Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 3 maj 2001.

Meddelande från talmannen
Talmannen
Kära kolleger! Som ni vet har ETA:s terrorism slagit till i Spanien, till och med under valkampanjen i Baskien, genom mordet den 6 maj i Saragossa på Manuel Giménez Abad, ordförande i Aragons folkparti, den 11 maj med en bilbomb i Madrid, där sorgligt nog 13 personer sårades. Jag framförde omedelbart å mina egna och å Europaparlamentets vägnar vår djupa sympati och våra uppriktiga kondoleanser till Manuel Giménez Abads familj. Jag har också framfört vårt stöd till de spanska myndigheterna.
Åtminstone en sak framgår tydligt av resultaten från valet som ägde rum i den spanska delen av Baskien: det baskiska folket, som mobiliserat sig för att gå till valurnorna, förkastar våldet. Jag kan nu bara hoppas att alla politiska krafter lyssnar till detta budskap.
Jag ber er att hålla en tyst minut.
(Kammaren höll en tyst minut.)

Arbetsplan
Talmannen
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 10 maj i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen har delats ut.
När det gäller måndag, tisdag och onsdag har jag inte fått någon begäran om ändring.
Beträffande torsdagen:
När det gäller aktuella och brådskande frågor av större vikt har jag fått två önskemål om ändringar:
Om mänskliga rättigheter, en begäran om att den andra underpunkten, med beteckningen "Guatemala", skall ersättas av en ny underpunkt med beteckningen "Situationen för de mänskliga rättigheterna i Kamerun". Denna begäran kommer från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen.
(Parlamentet biföll begäran.) När det gäller torsdagens ämne "Olagligt utnyttjande av naturresurserna i Demokratiska republiken Kongo", har jag fått en begäran från Gruppen Europeiska enade vänstern/nordisk grön vänster om att ersätta denna punkt med en ny punkt med beteckningen "Översvämningar i Frankrike".

Van den Berg
Fru talman! På samma sätt som vi som parlamentsgrupp precis har stött begäran om rubriken Kamerun, utgår vi ifrån att andra parlamentsgrupper nästa månad kommer att hjälpa oss att föra upp Guatemala och Rios Monts ställning samt de mycket allvarliga kränkningarna av mänskliga rättigheter på föredragningslistan. Vi föreslår också att nästa månad ta upp denna del, mycket viktiga betänkanden och situationen i Kongo, eftersom vi, EU, är direkt inblandade, och det tycks som om vi skulle kunna behandla det nästa månad. Och även den mycket allvarliga situationen med översvämningar i Frankrike. Vi stöder alltså denna begäran.

Talmannen
Kära kollega! Jag noterar mycket gärna detta uttalande, men som ni vet är det talmanskonferensen som kommer att granska den situation ni beskriver. När jag tittar på gruppordförandena förefaller det mig som om det föreligger viss enhällighet kring det ni just föreslagit. Jag tror faktiskt att man kan anta att saker och ting kommer att gå i den riktningen.
(Parlamentet godkände förslaget.)
När det gäller onsdagen den 30 och torsdagen den 31 maj 2001 har ingen begäran om ändring lämnats.
Arbetsplanen är därmed fastställd.

 
Inlägg som rör procedurfrågor

Ford
Fru talman! Jag har en ordningsfråga om dödsstraffet i Förenta staterna. Jag skulle vilja be er att skriva till Förenta staternas president, Bush, och be att dödsstraffet mot Tim McVeigh, den högerextremistiske terrorbombaren i Oklahoma, förvandlas till livstids fängelse, om ni inte redan har gjort det.
Detta på grund av vårt långvariga motstånd mot dödsstraffet i Förenta staterna, som i just det här fallet förstärks av den ökande bevisningen för att bombdådet inte utfördes av en galen ensambombare utan att det var en del av en sammansvärjning av den högerextremistiska Aryan Republic Army (ariska republikanska armén). Att avrätta honom i det här skedet skulle vara att motverka sökandet efter sanning och rättvisa, och det skulle tjäna de intressen och den ideologi som återfinns hos just de personer som är inblandade i brottet.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Ford.
Som ni säkert vet har vi beslutat att vara medorganisatörer till en mycket viktig kongress, som kommer att hållas i juni, om att avskaffa dödsstraffet i hela världen. Vi har fattat detta beslut inom presidiet och inom ramen för talmanskonferensen för att gå helt i riktning mot det ni föreslår. Det högtidliga sammanträdet kommer till och med, helt undantagsvis, att äga rum i Europaparlamentets kammare, för att visa på vårt engagemang.

 

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! Ni nämnde valet i den autonoma regionen Baskien. Spaniens Reconquista av den autonoma regionen Baskien har inte lyckats. Vi, Euskal Herritarrok, har betalat för det.
Gårdagens val har varit en hård tävling i vem som är bäst på att bekämpa vårt politiska alternativ. Det är därför inte förvånande om vi framstår som förlorare. Det verkliga misslyckandet står emellertid de spanska nationalisterna, Partido Popular och Aznars regering för. De har inte uppnått målet att driva ut de baskiska nationalisterna ur den autonoma regeringen.
Valresultatet ger oss ett tydligt budskap. En stor majoritet av det baskiska folket uppmanar de politiska partierna att återgå till 1998 års Lizarra-avtal för att komma vidare från den nuvarande situationen. Europeiska unionen kan inte längre betrakta denna fråga som en inre angelägenhet för kungariket Spanien.

Obiols i Germà
Fru talman! Varje gång ett mord sker i Baskien eller i Spanien tvingas vi under den högtidliga ritualen i denna kammare då dessa brottsliga handlingar fördöms och vi håller en tyst minut, lyssna på hur en europeisk ledamot som är expert på begravningstal utnyttjar tillfället och propagerar för ett program som vi skulle respektera om det inte följdes av den tragiska kontrasten i form av brott och död.
Det är ett olämpligt och i synnerhet meningslöst agerande som inte kommer att övertyga någon i denna kammare. Jag ber att ni ägnar er energi och er retoriska förmåga, om ni nu har en sådan, åt att övertyga era vänner om att de skall sluta döda. Tack så mycket, fru talman.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Obiols. Som ni förstår, sårar denna kollegas ord mig också mycket och jag föredrar att inte ta upp dem, för att undvika att gå in i denna verkligt oanständiga polemik.

 

Tannock
Fru talman! Jag vill gratulera Berlusconi till hans lysande seger i det italienska valet. Jag hoppas att Michel, Belgiens nuvarande utrikesminister, och hans likasinnade, den europeiska pressen på vänsterkanten, nu kommer att hålla tyst och respektera det italienska folkets demokratiska val utan fler krav på sanktioner av Österriketyp eller inblandning från EU:s sida.
Jag skulle vilja påminna den nya italienska regeringen om det löfte som gavs av Amatos tidigare regering och som stöddes av alla Europaparlamentsledamöter från regeringskoalitionen här i kammaren, att ända den skamliga ständiga exilen för kungahuset Savoy och låta dem återvända till sitt ursprungsland, genom att ändra den italienska konstitutionen som snart som möjligt.

 

Alavanos
Fru talman! Jag skulle vilja ta upp en konkret fråga med stöd av artikel 44.5 i arbetsordningen, som handlar om de prioriterade skriftliga frågorna, vilka kommissionen måste besvara inom tre veckor.
Redan den 15 februari 2001 framställde jag en prioriterad fråga till kommissionen om arbetet med fastighetsregistret i Grekland. Det är den enda fråga där det råder meningsskiljaktigheter mellan kommissionen och den grekiska regeringen.
Kommissionen borde ha gett mig ett svar senast omkring den 10 mars. Jag har inte fått något svar. Parlamentets tjänstemän har framfört fyra påminnelser: den 19 mars, den 2 april, den 18 april och den 2 maj. Kommissionen har fortfarande inte gett något svar.
Mot denna bakgrund, både med tanke på speciellt denna fråga och i allmänhet, skulle jag vilja att ni framhåller att det är nödvändigt att kommissionen respekterar tidsfristerna för de frågor vi ställer.

Talmannen
Tack, herr Alavanos. Eftersom jag antar att kommissionen inte har något svar att ge er direkt - man meddelar mig att det tyvärr är fallet - kommer vi att insistera på detta återigen. Ni kan räkna med mig.

 

Sauquillo Pérez del Arco
Fru talman! Nu när valen i Italien har ägt rum och ingen längre kan anklaga oss för valtaktik vill jag fråga om ni har fått ytterligare en skriftlig begäran från den spanska högsta domstolen beträffande upphävandet av Berlusconis immunitet och om ni utan dröjsmål kommer att behandla denna, med tanke på att denna handling har bekräftats av åtta domar, däribland en av författningsdomstolen som, det vet ni, är det högsta rättsliga organet, högre än statsrådet. Högsta domstolen har emellertid rätt att vända sig direkt till denna kammare med krav om behandling av en skriftlig begäran.
Jag skulle vilja veta om ni har mottagit den enligt min beskrivning och hur ni kommer att gå tillväga.

Talmannen
Fru Sauquillo! Jag är mycket tacksam att ni tagit upp denna fråga och därmed givit mig tillfälle att lämna grundläggande information till våra kolleger. Jag måste säga att jag verkligen ville det, men jag hade inte kunnat ta initiativet till det själv.
En punkt är avgörande. Spaniens utrikesminister skrev till mig för några dagar sedan för att överlämna yttrandet från regeringsrätten. Som ni minns, kära kolleger, väntade vi på det. Den spanska regeringen hade vänt sig till regeringsrätten som yttrat sig. Detta yttrande, det måste jag säga, bekräftar den juridiska försiktighet som jag trodde mig ha vidtagit: med andra ord anser regeringsrätten att begäran om hävande av immuniteten borde överlämnas till oss av det spanska justitieministeriet och inte direkt av högsta domstolen. Så är det. Det ankommer naturligtvis inte på mig att kommentera ståndpunkten från medlemsstaternas domstolar. Jag tror att det skulle föra oss mycket långt. Det är självklart, fru Sauquillo, att när det gäller mig väntar jag på att kanske få denna begäran en dag, den rätta vägen, i enlighet med vår arbetsordning; om den behöriga myndighet som enligt den spanska regeringsrätten verkligen är justitieministeriet, om justitieministeriet överlämnar en begäran om att häva den parlamentariska immuniteten för en av dessa kolleger, liksom för andra, skall jag naturligtvis överlämna dessa direkt till utskottet för rättsliga frågor, efter att ha meddelat kammaren det.
Jag tror att det hela är tydligt nu. Det har det för övrigt alltid varit, för ett stort antal bland oss. Dessa frågor har varit föremål för viss polemik, som jag personligen beklagar. Men ni skall veta att jag för min del känner absolut ingen motvilja mot någon av er.

Schulz
Fru talman! Om jag har förstått er rätt har den spanska författningsdomstolen bekräftat er uppfattning och beslutat att en anmodan om upphävande av immuniteten kommer att skickas till er via den spanska regeringen även från den spanska högsta domstolen. Det uppstod en kontrovers om huruvida detta är nödvändigt och då förespråkade ni det.
Låt mig i denna situation få ställa en tilläggsfråga till kollegan Sauquillos fråga: Vet ni om handlingarna redan är på väg hit? Har ni fått besked om att handlingarna kommer att översändas till er på nytt? Ja eller nej?
För det andra: Har jag för övrigt uppfattat er rätt, att ni så snart handlingarna har inkommit har för avsikt att ålägga utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ärendet? Kommer det att ske omedelbart eller kommer ni först att göra ett tillkännagivande i kammaren? Enligt era egna uttalanden borde ni, när ni erhållit handlingarna, först meddela kammaren och först därefter ålägga utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ärendet. Det skulle innebära att vi först efter nästa sammanträde i kammaren kan räkna med ett åläggande för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Därför undrar jag nu helt konkret: Kommer ni så snart handlingarna har inkommit att oberoende av kammaren överlämna ärendet till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, det vill säga handlingarna beträffande den presumtivt misstänkte Berlusconi och den presumtivt misstänkte Dell' Utri? Det rör sig ju här om två olika fall.

Talmannen
Tack, herr Schulz. Till att börja med tackar jag er för att ni velat notera beslutet från författningsdomstolen och konstaterar att detta beslut, detta yttrande från den spanska författningsdomstolen, bekräftade den juridiska försiktighet vi vidtagit. När jag sade att jag inte kände någon motvilja talade jag om några kolleger; jag tänkte lite på er eftersom ni faktiskt fällt mycket hårda ord, men allt detta är glömt.
Jag skall nu svara mycket uppriktigt, mycket tydligt på era frågor, och till att börja med den första: har jag fått en ny begäran som gått via den officiella vägen med den spanska regeringen? Svaret är nej. För närvarande har jag inte mottagit någonting. För det andra, när jag får denna begäran, kommer jag helt enkelt att tillämpa artikel 6 i arbetsordningen där det står: Varje begäran från en i en medlemsstat behörig myndighet - det är alltså tydligt att myndigheten verkligen är behörig - om upphävande av en ledamots immunitet skall tillkännages i kammaren - så står det i arbetsordningen -, och hänvisas till behörigt utskott.
Jag kan därför säga er att utskottet för konstitutionella frågor håller på att titta på om allt detta inte borde putsas och ändras. Man kan tro att det kanske inte är rätt förfarande men för närvarande, herr Schultz, måste ni förstå att jag tillämpar arbetsordningen så som den röstats fram i vår kammare. Jag tror att jag uttryckt mig mycket tydligt.
(Applåder)

Caudron
Fru talman! Jag skulle bara vilja fråga er om det skulle vara möjligt för er att snabbt meddela oss de skrivelser ni fått och som ni hänvisat till, så att vi kan få se den exakta lydelsen.

Talmannen
Talar ni om dem från justitie- och utrikesministeriet? Naturligtvis, jag trodde att ni redan fått dem. Då skall vi självfallet göra det nu.

Katiforis
Fru talman! Vid sin förra session i Strasbourg den 5 april antog parlamentet en resolution med begäran om frigivning Tziakourmas, som blivit kidnappad på Cypern. Jag har nu nöjet att meddela parlamentet att kidnapparna har frigett Tziakourmas. Jag är säker på att parlamentets kraftfulla och nästan enhälliga beslut har bidragit till denna frigivning.
Jag skulle vilja tacka alla kolleger som bidragit till att denna resolution antogs. Jag skulle också önska att denna frigivning vore början på ett nytt beteende från dem som kidnappade honom och att de skulle tillåta turkcyprioterna att komma i kontakt med sina grekiska landsmän, för i så fall skulle situationen på Cypern snabbt kunna normaliseras.

Talmannen
Tack, herr Katiforis.

Tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0162/2001) av Maaten för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror (C5-0086/2001 - 1999/0244(COD)).

Maaten
. -(NL) Fru talman! Det är nu tredje gången som vi diskuterar detta ämne, och rådet och parlamentet har tillbringat en spännande natt i syfte att runda av diskussionen. Det bör inte förvåna någon att diskussionen i förlikningskommittén den kvällen dominerades av domstolens uttalande om riktlinjerna för tobaksreklam. Detta har flera juridiska aspekter, och frågan är nu om vi är säkra på alla de juridiska aspekter som diskuterats. Nej, givetvis inte. Det handlade ju om en annan fråga med andra bestämmelser vid domstolens uttalande, men vi kan med säkerhet säga att vi har handlat i överensstämmelse med den anda i vilken domstolens uttalande skedde, och det var vad som kunde förväntas av oss. Exportbestämmelserna har bringats i överensstämmelse, så att samma kriterier för tjära, nikotin och kolmonoxid kommer att gälla för export från och med år 2007 som för produkter som säljs inom Europeiska unionen. I den bemärkelsen är frågan nu i linje med domstolens uttalande. Jag är också glad över att denna fråga nu även har tagits upp av Världshälsoorganisationen. Vi har nått överensstämmelse i fråga om offentliggörande av ingredienser och en gemenskapsförteckning över ingredienser. Detta är en ytterst viktig och banbrytande bestämmelse. Ytterst är den inre marknaden mest betjänt av en gemenskapsreglering när det gäller ingredienser och tester samt folkhälsa. Det är också viktigt med hänsyn till en eventuell framtida bedömning av mindre hälsofarliga tobaksprodukter. När det gäller bestämmelserna för till exempel snus, så är det ingen hemlighet att jag personligen hörde till den minoritet som tyckte att produkten skulle ha kunnat säljas i Europeiska unionen. I kommissionens rapport kommer vi dock tillbaka till detta vid inledningen av nästa parlamentsperiod, och troligtvis likaså till andra, mindre hälsofarliga tobaksprodukter som tas fram. Detta område kommer med säkerhet att bli en politisk utmaning för oss alla. Vi har nått överensstämmelse i fråga om varningstexter. Enligt vår mening kan det inte bli tal om något förbud av tobaksprodukter, och beslutet att röka eller inte är ett individuellt, moget beslut så länge som andra inte kommer till skada, men det bör ske på grundval av tillräcklig information. Följderna av rökning är så pass allvarliga att konsumenterna bör varnas rejält, och vi går nu alltmer, även om det i mitt tycke är otillräckligt, i samma riktning som den kanadensiska lagstiftningen, vilken är mer intelligent än vad vi i Europeiska unionen hittills har kunnat få till stånd. Jag är mycket nöjd med att medlemsstaterna håller med om möjligheten att även använda bilder om de så önskar, och jag uppmanar kommissionen, vid antagandet av de kommande bestämmelserna före utgången av 2002, att noga titta på vad som har tagits fram i utlandet, till exempel Kanada.
Låt oss övergå till vilseledande benämningar: stora cigarettillverkare, såsom Philip Morris, instämmer i vad parlamentet och rådet vill uppnå på denna punkt. Det är självklart att en vilseledande benämning, vare sig det är ett varumärke eller ej, inte får föras ut på marknaden. Det är dock en juridiskt svår fråga, kanske i synnerhet om det rör sig om ett ord som "mild". I förlikningskommittén valde vi slutligen den formulering som rådet hade föreslagit, vilken är baserad på riktlinjerna för kosmetika, och jag anser att vi på så sätt har valt en förståndig väg som även är juridiskt säker.
Jag vill gärna ta tillfället i akt och visa rådet min uppskattning. Även om det portugisiska ordförandeskapet arbetade med detta i inledningsskedet, och det svenska ordförandeskapet i slutskedet, går min uppskattning till det franska ordförandeskapet, som spelade en avgörande roll i denna fråga, samt till kommissionären. Jag kan kanske för en gångs skull frångå protokollet och även nämna John Ryan, som sedan flera år aktivt spelar en mycket viktig roll på detta område inom kommissionen. Jag vill även tacka parlamentsutskottet för dess tålamod under denna märkliga förlikningsnatt, samt Sabine Magnano och Klaus Beyer för det administrativa stödet. Men jag vill framför allt nämna Renzo Imbeni, vår utskottsordförande den kvällen, som drog våra viktigaste punkter inför helvetets portar, eller i alla fall inför rådets portar. Jag anser dessutom att deltagandet från de icke-statliga organisationerna och industrin var positivt. De bidrog stort med sina insatser. Det var en extraordinär förlikning. Som avslutning har jag tre kommentarer.
För det första har parlamentet, kommissionen och rådet givit en gemensam presskonferens, och det var en nyhet och en positiv erfarenhet. Jag vill framhålla den snabba beslutsprocessen. Vi har på knappt ett år fått igenom denna kontroversiella och komplicerade lagstiftning på ett noggrant sätt. Var finns nu de långsamma kvarnarna i Bryssel och Strasbourg som det alltid talas om?
Slutresultatet är, i mitt tycke, bättre än såväl rådets gemensamma ståndpunkt som parlamentets sluttext. Detta visar att medbeslutandeförfarandet med en jämbördig inblandning av parlamentet, trots att det är omständligt, ändå är det bästa sättet att komma fram till beslut i unionen.

