Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Edellisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Valdivielso de Cué
Arvoisa puhemies, haluan tehdä erään huomautuksen eilisen istunnon pöytäkirjasta. Nimeäni ei ole läsnäololistassa. Olin eilen läsnä koko päivän ja puoliltapäivin pidetyn äänestyksen ajan, mutta nimeäni ei ole pöytäkirjassa. Olisin kiitollinen, jos tämä virhe korjattaisiin.

Puhemies
Tarkistamme asian, jäsen Valdivielso, ja teemme tarvittavan korjauksen.

Bethel, lordi
Arvoisa puhemies, haluaisin ilmoittaa parlamentille työjärjestyksen 111 artiklan nojalla, että niin sanottu veropoliisi tunkeutui viime torstaina virkapuvussa ja aseistettuna riippumattoman televisioaseman sekä useita sanoma- ja aikakauslehtiä omistavan Moss Media -ryhmän tiloihin Moskovassa. Sieltä vietiin asiakirjoja, puhelinlinjat katkaistiin, ja sitä uhataan nyt oikeudenkäynnillä. Arvoisa puhemies, tämä asia on erittäin tärkeä. Siinä on kyse Venäjän lehdistön vapaudesta, ja uusia iskuja odotetaan lähipäivinä. Ministeri Robin Cook on tänään Moskovassa. Hän keskustelee asiasta Venäjän ulkoministeri Ivanovin kanssa, ja jäsenvaltioiden 15 ministeriä harkitsee parhaillaan yhteistä toimenpidettä. Entä me Euroopan parlamentin jäsenet - mitä me teemme? Emme mitään. Asia on tavallaan liian kiireellinen käsiteltäväksi, koska se sattui viime torstaina eikä sitä voida käsitellä kiireellisenä aiheena. Voisitteko välittää tämän kysymyksen puheenjohtajakokoukselle niin, että löytäisimme jonkin keinon käsitellä tällaista erittäin kiireellistä ja tärkeää aihetta?

Puhemies
Arvoisa lordi Bethell, panemme merkille teidän havaintonne ja ehdotuksenne, ja välitämme tiedon puhemiehelle.

Stenzel
Arvoisa puhemies, koska uskon, että asia kiinnostaa täysistuntoa ja täysistunnon puhemiestä, haluaisin ilmoittaa lyhyesti, että Itävallan hallituksen edustaja Schaumayer ja Yhdysvaltojen virkaa toimittava valtiovarainministeri Stuart Eizenstat pääsivät eilen Wienissä pidetyssä sovintokokouksessa sopimukseen Itävallassa kansallissosialismin aikana pakkotyöhön joutuneille maksettavista korvauksista. Haluaisin vielä mainita tässä yhteydessä, että osaa Itä-Euroopan maiden hallituksista edustavat asianajajat Michael Hausfeld ja Martin Mendelson olivat sitä mieltä, että Itävalta maksaa joissakin kohdin jopa runsaampia korvauksia kuin Saksa, koska me a) otamme maatyöläiset mukaan korvausten piiriin ja b) maksamme korvausta myös alle 12-vuotiaille lapsille ja pakkotyön aikana lapsia synnyttäneille naisille. Uskon, että tämä on parlamentille ilmoittamisen arvoinen asia.

Puhemies
Kiitän teitä ilmoituksestanne, jäsen Stenzel.
(Parlamentti hyväksyi pöytäkirjan.)

Jäsenvaltioiden ja yhteisön politiikan talouspolitiikan laajat suuntaviivat
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Katiforisin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-014/2000) komission suosituksesta jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan laajoiksi suuntaviivoiksi (Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 99 artiklan 2 kohdan mukaisesti laadittu) (KOM (2000) 214 C5 0218/2000 - 2000/2119 (COS)).

Katiforis
. (EL) Arvoisa puhemies, talous- ja raha-asioiden valiokunnan parlamentin täysistunnolle esittämään päätöslauselmaan sisältyy yleislinjana erittäin myönteinen kanta komission suositukseen jäsenvaltioiden talouspolitiikkojen laajoista suuntaviivoista. Komissio on tehnyt totutun tehokasta ja huolellista työtä ja antaa ehdotuksiensa tueksi vaikuttavan ekonometrisen analyysin, jota haluaisin julkisesti kiittää.
Suositus vuodelle 2000 laadittiin Euroopan talouden suotuisan kehityksen ja myönteisten odotusten vallitessa. Odotukset kansantulon kasvusta Euroopassa yli 3 prosentilla vuosina 2000 ja 2001 - 3,4 prosentilla vuoden 2000 viimeisimpien ennusteiden mukaan - ovat paljon korkeampia kuin käytännössä pettymyksen aiheuttanut koko 90-luvun keskikasvu. Nämä tulokset tarjoavat siis toteutuessaan tilaisuuden, lähtöalustan, jolta Euroopan talous voi ampaista pysyvästi korkeammalle ja ekologisesti kestävän kasvun tielle. Turha korostaa, että pysyvästi korkeammat kasvuluvut ovat työllisyystilanteen parantumisen edellytys ja sen edellytys, että Euroopan kilpailukyky vahvistuu maailmantaloudessa.
Talous- ja raha-asioiden valiokunta myöntää, että vaadittavaa edistymistahtia, jota parhaiten kuvaa BKT:n 3 prosentin tai suurempi kasvuvauhti, ei voida saavuttaa pysyvästi, ellei unionin talouden potentiaalinen tuotos (potential product) huomattavasti kohoa, ja että potentiaalisen tuotoksen kohoaminen edellyttää tuotannollisia investointeja; komissio ei kuitenkaan halua määritellä näiden sijoitusten osuutta BKT:stä. Talous- ja raha-asioiden valiokunta hyväksyy näkemyksen, että määrälliset taloudelliset tavoitteet voivat olla hyödyllisiä, mutta vaatii, että näiden tavoitteiden määrittely ei saa heikentää vakaussopimuksessa asetettuja tavoitteita, jotka muodostavat euroalueen talouspolitiikkojen perusohjenuoran. Huolimatta tästä yleisestä varauksesta talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnöstä käy ilmi tyytyväisyys siihen, että komission suosituksessa toistetaan Lissabonin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan päätelmissä asetettu määrällinen tavoite nostaa työllisyysaste 61 prosentin keskiarvosta 70 prosenttiin väestöstä vuoteen 2010 mennessä ja lisätä naisten työllisyysaste 51 prosentin keskiarvosta 60 prosenttiin samoin vuoteen 2010 mennessä.
Talous- ja raha-asioiden valiokunta kannattaa näkemystä, että tarvittavaa taloudellista kasvua on tuettava hintojen vakaudella ja budjettikurilla sekä järkevillä palkankorotuksilla, joiden kriteereinä toimivat hintojen vakaus ja tuotantokyvyn kasvu sekä työn yksikkökustannusten pienentyminen myös työajan lyhentämisen yhteydessä. Lisäksi valiokunta uskoo myös kilpailun lisäämiseen, kansallisten kilpailuviranomaisten tukemiseen ja erityisesti pk-yritysten liittojen tukemiseen, yhteismarkkinoiden vakiinnuttamiseen - erityisesti julkisten palveluiden alueella sekä rahoituspalveluiden alueella. Erityisesti viimeksi mainituista, kun olemme päässeet keskenämme laajempaan yksimielisyyteen, esitämme yhteisellä tarkistuksella rahoituspalveluita koskevan toimintaohjelman täytäntöönpanon nopeuttamista vuonna 2003 vuoden 2005 sijasta. Valiokunnan enemmistö uskoo, että markkinoiden aktivoiminen tuo mukanaan myös tarvittavia lisäinvestointeja puhtaasti markkinakeinoin. Samalla valiokunta kuitenkin kannattaa innokkaasti julkisten menojen uudelleenjärjestelyä sellaisten investointien hyväksi, jotka ovat oikeutettuja - kun ne ovat oikeutettuja - kustannustehokkuuden kannalta, mutta torjuu julkiset investoinnit, joita käytetään vain talouden kysynnän hallinnoinnin välineenä.
Yleisissä kysymyksissä valiokunta pitää hyvänä Lissabonin ylimääräisessä Eurooppa-neuvoston erityiskokouksessa esille otettuja haasteita, täystyöllisyyttä, tietopohjaista taloutta ja sosiaalisen suojelun järjestelmien nykyaikaistamista sekä väestön ikääntymisen hoitamista. Valiokunta kuitenkin lausuu huolestuneisuutensa sen kuilun vuoksi, joka vallitsee suurten haasteiden ja usein latteiden erityistoimia koskevien suositusten välillä. Tämän johdosta valiokunta kehottaa komissiota ja neuvostoa harkitsemaan vakavasti tarvetta uudistaa voimakkaasti koko talouspolitiikan tekemisen taustalla olevaa ajatusmekanismia.
Valiokunta palaa taas itsepintaisesti siihen vanhaan parlamentin vaatimukseen, että neuvoston, komission ja parlamentin välillä pitää saada aikaan toimielinten välinen sopimus päätöslauselman hyväksymismenettelystä, vaikka se kiittää puheenjohtajavaltio Portugalia yhteistyöhalukkuudesta tässä kysymyksessä. Mutta tässä on kyseessä kertaluonteinen yhteistyö, eikä yhteistyö, joka heijastaisi toimielinten välistä sopimusta, ja tätä pidämme haittatekijänä menettelymme kannalta.
Hyvät kollegat, talous- ja raha-asioiden valiokunnan työskentelyssä päästiin mittavaan yhteisymmärrykseen. Haluaisin korostaa yleistä hyväksyntää sille, että täystyöllisyys on saavutettavissa oleva tavoite seuraavan vuosikymmenen aikana. Jäljellä on tietenkin joitakin erimielisyyksiä, jotka koskevat arvioita siitä, mitkä ovat parhaat keinot päästä tähän tavoitteeseen. Jotkut meistä uskovat, että määrällisten tavoitteiden määrittely, vaikka käytössä ei ole pakkokeinoja, auttaisi Eurooppaa konkretisoimaan ponnistuksensa tarvittaviin suuntiin. Tämä huomautus koskee erityisesti tarvittavaa investointien osuutta, jotta potentiaalinen talouden kasvuvauhti voitaisiin nostaa pysyvästi 3 prosenttiin. Tämä osuus tiedetään. Komissio on tutkimuksissaan määritellyt sen toistuvasti, eikä olisi haitannut, jos olisimme sisällyttäneet sen mietintöön. Lisäksi olisimme voineet ilmaista ehdottomammin sen luullakseni yleisen tunteen, että Euroopan laajuisissa verkoissa tarvitaan uutta liikkeellelähtöä ja että on puututtava niiden uusien rahoitusmuotojen tarpeeseen samoin kuin yksityisen pääoman ja julkisten investointien kumppanuushankkeisiin tällä alueella. Emme olisi lainkaan antaneet vaikutelmaa tuhlaamisesta julkisissa menoissa, vaikka olisimme yrittäneet antaa talouden julkiselle sektorille roolin, joka on hieman myönteisempi kuin se, että vain säilytämme sen hintavakauden vahtikoirana. Tälle kaikelle on liikkumavaraa erityisesti tässä nyt tarjoutuvassa tilaisuudessa, jos taloutemme suurin vaara on se, että Yhdysvaltojen rahamarkkinat joutuvat kriisiin, joka voi halvaannuttaa yksityiset investointimekanismit. Hyvät kollegat, ajatelkaa sitä, että tämä vaara toteutuisi ja että me olemme sillä välin ehtineet unohtaa, miten julkisia investointeja tehdään. Euroopan talouden kehittämisellä on valtavasti liikkumavaraa; on totta, että Euroopan talous voisi olla tuottavampi, mutta meidän on lähdettävä rohkeammin liikkeelle.

Cocilovo
Arvoisa puhemies, valmistellessaan tätä lausuntoehdotusta raha- ja talousasioiden valiokunnalle, työllisyys- ja sosiaalivaliokunta arvioi perusteellisesti tämän päätöslauselman merkitystä, tämähän on ensimmäinen talouspolitiikan suuntaviivoja koskeva päätöslauselma, jonka parlamentti laati Lissabonin huippukokouksen jälkeen. Valiokunta korostaa erityisesti näiden kahden tapahtuman välistä yhteyttä ja on sitä mieltä, että talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen niveltämistä pitää hyödyntää mahdollisimman paljon koordinoimalla niitä eri prosesseja, jotka neuvostot ovat ajan kuluessa omaksuneet, ja viittaan tällä Luxemburgin, Cardiffin ja Kölnin prosesseihin. Olemme vakuuttuneita siitä, että avoimen koordinointimenetelmän, jollaista haluttiin kokeilumielessä ehdottaa Lissabonin huippukokouksen yhteydessä, on sallittava mahdollisuus mielestämme välttämättömän kasvun ja työllisyyden välisen yhteyden hyödyntäminen.
Toissijaisuusperiaatetta on tässä mielessä korostettava hallitusten roolien, mutta myös hajautettujen toimielinten yhteydessä, eikä pidä laiminlyödä paremman yhteisvaikutuksen suurta merkitystä, laajojen suuntaviivojen koordinointia, eikä myöskään Euroopan yhteisön ulottuvuutta sellaisessa talouspoliittisessa näkymässä, jossa voidaan korostaa kehityksen mahdollisuuksia Euroopassa ja saavuttaa tehokkaasti ne työllisyyttä koskevat tavoitteet, jotka olemme asettaneet itsellemme täystyöllisyyden näkymässä.
Olemme ottaneet huomioon laajojen suuntaviivojen pääkohdat, ja erityisesti ne näkökohdat, jotka koskevat joustavuustekijöiden käyttöönottoa ja tavaramarkkinoiden, rahoituspalvelujen alan ja myös työvoimamarkkinoiden tehokkuutta, ja näitä näkökohtia tasapainottavat sosiaalisen kumppanuuden asianmukainen hyödyntäminen ja yhteiskunnalliset tavoitteet.
Viimeinen huomio: mielestämme muissa asioissa kehotamme tutustumaan lausunnon sisältöön parlamentin roolia pitää tässä yhteydessä korostaa tekemällä siitä menettelystä muodollinen, jossa määrätään toimielinten välisestä täsmällisestä sopimuksesta, joka koskee parlamentin osallistumista muodolliseen kuulemiseen talouspolitiikan suuntaviivoista ja niiden jälkiseurausten valvonnasta.

von Wogau
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Jacques Delors sanoi eräässä aiemmassa Euroopan parlamentissa käydyssä talouspolitiikkakeskustelussa, että 70 prosenttia lakien muodossa annettavista talouden kehyksistä annetaan Euroopan unionin direktiivien pohjalta. En halua tässä yhteydessä sitoutua mihinkään prosenttilukuun, mutta meidän on yhdessä todettava, että Euroopan unioni päättää osasta talouteen liittyviä puitteita ja kansallisvaltiot toisesta osasta. Pitkällä aikavälillä nähtynä tämä voi onnistua vain, kun noudatetaan yhteisiä periaatteita. Perustamissopimuksessa vahvistettu periaate on markkinatalouden periaate, parlamentin enemmistö käyttäisi sanamuotoa "sosiaalisen markkinatalouden", ja tässä asiassa on kaksi keskeistä kohtaa. Ensimmäinen kohta on kilpailu. Euroopan unioni on erittäin hyvä muovaamaan kilpailuehtoja. Pidän varsin myönteisenä sitä, että komissio on tehnyt kilpailupolitiikan asteittaista hajauttamista koskevia aloitteita ja haluaa luoda kilpailua ja antaa kansakuntien ja alueiden osaltaan pitää sitä pystyssä. Tämä on erittäin tärkeää kehitystä.
Toiseksi: sosiaalisen markkinatalouden toinen tärkeä kulmakivi on rahan arvon vakaus. Meillä on toisaalta Euroopan keskuspankki, vahva eurooppalainen toimielin ja toisaalta työmarkkinaosapuolet, jotka ovat vastuussa rahan arvon vakaudesta sekä kolmanneksi hallitukset ja parlamentit, jotka muotoilevat omat talousarvionsa. Uskon, että minun on huomautettava, että rahan arvon vakaus ei merkitse ainoastaan yhtä talouspolitiikan vaan myös yhtä kaiken sosiaalipolitiikan kulmakivistä, koska sosiaalipolitiikka alkaa rahan arvon vakaudesta ja koska inflaatio ei koske niitä, jotka voivat käyttää suuria omaisuuksia, vaan niitä, joiden on tultava toimeen vähäisin tuloin. Rahan arvon vakaus on sen vuoksi yksi politiikkamme todella tärkeä kulmakivi. Vakaus- ja kasvusopimus on yksi luomistamme olennaisista kulmakivistä. Pidän erittäin myönteisenä sitä, että nyt käsiteltävänä olevassa mietinnössä vaaditaan myös vakaus- ja kasvusopimuksen johdonmukaista soveltamista, sillä me haluamme juuri rahan arvon vakauteen perustuvaa kasvua Euroopan unionille.

Randzio-Plath
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella esittelijää hänen mietinnöstään ja olen iloinen siitä, että talous- ja raha-asioiden valiokunta, joka neuvottelee talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista ensimmäistä kertaa EU:n valtiovarainministerien troikan kanssa, saa mukaansa neuvotteluihin mietinnön, jolla on suuren enemmistön kannatus. Tiedämme kaikki, että Lissabonissa puhaltaneet uudet tuulet lupaavat läpimurtoa, ja olisi pelkästään hyvä, jos myös talouspolitiikan laajoihin suuntaviivoihin saataisiin puhallettua vahvemmin Lissabonin, EU:n huippukokouksen henkeä. Euroopan unionin keskeisestä aiheesta, nimittäin työttömyyden torjunnasta, ei edelleenkään tehdä talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen tärkeintä aihetta. Arvioidaanhan työttömyyden kustannusten olevan Euroopan unionissa silti 12 prosenttia BKT:stä. Euroopan unioni haluaa sen vuoksi oikeutetusti panostaa täystyöllisyyteen.
Talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa ei vieläkään - ja tätä kaipaisin erityisesti - sitouduta hyödyntämään vahvempia investointeja. On varmasti oikein panostaa tavara-, palvelu-, pääoma- ja työmarkkinoiden rakenneuudistuksiin. Emme kuitenkaan vielä tunne tällaisten rakenneuudistusten työllisyysvaikutuksia. Tunnemme kuitenkin investointien tukeman kasvun vaikutukset. Tiedämme, että myös julkiset investoinnit voivat vaikuttaa kasvua ja työllisyyttä edistävästi. Kasvun ja työllisyyden määrällisten tavoitteiden käyttöönottoon on sen vuoksi suhtauduttava myönteisesti, jotta investointien määrällisiä tavoitteita ja esikuva-analyysia voitaisiin täydentää.
Pahoittelen myös sitä, että Lissabonin tavoitteista - ja sen myötä loogisesti ajatellen myös talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista - puuttuu laadulliset tavoitteet. Ne olisivat toki toivottavia myös siinä Euroopassa, joka haluaa kehittyä koko maailman kilpailukykyisimmäksi alueeksi. Samoin puuttuvat kaikki tiedot siitä, miten suuri investointien osuuden olisi oltava BKT:stä ja missä ajassa se olisi saavutettava, jotta elpyminen olisi kestävää. Nykyinen elpyminen on rohkaisevaa, etenkin kun lopulta noususuhdanne vallitsee myös Saksassa ja Italiassa, maissa, jotka tuottavat puolet euroalueen arvonluonnista. Näemme tässä varsin tarkkaan vastavuoroisen riippuvuuden, Euroopan kansantalouksien yhteen nivoutumisen, sillä ne eivät ole kaiken kaikkiaan mainittavasti olleet vaikuttamassa suhdannevetureina Euroopan kasvuun.
Tiedämme siis, että tarvitsemme Eurooppaan eräänlaisen taloushallituksen. Euroopan on oltava talouspolitiikasta yksimielinen. Tarvitsemme siis tähänastista parempaa koordinointia. Toivon sen vuoksi, että talouspolitiikan laajoille suuntaviivoille tarjottaisiin toiminnallinen sisältö Lissabonin päätöslauselmien selkiinnyttämiseksi myös kielellisesti ja että päätettäisiin aikataulusta. On varmasti tuettava esittelijän toivomusta, jonka parlamentti on toistuvasti esittänyt: tarvitsemme neuvoston, komission ja parlamentin tekemän toimielinten välisen sopimuksen talous- ja rahaliiton demokraattisen vajeen täyttämiseksi.

Gasòliba i Böhm
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, liberaalipuolueen ryhmä tukee talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja käsittelevää Katiforisin mietintöä, ja olemme siihen erittäin tyytyväisiä, koska eräät huomautuksemme ja ehdotuksemme hyväksyttiin valiokuntavaiheessa.
Kun nyt keskustellaan euron heikkoudesta ainakin dollariin nähden, mielestäni olisi hyvä pitää mielessä, että Euroopan talous on vakaalla pohjalla ja että sillä on lisäksi erinomaiset kasvu- ja työllisyysodotukset; toisin sanoen: lähivuosien kehitysnäkymät ovat erittäin suotuisat.
Näin ollen se, että Yhdysvaltojen taloudella menee tietyssä mielessä paremmin kuin Euroopan taloudella ainakin kasvunäkymien osalta, ei saa kätkeä taakseen sitä, että Euroopan taloudella menee hyvin. Toisaalta juuri Euroopan talous rahoittaa suurelta osin Yhdysvaltojen kehitystä.
Tehtävänämme ei kuitenkaan ole kiinnittää huomiota ainoastaan myönteisiin asioihin vaan myös tarkastella sitä, miten vaikeaa on ylläpitää Euroopan talouden kasvua ja vakautta. Mielestämme on selvää, että vaikeuksien voittaminen edellyttää, että Euroopan talous toimii entistä paremmin, sillä sitä rajoittaa edelleenkin liiallinen jäykkyys niin julkisella kuin yksityiselläkin sektorilla ja niin taloudellisten kuin sosiaalisten toimijoidenkin taholta.
Näin ollen kannatamme joustavuuden lisäämistä työmarkkinoilla; ilman muuta niiden vielä jäljellä olevien esteiden poistamista, jotka haittaavat Euroopan sisämarkkinoiden toimintaa; verotusjärjestelmän perusteellista uudistusta, johon liittyy Euroopan laajuisen veropaketin hyväksyminen; ja lyhyesti sanottuna sen vanhoillisuuden poistamista, jota vielä esiintyy joillakin Euroopan unionin talous- ja yhteiskuntaelämän alueilla.

Lipietz
Arvoisa puhemies ja hyvät kollegat, vihreiden ryhmä ei hyväksynyt Katiforisin mietintöä siinä muodossa, jollaiseksi talous- ja raha-asioiden valiokunta oli sen muuttanut. Miksi?
Hyväksymme tietenkin Katiforisin mietinnön yleissuuntauksen. Hyväksymme etenkin täystyöllisyyden kunnianhimoisen tavoitteen sekä terveiden työmarkkinasuhteiden ja varsinkin terveiden henkilöstösuhteiden kunnianhimoisen tavoitteen. Emme sitä vastoin pitäneet lukuisista tarkistuksista, jotka vaikuttavat meistä äärimmäisen vaarallisilta. Torjumme nämä tarkistukset, ja torjumme ne järjestelmällisesti, ja toivomme, että voimme tällä vaalikaudella vakuuttaa kollegamme, myös Euroopan kansanpuolueen ryhmän kollegamme, siitä, että ne ovat vaarallisia.
Sanon ensinnäkin, ettemme voi enää vaatia työsopimusten uudistamista ja joustavoittamista kertomatta tarkasti, mitä ajattelemme. Jos tavoitteenamme on sellainen eurooppalainen yhteiskunta, joka on mahdollisimman kilpailukykyinen tietojen ja taitojen alalla, meidän on investoitava täysipainoisesti inhimilliseen pääomaan. Inhimillinen lisäpääoma ei ole kuitenkaan sellaista, jota vain hankitaan ja heitetään pois; inhimillinen lisäpääoma on sellaista, joka tuntee arvonsa, sellaista, jota tarjoamme jollekulle antamalla hänelle aikaa harjaantua, hankkia kokemusta ja saada arvoa. Jos meidän on siis toteutettava työsuhteiden rakenneuudistus, meidän on pyrittävä työllisyyden vakauden lisäämiseen eikä sen vähentämiseen.
On toinenkin perustava asia, josta toivon itsepintaisesti voivani vakuuttaa kollegani näinä tulevina viitenä nyt enää neljänä vuotena, eli siitä, ettemme voi väittää, että haluamme noudattaa Kioton sopimusta vuonna 2008. Tiedämme, ja tämä myönnetään mietinnössä, että tällä hetkellä on ristiriitaista tavoitella 3 prosentin vuotuista kasvua ja torjua kiireellinen velvollisuus investoida energiatalouteen, liikennejärjestelmiin sekä asuntojen parantamiseen, jotta Kioton sopimuksen tavoite ja 3 prosentin kasvutavoite voitaisiin saada keskenään yhteensopiviksi.

Theonas
Arvoisa puhemies, vaikka komission suosituksessa vuoden 2000 talouden laajoista suuntaviivoista hyväksytään paluu täystyöllisyyteen, siinä on edelleen jäljellä edellisvuosien peruspiirteet. Annamme tunnustusta parlamentin ja esittelijän panokselle siinä, että täystyöllisyyden käsite on taas hyväksytty, ja luulen, että myös esittelijä itse, jota onnittelen hänen ponnistuksistaan, on samaa mieltä siitä, että meidän on määriteltävä uudestaan, mitä tarkoitamme työllisyydellä ja varsinkin täystyöllisyydellä. Mitä tarkoittaa työllistetty, kun edessämme on politiikka, joka purkaa työmarkkinoiden säätelyä, joustavoittaa työllisyyttä ja tämän prosessin kautta lisää köyhien suurta joukkoa. Yleisten suuntaviivojen osalta komission suosituksen yleissuunta on liberalistinen talous- ja sosiaalipolitiikka, joka on talous- ja raha-asioiden valiokunnan enemmistön tuella puettu sanoiksi myös käsiteltävänä olevassa mietinnössä. Meille politiikan perusasian pitäisi olla julkisten investointien tukeminen, vakaa pysyvä täystyöllisyys, sosiaaliturvajärjestelmän ja yleisesti sosiaalisen suojelun järjestelmän suojeleminen ja parantaminen, aktiivisen kysynnän tukeminen ja työntekijöiden ostovoiman parantaminen. Laajojen suuntaviivojen pitäisi olla tämänsuuntaisia. Tämänsuuntaisia ovat tarkistukset, joita ehdotamme Euroopan parlamentille, ja kehotamme kollegoja äänestämään niiden puolesta.

Berthu
Arvoisa puhemies, komission esittelemien vuotta 2000 koskevien talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen lukeminen jättää oudon vaikutelman siitä, että jotakin puuttuu, sillä niissä ei käsitellä ollenkaan yhtenäisvaluuttaa, paitsi lyhyesti ja satunnaisesti palautettaessa mieliin, kuinka tärkeitä ovat Maastrichtin kriteerit julkistalouden vakauttamisesta tai hintojen vakauteen keskittyvän rahapolitiikan välttämättömyydestä.
Suuntaviivoissa ei ole sen sijaan mitään euron nykyisestä arvonalennuksesta eikä sen vaikutuksesta talouteen ja talouspolitiikkoihin. Sen vuoksi vaikuttaa sitäkin yllättävämmältä, että komissio toistaa asiakirjassaan kaikkien kolmen sivun verran, että tehokkuus edellyttää kokonaisstrategiaa.
Samoin on valitettavasti Euroopan parlamentin mietinnön laita, koska yhdessäkään päätöslauselman 35 kohdasta ei käsitellä yhtenäisvaluuttaa ja johdanto-osan kappaleissakin siihen viitataan ainoastaan lakonisesti.
Voimassa on ilmeisesti hiljaisuuden määräys, kuten oli silloinkin, kun tämän parlamentin suuret ryhmät torjuivat Kansakuntien Eurooppa -ryhmän tekemän ehdotuksen euron heilahtelun seurauksia koskevan keskustelun järjestämisestä juuri tänään. Tätä keskustelua on siis jälleen kerran lykätty tuonnemmaksi. Sanottavaa olisi kuitenkin paljon. Meille on vuosien ajan jankutettu kaikkia niitä taloudellisia ja rahataloudellisia etuja, joita vahva euro tuottaisi. Eikö näiden etujen katoamisella ole siis mitään seurauksia nyt, kun euro on heikko, koska niistä ei puhuta? Jossakin on oltava virhe! Mitä heikkoon euroon tulee, se antaa viennille valtteja, joita usein ylistetään, mutta se aiheuttaa myös vakavia hankaluuksia, joista vaietaan, kuten pääomien siirtymisen muualle, sen, että ulkopuoliset ostavat euroalueen yrityksiä tai kuitenkin niin välttämättömien rakenneuudistusten kannustamisen heikentymisen.
Jäljellä on vielä itse asiasisältöön liittyvä ongelma. Se, että euro on menettänyt arvoaan, johtuu siitä, että euro vaikuttaa keinotekoiselta valuutalta. Mutta jos kukaan ei sano tätä selvästi, parannuskeinoa ei löydetä koskaan. Toivokaamme tästäkin asiasta, että Euroopan parlamentti voisi todellakin järjestää lähiaikoina keskustelun, ennen kuin kaikki sanottava loppuu.

de Gaulle
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Eurooppa oli päässyt hädin tuskin eroon 1980-luvun harmaudesta, kun se jo syöksyi kansainvälisen keinottelun piinaan. Meille luvattiin dollaria vahvempi euro-markka, jonka tavoitteena oli korvata talouskasvun heikkous varojen jatkuvalla arvonnousulla. Meillä on valuutan korvike, jonka tunnistamaton luonne lisää epävakautta.
Valuuttamarkkinat keinottelivat ennen Ison-Britannian punnalla. Nyt ne keinottelevat eurolla. Tämä ei ole mitenkään yllättävää meille Euroopan parlamentin jäsenille, jotka näemme päivittäin Euroopan toiminnassa erimielisyyksiä ja ristiriitoja. Millainen on tilanne laajentumisen jälkeen, kun markkinat reagoivat jokaiseen tapahtumaan, joka vaikuttaa johonkin niistä 30 valtiosta, jotka muodostavat eurooppalaisen teknostruktuurin? Tilanne on sama kuin, jos YK laskisi liikkeelle rahaa.
Pääjohtaja Duisenberg ei voi mitään tälle euron arvonalennukselle, koska Euroopan keskuspankki sanotaanpa siitä mitä tahansa on euroalueen kahden tärkeimmän valtion ilmentymä ja koska Ranskan ja Saksan hallitukset ovat antaneet ohjeeksi olla tekemättä mitään. Jotta euron arvo dollariin nähden voitaisiin säilyttää, euron korkotasoa olisi korotettava sellaiselle tasolle, joka olisi hieman dollarin korkotasoa korkeampi, ehkä noin 50 pohjapisteen tasolle. Minun kaltaiseni jälki-keynesiläinen katsoisi tällaisen toimen vaikuttavan hyvin vähän talouskasvuun, koska tämä riippuu eri tekijöistä, joista tärkeimmät ovat luonteeltaan psykologisia.
On itsestään selvää, ettemme voi hyväksyä sitä, että kaikkien Ranskassa sijaitsevien varojen arvo laskisi, koska euron liukuminen jatkuisi lyhyen aikavälin yli. Tällaisessa tilanteessa jota emme tietenkään toivo meidän olisi paljastettava syylliset, eikä syyllinen olisi pääjohtaja Duisenberg. Arvioimme Ranskan presidentinvaalin ehdokkaita niiden ponnistelujen valossa, joihin he ovat ryhtyneet päästääkseen meidät pois tästä ansasta.

