Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 5 november 1998.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från torsdagen den 5 november har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Janssen van Raay
Jag vill att det i protokollet nämns, att jag i Bryssel sade, att jag av principiella skäl inte deltar i huvudomröstningarna längre - vilket jag inte har gjort sedan länge - men också av skattemässiga skäl. Jag upprepar: av nederländska skattemässiga skäl. Detta skulle jag gärna vilja ha protokollfört.

Ordföranden
Så skall det bli, herr Janssen van Raay.

Striby
Herr ordförande! Jag vill inte göra ett inlägg om protokollet, men jag skulle vilja fråga när det nya parlamentet kommer att vara färdigställt. Är IPE4, som fortfarande är " förbjuden stad" , en science fiction-roman? Eftersom vi inte kan vara i de nya lokalerna är vi i dag fortfarande här i denna vackra sal, som vi förvisso är fästa vid. Man lyssnar till pratet i korridorerna och man väntar. När blir invigningen? Blir det i december, februari eller sommaren 1999?
Varför dessa förseningar? Vi accepterar argumentet att den stora inflyttningen skall organiseras optimalt, men jag vågar hoppas att det inte ännu en gång handlar om politiska politikermanövrar mot Strasbourg. Herr ordförande! Vi vill ha ett tydligt svar när det gäller denna obeslutsamhet som skadar bilden av vårt parlament som stramt, effektivt och trovärdigt.

Ordföranden
Herr Striby! Det enda jag kan säga er är att byggnaden ännu inte kan godkännas. Företaget som var ansvarigt för att uppföra byggnaden skulle ställa den till parlamentets förfogande i januari i år. Parlamentet är inte ansvarigt för att den ännu inte är färdigställd, eller för att den ännu inte godkänts av behöriga enheter, eller av arkitekterna. Vi å vår sida försöker så mycket som möjligt samarbeta med staden Strasbourg, och med den franska regeringen för att bygget skall avslutas så snart som möjligt, med iakttagande av gällande bestämmelser. Så snart det är gjort skall vi utföra vår del av parlamentets dataarbete och inviga byggnaden så snart som möjligt. Men jag kan inte ge er något datum. Det beror inte på oss.

Carnero González
Herr ordförande! Förra veckan skrev jag ett brev till er angående situationen i Centralamerika. För varje dag som går är det ännu mer uppenbart att förlusten av mänskliga liv och den materiella katastrof regionen genomlever verkligen varit av bibliska dimensioner.
I mitt brev jag föreslog jag att ledamöterna av Europaparlamentet, som en symbolisk gest motsvarande den enorma solidaritetsinsats som kvinnor och män i våra länder - t.ex. i Spanien - gör för de centralamerikanska folken, skulle öppna ett speciellt konto. Till detta skulle de förutom att inbjuda nationella parlamentariker att göra detsamma, donera summor, som genom någon ideell organisation av tillräckligt renommé, skulle användas för att hjälpa till att återuppbygga landet. På så vis - jag upprepar att även om det skulle vara på ett symboliskt sätt - skulle detta utgöra ett komplement till den insats som Europeiska unionen gör i denna riktning.
Herr ordförande! Jag tror att detta är en situation då ledamöterna i Europaparlamentet bör följa medborgarna i denna solidaritetsinsats.
Jag vet inte, herr ordförande, om ni har något svar på detta brev som jag skickade förra veckan.

Ordföranden
Tack så mycket herr Carnero. Såsom ni bad om i ert brev överlämnades frågan till parlamentets presidium. Presidiet ansåg att det inte var presidiet och inte heller denna institution som sådan som skulle öppna ett konto. Detta skulle också kunna orsaka problem i förhållande till budgetförordningen. Skulle någon av ledamöterna - en eller flera - ta detta initiativ på egen hand, så kan vi sprida information om detta initiativ i syfte att alla ledamöterna skall känna till det och om de så vill ansluta sig till det.
Vissa av oss har utan tvekan genom dessa organisationer lämnat bidrag, precis som många av våra medborgare i medlemsstaterna, men ett initiativ av detta slag, som inte bara är aktningsvärt utan också välkommet, bör göras på eget initiativ. Det är inte en parlamentarisk institutions uppgift att göra det, däremot att i görligaste mån sprida information om de initiativ som tas.

Pompidou
Herr ordförande! Det är i min egenskap av ordförande för parlamentets delegation för förbindelserna med Japan som jag vill vända mig till er, under det offentliga mötet i kväll, då vi officiellt denna vecka i Strasbourg inom ramen för vårt bilaterala utbyte och de möten som arrangeras av Europaparlamentet, bl.a. av parlamentets kansli, tar emot en betydelsefull delegation på sju personer från det japanska parlamentet och fyra medlemmar av den japanska senaten, varav två f.d. ministrar.
Herr ordförande! Enligt föredragningslistan skall vi rösta på torsdag förmiddag. Men vi skall också på torsdag förmiddag ha ett möte som är beviljat av parlamentets kansli, som t.o.m. arrangerats av parlamentets kansli, under omröstningen om Agenda 2000. Under dessa förhållanden hamnar jag i en schizofren debatt som för min del inte kommer att skada mig nämnvärt, eftersom jag tagit mitt ansvar och i egenskap av ordförande för delegationen beslutat att närvara vid detta möte, men det finns risk för att jag blir helt ensam. Om kollegerna inte kan dela på sig blir de tvungna att antingen uppträda inkorrekt mot våra japanska gäster, eller visa prov på bristande logik gentemot det beslut vi fattat om att inte planera några möten inom parlamentets officiella organ under omröstningarna. Jag befinner mig en fullständigt schizofren situation och trots att jag är läkare har jag svårt att klara av det. Jag skulle vilja ha ett svar på den punkten, herr ordförande.

Ordföranden
Herr Pompidou! Normalt förekommer inga omröstningar på torsdagen vid den tiden, utom när det gäller omröstningar om budgeten. Det är en mycket speciell situation med tanke på det stora antalet omröstningar om Agenda 2000. Vi kunde inte förutse det när tidpunkten för mötet med er delegation fastställdes. Vi skall undersöka frågan och se vad som fortfarande är möjligt att göra med så kort varsel. Jag kommer att hålla er informerad.

Nassauer
Herr ordförande! Jag ber er att notera i protokollet att jag i dag upptäckt att någon har letat igenom mitt kontor och att rutorna var sönderslagna samt att en radioapparat har stulits, trots att jag lämnat kontoret låst efter det senaste sammanträdet, och även i dag intressant nog påträffat det låst. Jag skulle vilja be er att likaså införa min fråga till er i protokollet: När skall vi äntligen kunna utföra vårt arbete under sådana förhållanden att vi inte behöver frukta handgripliga angrepp som i Bryssel och inbrott på våra kontor?
(Applåder)

Ordföranden
Herr Nassauer, jag hoppas att ni kontaktat säkerhetstjänsten. Jag vill upplysa er om att hittills har parlamentets säkerhetstjänster alltid identifierat de fall då händelser av detta slag har förekommit, med väldigt få undantag. Jag hoppas att detta inte är ett undantag och att de skall kunna identifiera gärningsmännen. Naturligtvis skall säkerhetsåtgärderna förstärkas om så behövs. Jag tackar således för er information. Den tas till protokollet och vi informerar säkerhetstjänsterna, så att de så snart som möjligt kan vidta lämpliga åtgärder.

Kilinea
Herr ordförande! Jag skulle vilja fråga kommissionen när den har tänkt behandla det betänkande som ingavs av GD XIV - referens PEM/306 -angående fysiskt samspel mellan gråsälar, fiskeredskap och sälarnas rovgiriga beteende i Nordatlanten och Nord- västatlanten som nu börjat sprida sig till Sydatlanten.
Det är på tiden att kommissionen har modet att lägga fram detta betänkande och dess vetenskapliga resultat till parlamentet, så att vi kan ta itu med detta specifika problem. Den fisk som sälarna genom sin rovgirighet konsumerar runt de irländska och skotska kusterna uppgår till den totalt tillåtna fångsten plus en fjärdedel. Någonting måste göras och vi måste ta itu med det. Jag ber kommissionen att snarast vidta åtgärder.

Ordföranden
Herr Killilea! Ni vet mycket väl att det inte är rätta sättet att ställa en fråga till kommissionen.
Det finns flera sätt att framföra Er fråga. Detta är inte rätt tillfälle att ställa den. Ni kan ställa den i enlighet med något av de olika sätt som är tillåtna enligt reglerna.

Guinebertière
Herr ordförande! Det gäller fortfarande arbetsförhållandena och det är nu andra gången som min koffert inte transporterats hit. Jag ser varje gång till att lägga i alla de handlingar som jag behöver här, och när jag kommer hit är kofferten kvar i Bryssel. Det är verkligen otrevligt eftersom alla mina arbetsdokument finns i kofferten.
Följande händer: jag befinner mig i ett gemensamt utrymme och det är antagligen inte särskilt vackert att ha en koffert framför dörren, eftersom folk ställer in den i kopieringsrummet. När flyttkarlarna kommer glömmer de naturligtvis kofferten. Jag tog därför ut den och satte dit en etikett avsedd för dessa personer, där det stod att om min koffert ställs undan i kopieringsrummet kommer den inte med till Strasbourg. Jag antar att flyttkarlarna såg andra delen av meddelandet: inte med till Strasbourg. Jag har fortfarande inte någon koffert!

Ordföranden
Tack, fru Guinebertière. Vi skall ta kontakt med berörda enheter.

Puerta
Herr ordförande! För det första vill jag be om ursäkt för min sena ankomst, men svårigheterna med landningstider i Strasbourg - som är beaktansvärda - har fått till följd att många ledamöter anlänt med tre timmars försening.
För det andra vill jag uttrycka min grupps oro över arresteringen i Italien av Abdullah Öcalan, som löper risk att utvisas till Turkiet. Alla känner vi till Europaparlamentets politik när det gäller försvaret för de mänskliga rättigheterna, om försvaret för politiska rättigheter i Turkiet och den kurdiska befolkningens rättigheter. Min grupp anser det vara lämpligt att vidta lämpliga åtgärder, så att Abdullah Öcalan som förklarat ensidigt vapenstillestånd för gerillan sedan flera månader, inte utvisas från ett europeiskt land till Turkiet.

Thomas
Herr ordförande! Som ni vet, lade jag för inte så länge sedan fram ett betänkande till parlamentet om bananregimen. Det fick ett överväldigande stöd med ganska stor enighet i parlamentet och överläts till kommissionen. Vi har nu fått klagomål från USA, formellt i Chiquitas namn, som ger sig på kommissionen och de förslag som kommissionen till sist lade fram, efter det att WTO hade framfört klagomål.
Eftersom det är en viktig angelägenhet, skulle kommissionen vara villig att komma till oss och förklara hur den tar itu med Chiquitas klagomål?

Ordföranden
Herr Thomas! Jag berättade just för herr Killilea att det inte är på det här sättet som man ställer frågor till kommissionen. Ni känner till hur man ställer frågor till kommissionen, så gör på det sättet.

Lindqvist
Jag har, precis som ni alldeles nyss sade, ställt två stycken frågor, en till kommissionen och en till rådet, som handlar om byggkostnaderna för byggnaderna i Strasbourg och i Bryssel...
(Ordföranden avbryter talaren.)

Ordföranden
Detta är inte rätt tillfälle att ställa frågor vare sig till kommissionen eller till rådet. Ni kan inte få ordet.

Ordföranden
Eftersom det inte finns några fler synpunkter är protokollet härmed justerat.

Arbetsplan
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställande av arbetsplanen.

Posselt
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja anmäla mig för en ordningsfråga. Jag har ju skrivit ett brev till er. Som jag har hört kommer frågestunden med rådet att strykas denna vecka. Jag anser att detta är såväl ett brott mot artikel 41.1 i arbetsordningen som ett brott mot fördraget, som särskilt garanterar oss frågerätten. Frågerätten är en av de viktigaste individuella parlamentariska rättigheterna, och ingen ordförandekonferens, inte ens detta parlament tror jag, kan rätt och slätt urholka denna rättighet, för att vi har rätt till en månatlig frågestund med rådet. Många kolleger har i likhet med mig inlämnat viktiga frågor till rådet vid rätt tidpunkt. Jag skulle vilja insistera på att denna frågestund genomförs. Om rådet skulle vilja göra ett uttalande, som ofta inte är någonting annat än en bättre presskonferens, då är det inte mig emot, men inte i stället för frågestunden som är en väsentlig rättighet för varje parlamentariker.

Ordföranden
Herr Posselt! För att skydda denna grundläggande rättighet ger arbetsordningen - som ni åberopar - de politiska grupperna möjlighet att begära en ändring av föredragningslistan godkänd av ordförandekonferensen. Inte någon begäran om att frågor till rådet skulle återinföras vid detta sammanträde har gjorts i tid. Jag är ledsen men jag kan inte göra någonting, om det inte finns en begäran om ändring i syfte att förändra ordningen i föredragningslistan. Det är inte något jag kan göra på egen hand.
Det slutliga förslaget till föredragningslista har delats ut av ordförandekonferensen, i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen, och till vilken följande ändringar föreslagits eller införlivats:

Dell'Alba
Herr ordförande! Jag har inga invändningar mot förslaget till föredragningslista för måndagen. Det förefaller mig som om ordförandekonferensen tagit ställning när det gäller den rättsliga grunden för Fabra Vallès betänkande. Stämmer det?

Ordföranden
Ja, herr Dell'Alba. Ordförandekonferensen konstaterade att artikel 206 inte var den lämpliga rättsliga grunden för betänkandet. Det är i stället artikel 148 eftersom det rör sig om ett initiativbetänkande. Betänkandet kommer därför att gå till omröstning med enkel majoritet och inte med absolut majoritet och inte medföra godkännande eller förkastande av utskottets förvaltning. Ordförandekonferensen har givit mig i uppdrag att till sammanträdets ordförande framföra ett önskemål om att det tydligt anges när omröstningen skall äga rum. Jag vill ändå tacka er för att ni givit mig tillfälle att säga det nu.
Tisdag:

Ordföranden
PPE-gruppen begär att Ferris betänkande om kompletterande pensionssystem flyttas fram från torsdag till tisdag och att de läggs in direkt efter Añoveros Trias de Bes betänkande om gemenskapspatent.
Vem vill å PPE-gruppens vägnar ta upp denna begäran?
Oomen-Ruiten har ordet.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Vi har gjort denna förfrågan därför att Ferris betänkande passar bra tillsammans med Añoveros betänkande I och II. Det är ett mycket besvärligt betänkande med mycket komplicerat material beträffande pensionerna. Det vore bra om vi kunde räkna med en så hög närvaro som möjligt då vi skall rösta om detta.
(Parlamentet godkände begäran.)
Onsdag: (ingen ändring föreslagen)
Torsdag:

Ordföranden
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp begär att få flytta fram kommissionens uttalande om resultaten från toppmötet i Buenos Aires om klimatförändringar. Den begär också att Lehnes betänkande om resedokument och visering läggs före Wiebengas betänkande om fördrivna personer och en ändring i ordningen i torsdagens föredragningslista på följande sätt: från 9.30 till 13.00 och från 15.00 till 16.00 samt från 18.00 till 20.00 skulle det först vara omröstningar, sedan Wiebengas betänkande och därefter Lehnes betänkande. Från 16.00 till 18.00 skulle den aktuella och brådskande debatten hållas på två timmar, utan att således använda den normala tiden på 3 timmar.
Vill någon göra ett inlägg till förmån för detta?

Graenitz
Herr ordförande! Jag skulle vilja motivera förslaget att göra ett avbrott i kommissionens uttalande om klimatkonferensen i Buenos Aires med att jag och de kolleger som deltog i denna konferens som representanter för parlamentet, har talat om att det vore förnuftigare att noggrant förbereda ett sådant uttalande i de berörda utskotten, för att sedan kunna avsluta det med en resolution som inte utarbetas i all hast efter det att man fått reda på resultatet, utan efter en noggrann och omsorgsfull förberedelse. Jag vill därför be om att min grupp hörsammas, så att vi som parlament kan yttra oss på ett substantiellt sätt och inte i största hast.

Spencer
Herr ordförande! Det var jag som ledde parlamentsdelegationen till Buenos Aires. Jag stöder helhjärtat förslaget att vi tar oss tid att svara emot det mycket komplicerade resultat som uppnåddes i Buenos Aires. Det var med en mycket liten marginal som ett misslyckande undveks. Det var Linkhorsts förslag, i egenskap av ledamot av delegationen, att vi i stället för att direkt påbörja en debatt i plenum bör försöka ta upp det till diskussion åtminstone i de tre utskott som bär det tyngsta ansvaret, författa en noggrann resolution och återkomma antingen i december eller i januari. Kommissionär Bjerregaard är säkerligen av den åsikten, så jag ställer mig bakom förslaget.

Aelvoet
Herr ordförande! Vi diskuterade denna fråga förra veckan på ett helt normalt sätt. Den behandlades positivt under förste sekreterarnas sammanträde och under ordförandekonferensen. Alla som i dag följer med i media och som gjorde det under helgen vet att debatten i den allmänna opinionens ögon pågår nu och inte i januari. Jag finner det otänkbart att Europaparlamentet inte skulle vara i stånd att göra en första politisk bedömning av resultaten från Buenos Aires denna vecka. Om vi i januari kommer med något som synats i sömmarna ordentligt, något mycket balanserat och detaljerat, så kommer ingen längre att lyssna på det. Med de uppgifter vi förfogar över i dag är vi mycket väl i stånd att presentera ett kort, välgrundat politiskt ställningstagande denna vecka då frågan ännu är aktuell och inte då det hela redan är glömt och förbi. Vi måste reagera nu; det är Europeiska unionen som har tagit sitt ansvar i frågan och det är Europaparlamentet som nu måste göra sin röst hörd.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Aelvoet.
Omröstning skall ske om Europeiska socialdemokratiska partiets grupps förslag.
(Parlamentet godkände begäran.)
Fredag:

Ordföranden
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp begär att debatten om de muntliga frågor som rör bovin spongiform encefalopati i Portugal uppskjuts.

Colino Salamanca
Herr ordförande! Jag skulle i egenskap av ordförande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vilja ge min syn på detta, eftersom vi redan har haft möjlighet att diskutera denna fråga i utskottet. Först i närvaro av Heine när veterinärkommittén fattade sitt beslut, och därefter för några dagar sedan när kommissionären var närvarande i utskottet.
Jag vet inte om det finns några nya uppgifter som rättfärdigar denna begäran om införande på föredragningslistan. För vår del har detta ingen betydelse.

Rosado Fernandes
Herr ordförande! Jag begärde att detta muntliga ändringsförslag skulle skrivas in på föredragningslistan, eftersom jag menar att situationen i Portugal är tillräckligt allvarlig för att motivera ett ingripande av detta slag.
Dessutom, trots de möten vi har haft i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, utfärdades meddelandet om beslutet om embargot mot portugisiskt kött under ett extraordinärt möte till vilket varken jag eller flera andra kolleger fick respektive föredragningslista, där denna punkt om meddelandet från Heine fanns med. Detta trots att ordföranden för det nämnda jordbruksutskottet nu har hävdat att det skickades ut till alla ledamöter. Heine dök upp i sista stund för att meddela skälen till embargot. Alla visste att inte många ledamöter fick närvara under det mötet eftersom det var ett extraordinärt möte, som det beslutats om i sista stund och just därför begärde jag att vi nu skulle hålla en debatt.
Jag tror att det vore lämpligt att klargöra, inte enbart den portugisiska frågan, utan också det sätt på vilket kommissionen agerar i dessa fall som är så allvarliga för de portugisiska köttproducenterna. Detta är skälet till den muntliga fråga som min grupp har ingivit.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Rosado Fernandes.
Herr Graefe zu Baringdorf, vill ni göra ett inlägg för eller emot?

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Jag är för att detta finns kvar på föredragningslistan och skulle vilja tillägga att vår muntliga fråga ännu inte har omnämnts här. Vi har bara fått ett jakande svar på att detta är upptaget på den slutgiltiga föredragningslistan. Vi har alltså även en muntlig fråga om BSE, och jag är mycket angelägen om att detta diskuteras.