Martens
Fru talman! Det är, som föredraganden redan har sagt, inte första gången som tobak står på dagordningen. Vi har ofta diskuterat detta ämne. Det är ett besvärligt ämne, eftersom det finns olika motstridiga intressen, framför allt när det gäller hälsa och själva industrin, vilken till stor del utgörs av små och medelstora företag, alltså själva kärnan i vår ekonomi. Hänsyn bör även tas till sysselsättningen.
Det är bra att kommissionen har kommit med nya riktlinjer, och att den har tagit initiativet till att på hälsovårdsområdet göra allt för att motverka de negativa följderna av rökning, till exempel genom en sänkning av halterna, förbud mot skadliga ämnen, varningstexter och bättre märkning, genom att påvisa farorna med passiv rökning och genom produktinformation. När det gäller harmonisering av den inre marknaden är det kommissionens avsikt att göra så mycket som möjligt för att motverka olika utgångslägen och eliminera handelshinder genom att exempelvis tillkännage halterna, och ytterligare harmonisera riktlinjerna för varningstexter och produktinformation. Jag hoppas att vi kan uppnå ett ömsesidigt erkännande av testmetoder.
Export till tredje land är en känslig punkt. Personligen stöder jag ståndpunkten att vi inte skall exportera sådant som vi anser vara otillåtligt skadligt för EU-invånare, även om landet i fråga inte har lagstiftning på det området. Jag beklagar om detta är ofördelaktigt för sysselsättningen i vissa länder. Jag vill emellertid tillägga att fler arbetstillfällen, enligt min åsikt, har gått förlorade genom omorganiseringar och nedläggning av företag genomförda av industrin, än på grund av politiska bestämmelser. Därför är jag för stunden ganska optimistisk i fråga om det. Jag anser dessutom att vi har nått en rimlig kompromiss vad gäller övergångsperioderna.
När det gäller den rättsliga grunden hänvisar jag till att dessa riktlinjer bygger vidare på tre bestående riktlinjer. Jag utgår således ifrån att vi har en riktig rättslig grund, då vi också har rådfrågat parlamentets, kommissionens och rådets rättstjänster.
Som avslutning har jag två mer allmänna kommentarer. Den första gäller ungdomar och rökning. Jag skulle varmt välkomna större ansträngningar från medlemsstaterna för att avråda ungdomar från att börja röka, till exempel genom en prispolitik, eller genom att göra försäljningsställen oattraktiva och svårtillgängliga för ungdomar, eller genom att förbjuda gratis utdelning av cigaretter på terrasser eller i närheten av skolor. För närvarande är detta inte fallet överallt.
Min andra kommentar handlar om subventioner till tobak. Vi har å ena sidan dessa riktlinjer där vi vill avråda från rökning och där vi påvisar hälsofaran, samtidigt som Europa ger stora bidrag till tobaksodling. Jag förespråkar att dessa på lång sikt bör fasas ut.
Slutligen vill jag ge föredraganden en komplimang för resultatet och tacka honom för samarbetet.

Sacconi
Fru talman! Vi har nu nått fram till den sista akten för detta viktiga direktiv. Den överenskommelse som man har kommit fram till i förlikningskommittén innebär ett godkännande av föredragandens utmärkta arbete och av den samarbetsanda som har växt fram inom vår församling kring detta ämne som är så viktigt för de europeiska medborgarna. Den text som vi står i begrepp att rösta om utgör ett viktigt steg framåt jämfört med den text som kommissionen föreslog, men än mer i jämförelse med den tidigare situationen.
För en gångs skull har man i reglerna för harmonisering av den inre marknaden fäst större avseende vid de europeiska medborgarnas hälsa än vid storproducenternas intressen. Denna text är kort sagt ett viktigt exempel på hur den europeiska unionen ämnar bemöta medborgarnas hela tiden alltmer påträngande krav på att deras hälsa skall värnas. Låt oss verkligen hoppas att detta exempel snart följs inom andra områden, så som livsmedelssäkerheten.
Utan att på nytt gå in på överenskommelsens innehåll vill jag gärna betona två avgörande punkter. Den första är att tvånget att tillämpa gränsvärden för tjära, nikotin och kolmonoxid utvidgas till att gälla även för cigaretter som går på export till tredje land. Denna åtgärd har stått i centrum för diskussionen, först i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och sedan i plenarsammanträde. Det fanns de som försvarade exportföretagens intressen genom att hävda att unionen med denna åtgärd inte alls skulle bidra till en förbättring av världens hälsa, och det fanns de som föredrog att hävda principen att det som är skadligt för gemenskapens medborgare även är skadligt för medborgare i tredje land, men ändå hävdade att det är nödvändigt med en tillräckligt lång övergångsperiod för att ge de som är verksamma inom sektorn möjlighet till omställning. Vi har trott på denna andra möjlighet och den text som förlikningskommittén har godkänt har gett oss rätt.
Den andra avgörande punkten rör den slutgiltiga regleringen av tillsatsämnen för tobaksprodukter. Förutom för att ge smak och doft åt en viss produkt används sådana ämnen faktiskt även för att öka rökarnas beroende. Med vårt direktiv måste producenter och importörer av tobaksprodukter inte bara meddela den saluförda produktens exakta sammansättning, utan även rättfärdiga förekomsten av varje enskild ingrediens. Dessutom skall kommissionen före utgången av 2004 lägga fram ett förslag som syftar till att definiera en positiv lista på godkända ingredienser. Detta är inte åtgärder av mindre betydelse. Tillsammans med förbudet mot produktbeskrivningar och ökningen av den yta som är reserverad för medicinska varningar kan dessa åtgärder verkligen ge ett viktigt bidrag till kampen mot tobaksberoendet.

Maes
Fru talman! I detta parlament har vi som sedvänja att utförligt gratulera föredraganden, och jag tänker ofta att detta är något av slöseri med tiden när man förfogar över så få sekunder. Det säger ju sig självt att föredragandena gör ett bra arbete. Men jag vill göra ett undantag för Jules Maaten. Med detta betänkande bevisar han nämligen att när man som föredragande spelar en aktiv roll, och tar överläggningarna med rådet och kommissionen på allvar, och strävar efter att få stöd från dem som deltar i överläggningarna, så kan man lyckas. Detta beror naturligtvis även på kommissionen och rådet. Därför är det angenämt att vi, i slutet av det svenska ordförandeskapet, kan lägga fram detta exempel. Egentligen skulle detta betänkande kunna visas upp i skolorna som ett exempel på hur en europeisk riktlinje kan komma till stånd efter överläggningar mellan kommissionen, rådet och parlamentet. Jag skulle önska att detta oftare var fallet.
Jag håller sedan en tid tillbaka på med politik, och när jag för första gången medverkade till lagstiftning om begränsning av cigarettreklam och införande av varningstexter på cigarettpaket, ansåg många kolleger att detta var totalt orimligt. Sedan dess är striden mot tobaksmissbruk och regelbunden användning av tobak vedertagen överallt. Men det finns ändå skillnader. Jag minns första gången jag åkte till Sverige för ett sammanträde - jag var då själv rökare -, och rökarna fick hålla till i ett separat rum där det verkligen stank. Där fick man röka, men det smakade inte alls gott. I själva sammanträdesrummet var rökning inte tillåten. Där fanns nämligen en skylt med "Rökning förbjuden", och det hade jag aldrig sett eftersom jag kom ifrån en kultur där sammanträden och rökning hörde ihop. Jag konstaterar nu att det sociala trycket på rökare har ökat i de flesta länder, och att stora framsteg har gjorts tack vare kampanjer, trots den misstro till dessa som rådde i åratal. Antalet rökfria tågkupéer måste utökas överallt. Vi måste i allt högre grad kunna vistas och sammanträda i rökfria lokaler. Det sociala trycket måste dock öka för att avhålla framför allt ungdomar och även kvinnor från att börja röka. Det är smärtsamt att konstatera att så många människor börjar röka trots kampanjerna. Jag har egna erfarenheter av att sluta med rökning, och det är betydligt svårare än att börja röka. Med detta sagt hoppas jag att de strikta bestämmelserna som går emot lobbyisternas anda och intressen, kommer att följas upp, och jag anser att Maatens föreslagna åtgärder för att stoppa bidragen till tobaksodling kanske kan vara en bra sporre.

Sjöstedt
Herr talman! Som vi alla vet orsakar tobaksrökningen mycket allvarliga negativa effekter på folkhälsan. Det är viktigt att notera att dessa negativa effekter inte bara drabbar rökarna själva utan även dem som vistas i rökiga miljöer, allergiker samt många andra. Rökning leder också till kraftigt ökade sjukvårdskostnader i många länder. I egenskap av politiker har vi till uppgift att varna för riskerna med rökning, att minska skadligheten i tobaksprodukterna och att försöka komma åt felaktig marknadsföring.
Jag anser att den förlikning som vi uppnått med ministerrådet är ett uppenbart steg i rätt riktning på det här området. I GUE/NGL-gruppen är vi t.ex. speciellt nöjda med kraven på en lägre tjärhalt, gränsvärdena för nikotin och kolmonoxid, tydligare varningstexter och krav på redovisning av tillsatser från företagens sida. Vi ser resultaten på dessa områden som stora framsteg.
På två områden hade vi önskat att åtgärder skulle vidtas snabbare, men vi anser att man åtminstone är på rätt väg. Det gäller förbudet mot vilseledande märkesnamn, där inget årtal för genomförandet fastställs, vilket vi gärna hade sett. Det får bli en framtida uppgift. Det finns åtminstone ett åtagande i den riktningen framöver. Vi hade också velat att man hade gått snabbare fram vad gäller exportförbud för tobaksprodukter som inte godkänns enligt EU:s regler. Det är litet besvärande att det går bra att exportera sådant som vi anser vara hälsofarligt i våra egna länder. Vi hade helst sett ett samtidigt förbud i EU och ett exportförbud vad gäller dessa produkter, men ett förbud har åtminstone fastställts till år 2007.
Tidigare under denna förlikning har det svenska snuset diskuterats, och vi menar att man kommit fram till en bra lösning även på det området. Den innebär att undantaget för Sverige, att behålla det traditionella snuset, bibehålls utan att man öppnar marknaden i andra EU-länder. Vi anser att andra EU-länder har rätt att tacka nej till denna produkt i fall de vill avstå ifrån den, vilket säkert flera av dem vill.
I sin helhet är vi mycket nöjda med resultatet av förlikningen, och anser att föredraganden gjort ett gott arbete. Om man vill vara litet kritisk kan man säga att EU har problem med trovärdigheten när det gäller tobakspolitiken i sin helhet. Fortfarande spenderas kanske en miljard euro per år på subventioner till tobaksodling. Skall vi bli mer trovärdiga i arbetet mot tobaksrökningens skadeverkningar är det kanske dags att börja avveckla dessa subventioner.

Gallagher
Herr talman! Det gläder mig att jag får tillfälle att tala i denna mycket viktiga fråga. Jag gratulerar föredraganden till hans sätt att handskas med detta betänkande genom tre behandlingar och genom utdragna förhandlingar med rådet i förlikningsprocessen. Den slutliga texten, som vi kommer att rösta om i morgon, skall välkomnas som frukten av framgångsrika förhandlingar. Kammaren har från början gjort klart att vi förväntar oss att stränga regler skall tillämpas på hela området för tillverkning, förpackning och marknadsföring av cigaretter och andra tobaksprodukter.
Det bör noteras att 80 procent av förstagångsrökarna i EU är under 18 år. Statistiken visar mycket tydligt att rökning dödar en halv miljon människor årligen i EU. Cigarettrökning är orsaken till dödliga sjukdomar hos en fjärdedel av alla rökare. Rökning orsakar 85 procent av alla lungcancerfall, och hälften av alla dödsfall i förtid bland livslånga rökare orsakas av tobaksbruk.
De nya bestämmelser som föreslås kommer att utgöra ett viktigt steg framåt. Medlemsstaterna har varit tillmötesgående mot de farhågor som uttryckts av parlamentet och har godtagit de viktigaste aspekterna av våra rekommendationer. I Irland dödar rökning sex gånger så många människor per år som trafikolyckor, arbetsolyckor, mord, narkotika, självmord och aids sammantaget. Sjutusen dödsfall inträffar i Irland varje år till följd av tobaksrelaterade sjukdomar, och en tredjedel av dessa inträffar före 65 års ålder. Tjugofem procent av alla hjärtrelaterade sjukdomar orsakas av rökning. Slutligen, detta är häpnadsväckande siffror, som jag är säker på att detta parlament kommer att fortsätta att arbeta för att få ned.

Blokland
Herr talman! Under tiden som jag håller mitt anförande, dör uppskattningsvis fyra människor i Europeiska unionen till följd av rökning. Rökare lever kortare och har sämre hälsa. Rökning är således ett allvarligt hot mot folkhälsan. Detta är skäl nog att motarbeta rökning. Men många människor röker redan. I Nordeuropa visar det sig framför allt vara människor med lägre utbildning och lägre inkomster. Genom det beroende som skapas är det mycket svårt att sluta röka. Tyvärr är det fortfarande många unga människor som börjar röka. Tobakstillverkare för en uttrycklig politik i den riktningen genom att ge rökning och cigaretter en sportig och tuff framtoning i reklamen. När tobaksindustrin väl har lyckats övertala en ung människa, är den i regel garanterad ännu en trogen kund. Denna kundbindning förstärks ytterligare genom en ökad beroendeeffekt från tillsatser i cigaretterna som gör att nikotinet kan tas upp bättre i kroppen. Dessutom använder sig tobaksindustrin av vilseledande benämningar, såsom "mild" och "lätt" (light), för att ge intryck av att detta är tobaksprodukter som är mindre skadliga.
Den föreliggande riktlinjen behandlar ovannämnda problem på ett adekvat sätt. Även jag vill tacka Maaten för hans stora insatser och det uppnådda resultatet. Även det svenska ordförandeskapet har sörjt för att denna akt behandlades snabbt, och jag visar min uppskattning för detta.
När parlamentet i december förra året, vid andra behandlingen, hade antagit 32 ändringsförslag såg situationen emellertid väldigt annorlunda ut. Från rådet hördes besvikelse. Uppenbarligen hade de inte förväntat sig att parlamentet ville ändra så mycket i den gemensamma ståndpunkten. Den nederländska hälsovårdsministern menade till och med att Europaparlamentet försvagade riktlinjen. Jag anser emellertid att de flesta ändringsförslagen innebar en förbättring av den gemensamma ståndpunkten.
Tyvärr kritiserade denna minister Europaparlamentets så kallade "betänkliga" roll på grund av att Europaparlamentet enligt uppgift dansade för mycket efter cigarettindustrins pipa. Det är mycket riktigt så att cigarettindustrins lobby har arbetat stenhårt, men, som tur är, uppenbarligen med liten framgång. Europaparlamentet ville till och med göra varningstexterna på cigarettpaket strängare genom att ersätta de allmänna varningarna "Rökning dödar" och "Rökning kan döda" med mer konfronterande texter som: "Rökning dödar en halv miljon människor i Europeiska unionen varje år", "Rökning orsakar cancer och hjärtsjukdomar" och "Passiv rökning skadar människor i din närhet och särskilt barn". I själva verket är detta mer sanningsenligt, eftersom ingen dör direkt av att tända en cigarett. Men tyvärr ändrades inte formuleringarna av rådet.
Svarta lungor och ruttna tänder är också hälsofarliga följder av rökning. Att konfrontera rökare med illustrationer på cigarettpaketen av vilka konsekvenserna är för dem själva och deras omgivning, har jag därför inga invändningar emot. Det är ju meningen att dessa konfrontationer skall ha en förebyggande verkan. Jag är därför nöjd med att rådet har tagit över denna idé från parlamentet. Ett förbud mot de vilseledande benämningarna, såsom "mild" och "lätt" (light), har likaså mitt stöd.
Ytterligare en positiv punkt är att man i ingressen uppmärksammar på tillsatser som förstärker beroendet. Ett tydligt förbud mot ammoniaktillsatser och tillsatser som innehåller ammoniakföreningar hade emellertid varit bättre.
Herr talman! Som avslutning känner jag mig åter tvingad att understryka att den europeiska tobakspolitiken är inkonsekvent. Å ena sidan avråds från tobaksanvändning, å andra sidan läggs årligen mer än 1 miljard euro på subventioner till tobak. Jag fruktar att många cigaretter kommer att rullas innan dessa subventioner, som nu enbart går upp i rök, har fasats ut till en nollnivå.

Lund
Herr talman! Jag vill gärna säga att jag anser att det är en mycket viktig fråga som vi behandlar i dag, och som vi skall besluta om i morgon. Jag tror man kan säga att det inte finns någon större mördare på grund av livsstil än just cigaretterna. Det var bra att industrin inte kunde få parlamentet och övriga att darra på handen i fråga om den rättsliga grunden. Nu får vi faktiskt ned nikotinhalten och tjärhalten i cigaretterna, och vi får också ett par regler för de tillsatsämnen som näringslivet hittills har använt. Det är ämnen som har bidragit till att göra cigaretterna ännu mer vanebildande än de skulle vara utan dessa ämnen. Det är ju faktiskt ganska otroligt att man hittills har godtagit denna produktionsmetod. Det är bra att vi får något gjort åt det.
Jag vill också gärna peka på de nya märkningsbestämmelserna, de nya bestämmelserna för varning på förpackningarna. Med de bestämmelser vi nu får, menar jag att det blir svårt för konsumenter av cigaretter - och för nya potentiella konsumenter av cigaretter - att inte uppmärksamma att cigaretter faktiskt är mycket hälsovådliga. Det är också bra att vi får ett par bestämmelser om de särskilda positiva beteckningar man har kunnat använda för cigaretter, som "mild" och "light". Det skulle ha gjorts förr, men det är bra att det nu kommer bestämmelser. Jag anser att denna typ av beteckningar är mycket vilseledande och ger ett felaktigt intryck. De skapar en falsk trygghet hos konsumenterna.
Och slutligen vill jag gärna nämna exporten. Vi har haft en diskussion om vad jag vill kalla för exporthyckleri i denna fråga. Det kan ju inte vara riktigt att vi i EU skall sälja cigaretter utanför vårt område som vi anser vara så hälsovådliga att de inte bör användas av våra egna medborgare. Det skall komma en övergångsbestämmelse för exporten. Den anser jag inte vara nödvändig, men det är ju en politisk kompromiss. Vi kan i varje fall glädja oss över att det blir ett tidsbegränsat hyckleri på maximalt tre år. Jag anser allt som allt att det är en bra dag för EU:s folkhälsopolitik, som vi kan vara mycket nöjda med.

Stihler
Herr talman! Det har tagit nästan ett och ett halvt år att slutföra detta tobaksdirektiv, och jag vill tacka föredraganden för hans hårda arbete.
Denna lagstiftning kommer att få en dramatisk inverkan. Den kommer att förändra sättet att sälja cigaretter i Skottland, Förenade kungariket och hela Europeiska unionen. Direktivet kommer att innebära att halten av de mest beroendeframkallande och farliga ämnena i cigaretter sänks; det kommer att innebära att vilseledande beskrivningar som "ultra", "light" och "mild" förbjuds, och det kommer att innebära att gigantiska hälsovarningar införs.
Tack vara det arbete som utförts av Europaparlamentsledamöter har vi även fått en garanti för att kommissionen kommer att utarbeta nya regler för användningen av hälsovarningar med bilder på cigarettpaket före december år 2002. Efter årtionden av knep och felaktig information från tobaksindustrin kommer budskapet om rökningens verkliga pris slutligen att börja träffa rätt.
Som vi alla vet är rökning den största orsaken till ohälsa och sjukdomar som kan förebyggas runtom i Europeiska unionen. Över en halv miljon människor i EU dör varje år i onödan av rökning. I själva verket har en person som får diagnosen lungcancer i genomsnitt mellan tre och tio månader kvar att leva.
I slutet av denna månad infaller den rökfria dagen i världen. Det finns inget bättre sätt att fira detta på än genom att se till att detta nya direktiv träder i kraft nästa år. Jag skulle här vilja uppmana kollegerna att underteckna den skriftliga förklaringen om en rökfri dag i EU.
Kampen mot tobaksjättarna fortsätter emellertid. Jag ser fram emot de nya förslag om ett förbud mot tobaksreklam som kommissionen kommer att lägga fram inom kort. Ett liv som går förlorat på grund av tobak är ett liv för mycket.