Bonde
Arvoisa puhemies, mietintö on ristiriitainen. 14 kohdassa tuetaan vakaussopimuksen vaatimusta siitä, että hintojen vakaus pitää aina asettaa työllisyysnäkökohtien edelle. Toisissa kohdissa toivotaan parempaa työllisyyttä ja demokraattista vaikuttamista talouspolitiikkaan. Mutta inflaation pitää aina olla nollan ja kahden prosentin välillä. Sitä tuetaan, vaikka inflaatio on ollut siinä vain kuutena vuotena sodanjälkeisessä Saksassa ja Tanskassa. Mutta nyt on täysin varmaa, että se asioiden kulku on aina parasta kaikille maille kaikkina aikoina. Meillä ei ole enää käyttöä kansan valitsemille poliitikoille, jotka laativat oikeaa poliittisten toimenpiteiden yhdistelmää. Meillä on keskuspankki, joka vahvistaa koron inflaation perusteella. Niinpä euro saa luvan laskea, ja korkoa nostetaan, niin että kasvu voi heikentyä ja työttömyys taas lisääntyä. Se on pahempaa kuin Intian pyhät lehmät, mutta mietinnössä sitä ei vastusteta. G kohdassa keksitään sitä vastoin uusi pyhä lehmä: korkea verotusaste. Sosiaaliturvajärjestelmät pitää käydä kriittisesti läpi ja sosiaalisia menoja pitää vähentää, mutta sosiaalisissa menoissahan voidaan säästää myös asettamalla työllisyysnäkökohta ylimmäksi taloudelliseksi tavoitteeksi. Silloin avustuksen ja työttömyyskorvauksen saajat voivat vaihtaa tukensa oikeaan palkkaan. Se on toisenlainen talouspoliittinen resepti, mutta se on ristiriidassa sopimuksen kanssa. Valtion tulo- ja menoarvioiden alijäämä saa tavallisina aikoina olla korkeintaan yksi prosentti kansantuotteesta - riippumatta siitä, käytetäänkö rahat investointeihin, jotka sitten voivat taas tuoda mukanaan paljon suurempaa alijäämää. Sitä eivät pysty muuttamaan jäsenvaltioiden eivätkä Euroopan parlamentin lukuisat vaalitkaan, ja se on järjenvastaista, se on vastoin kaikkea kokemusta ja kieltää demokratian periaatteen, joka yhdistää meidän maitamme ja merkitsee sitä, että äänestäjät voivat osallistua vaaleihin ja äänestää itselleen parempaa työllisyyttä, vaikka inflaatio siten voi toisinaan nousta yli tuon kahden prosentin.

Ilgenfritz
Arvoisa puhemies, Euroopan talousveturi ei pääse kunnolla vauhtiin. Euroopan työttömyysluvut ovat liian korkealla tasolla ennen kaikkea sen vuoksi, että työttömyys koettelee heikkoja ryhmiä, kuten nuoria ihmisiä, naisia ja pitkäaikaistyöttömiä. Unionin tekniikkaan liittyvän talousaloitteen - tiedon valtaväylien perustamisen, tutkimus- ja kehitysmenojen keskittämisen - on muun ohella nostettava ennen kaikkea investointiastetta noin 10 prosentilla, jotta voitaisiin taata kasvu ja vähentää työttömyyttä. Pk-yritysten perustamista ja toiminnan jatkamista on edelleenkin tuettava voimakkaasti parantamalla niiden mahdollisuuksia saada vierasta pääomaa, purkamalla sääntelyn muodostamia esteitä, keventämällä verotaakkaa ja myös tarjoamalla maksutonta talousneuvontaa.
Meidän on kuitenkin uudistettava myös hallintojärjestelmämme. Unionin pitäisi sen vuoksi säätää hallinnon yksinkertaistamista koskeva direktiivi, jossa jäsenvaltiot määrätään antamaan enää vain logistiikkamääräyksiä, jotka kansalaiset panisivat täytäntöön helposti ja ripeästi ja jotka olisivat yksinkertaisia ja kansalaisten kannalta myös helppotajuisia.

Suominen
Arvoisa puhemies, kannatan lämpimästi integraation syventämistä - useat asiat hoituvat parhaiten yhteisötasolla - mutta lukiessani kunnioitetun kollegani Katiforisin mietintöä, jossa on monia markkinataloudelle myönteisiä ja siis kannatettavia suuntaviivoja, en voi kuitenkaan yhtyä osaan mietinnön ehdotuksista. Euroopan talouden dynamiikkaa ja toivottua kasvua ei vahvisteta siten, että luodaan integroituja unionin laajuisia ohjelmia, olivatpa ne sitten hyvässä tarkoituksessa koulutuksen tai yrittäjyyden vahvistamisen alalla tai yhteisiä tukijärjestelmiä pk-yritysten järjestöille. Olen myös henkilökohtaisesti epäileväinen yhteisen eurooppalaisen tiedeyhteisön paremmuudesta, jos se pyritään luomaan komission ja neuvoston tahdosta ylhäältä käsin, eikä niin että se syntyy luonnollisesti verkottumisesta tiedeyhteisöjen välillä yrityksistä tai yliopistoista toiseen; rahoitus kansallisesti ja Euroopan tasolla on luonnollisesti turvattava.
Se, mitä vierastan, on mietinnöstä henkivä usko ylärakenteiden merkitykseen; ylätason suunnittelu ja ohjelma voi jopa jarruttaa eikä dynamisoida kehitystä. Tällä hetkellä eurooppalainen dynamiikka paranee purkamalla ylärakenteita muun muassa kaupan esteitä, jotka yhä vaikeuttavat todellisten sisämarkkinoiden syntymistä. Tätä myös kunnioitettu kollega Katiforis vaatii, tosin komissiolta, kun sitä tulisi vaatia niiltä kansallisvaltioilta, jotka yksittäistapauksissa jarrutusta harjoittavat, esimerkiksi liikenteen, julkisten hankintojen tai energian alalla.
Kun puhumme mietinnön yhteydessä talouspolitiikan linjauksista, ei myöskään voi unohtaa kilpailupolitiikkaa. Yhteisön kilpailupolitiikan neutraalius on oikeutetusti asetettu viime aikoina kyseenalaiseksi muun muassa Volvo-Scania-tapauksessa. Selitys alueellisista monopoleista tai voimakeskittymistä väestöpohjaltaan pienillä alueilla ontuu. Se on selkeästi isku pienten ja syrjäisten maiden teollisuudelle ja kaupalle niiden pyrkiessä kasvattamaan kilpailukykyään koko unionin alueella.

McNally
Arvoisa puhemies, onnittelen jäsen Katiforisia ja komission jäsen Solbesia, jotka kumpikin ovat osoittaneet ymmärtävänsä tavallista paremmin, mikä on välttämätöntä talouden menestymisen kannalta.
Meidän täytyy käyttää hyväksemme sitä, että olemme Euroopan unionissa tekemässä yhdessä asioita. Haluaisin keskittyä tutkimukseen ja kehittämiseen. Pahoittelen sitä, ettei teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta valmistellut lausuntoa Katiforisin mietinnöstä - sen olisi pitänyt tehdä niin.
Lähes kaikilta jäsenvaltioilta valitettavasti puuttuu Yhdysvaltoihin ja Japaniin verrattuna asianmukainen tutkimusstrategia, paitsi Suomelta, Ruotsilta ja Irlannin tasavallalta - mailta, jotka ovat komission asiakirjan perusteella menestyneet harvinaisen hyvin.
Tarvitsemme tutkijoita, jotta meillä voisi olla tutkimusta ja kehittämistä. Meidän täytyy estää se, että nuoret päättävät tehdä muita asioita. Meidän täytyy kannustaa naisia. Meidän täytyy varmistaa, että yleisten kielten osaamista lisätään. Meidän täytyy tarkastella ennen kaikkea tutkijoille ja teknologeille maksettavia palkkoja. Ne saavat heidät valitsemaan toisenlaisen uran.
Tarvitsemme ilman muuta tutkimuslaitosten infrastruktuuria ja tietoliikenneyhteyksiä. Tarvitsemme strategian. Jacques Delors totesi sen valkoisessa kirjassaan, joten meidän ei tarvitse keksiä uudestaan hänen ajatuksiaan.
Suurena erona meidän ja muun maailman menestyneiden talouksien - erityisesti Yhdysvaltojen talouden - välillä on kuitenkin se, että ne investoivat tieteeseen paljon enemmän rahaa, ja se kannattaa.
Komission jäsen Busquinin tiedonanto eurooppalaisesta tutkimusalueesta on erittäin hyvä. Seuraava vaihe on kuitenkin tärkeä: se, että tämä tietämys muutetaan tavaroiksi ja tuotteiksi ja prosesseiksi, jotka voidaan myydä. Meidän täytyy olla innovatiivisia Euroopan unionissa. Meidän täytyy aloittaa palauttamalla innovaatioyksikkö Luxemburgista Brysseliin, missä se voi käyttää taitojaan yhteistyössä komission muiden osastojen kanssa. Se ei olisi kovinkaan mullistavaa, mutta se olisi järkevää.

Ainardi
Arvoisa puhemies, kaikki korostavat sitä, että euro on menettänyt 16 kuukaudessa lähes 30 prosenttia arvostaan, mutta Euroopan komissio ei Euroopan keskuspankin tavoin ole kovinkaan innokas ottamaan siitä opiksi, koska tämä saattaisi kyseenalaistaa nykyisen rahapolitiikan, joka hyödyttää ainoastaan pörssitoimia ja keinottelua.
Täystyöllisyyden kunnianhimoinen tavoite ja nykyaikainen talous, kuten ne ilmaistiin Lissabonin Eurooppa-neuvostossa, ovat tosiaankin erittäin kiitettäviä tavoitteita, mutta ne ovat todellisuudessa ristiriidassa liberalististen kahleiden kanssa. Komissio jatkaa talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja käsittelevässä asiakirjassaan tätä liberalistista lähestymistapaa, ja nämä suuntaviivat muodostavat vastedes jäsenvaltioiden talouspolitiikkojen yhteensovittamisen viiteasiakirjan. Komissio ei sitä paitsi ujostele antaa käskyjä jäsenvaltioille niiden talousarvion laatimista silmällä pitäen. Se korostaa tosiaankin julkistalouden vakauttamisen jatkamista menemällä jopa vakaussopimuksen vaatimuksia pidemmälle. Se vaatii keskuspankin tavoin palkkamalttia ja työmarkkinoiden rakenneuudistuksia, muun muassa niiden joustavoittamiseksi.
Talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö on seurausta tästä lähestymistavasta ja Lissabonin Eurooppa-neuvoston tekemistä päätöksistä. Siinä suositellaan sääntelyn purkamis- ja palkkojen painostamisprosessin nopeuttamista ja ehdotetaan työmarkkinoiden joustavuuden lisäämistä. Siksi en voi hyväksyä tämän mietinnön suuntauksia, joita lukuisat oikeiston tekemät tarkistukset sitä paitsi vielä pahentavat.
Nykyisen taloudellisen tilanteen ja varsinkin euron arvonalennuksen pitäisi saada unioni ja jäsenvaltioiden hallitukset työskentelemään Euroopan politiikan sellaisen uudelleen suuntaamisen hyväksi, jonka avulla olisi vihdoinkin mahdollista vastata yhteiskunnallisiin odotuksiin. Vakaussopimuksen opinkappaleet on mullistettava. On käännettävä vastakkaiseksi nykyinen lähestymistapa, joka tekee sosiaalipolitiikasta pelkän talous- ja rahapolitiikan seurauksen tehtävänään ainoastaan korjata markkinoiden aiheuttamat vahingot sosiaaliapupolitiikan avulla. Tämän uuden politiikan olisi perustuttava varsinkin työpaikkoja luovien investointien tukemiseen valikoivan luototuspolitiikan avulla, elin- ja työolojen parantamiseen vähentämällä työaikaa lisäämättä joustavuutta ja epävarmuutta sekä pääomatulojen ja -liikkeiden verottamiseen keinottelun jarruttamiseksi ja uusien resurssien luomiseksi.

Cappato
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää onnitteluni mietinnön esittelijöille juuri niistä syistä, joista minua edeltänyt puhuja oli kovasti pahoillaan, eli sen vapaamielisen suuntauksen takia, jota nämä mietinnöt sisältävät. Kuten viimeisimmätkin euroa koskevat tapahtumat tosiaankin osoittavat, Euroopan unioni ja sen toimielimet ovat tällä hetkellä tienhaarassa: yhtäällä on sellainen tie hyvinvointiin ja kasvuun, jonka alkuun saattamiseksi Euroopan pitää rohkeasti toteuttaa perusteelliset vapauttamista koskevat muutokset; toisaalla on sellainen tie säilyttämiseen ja pysyvyyteen, jossa taloutta koskeva näkymä on korporatiivinen ja valtiojohtoisuutta kannattava, tie, joka tällä hetkellä ajaa monet Euroopan maat kaksin- tai kolminkertaisiin työttömyyslukuihin amerikkalaisiin lukuihin verrattuna ja toisarvoiseen asemaan kaikkein uudistuvimmilla ja dynaamisimmilla talouden aloilla.
Näin ollen voin vain ilmaista tyytyväisyyteni niiden Katiforisin ja Pomés Ruizin ehdotusten sisällöstä, joissa korostetaan selvästi sitä, miten markkinoiden, erityisesti työvoimamarkkinoiden, vapauttaminen ja joustavuus, verotuksen jyrkkä alentaminen, julkisten eläkejärjestelmien perinpohjainen uudistaminen ja valtion asteittainen, ensimmäiseksi julkisessa omistuksessa olevien yritysten yksityistämisen kautta tapahtuva, jättäytyminen talousalan ulkopuolelle, ovat jo nyt väistämättömiä valintoja, mikäli haluamme välttää rakentamasta toki yhdistynyttä Eurooppaa, mutta sellaista Eurooppaa, jota yhdistävät työttömyys, heikompiosaisten, erityisesti nuorten ja naisten, syrjäytyminen, yhteiskunnan sosiaalisten tilaisuuksien byrokratisointi, siis sellaisen Euroopan, joka on kykenemätön luomaan kasvua ja työllisyyttä.
Tämä on sitä paitsi euroa, sellaista rahayksikköä koskeva ongelma, joka kärsii rakenteellisesta kriisistä, joustamattomista ja ylisäännellyistä markkinoista. Vastauksena tähän kriisiin puhutaan taloutta koskevasta poliittisesta hallituksesta Euroopan tasolla. Meidän pitää olla hyvin varovaisia! Jos poliittisen hallituksen on tarkoitus olla sellainen hallitus, joka tuo mukanaan Brysseliin kansallisten talouksien valtiojohtoisuuden, se olisi mielestäni huono valinta. Myös me Italian radikaalit kannatamme poliittista hallitusta, mutta liberaalis-federalistista hallitusta, jolla on muutama selkeä laki, eikä valtio puutu ollenkaan sen talouteen, ei edes Euroopan valtio.

Blokland
Arvoisa puhemies, edessämme olevaan kollega Katiforisin päätöslauselmaluonnokseen sisältyy paljon hyvää. Erääseen tärkeään kohtaan sopii kuitenkin periaatteellinen tarkennus. Sekä komission suosituksissa että päätöslauselmassa kaiken yläpuolelle nostetaan tavoitteeksi nopea ja kestävä talouskasvu, ja siihen pyritään herkeämättä. Tämä on outoa, kun ajatellaan maailmanlaajuista suhdetta, jossa rikas länsi nähdään valtavan rikkaana huvila-alueena. Haluammeko vieläkin enemmän? Tarvitsemmeko todellakin niin paljon kasvua, vai voimmeko torjua työttömyyttä myös jollakin toisella tavalla?
Olemassaolon aineellisten näkökohtien yksipuolinen painottaminen ei ole varmasti yhteiskunnallemme hyväksi. Se edistää itsekkyyttä, sosiaalista syrjäytymistä, normien hämärtymistä ja moraalista rappiota. Yhteiskunnan hajottaminen vaikuttaa loppujen lopuksi kielteisesti taloudelliseen kehitykseen.
Myönteistä on huomion kiinnittäminen siihen, miten väestön ikääntyminen vaikuttaa julkisen talouden kestävyyteen. Julkisen sektorin menot ja tulot ovat laskeneet vasta vuodesta 1999 lähtien. Vakauttaminen edelleen, velkojen vähentäminen, on todella välttämätöntä monissa jäsenvaltioissa, jotta tulevaisuudessa olisi käytettävissä varoja terveydenhuoltoon ja vanhustenhoitoon. Verot ja sosiaaliturvamaksut ovat Euroopan unionissa korkeat verrattuna Yhdysvaltoihin, mutta kuva muuttuu kuitenkin perusteellisesti, kun otamme huomioon joskus valtavan korkeat vakuutusmaksut, joita amerikkalaiset joutuvat maksamaan.
Tarkistukset, jotka koskevat verotuksen painopisteen siirtämistä työn verotuksesta niukkojen raaka-aineiden ja mineraalien verotukseen, saavat meidän tukemme. Kioton sopimus on muuten enemmän kuin noudattamisen arvoinen.

Evans, Jonathan
Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä niiden kanssa, jotka ovat puhuneet tämänaamuisessa keskustelussa ja ilmaisseet pyrkimyksensä muuttaa sitä itsetyytyväisyyden ilmapiiriä, jonka Euroopan talouden nykytila on synnyttänyt. Olen samaa mieltä siitä jäsen McNallyn aiemmin esittämästä näkemyksestä, että voimme katsoa Yhdysvaltoja ja nähdä, että siellä on investoitu tutkimukseen. Se on yksi syy siihen, miksi Yhdysvallat menestyy Eurooppaa paremmin. Meidän täytyy kuitenkin korostaa myös sitä, että yhtenä syynä siihen, miksi Yhdysvallat edelleenkin menestyy niin paljon Eurooppaa paremmin, on se, ettei Eurooppa vielä ole asianmukaisesti käsitellyt rakenneuudistuksia ja markkinoiden vapauttamista koskevaa kysymystä.
Viittaan jäsen Lipietzin talous- ja raha-asioiden valiokunnan puolesta aiemmin esittämiin huomautuksiin. Keskustelen neljän seuraavan vuoden kuluessa hyvin mielelläni hänen kanssaan markkinoiden vapauttamista koskevasta kysymyksestä. Asia on niin, että Euroopassa sovittua markkinoiden vapauttamista ei ole vielä tapahtunut tietyissä jäsenvaltioissa, esimerkiksi hänen omassa jäsenvaltiossaan. Olen huolissani työntekijöiden työpaikoista. Veisin hyvin mielelläni jäsen Lipietzin puhumaan Yhdistyneen kuningaskunnan työntekijöille, jotka saattavat menettää työpaikkansa Yhdistyneen kuningaskunnan energiayhtiöiden erään ranskalaisen omistajan päätösten takia, kun taas brittiyrityksiä ei päästetä Ranskan markkinoille, koska ranskalaiset eivät ole noudattaneet sovittua eurooppalaista politiikkaa. Meidän on toteutettava tämä rakenneuudistus.
Kyse ei ole vain tästä alasta. Näemme, että Euroopan unionin varakkaimpia jäsenvaltioita ovat edelleenkin ne valtiot, joissa myönnetään eniten valtiontukia. Näin viedään työpaikkoja joiltakin täällä edustettuina olevilta köyhemmiltä jäsenvaltioilta. Tämä on myös yksi syy siihen, miksi en yhdy jäsen von Wogaun näkemykseen kilpailupolitiikasta. Olen hajauttamisesta sitä mieltä, että kilpailupolitiikkaa ei saisi kansallistaa uudelleen.

Van den Burg
Arvoisa puhemies, viime päivien aikana on eri tahoilla käynnistetty uudelleen keskustelu Euroopan talouden johtamisesta. On selvää, että yhteisötasolla tarvitaan enemmän talouden johtamista, mutta ei ole ilmiselvää, että ainoastaan Euro-11-neuvoston tai Ecofin-neuvoston pitäisi ottaa tämä koordinointi hoitaakseen. Lissabonin huippukokouksessa valittiin juuri laajempi sosiaalitaloudellinen lähestymistapa, jossa työllisyyttä, talousuudistuksia ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta lähestytään niiden keskinäisen yhteyden kautta. Mielestäni huippukokouksen tärkein johtopäätös oli se, että Euroopan unionin neuvosto itse aikoo ottaa aktiivisen, ohjaavan ja koordinoivan roolin. Hallitustemme päämiehet keskustelevat joka kevät sosiaali- ja talouspolitiikasta käyttäen Euroopan komission kattavaa kertomusta saavutetusta edistyksestä.
On harmillista, että tällä kerralla kevät oli jo alkanut. Vuoden 2000 talouden laajat suuntaviivat olivat jo valmiina kokonaan vanhan mallin mukaisesti. Miksi komissio ei ole käyttänyt hieman enemmän aikaa ja laatinut näitä suuntaviivoja Lissabonin linjan mukaisesti eri osa-alueiden välisesti, niin että ne olisi valmisteltu eri pääosastoissa? Komission tulisi jatkaa ja kehittää edelleen tämäntyyppistä sosiaali- ja talousalan yhteistyötä, jota tehtiin myös valmisteltaessa Lissabonin huippukokousta. Tämä on mielestäni erityisen kiinnostava haaste komission uudelle pääsihteerille, David O' Sullivanille.
Haluaisin sanoa, että katsokaapa tässä yhteydessä tämän mietinnön päätelmää 29. Siinä vaaditaan uudistamaan talouspolitiikan tekemisen taustalla olevaa ajatusmekanismia, jotta se saataisiin lopultakin Lissabonin huippukokouksen päätelmien mukaiseksi. Haluaisin myös viitata teille tämän parlamentin työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan päätelmiin, jotka Cocilovo on laatinut. Tarvitaan kattava vuosikertomus unionin taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta sekä suuntaviivat kestävälle kasvulle, työllisyydelle ja sosiaaliselle yhteenkuuluvuudelle. Haluaisin vielä tehdä täydentävän ehdotuksen siitä, että sosiaali- ja talousalan foorumi, joka on suunniteltu pidettäväksi ensi kuussa, sijoitettaisiin vuosittaisessa ohjelmassa aikaisemmaksi, aivan vuoden alkuun. Nyt se tulee hieman myöhässä.
Lopuksi haluaisin vielä viitata talous- ja raha-asioiden valiokunnan kollegoilleni konsensushenkiseen yhteistyöhön, jota teimme tällä osa-alueella työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa, ja ilmoittaa, että meidän tässä parlamentissa pitäisi myös purkaa nykyinen lokerointi ja yrittää sivuuttaa eri osapuolten keppihevoset sekä vaikuttaa juuri tältä pohjalta esimerkiksi ensi kuun foorumissa.

Brie
Arvoisa puhemies, pidän komission esittämiä talouspoliittisia suosituksia ja myös kollega Katiforisin mietintöä varsin monipuolisina ja uskon, että niissä on monia harkinnanarvoisia asioita. Emme kuitenkaan hyväksy kokonaismallia. Ensinnäkin on todella yllättävää, kuinka arvostelukyvyttömästi muut puolueryhmät nielevät kohtalaisen ahdasmielisen uusliberalismin. Julkisten investointien vähentyminen perusrakennehankkeissa pannaan johdanto-osassa merkille ilmeisen huolestuneena, johtopäätöksissä varoitetaan kuitenkin yksiselitteisesti aktiivisesta julkisesta investointipolitiikasta.
Olen sitä mieltä, että joustavuus, vapauttaminen ja monetarismi ovat tämän politiikan yksipuolisia malleja. Jos nimenomaan sanotaan, että vakaussopimuksen tavoitteet toimivat nykyään talouspolitiikan ohjenuorana ja että komissio aikoo mennä jopa sitäkin pitemmälle, silloin niille uhrataan pakostakin sosiaaliset, kulttuuriset ja ekologiset vaatimukset ilmeisesti aivan periaatteesta.
Toiseksi, teknologisten mullistusten pohjalta vaaditaan - siteeraan mietintöä - "tarkistamaan perusteellisesti työolosuhteiden, palkkauksen ja verotuksen ehtoja" viittaamatta niiden sosiaalisten ja osallistumiseen perustuvien laitosten säilyttämisen ja uudistamisen tarpeeseen, jotka ovat olleet Euroopan sosiaalisten mallien perustana ja menestyksen takaajina.
Kolmanneksi, kuten on jo mainittu, tämä mietintö perustuu uuden kasvu n palvonnan vaatimukseen. Täystyöllisyys, jopa siirtyminen niin sanottuun tietoyhteiskuntaan, tehdään käytännössä riippuvaisiksi pelkästään kasvun lisäämisestä. Olemassa olevan ansiotyön oikeudenmukainen jakaminen, sosiaalisiin, kulttuurisiin ja ekologisiin palveluihin keskittyvän nykyaikaisen kolmannen taloudenalan toteuttaminen, taloudellisten kiertojen alueellistaminen, kysynnän politiikka tai jopa tietoyhteiskunnan sosiaaliset koulutuspoliittiset ja kulttuuriset sisällöt jäävät sitä vastoin huomiotta. Johdanto-osassa suunnitellaan ilmeisesti jopa Kioton olennaisen tärkeiden ilmastopäätösten rikkomista kasvun takaamiseksi. Sitä pitäisin sitten todellisena skandaalina!

Neljänneksi, finanssiarkkitehtuurien joustavuuden edelleen lisäämistä kannatetaan, mutta jätetään huomiotta se ongelma, että mietinnössäkin pahoiteltu investointien rakenteellinen heikkous liittyy selvästi siihen, että tällaisella politiikalla tuetaan valuutta- ja osakekeinottelua ja aiheutetaan haittaa reaalitalouden investoinneille. Olisi talouspoliittisesti järkevää paneutua lopultakin Tobinin veron kaltaisiin malleihin.

Krarup
Komission kehotusta ja mietintöä voidaan arvioida yhtenäisvaluuttajärjestelmän perusongelmien valossa - ja nehän ovat kieltämättä suuria ja silmiinpistäviä. Olen kotoisin maasta, jonka väestöllä on se harvinainen etuoikeus, että sen mielipidettä kysytään niin kauaskantoisista päätöksistä kuin yhtenäisvaluuttajärjestelmään osallistumisesta. Tanskalaisten keskuudessa on paljon epäluuloa ja vastustusta sitä kohtaan, että eurovaluutta nielaisee kansallisen valuutan. Minulla ei ole epäilystäkään siitä, että tätä epäilyä ja vastustusta tunnetaan muiden jäsenvaltioiden suurissa ja kasvavissa väestöryhmissä, joiden mielipidettä ei kysytä. Minulla on aikaa mainita vain pari näkökohtaa. Ensimmäinen näkökohta on erittäin oleellinen koko euroon liittyvälle problematiikalle. Nobelin palkinnon saanut Franco Modigliani korostaa, että Euroopan keskuspankki on hänen käsityksensä mukaan tietoisesti käyttänyt työttömyyttä talouspoliittisena välineenä inflaation valvomisessa. Tämä on ratkaiseva näkökohta. Toinen mainitsemani hyvin keskeinen näkökohta, liittyy suoraan tämän päätösehdotuksen aiheeseen: yhtenäisvaluuttajärjestelmän poliittiseen heikkouteen. Siitähän puuttuu poliittinen ylärakenne talouspolitiikan ohjaamiseen. Tämä on sen Ranskan hallituksen ehdotuksen taustalla, jonka mukaan EU:n yhtenäisvaluuttajärjestelmään liitetään varsinainen taloushallitus. Juuri nämä poliittiset seuraukset ovat niin ratkaisevia, kun on kyse tanskalaisten liittymisestä. Voin sanoa etukäteen, että kysymys euroalueen laajentamisesta Tanskaan, Ruotsiin ja Isoon-Britanniaan ratkaistaan Tanskan kansanäänestyksessä 28. syyskuuta. Se epäily, jolle olen antanut tässä ilmauksen, kasvaa jatkuvasti.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, keskustelu ja mietintö osoittavat, että lähestymme tätä mietintöä toiveikkaina; toiveikkuutemme johtuu ennusteista ja kesällä 1999 alkaneesta Euroopan talouden elpymisestä. Lähestymme tätä mietintöä kuitenkin myös realistisina ja päättäväisinä. Realistisina, kun kyse on hankkeista, alijäämistä ja euron ulkoisesta arvosta, ja päättäväisinä, kun kyse on suhteessa Yhdysvaltoihin vallitsevan alijäämän poistamisesta mahdollisimman pian ja ripeästi. Alijäämä perustuu siihen, että Yhdysvaltoihin verrattuna kasvumme on pienempi, työttömyys suurempi, investointitaso alhaisempi, tutkimuksen ja kehityksen määrä vähäisempi, täytäntöönpanotaso hitaampi ja keskimääräiset tulot alhaisemmat.
Tuloksena tästä on moninaisten hankkeiden ja välttämättömien toimenpiteiden suunnitelma: kasvun nopeuttaminen ilman kapasiteetin pullonkauloja, ilman inflaatiopainetta, toisin sanoen säilyttämällä hintojen vakaus, varovainen palkkakehitys, tutkimus- ja kehitystoiminnan voimistaminen ja alijäämien ja velkojen vähentäminen edelleen. Tarvitsemme rakenneuudistustoimien rohkeaa ja päättäväistä jatkamista, vapauttamisen ja sen myötä valtion osuuden vähentämisen jatkamista. Tarvitsemme ponnisteluja uuden työn luomiseksi, toisin sanoen "uuden talouden" tukea ja tarvitsemme tietopohjaiseen talouteen johtavaa kehitystä, mikä on seurauksena siitäkin, että tarvitsemme kilpailua siirtyessämme uuteen televiestintäteknologiaan koulutuksen, ammatillisen koulutuksen ja tutkimuksen alalla. Jos toimimme näin, saamme takaisin vuosikausia puuttuneen tilaisuuden tehdä täystyöllisyys taas mahdolliseksi Euroopassa, ja se on tavoitteemme.