Ordföranden
Tack så mycket herr Graefe zu Baringdorf.
Vi skall nu genomföra omröstning om PSE-gruppens begäran.
(Parlamentet godkände begäran.)

Med-programmen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-04040) av Fabra Vallés för utskottet för budgetkontroll om konsekvenserna av händelserna kring Med-programmen.

Fabra Vallés
Herr ordförande! Förra veckan publicerade statssekreteraren för den spanska kooperationen, Fernando Villalonga, en utmärkt tidningsartikel med rubriken " Hugg ner det ruttna trädet och bevara skogen" . Låt mig använda detta gamla ordspråk för att rättfärdiga de motiv som ligger till grund för detta betänkande, som parlamentet gav mig i uppdrag att förbereda i sin resolution av den 31 mars i år. Jag kan försäkra er om att det har varit ett av de minst angenäma arbeten jag har haft att genomföra under mina tjugo år som förtroendevald.
Det är uppenbart att parlamentets, budgetkontrollutskottets och er föredragandes avsikt inte är och aldrig har varit att försvåra politiken för det decentraliserade samarbetet med Medelhavsländerna. Ett samarbete vars syfte är att stärka de direkta kontakterna med universitet, städer, lokala grupper och journalister i dessa länder, vilket underlättar för folken på båda sidorna av Medelhavet att lära känna varandra, att tala med varandra och att förstå varandra. Vår avsikt har alltid varit att rädda detta viktiga samarbete genom att förse det med en bättre och solidare grund att stå på.
I detta sammanhang vill jag påminna om att det var kommissionen och inte parlamentet - det var kommissionär Marín - som gav order - helt rätt enligt mitt sätt att se det - att avbryta nämnda samarbete i slutet av 1995 som en konsekvens av en mycket kritisk rapport från revisionsrätten. Som ett resultat av undersökningen framkom i denna mycket allvarliga överträdelser.
Sedan nämnda rapport blivit känd har parlamentet gjort allt för att återupprätta förtroendet för detta politikområde, så att man ånyo skulle kunna tillåta att samarbetet återupptas, vilket gjorts sedan april månad. Jag vill tacka er, herr Liikanen, för de ansträngningar kommissionen har gjort angående detta, men man måste också säga att om vi verkligen vill bevara skogen måste vi vara säkra på att alla sjuka träd har huggits ned. Innan vi hugger ner dem måste vi vara säkra på att ha identifierat dem alla.
Jag vill därför klart uttrycka att jag genom den dokumentation som vi har erhållit och analyserat inte kan se att det går att utkräva rättsligt ansvar för de ledande posterna i kommissionens generaldirektorat för " Nord-Syd" .
Tack vare den information som Marín gett oss vet vi att kommissionen har betalt 600 000 ecu för att göra en revision av projekten. Ni vet det också eftersom ni haft resultaten på bordet sedan i september. Nåväl, experterna i den Londonfirma som genomfört revisionen har identifierat kostnader på 4 miljoner ecu, en summa som borde återlämnas, i enlighet med de kriterier som fastställts av kommissionen. Man har också funnit en annan summa som överstiger 20 miljoner ecu i kostnader, där man behöver ytterligare verifikationer, till vilket vi bör lägga till ett belopp på 2, 2 miljoner ecu att återvinna från företagen för teknisk service. Dessutom finns det ännu en summa som skall läggas till, som än så länge varit okänd, men som vi kommer att få veta när de bestämmer sig för att informera om finanskontrollens granskning om Med-Links biståndskontor.
Jag slutar nu, herr kommissionär, men innan dess vill jag be er om en smula mod, tillräckligt mod att erkänna att ni har misstagit er eller att de har fått er att missuppfatta problemens verkliga dimension och de summor som står på spel. Ni har nu möjlighet att tala om för oss att ni kommer att sända alla dessa handlingar till de rättsliga myndigheterna. Gör det, eftersom det varken är Europeiska kommissionens eller parlamentets uppgift att fastställa om straffbelagda gärningar begåtts eller ej. Det är de rättsliga myndigheternas ansvarsområde. Det handlar om en enkel och grundläggande princip som parlamentet bekräftat ännu en gång i sin resolution om godkännandet av förvaltningen den 31 mars innevarande år. Dessutom är det en skyldighet som bekräftats av Europeiska gemenskapernas domstols praxis.
Det handlar dessutom inte bara om en skyldighet utan också om en nödvändighet, eftersom det handlar om mycket komplexa handlingar, med många inblandade och för UCLAF - med de medel och rättigheter de har, eller snarare inte har - är det omöjligt att med framgång genomföra en utredning av denna kaliber utan att räkna med de rättsliga myndigheternas hjälp.
Och om allt fortsätter på denna väg vill jag tillåta mig att uttala mig för ett godkännande av förvaltningen vad gäller denna fråga samtidigt som ni har möjlighet att återupprätta det förtroende som kommissionen hållit på att förlora de senaste veckorna.
(Applåder)

Wemheuer
Herr ordförande, kära kolleger! Ingen - inte heller detta parlament - tar för andra gången upp samma sak om det inte finns en orsak till det. Vi gör det inte för att vi annars skulle ha långtråkigt och inte visste hur vi skulle kunna tillbringa dagen. Det hade varit bättre om vi hade kunnat klarlägga allt som behöver klarläggas i ett betänkande. För oss fanns det dock viktiga punkter som inte hade klarlagts och som tyvärr inte heller klarats upp under tiden. Jag kan understryka det här en gång till, men det har ju kollega Fabra Vallés sagt.
Om vi utgår ifrån att endast en domstol eller motsvarande rättsliga myndighet kan fastställa om det över huvud taget föreligger straffrättsliga relevanta sakförhållanden måste de rättsliga myndigheterna förfoga över all information. Då innebär all verkligen all, för vem skall göra urvalet? Kommissionens förhållande till medlemsstaternas rättsliga myndigheter är faktiskt ett annat än om det fanns inom en medlemsstat. Det finns en speciell relation eller kanske också en för litet definierad relation mellan kommissionen, kommissionens tjänstemän, byggnaderna, dokumenten som befinner sig i kommissionens och de andra europeiska institutionernas ägo och respektive nationella rättsliga myndigheter - och det finns ju bara nationella rättsliga myndigheter som kan befatta sig med detta.
Vi är medvetna om denna svårighet; även föredraganden är det och har vägt in detta i sina överväganden. Trots detta måste vi insistera på att besluten fattas där de hör hemma, nämligen hos de nationella rättsliga myndigheterna. Därför framför jag återigen, för sista gången i denna form, uppmaningen att tillse att samtliga underlag ställs till de rättsliga myndigheternas förfogande och att man inte - som återigen skett hos ECHO - säger att kommissionen först skall säga var det existerar ett fall, och sedan beslutar den också om vilka fakta som är relevanta för att lösa eller klara upp detta fall.
Vi skulle inte vara så hårdnackade - och det framgår ju också av min hänvisning till ECHO - om det hade handlat om ett enstaka fall. Det handlar dock om ett problem som har sysselsatt oss en längre tid. Det är anledningen till vår hårdnackenhet i detta fall, föredragandens hårdnackenhet, men även budgetkontrollutskottets och i slutändan parlamentets hårdnackenhet.
Det är tråkigt för oss alla att vi gång på gång måste göra detta. Vi hoppas att vi nu kan nå fram till en avslutning och fatta ett beslut. Jag tror att vi även i samband med ansvarsfriheten kommer att företa och måste företa en kanske grundläggande revision av dessa frågor. Vi måste ställa oss dem, kommissionen måste ställa sig dem, men även revisionsrätten måste ställa sig dem. Jag tror att vi i dag också kommer att diskutera vår relation till revisionsrätten och även dryfta frågan hur snabbt vi kan behandla de frågor som detta kommer att väcka. Detta betänkande visar ju också att det inte nyttjar någonting till om man under för lång tid måste använda för mycket tid åt formaliteter.
Vi har i utskottet ofta ställt frågor som varit tillräckligt preciserade och blivit tvungna att vänta på svar för länge. Även detta har lett till att vi under loppet av kanske ett år blivit tvungna att ta upp samma sak igen. Vi måste hitta andra former; de kommer att vara mer preciserade, men absolut inte vårdslösa.
Kanske ytterligare en sista punkt som detta betänkande har påvisat, inte för första gången utan upprepade gånger: När man kritiserar genomförandet av en viss politik, då förutsätts alltid att det är innehållet i detta politiska område som man skall kritisera. Enligt min uppfattning är det otillbörligt. Det sker offentligt, det sker dock även här i denna kammare, och det blandas ofta ihop i debatten.
Kollega Fabra Vallés sade det redan inledningsvis: Det ligger i vårt intresse att Med-programmen återupptas. Vi har gjort allt för att ge kommissionen möjlighet att återuppta programmen. Det var det mål som vi prioriterade. Men det fick inte stå tillbaka för, eller så att säga stå i skuggan av, att vi även befattar oss med hur de tidigare har genomförts, eftersom kritiken mot genomförandet är av grundläggande art och har något gemensamt med förvaltningen av programmen, har något gemensamt med personalledning; då är så att säga Med-programmen bara ytterligare ett exempel på något som vi kritiserar principiellt. Då är ECHO bara ytterligare ett exempel på något principiellt, då var turistfallet ett exempel på något principiellt, och vi alla måste också lära oss att vi riktar vår kritik mot ett exempel på allmänna strukturer och att denna kritik går långt utöver betänkandet.

Theato
Herr ordförande, mina damer och herrar! Trodde vi inte alla, ja hoppades åtminstone, att den långa historien med Med-programmen äntligen var utagerad och att kommissionen hade agerat efter det att vi för över ett år sedan antog en motsvarande resolution och eftertryckligen upprepade viktiga punkter ur den i samband med beslutet om att inte bevilja ansvarsfrihet under våren?
Långt därifrån! Som föredraganden, Fabra Vallés, utvecklar det har det i stället för förbättringar kommit fram nya erkännanden i ljuset som tycks visa på en mycket större ekonomisk skada än vi hittills antagit.
Detta har en brittisk revisionsfirma kommit på som, och det måste man hålla kommissionen räkning för, fått i uppdrag av Bryssel att undersöka de löpande Med-programmen och projekten. Granskaren befattar sig med ungefär hälften av de löpande projekten och anser att ungefär 4 miljoner euro kan krävas tillbaka. Jag ställer frågan till kommissionen: Hur mycket pengar har den under tiden verkligen hämtat tillbaka? Har den andra delen av projekten nu omprövats, och hur stor del av kraven har efterskänkts? Vilka konsekvenser drar kommissionen av de svåra brister som revisionsfirman har funnit, som projekt som fått för hög tilldelning, försvunna verifikationer osv.? Varför kopplades inte UCLAF in i tid som föredraganden säger? I fråga om finansförvaltningen då för tiden av Byrån för nätverken i Medelhavsområdet (ARTM), med kommissionen som uppdragsgivare, kommer den brittiska revisionsfirman fram till ett förintande omdöme i likhet med revisionsrätten i sin särskilda rapport 1/96.
Då har vi kommit fram till ett av de båda huvudproblem som har bidragit till beslutet att inte bevilja ansvarsfrihet för 1996, nämligen frågan om det här, vid sidan av svåra oegentligheter, möjligen finns straffbara manövrar med i spelet. När ARTM, en internationell förening enligt belgisk lag, anförtros finansförvaltningen av Med-projekten utan att rättstjänsten och finanskontrollen fått ta ställning, när ledamöter av ledningsorganet samtidigt sitter i styrelsen för byrån för tekniskt bistånd och medverkar vid tilldelningen av projektmedel, delvis utan infordran av anbud, för att på så sätt säkra en stor del av den kaka, det vill säga uppdrag med mycket pengar inblandande, som skall fördelas, då handlar det åtminstone om intressekonflikt, vilket även revisionsrätten och UCLAF anser.
Uppenbarligen har kommissionen hittills ignorerat revisionsrättens tydliga påpekande att ett sådant sakförhållande kan vara straffbart enligt belgisk lag. Detta går dock endast att klarlägga rättsligt, och därav vårt krav på kommissionen för tredje och sista gången: Överlämna er åt den fullständiga domstolsprocessen för att åtminstone nå ett klarläggande om ansvaret och sedan i förekommande fall åt bestraffning!
Den andra problemställningen som är relevant för ansvarsfriheten 1996 är frågan vem som skall hantera det disciplinära förfarandet i fråga om kommissionen. Vi anser att ett administrativt undersökningsuppdrag och en administrativ undersökningsprocess inte ersätter ett disciplinärt förfarande och inte heller är ägnat att bevisa att en möjlig misstänkt är oskyldig.

Kjer Hansen
Herr ordförande! Låt mig inleda med att tacka föredraganden för samarbetet. Jag har särskilt varit mycket glad för den uppbackning vi fått för en rad ändringsförslag som vi har lagt fram, och jag är glad för att vi är överens om en linje som innebär att ansvaret placeras hos kommissionen och att man undviker att " pinpointa" vissa tjänstemän, utan att vi kräver att kommissionen skall ta på sig det politiska ansvaret för situationen. Det måste ju vara så att kommissionen varken skall kunna tysta ned tjänstemän eller hänga ut dem, utan att den själv skall ta på sig ansvaret för att situationen är som den är.
Det är en ganska allvarlig sak som vi arbetar med här i dag. Vi har lagt ned alltför mycket kraft och alltför många timmar på detta; vi hade hellre lagt vår energi på något annat! Det som hänt är tråkigt, för det ligger ju till som så att vi i och med detta betänkande inte kan avsluta saken, utan ännu en gång måste uppmana kommissionen att ta initiativ och ännu en gång måste meddela vilka åtgärder vi måste vidta från parlamentets sida om kommissionen inte lyssnar på de krav vi ställer.
Jag vill därför fråga kommissionären om vi redan i dag kan få ett klart svar på hur kommissionen kommer att följa upp punkt 3 i betänkandet och vidta de konkreta initiativ den blivit ombedd att göra. Låt oss redan i dag få veta om man är beredd till detta, eller om man bara kommer att strunta i parlamentets rekommendationer. Om det finns något som kan påverka EU-medborgarnas förtroende till EU: s system, så är det misstanken om att vissa saker inte sker enligt reglerna, att det förekommer oegentligheter, eller att vissa personer tystas ned. Därför, herr kommissionär, kan jag inte kraftfullt nog uppmana till att vi avslutar denna sak och att vi vidtar nödvändiga åtgärder, så att vi alla ärligt kan gå ut och säga att man nu rättat till felen och bristerna, samt de förfaranden som är nödvändiga för att kommissionen skall kunna ta sitt ansvar.

Pompidou
Herr ordförande! Jag vill göra ett inlägg för Giansilys räkning eftersom han blivit förhindrad av ett annat möte. Vi är fortfarande mycket missnöjda med betänkandet om konsekvenserna av händelserna kring Med-programmen, trots det seriösa arbete som genomförts av Fabra Vallés. Det förefaller oss faktiskt som om betänkandet i stället för att förtydliga debatten om ansvarsfrihet för 1996 bara tillför ytterligare förvirring. De oegentligheter som har upptäckts i förvaltningen av Med-programmen, vilket motiverade att programmen stoppades innan kommissionen återupptog dem i april, berör mer än en tredjedel av utgifterna och den ekonomiska skadan är större än man trodde.
Såsom föredraganden tydligt visat företer Med-programmen allvarliga missförhållanden i förvaltningen som kommissionen är fullständigt ansvarig för, och som den måste ta konsekvenserna av i enlighet med fördragen. Ärendet ingår i det planerade förfarandet, alltså ansvarsfriheten, som kommer att finnas på föredragningslistan i december. De instrument vi i Europaparlamentet förfogar över för att underkänna, eller t.o.m. straffa kommissionen, är att inte bevilja ansvarsfrihet och t.o.m. uttala vårt misstroende. All annan debatt förefaller mig försvaga parlamentets ståndpunkt inför omröstningen i december och jag beklagar att granskningen av Med-programmet inte ingår i Elles betänkande om ansvarsfriheten.
För det andra, vilken kan nyttan vara av den böneskrift som föredraganden i sin resolution överlämnar till kommissionen, när Europaparlamentet skall döma kommissionen i dess utövande av den ekonomiska förvaltningen och inte följa den i de administrativa undersökningarnas kringelikrokar som brister i öppenhet. Det är beklagligt att föredraganden tagit bort alla kopplingar mellan konstaterade oegentligheter och vägran att bevilja ansvarsfrihet, vilket ändå är grundläggande i debatten.
Herr ordförande, kära kolleger! Vi för vår del förväntar oss en debatt utan eftergivenhet om ansvarsfrihet för 1996. Vi förväntar oss dels att de verkliga frågorna ställs utan att kringgå dem som gäller de oegentligheter och bedrägerier som ägt rum vid genomförandet av Med-programmen, vilket kommissionen är ansvarig för, dels att parlamentet utan att ge efter utövar de befogenheter det anförtrotts av den europeiska medborgaren, för är det inte till i sista hand medborgaren som har lurats i denna affär?

Miranda
Herr ordförande! Vi är överens med föredraganden, både angående den värdering han gör i detta fall, den kritik han riktar mot kommissionen, och med några av de förslag han lägger fram. Det handlar om ett ärende där vi inte uttalar oss för första gången, och som på grund av dess allvar, framför allt för vad det representerar i fråga om misshushållning av gemenskapens ekonomiska resurser - säkert mycket större än vad man trodde inledningsvis -, innebär en politisk kompromettering av kommissionen.
Detta därför att man i detta liksom i andra fall borde kunna förvänta sig en helt annan noggrannhet och engagemang från kommissionen, för att förebygga oegentligheter och bedrägerier; man borde kunna förvänta sig mycket mer beslutsamhet och snabbhet i upprättandet av disciplinära eller rättsliga processer mot dem som utför dessa oegentligheter och bedrägerier, och varje gång det finns indicier på att de har förekommit, mycket mer öppenhet och framför allt en annan inställning till ett samarbete med Europaparlamentet och speciellt med de behöriga rättsliga myndigheterna, främst de nationella.
I den nuvarande fasen av detta fall är det av avgörande betydelse, enligt vår mening, att kommissionen överför hela processen, hela Med-akten, till de belgiska, franska och italienska rättsliga myndigheterna, och att, om den inte gör det, att Europaparlamentet ersätter den, och förser dessa nationella myndigheter med allt det har till sitt förfogande.
Kommissionen bör göra det så snart som möjligt, till den 1 december, vilket vår kollega Fabré Valles har krävt. Den bör alltså göra det så snabbt som möjligt, och om den inte gör det kommer, enligt min åsikt, ett av de grundläggande skälen till att kommissionen faktiskt inte beviljades ansvarsfrihet att bestå. Därför måste vi vid bedömningen av ansvarsfriheten, vara mycket medvetna om huruvida kommissionen har tillfredsställt denna så viktiga fråga eller ej.

Holm
Herr ordförande! Jag vill tacka Fabra Vallés för detta utmärkta betänkande. Många är djupt berörda av denna fråga, både i V-gruppen och i parlamentet som helhet. Det är viktigt att fastställa att det inte är innehållet i Med-programmet som vi diskuterar, utan hur man har handskats med Med-programmet.
En av de skyldigheter som vi har här i parlamentet gentemot våra väljare och medborgarna i EU är att vi skall vara ett kontrollorgan. Vi skall se till att behandlingen av de frågor som tas upp här är korrekt. Att vi skall vara ett kontrollorgan står ju klart och tydligt i EU-fördraget.
Sedan denna fråga behandlades senast har nya fakta kommit fram vad gäller Med-programmet. Samtidigt har kommissionen hittills inte presenterat det material som vi från parlamentet tidigare har begärt att få för att kunna vara kontrollorganet i EU. Det krävs att vi får detta material för att vi i budgetkontrollutskottet skall kunna utföra vårt arbete. Detta är allvarligt, och det är inte utan att man misstänker att kommissionen vill dölja något, i värsta fall något straffbart, eftersom kommissionens egna tjänstemän kan vara inblandade. Enda sättet för kommissionen att nu rentvå sig från dessa misstankar är att lägga papperna på bordet. Detta är nödvändigt både för oss i Europaparlamentet och de rättsliga myndigheterna; det är sista chansen för kommissionen.
Gruppen De Gröna stöder naturligtvis de hårda, men uppenbarligen nödvändiga, slutsatser och krav som finns i Fabra Vallésbetänkandet.