Byrne
. (EN) Herr talman, ärade ledamöter! Det är med stor glädje som jag svarar på denna debatt om förlikningskommitténs utkast till direktivet om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror. Detta direktiv är kulmen på flera års hårt arbete av kommissionen på grundval av de bästa vetenskapliga råd som finns att tillgå.
Vi har utvecklat och föreslagit ett kvalitativt steg framåt för att skydda folkhälsan, i det att vi har arbetat inom gränserna för den rättsliga grunden för den inre marknadens fullbordande. Det direktiv som ni har framför er i dag kommer att innebära en betydande förbättring i jämförelse med vår nuvarande lagstiftning, liksom det kommer att fylla många av de luckor som har gjort de nuvarande bestämmelserna ineffektiva.
Det föreliggande direktivet kommer att föra fram Europeiska gemenskapen i främsta ledet för de ansträngningar som görs för att få kontroll över de dödsfall och sjukdomar som orsakas av tobakskonsumtion. Man har följaktligen sett allvarligt på missbruk hos unga människor i framtida generationer och skapat en ram för att minska den enorma skada som orsakas av denna produkt.
Jag behöver knappast påminna parlamentet om omfattningen av de hälsoskador som tobaken vållar vår befolkning, som är större än den för mer allmänt diskuterade orsaker. Världshälsoorganisationen uppskattar att antalet dödsfall i gemenskapen som har samband med tobak överstiger en halv miljon per år. Den siffran omfattar inte de rökare som lider av allvarliga och försvagande sjukdomar, som andnings- och hjärtsjukdomar. Detta gör bekämpning av tobaksmissbruk till det viktigaste verktyget för att minska döds- och sjukdomsfallen ibland oss.
Jag måste här ge en komplimang till parlamentet och i synnerhet föredraganden, Maaten, vars ändringsförslag avsevärt har förbättrat detta lagförslag och gjort det fullständigt. Kommissionen har med glädje godtagit många av dessa ändringsförslag. Maes sade i sitt anförande inför parlamentet att detta var ett skolexempel på samarbete mellan Europeiska unionens tre stora lagstiftande institutioner; jag skulle vilja säga samma sak, men även nämna den roll som EG-domstolens har spelat genom sitt utslag i målet som gällde direktivet om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. Jag skulle vilja gå längre och säga, i det att jag upprepar vad Maes har sagt om att detta är ett skolexempel, att denna fråga - som gäller tobak och tobakslagstiftningen - både i det första direktivet om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror, som jag kommer att lägga fram inom kort, och i detta direktiv, är värd en noggrann granskning av varje seriös studerande av EG-rätt eller juridik. Frågan erbjuder ett tydligt exempel på hur alla institutionerna kan arbeta bra tillsammans för att utforma en politik och föra fram den politiken i form av värdefull lagstiftning inom gränserna för de behörigheter som fastställs i de fördrag som ändrar Romfördraget, och en granskning kommer att dämpa farhågorna hos dem som oroar sig för att de europeiska institutionerna skall bli för starka, eftersom gränslinjerna i denna lagstiftning är tydligt fastställda av domstolen och respekterade av institutionerna.
Kort sagt är detta, som Maes har sagt, ett skolexempel, som unga studerande bör studera ytterligare. Direktivet innebär att flera befintliga direktiv från det sena 1980-talet stöps om. Vi har använt förslaget för att uppdatera och göra befintliga instrument fullständiga på grundval av den vetenskapliga utvecklingen, och här omfattas, för första gången, flera viktiga harmoniseringsåtgärder.
Jag skulle vilja nämna fastställandet av en sänkt högsta gräns för tjära i cigaretter och införandet, för första gången, av en högsta gräns för nikotin och kolmonoxid. Dessa högsta gränser kommer att direkt minska de agenser i cigaretter som orsakar cancer, framkallar beroende och leder till hjärt-kärlsjukdomar. Vårt mål är emellertid inte att framställa en säker cigarett, eftersom det är omöjligt, utan helt enkelt att minska mängden av de farligaste beståndsdelarna i produkterna.
Vad som är viktigt är att dessa regler nu gäller för alla importerade produkter och för alla produkter som tillverkas i gemenskapen. Vi kommer således inte att exportera produkter som vi anser vara olämpliga för våra egna medborgare. Vi löper heller inte risken, mot bakgrund av den betydande smugglingen, att farliga exportprodukter skall leta sig tillbaka till gemenskapsmarknaden.
Jag har upprörts särskilt av tobaksindustrins cyniska försök att använda arbetslöshetsspöket för att hota detta förslag. Samma hotelser framfördes även när de ursprungliga tobaksdirektiven antogs i slutet av 1980-talet. De var inte sanna då och är det inte nu heller. Det finns inte utrymme för dubbelmoral för våra egna medborgare och för andra, när vi talar om en beroendeframkallande och dödlig produkt.
En annan nyhet i den här texten är kravet på att tillsatserna i tobaksprodukter skall redovisas - kanske den enskilt viktigaste bestämmelsen i denna lagstiftning. För närvarande vet vi inte på gemenskapsnivå vilka dessa tillsatser är och - vad som är viktigare - varför de tillsätts produkten. Tillverkare och importörer kommer i framtiden att vara skyldiga att redovisa dessa beståndsdelar.
Vi kommer därefter att gå i riktning mot att förbereda ett lagstiftningsförslag när dessa uppgifter har lämnats. Detta kommer att ske före den 31 december år 2002. Det gläder mig att kunna säga att förberedelser för denna följande lagstiftning, som bygger på de lämnande uppgifterna, kommer att påbörjas under mitt mandat som kommissionär. Under mellantiden har medlemsstaterna fria händer när det gäller skyddet av sina konsumenter.
Ett annat viktigt inslag i detta direktiv är den betydande ökningen av storleken på paketens hälsovarningar. Dessa kommer att bli större, i syfte att garantera att konsumenterna informeras fullständigt om de hälsorisker som de utsätts för, och det kommer nu, för första gången, att ges information om hur man får hjälp med att sluta röka. De tidigare bestämmelserna var för vagt formulerade, och med det nya direktivet säkerställs att varningarna kommer att skrivas i färger som är lätt läsbara och att de inte kan döljas, vilket nu är fallet.
Som en följd av ett ändringsförslag från denna kammare kommer man nu för första gången att införa varningar med färgbilder. Detta kommer att öka varningarnas genomslagskraft väsentligt.
Under de senaste åren har forskningen påvisat betydelsen av att undvika vilseledande produktbeskrivningar på tobaksprodukter som kan vilseleda konsumenten att tro att en viss produkt är säkrare än en annan. Med detta direktiv införs ett krav på att inte använda sådana vilseledande benämningar på tobaksprodukter. Syftet är att skydda såväl rökare som icke-rökare från vilseledande framställningar av de faror som sådana produkter innebär för dem.
I syfte att sörja för en mekanism för att hålla dessa regler uppdaterade har vi också inbegripit en bestämmelse om regelbundna rapporter av kommissionen och ett kommittéförfarande.
I ett tidigare uttalande, när den första behandlingen ägde rum, lovade jag att rådgöra med sakkunniga på tobaksområdet vid utarbetandet av denna rapport och eventuella efterföljande förslag. Jag kan i dag tala om för er att arbetet redan har kommit i gång med att rekonstruera kommissionens rådgivande kommitté för förebyggande av cancer och med att inrätta en arbetsgrupp för tobaksfrågor. Jag måste emellertid fästa er uppmärksamhet på att kommissionen tror att det kommer att bli svårt att klara den tidsfrist som föreskrivs i artikel 5.3 i denna text, vilken innebär att tiden för att rådfråga dessa kommittéer och därefter anta regler för användning av varningar med färgbilder blir kort.
Jag hoppas också att jag under de kommande veckorna kommer att kunna uppfylla mitt löfte om att lägga fram ett nytt förslag om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. Detta kommer att ersätta det direktiv som i oktober förra året förklarades ogiltigt att EG-domstolen.
Jag betraktar också gemenskapens lagstiftningsverksamhet som ett komplement till det arbete som pågår med Världshälsoorganisationens ramkonvention om rökning och annat tobaksbruk. Jag välkomnar närvaron av en observatör från Europaparlamentet, lämpligt nog Maaten, i gemenskapens delegation, som i början av denna månad möttes i Genève, när den andra förhandlingsrundan om denna konvention ägde rum.
Låt mig slutligen ännu en gång uttrycka min uppskattning för ert stöd och förtroende, som möjliggör ett snabbt antagande av detta viktiga direktiv, och för de ord som sagts om kommissionens engagemang. Jag skulle särskilt vilja hylla John Ryan och hans betydande insats i denna fråga under åren.
Jag hoppas att man under de kommande åren kommer att se detta direktiv som en hörnsten för våra ansträngningar att minska de hälsoskador som orsakas av rökning.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon tisdag kl. 12.00.

Djurfoder
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om andrabehandlingsrekommendation (A5-0136/2001)från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt (13724/1/2000 - C5-0047/2001 - 2000/0068(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 95/53/EG om fastställande av principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet samt av rådets direktiv 70/524/EEG, 96/25/EG och 1999/29/EG om djurfoder (föredragande: Marit Paulsen)

Paulsen
. Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Rådet har antagit de flesta av de förslag som parlamentet antog under den första behandlingen. Vi fick igenom de viktigaste principfrågorna, t.ex. att även användarledet, dvs. de som utfordrar djuren skall omfattas av kontrollen. Detta är en framgång, då ungefär två tredjedelar av allt djurfoder i unionen produceras på gårdar.
Vad däremot rådet, och eventuellt också kommissionen, inte har tagit ad notam, är att vi bytte ut ordet "kontaminerad" mot "innehåller främmande ämnen". Det här är faktiskt inte en lek med ord. Begreppet "kontaminerad" måste rent vetenskapligt definieras som ämnen och/eller bakterier som har tillkommit utifrån, "innehåller främmande ämnen" däremot inkluderar även de ämnen som bildas naturligt t.ex. vid lagring, när fett oxiderar och mykotoxiner bildas. Det finns mängder av ämnen som är klart olämpliga i foder, men som inte kommer utifrån. De har uppstått i naturliga processer som egentligen inte borde ha ägt rum. Man skall inte låta hö mögla, det blir då rent ut sagt farligt. Jag har återingett alla ändringsförslag som innebär att det inte skall heta "kontaminerad", utan att det skall heta "innehåller farliga ämnen".
Vi har även återingett ändringsförslag 24 från första behandlingen som handlar om gemenskapskontrollen. I detta fall hänvisade rådet till en förlikning som hade skett med Bart Staes, efter det att vi hade börjat arbeta på betänkandet vid första behandlingen. Jag har nu ändrat ändringsförslaget för att få med formuleringen från TSE-förordningen, som antogs vid förra plenarsammanträdet i Bryssel.
Vi bör bemöda oss om att skapa en tydlig, enhetlig och lättbegriplig lagstiftning. Därför har jag har valt att ordagrant kopiera TSE-förordningens formuleringar om gemenskapkontrollen. Det är lättare för dem som skall hantera lagarna och som skall efterleva dem om åtminstone standardbestämmelserna som återkommer i direktiv efter direktiv är likadant utformade. Jag tycker att det är mycket viktigt. Bart Staes kommer att lägga fram ett muntligt ändringsförslag på det här området som innebär en viss utvidgning, och som jag kan godkänna.
Det är av avgörande betydelse att vi får heltäckande kontrollsystem i hela unionen. Det innebär inte särskilt stora bekymmer, om än hårt arbete, att stifta goda lagar i hela den livsmedelssäkerhetskedja som vi nu arbetar med. Det stora problemet gäller kontrollen och efterlevnaden. De goda lagarna, mina kära kolleger, är något bra, men de innebär faktiskt bara ord på papper så länge inte kontrollen och efterlevnaden fungerar!

Klaß
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Nu föreligger rådets gemensamma ståndpunkt inför ändringen av direktivet om fastställande av principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet samt direktivet beträffande djurfoder. Paulsen har slutligen klargjort anledningen till detta igen.
De senaste årens kriser och skandaler har gjort en omarbetning av bestämmelserna på djurfoderområdet nödvändig. Ändringen av direktiven skall harmonisera och fastställa de officiella djurfoderkontrollerna i Europa. Medlemsstaterna blir nu skyldiga att införa lämpliga nödfallsåtgärder för att kunna bekämpa omfattande risker i samband med djurfoder.
Kommissionen får fullmakt att vidta tillfälliga försiktighetsåtgärder, om djurfoderprodukter framställda i EU utgör allvarliga risker för människor, djur och miljön. Medlemsstaterna åläggs att utan dröjsmål informera kommissionen i detalj vid fall av smitta. På det viset garanteras ett omedelbart ingripande från kommissionens sida.
Dessutom måste medlemsstaterna sammanställa en årsrapport om alla incidenter och oegentligheter på djurfoderområdet och överlämna den till kommissionen. Rådet har accepterat Europaparlamentets huvudkrav på en omfattande djurfoderkontroll, nämligen användningen av ett samlande begrepp som inbegriper alla produkter som används i livsmedels- och djurfoderskedjan fram till slutkonsumenten. Dessa omfattas av den gemensamma ståndpunkten. Därigenom har den intensiva diskussion som har förts inom Europaparlamentet beaktats. Jag vill i det här sammanhanget tacka föredragande Paulsen för att hon har löst sin svåra uppgift.
Rådet har emellertid inte bestämt sig för att beakta parlamentets krav om att utvidga direktivet till att även omfatta förändringar som har uppstått genom fel och brister i bearbetningsprocessen. Paulsen påpekade just detta. Därför lägger föredraganden på nytt fram motsvarande ändringsförslag från den första behandlingen i den nödvändiga något anpassade utformning som hon beskriver. Betänkandet antogs med enhällighet i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
De anpassningar av ändringsförslagen som har gjorts var nödvändiga för en bättre överensstämmelse med motsvarande artiklar i direktiv 1999/29/EG om främmande ämnen och produkter i djurfoder. Vidare har en anpassning gjorts till artiklarna i frågan i TSE-förordningen om gemenskapskontroller. Om dessa antas skapas ett enhetligt, överskådligt och genomblickbart kontrollsystem som är anpassat till nutidens krav.

Whitehead
Herr talman! Även jag vill gratulera fru Paulsen till hennes flit med att utarbeta och föra i hamn detta betänkande och upprepa det som en tidigare talare sade om Maatens betänkande - men som är lika sant för det här - att det är en förebild för andrabehandlingsförfarandet.
Vi står här med en hygglig enhällighet i utskottet, med ett mycket blygsamt antal ändringsförslag, men med en absolut visshet om att vi vill framhärda i vår åsikt. Om det skall vara någon mening med medbeslutande, är det en ståndpunkt som vi kommer att stå fast vid till slutet.
Jag framför min grupps ståndpunkt i stället för Roth-Behrendt, som, vilket vissa av er känner till, befinner sig på sjukhus i Berlin. Jag träffade henne i förra veckan i Berlin, och jag är säker på att hon kommer att tillfriskna snabbt och skulle vilja att alla visste om att hon är med oss i våra förehavanden i dessa frågor om livsmedelshygien och livsmedelssäkerhet.
Kammaren skall i kväll bara behandla sex ändringsförslag: fem från utskottet som helhet och det sjätte framlagt av gruppen De gröna. Min grupp stöder dem alla av en enkel anledning: vi borde vid det här laget verkligen ha lärt oss läxan att precision och identifiering av möjliga risker i djurfoder hör till det mest centrala i de försiktighetsåtgärder som vi måste vidta.
Vi har under de senaste två eller tre åren sett nog av de fruktansvärda metoderna i delar av djurfoderindustrin, metoder som ibland var olagliga redan enligt den tidens regler. Vi måste ta itu med dem, och det snabbt. Precision är själva kärnan i det som Paulsen har sagt oss i dag. Framför allt språklig precision: ordet "kontamination" är inte tillfredsställande när det används i fraseologin i livsmedelsmyndighetsförslagen, som vi kommer att diskutera inom kort. Det är inte tillräckligt när det måste finnas en möjlighet till en ytterligare process för undersökning och kontroll av skadliga material som kan införas mycket tidigt i tillverkningen av djurfoder.
Jag är mycket glad över att en viktig princip tas med i detta betänkande när det nu går vidare till nästa skede: att vi alla, i vårt eget intresse, bör se lika allvarligt på djurfoder som på livsmedel för människor. De två är mer eller mindre omöjliga att skilja åt, både när det gäller deras inverkan på människor och på de djur med vilka vi delar denna planet.
Det pågår en valrörelse i Storbritannien, och jag knackade i går dörr i ett litet samhälle på landsbygden. Människorna frågade om veterinärkontrollerna var trygga och säkra och om de möjligen skulle kunna vara självövervakade. Jag känner och företräder människorna på den orten sedan trettio år. För tio år sedan skulle man aldrig ha hört dessa funderingar. Det faktum att de nu dominerar talar för detta betänkande.

Talmannen
Tack så mycket, herr Whitehead.
Jag ber att ni till Roth-Behrendt framför våra önskningar om en snar förbättring.

Pesälä
Herr talman, herr kommissionär! På min grupps vägnar vill jag tacka min kollega för ett värdefullt arbete. Jag bad om ordet närmast för att meddela att vi stöder de ändringar som föredraganden gjort. Användarledets, dvs. odlarnas, inställning till dem är att de är de ytterst försvarbara.
Begreppet " offentlig kontroll" som nämns redan i betänkandets rubrik är slående, eftersom någon heltäckande offentlig kontroll inte existerat, varför resultatet av detta har varit skandalöst. Jag anser också att definitionen och karaktäriseringen av offentlig kontroll, vilket inbegriper " alla produkter som hänför sig till utfodring av djur" är mycket bra. I ändringsförslaget betonas också att även fel som uppkommit i produktionsprocessen bör beaktas, vilket också är på sin plats. I ett par ändringsförslag betonas likaledes kontrollen på ett träffande vis. Man har exempelvis definierat begreppen " avsändarnation" och " avnämarmedlemsstat" samt samverkan mellan dem, vilket förutsätts. Samarbete och kontroll bör ske öppet, liksom även kontrollen inom en medlemsstat, vilket nämns i ändringsförslag 5. I ändringsförslaget nämns även man skall ge experterna all nödvändig hjälp. Definitioner och bestämningar av denna typ är av speciellt värde då man beaktar hur genomförande och kontroll kommer att ske enligt direktivet.
Slutligen, herr talman, vill jag framlägga ännu en synpunkt. Ur närhistorien minns vi bland annat dioxinerna och användningen av slam i foder. Vi går mot ett utvidgat EU. I de tillkommande medlemsstaterna är jordbruket dominerande. De frågor som är centrala för oss - såsom frågan om offentlig kontroll - måste vara klara innan utvidgningen.

Hyland
Herr talman! Jag instämmer i komplimangerna till föredraganden för hennes engagemang. Djurfoder eller, rättare sagt, de ingredienser som används för tillverkning av djurfoder är förståeligt nog centrala för de förordningar som reglerar livsmedelssäkerheten och konsumentskyddet. Parlamentet och kommissionen har sannerligen arbetat hårt för att få till stånd kontroller som måste undanröja risken för att BSE-krisen eller dioxinskandalen, som har kostat jordbrukarna och livsmedelssektorn stora summor och vållat konsumenterna så mycket oro, skall inträffa igen för all framtid.
Vi har lärt oss en kostsam läxa, men det var en läxa som markerade en viktig vändpunkt i EU:s livsmedelsproduktion och som vi kan dra nytta av på längre sikt. Det finns ingen plats för dissidenter i denna nya ordning, och de som bryter mot bestämmelserna måste straffas hårt.
På samma gång som det inte är en tid för att fördela skulden för det som har hänt, anser jag att jordbrukarna på det hela taget var oskyldiga offer för grupper i en samvetslös djurfodersektor, av vilka några använde avloppsslam som ingrediens i djurfoder, medan andra fortsatte med att använda olagligt kött- och benmjöl.