Bordes
Arvoisa puhemies, Katiforisin mietintö on jäsenvaltioiden talouspolitiikkojen laajojen suuntaviivojen rahvaanomainen ylistyspuhe.
Mietinnön 29 kohdasta kahdeksassa ilmaistaan ensin pelkkää hyväksyntää ja neljässä sitten pelkkää tyytyväisyyttä. Siinä ei ole Euroopan unionin jäsenvaltioiden työväestön kannalta todellakaan aihetta tyytyväisyyteen. Mitä hyötyä on talouskasvusta, jota mietinnössä ylistetään, jos tarkoituksena on suositella työntekijöille palkkaneuvotteluihin tietysti maltillista asennetta tai jopa väittää, että eläkejärjestelmää on tarkistettava perinpohjaisesti, jotta heidän rahataloudellista tilannettaan voitaisiin suojella? Se on yksi tapa tunnustaa, ettei tässä kasvussa ole sijaa sen enempää työntekijöille kuin eläkeläisillekään.
Neuvosto ja komissio käyttäytyvät jälleen kerran suuryritysten johtajien äänitorvena ja pyytävät toimilleen parlamentin hyväksyntää.
Sanon meidän puolestamme, ettei meitä ole valittu tänne onnittelemaan sellaisia hallituksia, jotka tukevat voimakkaasti suuryritysten johtajia ja suuria finanssiryhmiä antaakseen heille mahdollisuuden rikastua lisäämällä epätasa-arvoa, jättämällä 18 miljoonaa naista ja miestä työttömäksi, levittämällä joustavuuden ja epävarmuuden kaikkialle ja laskemalla karkeasti palkkoja varmistaakseen pääomatuloille jatkuvan kasvun, myös niille spekulatiivisille pääomatuloille, joiden saajat elävät kaikkein eniten toisten kustannuksella.
Jos kasvun paluu on totta, kuten mietinnössä vakuutetaan, on sitäkin kuohuttavampaa, että se hyödyttää kaikkialla Euroopassa ainoastaan pientä vähemmistöä. Äänestämme siksi mietintöä vastaan.

Musotto
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unioni on joutunut tilanteeseen, jossa sen täytyy kamppailla erinäisten sellaisten haasteiden kanssa, jotka johtuvat maailmanlaajuistumisesta ja tietoon ja uusiin tekniikoihin perustuvasta uuden talouden syntymisestä.
Euroopan unionin pitää asettaa uuden vuosikymmenen strategiseksi tavoitteekseen taloudellisen kehityksen tukeminen ja vapaa yrittäjyys murskaamatta yhteiskunnallista asiaa kilpailukykyyn, kestävään kehitykseen ja uusien työpaikkojen luomiseen perustuvien suuntausten kautta. Tästä viimeisestä seikasta kuten kollega Katiforisin mietinnössä korostettiin työttömyys on Euroopassa laskenut hieman, mutta työttömyysluvut ovat edelleen niin suuret, ettei sellaisia voi hyväksyä, erityisesti naisia ja nuoria koskevat työttömyysluvut. Tilanne on vielä vaikeampi eräillä Etelä-Euroopan alueilla ja erityisesti Etelä-Italiassa, jossa työttömien määrä on jopa 21,9 prosenttia työvoimasta ja 56,6 prosenttia 1425-vuotiaiden ikäryhmässä. Näin ollen talous- ja työllisyyskasvun laajojen suuntaviivojen pitäisi mielestäni merkitä sellaisia toimenpiteitä, joilla tähdätään Euroopan markkinoiden parempaan kilpailukykyyn ja työllisyyden suurempaan joustavuuteen.
Kestävän kasvun näkymässä sisämarkkinoita pitää täydentää ja edelleen olemassa olevat esteet pitää poistaa vapauttamalla ne alat, jotka eivät vielä ole täysin avoimia vapaalle kilpailulle, kuten kuljetusten, kaasun, sähkön ja postipalveluiden alat. On välttämätöntä edetä uudistuksessa, jonka jäsenvaltioiden täytyy toteuttaa, jotta yrityksiin kohdistuvia rasitteita voitaisiin vähentää, voitaisiin laskea työllisyyskustannuksia, tukea sellaisia toimia, joilla voidaan edistää pysyvää koulutusta tietoon perustuvan talouden piirissä, tukea tutkimusta, jotta Eurooppa täyttäisi sen kuilun, joka erottaa sen Yhdysvalloista ja Japanista. Julkisen hallinnon rakenteellisia uudistuksia pitää edistää niissä maissa, joissa liiallinen byrokratisointi on yksityisten investointien esteenä, ja sosiaaliturva ja verotusjärjestelmät pitää mukauttaa talouden asettamiin uusiin sääntöihin, sekä kasvu- ja vakaussopimuksen asettamiin rajoituksiin.

Bullmann
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Lissabonin huippukokouksen sanoma oli yksiselitteinen: se siirsi jälleen ihmiset keskipisteeseen taloudellisen menestyksen tuottajina. Ydinajatuksena on tietoon pohjautuva talous, jossa jokaisen pitää kehittää omia kykyjään. Ydinajatuksena on myös innovaation ja yhteiskunnallisen osallistumisen yhdistäminen, jonka avulla haluamme panna liikkeelle yhteiskunnan koko potentiaalin ja koko rikkauden täystyöllisyyden palauttamiseksi.
Talouspolitiikan suuntaviivojen tehtävänä on siirtää tämä ylevä tavoite konkreettiseen politiikkaan. Komission suositusten avulla se jää kuitenkin vajavaiseksi.
Suositukset ovat aivan liian usein pikkumaisia, ja niissä tarraudutaan aivan liian usein vanhaan ajattelutapaan siellä, missä niiden pitäisi oikeastaan kehittää tyyliä politiikan yhdistelmän (policy mix) haasteelliselle uudelle muodolle. Tarvitsemme sen vuoksi näiden suuntaviivojen korjaamista ja tarvitsemme ennen kaikkea tulevaisuudessakin yhteisen kevätkatsauksen, jossa pystytään todella yhdistämään keskenään kestävä kehitys, työllisyys ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus. Tämän täytyy johtaa myös konkreettisiin seurauksiin käytännön politiikassa.
Tästä on seurauksia erityisesti kahdella alalla. Jos halutaan vähintään 3 prosentin kestävä talouskasvu, on investointeja lisättävä huomattavasti, erityisesti ekologisesti hyödyllisillä aloilla. Näin on tehtävä sekä yksityisellä että julkisella sektorilla. Komission on tehtävä päätös tässä asiassa. Se ei voi samanaikaisesti noudattaa Lissabonin tavoitteita ja puoltaa kertakaikkista veronalennus- ja menojenleikkauspolitiikkaa!

Cossutta
Arvoisa puhemies, ilmaisemme erimielisyytemme komission suuntaviivoista. Meillä on edessämme vanhentuneita ja eri tapahtumien kumoamia lähestymistapoja, jotka eivät sisällä ainoatakaan ratkaisua erittäin vakaviin ongelmiin, jotka eivät rasita ainoastaan unionin talouskehitystä vaan ennen kaikkea myös kansanjoukkoja. Ehdotetuissa ratkaisuissa noudatetaan tuhoisia suuntauksia: joustavuus mihin hintaan hyvänsä, hyvinvointivaltion uusi hajottaminen, joka merkitsee eläkkeiden leikkauksia, jokaisen oikeutetun palkkavaatimuksen ahtaan teoreettista rajoittamista ja jopa erottelevaa syrjintää eri alueiden välillä, julkisten investointien supistamista ja pakkomielteenomaista vetoamista vakaussopimukseen ja monetarismiin, jotka ovat jo aiheuttaneet korjaamattomia vahinkoja, mutta niistä ei varmastikaan ole liioin ollut apua yhä voimakkaammin dollarin ylivallan nujertaman euron tukemiselle. Kovasti ylistetty makrotaloudellinen kehitys työpaikkojen kehittämiseksi jää näin niiden vapaiden markkinoiden itsesäätelyn saartamaksi, jotka eivät vielä tähän päivään asti ole tuottaneet mitään, vaan ne ovat tuhonneet vakaita työpaikkoja ja luoneet korkeintaan kehnoja palkkoja epävarmalla alalla. Hyvät kollegat, näin ei työttömyyttä kukisteta, vaan näin lisätään yhteiskunnallista kärsimystä, demokraattista vajetta ja kansan epäluottamusta demokraattisia instituutioita kohtaan.

Solbes
. (ES) Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kiittää esittelijää ja valiokuntaa heidän suurenmoisesta työstään sekä kaikkia tämänpäiväiseen keskusteluun osallistuneita heidän esittämistään ajatuksista, joista on epäilemättä ollut hyötyä komissiolle ja ministerineuvostossa käytävälle keskustelulle.
Talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen ohella tänään on otettu esille muitakin aiheita, jotka liittyvät etenkin euroon.
Kun puhumme eurosta, haluaisin sanoa kaksi asiaa: ensiksikin pyytäisin, että analysoitaisiin koko ongelmaa eikä ainoastaan vaihtokurssiin liittyvää ongelmaa. Toiseksi toteaisin, että komission kanta on pysynyt ennallaan; toisin sanoen selkeä kasvu ja hintojen vakaus johtavat johdonmukaisesti euron vahvistumiseen. Tätä keskustelua ei ole tarkoitus käydä tänään, mutta halusin sanoa nämä asiat.
Puhumme tänään erityisesti talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista. Uudet laajat suuntaviivat poikkeavat aiemmista siinä, että niihin on osittain sisällytetty Lissabonin päätelmät. On sanottu, että niitä ei ole sisällytetty täysin. Se on sikäli totta, että Lissabonin kokous pidettiin vain vähän ennen laajojen suuntaviivojen esittämistä ja että valtaosa työstä oli tuolloin jo tehty. Uskon kuitenkin, että jo ennen Lissabonia oli asioita, jotka viittasivat siihen, mitä Lissabonissa tapahtuisi, ja jotka on sisällytetty laajoihin suuntaviivoihin.
Monet teistä ovat viitanneet siihen, että täystyöllisyys on keskeinen asia. Komission alkuperäisen asiakirjan mukaisesti - joka vaikutti Lissabonissa tehtyihin päätöksiin - täystyöllisyys on kyllä saavutettavissa, kunhan vain ehdotetut politiikat pannaan täytäntöön. On totta, että täystyöllisyys on aivan epäilemättä yksi keskeisistä huolenaiheista. Täystyöllisyys ja työllisyystavoitteet voivat muuttua lukumääräisiksi tavoitteiksi, kuten jotkut teistä esittävät. Kaikki riippuu siitä, mitä pidämme tavoitteina. Tavoitteista puhuttaessa on aivan välttämätöntä, että tiedämme, onko kyse poliittisista tavoitteista vai mahdollisuuksista, jotka voidaan saavuttaa tiettyjen taloudellisten tulosten perusteella harjoittamiemme politiikkojen ansiosta.
Joka tapauksessa sanoisin niille, joita tämä asia huolestuttaa, että sitä mukaa kuin otamme käyttöön eri politiikkoja koskevia indikaattoreita, täystyöllisyyden määrällinen ja laadullinen arviointi on tehokkaampaa.
Jotkut keskusteluun osallistuneista ovat olleet huolissaan komission tavanomaisista ehdotuksista, jotka koskevat työmarkkinoiden joustavuutta. Joustavuus tarkoittaa mielestämme sitä, että työntekijöiden tarjonta ja kysyntä saadaan kohtaamaan entistä paremmin. Näin ollen se merkitsee paitsi työpaikkojen määrän parantamista myös - kuten olemme aina sanoneet - työpaikkojen laadun parantamista. Olemme korostaneet tätä asiaa tavalliseen tapaamme. Työmarkkinoiden joustavuus tarkoittaa monia muitakin asioita: voimme puhua työajan järjestämisestä mutta myös kaikkien niiden esteiden poistamisesta, jotka nykyisin haittaavat työntekoa, esimerkiksi verotukseen liittyvien esteiden poistamisesta.
Eräänä keskeisenä huolenaiheena keskustelun kuluessa ovat olleet investoinnit. On totta, että talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen päätavoitteena on parantaa Euroopan unionin kasvumahdollisuuksia. Ellemme kykene siihen, on täysin selvää, että nykyiset suotuisat, yli kolmen prosentin kasvunäkymät heikkenevät suhteellisen lyhyessä ajassa, emmekä enää pysty jatkamaan tällaista kasvuvauhtia.
Julkiset ja yksityiset investoinnit ovat näin ollen aivan välttämättömiä. Voimme sanoa, että investoinnit ovat kasvaneet jatkuvasti vuodesta 1997 lähtien. Julkisten ja yksityisten investointien olisi vuonna 2001 määrä yltää 21 prosenttiin bruttokansantuotteesta ja vuonna 23 prosenttiin, jolloin olisimme hyvin lähellä tuota 24 prosentin tavoitetta, joka asetettiin aikanaan kilpailukykyä, kasvua ja työllisyyttä koskeneessa komission valkoisessa kirjassa.
Haluan ottaa tässä esille asian, joka on mielestäni keskeinen: investointien lisäämisen ja julkisten investointien lisäämisen ja vakaussopimuksen välillä ei mielestäni ole ristiriitaa; päinvastoin, olen sitä mieltä, että vakaussopimus, joka on mahdollistanut julkistalouden tervehdyttämisen, mahdollistaa tulevaisuudessa julkisten investointien lisäämisen. Olen kylläkin samaa mieltä niiden kanssa, joiden mielestä julkistalouden laadun parantamisen täytyy tässä uudessa tilanteessa merkitä julkisten investointien lisäämistä. Komissio on korostanut tätä seikkaa eri vakaus- ja lähentymisohjelmissa, ja korostamme ilman muuta edelleenkin tätä seikkaa.
Jotkut puhujat ovat käsitelleet myös tutkimuksen ja kehittämisen sekä uuden talouden merkitystä. Tämä on yksi laajojen suuntaviivojen keskeisistä osista, mutta haluan muistuttaa - kuten aina - että uuden talouden pääajatuksena on tuottavuuden parantaminen, sillä tuottavuus mahdollistaa kaikkein selvimmin tulevan kasvun.
Haluaisin vielä kommentoida kahta asiaa. Ensiksikin toimielinten välistä sopimusta, joka on ollut yksi komission huolenaiheista, ja toiseksi koordinaation lisäämiseen ja toissijaisuuden lisäämiseen liittyviä ongelmia.
On totta, että parlamentti vaatii toistuvasti toimielinten välistä sopimusta. Se sanoo niin ikään toistuvasti, että sen toteuttamiseen liittyy oikeudellisia ongelmia, myös osallistujien määrään liittyviä ongelmia, mutta mielestäni meidän on joka tapauksessa syytä olla tyytyväisiä tänä vuonna saavutettuun edistykseen. Lupasin teille muutama kuukausi sitten, kun keskustelimme tästä asiasta ensi kerran talous- ja raha-asioiden valiokunnassa, että komissio pyrkisi edistymään mahdollisimman paljon yhteistyössään parlamentin kanssa. Kyse ei ole toimielinten välisestä sopimuksesta, mutta mielestäni on myönteistä, että talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen tuloksia koskevassa asiakirjassa on aineksia, joista parlamentti voi keskustella etukäteen. Olen myös sitä mieltä, että muut, kattavammat ainekset, kuten laajemmat talouskeskustelut, joihin parlamentti osallistuisi - ne kuuluisat entretiens économiques - tarjoavat meille tulevaisuudessa uusia mahdollisuuksia ja ajatuksia poliittiseen keskusteluumme.
Mielestäni puheenjohtajavaltio Portugalin ajatus - jota kannatamme - siitä, että näistä asioista keskusteltaisiin myös parlamentin kanssa, ei parlamentin ehdottamalla institutionaalisella tasolla vaan eri tavalla, on selvästi myönteinen. Mielestäni meidän täytyy tulevaisuudessa jatkaa yhteistyötä tällä alueella.
Lopuksi haluan todeta, että eräs ehdotus saattaa tuntua ristiriitaiselta niistä, jotka kannattavat talouspolitiikkojen koordinoinnin lisäämistä, ja niistä, jotka kannattavat toissijaisuuden lisäämistä talouspolitiikkojen soveltamisessa.
Kuten te kaikki tiedätte, talouspolitiikat kuuluvat jäsenvaltioiden vastuualueeseen, ja tässä mielessä toissijaisuus on taattu. Mielestäni on välttämätöntä lisätä koordinointia. Näin ollen kannatan sitä näkemystä, että jatkamme talouspolitiikkojen koordinointia ja otamme myös huomioon sen, mitä jäsenvaltioiden täytyy tehdä. Ymmärrän, että jotkut teistä saattavat olla sitä mieltä, että komissio puuttuu tässä jäsenvaltioiden asioihin, mutta perustamissopimuksessa ja antamassamme lainsäädännössä on säädetty näin ja komissiolle on annettu valtuudet tehdä erityisiä suosituksia.
Sanoin, että koordinointi on välttämätöntä, mutta sen ei mielestäni tarvitse olla ristiriidassa toissijaisuuden kanssa. Koordinoinnin lisääminen ja yleisten politiikkojen entistä tarkempi määritteleminen eivät kuitenkaan poista jäsenvaltioiden liikkumavaran.
Haluaisin päättää puheenvuoroni kiittämällä teitä kaikkia panoksestanne, osallistumisestanne keskusteluun ja siitä tuesta, jonka enemmistö teistä on antanut asiakirjalle.

Vakaus- ja lähentymisohjelmat
Puhemies
 Esityslistalla on seuraavana Pomés Ruizin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0108/2000) vakaus- ja lähentymisohjelmien toteutuksen vuotuisesta arvioinnista (2000/2041(INI)).

Pomés Ruiz
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, suhtaudun myönteisesti äskeisiin sanoihinne toissijaisuudesta tai koordinoinnista käydyssä keskustelussa. Arvoisa komission jäsen, olen kanssanne samaa mieltä siitä, että näiden kahden asian välillä ei ole ristiriitaa, vaan kummatkin ovat täysin mahdollisia. Ehkäpä juuri tämä keskustelu - keskustelu euroalueeseen osallistuvien maiden 11 vakaussuunnitelmasta ja neljästä lähentymissopimuksesta - on oikea hetki tarkastella välttämättömän toissijaisuuden ja koordinoinnin yhdenmukaistamista, jota yhteisen rahan käyttöönotto ja tulevaisuus edellyttävät.
Tämä on siis kollegani Katiforisin mietinnöstä juuri käymämme keskustelun toinen puoli, ja meidän on ensiksikin tarkasteltava välinettä. Tämä on ensimmäinen kerta, kun täysistunnossa keskustellaan 15:stä jäsenvaltioiden esittelemästä suunnitelmasta. Luulen, että mietintö ei tulevissa versioissaan jää yhtenäiseksi kokonaisuudeksi, vaan meidän on tutkittava yksityiskohtaisesti niitä ratkaisuja ja hyviä ja heikkoja kohtia, joita parlamentti havaitsee jäsenvaltioiden ehdottamissa talouspolitiikoissa.
Näin ollen pyydämme, että esitettävät suunnitelmat olisivat yksityiskohtaisempia menojen ja myös tulojen rakenteen osalta ja että investointeihin kiinnitettäisiin erityistä huomiota. Pyydämme myös, että keskipitkän ja pitkän aikavälin laskelmissa tarkasteltaisiin erilaisia skenaarioita, jotka liittyvät korkokehitykseen, väestökehitykseen ja muihin taloutemme vakauteen pitkällä aikavälillä vaikuttaviin muuttujiin.
Pyydämme täällä myös - ja palaan toissijaisuutta koskevaan keskusteluun - entistä suurempaa poliittista sitoumusta 15 kansalliselta parlamentilta. Mielestämme tämä tehtävä kuuluu kaikille, ei ainoastaan Euroopan parlamentille. Jotkin jäsenvaltiot ovat järjestäneet vakaus- ja lähentymissuunnitelmista sisäisiä keskusteluja saadakseen poliittista tukea sille ajatukselle, että rakennamme yhdessä taloudellisen kokonaisuuden, ja meidän olisi pyydettävä niitä jäsenvaltioita, jotka eivät ole tehneet niin, keskustelemaan näistä ohjelmista omissa parlamenteissaan, jotta parlamentit ensiksikin osallistuisivat tähän yhteiseen tehtävään ja toiseksi, jotta saisimme poliittista tukea talouspolitiikkojen välttämätöntä koordinointia koskeville sitoumuksille.
Siirryn nyt täysistunnossa esiteltävään mietintöön, ja voin vain todeta tyytyväisenä, että aikaisempien ohjelmien budjettitavoitteet on kaikki saavutettu tai jopa ylitetty. Kuitenkin tämän tyytyväisyyden aiheen vastapainoksi - riippumatta siitä, että jotkut saattavat arvostella näitä tavoitteita siitä, etteivät ne ole olleet tarpeeksi tiukkoja tai vaativia - meidän on todettava, että tavoitteiden saavuttaminen ei johdu jäsenvaltioiden ponnisteluista vaan yksinkertaisesti sellaisista tekijöistä kuin korkotason myönteisestä kehittymisestä tai odotettua suuremmista verotuloista.
Sen vuoksi olemme sitä mieltä, että vaikka budjettitasapainon vahvistaminen on pidettävä ensisijaisena tavoitteena, taloudellisen toimintaympäristön - joka on parantunut huomattavasti - on annettava meille mahdollisuus nopeuttaa vahvistamista ja samaan aikaan toteuttaa keskipitkän aikavälin rakenneuudistuksia. Ei voida hyväksyä, että tämän suhteellisen suotuisan taloustilanteen takia jäsenvaltiot laiminlyövät rakenneuudistuksia koskevien - joskus vaikeiden - päätösten tekemisen. Näihin kuuluu ensiksikin työmarkkinauudistus, johon olemme viitanneet aiemmin. On selvää, että kaikki jäsenvaltiot eivät ole toteuttaneet sopiviksi katsomiamme työmarkkinauudistuksia. Todellakin työmarkkinoiden entistä parempaa toimintaa - joka on selvästi havaittavissa - on edesauttanut tyydyttävä talouskasvu, mutta kaikki jäsenvaltiot eivät ole toteuttaneet niitä ankaria uudistuksia, jotka niiden täytyy toteuttaa, erittäin radikaaleja uudistuksia, jotka ratkaisevat sen kestämättömän ongelman, että Euroopan maiden työttömyystaso on korkea muihin maihin verrattuna ja että työttömyys ei ole ainoastaan taloudellinen vitsaus vaan ennen kaikkea henkilökohtainen ja perhettä koetteleva vitsaus, jota emme voi sallia 2000-luvulla nykyaikaisessa Euroopassa.
On niin ikään välttämätöntä panna täytäntöön markkinoiden vapauttaminen televiestinnän ja energian kaltaisilla aloilla, sillä kaikki maat eivät ole edistyneet siinä samalla tavalla.
Verouudistusten osalta on pidettävä myönteisenä verojen alentamista Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa ja Espanjassa, ja on otettava huomioon se, että korkea työttömyystaso liittyy usein korkeaan verotukseen.
Pitkän aikavälin uudistusten osalta meidän pitäisi ottaa huomioon myös väestökehitykseen liittyvä vakava ongelma. Näemme, että meille esitellyissä ohjelmissa on kiinnitetty erityistä huomiota väestön ikääntymiseen. Ehkäpä meidän on jo aika kehottaa jäsenvaltioita ratkaisemaan omalta osaltaan väestökehitykseen liittyvä ongelma suuntaamalla asianmukaisesti niin verotuloja kuin sosiaalimenoja koskevia politiikkojaan ja suojelemalla lapsiperheitä. Näin pystymme puuttumaan itse ongelmaan emmekä ainoastaan sen seurauksiin. Ainoastaan näin vältymme siltä, että ikääntyvästä Euroopasta tulee vanhuudenheikko Eurooppa.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, meille on selvää, että vakaussopimuksessa esitetyt tavoitteet toimivat talouspolitiikkojen perusohjenuorana euroalueella. Tämä mietintö on sen vuoksi tärkeä, ja kun esittelijä viittaa perusteluissaan siihen, ettei Kreikan ohjelmaa käsitellä hänen asiakirjassaan enempää, koska siitä laaditaan erillinen mietintö, minun on silloin sanottava oman puolueryhmäni puolesta, että erillinen mietintö tulee mielestämme liian myöhään, sillä nyt esiintyy eriarvoisuutta, kun tilannetta verrataan ehdokasvaltioista vuonna 1998, kaksi vuotta sitten, käytyyn keskusteluun. Hyväksyimme lähentymismietinnöt silloinkin huhtikuussa ja kävimme jäsenyyskeskustelun toukokuussa. Kun Kreikan jäsenyydestä on keskusteltu esityslistan seuraavassa kohdassa ja huomenna on tehty päätös siitä, puolueryhmämme on jättänyt useita tarkistuksia tehdäkseen yhtäläisen kohtelun tässä mahdolliseksi.
Haluaisin sen vuoksi nyt puhua aivan lyhyesti siitä, ettei Kreikka täytä vielä aivan kokonaan valtion velkaan liittyviä kriteerejä ja että toisaalta sekä EKP että myös komissio ja me tarkastelemme huolestuneina kestävyyden vaatimusta, jota pidämme hyvin tärkeänä, ainakin inflaatioasteen osalta. Korostamme sen vuoksi, että suhtaudumme myönteisesti Kreikan saavutuksiin ja osallistumiseen Euroopan valuuttajärjestelmään 18. toukokuuta 1998 lähtien ja että kriteerejä on kuitenkin sovellettava täysipainoisesti kaikkiin ehdokasvaltioihin.
Toteamme, että Kreikka täyttää tällä hetkellä komission ja EKP:n kertomusten mukaisesti lähentymiskriteerit, kun ne tulkitaan väljästi, kuten tehtiin myös vuonna 1998, mutta kestävyyteen liittyviä epäilyksiä ei kuitenkaan voida sulkea kokonaan pois. Tämä koskee inflaatiokriteeriä, ja vaadimme, että bruttovelkaa alennetaan edelleen ja on suoritettava ohjelma, ja vaadimme konkreettisen toimintasuunnitelman Kreikan valtion yritysten yksityistämiseksi ja sisämarkkinoiden toteuttamiseksi.

Randzio-Plath
Arvoisa puhemies, Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä kannattaa esittelijän ehdotuksia, koska vakaus- ja lähentymisohjelmia koskevasta ensimmäisestä päivitetystä mietinnöstä käy selvästi ilmi, etteivät nämä ohjelmat eikä myöskään niiden tarkistaminen ole vain mikä tahansa rutiinitehtävä, vaan että luultavasti ensimmäistä kertaa Euroopan unionissa, erityisesti myös Euro-11-alueella, ymmärretään, etteivät talouden kehitys, rahoitusnäkymät eivätkä myöskään talouspoliittiset toimet ole vain yhden valtion vaan Euroopan unionin kaikkien jäsenvaltioiden asia. On sen vuoksi oikein, että Euroopan parlamentti ottaa nämä mietinnöt vakavasti ja tutkii itse vielä kerran, onko rahaliiton myötä syntynyt pelkästään sisämarkkinat, joilta vaihtokurssien heilahtelut ja niihin liittyvät kielteiset vaikutukset kasvuun ja työllisyyteen puuttuvat, vai pitävätkö jäsenvaltiot todella myös lupauksensa, sekä ne, jotka ovat Euro-11-alueen jäseniä, että ne, joiden on esitettävä lähentymisohjelmat.
Rahaliitto lopultakin perustettiin ja suunniteltiin vakauden yhteisöksi jo Maastrichtin sopimuksessa. Rahaliittoon osallistuvat vain valtiot, jotka ovat todistaneet pitävänsä lähtökohtanaan hintojen vakautta ja rahoituksellista vakautta ja jotka voivat myötävaikuttaa siihen, että rahaliitto on todella vakauden yhteisö. Tämä koskee samalla tavalla Kreikkaa. Keskustelemme vielä siitä. Parlamentin jäsen Karas, minun täytyy sanoa, että samat vaatimukset, jotka esitämme esimerkiksi Italialle ja Belgialle velan vähentämisestä, koskevat tietysti myös Kreikkaa. Valvomme, ettei tässäkään esitetä liian optimistisia tietoja. Niiden on läpäistävä myös totuustesti.
Jokavuotiset vakaus- ja lähentymisohjelmiin liittyvät harjoitukset tekevät selväksi, että EU-jäsenvaltiot ovat aikuisia kumppaneita, jotka pystyvät kestämään myös kritiikkiä. Niiden on annettava kumppaniensa arvioida niiden talouden tilaa ja budjettirakennetta ja hyväksyä niiden johtopäätökset ja panna ne täytäntöön. Toinen kierros on sen vuoksi paljon nykyistä tärkeämpi, koska konkreettista kritiikkiä on ilmaistu ensimmäisen kerran. Meidän on katsottava, kuinka kritiikki vaikuttaa tuleviin ohjelmiin.
Uskon, että yksi asia on kuitenkin valitettavaa, nimittäin se, ettei työllisyyden suuntaviivoihin liittyvän Luxemburgin prosessin työmenetelmästä ole vielä tullut esikuvaa EU:n valtiovarainministereille. On myös valitettavaa, ettei sen avulla ole myötävaikutettu voimakkaammin vakauden ja lähentymisen edistymiseen, koska ohjelmien laatua ei ole verrattu. Uskon, että sekä sisämarkkinoiden kehitykselle että Euro-11-alueelle voitaisiin sen vuoksi antaa vielä enemmän yhdenmukaisuuspainoarvoa, jos nämä näkökohdat yleistyisivät tässä yhteydessä. Tämä koskee myös veroprosessien koordinointia. On myös lopultakin saatava aikaan nimensä veroinen verojen koordinointi.

Gasòliba i Böhm
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, liberaalipuolueen ryhmä puoltaa kollegamme Pomés Ruizin erinomaista ja kurinalaista mietintöä. Siinä selvitetään ja korostetaan paitsi jäsenvaltioiden saavutuksia myös niiden puutteita niiden soveltaessa vakaus- ja lähentymisohjelmia, jotka, kuten totesin edellisessä puheenvuorossani Katiforisin mietinnöstä, ovat johtaneet tyydyttäviin tuloksiin koko Euroopan taloudessa.
Tämä nykyinen tyydyttävä tilanne ei kuitenkaan saa johtaa siihen, että unohdamme monet puutteet, vaan sen on johdettava moniin suosituksiin, joita esittelijä Pomés Ruiz mietinnössään erittäin asiaankuuluvasti esittää.
Hän mainitsi puheenvuorossaan yhden näistä suosituksista: sen, että meidän täytyy käyttää hyväksemme julkisen talouden hyvää tilannetta - johon vakaus- ja lähentymisohjelmat ovat osaltaan vaikuttaneet - supistaaksemme alijäämää aina nollaan asti ja pienentääksemme velkaa jopa lähentymisohjelmissa asetetun tason alapuolelle. Kaiken tämän tarkoituksena on nimenomaan pohjustaa perusteellisia verouudistuksia, jotka parantavat taloutemme toimintaympäristöä, rohkaista yrittäjyyttä, vapauttaa voimavaroja ja edistää niitä verotuksen avulla asiassa, johon olemme ensisijaisesti sitoutuneet: siinä, että olisimme ajan tasalla ja kilpailukykyisiä tietoyhteiskunnan edistyneimmillä tasoilla ja uuden teknologian soveltamisessa.
Hyvät jäsenet, haluaisin lopuksi painottaa - tämä on mielestäni yksi niistä päätelmistä, joita meidän pitää tehdä Pomés Ruizin mietinnöstä - että on välttämätöntä parantaa jäsenvaltioiden välistä koordinointia näiden ohjelmien soveltamisessa. Tämän myötä on syytä korostaa jälleen kerran, että on todellakin välttämätöntä johtaa talous- ja rahapolitiikkaa Euroopan unionin tasolla.

