa: kuten tiedämme, mielivaltainen toiminta johtaa aina ennalta arvaamattomiin päätöksiin.
Lisäksi puutteellinen lainsäädännön tuntemus ei ole hyväksyttävä puolustus lain noudattamatta jättämiselle eikä hyödytä pahantekijöitä, joiden on tiedettävä, että heillä on edessään rikosoikeudenkäynti. Tällä on vielä suurempi merkitys silloin, kun kyseinen henkilö on toisen maan kansalainen. Sen vuoksi olen samaa mieltä siitä, että menettelytakeille olisi hyväksyttävä yhteiset perusvaatimukset, jotka lisäisivät sekä kansalaisten luottamusta oikeusviranomaisiin että kaikkien jäsenvaltioiden useiden toimijoiden luottamusta muiden valtioiden oikeusjärjestelmiin.
Seikka, joka todella sai minut vastustamaan tätä mietintöä – sen lopullisessa muodossa – on se, että siinä kannatetaan huomattavasti "minimitason" ylittäviä standardeja, esimerkiksi kääntäjärekisterin sekä maksukyvyttömyystapauksia tai psykiatrin läsnäoloa koskevien "korvausten" suhteen. Toisin sanoen olen eri mieltä suosituksesta pitkäksi listaksi muutoksia, joiden ansiosta ulkomaan kansalaiset saisivat paremmat takeet kuin oman maan kansalaiset.
Valitettavasti en sen vuoksi voi tehdä muuta kuin äänestää tätä mietintöä vastaan. 

Bastos (PPE-DE ),
   . Tieto- ja viestintätekniikan tarjoamat mahdollisuudet sekä se, miten ne muuttavat yhteiskuntaa, ovat itsestään selviä asioita. Tietoyhteiskunnan tavoitteena on myös tarjota tehokkaasti tuoretta tietoa hinnoilla, joihin kaikilla kansalaisilla on varaa. Koulutuksen ja työelämän alalla miesten ja naisten välillä vallitsee kuitenkin epätasapaino uuden tieto- ja viestintätekniikan suhteen, ja sen vuoksi äänestin tämän mietinnön puolesta.
– Euroopan komission ja jäsenvaltioiden on laadittava politiikkaa, joilla helpotetaan naisten osallistumista tieto- ja viestintätekniikan käyttöön.
– Tieto- ja viestintätekniikka on sisällytettävä koulutukseen perusasteelta lähtien aina korkeampaan koulutukseen ja ammattikoulutukseen saakka.
– Rakennerahastoja on käytettävä sellaisten tämän alan erityiskurssien järjestämiseen, jotka parantavat naisten mahdollisuuksia päästä tai palata työmarkkinoille. Näihin toimiin on ryhdyttävä myös ehdokasvaltioissa ja kehitysmaissa naisten mahdollisuuksien parantamiseksi työmarkkinoilla sekä tietojen vaihdon varmistamiseksi eri aloilla. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Oli hyvä päätös laatia valiokunta-aloitteinen mietintö naisten osallistumisen edistämisestä niin sanotussa uudessa tietoyhteiskunnassa.
Olen tyytyväinen erityisesti seuraaviin kohtiin:
– mietinnössä tuomitaan uuden tieto- ja viestintätekniikan kehityspolitiikka, jossa on keskitytty enimmäkseen taloudellisiin näkökohtiin ja jossa on jätetty tieto- ja viestintätekniikan valvonta ensisijaisesti yksityisen sektorin huoleksi, ilman että on arvioitu sosiaalisia vaikutuksia tai todellisia toimintalinjoja, jotka koskevat naisten ja miesten yhtäläisiä oikeuksia. Kuten mietinnössä todetaan, tämä lähestymistapa johtaa virheelliseen käsitykseen kaikille avoimesta osallistumisesta
– mietinnössä varoitetaan, että kyvyttömyys käyttää tieto- ja viestintätekniikkaa eli digitaalinen lukutaidottomuus on vaarassa yleistyä ja että tämä koskee pääasiassa naisia
– kehotetaan kiinnittämään erityistä huomiota ikääntyneisiin, työttömiin ja matalapalkka-aloilla työskenteleviin naisiin, maahanmuuttajanaisiin, etnisten vähemmistöjen naisiin ja vammaisiin naisiin.