Byrne
. (EN) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle först vilja tacka fru Paulsen och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för det breda stödet för kommissionens förslag om kontroll av djurfoder. Jag är också tacksam mot kammaren, för om detta förslag antas, kommer det att betyda att ett av mina första löften - att förbättra livsmedelskvaliteten och livsmedelssäkerheten - uppfylls.
Som ni vet bygger förslaget på tre huvudfrågor. Den första gäller den skyldighet som åligger medlemsstaterna att ha beredskapsplaner för att ta itu med foderkriser. För det andra kommer förslaget att erbjuda en rättslig grund för antagandet av skyddsåtgärder för produkter som härrör från gemenskapen. För det tredje kommer det att erbjuda ett system för informationsutbyte på djurfoderområdet, och det finns en särskild hänvisning till ett system för tidig varning.
Den gemensamma ståndpunkt som antogs av rådet i februari, som också fick stöd av kommissionen, förbättrade kommissionens förslag. Förslagets tre huvudfrågor beaktades på vederbörligt sätt i den gemensamma ståndpunkten, som även inbegriper många av parlamentets förslag från den första behandlingen.
Jag är helt säker på att detta stämmer överens med de mest grundläggande delarna i den gemensamma ståndpunkten. När det gäller de ändringsförslag som lagts fram för denna plenarbehandling, kan kommissionen godta ändringsförslagen 1, 2, 3 och 4, som kommer att förtydliga texten. Kommissionen kan även godta ändringsförslag 5, eftersom man med det tar hänsyn till framväxandet av annan viktig lagstiftning i denna sektor, som förordningen om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av viss transmissibel spongiform encefalopati, vilken godkändes av Europaparlamentet under den senaste sammanträdesperioden. Kommissionen godtar i princip det berättigade kravet på att Europaparlamentet skall informeras om resultaten av kontrollerna. Ändringsförslag 6 kan emellertid inte godtas i sin nuvarande form, eftersom det inte föreskriver att övriga medlemsstater skall informeras av konsekvensskäl. Jag har hört att avsikten var att lägga fram ett muntligt ändringsförslag för att få med en sådan hänvisning, och om så sker, är jag i stånd att godta även det ändringsförslaget. Om det muntliga ändringsförslaget läggs fram, kommer det att ta ändringsförslag 5 plats. Om det blir så, kan kommissionen godta det.
Sammanfattningsvis gläder det mig att kunna säga att kommissionen kan godta ändringsförslagen 1, 2, 3 och 4. Ändringsförslag 5 godtas, medan ändringsförslag 6 inte godtas, såvida det inte ges den form som jag föreslår, vilket jag har hört är möjligt för parlamentet.
De fem ändringsförslagen till Paulsens betänkande är riktiga när det gäller principerna, och jag hoppas att även rådet kommer att hålla med om att de förtjänar att införlivas i det slutliga direktivet.
Alla institutioner har visat god vilja i det här ärendet, och jag hoppas att det slutliga direktivet kan godkännas snabbt. Jag är tacksam för det uppbyggliga sätt på vilket Europaparlamentet har behandlat detta ärende.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon tisdag kl. 12.00.

Rörlighet för studerande och lärare
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om andrabehandlingsrekommendation (A5-0115/2001) från av utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om rådets gemensamma ståndpunkt (13258/1/2000 - C5-0029/2001 - 2000/0021(COD) (A5-0115/2001) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets rekommendation om rörlighet inom gemenskapen för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning, volontärer, lärare och utbildare (föredragande Robert J.E. Evans).

Evans, Robert J
. (EN) Herr talman! Detta betänkande avser ett kommissionsförslag som lades fram i januari år 2000, ett förslag som utarbetades i enlighet med artiklarna 149 och 150 och i vilket medlemsstaterna uppmanas att uppmuntra rörlighet hos personer som studerar på en kurs, genomgår en period av yrkesinriktad utbildning, arbetar som volontärer, lärare eller utbildare i en annan medlemsstat, vare sig det sker inom ramen för ett gemenskapsprogram eller inte. När denna rekommendation från kommissionen lades fram för parlamentet, stod det mycket snabbt klart att det var ett bristfälligt dokument, vilket kommissionen faktiskt själv också erkände. Om man skall vara efterklok, skulle det kanske ha varit enklare om vi hade förkastat det för 18 månader sedan och börjat om från början, men det gjorde vi inte, och jag och mina kolleger har arbetat hårt för att uppvisa någonting för parlamentet och för att bärga någonting från det.
Vid vår första behandling i Strasbourg i oktober antog parlamentet ändringsförslag som i mina ögon skulle förbättra textens kvalitet, och jag uppmärksammade några av de oriktigheter och brister som jag alldeles nyss nämnde. Vi strävade också efter att utvidga det ursprungliga förslagets omfattning, till att omfatta till exempel forskare, vilket hade begärts av utskottet för sysselsättning och socialfrågor. För det tredje uppmanade vi medlemsstaterna och kommissionen att fastställa riktmärken och exakta mål och att mäta framstegen mot de fastställda målen, det vill säga att fastställa indikatorer för att övervaka dem.
Kollegerna kommer kanske ihåg att detta betänkande lades fram för parlamentet vid en tidpunkt som var särskilt känslig för kommissionen. Jag förstår att den var angelägen om att matcha insatser med resurser och att den av den anledningen förkastade alla ändringsförslag som innebar krav på uppföljningsinsatser. Den förkastade inte alla ändringsförslag, bara dem vars innebörd var att den skulle vidta uppföljande åtgärder, något som är mycket viktigt. Den förkastade också allt som hade samband med forskare, vilket jag kunde förstå.
Jag har sedan dess haft långa överläggningar och förhandlingar med kommissionens personal, som jag tackar för deras tid, med det franska ordförandeskapet, som prioriterade detta betänkande, och, för den delen, på sista tiden med det svenska ordförandeskapet, som även det har varit generöst med sin tid och energi.
Vi har undersökt sätt att täcka in följande viktiga områden: arten av volontärarbete samt administrativa, finansiella, språkliga och kulturella hinder för rörlighet. Den gemensamma ståndpunkt som man nu har nått bidrar till att göra texten klarare, särskilt när det gäller medborgare i tredje land. I ståndpunkten förkastas, emellertid, de flesta av parlamentets ändringsförslag om social trygghet och rättigheter till socialt skydd - områden som vi har känt är av avgörande betydelse för intressegrupper som studenter, lärare och andra. Det är anledningen till att vi har varit tvungna att lägga fram några ändringsförslag till den gemensamma ståndpunkten.
Jag har i den andra behandlingen lagt fram sex ändringsförslag, vilka särskilt hänvisar till den handlingsplan som antogs vid toppmötet i Nice, som det är viktigt att hänvisa till, eftersom den klargör många av de saker som vi ville ta upp. Jag har begärt vissa uppföljningsinsatser från medlemsstaternas sida. Jag har undersökt sätt på vilka vi kan sänka de administrativa kostnaderna för att genomföra denna rekommendation. Jag har, hoppas jag, klargjort de uppföljningsinsatser som förväntas av kommissionen och tagit bort ett onödigt och potentiellt skadligt krav i den gemensamma ståndpunkten.
Alla dessa ändringsförslag är tillåtliga, och jag har fört nya diskussioner med det svenska ordförandeskapet för att vara säker på att de ligger i linje. Det finns en eller två tekniska detaljer som jag skulle vilja ta upp i morgon i form av muntliga ändringsförslag, bara för att klargöra texten och öka den språkliga konsekvensen. Jag vill att betänkandet skall vara klart och otvetydigt, så att det kan gå igenom, och så att det står helt klart för medlemsstaterna vad som förväntas av dem. Som en följd av detta betänkande kommer vi att ta några - om än prövande - steg mot att skapa rörlighet för personer som genomgår utbildning, lärare, studenter, akademiker och andra, så att de verkligen kan flytta från ett land till ett annat inom Europeiska unionen, göra det till verklighet och ta ett första steg framåt.

Martens
Herr talman! Vi debatterade tidigare riktlinjerna för tobak, ett mycket kontroversiellt ämne med många motstridiga intressen. Vi debatterar nu ett betänkande över vilket, enligt min mening, mycket få meningsskiljaktigheter består. I utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott antogs betänkandet enhälligt, och jag ger föredraganden, Robert Evans, mina gratulationer. Jag gläder mig åt detta betänkande. I och med detta betänkande skärps den gemensamma ståndpunkten ytterligare, och slutsatserna från toppmötet i Nice har också beaktats. Rörlighetsprogrammet ger studenter, lärare, volontärer, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning och andra möjlighet att skaffa sig internationell erfarenhet. Med en allt bättre fungerande inre marknad där människor i allt högre utsträckning arbetar i andra länder, och i ett alltmer multikulturellt samhälle är detta ytterst viktigt. Sådana erfarenheter kan bidra till ökade språkkunskaper och kunskaper om olika kulturer, även i de europeiska länderna.
Herr talman! Kanske än mer viktigt är att det framgår att deltagarna får en bättre känsla för Europa, för den europeiska tanken och vikten av europeiskt samarbete. Även därför är det ett bra och ytterst viktigt program. Det är just därför synd att det, som vi vet, fortfarande finns hinder att kämpa med för dem som vill använda sig av rörlighetsprogrammet, hinder vad gäller till exempel social trygghet, sjukförsäkringar, uppehållstillstånd, erkännande av studiepoäng, språkproblem och så vidare.
Vid första behandlingen gjordes en inledande insats med åtgärder för att avlägsna dessa hinder. I den gemensamma ståndpunkten kom man, enligt min mening, fram till en bra kompromiss, och under alla omständigheter innebar det ett steg framåt. Rekommendationens text hade dock kunnat förbättras. Det finns mer garantier för att medlemsstaterna inte använder den frihet som fördraget erbjuder på ett sådant sätt att den fria rörligheten för personer hindras i onödan.
Jag vill även ta detta tillfälle i akt för att ta upp ett problem som redan har funnits i flera år, och som också är känt sedan flera år tillbaka. Det är ett problem som tas upp vid i stort sett varje besök i valkresten, och det är den enorma byråkrati som alla som vill använda programmet konfronteras med. Det är en enorm byråkratisk papperskvarn. Jag gläds därför åt att man i det betänkande som går till omröstning denna vecka förespråkar en utvärdering, ett förslag om genomförande av programmet och de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit på detta område. Herr talman! Jag hoppas att även de omständliga arbetssätten och förfarandena kan tas med i denna utvärdering.
Slutligen, välkomnar jag kommissionens avsikter att upprätta en liknande rekommendation för forskare. Som föredraganden redan har nämnt, erfar dessa samma hinder, och jag gläds åt att kommissionen hoppas kunna lägga fram en rekommendation om detta inom kort.

Andreasen
Herr talman! När jag tar till orda är det på grund av min glädje över det resultat som har uppnåtts. Det är en stor dag för utbildningspolitiken i hela Europa. Antagandet av denna rekommendation måste oundvikligen leda till större rörlighet för studenter och andra som är under utbildning, och rörlighet för studenter är av största betydelse för den fortsatta utvecklingen av Europeiska unionen. Ju fler personer som flyttar till ett annat land under en period - antingen det är på grund av studier eller arbete - ju större blir förståelsen mellan våra befolkningar på det mänskliga, kulturella och yrkesmässiga planet. Förståelse är det "lim" som skall till för att binda Europeiska unionen samman. Ju större rörligheten för studenter och andra är, ju starkare blir detta "lim" för att hålla det europeiska projektet samman.
Den andra stora vinsten är att det kommer att ske en bättre anpassning av arbetskraften till den internationella arbetsmarknaden och till framtidens arbetsmarknad, som kommer att kännetecknas av flexibilitet och anpassningsförmåga. Det är helt nödvändigt för Europa att leva upp till dessa krav, om vi skall kunna hysa någon förhoppning om att hålla jämna steg med de andra större ekonomiska aktörerna på den globala scenen. Amerikanerna har en mycket hög grad av rörlighet bland de studerande och när det gäller arbetskraften. Detta är helt säkert ett område där vi kan dra lärdom av USA.
Jag måste framföra ett tack - ett stort tack - och gratulera herr Evans, som har utfört ett mycket stort, ihärdigt och förträffligt arbete i samband med detta betänkande. Jag tillåter mig också att uttrycka glädje över att denna rekommendation är anpassat till personer i kandidatländerna i Central- och Östeuropa. Det är av största vikt att unga människor från kandidatländerna också deltar i EU:s utbildningsprogram. Man kan i det sammanhanget ställa frågan om huruvida EU:s utbildningsprogram är tillräckliga. Vi bör titta närmare på om de kan effektiviseras och eventuellt utvidgas, så att fler unga kan få möjlighet att studera i utlandet. Alla unga människor bör förr eller senare under sin utbildningstid prova på att utbilda sig i ett annat land, och likaså är det också viktigt för lärare och volontärer att de får inspiration från andra håll. Vi är också på rätt väg med detta förslag från Evans.

Karas
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Enigheten i utskottet har visat att vi är nöjda med framstegen sedan vår senaste debatt den 4 oktober i fjol. Lagförslaget förbättras ytterligare av ändringsförslagen och uppnår en tidsenlig obyråkratisk nivå. Vi befinner oss dock långt ifrån målet i vardagen. Vi måste alla satsa stort på att överenskommelserna också förverkligas i praktiken och att de friheter som vi erkänner som Europeiska unionens grundprincip även påverkar vardagen för alla människor, inte bara för unga människor i Europa.
Kära kolleger! Sedan den inre marknaden infördes har medborgarnas rörlighet visserligen stärkts, men den kan stärkas ytterligare. Vi måste i fortsättningen undanröja de hinder som ännu står i vägen för den fria rörligheten. Lika rättigheter och förmåner, erkännandet av studier utomlands, främjandet av en språklig mångfald, främjandet av informationsutbyte och avvecklingen av förvaltningstekniska och finansiella hinder måste förverkligas i praktiken och inte bara skrivas ned i ett åtgärdsprogram. En av de föregående talarna påpekade att vi ännu inte är framme vid målet vad gäller frågan om beskattning, frågan om erkännande av sjukförsäkringar, arbets- och socialrätt, socialförsäkringar och det ömsesidiga erkännandet av examina! Jag kräver därför att vi i alla dessa frågor i större utsträckning tillämpar EU:s princip om diskrimineringsförbud, för rörligheten förutsätter även det sociala stödet och en viss minimistandard, så att personer som är rörliga inte missgynnas på andra sätt.

Reding
. (FR) Herr talman! Rörligheten är en av de frågor som ligger kommissionen varmt om hjärtat. Vi fäster stor betydelse vid detta - vilket kollegerna i parlamentet också sagt - såväl när det gäller individens personliga berikande som byggandet av den stora europeiska familjen. Att vara rörlig är att känna sin nästa, det innebär att arbeta bättre tillsammans, också efter studierna.
Herr Evans! Jag skulle verkligen vilja tacka er för det arbete ni utfört, för ert engagemang och för era ansträngningar för att finna lösningar på problem som inte alltid är enkla på grund av de institutionella gränserna som, tyvärr, hindrar oss att gå framåt så snabbt som vi alla skulle vilja.
Europaparlamentet har visat prov på utmärkt samarbete. Utöver Evans skulle jag också vilja tacka alla ledamöter i kommissionen som bidragit till att parlamentet, rådet och kommissionen tillsammans hittar lösningar efter ett långt förfarande.
Texten i rådets gemensamma ståndpunkt, som parlamentet skall uttala sig om, är resultatet av en lång debatt mellan de tre institutionerna; jag tror att den slutliga texten motsvarar förväntningarna hos alla aktörer när det gäller rörlighet i Europa, även om jag instämmer med parlamentsledamöterna i att en text inte räcker, den måste också följas av konkreta handlingar.
Men i den fortsatta debatten om rekommendationen anser jag att vi emellertid går framåt på den väg som föreslagits vid toppmöten i Lissabon och Nice, där man förespråkade att politiken när det gäller undervisning och utbildning skall spela en avgörande roll i den ekonomiska tillväxten och det sociala förnyandet av Europa, vilket därmed gjort rörligheten till en av de viktigaste politiska frågorna.
Det är också i det sammanhanget, herr talman, som man måste förstå handlingsplanen för rörligheten som fastställdes av rådet i Nice, eftersom den är ett operativt komplement till åtgärderna i rekommendationen och är ett uttryck för ett nytt engagemang från medlemsstaterna till förmån för rörligheten. När det gäller åtaganden skulle jag vilja betona min kollega Busquins engagemang, som arbetar aktivt för att forskarna skall åtnjuta samma rörlighet.
Tillåt mig, innan jag redogör för den ståndpunkt som kommissionen avser att anta vid denna andra behandling, att gå tillbaka till de ändringsförslag som antagits av parlamentet vid den första behandlingen, eftersom er föredragande talade om det.
Jag är glad att kunna konstatera att såväl kommissionen i sitt ändrade förslag den 9 november förra året som rådet i sitt förslag den 19 januari i år instämde i hela eller delar av en stor del av dessa ändringsförslag, särskilt dem som tillförde preciseringar till texten för att förstärka gemenskapsåtgärderna. Den gemensamma ståndpunktens text innehåller därför 40 av de 56 ändringsförslag som röstades igenom av parlamentet vid den första behandlingen.
Nu, vid den andra behandlingen, föreslår Evans 6 ändringsförslag till den gemensamma ståndpunkten som jag skall uttala mig om. Vissa av dessa ändringsförslag innebär en uttrycklig hänvisning till handlingsplanen för rörlighet i dess egenskap av ny juridisk handling om rörlighet; det är ändringsförslagen 1 och 3. De syftar alltså till att skapa synergi mellan dessa två initiativ: och säger man synergi säger man också godkännande från kommissionen, eftersom vi instämmer i de två texterna. Jag skulle ändå i beaktandet som ändrats genom ändringsförslag 1 vilja lägga till hänvisningen till rådet i Nice, som ursprungligen gällde ändringsförslag 3. Det handlar egentligen om en obetydlig ändring som inte påverkar innehållet.
Jag instämmer också i ändringsförslag 2 och 4 som tillför preciseringar när det gäller uppföljningen av rekommendationen, bl. a. om tidsplanen och innehållet i rapporterna från medlemsstaterna och kommissionen om genomförandet av rekommendationen.
Jag anser också att de preciseringar som önskades av parlamentet i ändringsförslag 3, beträffande profilen för ledamöterna i expertgruppen, är fullständigt relevanta; avslutningsvis ansluter jag mig till åsikten som framförts av parlamentets utskott för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, där man föreslår att den tillfälliga precisionen skall tas bort i princip upp till ett år, i fastställandet av rörlighet och volontärverksamhet i ändringsförslag 5 och 6. Detta innebär en mer flexibel formulering, enligt vilken den rörlighet som åsyftas i rekommendationen äger rum under begränsad tid, i enlighet med kommissionens ursprungliga förslag.
Så ni ser, kära föredragande, att kommissionen kan godkänna de 6 ändringsförslag som lämnats i den andra behandlingen genom en liten omformulering i ändringsförslag 3. Enligt vår mening visar denna samstämmighet när det gäller parlamentets, kommissionens och - det är jag övertygad om - också rådets åsikter, att vi alla är på väg åt samma håll.
Jag skulle också, herr talman, vilja tacka parlamentet som alltid förstått betydelsen av rörligheten, och som alltid visat på sin vilja att samarbeta under hela förfarandet, även i svåra stunder - eller hur, herr föredragande? Vi har uppnått en överenskommelse som inte är politisk, men som gäller de djupare behoven hos våra studenter och lärare.
Jag skulle också vilja erinra om den viktiga roll som parlamentet fått, i gemenskapsinitiativ som rör rörligheten, exempelvis meddelandet om de nya europeiska arbetsmarknaderna som bl.a. innebär att en task force om kompetens och rörlighet inrättas på hög nivå, eller i den sociala dagordningen som förespråkar modernisering av reglerna som syftar till att upprätthålla de sociala rättigheterna för arbetstagarna när det gäller rörlighet. Jag skulle vilja påminna parlamentsledamöterna om denna text där det just påpekats att ett av de stora problem som ännu inte lösts ligger inom det sociala området.
Avslutningsvis, skulle jag vilja säga att jag i hela kommissionens namn verkligen engagerar mig för att snabbt införa det system som anges i rekommendationen. Det kommer att göra det möjligt för oss att följa upp det hela inom ramen för en gemensam åtgärd bland medlemsstaterna; med detta avser jag att bemöta den berättigade oron som parlamentet uttryckt under hela förfarandet när det gäller en verkligt effektiv uppföljning.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 12.00.