Ilgenfritz
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, voisin aloittaa pyytämällä anteeksi sitä, ettei Itävallan valtiovarainministerimme pystynyt edellisellä vaalikaudella saavuttamaan neuvoston maaliskuussa 1998 antamia tavoitteita. Käsiteltävänä olevasta mietinnöstä voi hyvin selvästi havaita, etteivät muutkaan jäsenvaltiot, ei siis ainoastaan Itävalta, ole kuitenkaan noudattaneet kyseistä neuvoston asetusta kaikilta osin. Nykyinen valtiovarainministerimme Grasser joutui laatimaan vuoden 2000 talousarvion kiireesti, ja tässä talousarviossa täytettiin silti myös neuvoston asetuksen tärkeitä kriteerejä, esimerkiksi vanhuuseläkejärjestelmiin liittyvät toimenpiteet. Unionin sisäiset talouden tervehdyttämiseen tähtäävät ponnistelut onnistuvat vain silloin, kun myös unionin sisäisiä veroja kevennetään huomattavasti.
On ja on ollut paha virhe olettaa, että korkeat veroasteet ja myös korkea verorasitus takaisivat samalla suuret verotulot. Asia on päinvastoin. Japani ja Yhdysvallat osoittavat, että alhaisin veroastein voidaan päästä hyviin tuloksiin. Yhdysvallat rasittaa kansalaisiaan keskimäärin 30 prosentin veroasteella verrattuna unionin 46 prosenttiin, ja saavuttaa nykyään yli 250 miljardin dollarin budjettiylijäämän.

Katiforis
Hyvät kollegat, Pomés Ruizin mietinnössä on onnekkaasti arvioitu vakaus- ja lähentymisohjelmia sellaisissa taloudellisissa oloissa, jotka ovat helpottaneet näiden ohjelmien onnistumista. Esittelijä valittaa, että tavoitteiden saavuttaminen johtuu pikemminkin verotulojen odotettua suuremmasta kasvusta ja suotuisasta korkokehityksestä kuin jäsenvaltioiden omista ponnistuksista. Tämä suhtautuminen paljastaa varsin kapeakatseisen talouspoliittisen hengen. Oman käsitykseni mukaan siinä ei ole mitään moitittavaa, jos onnistumme tasapainottamaan budjetin kasvun avulla eikä ainoastaan pakottamalla jäsenvaltiot paastoon ja rukoiluun.
Se, että budjettitasapainoa tavoitellaan ainoastaan menoja leikkaamalla, kun samalla haluamme tietenkin myös leikata veroja, on asia, joka menee talouden tervehdyttämistä ja vakaussopimuksen henkeä pidemmälle, ainakin minun ymmärtääkseni julkisen sektorin taloudellisen osallistumisen rajoittamiseen. Tämä on ylimääräinen lisä vakaussopimukseen. Tämä asenne näkyy myös maininnassa, että Euroopassa verot ja sosiaaliturvamaksut muodostavat noin 46 prosenttia BKT:stä, kun taas Yhdysvalloissa ja Japanissa vastaava osuus on vain 30 prosenttia. Mutta luku on Euroopassa suurempi sosiaalivaltion vuoksi. Jos Pomés Ruizin poliittinen siipi haluaa muuttaa sosiaalivaltiota koskevaa politiikkaa, heidän pitää sanoa se selvästi eikä vakaussopimuksen ohessa.
En löytänyt mietinnöstä mitään, mikä antaisi oikeutuksen Karasin esittämälle Kreikkaa koskevalle erityismaininnalle, mutta koska asia otettiin esille, haluaisin sanoa seuraavaa: ei voida vakavissaan sanoa, että Kreikan inflaatio on pienentynyt vain viime kuukausien aikana. Jatkuvien ja ankarien ponnistusten jälkeen inflaatio on kuudessa vuodessa pudonnut 18 prosentista 2 prosenttiin. Mielestäni olisimme voineet suoda hieman auliimman vastaanoton tälle suurelle ponnistukselle, joka on vaatinut Kreikan kansalta uhrauksia.
Anteeksi vain, mutta on mielipidekysymys, kun sanotaan, että Kreikka ei ole saavuttanut kriteereitä pysyvästi. Mistä me tiedämme, että Kreikassa tämä ei ole pysyvää, mutta esimerkiksi kaikissa muissa Euroopan unionin maissa se on? Kreikan kansa on päättäväisesti soveltanut kriteereitä ja osoittaa samaa päättäväisyyttä myös tulevaisuudessa.

Nobilia
Arvoisa puhemies, yhdymme keskusteltavana olevan päätöslauselmaesityksen päätavoitteeseen, eli siihen, että yksittäisten valtioiden täytyy noudattaa yhä selkeämpää budjettikuria, joka noudattaa vakaussopimuksen tavoitteita. Uskomme kuitenkin, että kun otetaan huomioon juuri nämä sitoumukset ja nykytilanne, mahdollisten toimien laatua ei ole mahdollista määrittää perinpohjaisesti ja alusta asti, jotta talousarvioissa voitaisiin toteuttaa edelleen oikeudenmukaista hallintaa.
Yhdistämisen näkymässä, joka on erilainen valtiosta valtioon, onkin pelissä liian monta muuttuvaa tekijää, jotta ne voitaisiin tiivistää pikemminkin yleisluonteisiksi suuntaviivoiksi. Viitataan sosiaalikulujen rajoittamista koskeviin toistuviin vaatimuksiin, työmarkkinoiden rakenneuudistuksiin, televiestintä- ja energia-alojen yksityistämiseen. Sitä vastoin tiedetään hyvin, että asiassa tarvitaan purevampaa lähentymisprosessia, ja siten taloudellisen yhteenkuuluvuuden prosessia jo siitäkin syystä, että yhteisen rahan käyttöönotto lähestyy, eikä raha ole enää epätodellinen epävarmuutensa takia, vaan tarvitaan myös hintojen ja verojen sopeuttamista; varmasti tarvitaan yhdenmukaisempia veropolitiikkoja mutta myös hintapolitiikkoja; tarvitaan enemmän yhdenmukaisia investointipolitiikkoja sekä tutkimuksessa että infrastruktuurien välisten kuilujen täyttämisessä ja myös yksittäisissä jäsenvaltioissa, mutta lisäksi tarvitaan vahvempaa yhtenäisyyttä julkisten hallintojen toiminnassa. Näistä muuttuvista tekijöistä kokoava tekijä koskee tietysti perussopimusten uudistusten toteuttamisaikoja ja sisältöjä sekä eräänlaisen Euroopan unionin valtiosäännön luomisprosessia, eli eurooppalaisen politiikan suuremman tai vähäisemmän läsnäolon prosessia.

Solbes
Arvoisa puhemies, ymmärrän, ettei tämänkaltaisessa keskustelussa aina ole helppoa tehdä eroa niiden politiikkojemme osa-alueiden välille, joita yleensä otamme esille talouspolitiikan laajoissa suuntaviivoissa, vakaus- ja kasvusopimuksissa tai lähentymiskertomuksissa, jotka ovat kolmannen tänä aamuna käytävän keskustelun aihe.
Äsken käymässämme keskustelussa sotkimme osittain toisiinsa nämä kolme asiaa. Haluaisin viitata lähinnä siihen asiaan, joka on mielestäni tänään keskeinen, nimittäin vakaussopimuksiin, vaikka kommentoinkin jonkin verran myös muista asioista esitettyjä näkemyksiä.
Ensiksikin olen samaa mieltä esittelijä Pomésin analyysista siltä osin, että on välttämätöntä lisätä koordinointia ja että se ei ole ristiriidassa toissijaisuuden kanssa, ja minusta on kiinnostavaa, että hän pyytää lisäksi, että tarkastelisimme yksityiskohtaisemmin menoja ja tuloja, erilaisia skenaarioita tai kansallisten politiikkojen merkittäviä sitoumuksia. Haluan kuitenkin muistuttaa teille, että jäsenvaltioiden tehtävänä on toissijaisuuden mukaisesti määritellä omat vakaus- ja kasvuohjelmansa. Komission on arvioitava niitä, mutta sen tehtävänä ei ole antaa ohjeita tässä asiassa. Ei vakausohjelmista eikä myöskään rakenneuudistuksista, joihin viittasitte. Nämä talousuudistukset kuuluvat pikemminkin talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen piiriin.
On kuitenkin yksi asia - kolmas asia, johon viittasitte - joka liittyy rakenneuudistuksiin ja verovelvollisuuteen alijäämän osalta ja etenkin julkistalouden vakauteen erityisesti velan osalta. Tarkoitan väestökehitykseen ja erityisesti väestön ikääntymiseen liittyvää ongelmaa. On totta, että tämä on paljon laajempi ongelma kuin pelkästään rahoitukseen liittyvä erityinen ongelma, mutta tämä on todellakin yksi huolenaiheemme, kuten korostimme Lissabonissa.
Sanoisin teille, että tässä tapauksessa - kuten jäsen Randzio-Plathin viittauksessa, jonka mukaan on välttämätöntä verrata ohjelmien laatua ja lisätä yhdenmukaistamista, tai esimerkiksi jäsen Gasòliba i Böhmin viittauksessa, jonka mukaan verouudistuksia on tarkasteltava perusteellisesti - meillä on nykytilanteessa kohtuullinen mahdollisuus saavuttaa vakaus- ja kasvuohjelmien tavoitteet, ja meidän on mielestämme kiinnitettävä entistä enemmän huomiota julkistalouden niin sanottuun kestävyyteen ja laatuun.
Annamme toukokuussa tätä nimenomaista asiaa käsittelevän kertomuksen, jossa pyrimme selvittämään paitsi tulojen myös menojen luonnetta; miten julkistalouden alijäämää on onnistuttu supistamaan ja mitä välineitä on käytetty. Kyseiset välineet ovat luonteeltaan pysyviä, ja ne ovat samantapaisia kaikissa jäsenvaltioissa. Lisäksi käsittelemme tulevia velvoitteitamme. Monissa tapauksissa jäsenvaltioilla on velvoitteita, joita ei ole sisällytetty velkaan mutta joista tavalla tai toisella aiheutuu velkaa. Pystymme kaiken tämän ansiosta aloittamaan tämän keskustelun, jonka olette panneet vireille. Se on mielestäni oikea aika tarkastella asioita perusteellisemmin ja tehdä tällaisia vertailuja.
Olen kuitenkin kiitollinen siitä, miten paljon vaivaa olette nähneet arvioidessanne tekemäämme työtä. Mielestäni vakauteen ja lähentymiseen liittyvät ongelmat tulevat lähinnä esille - kuten korostitte erittäin hyvin, esittelijä Pomés - ensinnäkin siksi, että asetetut tavoitteet on saavutettu; ja toiseksi siksi, että jatkamme samoilla linjoilla. Tavoitteen saavuttaminen etenkin julkistalouden alijäämän supistamisen osalta ei kuitenkaan ole yhtä kunnianhimoista - on totta, että se on seurausta taloustilanteen parantumisesta - ja taloustilanteen parantumista on käytettävä hyväksi etenemällä oikeaan suuntaan eikä astumalla taaksepäin.
Sanoin, että haluan kommentoida lisäksi kahta esille tullutta asiaa, jotka eivät suoranaisesti liity tähän mietintöön vaan seuraavaan mietintöön. Jäsen Karas viittasi Kreikkaa koskevaan ongelmaan ja lähentymiskriteerien kestävyyteen liittyviin ongelmiin. Kreikkaan on vain sovellettu täsmälleen samaa kriteeriä kuin aikaisemmissa arvioinneissa. Ymmärrän tämän inflaation kestävyyteen liittyvän huolenaiheen, joka on otettu esille komission kertomuksessa, mutta haluaisin lisäksi antaa pari tietoa, jotka voivat selventää tilannetta.
Yhdenmukaistettua kuluttajahintaindeksiä koskevien tuoreiden tietojen mukaisesti - jotka julkistettiin 15. toukokuuta ja jotka koskevat huhtikuuta - Kreikan inflaatiotilanne on parantunut tuntuvasti aikaisempaan tilanteeseen verrattuna: inflaatio laski 2,8 prosentista 2,1 prosenttiin; ja myös yhdenmukaistamattoman indeksin osalta kehitys oli huhtikuussa parempaa kuin maaliskuussa. Uskonkin, että huoli Kreikan inflaatiotilanteesta ei ole aina perusteltua.
Toiseksi sanoisin, että tehtävänänne on keskustella niistä ongelmista, joita liittyy Pomésin mietintöön esitettyihin tarkistuksiin. Sanon vain teille kahdesta ryhmänne esittämästä tarkistuksesta, että toisessa niistä on pieni virhe, joka koskee sitä päivämäärää, jona Kreikka liittyy Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssimekanismiin; ja että tarkistuksessa 4 olisi mielestäni järkevämpää esittää Kreikan hallituksen tulevien velvoitteiden kannalta myönteinen arvio kuin sellainen arvio, joka antaa aihetta epäillä sen kykyä noudattaa velvoitteitaan.

Puhemies
 Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Yhteisen rahan käyttöön ottaminen Kreikassa
Puhemies
 Esityslistalla on seuraavana Goebbelsin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0135/2000) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi Kreikan liittymisestä yhtenäisvaluuttaan 1 päivänä tammikuuta 2001 perustamissopimuksen 122 artikla 2 kohta (8350/2000 KOM(2000)274 - C5-0226/2000 - 2000/0110(CNS)).

Goebbels
. (FR) Arvoisa puhemies, Kreikasta tulee talous- ja rahaliiton 12. jäsen. Kreikan ei pidä kerjätä liittymistä euroalueeseen. Se täyttää täysin ehdot, joiden perusteella se voi kuulua niiden jäsenvaltioiden joukkoon, jotka ottavat vuonna 2002 euron käyttöön todellisena ja lopullisena maksuvälineenä.
Taloudellisen lähentymisen kriteerien toteutuminen Kreikassa on todellisuutta. Se on tulos vakauttamispolitiikasta, jota Kreikan viranomaiset ovat harjoittaneet hyvin johdonmukaisesti vuodesta 1996. Kreikan katsottiin olevan 1990-luvun alussa se Euroopan potilas, jonka taloudellista tilaa pidettiin kaikkein vakavimpana. Inflaatio ylitti 20 prosenttia. Euroopan unioni piti virallisesti Kreikan budjettivajetta liiallisena. Julkinen sektori oli tunnetusti huonosti hoidettu. Lähes puolet valtiontalouden velasta oli peräisin valtion jatkuvista varojen siirroista valtionyrityksille.
Nyt Kreikan ponnistelut saavat yleisesti ottaen ylistystä suurilta kansainvälisiltä järjestöiltä, kuten IMF:ltä, OECD:lta, komissiolta tai Euroopan keskuspankilta. On pakko todeta, että myös yksityiset toimijat ovat löytäneet Kreikan. Siitä on tullut viime vuosina ulkomaisten pääomien merkittävä nettosaaja. Kreikan pörssi on kehittynyt nopeasti. Kansainväliset luokituslaitokset ovat parantaneet kreikkalaisten lainojen luokitusta. Tilanne on tietenkin kaukana täydellisestä. Ongelmia on edelleen jäljellä muun muassa julkisen sektorin rakenneuudistuksessa.
Talous- ja raha-asioiden valiokunta korostaa seuraavia seikkoja. Kreikan on jatkettava ponnistelujaan, jotta inflaation vähentämisessä saavutetusta edistyksestä tulisi pysyvä. Hallituksen on vahvistettava käytössään olevien talouspolitiikan välineiden inflaation torjuntaan tähtäävää suuntausta, varsinkin talousarvion ja tulopolitiikan alalla.
Kaikkien työmarkkinaosapuolten välinen yhteistyö näyttää olennaiselta ei-inflatorisen kasvuympäristön säilyttämiseksi. Vaikka rakenneuudistusten toteuttamisessa onkin edistytty merkittävästi, Kreikan on toteutettava nopeammassa tahdissa vielä välttämättömiä uudistuksia, kuten unionin lainsäädännön tehokas saattaminen kansallisen oikeuden osaksi. Parlamenttia kuullaan Ecofin-neuvoston tehdessä poliittista päätöstä tulevan Eurooppa-neuvoston keskustelujen jälkeen. Parlamentin vastaus on välttämättä poliittinen, siis myönteinen tai kielteinen, mikä on kaiken oikeassa demokratiassa tehdyn lopullisen päätöksenteon mukaista.
Kreikan liittyminen euroalueeseen ei sisällä mitään poliittisia riskejä. Kreikalla on oikeus ja itse asiassa velvollisuus liittyä talous- ja rahaliittoon. Taloudellisia riskejä on varmasti olemassa, mutta ne ovat merkittävämpiä Kreikan kuin euroalueen maiden kannalta. Kreikan on euroalueeseen liittyessään ylläpidettävä vuodesta 1996 harjoitettua vakauskulttuuria, joka merkitsee vastuullisen talouspolitiikan jatkamista. Tämä on kuitenkin jo nyt luonut suotuisan ympäristön, joka johtaa kestävään ja ei-inflatoriseen kasvuun, mikä osoittaa, ettei vakaus ole itsetarkoitus vaan että sen on palveltava tervettä kasvua. Talous- ja raha-asioiden valiokunnan suuri enemmistö pyytää siksi parlamenttia puoltamaan Kreikan liittymistä euroalueeseen vuonna 2001.
Arvoisa puhemies, sallittehan, että esitän teille muutaman muun henkilökohtaisen ajatuksen. Onnittelen Tanskan ja Ruotsin hallituksia niiden tekemästä päätöksestä kysyä kansalaistensa mielipidettä yhtenäisvaluuttaan liittymisestä. Toivon, että näiden demokraattisten mielipidekyselyjen tulokset ovat myönteiset. Toivon samoin, että Yhdistynyt kuningaskunta valitsee yhtenäisvaluutan lähitulevaisuudessa.
15 jäsenvaltion yhteinen kunnianhimoinen tavoite luoda yhä läheisempi unioni, jossa ei muun muassa ole sisäisiä rajoja, ei voisi toteutua täysimääräisesti ilman yhtenäisvaluuttaa. Yhdistynyt kuningaskunta, joka on yksi maailman suurimmista rahatalouskeskuksista, ei voi vaatia Euroopan yhä yhtenäisempien rahatalousmarkkinoiden tarjoamia kaikenlaisia etuja kuulumatta näihin markkinoihin täysivaltaisesti ja kantamatta kaikkea sitä vastuuta ja kaikkia niitä velvoitteita, jotka ovat yhteisiä talous- ja rahaliitossa.
Jotkut kollegat äänestävät huomenna mietintöäni vastaan tai pidättäytyvät äänestämästä siitä. Jotkut vastustavat euroa mihin heillä on oikeus , toiset yrittävät laskea poliittisesti niiden todellisten huolien varaan, joita dollarin ja euron välinen suhde herättää maanmiehissämme.
On korostettava, että euro on vakaa valuutta. Euroalueen kansalaisten ostovoima ei ole käytännössä heikentynyt, koska inflaatio on hyvin kohtuullinen ja pysyy sellaisena.
Euron arvo on tietenkin laskenut suhteessa dollariin ja vähäisemmässä määrin myös suhteessa jeniin ja Ison-Britannian puntaan. Tällaiset heilahtelut ovat kelluvien valuuttakurssien järjestelmässä väistämättömiä. Eurosta ei ole kuitenkaan tullut heikko valuutta. Saksan markan kurssi on 20:nä viimeksi kuluneena vuonna vaihdellut suhteessa dollariin paljon enemmän. Vuonna 1985 yhden dollarin arvo oli 3,5 Saksan markkaa. Jotta euron kurssi olisi suhteessa dollariin yhtä alhainen, sen olisi pudottava alle 0,6 dollarin. Jotkut väittävät, etteivät rahoitusmarkkinat arvosta euroa, koska Eurooppa on viivytellyt rakenneuudistuksia. Millaisia rakenneuudistuksia Saksa on siis tehnyt vuoden 1985 jälkeen, jotta Saksan markka saattoi palata suhteessa dollariin 1,7 tai 1,8 markan tasolle?
Tosiasia on, että Euroopan unionin taloudellinen tilanne on erittäin terve, paljon suotuisampi kuin edellisellä vuosikymmenellä. Ainoa arveluttava asia on työttömyys, joka on yhä liian korkea, vaikka se aleneekin. Rahoitusmarkkinoilla ei kuitenkaan varmasti iloita eniten täystyöllisyyden paluusta. Työllisyyttä koskevat hyvät uutiset tekevät pörssin yleensä araksi, sillä ne saavat sen pelkäämään inflaation kiihtymistä. Rahoitusmarkkinat toimivat itse asiassa oman logiikkansa mukaan. Ne etsivät välitöntä tuottoa, mikä onnistuu tällä hetkellä parhaiten Yhdysvalloissa muun muassa maan korkeampien korkojen ansiosta. Tämä suuntaus jatkuu, koska Yhdysvaltain keskuspankki nosti juuri äsken korkotasoaan. Arvoisa puhemies, loppujen lopuksi lammasmaisesti käyttäytyvät markkinat huomaavat kuitenkin, että eurosta tulee keskipitkällä aikavälillä dollaria varmempi valuutta.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin edellisen puhujan tavoin huomauttaa, että toimivat sisämarkkinat edellyttävät yhteistä valuuttaa. Toiseksi meidän on heti tämän keskustelun alussa raivattava tieltä se huhu, että euron ulkoinen arvo liittyisi jotenkin Kreikan mahdolliseen liittymiseen yhtenäisvaluuttaan. On selvää, ettei euron ulkoisella arvolla ole mitään tekemistä Kreikan liittymisen kanssa vaan pikemminkin sen asian kanssa, että eräiltä jäsenvaltioilta puuttuu päättäväisyyttä panna täytäntöön välttämättömät rakennetoimenpiteet ja vapauttamistoimet, sekä eräiden Euroopan ja Yhdysvaltojen talousrakenteiden välillä vallitsevien erojen - alkaen koroista - kanssa.
Haluaisin sen vuoksi onnitella Kreikkaa myös puolueryhmäni puolesta ja antaa arvoa niille ponnisteluille ja saavutuksille, jotka ovat viitoittaneet sen tietä talous- ja rahaliiton jäsenyyteen. Täydentääksemme sitä, mitä sanoin jo lähentymismietinnön yhteydessä, sanomme selkeästi "kyllä" Kreikan talous- ja rahaliiton jäsenyydelle. Tämän selkeän myöntävän vastauksen arvo ei alene, kun me kannamme vastuuta omasta identiteetistämme, vahvasta eurosta, kestävyydestä, hintojen vakaudesta ja kaikkien maiden yhtäläisestä kohtelusta ohjaamalla ja rohkaisemalla Kreikkaa jatkamaan ponnisteluja, ja huomauttamalla siitä, että Kreikassa on vielä suoriuduttava monista ponnistuksista, jotta hinnat pysyisivät kestävästi vakaina ja julkinen sektori olisi tasapainoinen ja sen velkataso olisi alhainen.
Sanon tämän sen vuoksi, että tiedämme inflaation vähentyneen voimakkaasti, mutta vähentyminen johtuu osaksi väliaikaisista tekijöistä. Uudet ponnistelut kestävän hintojen vakauden tukemiseksi ovat sen vuoksi väistämättömiä. Sanon tämän sen vuoksi, että vakaus- ja kasvusopimuksen vaatimusten täyttämiseksi tarvitaan huomattavia rakenneuudistuksia ja jatkuvia budjettiylijäämiä, jotta velan osuus voitaisiin alentaa kohtuullisessa ajassa 60 prosenttiin.
Sanomme "kyllä" liittymisen puolesta, mutta sen lisäksi rohkaisemme ja vaadimme jatkamaan välttämättömiä toimenpiteitä ja takaamaan kestävyyden vakaussopimuksen mukaisesti.
Sallikaa minun lopuksi kuitenkin myös pyytää Ruotsia - jotta EKP:n riippumattomuus voitaisiin taata liittymisen jälkeen - suoriutumaan monien kriteerien täyttämisen lisäksi vihdoinkin myös poliittisista kotiläksyistä, koska Ruotsin hallitus vitkastelee nykyään Euroopan valuuttajärjestelmä II:een liittymisessä ja setelipankkia koskevan lain muuttamisen parissa.

Randzio-Plath
Arvoisa puhemies, Kreikan ponnistelut lähentymiskriteerien täyttämiseksi ovat PSE-ryhmän mielestä vakuuttavia. Kannatamme suositusta ja esittelijän mietintöä. On tärkeää, että Euroopan sisämarkkinat saadaan lopultakin valmiiksi. Näin voi tapahtua vain, jos kaikista Euroopan unionin jäsenvaltioista tulee todellakin rahaliiton jäseniä. Talouselämän kannalta on siis tärkeää, että kaikista jäsenvaltioista tulee jäseniä, ennen kaikkea niistä, jotka pystyvät myös täyttämään lähentymiskriteerit. Vain silloin vielä suurempi osa talousaluetta voidaan suojata valuuttakurssien vaihtelulta.
Talouspolitiikkojen koordinoinnin mahdollisuudetkin paranevat suuren rahaliiton myötä ja sen myötä syvenevät myös Euroopan yhdentymisen mahdollisuudet. Kuten kaikkien muidenkin Euroopan rahaliiton jäsenten, myös Kreikan on edelleen ponnisteltava ja tehtävä kotiläksyt. Se on itsestään selvää. Kreikan osalta tämä koskee erityisesti velkaantumisastetta. Kuten sanottu, se kuuluu tässä samaan tarkkailuriviin kuin Belgia ja Italia. Haluaisin kuitenkin vielä kerran pyytää harkitsemaan sitä, että muidenkin valtioiden vakausohjelmien tarkastaminen antoi viime vuoden viimeisessä tarkastuksessa aihetta kritiikkiin. Näin ollen Kreikka ei ole ainoa valtio, jonka olisi aina uudestaan näytettävä täällä olevansa pätevä.
Erottamaton yhteisvastuullinen yhteisö - juuri sellainenhan rahaliitto on - edellyttää yhtämittaista ja jatkuvaa sopeuttamistyötä. Rahaliiton kumppanit ovat lupautuneet siihen. Heidän on myös pidettävä lupauksensa! Tämä korostuu sekä perustamissopimuksessa että kasvu- ja vakaussopimuksessa!
Kuten muidenkin jäsenvaltioiden, Kreikan on uurastettava, jotta se voisi taata lähentymiskriteerien täyttämisen kestävyyden. Myös korkojen väistämätön tarkistaminen euroalueeseen nähden vaatii paljon Kreikan taloudelta, yhteiskunnalta ja työmarkkinaosapuolilta. Sen vuoksi on niin tärkeää, että suurten poliittisten puolueiden ja työmarkkinaosapuolten välillä vallitsee yhteisymmärrys. Se valaa meihin luottamusta siihen, että Kreikka menestyy hyvin kumppaninamme rahaliitossa.
Kenenkään ei tarvitse pelätä, että Kreikan liittyminen heikentäisi rahaliittoa, koska sisäinen rahan arvon vakaus on tärkeää. Euroalueeseen mukaan haluavan on täytettävä lähentymiskriteerit. Vain sisäinen vakaus on pitkällä aikavälillä olennainen valuutan ulkoisen arvon kannalta. Euroalueen 1,9 prosentin keskimääräinen inflaatio toimii tässä selkeänä merkkinä. Haluaisin tässä yhteydessä vielä kerran muistuttaa, että Maastrichtin sopimuksessa puhutaan siitä, että tarvitsemme rahapolitiikkaa, jolla taataan vakaa rahatalous. Tämä onnistui euroalueen alkukuukausina hyvin. Dollarin ja euron vaihtokurssi ei voi olla rahapolitiikan ohjenuorana! Tärkeää on, että euron sisäinen ostovoima on yhtä vakaa kuin Saksan markan on ollut!

Huhne
Arvoisa puhemies, haluaisin liberaaliryhmän puolesta toivottaa Kreikan tervetulleeksi euroalueeseen ja sanoa, että äänestämme ilman muuta Kreikan jäsenyyden puolesta. Toivon hartaasti, että muut euroalueen ulkopuoliset maat, kuten oma maani, pystyvät pian liittymään euroalueeseen. Olen myös erittäin pahoillani siitä, että istuntosalissa on tänään niin vähän brittikonservatiiveja, koska se osoittaa nyt, kun Kreikasta on tulossa euroalueen 12. jäsen, miten kaukana todellisuudesta brittien valuutan tulevaisuutta kohtaan tuntemat epäilyt ovat.
Euro on onnistunut laskemaan inflaatiota, lisäämään kasvua, vähentämään työttömyyttä ja suojelemaan euroalueen talouksia valuuttojen myötä- ja vastoinkäymisiltä. Itse asiassa briteillä on väärä käsitys koko hankkeesta, sillä heidän mielestään euro on epäonnistunut, koska se laskee suhteessa dollariin. Valuutan todellisena testinä on hintojen vakaus taloudessa, ei valuutan arvo suhteessa talouden ulkopuolisiin valuuttoihin.
Euro menestyy selvästi sisäisen vakauden testissä, sillä inflaatio on alle 2 prosenttia ja kasvu on 3,1 prosenttia korkeampi euroalueella kuin Isossa-Britanniassa. Itse asiassa Bank of Tokyo-Mitsubishin tutkimuksessa laskettiin äskettäin euron arvo ikään kuin se olisi ollut olemassa muutaman vuosikymmenen ajan ja luotiin jokaisen edeltävän valuutan arvoa painottamalla synteettinen euro. Tutkimuksessa kävi ilmi, että itse asiassa euron arvo oli ylimmillään 1,70 Yhdysvaltain dollaria joulukuussa 1979 ja alimmillaan vain 0,69 Yhdysvaltain dollaria helmikuussa 1985. Toisin sanoen euron arvo pysyisi samalla historiallisella vaihteluvälillä, vaikka se laskisi vielä 23 prosenttia tai nousisi 188 prosenttia. Tähän synteettiseen euroon kuului toki sellaisia valuuttoja kuin Italian liira, mutta sama koskee myös suurta Saksan markkaa.
Jos euro on heikko valuutta, niin Saksan markka oli todella aneeminen. Sen arvo laski 3,45:een Saksan markkaan suhteessa dollariin helmikuun 1985 lopussa, mikä on kolmanneksen alle sen nykyisen arvon, joka on 2,16 Saksan markkaa suhteessa dollariin. Kolmessa vuodessa, ja dollarin romahdettua, markan arvo palasi 1,57:ään joulukuussa 1987.
Totuus on se, että valuuttojen historia on suurten poikkeamien, yliarviointien ja aliarviointien historiaa, jossa jokainen muutos on aiheuttanut taloudelle joko matalasuhdanteen tai inflaatiokustannuksia, ja kuten Kreikka on aivan oikein todennut, euro on keino saada jälleen hallintaan keskeinen osa taloudellista toimintaympäristöämme.