En kuitenkaan ole samaa mieltä siitä, että mietinnössä käsitellään kritiikittömästi niin kutsutussa Lissabonin strategiassa esitettyjä uusliberaaleja politiikkoja ja työllisyyspolitiikan suuntaviivoja ja että siinä lakaistaan siten maton alle pääasialliset syyt epätasa-arvoisuuteen ja yhteiskunnalliseen epäoikeudenmukaisuuteen, jotka kohdistuvat ennen kaikkea naisiin. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Äänestin tämän mietinnön puolesta vain siksi, että uskon, että Euroopan unionin on keskityttävä politiikoissaan edistämään sitä, että kaikki voivat hyödyntää heille laillisesti kuuluvia, erityisesti tiedonsaantiin liittyviä oikeuksiaan. Tässä yhteydessä naisia ei saa syrjiä, eikä sivumennen sanoen myöskään miehiä.
Olen kuitenkin pahoillani siitä, ettei tekstissä ole vältetty kiusausta langeta feministiseen retoriikkaan ja populismiin, vaikka ne onkin naamioitu näennäisen neutraaliin kieliasuun. Koska mietinnössä niin innokkaasti tarjotaan radikaaleja ideoita ja radikaalia kieltä, siinä ei edes ymmärretä, kuinka perin naurettava se lopulta on teennäisten latteuksiensa ja silkan typeryytensä vuoksi.
Esimerkkinä mainittakoon esittelijän ironia, kun hän selkeästi toteaa haluavansa torjua stereotypioita mutta ehdottaa sitten, että tyttöjen ja naisten – siirtolaisnaisten, vammaisten, varattomien, yksinhuoltajaäitien ja maanviljelijänaisten, etnisten vähemmistöjen naisten ja vanhusten – sosiaalista syrjäytymistä on torjuttava ja tarjoaa roolimalleiksi tieto- ja viestintätekniikan alalla menestyneitä, itsenäisiä ja tyytyväisiä naisia. Voiko kukaan ottaa tätä vakavasti?
Minäkin olen huolissani mietinnössä mainitusta kielivalikoiman vähyydestä Internetissä ja katson, että se aiheuttaa sosiaalista syrjäytymistä maailmanlaajuisesti, vaikka tässä yhteydessä onkin todettava, että tämä koskee niin miehiä kuin naisiakin. 

Butel (EDD ),
    Autojen verotuksen parempi koordinointi saattaa vaikuttaa tarpeelliselta, mutta tätä tilaisuutta ei saada käyttää Euroopan laajuisen verojärjestelmän käyttöön ottamiseen. Henkilöautojen verotusta ei voida erottaa yleisestä verotusjärjestelmästä, johon kuuluvat arvonlisävero, valmisteverot sekä tulovero tai yhteisövero. Henkilöautojen verotus on sitä paitsi talousarvion tulojen väline ja kuuluu siten jäsenvaltioiden suvereniteettiin.
En myöskään ole tyytyväinen Euroopan komission valitsemaan ympäristöä koskevaan lähestymistapaan. Ehdotettu henkilöautojen yhteisön tason verotus vaikuttaa mielestäni epäasialliselta, koska sinnikkään käytäväpolitiikan ansiosta tämä ei koske monia enemmän saastuttavia aloja ja koska autokaupan rakenne on jokaisessa jäsenvaltiossa erilainen. On esimerkiksi pieniä ja suuria maita, alavia ja vuoristoisia maita sekä maita, joissa on heikko tieinfrastruktuuri ja maita, joissa on pitkät julkisen liikenteen perinteet. Jokaisella maalla on ominaispiirteensä, eikä niitä kaikkia voida yhtäkkiä muuttaa henkilöautojen verotusta yhdenmukaistamalla.