Dell'Alba
Herr ordförande! Förra månaden lämnade budgetkontrollutskottet in Bösch betänkande på grundval av artikel 138b i EG-fördraget. Ordförandeskapet tvingade honom att ändra den rättsliga grunden. Denna månad lämnar utskottet på nytt in ett betänkande av Fabra Vallés på grundval av artikel 206 och ordförandeskapet tvingar honom att säga att det är en annan rättslig grund som måste antas. Jag tycker att det blir litet rörigt och jag vill påpeka det, eftersom jag anser att det kan accepteras en gång, men att man i framtiden måste vara mer uppmärksam innan man översänder betänkanden till kammaren.
Revisionsrätten har utarbetat ett fyrtiotal särskilda rapporter de senaste fyra eller fem åren. Parlamentet har reagerat på tio rapporter i kammaren. När det gäller Med-affären har det redan blivit två och man påtvingar praktiskt taget kommissionen så korta tidsfrister, genom att t.ex. be den lägga fram dokument inom tio dagar, att det kanske blir en tredje rapport om Med. På så sätt får vi utöver Dynastin eller Dallas också följetongen om Med-programmen, med all den publicitet det medför. Jag för min del anser att parlamentet har omfattande kontrollmöjligheter och bör förvalta dem väl. Parlamentet skall enligt min mening inte hemfalla åt sådant som gäller terapeutisk envishet, vilket jag inte anser är särskilt lämpligt för den institutionella balansen eller framförallt för vår egen roll. Vi förfogar över möjligheter och dem skall vi behålla, men låt oss för Guds skull få ett slut på den här historien.

Fabre-Aubrespy
Vår resolution av den 31 mars, i vilken kommissionen underrättas om att den för närvarande inte kan beviljas ansvarsfrihet för 1996, innebar bl.a. att budgetkontrollutskottet skulle utarbeta ett nytt betänkande om Med-programmen, på grundval av en rapport från kommissionen om den ekonomiska kontrollen av dessa program.
Det visar sig i dag, och det har också sagts, att den skada som gemenskapsbudgeten lidit är betydligt större än vad som från början misstänktes: man nämner en summa på nära 10 miljoner ecu. De felaktigt utbetalade bidragen är för övrigt inte jämnt fördelade mellan alla projekt, vissa svarar för långt över 50 procent av de utbetalade bidragen om vilka stor oklarhet råder.
I styrekonomernas rapport inte bara bekräftas den urusla kvaliteten på de tjänster som tillhandahållits av de byrå som fått i uppdrag av kommissionen att sköta den ekonomiska förvaltningen av nätverken i Medelhavsområdet, utan lämnas också en rad uppgifter om hur den fungerar och de förbindelser den hade med kommissionen. På så sätt får vi veta att när de två handläggarna vid byrån, som för övrigt även ansvarar för två kontor för tekniskt bistånd, uppmanades att lämna styrelsen för att få slut på en uppenbar sammanblandning av intressen, ställde de som krav att deras företag skulle erhålla nya kontrakt för tekniskt bistånd, vilket kommissionen beviljade. Styrekonomernas granskning visar tydligt att urvalsförfarandena skulle ha kunnat manipuleras, så att kontrakten tilldelades de berörda handläggarnas företag.
Det finns alltså ett nätverk av företag som lyckats att till stor del skaffa sig kontroll över verkställandet av en hel politik p.g.a. tolerans, eller förmedling, från kommissionens tjänstemän. Kommissionen måste sluta att vidhålla att det handlar om tillfälliga bedrägerier, vi står faktiskt inför ett etablerat system som givit företag stor tillgång till gemenskapsmedel. Det är i samband med att kommissionen inte beviljas ansvarsfrihet vi nu måste agera och jag ber huvudföredraganden när det gäller ansvarsfriheten att föreslå ett sådant beslut.

Sarlis
Först och främst, herr ordförande, skulle jag vilja gratulera föredraganden, Fabra Vallés, till den duglighet han visat prov på vid förberedelserna och avfattandet av detta betänkande, som hade massivt stöd hos så gott som alla ledamöterna i budgetkontrollutskottet. Det måste finnas en medvetenhet om att budgetkontrollutskottet tar itu med dessa frågor, ty de särskilda rapporterna från revisionsrätten blir allt fler. Deras antal har ökat väsentligt och det är omöjligt för Europaparlamentet att inte reagera på dessa rapporter och klagomålen i dessa. Det måste följaktligen klargöras, särskilt från utskottets sida, att vi varken är poliser eller detektiver, men att vi måste ta vårt ansvar beträffande klagomålen från ett av Europeiska unionens instiftande organ.
Ärendet har granskats i detalj, särskilt rollen hos de kända belgiska företag som kommissionen använder, och verkar ha använt i stor omfattning, för att dölja sådana fall som Med-programmen. Den generella slutsatsen av denna fråga, herr kommissionär, är att det måste komma till stånd en strukturell förändring i kommissionens inre organisation. Alla dessa fenomen visar att det är mer nödvändigt än det kan tyckas vid en första anblick. En omgruppering måste komma till stånd, en ny samordning av kommissionens funktioner, för att ingen i denna sal vill nedvärdera eller underskatta kommissionen. Det som stör oss är, skulle jag vilja säga, ett bristande intresse, en brist på reaktion från kommissionens sida, när det gäller allt som rapporteras såväl från revisionsrätten som från parlamentet. Jag ber er - reagera och reagera i rätt riktning!

Liikanen
Med-samarbetsprogrammen påbörjades 1990. Rådet godkände den rättsliga grunden för dessa i juni 1992. Syftet med Med-programmen var att upprätta kontakter och överföra know-how mellan aktörerna i de samhällen som finns på båda sidor om Medelhavet.
Mellan 1992 och 1995 finansierade gemenskapen 496 decentraliserade projekt som engagerade 2000 medverkande aktörer. En total summa på ca. 53 miljoner ecu anslogs till dessa projekt. Vilka slutsatser skall vi dra av detta? Jag skulle vilja dra den slutsatsen att så många mindre projekt aldrig någonsin blivit finansierade med så begränsade medel och administrativa resurser.
Målen och de administrativa behoven för Med-programmen låg inte i linje med de mänskliga resurser kommissionen hade ställt till dess förfogande. Parlamentet utövade hårda påtryckningar för att de anslagna medlen snabbt skulle användas. Kommissionen undertecknade ett kontrakt om förvaltning med en belgisk organisation, ARTM.
I oktober 1995 gjordes kommissionen uppmärksam på den påstådda förekomsten av oegentligheter vad gäller förvaltningen av ARTM: s projekt, genom en preliminär rapport från revisionsrätten, i likhet med vad som här nämnts. Kommissionen beslutade genast att den skulle avbryta genomförandet av Med-programmen och kontraktet med ARTM för att kunna få klarhet i omständigheterna runt de påstådda oegentligheterna. På grundval av de revisioner som utförts av kommissionens finanskontroll och den slutliga rapport som gavs av revisionsrätten i maj 1996, instruerade kommissionen sin anti-bedrägeri enhet, UCLAF, att genomföra en utredning inom och utanför kommissionen. I UCLAF: s slutliga rapport från maj 1997 kunde inte några fall fastställas som kunde ge upphov till misstanke om bedrägeri, där tjänstemän från kommissionen skulle vara inblandade.
Föredraganden bad kommissionen att överlämna hela Med-akten till behöriga nationella rättsliga myndigheter före den 1 december. Det finns emellertid reservationer som styr överlämnandet av dokument till rättsliga myndigheter. Det måste finnas tillräckliga grunder för ett antagande om bedrägeri och detta är UCLAF: s ansvar. I sin utredning har de inte lyckats fastställa tillräckliga grunder för ett sådant antagande. Jag kommer att återkomma till detta senare.
För att få klarhet beträffande den påstådda vanskötseln av Med-programmen, har kommissionen påbörjat en administrativ utredning. Jag skulle vilja trycka på att vanskötsel inte är detsamma som bedrägeri. Det senare skulle innebära att förskingringen av penningmedel skulle ha varit avsiktlig. Syftet med en administrativ utredning är att sammanställa uppgifter till den förordnande myndigheten. Utredningen genomförs av en tjänsteman eller tjänstemän som är högre uppsatta än den tjänsteman som är föremål för påståendena om vanskötsel. Resultatet av denna utredning är en rapport som överlämnas till den förordnande myndigheten. Den administrativa utredningen ersätter inte det disciplinära förfarande som föreskrivs i artikel 87 i tjänsteföreskrifterna.
I fråga om Med-programmen har en inledande utredning utförts av en av kommissionens generaldirektörer. I hans rapport beskrevs en situation i vilken tjänstemännen i kommissionen, mycket engagerade i sin uppgift att förvalta programmen under ett avsevärt tryck från politiskt håll, alltid fick anstränga sig p.g.a. bristen på tillräckliga resurser. Denna situation har lett till att tjänstemän brutit mot principerna för god ekonomisk skötsel, särskilt då de använt sig av ARTM: s tjänster.
För att få en så fullständig bild som möjligt av förvaltningen av programmet bestämde sig de behöriga kommissionärerna för att fullborda utredningen på initiativ från generaldirektören för personal. En kompletterande utredning genomfördes av tre generaldirektörer. De kom i sitt betänkande fram till att man hade misslyckats med att hålla sig till principen för sund ekonomisk förvaltning. Det uppmärksammades också att man hade misslyckats med att beakta riskerna med att delegera administrativa och tekniska uppgifter.
Med hänsyn till de svåra omständigheter som omgav förvaltningen av dessa program, rekommenderade dessa tre generaldirektörer inte att några disciplinära förfaranden skulle inledas. Kommissionen bekräftade resultatet av undersökningarna och slutsatserna i rapporten. I ett brev i vilket gavs uttryck för missnöjet med det sätt på vilket institutionen verkställt sin uppgift, och som undertecknades av generalsekreteraren för kommissionens räkning, skickades till de berörda tjänstemännen. Båda de ovannämnda rapporterna har överlämnats till parlamentet.
Föredraganden bad kommissionen att överlämna protokollsanteckningarna från de undersökningar som utfördes vid dess administrativa utredning. Beträffande detta måste vi vara noggranna med att hitta rätt balans mellan två krav. Först och främst måste de som tillfrågas vid en administrativ utredning ha rätt till konfidentialitet. För det andra har parlamentet ett ansvar för att övervaka tillämpningen av budgeten och rätten att förses med information enligt artikel 206 i fördraget.
För att förena dessa två oavvisliga krav, har kommissionen vänt sig till parlamentet i syfte att de båda institutionerna tillsammans skall utarbeta en uppförandekod om tillgång till handlingar.
Det första mötet mellan institutionernas företrädare är utsatt till den här veckan. Syftet är att engagera båda institutionernas rättstjänster i processen. Kommissionen hoppas att man kan komma fram till en överenskommelse på högsta möjliga nivå.
Utöver de ovannämnda åtgärderna i fråga om förvaltningen av programmen har kommissionen också, som redan nämnts, sagt till om en extern revision i syfte att hjälpa till att identifiera alla de utgifter som inte överensstämmer med kontrakten eller redovisningsreglerna. De granskade projekten motsvarar 70 procent av nettoutgifterna. Denna revision utfördes av en revisionsfirma. En privat firma kan inte bestämma om utgifterna är skäliga. Detta är den bemyndigade enheternas uppgift, under kommissionens finansiella kontroll.
På grundval av den externa revisionsrapporten som överlämnades i slutet av augusti i år, har de bemyndigande enheterna börjat undersöka, projekt för projekt, den information som inhämtats av den externa revisorn. Resultaten av denna undersökning kommer att granskas av hela kommissionens finanskontroll. Kommissionen kommer att framlägga en preliminär rapport om resultaten till parlamentet den 1 december.
Med hänsyn till den stora mängd arbete det innebär att granska de 233 reviderade projekten, kommer den preliminära rapporten att täcka ungefär 50 till 70 projekt, som lett till det första utfärdandet av instruktioner för återvinning. Arbetet kommer att behöva fortsätta och kommissionens enheter beräknar att det skall vara slutfört i slutet av januari 1999.
Om utgifterna visar sig vara icke berättigade, kommer man att skicka ut instruktioner för återvinning. Kommissionen kommer att göra allt vad som står i deras makt för att se till att så mycket pengar som möjligt återfås.
Om det skulle råda någon misstanke om bedrägeri i samband med någon aktör, kommer fallet att skickas till UCLAF. Om UCLAF då finner tillräckligt grundad misstanke som skulle kunna leda till brottspåföljder, kommer fallet att överlämnas till behöriga nationella rättsliga myndigheter. I vilket fall som helst, kan den aktör som inte levt upp till sina avtalsmässiga plikter uteslutas från att motta finansiering för nya projekt.

Ordföranden
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Bekämpning av bedrägeri - Skydd av euron -Kampen mot den organiserade brottsligheten
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten under ett om:
betänkande (A4-0396/98) av Schmid för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor omI.meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska centralbanken och Ekonomiska och sociala kommittén: En ram för åtgärder för att bekämpa bedrägeri och förfalskning som rör andra betalningsmedel än kontanter (KOM(98)0395 (bilaga 1) - C4-0455/98-98/0911 (CNS))II.meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska centralbanken och Ekonomiska och sociala kommittén: En ram för åtgärder för att bekämpa bedrägeri och förfalskning som rör andra betalningsmedel än kontanter (KOM(98)0395 (bilaga 2) - C4-0455/98)III.meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, och Europeiska centralbanken: Skydd av euron mot förfalskning (KOM(98)0474 - C4-0527/98); -betänkande (A4-0376/98) av Cederschiöld för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor omutkast till rådets resolution om riktlinjer och åtgärder för att förebygga organiserad brottslighet genom utarbetandet av en bred kampstrategi (9986/98 - C4-0494/98).

Schmid
Herr ordförande, mina damer och herrar! Det finns två villfarelser som på ett avgörande sätt försvagar kampen mot den organiserade brottsligheten. Den första villfarelsen går ut på att det i första hand handlar om narkotikakriminalitet. Den andra villfarelsen går ut på att det i första hand handlar om mycket allvarliga brott, som till exempel mord. I verkligheten är organiserad brottslighet en brottslighet som kännetecknas av arbetsfördelning, den sker systematiskt, dagligen, den är hierarkiskt organiserad i likhet med ett företag i näringslivet, skillnaden är att det sker med illegala medel. Problemen uppstår genom skadornas sammanlagda omfattning, inte genom skadorna var och en för sig, och de uppstår därigenom att de illegalt erhållna vinsterna via pennningtvätt slussas tillbaka i det vanliga ekonomiska kretsloppet.
Som exempel på detta kan bedrägeriet med andra betalningsmedel än kontanter, för att uttrycka det på tyska med plastpengar eller kreditkort, tjäna. Jag skulle vilja förtydliga detta för er med ett exempel. Om en plånbok blir stulen i Bryssel, då kan det handla om en enskild gärning av en kriminell person som vill få tag i pengar, kanske för att köpa narkotika. Det kan också handla om följande förfarande: Specialister, grupper av ficktjuvar flygs in från Latinamerika - där finns det särskilda skolor för detta -, bearbetar staden och försvinner igen redan på kvällen med flyget. De stulna kreditkorten flygs samma natt med andra flygplan till andra kontinenter på jorden, används där och de köpta varorna omvandlas via nätverk av hälare till kontanter som slussas in i det vanliga ekonomiska kretsloppet.
Kreditkortsbrottslighet är enligt vad vi vet för det mesta organiserad brottslighet och en brottslighet som opererar internationellt på det sätt som beskrivits. Skadorna uppgår över hela världen till omkring 3 miljarder US $ per år; en fjärdedel av denna skada drabbar Europeiska gemenskapen. Det finns således behov av att agera, och därför är det bra att kommissionen har lagt fram förslag till en gemensam åtgärd. Dessa förslag syftar närmast till att harmonisera lagstiftningen, eftersom vi inom straffrätten, i fråga om de beskrivna gärningarna, har en fullkomligt olikartad situation. För att ge ett exempel: I det land som jag kommer ifrån var varken framställande eller innehav av förfalskade kreditkort straffbart fram till april i år. Jag skulle alltså ha kunnat öppna en fabrik för sådana och fritt bedrivit handel med dem. Ingen skulle ha kunnat störa mig.
För kommissionen handlar det om att täppa till dessa rättsliga luckor, och det välkomnar vi. För det andra finns det ett stort behov av att göra sådana betalningsmedel som kreditkort säkrare. Marknaden upprättar inte automatiskt en optimal säkerhet; branschen företar en avvägning mellan olika intressen, gör en kostnads-nytto-kalkyl mellan säkerhet å ena sidan och kostnader för säkerhet å andra sidan. Därför är resultatet inte en optimal säkerhet, utan hamnar just på den punkt som kostnads-nytto-kalkylen resulterar i.
Samhället har dock i fråga om en konsekvent bekämpning av organiserad brottslighet ett intresse av en hög säkerhetsstandard. Parlamentet har därför lagt fram några förslag i mitt betänkande. Jag skulle vilja nämna tre som är direkt övertygande: Vi vill att en bättre metod för att skicka kreditkort väljs i framtiden, eftersom den postala vägen på det sätt som den oftast används för närvarande är för osäker. Sådana kreditkort har äkthetsmärken. Alla kreditkortsutgivare använder olika. Ingen kassör eller kassörska klarar av att koma ihåg alla. Vi vill därför att de görs mer enhetliga. För det tredje: På lång sikt kan man inte undvika att namnteckningen, som man använder för att betala med sitt plastkort, ersätts av en sifferkod, som man också har på eurocheck-kortet, och ett chips på kortet.
Ett annat problem som vi kommer att ha att göra med är förfalskningen av kontanter. Även där måste vi särskilja två fall. Där finns den så kallade hemarbetande förfalskaren som försöker att imitera pengar med en färgkopiator. Det är inte vårt problem. Det förekommer dock även penningförfalskningar i stor skala som utförs av den organiserade brottsligheten. Vi kommer att ha särskilda risker vid införandet av euron som kontanter. För det första: det handlar om en ny valuta vars utseende man ännu inte är van vid. För det andra: den organiserade brottsligheten förfalskar övervägande sådana valutor som hör till de så kallade reservvalutorna, som man alltså kan placera över hela världen. För det tredje: i Europeiska unionens medlemsstater finns det olika erfarenheter av penningförfalskning hos de myndigheter som har ansvar för brottsbekämpning och hos polisen, vilket beror på att det underförstått även finns valutor som knappast blivit imiterade. Därför har de nationella myndigheterna där ingen större erfarenhet. Därför är det bra att kommissionen kommer med förslag i ett meddelande. Mycket av detta anser vi vara riktigt. Vederbörande utskott i vårt parlament som ansvarar för bekämpningen av kriminalitet är dock av den uppfattningen att den särskilda roll som kommissionen tillskriver sig i fråga om det framtida bekämpandet av förfalskning av euron inte har vårt gillande. Bakom denna särskilda roll döljer sig idén om att det i likhet med bedrägeri i fråga om gemenskapens skatter inte finns något särskilt eget intresse hos medlemsstaterna. Vid bedrägeri i fråga om gemenskapens skatter handlar det ju om pengar som går förlorade för gemenskapsbudgeten, inte de nationella budgetarna.
I fråga om penningförfalskning ligger det dock till på ett annat sätt. Det finns här även ett utpräglat intresse hos medlemsstaterna. Vi hyser i detta sammanhang också stora betänkligheter mot att tilldela UCLAF för stort ansvar när vi ser på Böschbetänkandet som med önskvärd tydlighet beskrivit UCLAF: s tillstånd. Tillåt mig att säga det polemiskt, herr ordförande: Euron är för viktig för att man skall kunna överlåta den åt UCLAF. Vi föreslår således att det hittillsvarande beprövade systemet med samarbete mellan myndigheter med ansvar för brottsbekämpning, polis, centralbanker och platser där kontanter accepteras bibehålls, och att detta hittillsvarande system utökas med sådana element som ett snabbt informationsutbyte och med nya ansvarsområden för Europol.