Papayannakis
Arvoisa puhemies, käsiteltävänä oleva mietinnön tiedot ovat tarkkoja, ja se on objektiivinen arvio. Kreikkaa arvioidaan samoin kuin ensimmäisiä EMU-maita; ja tässä arviossa Kreikka saa sille kuuluvan aseman, aseman, johon se ei onnistunut aiemmin pääsemään eikä onnistunut liittymään EMUun yhdessä muiden kanssa johtajiensa heikkouden vuoksi. Arvoisa puhemies, joka tapauksessa tämä on historiallinen hetki Kreikalle, ja sallinette minun sanoa, myös Euroopalle. Toivottavasti saamme kokea myös muita tällaisia hetkiä, kun myös muita maita tulee mukaan; ja vielä enemmän sitten, kun etenemme, kuten on tarpeellista, yhdentymisen poliittiseen loppupäätökseen. Euro on tuonut politiikan takaisin Eurooppaan. On meidän tehtävämme luoda tietä Euroopan politiikan vakiinnuttamiselle ja ylihuomenna yhdentyneen Euroopan avulla sokeana ja ilman historiallista ja poliittista suunnitelmaa kulkevan globalisoitumisen politisoinnille.
Kreikalle ja muille EMU-maille kysymys ylläpitokyvystä on ajankohtainen. On ennen kaikkea poliittinen ongelma, voivatko EMU-maat toimia yhdessä talouspolitiikassa ikään kuin poliittinen yhdentyminen olisi jo saavutettu. Ongelmana ovat kehitystä ja muutosta koskevat valinnat sekä tietenkin julkisen talouden hallinta. Arvoisa puhemies, Kreikalle verouudistus on ongelma. Suuri osa sen taloudesta ei maksa veroja, lisäksi Kreikasta puuttuu muissa jäsenvaltioissa olevia perusveroja. Yksittäinen Kreikan kansalainen maksaa veroja keskimäärin enemmän kuin muut eurooppalaiset, mutta kokonaisuudessaan kreikassa verotulojen osuus BKT:stä on paljon alhaisempi. Tässä olisi tarpeenkiireellinen rakenteellinen muutos, mutta hallituksemme pitää pääasiassa kiinni yksityistämisestä. Olisi myös muita kiireellisiä rakennemuutoksia, kuten paikallishallinnon ja sen taloudellisen itsenäisyyden vahvistaminen, osuuskuntien syvällinen uudelleenorganisointi kaikilla aloilla sekä sosiaalisen talouden ja kolmannen sektorin vapauttaminen ja tukeminen. Nämä ovat ne linjat, joita pitää tukea välittömästi, jotta ylläpitokyky säilyisi myös tulevaisuudessa.

Berthu
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin mietintö Kreikan liittymisestä yhtenäisvaluuttaan 1. tammikuuta 2001 on erinomainen, ei niinkään teknisen täsmällisyytensä vaan pikemminkin sen takia, että se tuo esiin poliittisen tahdon laajentaa euroaluetta. On kuitenkin totta, että Kreikka on ponnistellut merkittävästi täyttääkseen Maastrichtin ehdot ja että se on onnistunut siinä melko hyvin muutamia valtiontalouden velan kaltaisia tapauksia lukuun ottamatta, mutta tuosta asiasta muutamilla euroalueen mailla tuskin on Kreikalle mitään opetettavaa.
Nämä muutamat heikkoudet, joilla olisi varmasti ollut hyvin pieni vaikutus, jos euro olisi ollut vahva, saattavat vaikuttaa nyt psykologisista syistä paljon kielteisemmin tässä euron arvonalennuksen ilmapiirissä, jossa vähäisinkin epäselvyys lasketaan yhtenäisvaluutan tappioksi. Unionin toimielimet eivät kuitenkaan katsoneet, että Kreikan liittymistä olisi lykättävä, koska ne eivät halunneet antaa sellaista vaikutelmaa, että ne pelkäävät, ja tällainen kanta vaikuttaa niiden näkökulmasta katsottuna melko loogiselta, vaikkakin hieman vaaralliselta.
Kansakuntien Eurooppa -ryhmä voi lähes myöntää niiden olevan oikeassa, mutta ryhmän mielipide perustuu hyvin toisenlaiseen pohdintaan. Ensimmäisenä tekonamme olisi tietenkin olla osallistumatta sellaiseen keskusteluun, joka ei lukuisten ryhmämme jäsenten mielestä kuulu meille. Olemme kuitenkin toisaalta sitä mieltä, että euroalueen laajeneminen voi loppujen lopuksi toimia suotuisien uudistusten kannustimena. Mitä enemmän euroalue nimittäin laajenee, sitä vaikeampaa yhtenäisvaluutan on edustaa hyvin erilaisia kansakuntia ja sitä paremmin huomaamme, että olisi yksinkertaisempaa lieventää järjestelmää kehittämällä eurosta sellainen yksinkertainen yhteinen valuutta, joka olisi olemassa tietynlaisin joustavin järjestelyin kansallisten valuuttojen lisäksi niitä poistamatta. Tällainen kehityskulku kohti yhteistä valuuttaa antaisi varmasti mahdollisuuden saada ne unionin jäsenvaltiot liittymään euroalueeseen, jotka ovat tähän asti jättäytyneet sen ulkopuolelle, ja sen avulla voitaisiin luoda kaikille yhteinen malli ja lopettaa ero, joka on tällä hetkellä tuhoisa koko Euroopan uskottavuudelle.

Giannakou-Koutsikou
Arvoisa puhemies, neuvoston lainsäädäntöehdotus yhtenäisvaluutan käyttöön ottamisesta Kreikassa 1. tammikuuta 2001 lähtien on myönteinen, ja se vastaa Euroopan unionin tavoitteita sosiaalisen ja taloudellisen yhteenkuuluvuuden vahvistamisesta talous- ja rahaliiton avulla. Uusi demokratia -ryhmä osana PPE-ryhmää on aina tukenut määrätietoisesti kaikkia tarvittuja politiikkoja, jotta Kreikka, joka jäi jäsenvaltioiden ensimmäisen kierroksen ulkopuolelle, voisi täyttää ne ehdot, joita eurovyöhykkeeseen liittyminen vaatii. Oma maani tosiaan täyttää nykyään lähentymiskriteerit lukuun ottamatta julkista velkaa. Sama pätee kuitenkin Italiaan ja Belgiaan, eikä tässä tapauksessa Kreikan tietenkään pidä kärsiä epäsuotuisasta erottelusta.
Talouden kehittämisen ja lähentymisen politiikat aloitettiin Kreikassa käytännössä 90-luvun alussa, kuten sekä komission jäsen että Euroopan keskuspankin edustaja korostivat talous- ja raha-asioiden valiokunnan istunnossa, ja niitä ovat toteuttaneet eri hallitukset ja eri poliittiset voimat. Kokonaisuudessaan ne ovat kuitenkin ennen kaikkea Kreikan kansan ansiota. Nyt Kreikassa politiikan pitää keskittyä rakenteellisiin lisämuutoksiin, ja on säilytettävä inflaationvastainen linja tavoitteena todellinen markkinatalousyhteiskunta ja terveen kilpailun olot, jotta maalleni olisi helppoa noudattaa Dublinin vakaus- ja kehityssopimusta.
Arvoisa puhemies, EMUsta tulee todellinen menestys sitten, kun siinä ovat mukana kaikki jäsenvaltiot, varsinkin sellaiset valtiot kuin Ruotsi, jonka lähentymistie on ollut poikkeuksellinen. Toivomme, että Ruotsin kansan päätös pian lisää taas yhden edistysaskelen eurovyöhykkeen loppuun saattamisen suuntaan. Nyt pyydämme Euroopan parlamenttia antamaan äänensä Kreikan liittymiselle eurovyöhykkeeseen ja vakuutamme omasta puolestamme pääoppositiopuolueena, että edistämme politiikallamme pyrkimyksiä panna täytäntöön vakaussopimuksen asetuksia ja noudattaa yhteisiä eurooppalaisia velvoitteita yhden yhtenäisen ja rajattoman alueen puitteissa.

Blokland
Arvoisa puhemies, Euroopan komission arvion mukaan Kreikka täyttää lähentymiskriteerit. Tämä arvio perustuu hyvin nominalistiseen tulkintaan. Kaikki asiantuntevat taloustieteilijät tietävät, että huolimatta viime vuosien vaikuttavista suorituksista Kreikassa asiat eivät ole riittävästi hallinnassa tai järjestyksessä inflaation ja julkisen sektorin velan osalta.
Kreikan valtiolla on merkittäviä taloudellisia etuja monissa valtionyhtiöissä, jotka tekevät enimmäkseen tappiota. Vuonna 2001 menee umpeen poikkeus eri sektorien vapauttamisesta. Silloin tulee julki suuri peitelty valtionvelka, joka on määrältään puolet nykyisestä. Miksi komissio ei ole ottanut näitä luurankoja esille kaapista tehdessään arviota? Kreikan drakma revalvoitiin 17. tammikuuta 2,5 prosentilla ennen kaikkea inflatoristen suuntausten pitämiseksi kurissa. Kreikan lyhyt korko on tällä hetkellä noin 600 peruspistettä Euroopan keskuspankin tasoa korkeampi. Mukaantulo 1. tammikuuta 2001 tarkoittaa, että koron täytyy laskea viimeistään tämän vuoden lopussa. Sen myötä luottojen myöntäminen lisääntyisi vahvasti, jolloin Kreikka ei voisi täyttää inflaatiokriteeriä. Miksi komissio sulkee silmänsä tältä?
Kreikan kansalaisten etujen ja Kreikan talouden sujuvamman kehityksen vuoksi katsomme, että meidän on välttämätöntä jättää tukematta tätä komission ehdotusta.

Katiforis
Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijää, joka on paneutunut vakavasti ja objektiivisesti Kreikan ehdokkuuteen. Haluan kiittää häntä, koska hän kohteli Kreikkaa yhtä ankarasti kuin kohdeltiin niitä kaikkia jäsenvaltioita, jotka edelsivät meitä yhtenäisvaluuttaa rakennettaessa. Tämä on suurin kohteliaisuus, joka voitiin antaa maalle, jonka talous jonkin aikaa näytti olevan syöksykierteessä kohti täydellistä hajoamistilaa. Maailmasta löytyy monia esimerkkejä siitä, mihin tällainen syöksykierre voi johtaa, mutta on kohtalaisen vähän esimerkkejä, joissa tietyltä maalta on löytynyt voimia paitsi syöksykierteen pysäyttämiseen, myös pudotuksen muuttamiseen ja kykyyn täyttää nykymaailman ankarimmat vakauskriteerit.
Tämä menestys on erityisen tärkeä, koska se on rakennettu sellaisen talouden perustalle, joka ei ole rikas eikä erityisen vahva. Teidän ei tarvitse muistuttaa meille, että Kreikan talous on heikko, me tiedämme sen. Se, että kansa pystyy rakentamaan vakaan valuutan tällaiselle perustalle edellyttää siltä ponnistuksia ja uhrauksia, jotka ovat suurempia kuin rikkaammilta talouksilta vaadittiin. Se, että Kreikan kansa hyväksyi nämä uhraukset, on mitä suurin osoitus sen päättäväisyydestä välttää taloudellisen jälkeenjäämisen kohtalo omien ponnistustensa avulla ja tietenkin hyödyntäen Euroopan unionin tukea. Yhtä lailla se ponnistelee myös tulevaisuudessa, ei siksi, että teidän ankaruutenne pakottaisi meidät tekemään niin, vaan koska siihen pakottaa meidän oma etumme. Meitä velvoittaa oma halumme elää paremmin, toimia nykyaikaisena taloutena ja nauttia hyvinvoinnista yhdessä muun Euroopan kanssa. Emme ole päässeet tähän asti siksi, että olisimme halunneet peittää omat heikkoutemme, vaan koska halusimme kamppailla, ja siinä myös onnistuimme.
Mitä meihin tulee, olemme pieni mutta sisukas kansa, ja liittymisemme yhtenäisvaluuttaan merkitsee luottamuslausetta tälle Euroopan suurelle hankkeelle, se on osoitus siitä, että me tuemme eurooppalaista pyrkimystä ja toivomme, että myös muut meitä rikkaammat maat näkevät tämän ja seuraavat samaa tietä.
Kenenkään ei pitäisi iloita ennen aikojaan yhtenäisvaluutan nykyisistä seikkailuista. Liittymisellämme me osoitamme luottavamme Eurooppaan, rahaliittoon, taloudellisen yhdentymisen odotuksiin ja Euroopan talouden yhteisen kohtalon menestykseen. Tätä tarkoittaa Kreikan liittyminen, tätä tarkoittaa sen hyväksyminen. Arvoisa puhemies, Kreikan liittymisen myötä Euroopasta tulee nyt vahvempi, ei heikompi.

Olle Schmidt
Arvoisa puhemies, komission ja EKP:n lähentymistä koskeva kertomus ei käsittele pelkästään Kreikan lähentymisohjelmaa, vaan myös Ruotsin. Niin myöskin Goebbelsin mietintö, vaikka Ruotsia käsittelevä osa onkin rajallinen. Ruotsin taloudella menee hyvin - todella hyvin. Tämän myös Goebbels mainitsee. Hän muistuttaa, kuten jäsenet Karas ja Randzio-Plath, lisäksi siitä, että EU:n voima kasvaisi, jos kaikki liittyisivät EMUun. On hyvä, että Goebbels muistuttaa tästä itsestään selvästä asiasta. Jos halutaan olla EU:n jäsen, niin ollaan sitä sitten täysillä.
Vaikka taloudella meneekin hyvin Isossa-Britanniassa, Tanskassa ja Ruotsissa, on tähdennettävä, aivan kuten komission jäsen Solbes Mira teki talousvaliokunnassa, että sopimuksen henki sanoo, että mikään jäsenvaltio ei voi ajan mittaan olla tällaisen yhteisen valuutan kaltaisen yhteistyöalueen ulkopuolella. Tämä olisi voitu tuoda selvemmin esiin mietinnössä.
Euro on antanut suurempaa vakautta. Se on suosinut yrityksiä, eikä vähiten lukuisia pienyrityksiä. Hintakilpailu on lisääntynyt ja avoimuus parantunut. Euro ei ole heikko, vaan dollari on äärimmäisen vahva. Saanen muistuttaa "ulkopuolisia valtiota", että niiden vaikutusvalta on vaarassa vähetä entisestään. Viime viikolla kuulimme Ranskan pääministerin toivovan sellaista Euro-11-ryhmää, pian Euro-12-ryhmä, jolla olisi enemmän vaikutusvaltaa ja valtaa talous- ja rahapolitiikassa.
Nyt suhdanteet ovat nousussa Euroopassa, mutta tulee toisenlaisia aikoja - sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa. Arvoisa puhemies, sateenvarjoa ei osteta silloin, kun alkaa sataa, vaan se kannattaa ostaa, kun aurinko paistaa, jotta oltaisiin valmiita sateen alkaessa. Euro antaa Euroopalle taloudellista vakautta ja kilpailukykyä.
Erittäin vahvat taloudelliset ja moraaliset syyt puhuvat sen puolesta, että Ruotsin olisi liityttävä EMUun. Ruotsilla pitää myös olla velvollisuus myötävaikuttaa siihen, että Euroopan kilpailukyky vahvistuu. Arvoisa puhemies, siksi olin toivonut, että kotimaani Ruotsi olisi tänään ollut samassa seurassa kuin Kreikka.

Koulourianos
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, se ei ole periaatekysymys, että suhtaudumme varauksellisesti siihen, että Kreikka liittyy EMUun, vaan se perustuu sekä yleisesti EMUa että Kreikan taloutta koskeviin tosiseikkoihin. Valitettavasti EMU on vain rahaliitto, ei talousliitto. Se on MU, ei EMU. Tiedämme, että EMU syntyi ennen aikojaan poliittisista syistä, jotka palautuvat vuosien 1989 ja 1990 tapahtumiin. Oli siis ennenaikainen synnytys, ja lapsi, euro, menettää painoaan keskoskaapissa. Tämän mielipiteen ovat ilmaisseet myös taloustieteen nobelistit Friedman, Tobin ja Modigliani. EMUn luomista ei edeltänyt sopimus talouspolitiikasta, jota jäsenvaltioiden pitäisi noudattaa. Vasta nyt komissio ja neuvosto yrittävät hahmotella yhteisiä politiikkoja joihinkin talousongelmiin, kuten esimerkiksi työttömyyteen ja kilpailukykyyn. Mutta tie on pitkä, seikkailuja täynnä, kuten runoilija Kavafis sanoo.
Goebbelsin mietintö kertoo meille, että parlamentin lausunto ei voi olla muuta kuin poliittinen, ja siinä vakuutetaan meille, että Kreikan etenemiselle eurovyöhykkeeseen ei liity mitään poliittista vaaraa. Mietinnössä kuitenkin lisätään, että on olemassa taloudellisia vaaroja, ja ne ovat suurempia Kreikalle kuin eurovyöhykkeen valtioille. Olemme samaa mieltä. Muiden 14 valtion taloudet eivät ole vaarassa. Minun on tietenkin vaikea käsittää, kuinka joku voi niin helposti tehdä eron poliittisten ja taloudellisten vaarojen välillä. Mutta olkoon.
Varauksellinen suhtautumisemme Kreikkaan koskee mietinnössä mainittuja taloudellisia vaaroja. Kreikan viime vuosina noudattaman talouspolitiikan ainoa tavoite on ollut lähentymiskriteerien täyttäminen. Ponnistukset ovat keskittyneet numeraalisiin indikaattoreihin eikä talouden todellisiin suureisiin. Talouden kilpailukyky ei ole parantunut ja työttömyys kasvaa yhä. Tarvittavia rakenteellisia muutoksia ei ole tehty ja yksityistämisiä on pidetty kasvun ja hyvinvoinnin saavuttamisen uutena ihmelääkkeenä. Tuloerot ovat kasvaneet numeraalisten indikaattoreiden alttarilla, minkä vuoksi numerot näyttävät hyviltä, mutta kansa kärsii.
Goebbelsin mietinnössä sanotaan aivan rehellisesti, että jokaisella unionin hallituksella on velvollisuus saada aikaan tuloksia lähentymisessä, mutta niillä on mahdollisuus valita keinot. Me vastustamme siis niitä keinoja, jotka Kreikan hallitus on valinnut. Valitut keinot eivät olleet taloudellisesti välttämättömiä eikä sosiaalisesti oikeudenmukaisia. Rikkaista tuli rikkaampia ja köyhistä köyhempiä. Kreikan liittyessä EMUun me uppoamme syvään veteen, myös me vastustajat.

Collins
Arvoisa puhemies, ensiksikin onnittelen jäsen Goebbelsiä erittäin ammattitaitoisesta mietinnöstä ja erinomaisesta esityksestä. Tietyt valtion varat ovat taloudellisen vakauden ja kehityksen välttämättömiä edellytyksiä. Budjettikurin varmistaminen lisää hintojen vakautta ja luo kipeästi kaivattujen työpaikkojen luomisen edellytykset unionin alueella.
Vakaus- ja kasvusopimusten myötä unionin 15 jäsenvaltiolla on perusteellinen menetelmä budjettipolitiikkojensa valvontaa varten. Jäsenvaltioita vaaditaan vakaus- ja kasvusopimuksessa saamaan aikaan keskipitkällä aikavälillä tasapainotettu tai ylijäämäinen talousarvio. Niiden on myös selvitettävä sopeutusohjelmat, joilla pyritään vähentämään yleistä valtionvelkaa.
Komissio ja parlamentti valvovat kunkin unionin jäsenvaltion tekemiä ehdotuksia, joilla varmistetaan vakaus- ja kasvusopimuksen noudattaminen. Meidän täytyy myös muistaa, että on olemassa laajempia määräyksiä, jotka koskevat talouspolitiikkojen koordinoinnin tehostamista unionin jäsenvaltioiden välillä. Vakaus- ja kasvusopimuksen periaate on myös johdonmukainen seuraus Maastrichtissa asetetuista kriteereistä, joiden mukaisesti jäsenvaltioiden on täytettävä tietyt taloudelliset edellytykset voidakseen osallistua Euroopan uuteen yhteiseen rahaan.
Haluaisin huomauttaa seuraavaa Euroopan yhteisen rahan tilanteesta: miksi niin monet jäsenvaltiot haluavat liittyä tällaiseen järjestelmään? On selvää, että Kreikka liittyy pian niiden 11 jäsenvaltion joukkoon, jotka kuuluvat talous- ja rahaliittoon, ja haluan onnitella Kreikkaa sen talouden elpymisestä ja toivottaa sille kaikkea hyvää vastaisuudessa. Toivotan Kreikan tervetulleeksi euroalueeseen.
On myös selvää, että Ruotsi ja Tanska liittyvät lähivuosina Euroopan yhtenäisvaluuttajärjestelmään. Tiedetään, että Keski- ja Itä-Euroopan maiden suuri enemmistö haluaa liittyä talous- ja rahaliittoon mahdollisimman pian, mutta luulen, että Euroopan keskuspankin täytyy laatia selkeä strategia siitä, miten se aikoo pönkittää uuden euron arvoa.
11:n nykyisen EMU-maan 290 miljoonalla kansalaisella on oikeus tietää, mitä Euroopan keskuspankki aikoo tehdä säilyttääkseen euron arvon ja parantaakseen sitä nyt ja tulevaisuudessa.

Puhemies
 Keskeytämme Goebbelsin mietinnön käsittelyn, jota jatketaan tänään iltapäivällä klo 15.00, sillä siirrymme äänestyksiin. Äänestykset toimitetaan klo 11.30 ja 12.00 välisenä aikana. Ne keskeytetään juhlaistunnon ajaksi, ja niitä jatketaan heti juhlaistunnon jälkeen. Pyydän siis kollegoita pysymään istuntosalissa juhlaistunnon loppuun saakka.

Esityslista
Puhemies
 Kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietinnöstä ehdotuksesta neuvoston puitepäätökseksi muihin maksuvälineisiin kuin käteisrahaan liittyvistä petoksista ja väärennysrikoksista, mietinnöstä, joka on tällä hetkellä torstaina 18. toukokuuta pidettävän istunnon esityslistalla, esittelijä Gerhard Schmid totesi juuri äsken, että teksti, joka esitetään neuvostolle 29. toukokuuta, poikkeaa huomattavasti tämän mietinnön pohjana olleesta parlamentille esitetystä tekstistä, mikä edellyttää parlamentin kuulemista uudelleen. Tätä aihetta koskevan toisen keskustelun välttämiseksi esittelijä haluaa odottaa, että neuvosto kuulee parlamenttia uudelleen, jotta hän voisi laatia uuden tekstin. PSE-ryhmä pyytää siksi tämän asiakirjan palauttamista valiokuntaan ja siis tämän kohdan poistamista torstain esityslistalta.
(Parlamentti hyväksyi ehdotuksen.) Ilmoitan teille, että koska Buitenwegin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö, joka koskee rodusta tai etnisestä alkuperästä riippumatonta yhtäläistä kohtelua, oli jätetty käsiteltäväksi myöhässä, se ei ollut saatavilla ranskaksi, espanjaksi eikä ruotsiksi eilisillan poliittisten ryhmien kokouksissa. Ehdotan siis, että tätä mietintöä koskeva keskustelu, joka on tällä hetkellä merkitty torstaina 18. toukokuuta pidettävän istunnon ensimmäiseksi kohdaksi, säilytetään esityslistalla mutta että sitä koskeva äänestys siirretään seuraavalle istuntojaksolle.
Vastustaako joku tätä ehdotusta?

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, olisi paljon johdonmukaisempaa ja työjärjestyksen mukaista, että jos keskustelu pidetään, äänestys toimitettaisiin torstai-iltana tai perjantaiaamuna.

Puhemies
 Jäsen Barón Crespo, ongelmana on se, ettei teksti ole vieläkään saatavilla ranskaksi, espanjaksi eikä ruotsiksi, mikä aiheuttaa toimintasääntöjemme kannalta ongelman. Siksi puhemiehistö ehdotti tätä ratkaisua.

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, kunnioitan puhemiehen ilmoitusta, mutta olen saanut toisenlaista tietoa: sen mukaan kaikki versiot ovat jo saatavilla tänä aamuna. Hyväksyn puhemiehen ilmoituksen, mutta totean, että se on tältä osin epäjohdonmukainen.

Puhemies
 Jäsen Barón Crespo, ymmärrän hyvin vastaväitteenne. Istuntopalvelujen yksikkö ilmoittaa minulle, että tämä ehdotus tehtiin myös siitä syystä, että ryhmillä on hyvin vähän aikaa jättää käsiteltäväksi tarkistuksia. Tämän sanottuani ehdotan teille pyyntönne takia, että kuulemme parlamenttia teille tekemäni ehdotuksen hyväksyttävyydestä. Voiko esittelijä kenties kertoa meille mielipiteensä?

Buitenweg
. (NL) Arvoisa puhemies, minusta olisi hyvin ikävää, jos mietintöni poistettaisiin esityslistalta ja jos äänestystä ei toimitettaisi tällä viikolla. Kaikkien tämän parlamentin poliittisten ryhmien kanssa on sovittu, että noudattaisimme nopeutettua menettelyä tämän direktiivin osalta. Tämä nopeutettu menettely on tarpeen, jotta tämä direktiivi voitaisiin käsitellä nopeasti vielä tähän asiaan erityisen paljon panostaneen Portugalin puheenjohtajakaudella.
Neuvosto kokoontuu ennen seuraavaa täysistuntoamme. Tämä tarkoittaa, että jos emme hyväksy nyt päätöslauselmaa, myöskään neuvosto ei voi määritellä kantaansa, ja asia myös lykkäytyy edelleen pitkällä aikavälillä. Haluan viitata siihen, että se ryhmä, jolla on eniten ongelmia ja joka tarttuu hallinnollisiin ongelmiin tämän asian lykkäämiseksi, on sama ryhmä, joka on äänestänyt tätä mietintöä vastaan kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa. En siis sulje pois sitä, että kysymys olisi myös muista vaikuttimista.
Tämä vaikuttaa siihen, kuinka pikaisesti syrjinnän torjunta saadaan mukaan yhteisön lainsäädäntöön ja ihmisiä voidaan suojella rotuun tai etniseen taustaan perustuvalta syrjinnältä. En pidä hyvänä sitä, että tämä parlamentti vaatii tällaisen suojelun lykkäämistä.

Poettering
Arvoisa puhemies, tätä Buitenwegin mietintöön liittyvää menettelyä ei missään tapauksessa voida hyväksyä, mikä ei liity juuri ollenkaan itse mietintöön vaan menettelyyn sinänsä. Meillä on Euroopan parlamentissa oikeastaan sopimus siitä, että jos mietinnöistä äänestetään vasta valiokunnan kokouksen aikana täällä Strasbourgissa, niitä ei silloin oteta saman istuntoviikon esityslistalle. Tämä on yleinen sopimus. Viime torstaisessa puheenjohtajakokouksessa, johon en voinut osallistua vaan jossa minulla oli edustaja, on nyt ilmeisesti päätetty poiketa tästä säännöstä, mutta poiketa vain siinä tapauksessa, että kaikki käännökset olisivat olleet saatavilla eilisiltaan klo 19.00 mennessä, kuten minulle ilmoitettiin. Näitä käännöksiä ei ollut eilen illalla, ja on mahdotonta jättää tarkistuksia joillakin kielillä, koska mietintö ei ollut saatavilla niillä kielillä.
Suosittelen sen vuoksi lämpimästi, ettemme nyt jatkaisi keskustelua täällä vaan että puolueryhmät neuvottelisivat tänään iltapäivällä siitä, kuinka ne haluavat menetellä mietinnön osalta, ja että me tekisimme huomisaamuna sitten päätöksen. Haluaisin kuitenkin sanoa aivan selkeästi: vastedes ei voida hyväksyä, että neuvottelemme täällä mietinnöistä ja mahdollisesti myös vielä äänestämme niistä, jos a) mietinnöistä päätetään valiokunnassa vasta tällä viikolla ja b) käännöksetkään eivät ole vielä saatavilla. Tämä ei ole parlamentin arvolle sopivaa, ja esitän vastalauseen tällaisen menettelyn vuoksi.

Puhemies
 Hyvät kollegat, ymmärrän tämän keskustelun tärkeyden, mutta ehdotan teille sen kirjaamista huomisen istunnon esityslistalle, kuten puhemiehistö toivoi.
Ehdotan, että puheenjohtajakokous tai ainakin ryhmät sopivat noudatettavasta menettelystä, joka koskee keskustelun jälkeen toimitettavaa äänestystä, ja että siirrämme huomiseksi lopullisen päätöksemme tämän äänestyksen ajankohdasta.
Ovatko eri ryhmien puheenjohtajat ja kollegat samaa mieltä tästä periaatteesta, sillä pelkään, että jos annan puheenvuoron kaikille sitä pyytäville kollegoille, aloitamme keskustelun itse asiasisällöstä?

Howitt
Arvoisa puhemies, kuten tiedätte, olen jäsen Buitenwegin kanssa tämän tärkeän direktiivin yhteisesittelijä työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan puolesta. Toivon, että päätätte, että äänestys toimitetaan maanantaina hyväksytyn esityslistan mukaisesti, ja haluan siltä osin sanoa kaksi asiaa PPE-ryhmän kollegoillemme.
Ensimmäinen asia on tämä: sen jälkeen, kun tätä direktiiviä ehdotettiin ensimmäisen kerran, Euroopan unionissa on noussut myrsky, johon ovat olleet syynä tapahtumat Itävallassa ja muualla, missä äärioikeisto on nostanut päätään, ja joka on saanut parlamentin mahdollisimman laajalla puoluerajat ylittävällä tuella tekemään yhteistyötä neuvoston ja komission kanssa ja sopimaan aikataulun nopeuttamisesta niin, että tämä direktiivi olisi mahdollisimman voimakas vastaus niihin rasististen ja ääriryhmien uhkiin, jotka heikentävät yhteisiä arvojamme. Neuvoston ja puheenjohtajavaltio Portugalin kanssa tehdyssä sopimuksessa sanottiin, että parlamentti sopisi asiasta tällä viikolla ennen kesäkuussa pidettävää ministerineuvoston kokousta. Ellemme pysty täyttämään tätä sitoumusta, millainen viesti se on rasisteille?
Ja toinen asia: puhumme parlamentin arvokkuudesta. Entä niiden mustien ja etnisiä ryhmiä edustavien ihmisten arvokkuus, jotka joutuvat rodullisen häirinnän, sorron ja syrjinnän kohteeksi?

Puhemies
 Hyvät kollegat, haluaisin asian olevan selvä.
Keskustelemme siis mietinnöstä esityslistan mukaisesti, ja ymmärrän koko parlamentin tavoin keskustelun tärkeyden. Ehdotan teille kuitenkin, että hyväksytte seuraavan ehdotukseni: keskustelemme mietinnöstä esityslistan mukaisesti, ja täysivaltainen parlamentti päättää huomenna ryhmien kuulemisen jälkeen, äänestetäänkö tästä mietinnöstä tällä istuntojaksolla vai ei. Mielestäni siitä ei ole tarkoituksenmukaista äänestää välittömästi.

Cohn-Bendit
Arvoisa puhemies, en ymmärrä, miksi puheenjohtajakokouksen olisi päätettävä asiasta. Päätös siitä, toimitetaanko äänestys tällä istuntojaksolla vai ei, kuuluu meille täällä täysistunnossa eikä puheenjohtajakokoukselle.
Haluamme päättää täällä, tänään tai huomenna, onko tätä direktiiviä ja tätä mietintöä koskeva äänestys toimitettava tällä viikolla, emmekä halua jättää tätä päätöstä puheenjohtajakokoukselle.