Ny teknik i morgondagens utbildning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott
om följande tre betänkanden:
A5-0299/2000 av Alavanos om kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet: "Att bana väg för framtidens utbildning - Att främja innovation med hjälp av ny teknik" (KOM(2000) 23 - C5-0147/2000 - 2000/2090(COS));
A5-0302/2000 av Perry om kommissionens rapport om genomförandet av vitboken "Lära och lära ut - på väg mot kunskapssamhället" (KOM(1999) 750 - C5-0145/2000 - 2000/2088(COS));
A5-0152/2001 av Mauro om kommissionens meddelanden om initiativet och handlingsplanen 2001-2004 - "eLearning - Att planera morgondagens utbildning" (KOM(2000) 318 - C5-0741/2000 - KOM(2001) 172 - C5-0151/2001 - 2000/2337(COS));
samt den muntliga frågan
B5-0168/2001 till kommissionen om framtidsmålen för grund- och yrkesutbildningssystemen.
Jag börjar med att överlämna ordet till Alavanos.

Alavanos
Herr talman! Det betänkande som jag har åtagit mig som föredragande för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott bygger på en text från kommissionen, som offentliggjordes i januari 2000 med titeln " Att bana väg för framtidens utbildning - Att främja innovation med hjälp av ny teknik" . Därefter har Europeiska rådet agerat mycket snabbt. I slutsatserna från Lissabonmötet i mars fanns således ett uttalande om övergången till en konkurrenskraftig, dynamisk och kunskapsbaserad ekonomi, och vid Europeiska rådets möte i Santa Maria da Feira togs initiativen till e-Europe och eLearning. På sätt och vis har alltså utvecklingen hunnit ikapp denna text från kommissionen. Å andra sidan har Europaparlamentets utskott för kultur fått möjlighet att fastställa vissa allmänna riktlinjer för den politik som skall föras av Europeiska unionen, en union som inte bara innebär ekonomiskt och monetärt samarbete utan också samarbete på utbildningsområdet, och Europeiska unionen har en viktig roll att spela i utvecklingen av kunskapssamhället.
Dessa allmänt hållna principer och ställningstaganden finns med i det betänkande jag åtagit mig att utarbeta. Jag skall försöka sammanfatta betänkandet i de tio punkter som jag anser viktigast.
För det första: Europeiska unionen intar inte den främsta platsen på global nivå. Unionen ligger långt efter i synnerhet i förhållande till Förenta staterna. Utbildningsanstalternas utrustning är bristfällig i fråga om informations- och utbildningsteknik, och därför behövs det en kraftsamling för att utvecklingen skall gå snabbare. En kraftsamling som inte får leda till att man imiterar Förenta staterna utan att man skapar en modell för tillämpning av den nya tekniken, som bygger på Europeiska unionens kulturella principer.
För det andra: frågorna kring teknik, information och kommunikation innebär en mängd olika risker för diskriminering, ojämlikheter, utslagning, att man återskapar det gamla kända Europa med klyftan mellan nord och syd i fråga om teknisk utvecklingsnivå. Det finns risk för ojämlikheter mellan länderna, mellan regionerna, mellan olika grupper i samhället, mellan minderåriga och vuxna, mellan män och kvinnor, mellan elever och föräldrar, mellan privata och offentliga skolor. Vi måste ta hänsyn till alla dessa risker om vi skall kunna skapa ett kunskapssamhälle som är inspirerat av principerna om rättvisa, sammanhållning, jämlikhet.
För det tredje: jag stöder tanken på Europeiska unionens dynamiska närvaro på utbildningsområdet, men parallellt med unionens insatser och samordningen av medlemsländernas insatser måste vi alltid ta hänsyn till de speciella förhållandena i varje land, de kulturella särdragen och den kulturella mångfalden i Europeiska unionen och i synnerhet den språkliga mångfalden. Det finns en skillnad mellan stora och små språk. Vi får inte låta något visst språk eller vissa språk dominera över de andra, och vi måste särskilt uppmärksamma de speciella svårigheterna för de små språk som inte skrivs med latinskt alfabet.
För det fjärde: det är viktigt att vi underlättar spridandet av den nya tekniken, vilket innebär lägre priser för att få tillgång till den, särskilda åtgärder, såsom förmånligare tariffer, skatteåtgärder för att införa tekniken vid utbildningsanstalterna, insatser för att sänka priset på telekommunikationer, i synnerhet kostnaden för tillgång till Internet.
För det femte: vi får inte låsa fast den nya tekniken vid de tre nivåerna i den klassiska utbildningsstrukturen, utan vi måste ta hänsyn till de vuxna, det livslånga lärandet, alla dessa människor som står utanför det traditionella utbildningssystemet. Vi måste dessutom beakta vilken viktig roll den nya tekniken kan få för att bekämpa arbetslösheten.
För det sjätte: vi måste tänka oss en mänsklig modell som inte bara bygger på ett överflöd av information. Vår modell måste kunna kombineras med elevernas fritidsaktiviteter, den måste kunna stimulera fantasin och kreativiteten på andra områden och främja det sociala livet i skolan. Vi vill inte ha en teknik som bara riktar sig till individen och leder till isolering och främlingskap för eleven.
För det sjunde: man måste satsa speciellt på utbildning av lärarna, så att de inte blir något slags museidatorer på skolorna. Det innebär att man måste satsa på yrkeskunnandet men också på ett pedagogiskt och kritiskt förhållningssätt till den nya tekniken.
För det åttonde: inte bara insatser "uppifrån" utan en växelverkan med samhället på grund av de skiftande omständigheterna och problemens komplexitet. I denna process räcker det inte med att bara skaffa datorer till skolorna, utan det krävs medverkan av föräldraföreningar, psykologer och lärare.
För det nionde: eftersom utvecklingen går så snabbt och den nya tekniken snabbt blir föråldrad, måste vi särskilt beakta frågor kring budget, teknisk infrastruktur, pedagogisk fortbildning.
Och för det tionde: kommissionen, som har tagit viktiga initiativ - närmare bestämt fru Reding ­, kanske i högre grad måste uppmärksamma resultaten av den nya teknikens användning i skolorna, strukturfondernas roll, utbytet av erfarenheter mellan medlemsländerna, osv.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag säga att ganska många kolleger kanske hyser betänkligheter inför någon av punkterna. Själv hyser jag betänkligheter i fråga om punkt 23, om det generella godkännandet av Bolognaavtalen, men betänkandet har fått stöd och antagits enhälligt i utskottet, och jag hoppas att så kommer att ske också i plenum.

Perry
. (EN) Herr talman! Jag är övertygad om att alla i denna kammare - och, oss emellan sagt, i kommissionen och rådet - är överens om att utbildning är viktigt. President Kennedy sade om Amerika: "Våra framsteg som union kan inte vara snabbare än våra framsteg på utbildningsområdet." Om det var sant för Amerika då, är det helt säkert sant för Europa i dag.
Jag är också övertygad om att vi alla är överens om att huvudansvaret för utbildningen ligger hos, och inom, medlemsstaterna; vi bör inte glömma bort att huvudansvaret för att utbilda sig ligger hos studenterna och stipendiaterna själva. Vi bör också göra vårt bästa för att ge skolor och högskolor så stor självbestämmanderätt som möjligt. Den fråga som vi måste ställa oss är: vad kan Europa göra? Vad kan vi tillföra på utbildningsområdet?
Det faktum att denna debatt äger rum visar att vi i Europaparlamentet - tillsammans med kommissionen och rådet, det skall erkännas - har arbetat för att större uppmärksamhet skall ägnas Europas roll i utbildningen. Vår kontinents välstånd beror på den utbildningsstandard som erbjuds våra medborgare.
De andra betänkanden som vi debatterar i kväll behandlar nuet och framtiden. Mitt betänkande avser den rapport som huvudsakligen behandlar det förflutna. Delar av rapporten är kritik, men det rör sig om kritik mot det som har ägt rum i det förflutna, inte mot det som äger rum nu. Mitt betänkande gäller vitboken "Lära och lära ut - på väg mot kunskapssamhället." Det är en mycket imponerande titel, men jag är inte alltför säker på att rapporten är fullt så positiv.
Efter Lissabon och Stockholm råder ingen tvekan om den vikt som Europa tillskriver utvecklandet av en kunskapsekonomi. Jag är övertygad om att kommissionär Reding och hennes lag kommer att se till att kommissionens framtida insatser till svar på den högre prioritet för utbildning som man kom överens om vid toppmötena i Lissabon och Stockholm kommer att överträffa de insatser som specificeras i mitt betänkande. Jag är rädd för att jag efter att ha läst kommissionens meddelande inte har en mycket klarare bild av hur långt Europa i själva verket har kommit i riktning mot kunskapssamhället och av i vilken riktning vi önskar gå. Jag tycker tyvärr att dokumentet är vagt och att det visar på en brist på verklig handling under de senaste åren, fastän det finns några viktiga undantag.
De huvudmål som kommissionen har försökt uppnå i genomförandet av sin vitbok förefaller lovvärda: att främja anställbarhet och utöka kunskapsmöjligheterna. Jag är inte helt säker på vad som menas med att hjälpa till att bygga ett medborgarnas Europa - det verkar vara ett inneuttryck från för några år sedan.
Tyvärr har man i kommissionens rapport egentligen inte specificerat några konkreta framsteg av kommissionen i fråga om de fem uppställda målen. Rapporten är ganska entusiastisk, men vag när det gäller vissa åtgärders inverkan. Vad vi och allmänheten - och helt säkert vi som budgetmyndighet - vill veta är hur mycket pengar som använts? Hur mycket var nya pengar (i motsats till fonder i befintliga program)? Vilket var det europeiska mervärdet? Vilka resultat har uppnåtts? Och vilka läxor har lärts för framtiden? Jag ber kommissionen att se till att vi får den informationen, så att vi i framtiden, i egenskap av budgetmyndighet, kan yrka på mer medel för detta mycket viktiga arbete.
Många av de projekt som nämns är utan tvekan värda att utforska ytterligare: till exempel det europeiska systemet för överföring av studiemeriter. Men som framgick av den debatt som vi höll tidigare i kväll kan vi fortfarande inte - 40 år efter EU:s bildande, 15 år efter Europeiska enhetsakten - påstå att akademiska meriter erkänns ömsesidigt över hela Europa.
Det finns saker som kan och bör göras på europeisk nivå. Europas rikedom i form av språklig mångfald är ett problem likaväl som en styrka. Jag skulle vilja säga: låt oss vara realistiska, i stället för alltför idealistiska. Kan vi begära att medlemsstaterna skall kräva att ingen får påbörja högre utbildning utan att ha ett betyg i ett modernt språk utöver det egna? För i vissa medlemsstater är det ännu inte ett krav. Vi måste utan tvekan göra mer när det gäller informationsteknik, men den frågan behandlas i andra betänkanden. Jag kommer inte att ta upp den.
Den inre marknaden kräver en mycket rörligare arbetskraft än vi har för närvarande. Rörligheten i Europa är mindre än hälften så stor som den i Förenta staterna. Vi måste göra vår arbetskraft rörligare, och det betyder mer resurser på europeisk nivå för yrkesvägledning och arbetslivserfarenhet. Jag är övertygad om att de organ som ger yrkesvägledning runtom i Europa inte har tillräckliga resurser för att väcka studenterna till insikt om möjligheterna på Europas inre marknad.
Jag skulle emellertid vilja säga att det inte bara är upp till kommissionen att vidta åtgärder. Låt mig föreslå ett sätt på vilket detta parlament skulle kunna hjälpa till. Vi stöder, naturligtvis, de utbildningsutbyten som äger rum inom ramen för Erasmus, Sokrates och så vidare vid det europeiska utbildningsinstitutet i Florens, men antalet studenter som får tillfälle att uppleva Europa är inte tillräckligt.
Jag har länge tyckt att de 100 miljoner euro som vi varje år betalar för att använda den här byggnaden under en vecka per månad är ett fruktansvärt resursslöseri. Jag föreslår att vi överväger att göra om denna byggnad till ett Europauniversitet. Det skulle vara bra för Europas studenter, för staden Strasbourg, Frankrike, detta parlament och Europa.

Mauro
Herr talman! Även om jag kommer att ta upp några av de ämnen som kollegan Alavanos redan har berört så vill jag i första hand bidra till diskussionen genom att beskriva några aspekter av den situation som vi befinner oss i och i vilken eLearning kommer att sätta sina spår. Enligt min uppfattning kommer detta att ske genom att två grundläggande inslag kommer i centrum, för övrigt tror jag att detta är de viktigaste förtjänsterna som vi bör räkna kommissionens två dokument tillgodo: först kommunikationen och sedan handlingsplanen.
En korrekt tolkning av subsidiaritetsprincipen: handlingsplanen eLearning har kommit att placeras i den känsliga diskussionen om hur staterna använder sina utbildningssystem genom att understryka att uttrycket "europeiskt utbildningsområde" är ett förnuftigt uttryck, ett positivt uttryck som vi måste hysa tilltro till, utan att vara rädda för att det skall undergräva våra länders kulturella identitet. Och de nya teknikerna är säkerligen en av de frågor som man kan arbeta på mycket mer för att framhäva dessa gemensamma inslag.
Det andra positiva inslaget består, enligt min uppfattning, i att handlingsplanen eLearning främjar en positiv och, skulle jag även vilja säga, social tolkning av några fenomen som är typiska för globaliseringen. I den meningen vill jag säga att handlingsplanen på sätt och vis besvarar något av kollegan Alavanos oro därför att den, otvivelaktigt, ställer möjligheterna att få tillträde till kunskapssamhället på ett sätt som undviker obalanser och ger, skulle jag vilja säga, en ny innebörd åt samarbetet mellan allmänna och privata institutioner. På något sätt framhävs och problematiseras det partikulära, alltså att en nations utbildningssystem hursomhelst väger tyngre än något annat system, till och med tyngre än regeringssystemet och de måste därför komma i åtnjutande av de största ansträngningarna från samtliga aktörer vid utformandet av en welfare community.
Innan jag uppehåller mig vid några särskilda inslag, så vill jag gärna tacka kommissionen och i synnerhet kommissionär Reding och hennes medarbetare för den hjälpsamhet som de har visat mig. Jag vill även tacka kollegorna i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, budgetutskottet och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor som under dessa månader har sökt att hjälpa mig, vilket har varit mycket uppskattat.
Jag vill gärna ha sagt att i fråga om de specifika inslag som berörs i mitt betänkande så har jag särskilt uppehållit mig vid utbildningen av lärare. Jag skulle vilja ge er en idé om hur betydelsefull, hur viktig denna fråga är genom ett exempel. När Dante färdas genom helvetet och skärselden ledsagas han av en vägvisare: denna vägvisare är Vergilius. Vergilius är en person med mycket stora moraliska kvalitéer men i det ögonblicket förfogar han även över allt det bästa som den klassiska kulturens teknik kan erbjuda honom. Vergilius använder till exempel metaforens teknik och han gör det därför att Dante skall nå fram till en djupare kunskap och därför att han bättre skall kunna förstå den värld han lever i.
Om vi nu inte skulle se till att de europeiska lärarna kan använda sig av de nya teknikerna på ett nyttigt och realistiskt sätt så gör vi läraren till en halverad Vergilius, det vill säga en Vergilius som inte är i stånd att låta Dante - den Dante som är var och en av deras elever - tillryggalägga den väg som leder till rening och kunskap, därför att de inte behärskar de nya metaforerna, de nya strukturerna, de nya digitala teknikerna som kan göra det möjligt att förverkliga ett utbildningssystem som äntligen är befriat från de begränsningar som härrör från en inte sällan fragmentarisk och oordnad bildning.
Det är i denna mening som frågan om lärarnas utbildning är en fråga som måste ha högsta prioritet och de ansträngningar som skymtar fram på några sidor i handlingsplanen måste helt visst förstärkas och belönas. De måste förstärkas och belönas därför att vi alla måste förstå att eLearning inte bara kommer att föra med sig en reform av några delar av våra utbildningssystem utan en verklig reform av mentis. Vi måste komma fram till en tydlig formulering av i vilken utsträckning och på vilket sätt denna förändring är nödvändig inom unionens utbildningssystem. Och för att nå dit tror jag att vi helt säkert måste göra stora ansträngningar, även när det gäller budgeten och preciseringar av budgetplaner.
Sammanfattningsvis vill jag, med ett förnyat tack till våra kollegor, i första hand anförtro dem själva kärnan i vårt budskap, det vill säga att de nya teknikerna är, som jag har försökt att framhäva, ett verktyg, ett medel - de är inte målet - men här och nu är detta medel oundgängligt.

Pack
Herr talman, kära kolleger! Jag företräder i dag Gargani som av förståeliga skäl befinner sig i Italien. Vi har i denna stora utbildningspolitiska debatt lagt till en fråga till kommissionen och rådet - rådet kan tyvärr inte vara här i dag - eftersom vi anser att nu när alla plötsligt talar om ett europeiskt utbildningsområde, att Europaparlamentet som alltid har talat om och kämpat för detta, men ständigt har stoppats av ministerrådet, inte bara kan se på medan saker och ting sker utan medverkan från parlamentet, medborgarnas valda företrädare, saker som är viktiga och som vi länge har uppmanat till. Jag anser att det var oförskämt - det kanske är att ta i - att det var oseriöst att den 8 februari be parlamentet om ett yttrande om framtidsmålen för grund- och yrkesutbildningssystemen som lades fram för rådet exakt fyra veckor senare. Så får det inte fortsätta! Därför har vi tagit initiativet till denna debatt och ber att vi i framtiden skall engageras i diskussionen på ett seriöst sätt.
Vi företräder alla den uppfattningen att detta betänkande om grund- och yrkesutbildningen i Europeiska unionen efter rådsmötet i Lissabon innebär ett stort framsteg, eftersom konkreta mål fastställs i detta och den framtida rollen för grund- och yrkesutbildningen definieras. Det är en problematisk cirkel som angår alla europeiska medborgare. Jag upprepar igen att det handlar här om något vi alltid har påtalat. Som föredragande av Sokrates har jag därför - hittills utan framgång - kämpat för detta. Om en försenad framgång nu infinner sig är jag tacksam för det.
Vi måste dock alltid se till att det inte handlar om ett politiskt område som kan genomföras utan medlemsstaternas stöd. Här handlar det om sådant man endast kan ta sig an inom subsidiaritetens ramar. Vi kan ge exempel, vi kan göra en översikt av hur det ser ut i det ena eller andra landet. Kanske kan medlemsstaterna lära sig av varandra. Krutet måste inte alltid uppfinnas på nytt. Mycket mer kan vi inte göra på de här områdena.
Vi vill poängtera att den öppna samordningsmetod som Europeiska rådsmötet i Lissabon tog initiativet till, och inom vilkas ramar detta betänkande har framställts, inte får leda till att rollen för de organ som fastslås i fördragen ej respekteras. Vi företräder den uppfattningen att de allmänna övervägningarna beträffande grund- och yrkesutbildningens framtida roll inom ramen för den öppna samordningsmetoden inte bara måste beakta medlemsstaternas bidrag utan framför allt även Europaparlamentets och kommissionens bidrag under iakttagande av subsidiaritetsprincipen.
Vi kan styrka att de slutsatser som Europeiska rådsmötet i Stockholm drog och de fastlagda strategiska målen som formulerades, kan bilda grunden för ett arbetsprogram det kommande årtiondet. Men sådant kostar pengar. Jag vill påminna mina damer och herrar om att man inte alltid bara kan tala vackert och avge magnifika slutförklaringar och uppmana kommissionen att arbeta. I slutändan står vi alla där och säger att jag hör vad som sägs, men jag tvivlar, eftersom pengarna till allt det vi vill sätta igång saknas. Förhoppningsvis leder regeringschefernas insikt om hur oerhört viktig utbildningen i Europeiska unionen är, mycket viktigare än många tror i dag, även till att mer pengar betalas till detta.
Jag vill uppmärksamma kommissionen och rådet på att vi vidhåller att Europaparlamentet i en anda av interinstitutionellt samarbete mellan rådet, parlamentet och kommissionen måste bli delaktigt i utarbetandet av uppföljningsbetänkandet liksom alla åtgärder det leder till och som vidtas inom ramen för det långsiktiga arbetsprogrammet. Jag är säker på att kommissionären kommer att åstadkomma detta. Jag hoppas bara att det vidarebefordras till rådet och att det hela följer i Redings fotspår. I övrigt hoppas jag att vi gemensamt arbetar för det som fastslås i arbetsprogrammet.