Cederschiöld
Herr ordförande! Handlingsplanen för kampen mot organiserad brottslighet behandlades för ett år sedan här i parlamentet. Den fokuserade på repression, den akuta delen av brottsbekämpningen. Jag underströk då att de förebyggande åtgärderna inte är mindre viktiga. De långsiktiga åtgärderna har stor betydelse. Det var en del i min kritik mot rådets sätt att hantera brottsbekämpningen. Vad betyder inte det civila samhället för en människas möjligheter att bli stark och kunna stå emot brottslighet och andra påfrestningar? Familjens förutsättningar för att kunna bibringa barnen sunda värderingar är viktiga.
Rådet har nu återkommit med en strategi även på det förbyggande området och hänvisar till mitt betänkande som motiv för att ta detta initiativ. Det är första gången som detta sker på området för den tredje pelaren. Därför vill jag tacka rådet för att vi nu har kommit i en situation som innebär att vi även på tredjepelarområdet kan ha en konstruktiv debatt och ett konstruktivt utbyte i dessa frågor.
Jag beklagar att kommissionär Gradin inte hade möjlighet att delta, men som vi alla vet måste man prioritera i denna bransch. Litet grand signalerar man emellertid då också vilka frågor som skall sättas i förgrunden. Dessa frågor ligger kanske mer på rådets bord. Det är då kanske mest rimligt att rådet är här, vilket jag är glad för, men jag hade också uppskattat om kommissionär Gradin hade varit närvarande. Det är dock trevligt att kommissionär Liikanen är här.
Jag vill tacka kollegerna i utskottet för konstruktiva bidrag, och för att vi har funnit en så bra samsyn. Det handlar om att utveckla en strategi för att skapa ett europeiskt civilt samhälle med en medvetenhet om hur tidigt brottsbeteendet börjar och hur snabbt det tillväxer, så att vi kan vidta rimliga åtgärder i nationella, lokala och regionala församlingar och inte främjar en brottslig utveckling mot vår vilja. Det handlar om det civila samhället med organisationer, kyrkor, familjer, vänkretsar och skolor, där man måste utveckla den egna styrkan, den motståndskraft som finns mot brott. Det går inte om politikerna skall besluta allt, och människorna tror att det är staten som skall ta hand om det som sedan har gått snett. Den " sociala ingenjörskonsten" skyddar nämligen inte mot brott, utan riskerar snarare att försvaga motståndskraften. Det tycker jag mig ha sett exempel på i mitt land, Sverige. Det handlar om att medvetandegöra faran i så kallad vardagsbrottslighet och skapa omedelbara motreaktioner innan denna lätta brottslighet har knutit kontakter med den internationella tunga brottsligheten. Det handlar om att utveckla ansvar för varandra samt möjligheterna och viljan att ta detta ansvar. Det är mjukvaran i brottsbekämpningen där repressionen är hårdvaran.
Medlemsstaterna bör ratificera de konventioner som finns. Man använder sig inte av de tillgängliga verktygen. Inte heller har man följt upp sin handlingsplan mot organiserad brottslighet tillräckligt. Av de trettio punkter som ingår i denna plan släpar fortfarande arton efter; det är knappt hälften som man har lyckats med. Vi kan lära av varandra och få fram de goda brottsförebyggande exemplen samt driva på varandra så att vi lyckas skapa det samhälle som vi vill ha, där medborgarna kan känna trygghet och säkerhet. Detta är inte minst viktigt för kandidatländerna, där trycket från brottsligheten är ännu värre än här. Allra värst är de mentala förändringarna i ett samhälle, när brott blir accepterat som en del av vardagen, eller ännu värre, när brottsligt beteende blir allmänt accepterat, eftersom ett samhälle då får stora problem. Även kandidatländerna bör involvera sin brottsförebyggande strategi. Sådana åtgärder är långsiktiga. De berör alla delar av unionen. Det handlar om att mentalt vaccinera unionen mot brottslighet, att göra den mindre mottaglig genom att de grundläggande rättsliga värderingarna, som vi alla har, får en starkare grund genom ökat medvetande, men också genom praktiska och mänskliga åtgärder.
Det finns länder som gränsar till kandidatländerna med en brottsnivå som är ofattbar för oss i väst. Där finns exempelvis skyddsverksamhet för företag. I ett land som inte ligger så långt härifrån betalar upp till 70 procent av företagen skyddspengar, skyddspengar till brottssyndikat. Skulle brottsligheten omfatta en så stor del av totalekonomin, då drabbas både marknadsekonomin och demokratin. De grundläggande värderingar som vi har sätts fullständigt ur spel, och man tappar fullständigt relevansen i alla andra beslut. Om vi misslyckas med detta, kommer vi inte att kunna klara de andra områdena. Vi är tvungna att hålla trycket uppe på alla medlemsstater i unionen.

Michalek
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag skulle först vilja tacka för att jag får möjlighet att avlägga ett besök under Europaparlamentets plenum. Just som en regeringsmedlem som visserligen inte tillhör något politiskt parti men som numera snart kan blicka tillbaka på åtta års erfarenhet som justitieminister för Republiken Österrike, har jag den allra högsta respekt för parlamentets verksamhet och parlamentarikernas ansvar och värdesätter särskilt Europaparlamentets betydelse för att vidareutveckla rätt och demokrati inom ramen för den europeiska integrationsprocessen.
Av denna orsak är det också angeläget för det österrikiska ordförandeskapet att i sina aktiviteter bemöda sig om ett nära samarbete med Europaparlamentet. Jag skulle också vilja använda mitt besök till att ta tillfället i akt att komma med några kommentarer från det österrikiska ordförandeskapets horisont i fråga om de ärenden som de gemensamma uttalandena berör. Till att börja med om andra betalningsmedel än kontanter: Den ömsesidiga möjligheten att utan kontanter - i synnerhet med betalkort - ta tjänster av tredje part i anspråk utan att behöva ha med sig motsvarande belopp i kontanter har inte bara lett till en höjd bekvämlighet och flexibilitet, utan även öppnat nya möjligheter till missbruk.
Kommissionen insåg denna fara i ett tidigt skede och lade fram förslag för att avhjälpa den. Ordförandeskapet välkomnar detta initiativ från kommissionen, även vi inser att det verkligen föreligger ett behov av att agera. I arbetsgruppen " Gemenskapsrätt och nationell straffrätt" har redan ett första tankeutbyte om detta problem ägt rum. Även om jag inte kan föregripa överläggningarna i arbetsgruppen, ser jag det som en mycket stor hjälp att dennas ställningstagande genom det medvetet raska vidarebefordrandet av kommissionens meddelande till parlamentet redan nu föreligger i ett tidigt skede, så att det vederbörligen kan beaktas vid överläggningarna i rådet.
Av liknande betydelse för framtiden är även ämnet för kommissionens andra meddelande, som är föremålet för Schmidbetänkandet - skyddet av euron mot penningförfalskning. Det österrikiska ordförandeskapet delar kommissionens och Europaparlamentets åsikt att allt måste göras för att skydda euron mot förfalskningar För det första kommer motsvarande förebyggande åtgärd att vara mycket viktig, för det andra måste det dock också säkerställas att jakten på falskmyntare fungerar så smidigt som möjligt redan i samband med utgivandet av eurosedlar och euromynt.
En av de centrala frågorna i detta frågekomplex kommer förmodligen att handla om, och här finns det vad jag vet olika uppfattningar, att de inblandade institutionernas ansvarsområden avgränsas så klart och tydligt att ett effektivt skydd för euron garanteras, där enligt min uppfattningen även Europol kommer att ha en viktig roll att spela.
Vad det straffrättsliga området beträffar kan jag meddela er att de nödvändiga förarbetena redan har påbörjats i rådets ansvariga arbetsgrupp. Till att börja med måste en överblick över de bestämmelser som gäller i medlemsstaterna skaffas och utarbetas om hur långt behovet av ett närmande av de rättsliga föreskrifterna räcker. På grundval av dessa förarbeten kommer sedan en rättsakt att föreslås som syftar till en anpassning av medlemsstaternas rättsliga föreskrifter. Målet kommer att vara att vissa bestämda handlingsmönster är straffbara i alla medlemsstater. En anpassning av straffen däremot förefaller från ordförandeskapets horisont vara något problematisk och inte särskilt meningsfull så länge olika system ligger till grund för de allmänna straffrättsliga bestämmelserna, i synnerhet åtalspraxisen, katalogen över sanktioner, verkställandet av sanktioner och den villkorliga straffeftergiften. Det måste dock i vilket fall som helst säkerställas att det effektiva samarbetet mellan medlemsstaterna i fråga om rättshjälp och utlämnande inte hindras.
I anslutning till detta ytterligare några ord om rådets planerade resolution om förebyggande åtgärder. Vi har med stor uppmärksamhet följt på vilket ingående sätt Europaparlamentet har befattat sig med handlingsplanen för bekämpande av den organiserade brottsligheten. Europaparlamentets resolution från den 20 november 1997 har motiverat oss som ordförandeskap att föreslå rådet en komplettering på det viktiga området att förebygga den organiserade brottsligheten. Vi har därför som information tillställt Europaparlamentet det av ordförandeskapet utarbetade förslaget till en resolution om bekämpande av den organiserade brottsligheten i förebyggande syfte, även om det inte heller efter Amsterdam föreskrivs att parlamentet formellt skall befatta sig med rådets resolutionsförslag.
Förslaget diskuterades ingående i den tvärvetenskapliga gruppen " Organiserad brottslighet" och kommer sannolikt att beslutas under justitie- och inrikesministerrådet den 3 och 4 december. Med denna resolution kommer ett försök att göras att på ett omfattande sätt behandla alla aspekter av förebyggande av organiserad brottslighet. Framför allt betonas nödvändigheten av en sammankoppling mellan statliga åtgärder och det civila samhället för alla instanser, stimulanser för att minska antalet brott och för att motverka den organiserade brottsligheten i förebyggande syfte. Med tanke på att förebyggandet har horisontell karaktär kommer områden inom Europeiska unionens första och tredje pelare att behandlas, men även medlemsstaternas ansvar på nationell, regional och lokal nivå kommer att betonas.
Särskild betydelse tillkommer i detta sammanhang utarbetandet av nationella förebyggande program, skapande av tvärvetenskapliga och interinstitutionella brottsförebyggande råd och framför allt även bedömning och värdering av de förebyggande aktiviteterna. Jag anser att med denna resolution kommer ett första viktigt steg att tas som, enligt vad jag hoppas, kommer att följas av flera. Därmed skulle jag vilja avsluta, tacka för er uppmärksamhet och uttrycka min förhoppning om ytterligare ett gott samarbete mellan parlamentet och ordförandeskapet!
(Applåder)

Bontempi
Herr ordförande, jag vill först tacka de båda föredragandena, de två kollegorna som har gjort ett bra arbete, och sedan göra några inledande anmärkningar. Jag tycker det är riktigt att påminna om att detta är femtioelfte gången som parlamentet uppmanas till diskussion om frågor som är förknippade med ett ganska nytt område, nämligen kampen, engagemanget, de institutionella åtgärderna för laglighet, och därmed mot brottslighet. Jag tycker att det rådets ordförande sade bekräftade - och det gläder mig mycket - hur parlamentets roll och medverkan numera betonas. Efter Amsterdam, speciellt i och med en öppning som kanske till och med varit litet undervärderad, nämligen den som erbjuds genom ett nytt instrument som utrymmet för frihet, rättvisa och trygghet, har parlamentet på något sätt hamnat i en situation där det skall utöva, och redan utövar, en mycket viktig regissörsroll. Det är nya områden, men parlamentet kanske just därför - jag märker att ministerns erkännande var viktigt - utövar en roll där det bidrar till frågans praktiska lösning: det nöjer sig inte med att fråga, att önska sig, utan försöker hitta konkreta vägar för att förverkliga mål och målsättningar som berör vårt medborgarskap, vårt europeiska medborgarskap, på djupet.
Jag ville understryka detta eftersom den roll som förslagsställare som parlamentet skall utöva tycks mig mycket viktig i de två betänkandena, och har behandlats på ett bra sätt av föredragandena i deras betänkanden. Jag skall speciellt uppehålla mig vid frågan om förebyggande åtgärder, det vill säga Cederschiölds betänkande. Jag anser att det rådet biföll i det första betänkandet om den organiserade brottsligheten och åter lanserade i och med detta förslag om förebyggande åtgärder skall understrykas som den centrala punkten, i vetskap om att förebyggande åtgärder är allt det man gör för att föra ett samhälle, en gemenskap, mot gemensamma mål och för att minska, om inte förhindra, brottsligheten. Det finns alltså många åtgärder, och det räcker att tänka på åtgärderna mot korruption. Mot korruption måste det mesta göras på en förebyggande nivå. Man måste besegra kulturen av politiska gentjänster, kulturen av klientelism, man måste sätta öppenhet som den främsta regeln för ett gott förhållande mellan institutioner och medborgare. I ett tillägg som vi har förberett har vi belyst alla dessa förebyggande åtgärder, reglerna för uppförande, uppmärksamheten även på nya kategorier, nya yrkesgrupper som är lätta byten för korruptionen och den organiserade brottsligheten, och det har vi gjort för att vi vill understryka vikten av förebyggande åtgärder för en förändring.
Jag vill dock här påminna om att de förebyggande åtgärderna - vilket en annan ändring tar upp - även är en stor uppgift för partnership mellan institutionerna och det civila samhället. Jag påminner alla om uppfostran till laglydighet. För två år sedan hade vårt utskott ett extraordinärt rådslag med en italiensk organisation, " Libera" , med cirka sexhundra föreningar från det civila samhället som medlemmar, vilken beskrev det arbete den bedrev för att bekämpa den organiserade brottsligheten i Italien. De berättade vad de gjorde för att skära av rötterna till det onda även i de mest drabbade områdena. Vi lyssnade till Rita Borsellino - systern till domare Borsellino - vars engagemang var ett intyg på hur viktigt detta var, inte bara för minnet av brodern utan för att bekämpa maffian, slåss genom ett djupt samhällsengagemang grundat på uppfostran till laglydighet.
Till slut vill jag bara erinra om de förebyggande åtgärderna mot brott i städerna, även småbrottslighet. Från denna utgångspunkt tror jag att kunskapen och kulturen nu är mycket mognare: man förstår numera att repressionen, när den är nödvändig, måste kombineras med förebyggande åtgärder. I territoriet, i det gemensamma engagemanget från institutioner och civilt samhälle, finner man ett av de hoppingivande elementen för att minska denna höga brottslighet, denna stora fara, detta element som gör våra städer och framför allt medborgarna osäkra, av vilka 33 procent enligt den senaste undersökningen från 1996 hävdar att de inte känner sig säkra i våra städer. Men vad kan man göra? Fylla städerna med poliser? Nej, allt sådant skulle inte tjäna något till, annat än att kanske var fel och omöjligt. Man måste tätt knyta samman de förebyggande åtgärderna, arbetet i territoriet, de konkreta åtgärderna och övervaknings- och kontrollarbetet.

Mendes Bota
Herr ordförande! Det råder inga tvivel om att den inre marknaden, informationssamhället, den tekniska innovationen, internet, de finansiella tjänsterna och den elektroniska handeln kommer att revolutionera användandet av icke-kontanta betalningsmedel. Bara de penningflöden som genereras av betalkorten överstiger två miljarder dollar per år i världen. Mot denna stora marknad svarar i samma grad den nya databrottsligheten och en brottslighet specialiserad på bedrägerier och förfalskningar inom den så kallade cyberkriminaliteten, vilken det är bråttom att bekämpa, för att försvara utgivare, användare, acceptanter och förvärvare av de nya betalningsmedlen.
Därav behovet av en samordning av kontrollsystemen och straffen i unionens medlemsstater, för att ge trovärdighet och säkerhet åt användandet av euron, under själva mellantiden från 1999 till år 2002. Kommissionen är att lyckönska till de initiativ den tar, och föredraganden Schmid får vårt allmänna stöd, eftersom det är om hans betänkande jag skall tala.
Vi har emellertid några varningssignaler här. Till exempel, inom ramen för kampen mot förfalskning av eurons sedlar och mynt, planeras i kommissionens meddelande ett samarbete och en tät ömsesidig hjälp, mellan UCLAF, ECB och Europol. Men då måste man klart definiera UCLAF: s framtida roll, eftersom själva ordföranden i kommissionen, Jacques Santer, som en följd av bedrägerierna i ECHO, offentligt uttalat avsikten att göra om UCLAF till en OLAFsom skall varar helt oberoende av kommissionen, och utsträcka dess undersökningar och forskningar till alla gemenskapsinstitutioner. Kommissionen skall dock fortfarande ha kvar allt som har att göra med lagstiftningsförslag och samordning med medlemsstaterna i kampen mot de bedrägerier som hotar unionens intressen. Detta är fallet med förfalskning av euron. Här finns en odefinierad gråzon som det är viktigt att klargöra. Vem skall i slutändan kontrollera vad? Är det UCLAF, OLAF eller kommissionen? Å andra sidan är en fortsättning och aktualisering av uppgifterna om penningförfalskarnas verksamhet, kretsar och nätverk i sammanställningen och den ständiga utvärderingen, grundläggande för att skydda euron.
Det är därför mycket oroande att det ännu inte finns någon konkret tanke om vilken typ av information som bör finnas i denna databas, då själva penningutgivarna, domarna, polisväsendet, de finansiella organen väntar på att sätta i gång. Förslag sökes, skulle man kunna säga. men tiden är knapp. Lagstiftningsinstrumenten måste antas senast under år 2002, för att det allmänna skyddssystemet för euron skall vara i gång den 1 januari 2002, för att prövas innan eurons sedlar och mynt börjar cirkulera.

Schaffner
Herr ordförande! Till att börja med skulle jag vilja tacka de två föredragandena för det arbete som de har utfört i ärendet.
Kampen mot bedrägerier och nödvändigheten av att inrätta ett fullständigt system för att förhindra förfalskning av betalningsmedel är grundläggande, inte bara för regeringarna utan också för Europeiska unionens alla medborgare.
Kommissionens meddelande om förfalskningar och skyddet av euron och de antagna ändringsförslagen är ett positivt och praktiskt bidrag till kampen mot bedrägerier. Det är en början men det innebär inte slutet. En av de grundläggande målsättningarna är att se till att dessa bedrägerier betraktas som kriminella handlingar i samtliga medlemsstater. Vi måste också ha ett effektivt system för att skydda euron. Det är framförallt viktigt att se till att euron åtnjuter ett enhetligt skydd inom unionens hela territorium.
Europols befogenheter i kampen mot förfalskning borde utvidgas. Euron har en enorm spridningspotential vilket innebär risk för förfalskning såväl inom som utom Europeiska unionen. Vi skall därför kräva en databas och snabbt utbyte mellan de myndigheter som ansvarar för denna kamp.
Det är mycket beklagligt att själva genomförandet av handlingsplanen för bekämpande av den organiserade brottsligheten skall anklagas för en omfattande försening i förhållande till tidsplanen. Rådet måste se till att alla dess rekommendationer också trätt i kraft och är operativa före nästa års slut.
Den aspekt i Cederschiölds betänkande som oroar mig är kopplingen mellan de förebyggande åtgärderna mot organiserad brottslighet och valförfarandet. Det är inte lämpligt för ett betänkande som för övrigt har mitt fulla stöd.