Puhemies
 Jäsen Cohn­Bendit, ette kuunnellut sanojani riittävän tarkkaavaisesti. En ehdottanut, että puheenjohtajakokous päättäisi asiasta: se ei ole asiassa toimivaltainen. Ehdotin, että ryhmät lähentävät näkökantojaan ja että parlamentti päättää huomenna siitä, voidaanko äänestys toimittaa tällä viikolla. On itsestään selvää, että asiaa koskeva toimivalta on varattu täysistunnolle.
Haluaisin lopettaa tätä aihetta koskevat puheenvuorot, sillä pelkään, ettemme saa niiden moninkertaistuessa aikaiseksi mitään selvää päätöstä.
Annan puheenvuoron ainoastaan jäsen Ludfordille, jonka ryhmä ei ole vielä esittänyt kantaansa.

Ludford
Arvoisa puhemies, haluaisin vain korostaa liberaalipuolueen ryhmän puolesta, että on toivottavaa keskustella ja äänestää tästä mietinnöstä tällä viikolla.
Vaikka tämä asia on täytynyt käsitellä nopeasti, sitä on käsitelty erittäin perusteellisesti kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa ja siihen on voitu esittää kaikki mahdolliset tarkistukset.
On valitettavaa, että kaikkien kieliversioiden laatiminen on viivästynyt hallinnollisista syistä. Olen kuitenkin sitä mieltä, että PPE-ryhmä on hieman opportunistinen, kun se vastustaa äänestyksen toimittamista tällä viikolla. Jos se nimittäin olisi teknisesti mahdotonta, yksiköt eivät alun perinkään olisi ehdottaneet, että siitä äänestetään huomenna. Niinpä meidän pitäisi keskustella ja äänestää siitä huomenna; muuten on olemassa se vaara, että yksi ryhmä estää sen.

Puhemies
 Hyvät kollegat, ehdotan teille siis, että teemme seuraavan päätöksen: aloitamme keskustelun esityslistan mukaisesti, ja parlamentti päättää huomenna eri ryhmien kuulemisen jälkeen, säilytetäänkö äänestys esityslistalla.

ÄÄNESTYKSET
Puhemies
 Jäsen Muscardini, oletan, että halusitte käyttää puheenvuoron seuraavasta kohdasta, mutta suoraan sanoen pyydän, ettette käyttäisi puheenvuoroa. En voi kuitenkaan riistää teiltä puheenvuoronvapauttanne, mutta vetoan vastuuntuntoonne.

Muscardini
Arvoisa puhemies, minun vastuuni merkitsee sellaisen henkilön vastuuta, joka on työskennellyt 11 vuotta tässä parlamentissa, ja näkee sen tilan pahenevan joka päivä. En aio ottaa esille asiaa, josta keskustelimme vähän aikaa sitten, vaikka pyysinkin saada puhua edellisestä seikasta. Valitettavasti tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun puhemiehistö ei katso istuntosalin tähän suuntaan, joten haluan puhua parlamenttimme käsittelyjärjestyksestä. Pyydän puhemiehistöä tekemään järjestelyjä sihteeristössä ja itse puhemiehistössä siten, että kaikilla jäsenillä on oikeus pitää puheenvuoro asioista, joista he ovat aikoneet puhua. On sietämätöntä puhua demokratiasta ja ihmisoikeuksista, eikä jäsenille anneta oikeutta lukea tekstejä omalla kielellään eikä mahdollisuutta pitää istuntosalissa puheenvuoroa.
Yhteinen päätöslauselmaesitys
korkeiden virkamiesten nimityksistä Euroopan komissiossa
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
Yksinkertaistettu menettely
Neuvoston yhteinen kanta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi moottoriajoneuvojen etualleajosuojausta koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä ja neuvoston direktiivin 70/156/ETY muuttamisesta (5378/1/2000 - C5-0179/2000 - 1999/0007(COD)) (Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta)
(Puhemies julisti yhteisen kannan hyväksytyksi.)
- Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi moottoriajoneuvojen päästöjen aiheuttaman ilman pilaantumisen estämiseksi toteutettavia toimenpiteitä koskevan neuvoston direktiivin 70/220/ETY muuttamisesta (KOM(2000) 42 - C5-0091/2000 - 2000/0040(COD)) (Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta)
(Parlamentti hyväksyi komission ehdotuksen.)
Jacksonin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0120/2000) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi Reinin suojelua koskevan uuden yleissopimuksen tekemisestä yhteisön puolesta (KOM(2000)61 - C5-0168/2000 - 2000/0037(CNS))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
González Álvarezin laatima parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A5-0128/2000) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen tekemiseksi uusien henkilöautojen keskimääräisten hiilidioksidipäästöjen (CO2-päästöjen) seurantajärjestelmästä (C5-0105/2000) - 1998/0202(COD))
(Parlamentti hyväksyi yhteisen tekstin.)
Smetin laatima parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A5-0129/2000) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetun neuvoston direktiivin 93/104/EY muuttamisesta koskemaan direktiivin soveltamisalan ulkopuolisia toimialoja ja toimintoja (C5-0183/2000 - 1998/0318(COD))
(Parlamentti hyväksyi yhteisen tekstin.)
(Istunto keskeytettiin klo 11.55 juhlaistuntoa varten, ja sitä jatkettiin klo 12.30.)Roth-Behrendtin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0117/2000) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi tiettyjen tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden ehkäisyä ja valvontaa koskevista säännöistä (KOM(1998) 623 - C4-0025/1999 - 1998/0323(COD))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Savaryn laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0113/2000) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan laajuisen tavanomaisen rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta (KOM(1999) 617 -C5-0301/1999 - 1999/0252(COD))
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)
Savaryn laatima aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan mietintö (A5-0112/2000) komission kertomuksesta neuvostolle ja Euroopan parlamentille Euroopan laajuisen suurten nopeuksien rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta annetun direktiivin 96/48/EY täytäntöönpanosta ja vaikutuksista (KOM(1999)414 - C5-0207/1999 - 1999/2165(COS))
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)
ÄÄNESTYSSELITYKSET- Gonzáles Álvarezin mietintö (A5-0128/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin tämän González Álvarezin toimenpiteen puolesta, jossa käsitellään uusien ajoneuvojen hiilidioksidipäästöjen valvontaa koskevaa asetusta. Miksi puollan mietintöä? Kannatan varmasti sitä, että uusia ajoneuvoja valvotaan, kun ne tulevat markkinoille, mutta tämä puoltava äänestys sisältää itsessään kehotuksen ponnistella enemmän ponnisteluja käytettyjen ajoneuvojen valvomiseksi, koska todellisuudessa uudet ajoneuvot eivät ole koskaan liikenteessä, koska kun ne liikennöivät kaduilla, ne ovat jo niin sanotusti tietyn ikäisiä. Juuri iäkkäät, pitkään liikenteessä olleet ajoneuvot saastuttavat ilmakehää. Minä haluaisin, että näitä iäkkäitä ajoneuvoja valvottaisiin, jotta ne olisivat aina hyvässä kunnossa eivätkä vahingoittaisi maapallon ilmakehää. Kannatan siis myös "eläkkeellä" olevien ajoneuvojen käyttöä ja säilyttämistä.

Krivine ja Vachetta
. (FR) Gonzaléz Álvarezin mietintö koskee CO2-päästöjen vähentämistä, joka on välttämätön tavoite haasteenaan muun muassa ilmaston lämpenemisen torjunta. Tällainen tavoite edellyttäisi Euroopalta sitä, että se hankkisi itselleen tehokkaita keinoja näiden päästöjen rajoittamiseksi, joko sitovien normien välityksellä, kuten tehdään muiden saasteiden osalta, tai valvonta- ja rankaisutoimia sisältävien kannustinten välityksellä. Ajoneuvojen lukumäärän kasvu vaikuttaa lisäksi merkittävästi CO2-päästöjen lisääntymiseen. On tärkeää käydä käsiksi myös ongelman tähän seikkaan kehittämällä sellaista raide- ja vesiliikenne- sekä yhdistettyjen tavarakuljetusten ja julkisen palvelun politiikkaa, joka kykenee tarjoamaan tehokkaan vaihtoehdon yksityisautoilulle.
Mietinnön perusteluosaa lukiessa tuntuu kuitenkin siltä, että komissio ainoastaan yrittää harjoittaa seurantaa eli kerätä tilastoja mutta että se ei aloita todellista valvontaa, ja se ilmeisesti sulkee päätöksen soveltamisalan ulkopuolelle kevyet hyötyajoneuvot (pakettiautot) ja raskaat hyötyajoneuvot (rekka-autot). Tämä on parempi kuin ei mitään... mutta kuitenkin lähes mitätöntä! Äänestimme kuitenkin González Álvarezin mietinnön puolesta sen rajoituksista huolimatta.
Smetin mietintö (A5-0129/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin tämän mietinnön puolesta, joka koskee työaikajärjestelyn sovittelua, kannatan erityisesti harjoittelua suorittavia lääkäreitä koskevaa artiklaa. On todella hyvä, että heillä on mahdollisuus levätä eri toimenpiteiden välillä ja varsinkin harjoittelunsa aikana jo siitäkin syystä, että heidän uransa aikana erityisesti ei ainoastaan mutta erityisesti juuri vanhukset joutuvat heidän käsittelyynsä. Siitä syystä heidän pitää oppia ammattinsa hyvin joutumatta huolehtimaan työajoista. Haluaisin kuitenkin äänestykselläni kehottaa harkitsemaan työntekijän työpäivän pituutta, vaan myös työntekijän työaikaa koko hänen elämänsä aikana: olisi hyvä, ettei ihminen joutuisi tekemään 80:tä vuotta töitä, jos hän elää 90-vuotiaaksi, vaan 30 vuotta, jos hän elää 6070-vuotiaaksi.

Speroni
Arvoisa puhemies, äänestin työajan järjestelyä koskevan direktiivin muuttamisen puolesta, koska tätä direktiiviä laajennetaan ottamalla mukaan eräät sen ulkopuolelle jääneet ryhmät: viittaan erityisesti kuljetusalan ryhmiin. Päinvastoin toivon, että tämän hyväksymisen kynnyksellä päätettäisiin vihdoinkin hyväksyä lentoaikoja ja lentohenkilökunnan palveluaikoja koskevat säännöt. Tämä ei ole ainoastaan työntekijän suojelua koskeva sosiaalinen kysymys vaikka kysymys liittyykin tähän vaan asiaa pitää tarkastella myös lentoturvallisuuden näkökulmasta.

Alavanos
. (EL) On totta, että ihmisen voimat ja mahdollisuudet ovat rajalliset. Työajat voivat olla haitallisia paitsi fyysisen terveyden myös henkisen terveyden, sekä yksilöiden että perheiden kannalta. Tästä syystä työaika pitää järjestää siten, että työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä ei vaaranneta. Kuitenkin EU:ssa 7 miljoonaa liikenteen ja kalastuksen työntekijää samoin kuin lääkäriharjoittelijaa muodostavat poikkeuksen työajan järjestämistä koskevassa direktiivissä 104/93/ÅY. Näiden yllä mainittujen poikkeusalojen työntekijöiden sietämättömät työaikaolot ja niihin liittyvät väärinkäytökset ovat senkaltaisia ja ne ovat saaneet sellaiset mittasuhteet, että asetusten säätämistä ei voida enää lykätä, kun on olemassa sellaisia työntekijöitä kuin Ison-Britannian lääkäriharjoittelijat, jotka työskentelevät viikossa jopa 72 tuntia.
Direktiivin laajentaminen on siis välttämätöntä, mutta se ei riitä. Ehdotetut määräykset eivät riitä tehokkaasti suojelemaan työntekijöiden turvallisuutta ja terveyttä, koska jäljellä on vielä monia poikkeuksia ja direktiivin täytäntöönpanolle on määritelty pitkiä aikavälejä. Meidän ei pidä unohtaa, että alkuperäisessä direktiivissä ei määritellä päivittäistä työaikaa (siinä määritellään 48 tunnin viikkotyöaika - epäilyttävää toimenpiteen kiertämistä).

Blokland
. (NL) Minun ryhmäni on loppujen lopuksi hyväksynyt sovittelukomiteassa saavutetun kompromissin työaikadirektiivien soveltamisesta pois suljetuilla aloilla. Ratkaisevaa on se, että lopultakin nyt myös näille aloille on tulossa sellainen järjestelmä, että ne voivat kuulua direktiivin soveltamisalaan.
Meidän on kuitenkin hyvin vaikea hyväksyä pitkiä siirtymäkausia lääkäriharjoittelijoiden osalta. Jäsenvaltioilla on direktiivin voimaantulon jälkeen yhdeksän vuotta aikaa, ennen kuin niillä on velvollisuus sisällyttää direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tietyin edellytyksin tätä määräaikaa voidaan pidentää vielä kahdella tai kolmella vuodella.
Luonnollisesti ymmärrämme monien jäsenvaltioiden terveydenhuoltoalan niukan henkilöstötilanteen. Toisaalta jäsenvaltiot ovat tienneet jo kauan, että niiden on aikanaan mukauduttava työaikadirektiiveihin. Näyttää hyvin ilmeiseltä, että tätä vakavaa ongelmaa on nyt lykätty, ja näin ollen perustelut, joilla pitkiä siirtymäkausia on puolusteltu, eivät mielestämme heijastele niinkään kyvyttömyyttä vaan tahdon puutetta.
Tämä tarkoittaa, että direktiivin täytäntöönpanoa ja siitä seuraavaa kansallista lainsäädäntöä on tarpeen valvoa huolellisesti, jotta päästäisiin sellaiseen tilanteeseen, että lääkäriharjoittelijoiden viikoittainen työaika olisi lain määräysten mukainen.

Darras
. (FR) Voin vain suositella tämän tekstin hyväksymistä, joka on neuvoston, komission ja parlamentin välisen pitkän ja vaikean sovittelun tulos. Myönteinen äänestystulos on erittäin tärkeää, sillä se koskee noin seitsemän miljoonan työntekijän työterveyttä ja -turvallisuutta Euroopassa. Liikenteen ja offshore-alan työntekijät, merikalastajat ja harjoittelua suorittavat lääkärit pääsevät viimein yhteisön työaikaa koskevien määräysten piiriin.
Tuin Euroopan parlamentin työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan ranskalaisena jäsenenä toisessa käsittelyssä parlamentin kantaa, jossa pyrittiin muun muassa lääkärien harjoittelun osalta neljän vuoden siirtymäkauteen ja 54 tunnin viikoittaiseen enimmäistyöaikaan neljän kuukauden vertailujakson aikana.
Sovittelumenettelyssä aikaansaadussa tätä asiaa koskevassa sopimuksessa määrätään, että lääkäreiden harjoittelu sisällytetään direktiivin soveltamisalaan (enintään 48 tunnin viikoittainen enimmäistyöaika neljän kuukauden vertailujakson aikana) yhdeksän vuoden jälkeen. Yhdeksän vuoden jakso muodostuu neljän vuoden määräajasta direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä ja viiden vuoden siirtymäkaudesta. Siirtymäkauden ensimmäisten kolmen vuoden aikana viikkotyöaika ei saa ylittää 58:aa tuntia eikä viimeisten kahden aikana 56:ta tuntia.
Joillekin jäsenvaltioille tällainen yhdeksän vuoden ajanjakso ei kuitenkaan riitä tarpeellisten mukautusten tekemiseen. Tällainen jäsenvaltio voi siksi saada kaksi vuotta lisäaikaa. Komissio antaa lausunnon kyseessä olevan jäsenvaltion ilmoituksesta kuultuaan työnantajien ja työntekijöiden edustajia Euroopan tasolla ja jäsenvaltioiden edustajia. Ilmoitus, komission siitä antama lausunto sekä jäsenvaltion perustelu siinä tapauksessa, että se ei noudata lausuntoa, julkaistaan virallisessa lehdessä ja toimitetaan Euroopan parlamentille. Jos kyseessä ovat erityiset vaikeudet, kahden vuoden jaksoa voidaan jatkaa vielä vuodella, mutta silloin jäsenvaltion on toistettava sama menettely. Viikoittainen enimmäistyöaika ei voi tuolloin ylittää 52:ta tuntia.

Reis
. (PT) Äänestin mietintöä vastaan, koska olen lääkärinä sitä mieltä, että tässä mietinnössä ehdotettu lääkäriharjoittelijoiden työaika on liian pitkä eikä sitä voida hyväksyä.

Wurtz
. (FR) Teksti, joka on jätetty käsiteltäväksenne vuosia kestäneiden neuvottelujen jälkeen ja jossa pyritään määrittelemään viikoittaista työaikaa koskevat raja-arvot, on monellakin tapaa Euroopan sosiaalipolitiikan epämääräisyyden ja riittämättömyyden vertauskuva.
Ensinnäkin itse Euroopan sosiaalipolitiikan periaatteesta, se on Maastrichtin sopimuksessa rajattu koskemaan sosiaalisia vähimmäisnormeja, eivätkä nekään saa asettaa liiallisia rasituksia pk-yrityksille. Näitä rajoituksia ei voida enää nykyisin hyväksyä. Siinä on jo yksi kysymys, joka on otettava kiireellisesti esille perustamissopimuksen tulevassa tarkistamisessa.
Epämääräisyys ja riittämättömyys on kuitenkin yhtä selvää myös tekstissä, joka on jätetty käsiteltäväksemme. Tiedetäänkö riittävästi, että kun jäsenvaltiot pääsivät vuonna 1994 sopimukseen 48 tunnin viikoittaisesta enimmäistyöajasta, ne sulkivat sen ulkopuolelle useita miljoonia työntekijöitä, olivatpa he rekkakuskeja, öljynporauslauttojen työntekijöitä tai lääkäriharjoittelijoita.
Smetin tekemässä ehdotuksessa otetaan muutamat heistä uudelleen 48 tunnin yleismääräyksen piiriin. Siinä ei kuitenkaan edelleenkään ratkaista pitkiä matkoja ajavien tieliikenteen alan työntekijöiden kysymystä, ja lääkärien harjoittelun osalta siinä ehdotetaan todella liioitellun pitkää täytäntöönpanoaikaa!
Näiden lääkäriharjoittelijoiden tilanne on samankaltainen useissa jäsenvaltioissa: 7080 viikkotyötuntia oloissa, jotka ovat potilaiden kannalta joskus ala-arvoisia ja vaarallisia. Lääkäriharjoittelijoiden äskettäinen lakko Ranskassa osoitti, että tällaista tilannetta on mahdotonta hyväksyä, olipa kyse lääkäreistä, potilaista tai julkisista terveydenhoitopalveluista.
Mutta vaikka Euroopan parlamentti ehdotti viime marraskuussa ja lähes yksimielisesti, että 48 tunnin määräystä sovellettaisiin neljän vuoden määräajassa, nyt meille ehdotetaan kannan perinpohjaista muuttamista. Meidän olisi hyväksyttävä ministereiden ja parlamentin valtuuskunnan tekemä yhteinen ehdotus, jossa hyväksytään, että jäsenvaltioilla olisi jopa 12 vuotta(!) aikaa soveltaa 48 tunnin määräyksen sisältävää direktiiviä lääkäreiden harjoitteluun.
Ymmärrettäköön tarkoin, mitä tämä merkitsee: se merkitsee sitä, että ensimmäiset harjoittelua suorittavat lääkärit, jotka pääsevät näiden määräysten piiriin, ovat nyt vasta hädin tuskin aloittaneet peruskoulun yläasteen! En tunne yhtäkään toista alaa, jossa sovellettaisiin näin pitkää täytäntöönpanoaikaa olipa kyse eurosta tai henkilöiden, tavaroiden tai pääomien vapaasta liikkuvuudesta.
Miten voidaan kuvitella, että Euroopan unionin sosiaalipolitiikkaan suhtaudutaan vakavasti tällaisissa oloissa?
Varsinkin kun tämä 12 vuoden aika jaetaan ehdotuksessa useaan ajanjaksoon, joissa kussakin noudatetaan tiettyä enimmäistyöaikaa:
vuoteen 2004 saakka: ei muutoksia, työaikaa ei rajoiteta;
vuosina 20042007 : enimmäistyöaika on 58 tuntia;
vuosina 20072009 : se on 56 tuntia;
vuosina 20092012 : se on 52 tuntia.
Annamme huolestuttavan merkin, jos hyväksymme tämän tekstin.
Tämä olisi nimittäin ensimmäinen sosiaalialan direktiivi Lissabonin työllisyyshuippukokouksen jälkeen: saanhan toivoa, että komissio, parlamentti ja neuvosto suhtautuisivat vihdoinkin vakavammin Euroopan sosiaalipolitiikkaan. Sosiaalinen Eurooppa ei edisty eikä vakuuta maidemme kansalaisia tällaisin ehdotuksin.
Roth-Berendtin mietintö (A5-0117/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin Roth-Behrendtin mietinnön puolesta, tässäkin tapauksessa haluan kuitenkin puoltavan äänestyksen kautta esittää toiveen varovaisuusperiaatteen toteuttamista koskevan eurooppalaisen lainsäädännön parantamisesta. On toki oikein, että ajatellessamme ihmisten terveyttä ryhdymme ennakkotoimiin niin monen riskejä aiheuttavan eläimen teurastamiseksi; on oikein, että hyväksymämme toimenpiteen avulla asetamme sääntöjä, joihin viljelijät ja karjaeläinten kasvattajat mukautuvat, mutta meidän on myös pidettävä jalat maassa. Tarkoitan, että tällä hetkellä on viljelijöitä, jotka juoksevat nautansa perässä naudan nimi voi olla vaikkapa Carolina ja pitävät huolen siitä, että se saa ravintonsa heinästä ja kaurasta, viljelijöiden pelloilla kasvavista tuotteista, ja sitten he eivät kaiketi ole ehtineet tarkistuttamaan, että eläimen terveydentila on paras mahdollinen. Yhdistäkäämme siis konkreettisuus toiveeseen tilanteen paranemisesta!

Caudron
. (FR) Haluan ilmaista tyytyväisyyteni tämän mietinnön sisältöön. Palautan mieliinne, että esittäessään meille tämän asetusehdotuksen komissio noudattaa sitoumusta, jonka se antoi Euroopan parlamentin tilapäiselle tutkintavaliokunnalle vuonna 1997, esittää toimia tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden (TSE) tehokkaaksi valvomiseksi. Tällä ehdotuksella pyritään luomaan yhtenäinen oikeudellinen perusta TSE:iden valvomiseksi ja ehkäisemiseksi, olivatpa ne minkätyyppisiä tahansa, ja ehdotus koskee kaikkia eläinperäisiä tuotteita. Se sisältää kaikki TSE:itä koskevat yhteisön voimassa olevat säännöt.
Hyväksyn esittelijän tavoin Euroopan komission hyväksymän yleisstrategian, mutta mielestäni meille ehdotettua tekstiä on vahvistettava kuluttajien maksimaalisen turvallisuuden takaamiseksi. Siksi tuin ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan tekemiä tarkistuksia.
Näiden tarkistusten tavoitteena oli ottaa käyttöön pikatestien järjestelmällisen käytön mahdollisuus, esittää uudelleen Euroopan parlamentin BSE:tä koskevien suositusten seurannan yhteydessä esittämä vaatimus koko karjan poistamisesta ravintoketjusta ja kaikkien niiden eläinten liikkumisen kieltämisestä, joiden katsotaan olevan vaarassa, sekä parlamentin esittämä suositus eläinten teurastamisesta ja tuhoamisesta lukuun ottamatta niitä eläimiä, joita käytetään tieteellisiin tutkimuksiin. Oli myös välttämätöntä täydentää ehdotusta kehottamalla komissiota tekemään tiettyjen kosmeettisten tuotteiden ja lääkkeiden sisällyttämistä koskevia ehdotuksia ja laatia menettely, jolla määritetään maiden tai alueiden epidemiologinen asema BSE:hen nähden (eli maiden luokitus niiden saastumistason mukaan).
Päätän puheenvuoroni korostamalla sitä, että Euroopan parlamentin on pysyttävä yhteispäätösmenettelyn välityksellä mukana TSE:iden ehkäisyä koskevissa perustavissa päätöksissä.

Figueiredo
. (PT) On tärkeää ryhtyä kaikkiin tarpeellisiin toimiin kaikkien tarttuvien spongiformisten enkefalopatioiden torjumiseksi, ehkäisemiseksi ja valvomiseksi. Nämä toimet liittyvät TSE-kriisin seurauksena kehitettyyn strategiaan, jonka avulla pyritään torjumaan tämänkaltaisia sairauksia ja johon sisältyvät myös pikatestit kansalaisten terveyden puolustamiseksi ja kuluttajien luottamuksen palauttamiseksi.
Yhtä tärkeää on se, että komissio ja jäsenvaltiot ryhtyvät tarpeellisiin toimiin varmistaakseen sellaisten tutkimusten ja käytännön toimien kehittämisen, joiden avulla nämä sairaudet voidaan hävittää nopeasti.
Keskeistä on kuitenkin se, että myöskään karjankasvattajien, etenkään pienkasvattajien ja perhetilallisten oikeuksia ei unohdeta. Tilanne näiden ryhmien kohdalla on usein vaikea, minkä takia heille pitäisi myöntää tarvittavia tukia. Tämä tukikysymys on erityisen tärkeä Portugalissa, erityisesti jos saartoa pidennetään jälleen.

Souchet
. (FR) Ongelma, jota käsittelemme tänä aamuna, tunnistettiin jo kauan sitten. Se, että haluamme nyt ehkäistä yhteisön tasolla BSE-riskejä, on kiitettävää, mutta tutkijamme osoittivat selvästi jo lähes 15 vuotta sitten, että yksi hullun lehmän taudin syistä oli karjalle tarkoitettujen sellaisia eläinjauhoja sisältävien elintarvikkeiden käyttö, joiden koostumuksessa oli skrapie-tartunnan saaneiden lampaiden ruhonosia.
Siksi palautimme painokkaasti mieliin, kun osallistuimme BSE-tautia käsittelevän parlamentin tutkintavaliokunnan perustamiseen, että kaiken sääntelyn oli ehdottomasti käsitettävä kaikki tarttuvat spongiformiset enkefalopatiat. Miksi oli odotettava niin kauan sääntelyn välttämättömien mukautusten toteuttamista? Miksi yhteisön ehdotusten ja tieteellisten havaintojen välillä oli niin suuri ero?
Väestön suojelun kannalta oli onni, että kansallisen tason ja joidenkin jäsenvaltioiden reagointi oli paljon nopeampaa ja tehokkaampaa verrattuna yhteisön byrokratian uskomattomaan hitauteen ja tavanomaisiin paradokseihin. Palautan tosiaankin mieliin, että joidenkin jäsenvaltioiden on rikottava tahallaan yhteisön sääntöjä voidakseen taata kuluttajiensa elintarvikkeiden turvallisuuden.
On varsin oikein yleistää pikatestit. Ne ovat merkittävä seikka BSE:n valvonnalle yhteisön tasolla. Älkäämme tehkö niistä kuitenkaan mitään patenttilääkettä. Näillä testeillä voidaan nimittäin havaita muuttunut valkuaisaineprioni ainoastaan tietystä tasosta alkaen. Ne eivät voi siis korvata muun muassa määritellyn riskiaineksen poistoa.
Ja olisi ennen kaikkea järjetöntä, jos yhteisön ohjelmaa paljon tiukempiin testeihin perustuvan seulontaohjelman laatineet jäsenvaltiot joutuisivat epäedulliseen asemaan BSE:hen liittyvää riskiä koskevan luokituksen yhteydessä verrattuna niihin jäsenvaltioihin, jotka ovat tyytyneet käyttämään yhteisön vähimmäisohjelmaa. Yhteisön sääntely ei saa nimittäin missään tapauksessa jarruttaa tai estää niitä jäsenvaltioita, jotka haluavat suojella väestöään tiukemmin. BSE-kriisin alkamisesta lähtien on käynyt selvästi ilmi, että väestön kannalta tarkoituksenmukaisin ja tehokkain suojelun taso liittyy suoraan kansallisten viranomaisten valppauteen, samalla kun yhteisön menettelyt, kun ne on vihdoinkin saatu laadituksi, voivat puolestaan toimia tietenkin hyödyllisenä täydennyksenä.
Savaryn mietintö (A5-0113/2000)

Caudron
Arvoisa puhemies, haluaisin ensin antaa muutamalla sanalla tunnustuksen jälleen kerran rautateiden ja julkisen palvelun raivokkaaksi puolustajaksi osoittautuvan kollegamme Savaryn tekemälle työlle, ja sitten haluaisin sanoa niille, jotka hyväksyivät tämän mietinnön, että olin tietenkin samaa mieltä siitä, ettemme voi enää hyväksyä raideliikenteen osuuden jatkuvaa pienentymistä maantieliikenteen hyväksi, emmekä voi hyväksyä myöskään koko Euroopan laajuisen välttämättömän liikenteen kaikenlaisia toiseen aikakauteen kuuluvia teknisiä ja jopa sääntelyyn liittyviä esteitä.
Haluan kuitenkin sanoa nyt ja tulevaisuutta silmällä pitäen, ettei tilanne saa tästä toteamuksesta ja tämän edistymistahdon vakuuttamisesta huolimatta johtaa hillittömään liberalisointiin ja yksityistämiseen, sillä se on turvallisuutemme kannalta vaarallista meillä on siitä tällä hetkellä lukuisia esimerkkejä joissakin unionin jäsenvaltioissa ja julkisen palvelumme kannalta tuhoisaa. Tämä ei ole tämänpäiväisen mietinnön aiheena, mutta halusin tulevia keskustelujamme silmällä pitäen sanoa tämän julkisesti.

Cauquil
Arvoisa puhemies, vaikka kannatammekin Euroopan rautatieverkoston täydellistä yhteentoimivuutta ja yhdenmukaistamista mikä on välttämättömyys ja tämäntyyppisen joukkoliikennemuodon kehittämistä sekä suurten kansainvälisten väylien että alueellisten ja paikallisten verkkojen osalta, pidättäydyimme äänestämästä tästä mietinnöstä, sillä siinä ei mainita ollenkaan, että rautatiet on välttämätöntä saada toimimaan kaikkialla julkisena palveluna, eli ne on suunniteltava ja toteutettava vastaamaan käyttäjien tarpeita eikä tuottamaan voittoa yksityisille yrityksille.

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin sen Savaryn mietinnössä olevan toimenpiteen puolesta, jossa säännellään Euroopan laajuista tavanomaista rautatiejärjestelmää. Miten sen puolesta voisi olla äänestämättä! Tämä on nimenomaan yksi niistä esimerkeistä, joihin Euroopan unionin pitää toissijaisuuden nimissä puuttua. Kuljetuksia ei ole mahdollista säännellä pidemmällä aikavälillä, jos se ei tapahdu Euroopan tasolla. Tämä toimenpide olisi kuitenkin voinut sisältää jotakin parempaa, mutta toivon onnistuvani saavuttamaan sen seuraavien vuosien aikana. Tästä vaiheesta olisi aloitettava vihdoinkin Euroopan yhteyksiä koskevan ministeriön luominen, mutta ennen muuta pitäisi helpottaa vanhusten ja eläkeläisten matkustamista Euroopan pääkaupunkien välillä, sillä he matkustavat mielellään ja heillä pitäisi olla oikeus ilmaiseen korttiin, jolla matkustaa pääkaupungista tai kotipaikkakunnalta 14 muun jäsenvaltion pääkaupunkeihin.