De Clercq
Herr talman, ärade talman, ärade fru kommissionär, ärade kolleger! Jag slår säkert in en öppen dörr då jag säger att utbildning och yrkesutbildning i en modern kunskapsbaserad ekonomi blir allt viktigare, om vi i Europa vill kunna hävda oss i konkurrensen med andra industrialiserade världsdelar. Jag begränsar mig till de rekommendationer som tas upp i mitt yttrande.
För det första: på utbildningsområdet måste otvivelaktigt mer uppmärksamhet läggas vid utbildning i informationsteknologi, såväl för studenter som för lärare. Studenter som måste försaka en sådan förberedelse löper risken att uteslutas från utvecklingen av den nya ekonomin. Vi ligger fortfarande långt bakom Förenta staterna i fråga om användning av informationsmöjligheter i undervisningen och yrkeslivet. Med tanke på att ungefär en fjärdedel av de arbetstillfällen som skapades under förra årtiondet har anknytning till informationssamhället, måste vi inse att studenter måste få en grundlig förberedelse. Vi måste även sträva efter en optimal användning av de investeringar som myndigheterna gör i användning av teknik.
För det andra: man har redan ett antal gånger påvisat nödvändigheten av att föra samman studenter med näringslivet i syfte att forma framtidens företagare.
För det tredje är upprättandet av många fler skolor för en andra chans nu nödvändigt med tanke på att det nuvarande antalet är alldeles för litet. Två provprojekt planeras i Spanien, Frankrike och Tyskland - de stora länderna -, men kommissionen säger inget om de andra länderna. Med tanke på storleken hos de stora länderna skulle fem projekt vara önskvärda, medan åtminstone två projekt behöver planeras i de mindre länderna. Genom en utökning av antalet provprojekt skulle skolorna för en andra chans kunna bli ett effektivt instrument för att förstärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen och bättre bekämpa uteslutning.
Slutligen vill jag tala om språkkunskaper, en av de viktigaste europeiska målsättningarna. Vår föredragande, som jag tackar för hans betänkande, anser att det att kunna tala två språk redan är en succé. I mitt yttrande vill jag gå ytterligare ett steg. För att främja den sociala integrationen och studenternas chanser på arbetsmarknaden måste enligt min åsikt kunskaper om tre språk anses vara ett minimum. Varför? Därför att flera medlemsstater har mer än ett officiellt språk. Belgien har tre. Att lära sig de officiella språken i det land där studenterna är medborgare är självklart av stor vikt när det gäller att integreras i arbetsprocessen, men att kunna ytterligare ett språk utöver de officiella språken är mer än önskvärt. Om vi tittar på Eurostats senaste sammanställning av språkkunskaper så kan vi konstatera att mindre än hälften, endast 45 procent av Europeiska unionens medborgare, kan delta i ett samtal på ett annat språk än deras modersmål. För att komma till saken finns det alltså mycket som skall uträttas, men det är sant även för de övriga punkterna som har tagits upp in denna lärorika debatt.

Evans, Jillian
Herr talman! För att vi skall kunna möta de utmaningar som de ekonomiska och sociala förändringarna och kravet på en hållbar utveckling i dag utgör, krävs det ett kunskapssamhälle som bygger på livslångt lärande. I ljuset av den senaste tidens uppsägningar runtom i Europa, kommer omskolning och utbildning att spela en ännu viktigare roll när det gäller att anpassa arbetstagarnas kompetens i syfte att göra det möjligt för dem att finna nya arbeten. För att detta skall fungera effektivt måste tillräckliga medel ställas till förfogande.
Livslångt lärande har en mycket vidare innebörd än så: det är viktigt även för den personliga utvecklingen och som ett medel för att skapa ansvarstagande medborgare, genom att det uppmuntrar människor att delta fullt ut i samhället. Det livslånga lärandet kan följaktligen hjälpa till att bryta den onda cirkeln av fattigdom och arbetslöshet. Genom informellt och icke-meritgivande lärande kan det också vara ett mycket effektivt sätt att engagera både vuxna och ungdomar i de mest eftersatta områdena, som är de människor som i högst grad hotas av social utslagning och fattigdom, men som ofta har en mycket negativ inställning till formell utbildning och därför sannolikt i minst utsträckning söker sig till den typen av utbildning.
Tyvärr har man missat tillfället att framställa en uttömmande rapport om kommissionens vitbok "Lära och lära ut - på väg mot kunskapssamhället", med exempel på bästa praxis, som skulle ha varit av stort värde för alla dem som arbetar på området. Rapporten innehåller inte tillräckligt med information om hur effektiva och kostnadseffektiva olika åtgärder har varit, och det finns lite information om vad som har gjorts i fråga om åtgärder inriktade på särskilda grupper, som kvinnor, äldre arbetstagare, invandrare, familjer i eftersatta områden, långtidsarbetslösa samt människor med funktionshinder. Så på samma gång som det runtom i EU finns universitet, högskolor och samhällsgrupper, såväl som regionala och lokala regeringar, som utför ett utmärkt och banbrytande arbete på detta område, återspeglas det faktiskt inte i rapporten. Jag håller därför med föredraganden om att detta, även som en interimsrapport om vad som när allt kommer omkring var en ambitiös vitbok, är en misslyckad sammanfattning av framstegen i denna mycket viktiga fråga. Jag hoppas att framtida rapporter kommer att vara positivare och att de i sig själva kan utgöra användbara verktyg för dem som arbetar inom utbildning.

Costa Neves
Herr talman, fru kommissionär! Budgetutskottet har lagt största vikt vid denna fråga, nämligen vid initiativet "eLearning" och vad det kan bidra med för att medborgarna genom lämplig utbildning skall få bättre levnads- och arbetsvillkor i det nya informationssamhället. Jag vill påminna om att i de allmänna riktlinjerna för 2002, som antogs den 3 april, och som är viktiga politiska instrument i budgetfrågor, ses initiativet "eLearning" som en viktig etapp för att uppnå det strategiska mål som Europeiska rådet i Lissabon fastställde, som grundar sig på kunskaper, för att garantera en hållbara ekonomisk tillväxt med fler och bättre anställningar och bättre ekonomisk sammanhållning. I detta sammanhang krävs det att kommissionen studerar möjligheten att fastställa en lämpligare rättslig ram, som gör det möjligt att faktiskt komplettera medlemsstaternas agerande på detta område. Budgetutskottets yttrande i Mauros betänkande går också i denna linje. Det upprepar att ett initiativ av denna betydelse motiverar skapandet av ett specifikt program med egen rättslig grund. Det är alltså inte lämpligt att använda befintliga program, så som Leonardo, Sokrates, Kultur 2000, forskningsprogram eller strukturfonderna, som finansieringskällor för det nya initiativet som bör fungera självständigt även när det gäller finansieringen. Samtidigt följer vi med största intresse genomförandet av de förberedande åtgärderna på detta område i budgeten för detta år, efter år 2001. Jag avslutar med att gratulera vår kollega Mauro för det utmärkta arbetet.

Gröner
Herr talman! Jag tror att vi vid eLearning framför allt bör vara medvetna att vi ger oss in i en helt ny värld, att vi utforskar sådant som är nytt och att vi därför inte får fastna i gamla hjulspår. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har åter konstaterat att kvinnor i stor utsträckning fortfarande är uteslutna från webben. Internetverksamheten och allt som har att göra med New Economy är ännu inget "sesam öppna dig" för kvinnor, något som nyligen konstaterades på en stor internationell konferens i Hamburg. 18 länder redogjorde där för sina erfarenheter. Här råder en digital brist på överensstämmelse. Kvinnornas medverkan på Internet i förhållande till männens är ett mot fyra. Tillgången förbättras visserligen, men bland de nya studenterna utgör kvinnorna endast 20 procent, medan 80 procent är män. Bland nyföretagare på Internetområdet är antalet kvinnor fortfarande försvinnande litet.
Därför kräver vi rent konkret att en ny tillgång skapas för kvinnor, att en speciell mjukvara tas fram för kvinnor, eftersom användandet skiljer sig åt och eftersom kvinnor fortfarande har dåliga kvalifikationer.
Om vi tar fasta på besluten från toppmötet i Lissabon och vill utforma ett kunskapsbaserat samhälle, måste vi ha uppmärksamheten särskilt riktad mot kvinnorna. Man måste till exempel i vissa frågor frångå samundervisningen. Man måste finna nya vägar.
Jag anser att det är särskilt viktigt att vi hämtar in vår eftersläpning i utvecklingen gentemot amerikanarna. Även här visar det sig att de amerikanska kvinnorna i mycket större utsträckning har tillgång till Internet. I vissa fall har de till och med gått om männen. Jag tror att vi har goda möjligheter att ingripa med vår handlingsplan. Därför ber jag att vi i utformningen av handlingsplanen lägger särskild vikt vid utvecklandet av en starkare och mer specifik medverkan från kvinnornas sida.

Reding
. (FR) Herr talman! Om jag förstått rätt ger ni mig ordet för att besvara den muntliga frågan. Jag skall svara senare på diskussionen om betänkandena.
Jag skulle vilja tacka kollegan Gargani, som företrätts av Doris Pack i dag, för den muntliga frågan om de konkreta framtida målsättningarna för utbildnings- och undervisningssystemen.
Utöver frågan om vem som erhållit vad och när, och vilket betänkande som utarbetats, sade Pack något som är grundläggande, nämligen att Europaparlamentet ligger bakom alla strider för att utbildningen skall bli annat än en regional och nationell beståndsdel och för att den europeiska dimensionen med utbildning inte bara skall föras upp på dagordningen utan även erkännas med sina välgörande effekter. Vi har nästan uppnått det, fru Pack, eftersom det sedan Lissabon skett en slags tyst revolution, ett enormt steg framåt. Men även om vi tagit detta enorma steg framåt får man inte glömma att många strukturer, framför allt nationella, fortfarande befinner sig i den gamla tiden, som inte är så gammal, eftersom de bara är ett år eller två, och att vi alltså fortfarande har svårigheter att uppnå denna balans mellan uppfattningen om subsidiariteten i en annan tid och uppfattningen att subsidiariteten mycket väl kan samarbeta med europeiska intressen. Det är lite grann ett balansnummer jag håller på att utföra, med er hjälp, genom att försöka att gå mycket långt och samtidigt se till att inte förbruka vissas förtroende, som ser med ett ont öga, ett kritiskt öga, på att man kan trampa på subsidiariteten.
Jag skulle nu vilja svara tydligt på begäran från Gargani. Det stämmer att Europeiska rådet i Lissabon bad rådet (utbildning) och inte kommissionen att inleda en allmän diskussion om de framtida konkreta målsättningarna för undervisningssystemen, och lägga fram en rapport för Europeiska rådet under våren 2001. Det är kommissionens uppgift att se till att rådet gör framsteg även om inget direkt har begärts av kommissionen. Men i slutändan är det ändå kommissionen som förberett rådets arbete. Och det är kanske på grund av dessa ursprungliga svårigheter som parlamentet inte fått dokumenten i fråga i tid för att kunna reagera. Parlamentet fick dokumenten efteråt, direkt efteråt. Vi har därför tagit lärdom av denna situation som inte är någons fel, men som beror på vissa arbetssätt. Det är anledningen till att jag anser att vi i framtiden måste arbeta lite annorlunda. Och, mina damer och herrar parlamentsledamöter, vi känner till tidsfristerna. Stats- och regeringscheferna fattade beslut vid toppmötet i Stockholm den 23 och 24 mars 2001, på grundval av den text som antagits av rådet (utbildning) den 12 februari 2001.
Det handlar om att fortsätta arbetet, dvs. att inget nytt kommer att ingå i strukturen. Det kommer att finnas nytt i texterna, det hoppas jag verkligen, men inte i strukturen eftersom det nu kommer att finnas en fortsättning. Rådet (utbildning) kommer att varje gång planera toppmötena. Nästa råd (utbildning) den 29 november 2001 kommer redan att förbereda toppmötet i Barcelona. Under det spanska ordförandeskapet kommer det alltså att kortsiktigt, före toppmötet i Barcelona, bli ett nytt möte i rådet (utbildning).
Herr talman! Jag skulle därför verkligen av hela mitt hjärta vilja att parlamentet engagerar sig för att förbereda dessa tidsfrister. Ni vet mycket väl att jag försökt att informera parlamentet och införliva det i de pågående diskussionerna om uppföljningen av denna rapport, och jag kan mycket klart säga att jag kommer att vara uppmärksam på varje diskussion som Europaparlamentet kommer att låta mig delta i under detta år, och det är anledningen till att jag begär initiativ från parlamentet i frågan och, tro mig, vid varje råd, upprepar jag för ministrarna vilken betydelse de folkvalda har på detta område. Jag hoppas att samarbetet på grundval av de fortsatta rapporter som nu följer sker på ett sådant sätt att Europaparlamentets bidrag fullständigt kan beaktas.

Pack
Herr talman, kära kolleger! Jag vill uttala mig på fyra punkter. För det första vill jag säga att det ambitiösa målet som Sokrates i många år har haft, nämligen att skapa ett europeiskt utbildningsområde, snart blir verklighet - jag hoppas även i texterna! Rådet, rådsmötena i Feira, Lissabon och Stockholm och även i Nice har framhävt betydelsen av och rollen för fostran och utbildning i samhället och för kunskapssamhället. Jag poängterar gärna: fostran och utbildning innebär i dag för det första viktiga politiska prioriteringar i Europeiska unionen, för det andra en politisk utmaning och en vetenskaplig utmaning, för alla vet vi: Utan fostran och utbildning kan vi inte heller erbjuda de unga utbildningsmöjligheter. För det tredje innebär det en möjlighet att vidareutveckla det språkliga och kulturella arvet i Europa och ge det ett europeiskt mervärde.
Den andra punkt jag vill ta upp: Kommissionen och rådet tycks å ena sidan vara maximalister och å andra sidan minimalister - maximalister i de strategier och politiska ambitioner som de utvecklar, som de sätter på pränt. Å andra sidan är Europeiska unionen och i synnerhet rådet stora minimalister när det handlar om att förse de stora förslagen med finansiella medel. De som ständigt får utskällning är kommissionen eller parlamentet eller någon annan, men aldrig herrskapet som storslaget förkunnar hur viktig utbildning, hur viktig fostran är! Om de nästa dag skulle ge pengar till det vore vi alla - i synnerhet våra medborgare - ytterst tacksamma!
Europeiska unionen har egentligen alltid varit snål med budgeten för utbildning. Och jag kan påminna alla kolleger om förlikningskommitténs hemska maraton där det handlade om det lilla vi ytterligare begärde till Sokrates. Jag hoppas att det flödar in lite mer pengar till Sokrates för den utvärdering av Sokrates-programmet som förmodligen kommer att ske de närmaste två åren. Det gläder mig, eller det bör glädja parlamentet, att ett initiativ till eLearning nu föreligger. Parlamentet som företräds av budgetutskottet - det har vi hört, och även Costa Neves har sagt det - kräver att detta inte får ske på bekostnad av något redan befintligt program. Dessa program har ett syfte! Och för detta och inget annat har de försetts med medel! Därför finner jag det riktigt när vi säger att eLearning är viktig, och vi poängterar att det också måste finnas ett program som är ordentligt försett med medel. Vi behöver inga dubbla insatser på området.
Den tredje punkten är, jag beklagar och är ledsen över det, att vi inte har varit tillräckligt delaktiga i de allmänna frågorna - och det nämnde jag tidigare som företrädare för Gargani. Vi måste ta ansvar för de konkreta målen i systemet, vi måste hjälpa till att förverkliga detta och det interinstitutionella samarbetet måste garanteras. Jag godtar och funderar över det ni har sagt, fru kommissionär, så har ni uppfattat det hela och ni kommer i framtiden att införliva detta.
Den fjärde punkten är följande: Med tanke på utvidgningsdiskussionerna och nästa regeringskonferens behövs en synlighet för våra uppgifter i Europeiska unionen, det behövs ett europeiskt utbildningsområde som synliggörs för medborgarna. Därför måste medborgarna själva ha tillgång till det, därför måste medborgaren även genom företrädare för ledamöterna ständigt kunna ta detta program i anspråk. Vi behöver riktlinjer, vi behöver ambitiösa mål, vi behöver åtgärder, vi behöver åtgärdsprogram, som givetvis också är försedda med medel, och när vi gör allt detta på utbildningsområdet behövs inte längre så många informationskampanjer från kommissionen och parlamentet, då har vi nått fram till medborgarna där de befinner sig. Jag hoppas att vi tillsammans kommer att följa den vägen!

O'Toole
Herr talman! Först av allt vill jag lovorda alla de betänkanden som vi har framför oss, i vilka huvuddragen anges för våra gemensamma strävanden när det gäller utbildningssystems framtid i Europeiska unionen. De klargör även några av de frågor som vi nu står inför och som hör samman med utvecklandet av sådana system. Den första frågan avser det europeiska området för utbildning, som hänger över alla betänkanden som ett frågetecken, och det finns utan tvekan en mängd åsikter om detta: det råder ingen som helst tvekan om, och detta påverkar inte subsidiaritetsbegreppet, att vi måste samordna vår utbildningspolitik i unionen i jakten på målen från Lissabon. Om vi inte gör detta, kan vi inte nå dem: så enkelt är det. Vi måste ha en enhetlig uppfattning om vad som är bra och vad som är dålig praxis. Vi måste ha en uppfattning om undervisnings- och inlärningsmodeller, hur vi vill använda dem och vilka värderingar vi vill meddela genom dem. Vi måste förstå att detta kommer att innebära en betydande förändring, på grund av de nya typer av utbildningssystem som vi behöver i dag. Vi måste lära av bästa praxis. Vi behöver därför uppdaterad "hård" och "mjuk" statistik för att vara säkra på att vi kan tillhandahålla de värdefullaste riktmärkena, så att våra system kan motsvara de allra bästa.
Dessa betänkanden pekar också mot utvecklandet av utbildningsinnehåll. Med risk för att inbjuda till strid skulle jag vilja påminna er om att Cisco Systems och Microsoft redan nu tillhandahåller skolorna innehåll. Vi måste se till att de tillhandahåller det slags innehåll som vi vill se i våra skolor. Vi behöver rörlighet. Rörlighet är inte bara nyckeln till en framgångsrik europeisk inre marknad; det är nyckeln till en framgångsrik union, när det gäller såväl dess sociala och politiska innehåll som dess ekonomiska innehåll. Betänkandet som gäller rörlighet inom gemenskapen för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning, volontärer, lärare och utbildare innebär ett avsevärt framsteg i denna fråga, men hur länge har Bologna funnits utan att ha fått en utbredd tillämpning?
Hur garanterar vi lika tillgång till rörlighet för alla människor, när man i medlemsstaterna inte har lika tillgång till språkfärdigheter? Jag skulle vilja påstå att det för allmän tillgång till rörlighet krävs allmän tillgång till språkinlärning och språkundervisning. Här, liksom på andra områden, är ny teknik en av nycklarna för att komma åt alla dessa lösningar. Vi kan installera all den maskinvara och all den infrastruktur som vi vill över hela Europa, men om vi inte har ett utbildningssystem som lär människor färdigheter i skolor och inom ramen för det livslånga lärandet, kommer vi inte att kunna utnyttja maskinvaran och infrastrukturen till fullo.