Svensson
Herr ordförande! Jag har tre korta kommentarer till dessa betänkanden. För det första är det välkänt att man mer eller mindre helt har tappat kontrollen över de varutransporter som rör sig inom unionen. Det visar att tesen om det så kallade gränslösa Europa är en farlig illusion som gynnar brottsligheten. Det är också välkänt erfarenhetsmässigt att man kan ha en bra frihandel även med seriösa och effektiva gränskontroller. Den fria handeln är ju inte till och skall inte vara till för den brottsliga handeln och den brottsliga verksamheten, utan den skall skydda lagligheten. Därför behöver vi effektiva kontroller vid de nationella gränserna inom unionen såväl för varor som för personer.
Det andra gäller korruptionen och maffiaverksamheten. Jag tycker att vi skall börja fråga oss om inte just denna typ av brottslighet på ett verksamt sätt kan motverkas av en faktor som vi ofta glömmer bort, nämligen offentlig insyn och kontroll i olika administrationer och offentliga verksamheter. Vi har ju i de nordiska länderna den så kallade offentlighetsprincipen, dvs. varje medborgares och varje journalists rätt att få fram dokument och handlingar, att dokumentera vad som sker i ekonomiska angelägenheter inom offentlig administration. Jag tror att detta ändå står i ett visst samband med den ringa grad av korruption som vi dessbättre kan konstatera i de nordiska länderna. En sådan offentlighetsprincip har ju både en upptäckande roll och en brottsförebyggande roll.
För det tredje har vi nu tre stycken polisiära organisationer i unionen: Schengen, Interpol och Europol. Man kan då fråga sig: Är det effektivt att på detta sätt splittra en brottsbekämpande organisation?

Schörling
Herr ordförande! Jag vill börja med att tacka de båda föredragandena för det arbete som de har utfört. Det är naturligtvis det demokratiska rättssamhällets uppgift och skyldighet att på alla sätt bekämpa organiserad brottslighet och bedrägeri i alla former. Samtidigt måste det finnas en balans mellan brottsbekämpningens effektivitet och medborgarnas frihet och rättsskydd. Kontrollsamhället måste ha sin begränsning. Jag tänker då på de omfattande personregister som byggs upp exempelvis under Schengens och Europols paraply, och som min partigrupp är oerhört kritisk till. Det gäller också storskaliga globala avlyssningssystem som givetvis är bra ur brottsbekämpningssynpunkt, men som ju är helt oacceptabla ur demokratisk och medborgerlig synpunkt.
När det gäller balansen mellan mål och medel för brottsbekämpning vill jag gratulera Cederschiöld till hennes betänkande. Jag är helt enig med henne också när hon ställer krav på fler förebyggande åtgärder och pekar på att handlingsprogrammet fortfarande saknar konkreta preventiva åtgärder. Jag vill vidare betona betydelsen av det civila samhället och de långsiktiga målen samt öppenhet och insyn, naturligtvis. Det är emellertid också oerhört viktigt att det skapas fler arbetstillfällen, att det blir bättre utbildning och en mer jämlik fördelning av resurserna i samhället, så att klyftorna inte ökar.
Till sist vill jag säga till Cederschiöld att hon pekar på brottsbekämpning på europeisk nivå. Vi vet emellertid att den organiserade brottsligheten sträcker sig mycket längre än så. Jag förordar också Interpol och internationellt samarbete i olika fora.

Pradier
Herr ordförande! Man måste tillerkänna Cederschiölds betänkande förtjänsten att ha betonat den ibland subtila distinktionen mellan den organiserade brottsligheten och de mer banala förbrytelserna, mellan förebyggande och repression, trots den röra som föreligger mellan alla dessa begrepp.
Vi kommer naturligtvis att rösta för betänkandet, även om det i vissa hänseenden liknar en trollstavspolitik. Naturligtvis - och jag citerar bara - måste man uppmuntra medborgarna att samarbeta med rättvisan, garantera att vittnen skyddas, främja ett utövande av en polisfunktion som ligger närmare medborgarna, man måste minska faktorer som främjar brottslighet och uppmuntra faktorer som förhindrar den, man måste främja integration av de " marginaliserade" . Alla kommer att vara fullständigt överens om det.
Det finns också ett mer exakt område som förtjänar att fastställas, nämligen förebyggande av återfall. Det befinner sig i skärningspunkten mellan förebyggande och repression. Det är detta viktiga förbyggande som hör ihop med kriminalanstalternas kvalitet och deras förmåga att återföra dömda till samhället.
Mycket stora ansträngningar måste göras på detta område. De skall vara exakta. De kommer att kosta pengar och kräva stora ansträngningar när det gäller fantasi och intelligens. Vi måste ändå vara beredda att göra dessa ansträngningar, det får vi inte glömma.

Buffetaut
Herr ordförande! Europeiska unionen har bara ett berättigande om den agerar med större effektivitet än medlemsstaterna var för sig. Den organiserade brottsligheten är en typisk aktivitet som kräver åtgärder på europeisk nivå.
I Cederschiölds betänkande betonas med rätta nödvändigheten av att rådet föreslår konkreta åtgärder, och att de länder som vill bli medlemmar i Europeiska unionen ansluts till de förebyggande åtgärder som skulle kunna fastställas av rådet. Vi vet tyvärr att dessa länder, och bl.a. länderna i Central- och Östeuropa, av marxism-leninismen har lämnats i en situation av fruktansvärt moraliskt och ekonomiskt förfall. Det är därför lämpligt att redan nu införliva dem i det arbete vi kan bedriva inom Europeiska unionen.
I betänkandet betonas också med rätta det nödvändiga i att samhället omfattas av ett förebyggande arbete mot organiserad brottslighet.
Samhällets förebyggande åtgärder är nödvändiga men effektiviteten beror på det allmänna tillståndet i samhället, främjandet av alltför ofta förhånade värderingar såsom känsla för ansvar, plikt, ärlighet och arbete. Det är helt enkelt en fråga om civilisation.
Den omgivande relativismen, förlusten av riktmärken, en anarkistisk uppfattning om friheten, individualismen som drivs till sin spets, den naiva viljan att säga nej till förment borgerliga sociala avtal, resulterar i dagliga brott som underminerar grundvalarna till den civila freden och fungerar som grogrund för den organiserade brottsligheten. Cederschiöld betonade också med rätta följderna av dålig stadsplanering.
Vi kommer att stödja hennes betänkande, utom det underliga avsnittet om rösträtt och förebyggande av brottslighet.

Hager
Herr ordförande, herr kommissionär, herr rådsordförande! Jag delar den oro och de problem som framhålls i Schmidbetänkandet. Det råder ingen tvekan om att ett samordnat agerande på europeisk nivå är nödvändigt. Jag ställde redan för en längre tid sedan en fråga till kommissionen om eurons säkerhet mot förfalskningar, men fick bara ett svar som snarast var undvikande. När föredraganden anser att euron kommer att bli en magnet för brottsliga aktiviteter och när även utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik anser att euron är ett ytterst attraktivt mål för förfalskningar, betraktar jag det som att min bedömning blivit bekräftad.
Samlingspaketet med förslag till skydd mot förfalskningar och bedrägerier förefaller dock vara ett användbart instrument för att få grepp om problemen. Jag skulle härvid vilja framhålla den nya regleringstekniken för att harmonisera straffrätten som jag anser vara mycket meningsfull. Att bestämma ramarna, fastställa de väsentliga kännetecknen, men att överlåta formuleringen åt medlemsstaterna i betraktande av deras straffrättsliga system är, tror jag, ett framsteg som anger riktningen. De tidigare försöken att formulera sakförhållanden med alleuropeisk giltighet, som i Corpus Juris , är behäftade med problem och systemvidrigheter i överflöd. Jag tror att den nu föreslagna lagstiftningstekniken för att medlemsstaternas olika rättsordningar, som har växt fram historiskt, skall närma sig varandra är bättre och - i likhet med alla andra punkter i betänkandet - kommer att kunna bifallas av oss.

Ford
Herr ordförande! Jag lyckönskar de två föredragarna till deras två betänkanden och de tre medföljande resolutionerna. Schmid och Cederschiöld har i och med detta uträttat ett viktigt arbete då de har tagit itu med frågor som är vitala för den Europeiska unionens framtid. Jag talar om att bekämpa bedrägeri som rör andra betalningsmedel än kontanter, genom att bekämpa förfalskning och vidta åtgärder mot organiserad brottslighet
De flesta av de frågor jag skulle vilja ta upp rör Schmids betänkande. Det finns tre huvudpunkter. Till att börja med så är det ett utomordentligt tillfälle, i och med övergången från nationella myntenheter till euro, att komma åt dem som för närvarande innehar stora summor av orättmätigt erhållna förtjänster gömda under huvudkudden eller någon annanstans, och som blir tvungna att växla från tyska mark eller francs, från pesetas eller lire till euro. Vad jag hoppas vi kommer att få se är några samordnade åtgärder på europeisk nivå och försöka dra fördel av denna möjlighet. Vi behöver särskilda krav på rapportering om valutaväxling kring tiden för övergång till euro och vi behöver en organisation av europeisk skala med polis och tulltjänstemän som arbetar tillsammans för att ta reda på hur mycket av de gråa eller svarta pengarna som vi kan spåra när brottslingarna blir tvungna att växla från sin egna nationella myntenhet till euron.
För det andra, gläder det mig, med hänsyn till bedrägeri som inte gäller kontanter, att vi i detta betänkande klagar över det faktum att bankerna inte behöver oroa sig särskilt ofta, eftersom de vältrar över kostnaderna på kunderna. Vi bör se över den nya teknik som kan användas för identifiering för att hjälpa kunderna - genom nya biometriska metoder. T.ex. näthinnans mönster har visat sig vara ett framgångsrikt sätt för att otvetydigt kunna identifiera ägaren till en bil. Detta är någonting som kommer att kunna användas vid uttagsautomater.
Men, å andra sidan, måste vi få tillgång till de bästa tänkbara metoderna för kryptering, som inte kan knäckas, för att skydda dessa transaktioner. För närvarande har jag förståelse för att kommissionen uppenbarligen förhandlar med den amerikanska regeringen för att begränsa våra möjligheter att kryptera elektroniska transaktioner. Det är mycket dumdristigt i ljuset av detta specifika betänkande.
Med avseende på penningbedrägeri, kommer euron att var relativt väl skyddad. Euro-mynten har givit upphov till ett problem. Vi befinner oss i en situation där vi tillåter mynten att ha nationella kännetecken. Såvida planen inte är att rensa bort dessa mynt och skicka tillbaka dem till ursprungsländerna, kommer den genomsnittliga affären att efter en jämförelsevis kort tidsperiod vara tvungen att ta sig an det problem det innebär att känna igen 120 olika mynt om vi skall ha sex mynt från de 15 EU-staterna, och, utöver detta, mynt från Andorra, Monaco, San Marino, Vatikanstaten och Gibraltar. Detta förefaller mig vara totalt nonsens och vi borde försöka ta bort det i framtiden genom lagstiftning för att göra det möjligt för affärerna att ha ett relativt litet antal mynt att identifiera istället för det enorma antal det ganska dåraktiga tidigare beslutet kommer att innebära.

Pirker
Herr ordförande, mina damer och herrar! Från tillförlitlig källa vet vi att den organiserade brottsligheten med tiden kommit att utgöra ungefär 30 procent av all brottslighet. När branschen sträcker sig från kreditkortsbedrägeri via människohandel till tvättning av pengar, då är det verkligen angeläget att agera, inte bara i medlemsstaterna utan även hos Europeiska gemenskapen.
Kampen mot den organiserade brottsligheten måste ha absolut prioritet, det kommer till uttryck även hos bägge föredragandena. Vad vi behöver är otvivelaktigt en blandning av repressiva och förebyggande åtgärder. Jag tänkte nu bara välja ut tre punkter som förefaller mig vara särskilt viktiga i kampen mot brottsligheten. Det första är att vi, Europeiska gemenskapen, nu verkligen förverkligar de åtgärder, den handlingsplan som gemenskapen har föresatt sig. Det är angeläget att den nationella animositeten angående ett alleuropeiskt samarbete i fråga om brottsbekämpning hålls tillbaka och att de instrument som vi förfogar över, som Europol eller UCLAF, sätts in på ett effektivt sätt.
Den andra punkten är att vi bygger ut det rättsliga samarbetet. Här befinner vi oss i början: Vi har företagit några goda steg på vägen, men vad vi måste göra är att harmonisera de straffrättsliga bestämmelserna på nya typer av förbrytelser, som till exempel kreditkortsbedrägeri, tvättning av pengar, miljöbrottslighet eller på området bildning av ligor.
Som tredje punkt förefaller det mig vara särskilt betydelsefullt att framhäva att vi bedriver en säkerhetsexport till de ansökarländer i Central- och Östeuropa som eftersträvar inträde i Europeiska unionen. Vi borde hjälpa dessa stater att nyttja dessa program i Europas och sitt eget intresse. Det gäller att intensifiera och bygga ut kampen mot den organiserade brottsligheten. Förväntningarna hos Europeiska unionens medborgare går i den riktningen, och detta är en absolut nödvändighet i fråga om säkerheten för hela Europeiska unionen.

Gallagher
Herr ordförande! Det gläder mig mycket att Europeiska centralbanken är redo att inrätta ett center för analys av förfalskningar. De relevanta statistiska och tekniska uppgifterna kommer att lagras i en databas som de nationella bankerna kommer att ha full tillgång till. Hittills har Europeiska centralbanken inte lämnat några närmare detaljer, men jag är övertygad om att detta kommer att ske i vederbörlig ordning.
Jag välkomnar det faktum att centralbanken tar detta initiativ på ett så tidigt stadium. Det är betydelsefullt, eftersom 13 miljarder banksedlar kommer att tryckas före januari 2002, då de kommer att gå ut i cirkulation i de 11 medlemsstater som omfattar en folkmängd på ungefär 290 miljoner människor. Det är mycket viktigt att detta center för analys av förfalskningar har ett nära samarbete inte bara med de nationella centralbankerna utan även med Europol och de nationella polisstyrkorna inom de 11 medlemsländer som deltar i det nya systemet med en gemensam valuta.
Amsterdamfördraget ger större makt till Europol i området för rättsligt och polisiärt samarbete och fördraget kommer inom kort att ratificeras. Parlamentet måste försäkra sig om att de finansiella resurser som Europeiska centralbanken kommer att behöva för att detta nya center för analys av förfalskningar skall fungera, bör ges så att denna förutsedda och fördärvliga förfalskning av eurosedlar kan omintetgöras.

Vanhecke
Herr ordförande! Jag tror att vi alla är överens om att kriminaliteten måste bekämpas effektivt, men jag måste tillägga att naiviteten kring hur effektiva de allehanda förebyggande åtgärderna är, vilka räknas upp i det andra föreliggande betänkandet, ändå inte får drivas för långt. Den kala verkligheten lär oss ju att det i talrika stora och medelstora städer i Europa finns hela gator och bostadsområden där polisen inte längre vågar visa sig, där kollektivtrafik knappt förekommer, och där de resterande tappra medborgare som inte har råd att flytta i själva verket är överlämnade åt djungelns lag. Med andra ord måste vi våga erkänna att denna tappra förebyggande politik har misslyckats. I första hand i dessa områden, finns det ingen tid att förlora och man måste slutligen ta till hårda, mycket riktigt repressiva, åtgärder för att om det så behövs återupprätta lag och ordning manu militari . First things first säger man på engelska. Prevention är viktigt, men dessa hårda åtgärder tycks mig vara en allra första prioritet i motsats till vad det föreliggande betänkandet låter påskina.
Jag beklagar också att man in detta parlament inte vill eller inte vågar tala i klarspråk vad beträffar brottsligheten bland invandrare. I det andra betänkandet går man här som katten kring het gröt. Vi vet dock alla att det tyvärr är rotlösa människor, rotlösa utlänningar, ofta av andra eller tredje generationen, som till 90 procent är skyldiga till den omnämnda gatubrottsligheten i de stora städerna. Man kommer med säkerhet inte att lösa detta jättelika problem genom att fortsätta förneka det eller genom att förfalska statistiken genom uppmjukade medborgarskapsförfaranden. Man kommer med säkerhet inte att lösa det genom att bevilja aktiv och passiv rösträtt såsom detta betänkandet emellertid, till allas förvåning antar jag, vågar föreslå. Den enda lösningen på kort sikt är en vågad politik som ger de berörda ett val. Endera att assimileras i vårt samhälle och respektera dess lagar, sedvanor och kultur, eller välja ett understött och beledsagat återvändande till den egna kulturen, där det då äntligen kan bli slut på rotlösheten. Att denna lösning har blivit förklarad vara tabu betyder inte att det inte skulle vara en värdig och riktig lösning.

Schmid
Herr ordförande! Jag är glad över att få göra ytterligare några kommentarer om problemet med den organiserade brottsligheten. Till brottslighetsbekämpningen hör repression och förebyggande åtgärder i lika stor utsträckning. Det gäller även för organiserad brottslighet. Givetvis måste man ha klart för sig att de klassiska föreställningarna om förebyggande åtgärder på detta område inte är tillräckliga. För att tydliggöra detta: Den vanliga föreställningen att man skulle kunna göra något åt organiserad brottslighet genom att bekämpa fattigdom och arbetslöshet går förbi det egentliga problemet. Organiserade brottslingar är i regel inga fattiga människor, tvärtom!
Det finns dock chanser på området tekniska förebyggande åtgärder, dvs. vid åtgärder av tekniskt slag för att förhindra brott. Det innebär åtgärder mot stöld av bilar genom fordonsstöldskydd, åtgärder mot bedrägeri med kreditkort genom en höjning av säkerheten för dessa betalningsmedel, bättre regler inom några delar av den så kallade hightech -kriminaliteten och bättre förebyggande åtgärder genom samkörning av data till exempel på området socialförsäkringsbedrägeri, vilket vi har i stor omfattning i exempelvis Amerikas förenta stater.
Ett annat område är att torrlägga marknaderna. Organiserad brottslighet har ofta att göra med leverans av illegala varor och tjänster. Detta kommer man inte att kunna vidhålla på alla områden. För att ta narkotika som exempel finns det goda grunder att inte legalisera den. Men det finns till exempel ingen orsak till att staten måste framhärda i fråga om sitt monopol på hasardspel. Det finns heller ingen orsak till varför vi förskjuter en inrättning som uppenbarligen är nödvändig för samhället sedan årtusenden, nämligen prostitutionen - vad man än anser i frågan - till den halvlegala gråzonen, där det finns en tummelplats för organiserad brottslighet.

Pomés Ruiz
Herr ordförande! Jag skulle helt kort vilja tala om den del som handlar om euron. Jag vill tala just om den eftersom jag inte är nöjd med debatten.
Euron behöver förtroende och kanske kan denna debatt, med så många anföranden om de risker som finns med förfalskningar t.o.m. av mynten, vilket är svårt, är inte positiv. Jag tror att man borde inleda med att säga att Europeiska centralbanken är en garant för utgivningen av sedlar och mynt och att Interpol och Europol och de nuvarande polismyndigheterna i medlemsstaterna samt medlemsstaterna i dag har straffrättsliga och polisiära medel för att bekämpa bedrägerier och förfalskningar. Förtroende, alltså.
Vår roll är inte vara att pessimister och tro att eurons införande kan bli denna möjlighet som alla internationella maffior väntar på för att lura oss. Vår roll i denna kammare består i att stödja och underlätta kommissionens och Europeiska centralbankens uppgift, t.ex. genom att försöka förse Europol med fastställda befogenheter för att samordna den kamp, som alla nationella polismyndigheter kommer att föra, och som Interpol kommer att föra. Vi måste också ge vårt stöd till kommissionen när kommissionen konkretiserat sina förslag mer och återkommer till parlamentet. Jag tror att befolkningen vet att vi alla är medvetna om riskerna med möjliga förfalskningar, men att det i detta fall finns femton polismyndigheter, plus Interpol och plus Europol som arbetar med frågan. Det vi bör göra är att göra det lättare att det på det rättsliga området - som det sägs i betänkandet - upprättas en bra brottskatalogisering.
Euron måste få förtroende och vi är här för att ge det. Lyckligtvis beror hämmandet av detta inte bara på oss utan på många fler.