Miranda
Emme voi olla kannattamatta Euroopan rautatiejärjestelmän yhteentoimivuutta keinona, jonka avulla tämä ala on mahdollista elvyttää ja kehittää sitä kansainvälisessä mittakaavassa, vastata paremmin käyttäjien tarpeisiin sekä myös suojella ympäristöä. Emme kuitenkaan löydä käsiteltävänä olevista teksteistä ratkaisuja niihin ongelmiin, joita tästä aiheutuu alan työntekijöille.
Olemme myös tietoisia siitä seikasta, että nyt käsiteltävät ehdotukset ovat osa sellaisia toimia, joiden avulla ala pyritään vapauttamaan, minkä takia meidän on ilmaista huolestumisemme. On varmaa, että jotkut tämän tavoitteen saavuttamiseksi toteutetut toimet ovat johtaneet työntekijöiden turvallisuuden huononemiseen ja työolojen heikkenemiseen.
Savaryn mietintö (A5-0112/2000)

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, äänestin Savaryn toisen mietinnön puolesta, joka erottuu edellisestä, koska tässä viitataan Euroopan laajuiseen suurten nopeuksien rautatiejärjestelmään. Haluaisin sanoa tässä tilaisuudessa sen, että tässäkin tapauksessa voitaisiin parantaa Euroopan laajuista suurten nopeuksien rautatiejärjestelmää, jota pitää ajatella myös tavallisten kansalaisten käyttöön, ei ainoastaan liikemiesten, jotka haluavat matkustaa nopeasti Madridista Kööpenhaminaan tai vielä kauemmas: näillä ihmisillä on omat lentokoneet. Suurten nopeuksien reitit pitää ottaa huomioon ennen kaikkea kaikkien Euroopan kansalaisten matkailun, rentoutumisen ja ajanvietteen kannalta, erityisesti vanhusten, jotka matkustaisivat mielellään, jos matkustamiseen kuuluisi enemmän mukavuuksia ja jos olisi enemmän henkilöjunia kuin tavarajunia.

Caudron
. (FR) Haluan aivan ensiksi onnitella esittelijää hänen tekemästään erinomaisesta työstä, joka liittyy Euroopan laajuisen suurten nopeuksien rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta annetun direktiivin 96/48/EY täytäntöönpanoa ja vaikutuksia koskevaan komission kertomukseen. Teknisten edellytysten luominen eurooppalaisten rautatieverkkojen yhteentoimivuudelle tarkoittaa sellaisten lukuisten järjestelmien ja osatekijöiden yhdenmukaistamista, joilla varmistetaan junien liikkuminen eri verkkojen välillä. Tavoitteita on itse asiassa kolme: luoda asteittain edellytykset keskeytymättömälle junaliikenteelle 15 kansallisessa verkossa, mikä muodostaa vapaan liikkuvuuden tavoitteen; poistaa nykyiset lisäkustannukset ja viivästykset rautateiden kilpailukyvyn ja luotettavuuden parantamiseksi kilpailijoihin verrattuna, mikä muodostaa kestävän kehityksen periaatteiden mukaisen liikkuvuuden tavoitteen; ja luoda eurooppalaiset rautatielaitteiden yhtenäismarkkinat rautateiden osatekijöiden yhdenmukaistamisen kautta, mikä muodostaa taloudellisen ja teknologisen tavoitteen.
Tänään käsittelemämme direktiivin tavoitteena oli yhteentoimivuuden teknisten eritelmien (YTE) laatiminen kuudelle osajärjestelmälle (huolto, infrastruktuurit, energia, liikkuva kalusto, käyttötoiminta, ohjaus ja opasteet/merkinanto), osatekijöiden standardointityön aloittaminen yhteistyössä Euroopan standardointielinten (CEN, Cenelec ja ETSI) kanssa ja luettelon laatiminen niistä jokaisen jäsenvaltion tarkastuselimistä, jotka vastaavat teollisuuden valmistamien osatekijöiden vaatimustenmukaisuuden arvioinnista. Tämä mietintö, joka laadittiin direktiivin 96/48/EY mukaisesti, antaa ensimmäisen arvion saavutetusta edistymisestä.
On pakko todeta, että kun direktiivin antamisesta on kulunut neljä vuotta, yhtäkään yhteentoimivuuden teknistä eritelmää (YTE) ei ole laadittu, vaikka yhteentoimivuutta pidetään olennaisen tärkeänä henkilöiden liikkuvuuden ja Euroopan laajuisten rautatiejärjestelmien tehokkuuden kannalta. Jäsenvaltioiden enemmistö ei ole tähän mennessä saattanut direktiivin määräyksiä kansallisen oikeutensa osaksi. Olemme kaukana raideliikenteelle annettavaa etusijaa käsittelevistä juhlapuheista!
Olisi kuitenkin väärin sanoa, ettei ole saavutettu mitään edistystä. On siis muodostettu kolmijäseninen elin EARI (Euroopan rautatiejärjestelmien yhteentoimivuuden liitto), joka on ryhtynyt työhön nykyisten tekniikoiden, osatekijöiden ja menetelmien tunnistamiseksi ja erittelemiseksi. Työn on määrä johtaa lähiaikoina kahteen YTE:ään. Lisäksi viimeaikaisissa investoinneissa suurten nopeuksien verkkoon, kuten Thalys-verkkoon, on ensimmäistä kertaa kokeiltu teknisiä lähentymis- ja yhdentymisponnisteluja.
Nämä edistysaskeleet ovat kuitenkin haasteisiin nähden yhä riittämättömiä. Kansalliset erot muodostavat Euroopan rautatieliikenteen kehityksen merkittävän esteen, vaikka tällä liikennemuodolla on lukuisia kestävään kehitykseen, saastumiseen ja turvallisuuteen liittyviä etuja. Luvut eivät kaipaa kommentteja: vuonna 1970 rautateiden markkinaosuus tavaraliikenteestä oli 21 prosenttia, nykyisin se on ainoastaan 8,5 prosenttia.
Matkustajien kohdalla suuntaus on sama, ja markkinaosuus on laskenut vuoden 1970 kymmenestä prosentista kuuteen prosenttiin. Mitä rahtiin tulee, rautatiekuljetukset saattaisivat aivan hyvin loppua kokonaan laajoilta osilta tavaraliikennemarkkinoita. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö Euroopan rautatieverkon merkittävien osuuksien sulkeminen johtaisi huomattaviin työpaikkojen menetyksiin.
Yhteentoimivuudelle on siis annettava uusia virikkeitä.
(Istunto keskeytettiin klo 13.20, ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Yhteisen rahan käyttöön ottaminen Kreikassa (jatkoa)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana jatkoa keskustelulle Goebbelsin laatimasta talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnön ehdotuksesta (A5-0135/2000) neuvoston päätökseksi Kreikan liittymisestä yhtenäisvaluuttaan 1 päivänä tammikuuta 2001 (122 artiklan 2 kohta) (8350/2000 - KOM(2000) 274 - C5-0226/2000 - 2000/0110(CNS)).

von Wogau
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, on tietysti aina erityisen jännittävää, kun saa puhua näin täysille penkkiriveille Euroopan parlamentissa. Näin on tosin sitten ehkä myös helpompaa voittaa ramppikuume. Olennaisen tärkeäähän ei olekaan kuulijoiden määrä vaan laatu.
(Naurua, suosionosoituksia)
Jatkamme Kreikan yhtenäisvaluuttaan liittymistä koskevaa keskustelua. Tällöin meidän on tietysti huomattava, että Kreikan liittymistä koskeva keskustelu käydään ilmapiirissä, jota leimaa Euron valuuttakurssin heikkous ja myös laajentuminen, ja olemme tietoisia siitä tosiasiasta, että kaikista nyt tehtävistä päätöksistä voi tulla sitten myös ennakkotapauksia muillekin ehdokasvaltioille. Uskon, että meidän on otettava tämä huomioon koko keskustelussa.
Meidän on kuitenkin samalla pidettävä kiinni tosiasioista. Tosiasia on, että Euroopan komissio ja keskuspankki ovat esittäneet meille kertomukset. Molemmissa kertomuksissa on sanottu, että - Euroopan keskuspankin kertomuksessa ehkä hieman varauksellisemmin Kreikka on täyttänyt Maastrichtin sopimuksen kriteerit. Kun lukuja ja toisasioita katsotaan hieman tarkemmin, voidaan havaita myönteisiä ja kielteisiä tosiasioita. Myönteisellä puolella on varmasti havaittavissa, että inflaatio laski vuodesta 1990 2:een prosenttiin - tämä vakauttamisprosessi alkoi Kreikassa silloin, kun inflaatio oli vielä 20,4 prosenttia - vuoden 2000 maaliskuuhun mennessä. Tämä on varmasti hyvin huomionarvoinen saavutus.
Toinen tärkeä kriteeri on budjettialijäämä. Se oli vuonna 1996 vielä 7 prosenttia ja laski vuonna 1999 1,5 prosenttiin. Tätäkin Kreikan talouspolitiikan saavutusta on arvostettava hyvin myönteisenä saavutuksena. On kuitenkin edelleen epäilyksiä, jotka on tuotava täällä esille. Epäilyksiä herättää toisaalta se tosiasia, että inflaatioon liittyvät kriteerit on pystytty täyttämään vasta viime kuukausina melko lyhyellä aikavälillä ja että niiden saavuttamista on varmasti myös jossain määrin edistänyt valmisteverojen samanaikainen alentaminen; sitten on kysymys, joka liittyy kokonaisvelkaan, joka on edelleen yli 100 prosenttia ja liikkuu kovin hitaasti säädettyä 60 prosenttia kohti. Tätä meidän on vielä pohdittava.
Uskoakseni pitäisikin harkita sitä, että Euroopan keskuspankin selityksen mukaan markkinat ovat periaatteessa jo ennakoineet Kreikan liittymisen rahaliittoon ja että jos me siis nyt antaisimme kielteisen päätöksen, siitä ei olisi mitään hyötyä euron valuuttakurssille, mutta toisaalta huomattavaa vahinkoa Kreikan taloudelle. Uskon, että tämä täytyy ottaa huomioon, kun asiaa harkitaan puolueettomasti. Sanomme sen vuoksi Kreikan liittymiseen "kyllä, mutta". Puolueryhmäni enemmistö äänestää liittymisen puolesta. Olemme kuitenkin jättäneet Pomés Ruizin mietinnössä joitakin tarkistuksia, joissa myös selkiinnytetään epäilyksiämme.
Ensinnäkin tehdään varsin selväksi, että Maastrichtin kriteerejä on sovellettava kaikilta osin kaikkiin muihinkin ehdokasvaltioihin ja että tässä ei luoda uusia ennakkotapauksia.
Toiseksi tuodaan esille, että inflaation osalta olisi taattava kestävyys. Uskon, että tämän tavoitteen saavuttamista voidaan edistää Kreikassa panemalla kilpailun voimistumiseen johtavat sisämarkkinadirektiivit vahvemmin täytäntöön.
Kolmanneksi esitetään, että yksityistämisestä saadut tuotot käytettäisiin velan vähentämiseen. Nämä ovat edellytykset, joilla puolueryhmäni enemmistö kannattaa Kreikan liittymistä yhtenäisvaluuttaan.

Färm
Arvoisa puhemies, saanen ensin onnitella Kreikkaa erinomaisista edistysaskelista maan taloudessa. Komissio tekee nyt sen johtopäätöksen, että Kreikka täyttää kaikki lähentymiskriteerit. Olen vakuuttunut siitä, että parlamentti on tästä samaa mieltä. On suuri saavutus selvitä lähentymiskriteereistä ja samanaikaisesti - kuten Kreikka nyt - lisätä kasvua ja työllisyyttä.
Eurooppa, varsinkin jäljellä olevat lähentymismaat Ruotsi ja Kreikka, osoittaa nyt, että on täysin mahdollista täyttää lähentymisprosessin vaatimukset ja ylläpitää dynaamista taloutta, johon kuuluvat kasvu ja vähenevä työttömyys. Tätä taustaa vasten voin huoletta suositella Kreikkaa euromaaksi vuodesta 2001 alkaen.
Myös Ruotsi täyttää perustavat taloutta koskevat vaatimukset. Ruotsin talous on nyt yksi Euroopan vahvimmista alhaisine inflaatioineen, korkeine kasvuineen ja budjettiylijäämineen. Ruotsi ei kuitenkaan vielä täytä kaikkia muodollisia vaatimuksia. Ruotsi ei ole liittynyt valuuttakurssimekanismiin ERMiin, eikä Ruotsin keskuspankkia koskeva lainsäädäntö vielä täysin täytä sopimuksen vaatimuksia. Mutta Ruotsin valtiopäivillä on aloitettu monien rahapolitiikkaa koskevien lainsäädäntömuutosten tekeminen, jotta mahdollistettaisiin Ruotsin osallistuminen euron käyttöön. Jäljelle jääviä asioita muutetaan sinä päivänä, kun Ruotsi varsinaisesti pyytää saada osallistua euron käyttöön, mm. tekemällä anomuksen ERMiin liittymisestä.
Olen hyvin tietoinen sopimuksen sisällöstä. Euroopan unioniin epäilevästi suhtautuvassa maassa, kuten Ruotsissa, joka edelleen tuntee olevansa uusi jäsenvaltio, on kuitenkin välttämätöntä demokraattisista syistä käydä tarkka demokraattinen prosessi ennen euron käyttöönoton kaltaista suurta muutosta.
Valiokunnan kuulemistilaisuudessa komission jäsen Solbes ilmoitti, että se on ainoa maa, joka hakee ERMin jäsenyyttä. Toisin sanoen, minun ja käsittääkseni myös komission arvio Ruotsin liittymisestä on, että se olisi poliittinen kannanotto, jos halutaan saada täysivaltainen asema EMUssa liittymällä ERMiin. Komission jäsen Solbes sanoi valiokunnassa, että hän kunnioittaa Ruotsin hallituksen tahtoa antaa kansan päättää asiasta kansanäänestyksessä. Siksi olemme myös kiitollisia Goebbelsin mietinnön muotoiluista, joissa hän pitää tätä demokraattista prosessia myönteisenä.
Minä, joka teen kovasti töitä Ruotsin "eurojäsenyyden" puolesta olen vakuuttunut siitä, että me muutaman vuoden kuluttua saamme tehdä Ruotsin osalta tämän saman päätöksen, jonka me nyt teemme Kreikan osalta, eli saamme toivottaa Ruotsin tervetulleeksi ja hyväksyä sen talous- ja rahaliiton jäseneksi ja yhtenäisvaluutan käyttäjäksi. Odotan innokkaasti tuota päivää!

Peijs
Arvoisa puhemies, lyhyesti Ruotsista. Ruotsi on liittynyt Euroopan unioniin ilman varauksia, eikä niitä varmasti ole talous- ja rahaliiton osalta. Ruotsin tapauksessa ainoastaan sen oma lainsäädäntö ei täytä ehtoja. Puhutaan kansanäänestyksestä. Haluaisin mielelläni tietää sen päivämäärän, mutta sitä ei ole vielä päätetty. Kuinka kauan kestää, ennen kuin komissio tekee velvollisuutensa ja muistuttaa Ruotsin sosiaalidemokraattista hallitusta hyvin tärkeän sopimuksen allekirjoittamisesta? Ruotsin hallitus näyttää hyvin huonoa esimerkkiä ehdokasvaltioille, jotka ovat nyt odotushuoneessa.
Arvoisa puhemies, sitten Kreikasta. Tässä asiassa minulla on yksi ongelma. Kreikkalaiset ovat saaneet aikaan uskomattomia suorituksia. Epäilen ainoastaan näiden suoritusten kestävyyttä, mutta olen erittäin tietoinen siitä, että rankaisemalla Kreikkaa hyvin myönteisestä suorituksesta päästämme todelliset syylliset menemään. Kreikka ei todennäköisesti täytä ehtoja sen enempää tai vähempää kuin muutkaan maat aikoinaan. Euroalueen pitäisi voida kestää helposti Kreikan kaltainen pieni talous. Tämä on kuitenkin tällä hetkellä väärä psykologinen signaali markkinoille ja kansalaisille, jotka ovat surullisen silmin nähneet euron laskeutuvan Olympus-vuorelta, pysyäkseni hieman mukana tyylissä. Siksi tämän parlamentin täytyy kansalaisten nimissä antaa signaali tämän unionin suurille jäsenvaltioille. Euroopan keskuspankki ei kuitenkaan ole vastuussa esimerkiksi euron ulkoisesta arvosta. Todelliset syylliset siihen ovat Saksan, Ranskan, Belgian ja erityisesti Italian hallitukset. Nämä maat eivät piittaa vastuustaan valuutasta ja Euroopan kansalaisista, eivät edes omien maidensa kansalaisista.
Ne eivät toteuta toivottuja rakenteellisia uudistuksia markkinoillaan. Hallitukset ovat liian myöntyväisiä toisiaan kohtaan, kun tehtyjä sopimuksia ei pidetä, ja periaatteena on "sinä tänään, minä sitten ehkä huomenna". Miksi Italian tilanteeseen ei puututa, kun se sotkee hyvät aikomuksensa? Suuret jäsenvaltiot ja Belgia leikkivät kaikkien Euroopan kansalaisten eduilla. He eivät huomaa mitään niin kauan kuin he pysyvät mukana Euroopassa, usein sanotaan. Mutta eihän meidän pidä tehdä niin kansalaisille, arvoisa puhemies? Alankomaista monet maanviljelijät muuttavat Pohjois-Amerikkaan. He joutuvat pahasti heikon euron uhreiksi. Euroopan unionin alueen yrityksistä on tullut neljänneksen halvempia yhdysvaltalaisten ostettavaksi. Mielestäni nyt on tullut korkea aika tehdä muutoksia. Arvoisa puhemies, äänestän tänään tyhjää.

Langen
Arvoisa puhemies, ei ole epäilystäkään siitä, etteikö Kreikka olisi ponnistellut lujasti lähentymiskriteerien täyttämiseksi. Siitä meidän pitäisi ilman muuta antaa tunnustusta, mutta Kreikka ei silti ole täysin pätevä, kuten esittelijä Goebbels sanoi. Esille tulee uusi kestävyyden kysymys. Kollega Randzio-Plath korosti vielä kerran täällä lähentymiskriteerien noudattamisen kestävyyttä. Kun katselemme ympärillemme Euroopassa, havaitsemme, että kestävyys aiheuttaa ongelmia kaikkialla siellä, missä sosialistiset hallitukset ovat vallassa tai ovat päässeet valtaan. Tämä koskee myös suuria maita kuten Saksaa, Ranskaa ja Italiaa. Perustamissopimusten noudattamisen valvojana komissio ei yksinkertaisesti voi sivuuttaa tätä asiaa aivan kuin kaikki olisi kunnossa. Asia, josta päätämme tänään, on tärkeä sen vuoksi, että muita jäsenvaltioita odottaa vuoroaan liittyäkseen euroalueeseen, ja sen vuoksi meidän on myös sovellettava kriteerejä Kreikkaan.
Kreikka liittyi kaksi vuotta sitten Euroopan valuuttajärjestelmään ja revalvoi drakman vuoden alussa. Tämä vaatimus on täytetty lähes kokonaan. Toiseksi, säädetty inflaatioaste on saavutettu lyhyellä aikavälillä. Nähtäväksi jää, onko se saavutettu kestävästi. Mielestäni olisi ollut parempi siirtää liittymistä vuodella, jolloin se tapahtuisi 1 päivänä tammikuuta 2002. Korkoväli - johon on jo viitattu - ei ollenkaan pysty täyttämään Maastrichtin sopimuksen kriteerejä. Velkaantumista on voitu alentaa vain vähän, kahdeksassa vuodessa vain 6 prosenttiyksiköllä, toisin kuin Italiassa ja Belgiassa, joissa alentaminen on ollut paljon mittavampaa. Epäilen todella syvästi, voidaanko tässä taata kestävyys.
Valtion yritysten yksityistäminen on edistynyt vain vähän. Valtion osuudesta saadaan edelleenkin myydä vain 49 prosenttia, kyse on toisin sanoen yksityisen pääoman hankkimisesta eikä mistään muusta. Tämä ei ole ollenkaan aitoa yksityistämistä. Liittymisestä päättäminen ei voi olla mikään ystävänpalvelus. Euroopan parlamentissa on vahva vähemmistö, joka toivoo Kreikan liittymistä, mutta pitää sitä nyt vielä liian varhaisena, ja meidän käyttäytymisemme ratkaisee osaltaan sen, tuleeko eurosta pitkällä aikavälillä sisäisesti ja ulkoisesti vakaa vai ei.
Sallikaa minun tehdä vielä viimeinen huomautus vertauksista vuoden 1985 Saksan markkaan. Näitä asioita ei voi ollenkaan verrata toisiinsa. Vuonna 1985 ei ollut vielä edes Euroopan yhtenäisasiakirjaa. Nyt on jo toteutettu sisämarkkinat. Ette voi verrata omenia päärynöihin, hyvä kollega. Vaatikaa sen vuoksi kanssamme lähentymiskriteerien tinkimätöntä noudattamista!

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, kannatan ehdottomasti ja täysin Kreikan liittymistä yhtenäisvaluuttaan, euroon. Kuten Goebbels kirjoitti mietinnössään, Euroopan parlamentin tehtävänä ei ole konkreettisesti mitata Maastrichtin ehtojen täyttämistä, minkä komissio meille jo osoitti mietinnön otsakkeissa, ja samoin tekivät ne elimet, joiden toimivaltaan kuuluu näiden ohjeiden valvominen ja niiden antaminen meille. Parlamentin pitää ilmaista poliittinen kantansa, sen pitää puhua sydämellään eikä luvun, sen pitää puhua sielullaan eikä numeroin.
Miten voi olla olemassa sellainen Euroopan unioni, jossa yksi 15 jäsenvaltioista pyytää saada osallistua myös viimeiseen ja kaikkein tärkeimpään Euroopan yhteenkuuluvuuden vaiheeseen, ja se jätetään edelleen oven ulkopuolelle? Kuten mietinnössä esitetään, kun otetaan huomioon, että kaikkia Maastrichtin ehtoja noudatetaan ja että lisäksi tämän maan nimi on Kreikka nimi, joka on jo itsessään taianomainen tämä ei voi olla herättämättä meissä innostusta ja tietoisuutta siitä, että pyyntöön ei voi vastata kielteisesti. Viittaan tällä erityisesti Kreikan eläkeläisiin. Mutta saatetaan ihmetellä, mitä tekemistä minulla, Italian eläkeläisten puolueen jäsenellä, on Kreikan eläkeläisten kanssa. Kyllä vain, arvoisa puhemies: jos meidän pitää vielä kehottaa Kreikkaa vähentämään velkaansa ja tiedämme, että valitettavasti tämä tapahtuu nykyään vanhusten ja eläkeläisten eläkkeitä pienentämällä ja välttämään sen sijaan tuhlailua ja kuten minua edeltänyt puhuja sanoi, erityisesti sosialistihallituksissa kyse on tuhlailusta talousarvioissa Kreikan eläkeläisiä ja vanhuksia ei pidä panna maksamaan liittymisestä Euroopan rahamarkkinoihin.

Berend
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät kollegat, ne edistysaskeleet, jotka Kreikka on ottanut täyttääkseen lähentymiskriteerit, ovat todella vaikuttavia. Ne osoittavat, että maa todella tahtoo liittyä euroalueen jäseneksi pelkäämättä raskaita ponnisteluja. Kannatan sitä, että kaikkia maita kohdellaan yhtäläisesti arvioitaessa kriteerien täyttymistä. Se tarkoittaa, että kannatan Kreikan liittymistä yleisesti ottaen, mutta suhtaudun selkeän varauksellisesti käsiteltävänä olevan tuloksen arviointiin.
Inflaatiokriteeri ja velkasuhde antavat todella aihetta huoleen. Kreikka on pystynyt vasta viime kuukausina saavuttamaan sallitun inflaation viitearvon. Tämän maaliviivan ylittämiseksi ei kaihdettu keinoja. Herää kuitenkin kysymys, voidaanko nyt saavutettu rahan arvon vakaus myös varmistaa pitkällä aikavälillä, tai toisin sanoen, miten on sitten kestävyyden laita tosiasiassa? Aihetta huoleen antaa myös kokonaisvelkasuhde, joka on yli 100 prosenttia BKT:sta ja siten aivan liian korkea verrattuna 60 prosentin viitearvoon. Tällöin on vielä otettava huomioon, että euron arvon nykyinen laskeminen tuskin edistää Kreikan valtion velan kestävää purkamista ja ettei euroalueella odotettavissa olevasta korkotason noususta keskipitkällä aikavälillä voida myöskään toivoa tältä osin myönteisiä signaaleja.
Olkaamme päätöstä tehdessämme selvillä yhdestä asiasta: rahoitusmarkkinat tekevät heti johtopäätöksiä ja soveltavat niitä lähitulevaisuudessa itään tapahtuvaan laajenemiseen. Yhdellekään KIE-maiden eurokokelaista ei sen jälkeen voida nostaa mittapuuta Kreikkaan verrattuna senttiäkään korkeammalle. Sen tähden on varottava tulkitsemasta käsiteltävänä olevia tuloksia liian suurpiirteisesti. Ne ovat - korostan tätä vielä kerran - suurin ponnisteluin syntynyt hetkellinen tilanne, joka kelpuuttaa Kreikan jäsenyyteen de jure. Lyhyesti sanottuna, "kyllä"vastaukseen on kuitenkin liitettävä yhtä selkeä "mutta".

Carlsson
Arvoisa puhemies, kaksi vuotta sitten syntyi euro. Minulle EU:n kannattajana se oli suuri päivä, jona rahaliitto toteutui juuri niin kuin oli suunniteltu, jopa 11 jäsenvaltion voimin. Minulle ruotsalaisena oli noloa, että ruotsalainen sosiaalidemokratia ei kyennyt silloin saamaan aikaan tulosta tässä asiassa. Nyt on kulunut kaksi vuotta - ilman mitään Ruotsista tullutta tietoa tai siellä tapahtunutta edistystä. Olemme valitettavasti maa, jolla ei ole EMU-strategiaa. Voin puolestani ainoastaan onnitella Kreikkaa 12:ntena euromaana.
Nyt kun me keskitämme keskustelut Kreikkaan, kääntelemme ja vääntelemme sen taloutta, pitäisi kaikkien EU-maiden tehdä samoin oman taloutensa osalta. Olemme kuulleet monien selittävän euron laskua sillä, että Yhdysvaltojen talouskehitys on vahvempaa kuin Euroopan. Sitä ei voi kieltää. Toisaalta on hämmästyttävää, ettei Euroopassa tehdä enempää tämän suunnan kääntämiseksi. Minulle syy tähän on selvä. Luottamus Euroopan hallituksiin puuttuu. On aika toteuttaa ne rakennemuutokset, joista usein puhutaan, mutta joita ei ole vielä pantu täytäntöön. Nykyistä alhaisemmin veroin ja joustavammin työmarkkinoin Eurooppa voi ottaa askeleen kohti uutta taloutta. Tarvitaan enemmän budjettisaneerauksia, enemmän kilpailua, enemmän sääntelyn purkua ja monopolien nopeampaa poistamista. Jos Euroopan hallitukset pitävät tätä työtä tärkeimpänä, näemme välittömästi, että luottamus euroon vahvistuu. Monet Euroopan sosiaalidemokraattijohtoisista hallituksista eivät kuitenkaan pysty ryhtymään sanoista tekoihin. Niiltä puuttuu johtaja. EKP:n johtaja ei voi puheillaan nostaa valuuttaa ylöspäin, vaan nimenomaan jäsenvaltiot voivat tehdä EU:n ja euron nykyistä kilpailukykyisemmiksi.

Radwan
Arvoisa puhemies, keskustelu osoittaa, ettei asiaan suhtauduta kevyesti erityisesti PPE-ryhmässä ja että arvioinnit ovat viime kädessä samanlaisia ja että johtopäätökset ovat mahdollisesti erilaisia.
Aluksi haluaisin kuitenkin onnitella Kreikan hallitusta niistä erinomaisista tuloksista, joihin se on viime vuonna päässyt valtion velan ja inflaation osalta. Meidän on kuitenkin tarkasteltava nykyistä tilannetta. On varmasti totta, ettei Kreikka sinänsä ole kansantaloudellisesti katsottuna vaikuttaja-alue eikä suuri markkina-alue euroalueen sisäpuolella.
Haluaisin puhua inflaatiosta: parlamentin jäsen Goebbels, - en tiedä, ymmärsinkö teidät oikein tänä aamuna - toivon, että inflaatio tulee aina pysymään alhaisena, kuten te arvelitte. Meidän on ponnisteltava sen hyväksi. Tämä on kuitenkin ensimmäinen liittyminen euroalueeseen. Päinvastoin kuin alussa, josta meillä on myös viitetapauksina Italia ja Belgia, meidän on nyt suunnattava katseemme laajenemiseen idän suuntaan ja pidettävä huolta siitä, että emme luo tässä uusia viitetapauksia ja että tästä ei muodostu päättymätöntä tarinaa. Juuri tästä näyttää kuitenkin tulevan ongelmamme. On tärkeää, että tänään tehdään päätös, joka vahvistaa poliittisesti luottamusta euroon. Tämä tarkoittaa, että markkinat uskovat vastedes, että päätökset määräytyvät taloudellisten tavoitteiden ja kriteerien mukaan eivätkä ole poliittisia päätöksiä.
CSU äänestää tänään vastaan, mikä ei tarkoita Kreikan ja euron vastustamista vaan nykyisen ajankohdan vastustamista ja toivomusta siitä, että Kreikka voitaisiin ensi vuonna ottaa mukaan euroalueeseen. EKP on lisäksi itse käsitellyt kestävyyden aihetta. Juuri tämä näkökohta - yksi vuosi lisäaikaa talouden vakauttamiseen itse paikalla - voisi myös olla merkkinä sekä euroalueen ja jäsenvaltioiden suuntaan että myös rahamarkkinoiden suuntaan.