Doorn (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, on tärkeää, että loputkin ihmisten, tavaroiden ja palveluiden vapaan liikkumisen esteet poistetaan. Sen vuoksi kannatan epäröimättä Euroopan parlamentin ehdotusta, jossa se kehottaa komissiota esittämään konkreettisen ehdotuksen rekisteröintiveron poistamiseksi.
Henkilöautojen verotuksen erot EU:n alueella johtavat autojen suuriin hintaeroihin, henkilöautomarkkinoiden pirstaloitumiseen, kaksoisverotukseen sekä byrokratian lisääntymiseen. EU:n kansalaiset maksavat autoistaan liikaa eivätkä voi ottaa autoa mukaansa toiseen maahan muuttaessaan. Tämän ehdotuksen avulla EU:lla on mahdollisuus edistää ihmisten vapaata liikkuvuutta merkittävästi. Tämä on tilaisuus, jota meillä ei ole varaa jättää käyttämättä! 
Santos (PSE ),
   . Kannatin jäsen Honeyballin mietintöä, koska mielestäni se osoittaa, että Euroopan parlamentti tukee komissiota, jotta tämä voi avata neuvostossa todellisen keskustelun autoalan verotuksen ratkaisevasta yhdenmukaistamisesta. Tällaista kannustavaa asennetta suurin osa Euroopan kansalaisista toivoo, koska he yhdistävät liiallisen byrokratian kalliisiin hallintokuluihin ja automarkkinoiden pirstaloitumiseen sekä vaikeuksiin sisämarkkinoiden lujittamisessa. Haluan lisätä, että mietinnössä käsitellään asianmukaisesti ratkaisevan tärkeää ympäristöulottuvuutta, joka edellyttää autoverotuksessa uudenlaista asennetta. 
Krivine ja Vachetta (GUE/NGL ),
    Jäsen Honeyballin mietinnössä käsitellään henkilöautojen verotuksen eroja Euroopan unionin eri maissa sekä niitä hallinnollisia ja taloudellisia ongelmia, joita ihmisten muuttaminen muihin maihin aiheuttaa. Mietinnössä kannatetaan vuosittaisen käyttöveron lisäämistä ennemmin kuin rekisteröintiveron nostamista, ja ennen kaikkea siinä kannatetaan saasteiden torjumisen systematisointia yhdenmukaisen verotuksen periaatteiden mukaisesti.
Emme pidä tätä keinoa toimivana. Tietenkin meitä inhottaa urbaanin järjestelmän absurdi ja yhteiskunnallisesti epäoikeudenmukainen kehitys sekä sen ympäristövaikutukset. On kuitenkin varsin tekopyhää määrätä autoja, aivan tavallisiakin, ostavat palkansaajat maksamaan sakkoja saastuttamisesta. Liikennejärjestelmän muuttaminen tehokkaammaksi ja vähemmän saastuttavaksi merkitsee ensinnäkin valtavasti lisääntyvää joukkoliikennettä, rekkaliikenteen huomattavaa vähenemistä sekä ympäristöystävällisempien ja turvallisempien kuljetusmuotojen yleistymistä sekä tiukempien saasteiden vastaisten standardien käyttöönottoa tehtaissa. Liikennejärjestelmän muuttaminen olisi rahoitettava voitoilla ja suorilla, portaittaisesti tulojen mukaan kasvavilla veroilla. Koska emme hyväksy mietinnössä esitettyä vastuun pakoilua, pidättäydyimme äänestämästä mietinnöstä. 