Liikanen
Herr ordförande! Kommissionen är mycket nöjd med Cederschiölds betänkande om metoder, med vilka man bäst skulle kunna förhindra den organiserade brottsligheten att slå rot i samhället. Man måste angripa kärnan i problemet och skapa en problemförebyggande strategi där alla parter på gemenskapens nationella och lokala nivå deltar. Förebyggande av brott kan lyckas bara om man därvid använder alla medel som står till buds i en rättsstat. Föredraganden betonar med rätta att det i en rättsstat är nödvändigt att stödja medborgarnas gemensamma verksamhet mot den organiserade brottsligheten.
När det gäller penningtvätt har kommissionen använt sig av den första pelarens lagstiftning för att hindra att man låter intäkterna från narkotikahandeln cirkulera genom penningtvätt. I början av 1999 kommer direktivet att utvidgas även till att täcka andra misstänkta affärstransaktioner än dem som är förknippade med narkotikasmuggling. När det gäller telekommunikation gav kommissionen i maj 1998 ut ett meddelande om skyddet av minderåriga och mänskliga värden inom audiovisuella tjänster och informationstjänster. Detta är ett bra exempel på en fråga där brottsförebyggandet inte enbart kan säkerställas med hjälp av den nationella lagstiftningen utan man behöver åtgärder på unionsnivå. Som parlamentsledamöterna vet har kommissionen i samarbete med medlemsländerna och medborgarorganisationerna startat flera projekt i samband med Falcone-programmet.
Föredraganden tar speciellt upp behovet av att stödja sysselsättnings-, hälso-, social- och familjepolitik för att man skall kunna förbättra tryggheten i medborgarnas omedelbara livsmiljö. Kommissionen ställer sig helt bakom dessa målsättningar. Samma sak gäller även stödet till sådana tjänster som ligger nära medborgarna. Frågan har tagits upp i meddelandet om stadspolitik som kommer att läggas fram vid Europeiska stadsforumet i Wien i slutet av november. Brottsligheten i storstäderna är ett verkligt problem, eftersom det bildar basen för den organiserade brottsligheten som är ett gränsöverskridande hot mot vår samhällsordning.
Kommissionen har ett entydigt mål att skapa ett område, som omfattar hela unionen, där det råder frihet, säkerhet och rättvisa. I och med ratificeringen av Amsterdamfördraget närmar vi oss detta mål. Stats- och regeringscheferna har redan kommit överens om ett möte i oktober 1999 i Tammerfors i Finland, där man skall diskutera primära mål och tidtabeller inom detta viktiga område. Parlamentsledamoten Charlotte Cederschiölds betänkande är en del av den grund som kommissionens kommande verksamhet bygger på.
Sedan till Schmids betänkande. Jag vill på kommissionens vägnar gratulera föredraganden Gerhard Schmid som i sitt betänkande klart lägger fram sambanden mellan kommissionens förslag till åtgärder om bedrägeri och förfalskning som rör andra betalningsmedel än kontanter och speciellt bedrägeri och förfalskning som rör euro. Antalet bedrägerier och förfalskningsbrott som rör andra betalningsmedel än kontanter ökar i snabb takt. Betalkortsbrotten orsakar årligen förluster på cirka 2, 7 miljarder ecu. Samtidigt tvingas medlemsländernas rättsliga myndigheter att bekämpa dessa brott med halv effekt helt enkelt därför att det inte finns lagar kring dessa frågor. Målet för kommissionens förslag är att råda bot på denna situation. Där föreslås gemensamma åtgärder som skulle säkerställa att alla bedrägerier och förfalskningar som rör andra betalningsmedel än kontanter blir straffbara i alla EU: s medlemsstater.
I sitt betänkande motsätter sig Schmid att bestämmelserna om penningtvätt och inbördes bistånd ingår i förslaget. Han anser att tillfredsställande resultat i dessa viktiga frågor bara kan uppnås med hjälp av horisontella bestämmelser som täcker brottets alla former. Kommissionen är av samma åsikt i den här frågan, men eftersom sådana bestämmelser tyvärr ännu inte finns måste de ändå regleras i den gemensamma verksamheten. Kommissionen skall omsorgsfullt undersöka alla åtgärdsförslag av Schmid och andra behöriga instanser samt beakta dem vid planeringen av den kommande verksamheten.
Det andra området för Schmids betänkande handlar om skydd av euron mot förfalskning. Frågan är viktig och brådskande. Vi förväntar oss att euron skall bli ett internationellt betalningsmedel. Därför kan den bli utsatt för den internationella organiserade brottsligheten. Därför anser kommissionen att man före införandet av euron måste skapa ett effektivt system som skyddar euron mot förfalskning. Ekofinrådet har för sin del betonat att man måste inrätta en effektiv skyddsmekanism för den nya valutan innan den införs. Ekofin underströk också Europols roll i behandlingen av frågan och uppmanade kommissionen att fortsätta med förslagets genomförande.
I kommissionens meddelande som gavs ut i juli sätts de primära målen för skyddet enligt kommissionens syn. Man måste koncentrera sig på följande områden: utbildning, information, telekommunikationssystem och databaser, samarbete och inbördes bistånd i utredningar samt att definiera straffbar förfalskning och införa avskräckande straff. Kommissionen anser att alla aktuella institutioner har sin egen uppgift: Europeiska centralbanken, Europol, kommissionen - i synnerhet som initiativtagare till lagförslag - medlemsstaterna, deras centralbanker, polismyndigheter samt domstolar.
Till slut om Europol. Man har diskuterat mycket om arbetsfördelningen mellan Europol och å andra sidan Europeiska centralbanken och kommissionen. Var och en har sin uppgift i den kommande organisationen. Den enda princip som skall styra beslutsfattandet är effektiviteten för skyddet av euron. Som vi vet är Europolkonventionen ett resultat av svåra kompromisser. De är förknippade med det känsliga samarbetet som rör straff- och brottsfrågor vid bekämpande av den internationella brottsligheten, eftersom dessa frågor anses vara intimt sammanfogade med den nationella självbestämmanderätten. Skyddet av euron ligger dock både på gemenskapens och medlemsstaternas ansvar. Därför behövs det för arbetet en ändamålsenligt fungerade ramlagstiftning som kanske skulle vara mera långtgående än Europolkonventionen. Fram till dess måste Europol ges befogenhet att förebygga förfalskning av euron inom ramen för sina nuvarande befogenheter.
Jag vill ännu en gång tacka föredragandena för ett grundligt arbete.

Ordföranden
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Säkrare användning av Internet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A4-0377/98), från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om antagandet av en flerårig handlingsplan för gemenskapen för att stödja en säker användning av Internet (föredragande: Schmid).

Schmid
Herr ordförande, ärade kolleger! Det finns ett ordspråk som lyder " kunskap är makt" . Om det stämmer, då upplever vi nu en maktförskjutning från dem som i viss mån lade monopol på det till många människor som via Internet får tillgång på ett sätt som aldrig förekommit tidigare. Internet är en enorm chans. Vi vet dock att det även omfattar risker. På Internet finns innehåll som antingen är oönskat eller straffbart. Därför var det riktigt av kommissionen att föreslå ett program som behandlar detta problem.
Vi röstade huvudsakligen för detta program vid den första behandlingen, men föreslog dock ändringar. De flesta av dessa ändringar togs, men inte alla. Vårt utskott står därför fast vid några av dessa ändringsförslag från den första behandlingen. I grunden kan man dela in dessa ändringsförslag i två grupper. De första riktar sig till kommissionen och har att göra med genomförandet av programmet eller med saker som vi inte nödvändigtvis måste fastställa i rättstexten, där kommissionen i stället kan sörja för att de blir gjorda. Det handlar då för det första om åtgärder för att Internet inte längre skall kunna missbrukas för kvinnohandel eller för handel med barn. För det andra och i synnerhet vill vi ha studier av förberedande slag som skall tjäna till att klargöra för alla berörda vad vi har behov av på området rättslig harmonisering. Det är viktigt eftersom varje rättslig åtgärd, till exempel mot barnpornografi, är dömd att misslyckas så länge vi har olika åldersgränser för skydd av barn, så länge det är möjligt att driva en server anonymt eller att skicka e-post anonymt.
Om kommissionen inom ramen för denna debatt kan komma med ett tillfredsställande uttalande vad genomförandet beträffar kan jag med utskottets godkännande dra tillbaka ändringsförslagen 1, 2 och 6. Det beror på vad Liikanen nu kommer att säga.
Jag skulle därför vilja be kort om ordet ytterligare en gång i slutet, herr ordförande, för att kunna yttra mig om detta.
Den andra gruppen ändringsförslag riktar sig till rådet. Där har det lyckats att tillsammans med det österrikiska ordförandeskapet finna kompromissformuleringar som kan accepteras såväl av rådet som av oss. Det handlar här om idén att vi vill ha en kvalitetsmärkning av de leverantörer av Internettjänster som frivilligt håller sig till en uppförandekod som branschen kommer överens om sinsemellan. För föräldrar underlättar det exempelvis beslutet om hos vilken leverantör de skall köpa Internettjänster. Det andra ärendet var att så litet papper som möjligt trycks vid insatser för att höja medvetenheten utan att man där det är möjligt väljer den billigare elektroniska informationen.
Som sagt har vi nått kompromisser med rådet. Det innebär att ändringsförslagen 3, 4 och 5 dras tillbaka till förmån för ändringsförslagen 8, 9 och 10 som i enlighet med vår arbetsordning lagts fram som kompromissförslag. Det finns ytterligare ändringsförslag som utan undantag bör förkastas, för om vi antar dem innebär det att vi måste inleda ett förlikningsförfarande. På det sätt som vi hittills har hanterat det, nämligen genom att nå överenskommelser med kommissionen och rådet, undviker vi förlikningsförfarandet och sparar ungefär tre månader. Jag skulle bara av detta skäl vilja avråda från att anta de andra ändringsförslagen från 12 och uppåt. Utöver detta har dessa ändringsförslag inte en sådan betydelse och kvalitet att programmet skulle bli lidande på ett avgörande sätt om vi inte antar dem.

Iversen
Jag är glad för att vi har kommit så långt med denna handlingsplan, och jag vill gärna gratulera föredraganden till ett utmärkt betänkande. Internet är ju framförallt en fantastisk uppfinning som raserar gränser och öppnar dörrar i en sådan omfattning vi inte skulle haft fantasi att föreställa oss för bara tio år sedan. Så Internet är litet av en revolution som gör det möjligt för oss att kommunicera med människor över hela världen. Men en mycket anarkistisk organisation av Internet innebär också att kriminella personer har mer eller mindre fria händer att sprida otillåtna bilder eller texter, till exempel barnpornografi eller rasistiska meddelanden. Detta är mycket svårt att komma åt. Det vet vi alla. Jag är glad för att vi kan få igång en europeisk handlingsplan genom vilken man kan försöka att förebygga spridning av otillåtet material. Internetanvändarna skall ha full kontroll och möjlighet att sortera bort denna typ av material automatiskt, och det skall därför råda en fullständig öppenhet.
Det är emellertid viktigt att vi skiljer mellan vad som är otillåtet och vad som är anstötligt eller kränkande för moralen. Vem skall bestämma vad som är kränkande och vilken moral som är bäst? Det som är bra med Internet är ju att det inte finns någon central censur. Enligt de danska socialdemokraternas mening skall vi därför inte ha en kvalitetsmärkning som utdelas av kommissionen. Europeiska kommissionen skall inte ha patent på att bestämma vad som är moraliskt riktigt. Vi skall inte heller harmonisera medlemsstaternas civila lagstiftning, utan vi skall i stället arbeta och samarbeta om en bekämpning av till exempel barnpornografi. Denna är otillåten i alla medlemsstater, och vi kan alla vara överens om att det klart kränker barnens rättigheter. Så låt oss så snabbt som möjligt vidta gemensamma åtgärder om bekämpning av barnpornografi, och låt oss utvidga Europols behörighet, så att vi kan bekämpa internationella nätverk för framställning, försäljning och distribution av barnpornografiskt material.

Cederschiöld
Herr ordförande! Internet var nästan okänt för bara ett par år sedan. I dag är det till daglig hjälp för nästan var och en av oss. Med Internet kan man se nyheter och hålla sig informerad nästan var man än är i världen. Det tror jag är ett hot mot diktaturerna och ett skydd för demokratierna. Många av oss såg ju Sarajevos on-line , vilket var den enda kontakten med Sarajevo under en viss tid. Jag tror att Internet, även om det kan låta överdrivet, i historieböckerna kommer att få samma ställning som Gutenbergs tryckpressar fick.
När det gäller de konkreta förslagen vill jag stödja direktlinjer med information om olagligt material på Internet. Särskilt vill jag understryka förslaget om självreglering av Internet providers . Jag har i fråga om detta föreslagit kvalitetsmärkning för dem som uppfyller branschens uppförandekodex. Det hoppas jag att kommissionen också vill stödja. Man var litet tveksam i början, men efter en del resonemang har jag en känsla av att såväl kommissionen som rådet stöder detta. Jag hoppas att vi skall komma överens på denna punkt. Jag tror nämligen att en effektiv självreglering faktiskt är den bästa vägen att åstadkomma ett hållbart resultat, eftersom detta är en internationell verksamhet. Även om den personliga integriteten alltid måste bevaras och skyddas, och förekomst av olagligt och skadligt material alltid motarbetas, så är det just på detta sätt som man kan åstadkomma resultat.
Jag vill gratulera föredraganden, Schmid, eftersom jag tycker att han har gjort ett väldigt bra arbete. Det har varit en glädje att samarbeta med honom. Jag vill ge honom en eloge för hans förtjänstfulla resultat.

Thors
Herr ordförande! För det första är det synd att ministerrådet inte är på plats för att höra att jag beklagar att rådet inte var berett att anta förslagen om rättsligt samarbete. Jag uppmanar i stället kommissionen att gå vidare på detta område och fullt utnyttja de möjligheter som Amsterdamfördraget ger.
För det andra har jag stora förväntningar när det gäller forskningsprogrammet, det femte ramprogrammet för forskning, som vi har diskuterat. Jag tror att det här kommer att komma fram många förslag som är väldigt viktiga för att vi skall få en säkrare användning av Internet, att människor skall kunna ha förtroende för det, och för att vi skall få mekanismer som också skyddar upphovsrätten. Jag tror att det är viktigt att vi har en koordinering mellan denna handlingsplan och de andra åtgärderna som man räknar med.
Vi har ett tvådimensionellt problem: å ena sidan måste det finnas ett skydd för individen, så att man vågar använda Internet, vågar betala räkningar och skicka meddelanden; å andra sidan har vi samhällets behov att ingripa. Jag tycker att vi nu i första hand skall säkra individens möjligheter att lita på Internet, dvs. säkra individens skydd i detta avseende. Det finns mycket som kommissionen borde göra för att avlägsna hinder när det gäller kryptering. Vi har en medlemsstat som inte tillåter att krypteringstjänster säljs och används på ett fritt sätt, och vi har USA som också ställer upp handelshinder. För en säker användning av Internet är kommissionens handlande särskilt viktigt.

Dupuis
Herr ordförande! Herr kommissionär, kära kolleger! Det är inte förvånande. Man ser en stor uppfinning som Internet breda ut sig. Antalet användare ökar, liksom försöken att kontrollera och censurera denna geniala uppfinning, och Schmid, vår föredragande, gör sig till talesman för detta.
Min grupp kommer alltså att motsätta sig betänkandet eftersom det inte är för att försvara särskilt utsatta grupper - man har talat om offren för pedofiler, offren för narkotika - som vi skall gripa oss an dessa problem. Vi vet mycket väl att problemet med narkotika hanteras genom att man på nytt ger staten möjlighet att styra och legalisera detta. Man vet också mycket väl att nätverken av pedofiler - dessa nätverk som åklagarmyndigheten i en rad länder inte angriper, till att börja med i Belgien - inte arbetar via Internet, och man ger sig på något som inte alls eller mycket litet har att göra med dessa brottsliga företeelser. Jag anser därför att vi måste inse problemen och börja med att angripa de verkliga problemen.

Ford
Herr ordförande! Tidigare i mitt liv var jag ordförande för en kommitté för filmcensur i Manchester. Under den tid jag satt i kommittén röstade jag inte en enda gång för att någon film skulle censureras. Jag är för en så liten censurering som möjligt men inte helt emot. Det finns material som måste märkas så att de som, om jag får använda uttrycket, utforskar det, vet vad de får. Visst material - pedofili, pornografiskt material av olika slag, speciellt våldsporrfilmer, och visst rasistiskt material - bör förbjudas.
Om det är olagligt i skriftlig form, bör det vara olagligt på Internet. Jag känner till bibliotekariens argument: en bibliotekarie vet inte vad varje bok innehåller men när du påpekar vad några av böckerna innehåller, förväntar du dig att de skall vidta åtgärder. Detsamma borde gälla för dem som tillhandahåller tjänster på Internet.
Jag skulle också vilja säga att STOA utförde en undersökning för inte så länge sedan om huruvida material på Internet kan kontrolleras tekniskt sett. Det föreföll oss något förvånande, i egenskap av ledamot av STOA-panelen, att det verkade finnas goda tekniska medel för att kontrollera vad som finns på Internet, t.ex. pornografi, så att man kan peka på områden som man skulle behöva undersöka och hålla ögonen på.

De Esteban Martín
Herr ordförande! För det första vill jag lyckönska Schmid till hans betänkande. Det är inte första gången som vi diskuterar denna fråga här i kammaren. Handlingsplanen är resultatet av det svar som erhölls av kommissionen när problemet togs upp för första gången, och den har utvecklats i samordning med rådets rekommendation om skydd för minderåriga och den mänskliga värdigheten, med Europaparlamentets resolutioner i åtanke.
Jag skulle vilja uppmärksamma de positiva aspekter som denna kammare har försökt införa i alla sina resolutioner om detta informationsnät, med beaktande av vad
Internet betyder i våra medborgares dagliga liv. Men, som alla informationsmedia, och i synnerhet på grund av dess tillgänglighet, måste den underställas säkerhetsregler, särskilt för barn. Men som alltid, den fulla respekten för yttrande- och informationsfriheten och framstegen i nya tekniker gör det ibland möjligt att sprida illegalt material som kan kränka andra rättigheter och friheter.
Detta problem har diskuterats och väckt ett stort intresse i internationella fora och i Europarådet och OECD och de ändringsförslag som infördes vid den första behandlingen har gjort det möjligt att åter diskutera detta här i dag.
Dessa ändringsförslag gav oss rätt att ändra dess rättsliga grund och att anta detta förslag till beslut med hjälp av medbeslutandeförfarandet och inte bara genom samråd. På detta sätt har denna kammares deltagande ökat i en fråga som, naturligtvis, faller under skyddet av konsumenter och Internetanvändare, dvs. av våra medborgare. Men jag skulle ännu en gång, som det står i betänkandet, vilja insistera på nödvändigheten av rättsligt och polisiärt samarbete, ett närmande av systemen för att bekämpa dessa brott i medlemsstaternas lagsamlingar och utarbetandet av studier i detta ämne, vilket kan leda till att vi närmar oss konkreta lösningar.
Denna handlingsplan kommer att göra det möjligt för oss att nå dessa lösningar genom att ge dess budgetpost rättslig grund. Därför skulle jag vilja uppmärksamma nödvändigheten av ett interinstitutionellt samarbete som gör det möjligt att bereda vägen för lösningar som i slutändan gynnar våra medborgare.

Neyts-Uyttebroeck
Herr ordförande, kommissionär, kolleger! Den stormande spridningen av Internetanvändning lockar fram reaktioner hos många opinionsbildare som kan jämföras med de reaktioner som introduktionen av boktryckarkonsten utlöste för 500 år sedan. Då hette det också att denna nya teknik skulle så förvirring i svaga själar och att den skulle stjälpa etablerade värderingar och sedvanor.
Det talar till kommissionens, rådets och parlamentets fördel att den fleråriga handlingsplanen för en säkrare användning av Internet är mer baserad på att informera, öka medvetenheten, arbeta med självreglering och frivilliga uppförandekoder än på repression och censur. Än så länge har EU alltså inte givit vika för den marxistiska grundsatsen såsom det sägs - det låter jag stå för de som säger det - och den lyder: tillit är bra, men kontroll är mycket bättre.
Detta säger jag utan att för den skull vara så naiv att jag tror att rådet av dessa anledningar skulle har strukit alla hänvisningar till ett rättsligt och straffrättsligt samarbete. Denna strykning visar att medlemsstaternas regeringar framför allt med ord pläderar för en gemensam kamp mot den gränsöverskridande brottsligheten, men att de ryggar tillbaka till och med inför utredandet av ett sådant samarbete. Att endast med ord plädera för ökad säkerhet, men att vägra förbereda, för att inte säga föreskriva, de nödvändiga handlingarna kommer bara att underblåsa känslan av otrygghet och hot hos medborgarna. Detta, kolleger, är i det långa loppet mycket ödesdigert för demokratin.