Sanders-ten Holte
Herr talman, fru Reding, kolleger! Enligt slutsatserna från Lissabon och Stockholm måste Europa bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi. Att vi här i dag håller denna kombinerade debatt om ny teknik och rörlighet inom utbildningen, visar att Europeiska unionen verkligen vill arbeta seriöst med detta, och därmed betonar vikten av dessa frågor. De tre betänkandena om eLearning från Mauro, Perry och Alavanos är utmärkta betänkanden. Jag vill tacka dem stort för det arbete som de har lagt ner. Min parlamentsgrupp, ELDR, sätter stort värde på projektet eLearning, och bättre skolning för såväl studenter som lärare. Bättre utrustning i alla utbildnings- och yrkesutbildningsinrättningar samt ett högkvalitativt innehåll bidrar alltihop till ett högre deltagande på arbetsmarknaden. Det är uppenbart att utbytet av bästa praxis kan spela en betydelsefull roll, och där kan vi i Europa bidra på ett stimulerande sätt. Det är självklart att vi inte får begränsa oss till de vanliga utbildningsinrättningarna. Ett livslångt lärande, även efter det att man har dragit sig tillbaka från det aktiva arbetslivet, och utbildningsmöjligheter i fråga om ny teknik utanför de vanliga utbildningsinrättningarna, måste båda stimuleras. Detta har jag sagt redan tidigare. De socialt och fysiskt eftersatta måste engageras, och alla måste få garantier för att deras ansträngningar belönas med kvalifikationer som erkänns i hela Europa. Detta är viktigt för den inre marknaden. Jag kommer noggrant att följa själva handlingsplanen, och jag insisterar på att vi regelbundet får rapporter och analyser om den.
En sista punkt som jag vill ta upp är följande: i förslaget om Framtidsmålen för grund- och yrkesutbildningssystemen hänvisas också utförligt till användningen av informations- och kommunikationsteknik. Det är emellertid ett bevis på slarvighet från kommissionens och rådets sida att ha försummat att lägga fram förslaget för parlamentet. Även om man i Stockholm avtalade att bland annat i undervisning tillämpa den öppna samordningsmetoden, visar det på en kraftig brist på demokrati och öppenhet om denna metod innebär att rådet sänder förslagen till medlemsstaterna utan att höra parlamentet. Europaparlamentet med sina direkt valda ledamöter är ju den mest lämpliga instansen att koppla in vid öppen samordning. Men jag förstår, fru kommissionär, att ni nu har tagit på er tagelskjortan. Jag vill emellertid tydliggöra att min parlamentsgrupp anser att Europaparlamentet måste involveras i uppföljningsrapporten, och att vi där måste vara djupt involverade.

Maes
Herr talman! Jag vill gratulera vår föredragande och tacka henne för de många idéer som hon har ställt samman och som vi skall rösta om i konkreta betänkanden. Vi lever i en tid av snabba förändringar, men det får inte vara så att ena hälften av mänskligheten, eller kanske en minoritet, skall kunna ta del av dessa förändringar, och andra inte. Hela demokratiseringen ställer oss därför inför stora problem i samband med den teknik som här diskuteras.
Föregående talare talade om ett livslångt lärande. Jag läste en plädering för att i stället kalla det att lära genom att leva. Egentligen tycker jag att det låter bättre. För livslångt lärande låter som en hård uppgift, medan att lära genom att leva stimulerar vår nyfikenhet varje dag. För barn måste det bli: att lära genom att leka. Det gäller även att leka med de material som finns tillgängliga för att utvecklas, tillgång till information, att lära sig hur man lär sig. I det sammanhanget fick jag höra ett klagomål från en av medlemmarna i lärarkåren vid en skola i Flandern, som klagade på att han nu hade utrustat sin skola med 200 datorer, och sett till att alla klasser är tillgängliga, men att det inte finns några stadgar för människorna. Det finns inget såsom en stadga för samordnare av informations- och kommunikationsteknik. Jag tyckte detta var en utmärkt idé att lägga fram för er. För om vi endast betonar infrastrukturen och inte ett bra sätt att använda den, inte ser till att det didaktiska materialet i den pedagogiska miljön är användarvänligt, inte gör det tillgängligt och håller det uppdaterat varje dag, då tjänar allt detta ingenting till. Jag kommer ihåg när språklaboratorierna infördes i skolorna; det var ett stort och moderiktigt ögonblick, och alla skolor med självrespekt hade ett sådant språklaboratorium. Titta bara på vilken röra det blev, och fråga er hur länge de var i bruk. Jag anser därför att vi måste ställa oss frågan: var står vi nu? Man säger att det i Flandern finns en dator per tio elever. Jag önskar att detta vore sant, jag hoppas att det är sant, men vad vill vi uppnå, var vill vi befinna oss om fem eller tio år? Jag hoppas att vi kan undvika en klyfta mellan de som kan och de som inte kan delta.

Korakas
Herr talman! I de betänkanden vi diskuterar förekommer hela tiden ord om undervisning och utbildning för kunskapssamhället, medborgarnas samhälle, europeiskt mervärde och andra storordiga fraser med tvivelaktigt innehåll. På detta sätt försöker man skyla över innebörden i de reaktionära, utbildningsfientliga reformer av utbildningssystemen som förespråkas i vitboken.
Lyckligtvis har det i många av Europeiska unionens länder uppstått en våg av protester mot denna politik. I Grekland har de enormt omfattande protestaktionerna bland skolelever, studerande, studenter och lärare mot denna reaktionära politik, som innebär en försämring av utbildningen, lett till en mycket explosiv situation, uppsägningar i universitetsledningen, ockupationer eller t.o.m. stängning av universitet.
Tendensen att skapa massutbildning under perioden 1960-80 har i dag ersatts av en ny modell, i överensstämmelse med kapitalets moderna krav. Kapitalet vill ha en stor mängd billig arbetskraft, halvutbildad genom livslångt lärande, och en liten elit av verkliga vetenskapsmän. Man banar väg för ett nytt slags yrkesutbildning, som styrs av den kapitalistiska marknadens direkta behov, samtidigt som den vetenskapliga kunskapen och specialiseringen flyttas över till doktorandstudier med höga avgifter för ett litet fåtal.
Kunskapen får ge vika för färdigheterna, dvs. skrivning, läsning, räkning, enkel datoranvändning och, som komplement, färdigheter som gör att de unga lätt kommer att kunna anpassa sig till de kapitalistiska omstruktureringarna, samtidigt som de får lära sig att vara disciplinerade arbetstagare och medborgare.
Utbildningsanstalterna uppmanas att bli mera flexibla för att garantera en snabbare anpassning till arbetsmarknaden. När man överger ett allmänt kunskaps- och bildningsideal till förmån för färdigheter av betydelse för anställbarheten innebär det att barnen inom folkets breda lager inte kan skaffa sig de grundläggande kunskaper som är nödvändiga för att de skall fungera som tänkande och aktiva medborgare, som bärare av det sociala framåtskridandet. Storkapitalet vill tränga in på utbildningsområdet för att förverkliga sitt främsta mål, att skapa ny vinstgivande näringsverksamhet. Detta är den egentliga innebörden i det omtalade samarbetet mellan skolor och företag.
De betänkanden vi diskuterar, och i synnerhet Perrys betänkande, har inga som helst invändningar mot riktlinjerna i vitboken, utan kritiken gäller uteslutande att förverkligandet av dessa riktlinjer försenats.
Herr talman, folken i Europeiska unionen måste bekämpa och omintetgöra denna utbildningsfientliga politik. De måste slå vakt om sin grundläggande rättighet, rätten till kostnadsfri offentlig utbildning av hög kvalitet för alla, en utbildning som är anpassad till produktionsbehoven i varje enskilt land men som också tar hänsyn till begåvningsinriktning och talang. Vi som företräder Greklands kommunistiska parti kommer att göra vårt bästa för att arbeta i denna riktning.

Gutiérrez-Cortines
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera kommissionen, kommissionärerna och i synnerhet Reding för det arbete de har lagt ned i syfte att spränga gränserna för inskränkningar och subsidiaritetsprincipen i syfte att upprätta gemensamma program som besegrar denna så konkreta verklighet i vilken utbildningssystemet utvecklas.
Jag tror att en av de mest sammansatta aspekterna i Europas historia - där samma fenomen upprepas - är tendensen till konvergens och fragmentering, tendensen att enas och distansera sig, att delas i tusen bitar. Vi befinner oss i en epok då det åter sker en nationalistisk tillbakagång mot en globalisering, uppenbarligen en missuppfattad sådan, något som har en tendens att splittra staterna och regionerna. Det som har drabbats hårdast är kulturen och utbildningen, fångade och bundna av sina egna gränser. Ändå är det vissa program som endast kan genomföras uppifrån.
Subsidiaritetsprincipen tolkas dessutom fel, och förstörs enligt mig av staterna och många regioner som använder den för att utöka sin egen makt och - det bör påpekas - för att från statsmakternas sida utöva kontroll över folks tankar och utbildningssystemet. Staten bör hur som helst erbjuda gratis undervisning för alla, men den bör inte utöva total kontroll.
Vi kan tänka oss ett flygplan som endast flyger fram till provinsens gräns, till regionens gräns eller till landets gräns. På utbildningsområdet har vi som mål att våra kulturkunskaper endast skall flyga fram till gränsen och resultatet blir givetvis ett förstört och splittrat projekt. Därför lovordar och applåderar jag förslaget från kommissionen, det enda överstatliga organet med förmåga att agera på området, och anser att vi bör stödja det med idéer, paragrafer och åtgärder. Jag tycker att en av våra första debatter bör handla om subsidiariteten och inte bara den trångsynta tolkning som nu görs av denna.
Å andra sidan ser jag det som att det inte finns ett gemensamt Europa utan en gemensam tanke eller åtminstone en förmåga att kommunicera. I det avseendet tror jag - och jag lovordar här även de sammankomster som nyligen har inletts med företagen - att vi inte kommer att kunna genomföra detta projekt utan privata initiativ. Staterna kan på grund av sina begränsade befogenheter inte sträcka sig utöver sina gränser. Och vi upplever exakt samma fenomen i regionerna: varje region skapar sitt intranet (alla är stolta) eller sitt egonet. På det viset blir resultatet en produkt som är summan av flera faktorer, men helheten är aldrig summan av delarna. Därför ber jag att en debatt inleds om subsidiaritetsprincipen där vi analyserar i vilken utsträckning medborgarnas frihet går förlorad. Företagen är de enda som med kommissionens hjälp har förmåga att verkställa projekt och flyga över bergen som örnar med en global överblick.
Jag anser att vi endast med ett Europa som konvergerar och inte ett Europa som splittrar kan se till att detta program genomförs och inte blir en källa till frustrationer. Vi måste se till att vi inte om två år talar om det vi ville i dag, men de inte lät oss göra.

Van Brempt
Herr talman, kära kolleger, käre kommissionär! Det är ingen tillfällighet att vi här i dag håller en gemensam debatt om ett antal väldigt viktiga betänkanden. Det är inte alls någon tillfällighet, då allt detta har att göra med frågan: tar vi ny ansats eller inte? Vad är det som det handlar om? I Lissabon togs flera viktiga beslut med ett antal konkreta målsättningar. Frågan är nu, kommer vi att kunna uppnå även dessa målsättningar? Det är det som dagens debatt handlar om.
Låt mig först komma med två kommentarer, två punkter som jag anser vara beklagliga. För det första saknar jag, fullt begripligt, debatten om det livslånga lärandet. Den kommer senare, och parlamentet skall också få säga sitt om det, men jag saknar den eftersom konceptet livslångt lärande egentligen är ett mycket viktigt koncept som måste vara överordnande för de ämnen som debatteras här ikväll. Jag saknar den debatten. Jag saknar också länkarna till konceptet ett livslångt lärande i flera av betänkandena. Detta är begripligt med tanke på timingen.
Min andra punkt är mycket mindre begriplig, och jag återkommer snart till den. Det är dock märkligt att vi här håller en debatt om utbildning, och att vi inte med ett enda ord nämner Bolognaförklaringen kvällen före toppmötet i Prag. Vi har helt enkelt inget att säga om detta, eller hur?
Låt mig helt kort återgå till ett antal betänkanden som ligger framför oss. Perry har med rätta sagt att hans betänkande i viss mån handlar om förfluten tid och i mycket mindre mån om nutiden och framtiden. Det är riktigt, men vi kan lära oss mycket från det. Mycket att lära, just för framtiden. Perry har helt rätt när han säger att kommissionen inte har lyckats med sina målsättningar. Målsättningarna var inte konkreta, de var inte mätbara, det fanns inga indikatorer, och var är det europeiska mervärdet från vitboken? Låt oss tänka över detta ett tag. Låt oss försöka definiera vad ett europeiskt mervärde är. Det är nu åter kvällen före en debatt om Europas framtid. Det är riktigt att man talar om debatten om Kompetenzabgrenzung; i Belgien är diskussionerna säkert mycket aktiva kvällen före kongressen i Laken. Men vad är då Kompetenzabgrenzung? Vad handlar denna debatt om utbildning om? Den handlar om subsidiaritet. Men låt oss då definiera det väl och inte gå som katten kring het gröt, som vi alltför ofta gör. I rådets förslag om framtiden för grund- och yrkesutbildningssystemen står ett antal intressanta punkter, ett antal målsättningar som jag skriver under på. Men det rör sig åter om vaga målsättningar, inga indikatorer, inga mätmöjligheter, och i och med det riskerar vi åter att hamna i ändlösa diskussioner. Det får vi, i uppföljningen efter Lissabon med den debatt som vi nu för, absolut inte låta ske.
Om vi inte klarar av att gå mot en europeisk öppen samordning med de europeiska riktlinjerna för sysselsättning som tydligt exempel, då tror jag inte att vi kommer att ta några steg framåt. Jag arbetade i mitt förra liv hos den flamländska arbetsmarknadsministern. I det kabinettet tragglade man med de europeiska riktlinjerna för sysselsättning. Jag skulle gärna se att man i alla medlemsstaters kabinett för undervisning arbetade hårt med ett antal konkreta målsättningar för att omsätta dem i politik, för att på så sätt forma ett verkligt europeiskt utbildningsområde.
Jag återvänder till Bologna. Det är ytterst pinsamt. Jag blir sällan eller aldrig tilltalad som Europaparlamentariker om den europeiska utbildningspolitiken, utom när det gäller Bologna. Jag har fått en massa brev och e-post. Skall jag då säga: ursäkta, det var en mellanstatlig metod, och Europaparlamentet vet inte vad det skall säga om den. Jag uppmanar å det kraftigaste, fru kommissionär, att ni tar till er och oss detta, för Bolognaförklaringen handlar inte enbart om ett antal konkreta målsättningar, utan även om demokratiseringen i undervisningen och ett livslångt lärande. Om vi inte kan göra den kopplingen så anser jag att vi går miste om en chans.

Wyn
Herr talman! Jag välkomnar betänkandet om eLearning-initiativet och gratulerar föredraganden till innehållet i betänkandet. eLearning blir allt viktigare. Fram till i dag har det kanske tillskrivits mindre vikt inom utbildningen. Det blir, emellertid, allt uppenbarare att våra barns framtid verkligen är en digital framtid. Det blir därför allt viktigare att förbereda sig för att använda informations- och kommunikationstekniker.
Högsta prioritet måste ges till att utbilda lärare på detta område. Detta stöder jag helt och fullt. Men det som oroar mig är att lärarna, när de återvänder till sina respektive skolor, upptäcker att det finns ytterst få hjälpmedel för informations- och kommunikationsteknik som de kan använda sig av. Som oftast upptäcker de att de inte kan vidarebefordra de kunskaper som de förvärvat genom utbildningskurser till barnen och använda informations- och kommunikationsteknik i klasserna på grund av resursbrist. Utan de nödvändiga verktygen för att uppfylla målen på eLearning-dagordningen, kommer målen från toppmötet i Lissabon inte att nås. Med tanke på att kommissionen inte har någon direkt jurisdiktion över utbildningen i medlemsstaterna, hur kommer den att säkerställa att dessa mål uppfylls och att medlemsstaternas regeringar ser till att skolorna får den utrustning som är nödvändig för att förverkliga dessa mål?
Ett annat problem är att tekniken går framåt i en sådan rasande fart att det har blivit nödvändigt att byta ut datorutrustningen med några få års mellanrum. Detta har varit, och kommer att vara, ett ytterligare problem för skolor som arbetar med mycket knappa budgetar. Det är likaså viktigt att utbildningen i informationssamhället görs tillgänglig för alla individer under hela deras liv, så att sysselsättningsmöjligheter kan förverkligas och den personliga utvecklingen främjas. Detta är viktigt och speglar utvecklingsriktningen och minskningen i tunga näringar till förmån för tjänstenäringar som i hög grad är beroende av digitalt kunnig personal. Låt oss minska klyftan mellan Europa och Förenta staterna. Låt oss skapa ett eEuropa som är tillgängligt för alla.

Karas
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Jag är glad över att vi diskuterar så många områden, eftersom det tydligt visar hur de frågor som tas upp påverkar utbildningspolitiken och vårt liv. De olika utbildningspolitiska lådorna kan inte skiljas åt, precis som föremålen i dessa inte bara kan delas in i olika läroplaner där var och en försvarar sitt eget område. Det tycker jag att den här debatten är ett bra bevis på. Jag befinner mig i dag i en mycket angenäm sits, eftersom mitt land Österrike ligger främst i Europa vad gäller skolornas nätverk i samband med eLearning och de nya medierna. 61 procent av skolorna i Österrike - det vill säga 3860 skolor - är anslutna till Internet och samtliga gymnasieskolor, cirka 1000. 1090 skolor har egen hemsida på Internet. Alla universitet är knutna till varandra genom det akademiska datanätet och därmed även det alleuropeiska forskningsnätverket för stöd till forskningssamarbete TEN 155.
Det är glädjande, men jag vill samtidigt påpeka att det inte räcker med det. Det är en riktig och viktig utveckling som vi har påbörjat, men ytterligare åtgärder krävs och därför gläder det mig att kommissionen och det svenska ordförandeskapet har inlett European School Net, initiativet e-scola. Senast förra veckan visades hur datorn och Internet kan användas i undervisningen för att höja kvaliteten på undervisningen och skapa nya inlärningsmöjligheter med målet att i framtiden utnyttja det sammanställda undervisnings- och inlärningsmaterialet liksom praktiska exempel och göra dessa mer tillgängliga.
Fru kommissionär, jag tackar för era påtryckningar i den här frågan. Vi är tillsammans inne på rätt väg. Målet känner vi till, men vägen dit är lång. Nu har jag kommit fram till några punkter i debatten. För det första begreppet subsidiaritet. Jag är en stark anhängare av subsidiaritetsprincipen och kommer från ett land med en mycket stark federalism. Jag vill ändå avråda alla medlemsstater från att ta subsidiaritetsprincipen som en förevändning - något som ofta sker - för att slippa vidta de europeiseringsåtgärder som krävs. Subsidiaritet betyder för mig i det här sammanhanget ett förverkligande nära medborgarna, att på regional och individuell nivå uppfylla de nödvändiga kraven, de nödvändiga gemensamma europeiska uppgifterna för att kunna möta världens utmaningar och uppfylla vårt ansvar gentemot de unga.
För det andra: Utbildning - det visar även detta exempel - är inget självändamål, utbildning från skolan till ett livslångt lärande över till tillvaratagandet av varje ålders livsskede är snarare förutsättningen för att vi över huvud taget skall kunna förverkliga vårt mål, att bli en kunskapsbaserad ekonomi i världen, nummer 1. Utbildningspolitiken är därför nyckeln till framgång inom den ekonomiska politiken. Utbildningspolitiken är förutsättningen för att dagens unga skall kunna klara sig på morgondagens arbetsmarknad och att vi som Europa skall kunna uppfylla vår roll i den internationella konkurrensen.
Därför vill jag säga till Korakas, som anser att det redan börjar komma protester mot dessa mål: Vi som politiker måste satsa allt på att tala om för människor att denna utveckling äger rum och förbereda oss på det.
Slutligen tre punkter: För det första, det ville Martens säga, handlar det inte bara om datorutrustning. Det handlar om den etiska frågan: Hur använder man det som är tillgängligt via datorn? Den etiska frågan om nyttjandet är vid sidan av handhavandet en viktig utbildningspolitisk uppgift. Vi måste också se till att inga nya sociala laddningar uppstår mellan dem som är insatta och dem som inte är det. Det kan uppstå en ny klasskamp om utbildningen inte sätts in i samhället på rätt sätt. Jag kräver därför också att industrin går in som fadder för skolorna så att alla kan tillgodose kravet på datorer.
Nästa punkt är det livslånga lärandet. Jag ber att vi satsar allt på att inte glömma bort de äldre i utbildningen, för endast därigenom kan vi uppfylla de europeiska målen, stå oss i den internationella konkurrensen, göra utvidgningen till en framgång och inte skapa nya sociala laddningar.