Lulling (PPE-DE ),
   . Vaikka tämä mietintö sisältää monia hyviä ajatuksia, en oikein ymmärrä ympäristöveroja koskevia ylipitkiä osuuksia. Saastuttaja maksaa -periaate on yleisesti tunnustettu eikä sitä ole koskaan sisällytetty EY:n perustamissopimukseen, mutta ympäristöveron periminen polttoaineesta on erittäin kiistanalaista, ja sitä pitäisi käsitellä kansallisella tasolla mahdollisimman lähellä kansalaisia, jotta asiasta voitaisiin käydä kunnolla julkista keskustelua. Voin vain kehottaa toimielimiä olemaan hyväksymättä tätä veroa. Useissa jäsenvaltioissa, kuten omassa kotimaassani, ihmiset eivät ole viime vuosina kuulleet EU:n muuta kuin suunnittelevan verojen korotuksia tai päättävän niistä. Haluan vain muistuttaa teitä alkoholijuomien valmisteveroa koskeneista keskusteluista, suunnitelmista määrätä postipalvelut arvonlisäverollisiksi, esityksestä poistaa alemmat arvonlisäveroprosentit, polttoaineen minimiverotuksen aloittamisesta osana energiapakettia ja niin edelleen. Mikäli toivottu ympäristövero otetaan käyttöön, sillä olisi katastrofaalinen vaikutus EU:n julkisuuskuvaan erityisesti nyt, kun useat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet Euroopan perustuslakia koskevista kansanäänestyksistä. Verojen korottaminen olisi EU:n vastaisten populistien mieleen, eivätkä meidän toimemme talouskasvun edistämiseksi tuottaisi tulosta. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Kuten esittelijä varsin oikeutetusti korosti, Euroopan parlamentti ilmoitti jo vuonna 1998 kannattavansa sisämarkkinoiden vahvistamista tällä alalla ja tuki komission ehdotusta taistelemalla kaksoisverotuksen lopettamisen puolesta erityisesti rekisteröintiverotuksen avulla. Neuvosto ei ole vieläkään ilmaissut kantaansa.
Neuvosto ei ole ilmaissut kantaansa siitä huolimatta, että useimmat kansalaiset ovat samaa mieltä siitä, että auton ostamiselle on Euroopan unionissa saatava kohtuullisemmat ehdot. Esimerkiksi Portugalissa yksi vero – autovero – nostaa lopullisen myyntihinnan paljon korkeammaksi kuin muissa Euroopan unionin maissa.
Olemme tyytyväisiä ehdotukseen hiilidioksidipäästöihin perustuvista verokannoista samoin kuin hartaasti toivottuun perinpohjaisempaan markkinaolosuhteiden yhdenmukaistamiseen sekä mietinnössä esitettyyn huomioon siitä, että jäsenvaltioiden välinen kilpailu verotuksen alalla on järkevää ja että se edistää tehokkaasti EU:n talouskasvua. Minun on lisäksi muistutettava, ettei tämä aihe objektiivisesti tarkasteltuna – katsokaa EY:n perustamissopimuksen 95 artiklan 2 kohtaa – kuulu EU:n toimialaan.
Koska nämä ajatukset ovat paljon enemmän kuin pelkkiä suosituksia, päätin äänestää tätä mietintöä vastaan. 
Puhemies.
   Äänestysselitykset päättyvät tähän.(1)
Maes (Verts/ALE ).
    Haluan kertoa mielipiteeni jäsen Salafrancan ja esittelijän välisestä keskustelusta. Mielestäni esittelijä on käyttäytynyt rohkeasti ja on sääli, että Euroopan parlamentissa on niin vaikeaa saada aikaan muutoksia. 
Sauquillo Pérez del Arco (PSE ).
    Arvoisa puhemies, esittelijän, jäsen Sanders-ten Holten, esittämä kanta hämmästyttää minua, koska vaikka on totta, että kaikki käyttävät äänensä niin kuin pystyvät, haluavat tai katsovat sopivaksi, tämä hänen esittelemänsä mietintö on herättänyt paljon keskustelua kehitysyhteistyövaliokunnassamme. Tämänpäiväisen äänestyksen tulos oli erittäin selkeä, ja siksi katson, että hänen ehdotuksensa siitä, että meidän olisi etsittävä ratkaisu, on epäasiallinen. Mielestäni parlamentti esitti ratkaisun äänestäessään hyvin selkeästi sen puolesta, että Aasian ja Latinalaisen Amerikan köyhyyden torjumista koskevia asetuksia olisi kaksi. 

Puhemies.
   Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden keskeytetyksi.