Liikanen
Herr ordförande! Parlamentet har givit uttryck för sin önskan om förändringar i den gemensamma ståndpunkten. Kommissionen har inga problem med innehållet i de flesta av dessa ändringsförslag. För att vara konsistent i sin ståndpunkt i den första versionen och i sitt ursprungliga förslag, kan kommissionen inte godkänna ändringsförslagen 1, 3 och 13. Kommissionen kan godkänna de återstående nio ändringsförslagen. Tid är emellertid av avgörande betydelse nu. Jag uppmanar parlamentet att noggrant överväga de ändringsförslag som lagts fram så att de förseningar som skulle kunna uppkomma i samrådsförfarandet kan undvikas. Det råder inget tvivel om att det finns ett överväldigande stöd för handlingsplanen; det råder ingen grundläggande oenighet som skulle kunna hindra handlingsplanen från att antas utan vidare dröjsmål.
I tre fall - ändringsförslagen 1, 2 och 6 - föreslår kommissionen att man tar itu med parlamentets bekymmer genom att göra följande tillkännagivande: Ansvar för förmedlare av innehåll på Internet kommer att behandlas i förslaget till direktiv angående vissa juridiska frågor i samband med elektronisk handel, som kommissionen har åtagit sig att föra fram. Motarbetandet av våld mot och utnyttjande av kvinnor och barn täcks av Daphne-programmet. Kommissionen kommer att se till att man väl uppmärksammar parlamentets oro genom att tillämpa handlingsplanerna 1 och 2 i avseende på våld mot och utnyttjande av kvinnor och barn på Internet. Som en uppföljning till brottsstudien och i anslutning till kommissionens förestående rapport om databrott, kommer kommissionen att möjliggöra studier avseende frågan om de väsentliga åtgärder inom straffrätten, som åsyftas i ändringsförslag 6 av utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, som beror på tillgängligheten av budgetanslag och erhållande av det nödvändiga godkännandet enligt de ekonomiska bestämmelserna.
Jag hoppas att detta kommer att möjliggöra att man röstar fram en överenskommen text och på så sätt tillåter att handlingsplanen tillämpas så snart som möjligt. I ljuset av sommarens olyckliga erfarenheter, då barnpornografin på nätet fick stor uppmärksamhet, är alla överens om att det finns ett omedelbart behov av handling. Ett antagande är väsentligt för att Europeiska unionen skall kunna upprätthålla sin ledande funktion när det gäller att ta itu med skadligt material på Internet.
Jag skulle vilja tacka föredraganden, herr Schmid, för hans mycket konstruktiva inställning till de förslag som omfattas av handlingsplanen.

Schmid
Herr ordförande! Efter kommissionens uttalande kan jag med utskottets godkännande dra tillbaka ändringsförslagen 1, 2 och 6. De är grundlösa. Jag hänvisar återigen till att ändringsförslagen 3, 4 och 5 dras tillbaka till förmån för rådets kompromissformulering med ändringsförslagen 8, 9 och 10.
Jag måste göra ytterligare ett formellt påpekande: Det finns ett ändringsförslag 7 som har något att göra med programmets ikraftträdande den 1 januari nästa år eftersom den 1 januari i år redan har varit. Detta datum förekommer en gång till i programmet på ett annat ställe, därför gäller detta naturligtvis också.

Ordföranden
Tack, ledamot Schmid. Under omröstningen i morgon skall vi ta hänsyn till era preciseringar.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Klinisk prövning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0407/98) av Amadeo för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av bestämmelser som fastställs genom lagar och andra författningar rörande tillämpningen av god klinisk sed vid klinisk prövningar av humanläkemedel.

Amadeo
Herr ordförande, ärade ledamöter! I dag har parlamentet att ta ställning till ett direktiv som är mycket efterlängtat och mycket viktigt på grund av den påverkan det kommer att ha på läkemedelsanvändningen och därmed på ett stort antal europeiska medborgare och patienter och på hälso- och sjukvården.
Det kan väcka förvåning att föredraganden vid ett tillfälle som jag tillåter mig definiera som betydelsefullt i Europaparlamentets liv kommer från de grupplösas skara. Jag betraktar det som ett viktigt tecken på demokrati och på stor respekt och opartiskhet från detta parlaments sida, vilket jag gärna understryker, och jag vill uttrycka min erkänsla till alla kollegorna i miljöutskottet, speciellt ordföranden Collins och de politiska partigruppernas samordnare, för att ha tillåtit mig att utarbeta och upprätta detta betänkande, och än mer för att med ett ovanligt engagemang ha bidragit till att förbättra dess innehåll genom en rad genomtänkta, mödosamt framvärkta och verkligen värdefulla ändringar.
Nu är min uppgift att berätta för parlamentet om den väg vi gått för att komma hit till plenum och om innehållet i direktivet.
Först och främst gäller det arbetssättet. Eftersom jag genast konstaterade vikten av och förväntningarna på tillämpningen av god klinisk sed vid genomförandet av klinisk prövning av läkemedel på människor, och eftersom jag anser att jag huvudsakligen bör spela rollen av en uppmärksam och objektiv samordnare av en rad förslag från de i branschen verksamma, satte jag i gång en serie möten med europeiska konsumentgrupper och -föreningar, med patientgrupper av olika nationalitet, med företrädare för etiska kommittéer i de olika länderna, med fristående föreningar för frivilligarbetare, med forskarlag på universitets- och sjukhusnivå, med läkemedelsföretagens europeiska filialer. Samtidigt lyssnade jag på alla dem som - enskilt eller i grupp via möten eller skriftligt - har velat framhålla speciella synpunkter och överväganden. Kort sagt har jag i brödtexten och i ändringarna försökt att sammanföra alla de olika åsikter som jag har tagit del av för att ge en viktig signal om demokrati, öppenhet och aktiv delaktighet i ett förslag som inte skall komma uppifrån utan vara frukten av en samstämmig uppfordran till handling, det vill säga från alla.
Den grundläggande målsättningen: den stora avvaktan som sedan åratal kännetecknar den vetenskapliga världen inom Europeiska unionen kan få ett viktigt trendbrott med detta direktiv, såvida vi verkligen får en harmonisering. Med andra ord krävs det att alla de 390 miljonerna europeiska medborgare kan, med samma rättigheter och med samma skyldigheter, dra nytta av resultaten av den kliniska prövningen på människor inom gemenskapen. Samtidigt krävs det att alla aktörerna inom forskningssektorn - såväl offentliga som privata företag - i alla gemenskapens 15 länder har samma möjligheter och en sund inbördes konkurrens.
I dag har riktlinjerna för " Good Clinical Practice" (GLP), det vill säga god klinisk sed, uteslutande en rådgivande funktion och tillämpas inte på ett enhetligt sätt i de enskilda medlemsstaterna, vilka är ansvariga för lagstiftningen. Vi måste engagera oss för att omvandla principerna och riktlinjerna till en gemenskapslag av bindande karaktär gentemot en verksamhet som numera ofta utövas vid prövningscentra som verkar i flera medlemsstater.
Iakttagelse nummer ett: Direktivet innehåller förslag beträffande klinisk prövning av läkemedel på människor och tillämpning av good clinical practices . Det handlar om ett dokument som behandlar nödvändigheten av att inom gemenskapens ram harmonisera de rutiner för administration och dokumentation som styr klinisk prövning speciellt med avseende på multicenterprövningar. Den uttalade målsättningen i förslaget är att möjliggöra en rationalisering av de administrativa rutiner som krävs för att påbörja en klinisk prövning, och på så sätt göra Europa mer konkurrenskraftigt i jämförelse med till exempel Förenta staterna, men ändå hålla skyddet av försökspersonerna på en hög nivå.
Iakttagelse nummer två: Vi hävdar att det är nödvändigt att tillförsäkra den kliniska forskningen i Europa en normerande referensram som är enkel och entydig. Europa bör utvidga sin kapacitet att tillhandahålla kliniska data som är relevanta för utvecklingen och registreringen av farmaceutiska produkter och bland annat garantera enhetlighet vad beträffar svarstider och begärda dokument, så att prövningen kan påbörjas samtidigt i de olika länderna. Snabb tillgång, om än kontrollerad, till klinisk prövning har faktiskt bland annat ett etiskt värde, i och med att den medger att patienterna, speciellt de med allvarliga sjukdomar, i förtid får del av de nya farmakologiska upptäckterna. Detta förutom det vetenskapliga värdet, då möjligheten att publicera och debattera sina försök leder till en professionell utveckling hos de involverade forskarna.
Till slut måste man betona det ekonomiska värde den kliniska prövningen har, eftersom företagens investeringar i denna sektor kan vara betydande, vilket bidrar till att finansiera grundforskningen vid de centra som är inblandade.
Iakttagelse nummer tre: De tekniska aspekterna av det föreslagna dokumentet måste oundgängligen harmoniseras med dem i redan utgivna dokument och dokument som håller på att utarbetas, speciellt de som behandlar ICH, de som behandlar GCP, de som behandlar läkemedelstillsyn.
Iakttagelse nummer fyra: Det finns en särskilt svag punkt i det föreliggande förslaget till direktiv, nämligen där två möjliga tillvägagångssätt erbjuds: det första av tillståndstyp, det andra grundat på anmälan. Efter långa överväganden har det ansetts oundgängligt att finna en harmonisering som bara innehåller ett enda tillvägagångssätt, och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd uttalade sig för detta vid omröstningen om ändringarna. Det vore faktiskt lämpligt att, parallellt med att begäran om tillstånd skickas till den etiska kommittén, endast anmälan behöver göras till behörig myndighet, vilken skulle ha 30 dagar på sig att resa invändningar om den ansåg att detta var lämpligt. Med detta tillvägagångssätt värnas patienterna dubbelt - etisk kommitté plus möjlighet att ingripa från den behöriga myndighetens sida - men klara och korta tidsramar skulle vara fastslagna, eftersom tiden i dagens läge utgör den mest kritiska punkten för den kliniska prövningen i Europa. Det är ett för alla gemensamt engagemang: att harmonisera, det vill säga utlinjera ett enda tillvägagångssätt baserat på ett system med anmälningar. Detta tillvägagångssätt skulle garantera: a) ett rigoröst patientskydd då reglerna för god klinisk sed måste respekteras, godkännande från den etiska kommittén måste erhållas och medlemsstaterna har möjlighet att ingripa inom de 30 utsatta dagarna, och framföra eventuella motiverade invändningar; b) säkerhet om när försöken kan inledas; c) enhetliga rutiner i alla medlemsstaterna.
Avslutningsvis, går den uppgift vi som Europaparlament står inför, utöver det i sig viktiga problemet med den interna marknaden och konkurrensen, för att anta en mänsklig dimension där vi alla måste känna oss speciellt engagerade. Förhoppningen är att, med kraft av den demokrati Europaparlamentet uttrycker, lyckas påverka kommissionen och rådet så att vi får precisa och lika regler i alla gemenskapens länder.
Herr ordförande, en sista flash . Ändringarna 29 och 30 har lagts fram för att borga för försök även vid de centra som ägnar sig åt forskning utan syfte att registrera läkemedel. Ändring 14 bör enligt min mening tas upp efter 31 som är mer fullständig och som, om den antas, måste medföra att 14 faller bort. Ändring 35 måste tas upp före 16 eftersom den, om den bifalles, innebär att sista stycket i 16 och hela 17 faller bort.

Ordföranden
Tack, ledamot Amadeo. Eftersom ni var så älskvärd i början och uttryckte ert tack till alla grupper för möjligheten att lägga fram detta betänkande lät jag er göra tre eller fyra flash , inte bara en, på slutet.

Heinisch
Herr ordförande, kära kolleger! Tillnärmningen av dessa föreskrifter måste företas från två olika angreppsriktningar. För det första måste man uppnå att skyddet för patienterna garanteras, vilket är den viktigaste angelägenheten i fråga om god klinisk sed. I detta syfte har vi i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi uttalat oss för att en prövare, vilket förekommer i direktivets formulering, otvetydigt skall förstås som en läkare och inte, som kommissionen föreslagit, en ansvarig person.
För att förbättra skyddet för patienterna måste det också säkerställas att de medel som ställs till förfogande för läkemedelsforskning inte slösas bort på överspelade försök, eller på sådana som genomförts på annan plats. Att iaktta de standarder som etableras genom god klinisk sed skapar förutsättningar för att dubbla försök inte äger rum. Dessutom måste vi ha läkemedelsindustrins intressen i åtanke; det är den som genomför de kliniska prövningarna. Dessa prövningar är en absolut nödvändig förutsättning för att kunna föra ut nya läkemedel på marknaden. Hur innovativ läkemedelsindustrin är sammanhänger mycket starkt med hur effektiva de administrativa förfaranden är som måste gås igenom för att genomföra prövningarna. För att uppnå en åtstramning av de administrativa förfarandena har kommissionen tagit ett viktigt steg genom att tvinga tillståndsmyndigheterna att fatta beslut om huruvida en klinisk prövning får genomföras eller inte inom 30 dagar.
I vissa medlemsstater - som exempelvis Tyskland - har det nämligen redan visat sig att det är fullt möjligt att fatta ett riktigt myndighetsbeslut inom denna tidsram. En ytterligare åtstramning kan uppnås genom att möjligheten öppnas att fatta beslut om vissa bestämda kliniska prövningar i ett rent meddelandesystem. Till detta är det viktigt att det med direktivet följer en tillnärmning till Internationella harmoniseringskonferensens riktlinjer, eftersom de kliniska prövningar som genomförs i Europa inte får vara underkastade strängare krav än i den övriga världen. Å andra sidan måste de likväl motsvara de internationella kraven på detta område. Detta var våra förslag, och jag riktar ett hjärtligt tack till herr Amadeo för hans betänkande.

Needle
Herr ordförande! Jag skulle i kväll vilja välkomna kommissionens förslag att uppmärksamma det arbete Amadeo har utfört då han har framställt ett mycket väl genomtänkt betänkande. Han har i kväll varit mycket tillmötesgående mot andra grupper, och vi kan säga att vi uppskattar den tid som han har tagit sig och de mödosamma försök som han har gjort för att hitta en kompromiss i vissa särskilt svåra områden i detta betänkande.
Jag skulle vilja understryka att den europeiska lagstiftningen om kliniska prövningar måste vara i linje med de internationella riktlinjerna så som de fastslagits i den internationella konferensen om harmonisering av riktlinjer för god klinisk sed. Detta är något som bör innefattas i direktivet för att garantera harmonisering. Det är ett mycket viktigt betänkande som är ämnat att minska den byråkrati som omger utförande och tillämpning av kliniska prövningar medan det på samma gång garanterar att hälsan, säkerheten och konfidentialiteten för försökspersonerna vid kliniska prövningar ges högsta prioritet.
Frågan om tidsfrister för ansökningsförfarandena har visat sig vara en problematisk faktor i diskussionerna om denna fråga och det har givit upphov till oro, speciellt bland läkemedelsindustrierna. Vi har tittat litet närmare på detta i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och det är av särskild vikt i fråga om multicenterprövningar, där administrativa förfaranden kan leda till omfattande förseningar och förvirring även innan prövningen påbörjas. Man har därför i detta betänkande lyckats med vissa rationaliseringar för att garantera att multicenterprövningar, särskilt de som täcker ett flertal EU-medlemsländer, använder samma information och produkter av samma höga kvalitet.
I utskottet kom vi överens om att ansökningsförfarandet för att leda en klinisk prövning, måste ses över ordentligt. För närvarande kan företag och forskare inleda en klinisk prövning utan att behöva rapportera detta. Om valet står mellan systemet för tillstånd eller, ställer vi oss bakom det för anmälan därför att i och med detta system kommer tillsynsmyndigheten att underrättas när en ansökan överlämnats till den etiska kommittén, och utredaren kan påbörja utredningen och på så sätt begränsa byråkratin till ett minimum. Dessutom skulle den etiska kommittén ha möjlighet att föra sin oro på tal och utredaren skulle vara tvungen att vidta åtgärder i frågan.
Jag välkomnar också föredragandens syn på de etiska kommittéernas roll och håller med om att patienternas säkerhet och värdighet måste fortsätta vara av högsta prioritet. Införandet av etiska kommittéer under EG-lagstiftningen är ett sätt att garantera säkerheten för de personer som prövas. När byråkratin minskas och säkerhet garanteras för försökspersonerna för prövningen, särskilt i samband med att etiska kommittéer blandas in, kommer EU-medborgarna att kunna dra fördel av nya spännande mediciner och upptäckter och innovativa medicinska produkter som är resultatet av effektivt skötta kliniska prövningar som utförs inom en mer rimlig tidsram än hittills.
Avslutningsvis vill jag tacka föredraganden för det engagemang som han har visat genom att sammanställa ett mycket välformulerat betänkande, och ser fram emot ett positivt svar från kommissionen.

Valverde López
Herr ordförande! Vi anser att kommissionens förslag är ett bra förslag som vi kan acceptera och stödja. Men i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd där alla politiska grupper arbetat i relativt samförstånd framlades rätt många ändringsförslag. Jag vill uttala mitt stöd till min kollega Needles uttalande som visar att arbetet i utskottet har varit framgångsrikt och att vi presenterar oss i kammaren med en brett accepterad ståndpunkt.
Trots det så antogs det i utskottet alltför många ändringsförslag - vilket ofta hat hänt på sista tiden - och vissa av dessa ändringsförslag överensstämmer inte helt och t.o.m. möjligheterna att väva in dem i en sammanhängande text är inte många. Därför har jag återkommit till ändringsförslag 31 som inte ändrar det som antogs i kommissionen men som underlättar förståelsen och den rättsliga säkerheten vid redigeringen.
Å andra sidan, gentemot denna sektor och patienterna, tror jag att vi här måste upprepa, i denna kammare i parlamentet, att arbetena kommer att underlättas och att prövningarna kommer att harmoniseras med ett rätt effektivt system, vars beståndsdelar är enkel kommunikation i inledningen av den kliniska prövningen, en frist på trettio dagar och endast en etisk kommitté. Man vinner i snabbhet och rättssäkerhet och slutligen skyddas personers grundläggande rättigheter i tillräckligt stor omfattning, vilket är en fråga som oroat oss från början. Förslaget säkrar också en text som överensstämmer med internationella normer, vilket var det andra syfte som vi har försökt att uppnå.

Dybkjær
Herr ordförande! Jag vill också gärna tacka föredraganden för det arbete som han har lagt ned i utskottet, och jag gläder mig över det breda stödet för förslaget. Förslaget innebär ju en kodifiering av Helsingforsförklaringen, samtidigt som medlemsstaterna kan gå vidare med hänsyn till ett stärkande av patientsäkerheten, vilket också betonas i utskottets ändringsförslag. Det finns tre centrala problemställningar som kanske kan betraktas som vattendelare. För det första har vi frågan om medlemsstaterna skall tillåta kliniska tester om den etiska kommittén har sagt ja, eller om man i vissa situationer kan avslå begäran. För det andra har vi frågan om man automatiskt har tillstånd när man har ansökt och det inte kommer något svar, eller om man faktiskt skall meddela den officiella myndigheten innan man sätter i gång med kliniska försök, om man inte hört något från denna myndighet. För det tredje gäller det de tidsfrister under vilka den etiska kommittén skall arbeta.
Jag vill först säga att den liberala gruppen stöder huvudlinjen i ändringsförslagen, medan jag själv har vissa reservationer när det gäller de tre nämnda punkterna. Jag menar att det är oerhört viktigt att fastställa att medlemsstaterna kan avslå en ansökan, även om den etiska kommittén har sagt ja. Jag betraktar i realiteten inte detta som ett stort praktiskt problem, eftersom den etiska kommittén normalt sett inte är verksam i ett politiskt tomrum. Vad gäller frågan om man kan sätta i gång automatiskt eller om man skall meddela myndigheten eller ha fått tillstånd, vill jag gärna betona att detta också är viktigt med hänsyn till patientsäkerheten. Jag stöder inte de ändringsförslag som lagts fram om tidsfristerna. Erfarenheterna från befintliga etiska kommittéer säger att etiska bedömningar och beslut tar tid, och man bör därför inte ha alltför kort tidsfrist när en etisk kommitté skall arbeta.