Iivari
Herr talman! Kommissionär! Man vill göra EU till världens konkurrenskraftigaste ekonomiska makt inom loppet av tio år, på ett sätt som inte åsidosätter någon individ. Vi vill utveckla Europa så att envar känner sig delaktig. Därför är det självklart att utbildningen är ett viktigt led i unionens strategi. Inte ens en framstående socialpolitik kan motverka utslagning, såvida man inte ser till att utbildningen håller en hög kvalitet och följer jämlikhetsprincipen.
Att satsa på ett utbildningssystem som är tillgängligt för alla innebär ett effektivt utnyttjande av tillgängliga mänskliga resurser. Det här innebär inte bara att finna och uppmuntra begåvningar, vilket i och för sig är viktigt, utan att se till att alla får undervisning i grundläggande kunskaper och färdigheter. Samtidigt bör utbildningen bidra till att unga och vuxna kan utnyttja sina begåvningar och uppleva framgångar.
I februari godkände Europeiska unionens utbildningsministrar en rapport om de konkreta målen för medlemsstaternas utbildningssystem. Arbetet kommer att fortsätta. En rapport om uppföljningen av ärendet kommer att läggas fram vid Europarådets möte på våren 2002.
Vi i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott är belåtna över denna utveckling. I utskottet har man redan länge betonat vikten av en diskussion om utbildningen i Europa. Vi är emellertid ledsna över att parlamentet än så länge har åsidosatts i beredningsarbetet. Det är inte en prestigefråga utan ett ineffektivt utnyttjande av befintliga resurser. Jag är övertygad om att om man kopplade in parlamentet i uppställningen av utbildningsmålen så skulle det bidra med en viktig europeisk synvinkel.
Fastän utbildningen faller inom ramen för närhetsprincipen, bör man i de olika staternas utbildningspolitik, jämsides med förbättringen av konkurrensförmågan, också beakta individen. Den europeiska utbildningspolitiken bör utvecklas så att den främjar unionsmedborgarnas rörlighet och ömsesidiga umgänge.

Zorba
Herr talman! Enligt min uppfattning har man försummat en självklar faktor under utarbetandet av målen för de framtida utbildningssystemen, men också i en fråga som behandlats tidigare, kvaliteten i skolutbildningen, som bygger på indikatorer.
Den självklara faktorn är det enorma intresse som finns för dessa frågor inom utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott, vilka är av central betydelse för den kommande tioårsperioden och som är av central betydelse för Europas framtid.
Som ni vet, följer Europaparlamentet noga och stöder alla initiativ och åtgärder från kommissionens sida, vare sig det rör sig om eLearning, de studerandes rörlighet, språkinlärning eller utbildningssystemens kvalitet. Jag anser att den öppna metod för samordning som föreslogs i Lissabon genom större flexibilitet kommer att bana väg för många nya idéer, som är nödvändiga i Europa för att förbättra utbildningen och främja bästa tänkbara metoder. Denna öppna metod innebär emellertid att Europaparlamentet måste medverka för att garantera största möjliga samförstånd och öppenhet, men också för att ta udden av kritiken från dem som anser att metoden med öppen samordning innebär ett brott mot reglerna.

Crowley
Herr talman! I Europa av i dag har utbildningens betydelse växt bortom alla gränser. I synnerhet det livslånga lärandet blir allt viktigare för människornas vardag, antingen det gäller tillträde till sysselsättningsmöjligheter, att använda bankomater för att få ut kontanter eller att behöva koppla upp sig för att komma åt banktjänster och andra tjänster på grund av att de allmänna tjänsterna stängs i en tid av konkurrens och avreglering.
Det är anledningen till att det vid den här tidpunkten är viktigt att vi, när vi i Europaparlamentet talar om utbildning, är säkra på att den är allomfattande. Naturligtvis måste vi ta vederbörlig hänsyn till de människor som för närvarande befinner sig i det formella utbildningssystemet, och det är mycket viktigt att förbättra Erasmus- och Escola-programmen och andra liknande program. Vi får dock inte glömma bort att vi nu riskerar att skapa en ny klass av tekniskt okunniga människor, som kommer att förvägras tillträde till den nya, underbara informationsmotorväg och det nya, underbara informationssamhälle som vi är i färd med att skapa.
Under de närmaste tio åren bör vi följaktligen - som min kollega har sagt - rikta in oss på att se till att de personer som nu är medelålders får tillgång till kunskaps-, informations- och utbildningsverktygen, så att de klarar av att leva i den förändrade värld som kommer att växa fram. Jag ger mitt stöd till de framlagda betänkandena. Jag vet att kommissionären kommer att vara mycket uppfinningsrik när det gäller att lägga fram nya idéer om eLearning och utbildning.

Reding
. (FR) Herr talman! Mycket har sagts, och sagts på ett bra sätt. Jag skulle ha önskat att många ministrar var här för att lyssna till det som parlamentet hade att säga om frågor som det europeiska överskottet, respekten för subsidiariteten, samtidigt som man bedrivit en europeisk politik. Jag tror att det skulle ha varit mycket viktigt att ministrarna med egna öron lyssnar till det som de folkvalda har att säga.
Jag skulle först av allt vilja tacka Perry för hans betänkande om vitboken. Vitboken är från 1995. Det är länge sedan! För revolutionen, kära föredragande, om den har ägt rum så skedde det förra året, under de senaste 12 till 15 månaderna, efter Lissabon egentligen. Och sedan 1995 har de idéer som lagts fram, huvudsakligen av Europaparlamentet - jag ger Doris Pack rätt: initiativtagaren till hela denna politik var utan tvivel Europaparlamentet - dessa idéer har alltså, åtminstone delvis, omsatts i praktiken.
Erkännande av kompetens: jag vet att mycket återstår att göra, men de akademiska poängen vid universiteten börjar fungera.
Rörligheten: jag vet mycket väl att vi i praktiken inte har kommit så långt, men det fattades ett beslut i Nice om rörligheten. Vi har konkreta saker nu, vilket är mycket bättre än det fåtal stora idéer som vi kunde tillkännage för fem, sex eller sju år sedan.
Språkkunskaper: saker och ting rör på sig i våra medlemsstater, tack vare bl. a. Europeiska språkåret, inom vars ram alla diskuterar, kommunfullmäktige, elevernas föräldrar, lärarna själva. Frågan ger upphov till en störtflod och man kan därför hoppas att denna störtflod också kommer att märkas i vår dagliga undervisning.
Investering i utbildning: jag lämnar den till subsidiariteten och jag instämmer i beklagandet från de parlamentsledamöter som säger att de vackra orden borde följas av budgetmedel. Men det råder inga som helst tvivel om att de flesta av idéerna från 1995 i dag håller på att genomföras och att vi förfogar över en verktygslåda för att få dem att gå framåt. Jag är därför inte lika pessimistisk som många av parlamentsledamöterna på detta område, för jag har sett och känt att situationen utvecklats sedan toppmötet i Lissabon. Det har skett en grundläggande förändring som naturligtvis är för långsam, men saker och ting rör åtminstone på sig och det är redan ett mycket stort steg framåt.
Livslångt lärande: ja, under 1996 togs de första stegen i frågan. Jag lade fram min text om det som Maes kallar: "leva genom lärande", det skulle vara underbart att kunna tillämpa det, men det är inte kommissionen som skall tillämpa livslångt lärande i våra medlemsstater, eller i våra regioner. Kommissionen kan uppmuntra, knuffa på, den kan ge idéer, men tillämpningen på fältet är förbehållen våra utbildningsministrar, fackföreningar och arbetsmarknadens parter. Det finns ett helt nytt informellt system för lärande att skapa i de flesta av våra medlemsstater. Och, kära kolleger, jag vill påstå att under ytterligare tio år kommer vi att tala om livslångt lärande och vi kommer sannolikt att ta små steg framåt, men vi kommer inte att finna någon definitiv lösning på problemet.
Informationstekniken: jag skall återkomma till den i detalj, men även här har det hänt enormt mycket alltifrån framhävandet av ett problem till medvetenheten om att det krävdes konkreta åtgärder. Titta på Netdays Europa, titta på E-scolas. E-scolas är naturligtvis i dag inte fler än tusen. Det skulle behövas femtusen, tiotusen, hundratusen, det vet jag mycket väl. Men dessa tusen skolor representerar erfarenheten på fältet. Jag skulle vilja tacka inte bara Europaparlamentet, som får saker och ting att gå framåt, utan även alla människor som arbetar på fältet, med stor idealism, ofta ensamma, med mycket begränsade medel, och som satsar hela sitt hjärta eftersom de tror på framsteg. De är fantastiska och jag tycker vi skall tacka alla dem som på fältet hjälper oss att omsätta våra idéer i praktiken. Handlingsplanen eLearning bidrar också till att situationen utvecklas. Jag har redan sagt det och jag upprepar det: man bör lära sig sina grannländers språk utöver sitt modersmål. De som inget gör börjar få dåligt samvete. Det är alltid en början! Vi skall inte sluta upp med att underhålla detta dåliga samvete.
Vissa kolleger har talat om subsidiariteten. För mig är uppfattningen om subsidiariteten mycket tydlig. Jag respekterar den, men jag vill skapa ett europeiskt mervärde, med uppkoppling, informationsutbyte, spridning av goda tillämpningar.
Kära kolleger! Jag skulle vilja fästa er uppmärksamhet på analyserna av kvaliteten på undervisningen i grund- och gymnasieskolan. Det är en revolution! Skulle ni ha kunnat föreställa er 1995 att ministrarna skulle ha godtagit att en utlänning kommer till dem för att se hur långt de kommit när det gäller undervisningskvalitet? Nej! I dag görs det. Systemet är ännu inte fulländat, men jämförelserna gör det möjligt för ministrarna att se var deras fördelar och brister finns, och de kommer att anstränga sig för att lösa dessa brister.
Ekonomiska bestämmelser: Vitboken innehöll inga. Trots detta har vi utarbetat ett imponerande antal pilotprojekt, som vi finansierat och som ofta legat till grund för reformer på fältet. Kommissionen har hela tiden under de senaste åren velat spela rollen som kuvös för idéer, en drivande roll. Jag skall i detta sammanhang nämna skolorna med enskild läroplan eller den europeiska volontärtjänsten.
När det gäller skolorna med enskild läroplan var jag tveksam. Jag besökte dem och blev förtjust. De syftar inte till att ersätta utbildningen, utan att lösa sociala problem och resultaten är utmärkta. Personalen är mycket engagerad, utbildarna tror på sin uppgift och räddar ungdomar. Det är verkligen fantastiskt. Projektet har nyligen utvärderats, herr Perry, och resultatet kommer att överlämnas till parlamentet. Utvärderingen visar på den stora framgången med pilotprojektet och de tretton skolorna. Andelen misslyckanden ligger bara på 6 procent, medan andelen misslyckanden i institutioner eller liknande initiativ normalt ligger mellan 30 och 50 procent. Ni ser alltså att framsteg verkligen sker och jag skulle i vilket fall som helst vilja att detta system som visat sig så framgångsrikt inrättas i fler medlemsländer.
De målsättningar som utformades i vitboken återfanns i Luxemburgprocessen, i Cardiffprocessen liksom i den sociala dagordningen. Som ni vet deltar numera utbildningsministrarna i debatterna om de sociala frågorna, på samma sätt som socialministrarna och Ecofin. Det är ett enormt framsteg, som inte haft några återverkningar ännu, men det faktum att man är närvarande och tillför något är grundläggande. Utbildningsministrarnas åsikt uttrycks i de krav som lagts fram för Europeiska rådet.
Men det åligger oss, kära kolleger, att fastställa de nya prioriteringarna, inleda fleråriga program, starta nya debatter och skapa nya utmaningar. Jag tror att vi är på rätt väg och vi har all anledning att vara både positiva och optimistiska.
Detta bör inte få oss att tro att vi uppnått allt redan. Det är långt ifrån fallet. Men maskinen är ändå igång och framsteg har gjorts. År 1995 fanns det bara stora idéer och inga konkreta åtgärder på fältet. Nu går vi framåt.
Jag skulle nu vilja säga några ord om Bologna. Vid det första rådet (utbildning) som jag deltog i, kunde jag konstatera att Bologna bara var föremål för ett mellanstatligt förfarande. Jag uppnådde att man införlivade det i gemenskapsramen genom att ansluta kommissionen till processen, tillsammans med ministertrojkan.
Inom ramen för det svenska ordförandeskapet erkänner jag att tidpunkten nu kommit för att genomföra nya framsteg, och jag är övertygad om att ministerkonferensen i Prag kommer att möjliggöra detta. Jag har redan tagit kontakt med det belgiska ordförandeskapet - för även där finns det en uppföljning - för att fortsätta på denna väg. Vi förväntar oss nu att ministerkonferensen i Prag och sedan det belgiska ordförandeskapet tar över stafettpinnen.
Kära kolleger! Jag kan mycket väl tänka mig att Europaparlamentet förbereder ett initiativbetänkande, exempelvis efter Prag. Man kan inte alltid vänta på att kommissionen utarbetar en rapport för att reagera. Parlamentet har en egen initiativrätt. Använd den för att göra er röst hörd!
När det gäller betänkandena om "eLearning" från Alavanos och Mauro vill jag tacka parlamentet, föredragandena och utskotten - som har varit många om att samarbeta - för det stöd de givit mig i ärendet redan från början. Alavanos och Mauro har utfört ett fantastiskt arbete: Alavanos före och Mauro under tiden. Detta är grundläggande, för även här har processen hjälpt oss mycket vid avgörande tillfällen när det handlat om att utforma konceptet med "eLearning", direkt efter Lissabon, liksom åtgärdsprogrammet "eLearning", direkt efter det senaste Europeiska rådet.
Jag skulle åter vilja ta upp de tre grundläggande budskap som inte bara lagts fram av föredragandena utan även diskuterats av parlamentsledamöterna.
Den första principen gäller tillgång för alla. Ni vet mycket väl att planen "eLearning" direkt efter toppmötet i Lissabon ledde till olika initiativ i vissa medlemsstater för att installera datorer i klassrummen.
Men en dator i ett klassrum är inte ett mål i sig. En dator är bara en maskin, ett verktyg. En dator skall kunna användas, att den finns betyder inte att den används. Man får därför aldrig, enligt min uppfattning, skilja verktyget från den person som använder det. Kort sagt: ja till utrustning i skolorna, men det behövs mer, ja till utrustning i skolorna, men ja också till telematikcentrum i våra kommuner, för det är inte bara de som går i skolan som skall vara delaktiga i vårt datasamhälle. Det finns också de som har slutat skolan.
Utbyte av vetenskaplig information, utökning av bibliotekens tjänster, inrättande av ett europeiskt nät för tillgänglig undervisning, särskilda tjänster, är alla grundläggande åtgärder för att bekämpa social utslagning. Och social utslagning kommer det också att bli om man för att ge större tyngd åt statistiken nöjer sig med att installera datorer utan att ge lärarna lämplig utbildning. Jag är mycket uppmärksam på rapporten om kvinnor och särskild utbildning som skulle behövas, med tanke på deras helt annorlunda synsätt på tekniken. Jag tror att man måste ta hänsyn till det.
Vi måste också utbilda våra lärare. Vi har talat mycket om det den senaste tiden. Lärarna är nyckeln till att eLearning lyckas. Men de flesta av dem är inte rustade för att använda datorerna, för att se till att dessa datorer, dessa programvaror, detta innehåll blir ett pedagogiskt stöd. Det är nödvändigt att inskärpa i deras sinnen att man kan undervisa på annat sätt med den nya tekniken. Jag skulle i det hänseendet vilja återge det som sagts av Rocard, föredragande från utskottet för sysselsättning och socialfrågor, som funnit stort gehör för tanken att man radikalt bör omorganisera undervisningen, lokalerna, tiderna och innehållet.
Vi står inför en ny värld och vi är inte många som inser vad det innebär. Jag skulle här vilja säga att denna nya värld inte bara går via ett deltagande i den offentliga servicen utan även via ett ansvarstagande inom industrivärlden. Det är anledningen till att jag i förra veckan arrangerade det första toppmötet om eLearning i Bryssel, i partnerskap med den privata och offentliga världen. Det var ett utmärkt toppmöte eftersom det resulterade i fantastiska utbyten och samtidigt gjorde klart att den privata sektorn och företagen måste ta ansvar för den savoir-faire som finns på området. Det idealiska skulle naturligtvis vara att åstadkomma en symbios mellan dessa två. Om de politiska besluten måste fattas av de politiskt ansvariga, kan genomförandet mycket väl vara resultatet av en symbios mellan den privata sektorns kunnande och det pedagogiska kunnandet inom den offentliga sektorn. Om dessa två förenas kan det bli mycket effektivt. Idén har väckts och jag hoppas att den kommer att följas av konkreta åtgärder på fältet.
Genom detta återknyter jag till ett annat ämne. Ja, Europa visar vägen, men det är inte i ett elfenbenstorn i Bryssel som dessa teorier kommer att omsättas i praktiken. Det sker i våra regioner, i våra städer och samhällen. Den metod som bör användas är bottom up: med andra ord de politiska besluten måste fattas någonstans, men de måste omsättas i praktiken inte uppifrån och ned utan på fältet. Alla bidrag till att inleda konkreta projekt på fältet är välkomna.
Som ni ser, kära kolleger, står vi inför ett stort äventyr. Det rör på sig överallt, inte alltid i rätt riktning. Men man tar också lärdomar. Man har ibland bett mig om mer konkreta åtgärder, men det finns redan mycket konkret på fältet och inte bara sedan ett år. De konkreta åtgärder som genomförts inom ramen för våra program Sokrates och Leonardo har ju lett till en mängd saker som man i dag finner i utbildningssystemen. I grunden fanns dessa program som ni ville ha, för vilka ni - tillsammans med kommissionen - krävde och fick seriös finansiering och som trots alla administrativa problem, som ni regelbundet rapporterar om, är positiva.
Kära kolleger! Vi har alltså redan sett rätt i flera år. Vi går tillsammans i rätt riktning, vi tar jättekliv framåt och mycket snabbare än man någonsin vågat hoppas för två eller tre år sedan. Det finns några små problem här och där. Låt oss ta oss an dessa tillsammans, men optimistiskt, för saker och ting blir verkligen bättre.

Talmannen
Tack så mycket, fru kommissionär.
Ordförandeskapet har med tillfredsställelse konstaterat, fru kommissionär, att ni vid upprepade tillfällen tilltalat ledamöterna med "kära kolleger", ett tecken på den nostalgi ni känner över er tid som parlamentsledamot för inte så länge sedan. Även om jag inte själv var här under förra mandatperioden, förstår jag att denna nostalgi är ömsesidig och att även ledamöterna saknar era värdefulla inlägg från den tid då ni var med i kammaren.
Mina damer och herrar, den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon tisdag kl. 12.00.
Jag har även nöjet att meddela att ordförandeskapet som avslutning på denna debatt har mottagit ett resolutionsförslag (B5-0341/2001) från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. Omröstningen om förslaget kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.43.)