Cabrol
Herr ordförande, kära kolleger! Normerna för att genomföra kliniska prövningar tillämpas numera på multicenterprövning, dvs. prövningar som tillämpar samma protokoll på 50 till 60 prövningsställen, och säkerställer därmed rekrytering av 2 000 till 3 000 patienter till ett belopp av 300 till 500 miljoner ecu för ett och samma försök. Detta framgår av de mänskliga, sociala och ekonomiska utmaningarna för dessa försök, avsedda att ta fram nya läkemedel, som är bättre inriktade och därmed mer effektiva och bättre tolererade av de sjuka.
Oberoende av anmälan av försöket till de behöriga lokala myndigheterna, eller tillgång till ett centraliserat förfarande vid Europeiska läkemedelsmyndigheten, måste ett antal regler respekteras, vilka har varit föremål för ändringsförslag i utskottet. Dessa ändringsförslag som stöds av vår grupp, UPE, har olika målsättningar. För det första att garantera fullständig och objektiv information till de patienter som deltar i försöket. För det andra att erhålla deras fullständiga samtycke, i skriftlig form, undertecknat och daterat och därvid vidta nödvändiga åtgärder för förståndshandikappade. För det tredje att använda sig av yttrandet från de oberoende och tvärvetenskapliga etikkommittéerna, som består av läkare och paramedicinska aktörer utöver dem som direkt deltar i den kliniska prövningen. För det fjärde att ålägga medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att respektera goda tillämpningar vid tillverkning för att säkerställa kvalitet och säkerhet för läkemedlen. För det femte att tvinga tredje land som exporterar till Europeiska unionen att lämna bevis på kvalitetskontroll och godkännande för varje parti för att verkligen möjliggöra spårning vid en eventuell incident.
Varje oönskad allvarlig incident som uppkommer i en medlemsstat där försöket tillämpas skall naturligtvis påtalas. Slutligen skall forskaren vara en legitimerad läkare, ansvarig för försöket och alltså behörig att kontrollera funktionen samt konsekvenserna för de patienter som frivilligt deltar i studien.
Vi är positiva till förslaget till direktivet efter ändringarna. Det handlar om att inrätta en ram som syftar till att främja en konkurrenskraftig klinisk forskning till förmån för den sjuka.

Ephremidis
Herr ordförande! Amadeos betänkande är utomordentligt intressant och har faktiskt, genom några av ändringsförslagen, blivit bättre på vissa punkter. Jag anser dock att utskottets förslag borde ha innehållit mer kritik beträffande dess brister och utelämnanden, samt att vi behöver våga mer när det gäller förslag på mer konkreta och främjande åtgärder för att utföra kontroller. Det avser såväl förebyggande som hämmande åtgärder, men också böter varhelst och närhelst brottsliga avsikter upptäcks i de mäktiga multinationella läkemedelskoncernernas jakt på vinst. Ty dessa koncerner, herr ordförande, med sin inblandning i andra intressen, t.o.m. politiska, utnyttjar ohejdat ett antal personer, exempelvis obotligt sjuka som p.g.a. psykisk sjukdom lever instängda på olika psykiatriska kliniker eller liknande institutioner. De utnyttjar även personer som är frihetsberövade - jag talar om interner som ofrivilligt blir försöksdjur för att nya mediciner skall kunna prövas kliniskt. Självfallet måste dessa personer skyddas men vi får inte glömma att det för deras beskydd inte räcker med förklaringar. Det krävs konkreta åtgärder, något som dessvärre saknas i utskottets förslag. Tyvärr kommer inte Amadeos betänkande, trots ändringsförslagen, med någon kritik mot dessa brister eller med något förslag på åtgärder.
Herr ordförande! Jag finner det anmärkningsvärt att det någonstans förutsätts ersättningar eller skadestånd. Ersättning för den som utsätter sig för prövning av nya läkemedel, skadestånd till den som till följd därav åsamkas skada på den fysiska eller psykiska hälsan. Människans kropp och själ förvandlas alltså till en handelsvara. Vi ser här hur lagen hävdar den fria konkurrensens tabu och rätten till industriellt ägande. Vi ser hur det råder bristande insyn i programmen, i undersökningarna och finansieringen. Med betänkandet som argument måste vi övervinna dessa problem för att de kliniska prövningarna av humanläkemedel skall komma människans hälsa tillgodo...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Breyer
Herr ordförande, kära kolleger! Vi är alla eniga om att skyddet av patienterna måste garanteras - och många talar här om en hög skyddsnivå; men även jag saknar här en mycket starkare konkretisering om hur denna skyddsnivå skall se ut för patienterna.
Även för mig handlar det om att vi också måste definiera denna höga skyddsnivå. Då är det inte tillräckligt för mig att vi säger: Just i fråga om personer som är oförmögna att ge sitt samtycke måste en annan person ge samtycke. Nej! Därför har vi lagt fram ett ändringsförslag som mycket klart föreskriver att ingen forskning som inte har någon direkt nytta får genomföras på personer som är oförmögna att ge sitt samtycke. Det är mycket avgörande, för vad betyder då detta underförstått? Om vi inte stöder detta ändringsförslag här betyder det ju de facto att vem som helst kan ge sitt samtycke för dessa personer som är oförmögna att själva ge det, och att forskning som inte nyttjar någonting till kan utföras på dessa människor.
Då har vi verkligen gjort försökskaniner av de människor som måste tillerkännas en hög skyddsnivå. Jag tror att vi här inte heller får glömma bort att vi löper risken att öppna dörren till eugeniken på vid gavel om vi inte garanterar att det finns en direkt skyddsnivå. Det förflutna har bevisat att man inte får utföra någon forskning på förståndshandikappade människor som inte är i stånd att ge sitt samtycke om det inte finns någon direkt nytta.
Därför vill jag verkligen uppmana er att stödja dessa ändringsförslag från Gruppen De gröna för att garantera just detta. Jag betonar det ytterligare en gång särskilt mot bakgrund av att det också har varit mycket häftiga diskussioner om bioetikkonventionen här i Europaparlamentet, i synnerhet också i många samhällsgrupper. Förbundsregeringen har inte undertecknat denna bioetikkonvention, just av de skäl som jag har nämnt. Därför måste det vara vår allra viktigaste uppgift att vi inte röstar för ett direktiv som inte särskilt garanterar detta skydd för personer som är oförmögna att ge sitt samtycke.
Därför ber jag er att rösta för vårt ändringsförslag som mycket klart uttrycker att endast forskning som tjänar någon direkt nytta får utföras här och att allt annat är uteslutet.

Correia
Herr ordförande! Det är allmänt bekant att bestämmelserna om kliniska prövningar i Europeiska unionen på internationell nivå är kodifierad i direktiven om god klinisk sed från 1990 och att globaliseringen av läkemedelsindustrin av nödvändighet lett till en harmonisering av bestämmelserna på internationell nivå inom ramen för Internationella harmoniseringskonferensen.
Emellertid har medlemsstaterna olika lagstiftningsmedel eller förvaltningar, vilket leder till betydande förseningar i utförandet av kliniska prövningar, vilket därmed återspeglas i förseningar för de vinster som innovationen eventuellt kan ge upphov till i behandlingen av de sjuka.
Därav behovet av att gå fram beslutsamt för att rationalisera och harmonisera de kliniska prövningarna, utan att detta påverkar subsidiaritetsprincipen. Vi måste dock, även om den vetenskapliga forskningen skall stödjas och stimuleras, garantera skyddet för deltagarna i dessa prövningar, genom att människans rättigheter och värdighet respekteras.
Därför är de etiska kommittéerna viktiga, och dessa måste vara öppna och oberoende. En nationell etisk kommitté som samordnar de regionala och lokala kommittéerna, skulle göra det möjligt att utforma en enda åsikt från varje medlemsstat, och på så sätt försäkra sig om de lokala kommittéernas oberoende för att acceptera eller förkasta prövningen. I alla center där man genomför kliniska prövningar skall det finnas en obligatorisk etisk kommitté, vars åsikt skall vara bindande.
I dess formulering skall, förutom de läkare som inte arbetar med dessa prövningar, sjuksköterskor och annan hälsovårdspersonal, liksom icke-medicinsk personal delta för att garantera skyddet för de sjuka och välfärden för de personer som deltar i prövningarna. Forskaren, läkare eller ej - i detta senare fall med garanterad läkarövervakning - måste undantagslöst få godkännande efter information, från alla som deltar i prövningen eller från deras förmyndare och garantera att prövningarna är konfidentiella. På detta sätt, främjas forskningen och de sjukas och läkemedelsindustrins intressen skyddas.

Liese
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar! Även jag vill tacka föredraganden. Två tredjedelar av alla sjukdomar går för närvarande inte att behandla alls eller går inte att behandla på ett tillfredsställande sätt. I sammanhanget handlar det delvis om mycket hemska sjukdomar som ofta leder till döden. Det är anledningen till att den medicinska forskningen är nödvändig och i synnerhet läkemedelsforskningen. Det direktiv som nu är uppe till debatt kan hjälpa till att förbättra den kliniska forskningen i Europa. I synnerhet erbjuder samstämmigheten i fråga om processerna chansen att undvika dubbla arbeten.
Vi måste dock i alla fall garantera ett omfattande skydd för försökspersonerna. Särskild uppmärksamhet krävs vad beträffar skyddet för personer som är oförmögna att ge sitt samtycke, till exempel barn eller människor med ett förståndshandikapp. Kommissionsförslaget tar inte tillräckligt ställning till detta. Det hänvisar däremot till Europarådets konvention om mänskliga rättigheter och biomedicin. Denna konvention är dock omstridd, och några medlemsstater har ännu inte bestämt sig för om de kommer att ratificera den eller inte. Europeiska kommissionen - herr kommissionär Liikanen, var vänlig för det vidare - borde sluta upp med att skriva in denna konvention i Europeiska unionens rättsliga dokument efter devisen " Vi behöver ju inte bry oss om de etiska frågorna, det har ju Europarådet gjort" .
Vi behöver mycket stränga föreskrifter för att skydda personer som är oförmögna att ge sitt samtycke. Barn eller förståndshandikappade personer får under inga som helst omständigheter missbrukas som försökskaniner. Jag vill förvisso inte låta Ephremidis utläggningar stå oemotsagda, då jag anser att den övervägande majoriteten av de ansvariga inom industrin och på kliniker inte genomför forskningen på ett oegentligt sätt, utan att de håller sig till reglerna för att skydda försökspersonerna. Men vi måste även inom ramen för detta direktiv klargöra dessa regler. Jag röstar inte för ändringsförslaget från gruppen " De gröna i Europaparlamentet" , vilket fullständigt vill undanta personer som är oförmögna att ge sitt samtycke från forskningen, eftersom jag tror att just detta skulle få forskningen om barnsjukdomar att stagnera. Många barnsjukdomar förekommer inte hos vuxna, och därför kan man inte heller utföra lämpliga studier på vuxna fullständigt. Därför behöver vi stränga regler, men inget totalförbud.

Poggiolini
Herr ordförande, ärade ledamöter, till att börja med skulle även jag vilja tacka ledamot Amadeo för det utmärkta arbete som han har utfört och för den ovanliga och stora öppenheten, för medverkan från alla utskottsledamöterna, för alla de ändringar som bifallits och för den medverkan som har beviljats. Detta förslag till direktiv ikläder sig speciell vikt på grund av den känsliga sektor det är avsett att reglera. Det har till syfte att standardisera utförandet av klinisk prövning av nya mediciner på människor. Riktlinjer för god klinisk sed tillkom redan 1990 men, som vi vet, är de inte bindande. Det krävs alltså nationella regler som är harmoniserade. Det är därför lämpligt att införa ett enda tillvägagångssätt, inte som i dag olika reglerat från land till land.
Vi har valt anmälningar framför tillstånd, och det har förklarats varför. Men än mer viktigt är att värna om hälsan hos de patienter som underkastar sig försöksverksamhet. I detta syfte innehåller ett tillägg, framlagt av mig och enhälligt bifallet av ledamöterna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, en uttrycklig definition av upplyst samtycke: den patient som deltar i klinisk prövning måste dessförinnan på ett lättfattligt sätt ha delgivits all information om försöket och hans medgivande måste dokumenteras genom undertecknande av ett protokoll. De etiska kommittéerna fyller en speciellt viktig roll för skyddet av de patienter som underkastar sig försöken. Det blir deras uppgift att bedöma försökens relevans, det åtföljande protokollet, forskarnas och tillgängliga strukturers lämplighet. De etiska kommittéerna skall utvärdera om den skriftliga informationen är fullständig och tydlig. Information om eventuella skador skall omedelbart tillställas sponsorn och den etiska kommittén.
Sammanfattningsvis får vi på detta sätt en fullständig säkerhet i försöken. Det kommer även att finnas samarbete mellan länderna till fromma för forskningen inom den europeiska läkemedelsindustrin och, avslutningsvis, för hälsan hos de medborgare som snabbt kommer att botas med de nya produkterna.

Schleicher
Herr ordförande, mina damer och herrar! I likhet med kollega Liese skulle jag än en gång vilja betona: Trots oomstridda framgångar i fråga om att bota sjukdomar genom att sätta in mediciner finns det för ca 20 000 sjukdomar ännu i dag ingen lovande behandling möjlig. Nya verksamma och säkra läkemedel kommer därför även i framtiden att vara absolut nödvändiga.
I samband med forskning och utveckling av läkemedel är den kliniska prövningen, dvs. granskningen av ett läkemedels potentiella verkan på människor, av mycket stor betydelse. Flera kolleger har redan hänvisat till den internationella harmoniseringen. Vi anser det vara absolut nödvändigt att vi inte bara utvecklar europeisk samhörighet, utan också internationella avtal. Jag har därför tillsammans med Valverde lagt fram tre ändringsförslag som än en gång skall betona detta. Det är desto viktigare när det i fråga om alla säkerhetskraven även - det har redan sagts - handlar om skyddet av människor, liksom även om skyddet av människor utan rättslig handlingsförmåga eller med begränsad sådan.
Vår grupp vill uppnå att det finns ett omfattande skydd för människor vid genomförandet av en klinisk prövning, att terapeutiska framsteg ständigt står till förfogande för alla patienter, att även tillförlitliga, innovationsvänliga ramförutsättningar för forskning, utveckling och produktion av innovativa läkemedel i Europa möjliggörs och upprätthålls. Kollega Amadeo har för dessa ändamål gjort ett värdefullt arbete, och vi kan i huvudsak stödja hans betänkande.

Trakatellis
Herr ordförande! Vi kräver av läkemedel att de skall präglas av kvalitet, säkerhet och effektivitet. De viktigaste upplysningarna rörande dessa egenskaper får vi från kliniska prövningar på människor. Jag tror det är uppenbart för oss alla att dessa prövningar måste utföras enligt mycket stränga och okränkbara regler, för att i mesta möjliga mån lyckas undvika fysisk och psykisk skada på de människor som utsätter sig för prövningarna, samtidigt som den personliga integriteten fullständigt garanteras.
De flesta ändringsförslag som läggs fram till omröstning i Europaparlamentet stöder vidare Europeiska kommissionens text vad gäller skydd för, om uttrycket tillåts, det mänskliga försöksdjuret och de kliniska prövningarna med detaljerade föreskrifter. De senare förutsätter allt ifrån fullständig information till den berörda personen och vederbörandes skriftliga samtycke, till tillfrisknande och ersättning vid skada eller dödsfall.
Jag vill tro att Europeiska kommissionen kommer att godkänna dessa ändringsförslag. Vi får inte glömma att vi står i stor skuld till dessa personer, som frivilligt utsätter sig för prövningarna. Tack vare dem kan den slutliga utvärderingen göras, huvudsakligen rörande säkerheten och effektiviteten hos läkemedlet, liksom registrering av eventuella biverkningar. På detta sätt har samhället vunnit i det förflutna, vinner idag och kommer att vinna i framtiden genom dyrbara mediciner som slår vakt om människans hälsa och även fungerar som verktyg för att återställa hälsan när den vacklar.
Slutligen, herr ordförande, är det självklart att reglerna i detta direktiv måste verkställas på samma sätt i alla medlemsstater om vi verkligen vill garantera de kliniska prövningarna, men även en riktig konkurrens i produktionen av och handeln med läkemedel. Jag vill härmed också tacka föredraganden Amadeo, som har visat en utmärkt samarbetsvilja med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd.

Liikanen
Herr ordförande! Parlamentet har lagt fram sammanlagt ett trettiotal ändringsförslag till direktivförslaget. Kommissionen godkänner hälften av dem, eftersom de antingen på ett bra sätt kompletterar kommissionens ursprungliga förslag eller förenklar det. Kommissionen godkänner utan förbehåll sju ändringsförslag. Därtill kan man utan problem godkänna åtta ändringsförslag efter mindre omformuleringar av texten. Kommissionen godkänner ändringsförslagen 1 och 6, punkterna 1, 2 och 4 i ändringsförslag 10, ändringsförslagen 13, 14, 15, 18, 19, 21, 22, 23, 24 och 27.
Kommissionen beaktar i sitt ändrade förslag följande:
Kommissionen tänker i det ändrade förslaget infoga ändringsförslagen 1 och 6 samt punkterna 1, 2 och 4 i ändringsförslag 10. Ändringsförslagen effektiviserar skyddet av försökspersoner som deltar i en klinisk prövning, speciellt genom att förutsätta ett samtycke som grundar sig på kännedom, samt ändringsförslag 19 skyddet av sponsorn. Kommissionen delar parlamentets behöriga utskotts åsikt om att en etisk kommittés ställning som mottagare av vissa uppgifter, i synnerhet när det gäller läkemedelssäkerheten under en klinisk prövning måste förstärkas, utöver åtagandena i samband med förstärkningen av den kliniska prövningen. Undersökningen kan ju pågå så länge som fem till tio år. Detta gäller ändringsförslagen 21, 22 och 27.
Det mest betydelsefulla ändringsförslag som parlamentets behöriga utskott lägger fram gäller avskaffandet av det alternativa förfarandet för att påbörja en klinisk prövning. I kommissionens ursprungliga förslag fanns som alternativ att antingen skicka en anmälan till behöriga myndigheter, vilket är ett allmänt rättsligt förfarande, eller ett officiellt tillstånd utfärdat av en behörig myndighet, vilket föreslogs för att beakta speciella eller speciellt exceptionella situationer. Parlamentets behöriga utskott ställer sig endast bakom anmälningsförfarandet, vilket ändringsförslagen 13, 14, 15 och 18 innebär. Kommissionen stöder denna ståndpunkt och ändrar sitt ursprungliga förslag därefter. Dessutom syftar ändringsförslagen 23 och 24 till att klargöra eller precisera bestämmelser om god tillverkningssed för läkemedel som är föremål för en undersökning vid en klinisk prövning.
Kommissionen godkänner inte ändringsförslag som inte förbättrar läsbarheten i den ursprungliga, redan i sig komplicerade texten. Detta gäller ändringsförslagen 3, 8, 9, punkterna 1 och 2 i ändringsförslag 12 samt ändringsförslagen 16, 17, 20, 25 och 26. Kommissionen kan inte heller godkänna ändringsförslag som betydligt ändrar den ursprungliga texten, ligger alltför långt från dess anda eller rättsliga grund. Detta gäller ändringsförslagen 4, 7, punkt 3 i ändringsförslag 10 samt ändringsförslagen 11 och 20, liksom även ändringsförslagen 28 och 36 som upprepar ändringsförslag som kommissionen inte kan godkänna.
Jag vill ännu betona att kommissionen är mycket nöjd med föredragandens konstruktiva inställning till detta förslag och litar på att man genom ett effektivt samarbete med Europaparlamentet kan anta rättsakten inom en rimlig tid.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutas kl. 20.30.)