Solbes
Arvoisa puhemies, haluan lausua kiitokset esittelijä Goebbelsille hänen mietinnöstään ja kaikille tähän keskusteluun osallistuneille. Arvioimme tänään lähentymiskertomusta, jossa käsitellään Ruotsin ja Kreikan ongelmia. Ruotsin osalta tilanne ei ole muuttunut käytännöllisesti katsoen lainkaan vuoden 1998 jälkeen. Taloustilanne on suotuisa, mutta Ruotsin keskuspankin lainsäädäntöä ei ole mukautettu eikä se kuulu Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssimekanismiin.
Kreikan osalta tilanne on ratkaisevasti erilainen. Kreikka ei täyttänyt lähentymiskriteerejä vuonna 1998, mutta nyt se täyttää ne. Tarkoitan, että se täyttää ne ankaran määritelmän mukaisesti, vuonna 1998 tehdyn tulkinnan mukaisesti. Kreikka on selvästikin ponnistellut huomattavasti, eikä minulla tässä mielessä ole mitään lisättävää niihin myönteisiin tuloksiin, joita esittelijä Goebbels tuo esille mietinnössään.
Haluaisin kuitenkin tarkastella lähemmin joitakin täällä tänään mainittuja asioita, sillä Kreikan malli aiheuttaa huolta. Ymmärrän tämän huolen siltä osin, että Kreikka on ennakkotapaus paitsi uusille jäsenehdokasvaltioille myös unionin nykyisille jäsenvaltioille, jotka voivat tulevaisuudessa liittyä yhteiseen valuuttaan. Tässä mielessä on aivan selvää, että se, miten menettelemme Kreikan kanssa, on olennaista, mutta korostan, että Kreikan kanssa on menetelty täsmälleen samoin kuin muiden maiden kanssa, kun niiden tilannetta arvioitiin vuonna 1998.
Huolenaiheita on ollut lähinnä kaksi: velka ja inflaatio. Ovatko ne kestäviä? Onko inflaatiotilanne kestävä - tai pysyvä, kuten te kutsutte sitä? On totta, että Kreikan velka on yli 100 prosenttia BKT:stä; tilanne on käytännöllisesti katsoen sama Belgiassa ja Italiassa. Mielestäni ei ole järkevää verrata Kreikan nykytilannetta Italian ja Belgian nykytilanteeseen. Ei saa unohtaa, että Belgia ja Italia ovat hyötyneet velan supistumisesta korkojen laskun takia, joka johtui lähinnä niiden keskuspankkien korkojen lähentymisestä Euroopan keskuspankin korkoihin. Vertailun kannalta Kreikan tilanne muistuttaa Italian tai Belgian tuolloista tilannetta.
Toinen asia, joka on aiheuttanut jonkin verran huolta, on inflaatio. Ymmärrän tämän huolen kahdesta syystä: ensiksikin on totta, että kriteerien täyttämiseksi tarvittava inflaatiotaso on saavutettu suhteellisen vähän aikaa sitten; toiseksi on niin ikään totta, että tuleva korkojen lasku kiihdyttää epäilemättä alijäämän ja velan supistumista, mutta se voi synnyttää jännitteitä markkinoille.
Minun on tehtävä ensimmäisestä asiasta - onko Kreikka saavuttanut nykyisen inflaatiotilanteen kestämättömällä tavalla - pari huomautusta. Kreikka on täyttänyt inflaatiokriteerin jo muutaman kuukauden ajan, ja tilanne on parantunut tuntuvasti. Minulla oli tänä aamuna tilaisuus puhua Kreikan luvuista, jotka Kreikan kansallinen tilastopalvelu julkisti pari päivää sitten. Tänä aamuna julkaistiin myös Eurostatin luvut. Yhdenmukaistettu kuluttajahintaindeksi on nyt Kreikan tapauksessa 2,1 prosenttia, joka on seitsemän kymmenystä alempi kuin maaliskuun luku; tilanne on siis parempi kuin esimerkiksi joissakin rahaliiton maissa, kuten Belgiassa, Espanjassa, Irlannissa, Italiassa, Luxemburgissa ja Suomessa. Näin ollen Kreikan nykytilanne on vertailun kannalta suoraan sanottuna hyvä.
Jos pitäydymme tiukasti 12 viime kuukauden kriteerissä, näemme, että inflaatio on nyt 2 prosenttia; tilanne on siis selvästi parempi kuin Espanjassa ja Irlannissa ja käytännöllisesti katsottuna sama kuin Italiassa, Luxemburgissa tai Alankomaissa. Olenkin sitä mieltä, että lukujen kannalta Kreikan tilanteen ei pitäisi aiheuttaa meille huolta.
Komissio kuitenkin yhtyy siihen huoleen, jonka jotkut jäsenet ovat tuoneet esille. Tästä syystä korostimme kahta asiaa, kun puhuimme niin talouspolitiikan laajoista suuntaviivoista kuin lähentymiskertomuksestakin. Kreikan täytyy tehdä kaksi asiaa - ja Kreikan hallitus on halukas tekemään ne ja se on sitoutunut niihin: ensiksikin sen on jatkettava vapauttamis- ja rakenneuudistuspolitiikkojaan, joiden ansiosta voidaan parantaa inflaatiotilannetta; toiseksi Kreikan on jatkettava alijäämän supistamista koskevaa politiikkaansa mutta kuitenkin sellaisen politiikkojen yhdistelmän (policy mix) avulla, että jos korkojen laskun aiheuttama kysynnän kasvu synnyttää inflaatiopaineita, se pystyy harkitsemaan uudelleen veropolitiikkaansa, jotta sen liittyminen talousliittoon ei vaikeutuisi.
Olen vakuuttunut siitä, että kaikki tämä voidaan toteuttaa. Kreikan hallitus on sitoutunut siihen. Uskonkin, että Kreikan liittyminen euroon ei aiheuta vaikeuksia eurolle, vaan se tukee sitä. Euro on edelleenkin houkutteleva valuutta, johon haluaa liittyä uusia maita. Toivon, että muut jäsenvaltiot voivat lähivuosina kulkea sitä tietä, jota Kreikka nyt kulkee. Tämä on erään prosessin päätös. Prosessi huipentuu kesäkuussa tehtäviin päätöksiin, mutta olen vakuuttunut siitä, että kun Kreikka aikanaan toivotetaan tervetulleeksi euroon, lisäämme luottamusta kaikkien yhteisen rahan tulevaisuutta koskevien kielteisten arvioiden vastapainoksi.

Peijs
Arvoisa puhemies, kysyin komission jäseneltä, milloin hän aikoo suorittaa velvollisuutensa Ruotsin osalta muistuttaakseen Ruotsin sosiaalidemokraattista hallitusta allekirjoituksesta, jonka Ruotsi on antanut. Milloin komissio aikoo noudattaa perustamissopimusta?

Solbes
. (ES) Komissio kunnioittaa aina perustamissopimusta; sillä on velvollisuus noudattaa sitä. Älkää unohtako, että Ruotsi ei osallistu yhteiseen rahaan, koska sen keskuspankki ei ole mukautunut yhteisön vaatimuksiin. Tätä asiaa koskeva päätös kuuluu Ruotsin lainsäädäntöelimille. Toiseksi ei saa unohtaa myöskään sitä, että osallistuminen Euroopan valuuttajärjestelmän valuuttakurssimekanismiin on vapaaehtoista.
Voitte toki kysyä minulta, eikö tämä ole ristiriidassa Maastrichtin sopimuksen hengen kanssa, mutta emme luonnollisestikaan voi nyt keskustella tästä asiasta.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komission jäsen Solbes Mira.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.

Jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Randzio-Plathin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0109/2000) luonnoksesta komission direktiiviksi jäsenvaltioiden ja julkisten yritysten välisten taloudellisten suhteiden avoimuudesta annetun komission direktiivin 80/723/ETY muuttamisesta (SEC(1999) 404 - C5-0102/2000 - 2000/2065(COS)).

Randzio-Plath
. (DE) Arvoisa puhemies, direktiivin avulla pyritään havaitsemaan kilpailua vääristävät tukimuodot ja estämään ne. Tätä varten direktiivissä velvoitetaan julkiset yritykset ja julkisia tehtäviä hoitavat yksityiset yritykset erilliseen kirjanpitoon, jossa erotellaan erityisoikeuksiin perustuva liiketoiminta ja kilpailun piiriin kuuluva liiketoiminta. Direktiivi pohjautuu EY:n perustamissopimuksen 86 artiklan 3 kohtaan, ja näin ollen komissiolla on yksin toimivaltuudet sen antamiseen. Tämä menettely ei oikeastaan enää vastaa ajan henkeä eikä sitä käsitystä, joka meillä on Euroopan lainsäädäntötyöstä, ja niinpä sitä pitäisikin muuttaa. Tämänpäiväiseen keskusteluun on kuitenkin suhtauduttava nimenomaan myönteisesti, koska se on esimerkkinä avoimuuden uudesta muodosta komission lainsäädäntötyössä aloilla, joita komissio myös valvoo, ja komission jäsen Montin ja hänen osastojensa kiinnostuksesta Euroopan parlamentin mielipidettä kohtaan.
Kyseisillä yrityksillä on erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia, tai ne tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja. Ristikkäinen tukeminen on näin ollen tässä mahdollista, ja ristikkäisestä tukemisesta myös valitetaan. Asia koskee tuhansia yrityksiä. Vaikuttaa kyseenalaiselta, pitävätkö ne kuormitusta todella kohtuullisena direktiivin tavoitteisiin nähden. Talous- ja raha-asioiden valiokunnan enemmistö on tähdentänyt painokkaasti tätä sääntelyä, koska sisämarkkinoilla vaaditaan lisää avoimuutta. Tämä on näin ollen myös koko valiokunnan mielipide, vaikka esittelijä onkin osalla aloista edustanut vähemmistön kantaa. On kyseenalaista, vaikuttaako tämä toimi todella sopivalta helpottamaan kilpailua vääristävien tukimuotojen käsittelyä, etenkin kun sisäisiä kirjanpitomenetelmiä ei ole harmonisoitu.
Tuon nämä epäilykset julki, jotta komissiolla olisi vielä mahdollisuus raivata joitakin epäilyksiä tieltä konkreettisesti ja rakentavasti, kun se muokkaa direktiiviä. Sanoin jo, että komissio odottaa ristikkäistä tukemista koskevia valituksia ja on jo aiemmin käsitellytkin valituksia. Ennen on kuitenkin voitu havaita, että komissio on aina suunnitellut alakohtaisia sääntelyjä, joita on moninaisilla sääntelyaloilla. Valitettavasti se ei ole jatkanut tällä samalla tiellä. Voidaan tietysti sanoa, että on tärkeämpää saada nyt yhtenäinen sääntely lopuille aloille, ja tämä olisi myös talous- ja raha-asioiden valiokunnan enemmistön mielipide. Mutta uskon lisäksi, että jokainen direktiivi täytyy tutkia myös tehokkuuden, kohdistamisen ja eriytyneisyyden periaatteen osalta, jotta komissio pystyisi hoitamaan valvontatehtäväänsä parhaiten.
Tästä direktiivistä käytyihin keskusteluihin on liittynyt vielä yksi ongelma. Komissio ei nimittäin ole todennut, että jäsenvaltiot ovat EY:n perustamissopimuksen 295 artiklan perusteella ainoa toimivaltainen taho päätettäessä, mitkä palvelut ovat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja ja miten ne tuotetaan. Ihmettelen, aikooko komissio, jättämällä tämän toteamatta avoimuusdirektiivissä, hivuttaa tätä määrittelyvaltaa vähitellen itselleen ja heikentää siten toissijaisuusperiaatetta. Jäsenvaltiot päättävät siitä, vastaako televisioaseman tarjonta julkista palvelutehtävää, ja juuri tästä syystä kaikkia lähetyksiä ei oteta mukaan tai otetaan sittenkin. Tähän ei voida puuttua EU:n tasolla. Direktiivin tekstissäkin on näin ollen vielä kerran viitattava Amsterdamin pöytäkirjaan, koska siinä on vahvistettu, että jokaisen jäsenvaltion pitää määritellä julkisen palvelun yleisradiolaitostensa rahoituksellinen ja organisatorinen rakenne ja niiden eri toiminnot. Rahoitus julkisen palvelutehtävän toteuttamista varten on nimenomaan sallittua, ja näin on päättänyt myös talous- ja raha-asioiden valiokunnan enemmistö. Yleisradiolaitoksille ei kuitenkaan saa antaa julkista rahoitusta niiden julkisen palvelutehtävän ulkopuolella oleville aloille.
Komission täytyy siis tehdä periaatteessa selväksi, ettei se millään tavoin kyseenalaista yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen tärkeää asemaa sinänsä. Sen on tehtävä selväksi, että sen luonnos direktiiviksi ei ole uusi hyökkäys julkisten yritysten järjestelmää vastaan. Kaikkien on tietysti noudatettava kilpailumääräyksiä. On tärkeää ja oikein, että kilpailumääräyksiä sovelletaan tehokkaasti ja yhdenvertaisesti ja että tukiperiaatteiden vastainen ristikkäinen tukeminen estetään. Kilpailumääräykset eivät kuitenkaan ole itsetarkoituksellisia, vaan ne ovat keino varmistaa sosiaalisen markkinatalouden moitteeton toiminta sisämarkkinoilla.

Peijs
Arvoisa puhemies, tämän päätöslauselman ydin on perustamissopimuksen 86 artikla. Sen 1 kohdassa määrätään, että jäsenvaltiot eivät toteuta eivätkä pidä voimassa mitään toimenpidettä, joka koskee julkisia yrityksiä taikka yrityksiä, joille jäsenvaltiot myöntävät erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia ja joka on ristiriidassa tämän sopimuksen kanssa. 2 kohdassa tähän lisätään lyhyesti, että yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, sovelletaan tämän sopimuksen määräyksiä. Komission tehtävänä on kiinnittää huomiota tämän artiklan soveltamiseen, ja komissio osoittaa jäsenvaltioille sopivia direktiivejä tai päätöksiä.
Direktiivin muutoksen, jota tämä päätöslauselma koskee, täytyy antaa komissiolle mahdollisuus suorittaa tämä tehtävä paremmin, mikä on varmasti välttämätöntä viime vuosien aikana yhä pitemmälle menevän vapauttamisen vuoksi. Julkiset yritykset ja entiset julkiset yritykset toimivat yhä enemmän kaupallisilla aloilla, missä ne myös kilpailevat valtion rahoilla yksityisyritysten kanssa, siis omien kansalaistensa kanssa.
Täytyy toki olla selvää, että silloin ei missään tapauksessa ole enää kysymys niin toivotuista yhteisistä pelisäännöistä. Se tasoittaa tietä rahantuhlaukselle, häiritsee kansainvälisiä kauppavirtoja ja muodostaa siten uhkan sisämarkkinoille. Onhan täysin johdonmukaista ja kohtuullista, että silloin kun julkiset yritykset menevät markkinoille, niitä sitovat samat säännöt kuin yksityisyrityksiä. Yhteisten pelisääntöjen takaamiseksi komissio velvoittaa sellaiset yritykset, joiden nettoliikevaihto on yli 40 miljoonaa euroa, pitämään erillistä kirjanpitoa, josta täytyy käydä ilmi ero erilaisten toimintojen välillä, kaikkiin toimintoihin liittyvät kustannukset ja tulot, kustannusten ja tulojen laskentatapa sekä kaikista toiminnoista saadun nettovoiton käyttö. Näin siis ehdotuksen perusteluissa. Lyhyesti sanottuna, mistä kaupalliset investoinnit siis tulevat.
Talous- ja raha-asioiden valiokunnassa ja komissiossa vastustettiin alun perin kovasti tätä komission ehdotusta. Oikeastaan vain muutamat PPE-ryhmän ja Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän jäsenet kannattivat tätä suunniteltua avoimuutta. Se on huolestuttanut minua. Meidät on parlamentin jäseninä valittu suorittamaan toimeenpanevan elimen, tässä tapauksessa komission, demokraattista valvontaa. Komissio on puolestaan vastuussa 86 artiklan noudattamisesta. Meillä on siis toisaalta vastuu valvoa, että komissio hoitaa sille määrättyjä tehtäviä hyvin, mutta samalla jotkut meistä haluavat tehdä sen komissiolle mahdottomaksi. Millaisen vaikutelman me silloin annamme? Me huudamme aina kuin voimme, että pyrimme oikeudenmukaiseen kilpailuun ja sisämarkkinoidemme hyödyntämiseen, mutta kun tulemme asian ytimeen, ajattelemme ainoastaan kotikulmiamme.
Kreikan jäsenyyttä koskevassa kertomuksessa moitin hallituksia siitä, että ne eivät tee sitä, mitä niiden pitäisi tehdä. Tämän direktiivin vastustajat auttavat hallituksia siinä. Parlamenttina emme voi muuta kuin huolehtia siitä, että markkinat toimivat selkeästi ja avoimesti ja että emme suosi jotakin yritystä enempää kuin jotakin toista yritystä.
Tämä direktiivi vaikuttaa niin tylsältä, mutta käytäntö näyttää, kuinka se toimii.

Berès
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin mainita kolme asiaa tästä direktiivistä, tästä kuulemisesta, jonka osalta haluan onnitella esittelijäämme. Hän onnistui mielestäni löytämään järkevän tasapainon valiokunnassamme käydyssä keskustelussa, joka saa joskus lähes ideologisia piirteitä.
Arvoisa komission jäsen, suljette ehdotuksenne ulkopuolelle aivan oikein muutamia toimialoja, ja voimme olla vain iloisia siitä. Haluaisin huomauttaa toiseksi, kuten esittelijämme mainitsi, ettei jäsenvaltioiden toimivaltaa tällä alalla pidä jättää huomiotta. Euroopan unionin tasolla ei ole tällä hetkellä olemassa yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen määritelmää. Meidän on siis turvauduttava toissijaisuusperiaatteeseen, ja tiedämme täysin, että juuri näillä aloilla kansalliset mielipiteet voivat poiketa toisistaan. Arvoisa komission jäsen, voin siis vain kehottaa teitä käyttämään hyväksenne niin ponnekkaasti kuin määrätietoisestikin kaikkia perustamissopimuksen määräyksiä ja varsinkin niitä, jotka antavat teille Amsterdamin sopimuksen myötä uusia toimintamahdollisuuksia, joiden avulla voidaan muun muassa määritellä toimivalta tarjota yleistä taloudellista etua koskevia palveluja.
Kehotan jäsen Peijsiä lukemaan uudelleen perustamissopimuksen uusimman version siltä osin, joka on hänen mielestään Euroopan unionin kilpailuoikeuden A ja O.
Arvoisa komission jäsen, kolmas huomautukseni koskee julkisen palvelun yleisradiotoimintaa. En voi unohtaa tässäkään asiassa, mitä sisällytimme perustamissopimukseen, kun muutimme sitä Amsterdamissa. Tästä alasta annettiin erittäin selviä erityismääräyksiä. Juuri se osoittaa jäsenvaltioiden tahdon käsitellä tätä alaa täysivaltaisena ja niiden kilpailusääntöjen ulkopuolella, joita muilla aloilla on.
Olen siis sitä mieltä, ettei avoimuutta koskevia ehdotuksianne voi soveltaa samoin edellytyksiin tuohon alaan, ja minusta vaikuttaa hyvin vaikealta toteuttaa tuollaisella alalla ajatus siitä, että erillisen kirjanpidon avulla olisi mahdollista erottaa toisistaan kilpailuluonteiset ja julkisen palvelun toiminnat radiotoiminnan alalla, varsinkin kun, sanottakoon se ohimennen, unioni ei ole yhdenmukaistanut kirjanpitosääntöjä.

Maes
Haluisin vain valittaa äänenvahvistuksen laadusta. Salissa on hyvin paljon kaikua. Emme voi kaiun vuoksi kuulla juuri ollenkaan niitä, jotka puhuvat omalla kielellään. Voiko tälle asialle tehdä jotakin?

Puhemies
Hyvä jäsen Maes, yritämme ratkaista puheenvuorossanne mainitsemanne ongelman.

Olle Schmidt
Arvoisa puhemies, liberaaliryhmä pitää myönteisenä komission ehdotusta, joka johtaa lisääntyneeseen julkiseen valvontaan julkisissa yrityksissä ja vahvistaa kilpailua. Kiitämme jäsen Randzio-Plathia hyvästä yhteistyöstä.
Valtion tuki vinouttaa kilpailua ja syrjii sekä kuluttajia että yrityksiä. Periaatteessa sopimuksessa kielletään kaikenlainen valtion tuki, mukaan luettuna niin kutsuttu ristikkäinen tukeminen. Sopimuksessa ei kuitenkaan kielletä julkisten yritysten olemassaoloa yleishyödyllisten palvelujen tarjoamiseksi. Riippumatta siitä, mitä mieltä tästä ollaan, jäsenvaltioiden itsensä asia on määritellä, mitä ne tarkoittavat palveluilla yleisen edun nimissä. Jäsenvaltiot eivät kuitenkaan saa itse määritellä, minkälaista tukea ne myöntävät näille yrityksille.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin Luxemburgissa määräsi niin myöhään kuin viime viikolla, että televisio- ja radioyhtiöille saa myöntää valtion tukea ainoastaan sen jälkeen, kun komission on sanonut, että se on sopimuksen mukaista. Pelisääntöjä on sovellettava samalla tavalla kaikkiin osapuoliin. Kaikki se tuki, joka ei mene yleishyödyllisten palvelujen rahoittamiseen, on kiellettyä, ja sitä on vastustettava. Valtiollinen radio- ja televisioyhtiö tarjoaa nykyään palveluja, jotka ovat sen ulkopuolella, jota me kutsumme yleishyödyllisiksi palveluiksi. Yksi esimerkki on Internet-yhteys. Niitä välineitä, joita valtio on antanut yrityksille perustoiminnan rahoittamiseen, ei tietenkään voi käyttää Internet-yhteyksien tarjoamiseen. Siinä tapauksessa kilpailu vinoutuu sekä kuluttajien että yksityisten yritysten haitaksi.
Komission ehdotus vaatii yrityksiä osoittamaan avoimesti, mitä välineitä julkisille yrityksille on annettu ja kuinka niitä on käytetty. Yritysten on myös näytettävä, mitä kustannuksia niillä on, mistä tuotot tulevat ja kuinka ne tulevat eri toiminnoista. Nämä ovat erittäin kohtuullisia toiveita. Nämä kaksi velvollisuutta on yksinkertainen väline pelisääntöjen ylläpitämiseen yksityisten ja julkisten yritysten välillä. On tärkeää ylläpitää oikeita pelisääntöjä sisämarkkinoilla.

Jonckheer
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Monti, haluaisin tehdä ryhmäni puolesta neljä huomautusta, jotka liittyvät käsiteltäväksemme annettuun luonnokseen, mutta ensin onnittelen kuitenkin kollegaamme Randzio­Plathia.
Haluaisin aivan ensiksi kiittää komission jäsen Montia hänen kohteliaisuudestaan kuulla Euroopan parlamenttia. Käsiteltäväksemme on tosiaankin annettu komission direktiivi, jonka osalta parlamentin kuuleminen ei luullakseni ole oikeudellisesti pakollista, vaikka aihe onkin tietenkin erittäin tärkeä. Tämä saa minut esittämään uudelleen toiveeni siitä, että tuleva hallitustenvälinen konferenssi ehdottaisi koko kilpailupolitiikkaa koskevan lainsäädännön alistamista yhteispäätösmenettelyyn, minkä avulla meillä olisi oikeudellisesti mahdollista työskennellä tasavertaisemmin.
Toinen huomautukseni koskee tämän direktiiviluonnoksen varsinaista aihetta. Sen aihe on äärimmäisen tarkka, koska tarkoituksena on välttää komission harjoittaman valvonnan avulla, ettei mitään valtiontukea, jota on perustellusti myönnetty yleistä etua koskeville palveluille, voitaisi suunnata sellaiseen toimintaan, joka nimenomaan kuuluu kilpailun piiriin. Tämän sanottuani lisään, ettei ongelmaa ole yksinkertaista ratkaista, ja minua ennen puheenvuoron käyttänyt kollega osoitti tämän hyvin. Olen nimittäin sitä mieltä, että hänen väitteensä, ja olisin kiinnostunut kuulemaan komission jäsen Montin vastauksen siihen, jonka mukaan esimerkiksi Internet-yhteys ei kuulu yleisiin palveluihin, on täysin ristiriidassa Lissabonin Eurooppa-neuvoston tavoitteiden kanssa, ja siksi yleisten palvelujen käsitettä on päinvastoin laajennettava. Voisimme jopa kuvitella, vaikka se kuuluukin toissijaisuusperiaatteen piiriin, että yhteisö itse määrittelisi ainakin vähimmäisnormit yleisistä palveluista, sillä muutoin tilanne muuttuu suhteellisen sekasortoiseksi.
Kolmanneksi haluaisin tietää, miten komissio reagoi mietintömme johdanto-osan 4 kappaleeseen, jossa esittelijä sekä talous- ja raha-asioiden valiokunta pyytävät tosiaankin komissiolta tarkennusta siihen, miten tärkeänä tämä pitää yleiseen etuun liittyviä palveluja. Odotan komission vastausta tästä.
Huomautan neljänneksi ja puheenvuoroni lopuksi, että mietinnössä on tarkistus 3, jossa pyritään nimenomaisesti sulkemaan yleisradiotoiminnan ala direktiiviluonnoksen soveltamisalan ulkopuolelle. Mielestäni tämä tarkistus on parempi kuin mietinnön nykyinen teksti eli sen 6 kohta, joka on diplomaattisen kielenkäytön mestariteos mutta suhteellisen käsittämätön. Toivoisin siis, että komissio voisi ilmaista meille tukevansa tarkistusta 3 sellaisena kuin sitä on ehdotettu täysistunnossa.

Crowley
Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies. Haluaisin kollegojeni tavoin kiittää komission jäsen Montia siitä, että hän kuuli parlamenttia tästä asiasta, ja haluaisin onnitella esittelijäämme loistavasta työstä.
Tämän mietinnön pääsisältö on se, että siinä arvioidaan, mitkä julkiset yritykset voivat saada taloudellista tukea EU:n jäsenvaltioiden hallituksilta. Parlamentissa esiintyy selvästikin vastakkaisia näkemyksiä tästä asiasta. Jotkut haluaisivat, että tämän direktiivin piiriin kuuluisivat ainoastaan ne yritykset, jotka ovat suorassa kilpailusuhteessa yksityisen sektorin kanssa, kun taas jotkut esittävät, että ne julkiset yritykset, jotka ovat selvästi yleisen edun mukaisia, voisivat kuulua direktiivin poikkeuksiin. Voidaan sanoa, että jäsenvaltioilla on edelleen oikeus päättää, mitä ovat yleistä etua koskevat palvelut, ja haluaisin käsitellä erityisesti yleisradiotoimintaa koskevaa kysymystä.
Haluaisin muistuttaa parlamentille, että Amsterdamin sopimuksen liitteenä olevassa pöytäkirjassa todetaan, että EU:n jäsenvaltioiden julkinen yleisradiojärjestelmä on suoraan sidoksissa yhteiskuntamme demokraattisiin, sosiaalisiin ja kulttuurisiin tarpeisiin. Meidän täytyy varmistaa, että julkisen palvelun yleisradiotoiminnan periaatetta ei heikennetä uuden teknologian myötä. Sanoisin, että nyt, kun meillä on voimakasta julkisen palvelun yleisradiotoimintaa, on tärkeämpää huolehtia demokraattisista, sosiaalisista ja kulttuurisista tarpeista.
Arvoisa puhemies, toteaisin lopuksi, että tästä syystä julkisen palvelun yleisradiotoiminnan rooli täytyy mielestäni säilyttää, ja vaikka suhtaudunkin myönteisesti siihen, että jäsenvaltioilla on edelleen oikeus päättää, mitä ovat
.............
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Langen
Arvoisa puhemies, käsiteltävänä olevassa luonnoksessa direktiivin 80/723/ETY muuttamisesta säädetään eräästä tärkeästä kilpailupolitiikan ongelmasta, nimittäin julkiselle vallalle esitettävästä vaatimuksesta paljastaa suhteensa julkisiin yrityksiin. Tämä aihe ei ole uusi. Tämä direktiivi on ollut voimassa vuodesta 1980 lähtien, ja oli varmasti aika uudistaa se, koska se on vanhentunut monissa asioissa vapauttamisprosessin tähden. Kysymys kuuluu kuitenkin: jos tämä periaatteellinen muutos hyväksytään, tähtääkö hanke oikeaan suuntaan komission ehdottamassa muodossa?
Haluaisin mainita useita kohtia ja pyytää komission jäsentä tarkastamaan ne ja ottamaan ne vielä kerran huomioon, kun avoimuusdirektiivin lopullista tekstiä laaditaan. Ensinnäkin: pk-yrityksiä koskeva poikkeussääntö, joka on ollut 40 miljoonaa euroa vuodesta 1980 lähtien. Liikevaihtoindeksit ovat sen jälkeen nousseet moninkertaisesti. Rajan nostaminen 100 miljoonaan euroon olisi sen vuoksi hyödyllistä ja välttämätöntä.
Toisena kohtana on uutena käyttöön otettava julkisia luottolaitoksia koskeva 800 miljoonan euron taseen loppusumman raja, jota ei tähän mennessä ole ollut ollenkaan. Luottolaitokset oli suljettu tähän mennessä kokonaan pois. Pankeille 800 miljoonaa euroa on pikkusumma! Entisessä 70 0000 asukkaan maapäivävaalipiirissäni sijaitsevalla säästöpankilla, jonka toiminta on vain alueellista, taseen loppusumma on jo 1,5 miljardia euroa. On epäoikeudenmukaista, jos luomme tässä komissiolle uudet mahdollisuudet puuttua asioihin.
Kolmantena kohtana on erillinen kirjanpito. Taloudellisista eduista ilmoittaminen on tähän mennessä ollut vain jäsenvaltioiden velvollisuutena. Nyt yritysten itsensä on laadittava erillinen kirjanpito. Tällä voi olla vain se tarkoitus, että komissio haluaa uuden valvontavälineen!
Neljäntenä kohtana on yleistä taloudellista etua koskevien palvelujen määrittely. Nämä palvelut on suljettu pois vain silloin, kun - nyt on kuunneltava tarkkaan yritykset saavat avoimessa, läpinäkyvässä, syrjimättömässä menettelyssä kohtuulliseksi ajaksi erityisoikeuksia tai yksinoikeuksia, siis vain tarjouskilpailun jälkeen. Miten on sosiaalisten palvelujen laita? Miten on perinteisesti kehittyneiden sosiaalisten avustusten laita? Arvoisa professori Monti, en haluaisi että komissio saa yleislausekkeen jonka perusteella se voi puuttua kaikkeen ja joka asiaan. Arvoisa professori Monti, luotamme teihin ja siihen, että ette halua valvoa kaikkea. Epäilen, voiko virkamiehistä sanoa varauksetta samaa!

Skinner
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin onnitella jäsen Randzio-Plathia tämän mietinnön laatimisesta, joka on toisinaan ollut vaikeaa.
Tässä direktiivissä pyritään yksilöimään ja estämään tukia, jotka vääristävät kilpailua. Jotta tämä olisi mahdollista, direktiivissä ehdotetaan, että julkiset yritykset ja julkisia tehtäviä suorittavat yksityiset yritykset velvoitettaisiin noudattamaan erillistä kirjanpitomenettelyä. Olen ilman muuta esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että kilpailusääntöjä on sovellettava ankarasti, jotta voidaan estää tuen tarkoituksen vastainen ristikkäinen tukeminen. Kuitenkin julkisen yleisradiotoiminnan osalta on syytä muistaa, että Amsterdamin sopimuksen pöytäkirjan mukaisesti jäsenvaltioiden julkisessa yleisradiojärjestelmässä on kunkin jäsenvaltion tehtävä täsmentää julkisen palvelun yleisradiotoiminnan rahoitus- ja organisaatiorakenne.
Kuten sanoin, tämä on ollut vaikea mietintö; sen käsittely on ollut raskasta ja usein hyvin kireää valiokunnassa ja tarkemmin sanottuna valiokuntaäänestyksissä. Uskon kuitenkin, että lopputulos on toimiva ja että lähestymistapamme on käytännöllinen ja asianmukainen.

Maes
Arvoisa puhemies, huolimatta tästä parlamentissa käydystä keskustelusta, joka koskee muutoksia, jotka komissio haluaa tehdä taloudellisten suhteiden avoimuutta koskevaan direktiiviin, meillä ei ole tästä paljoa sanottavaa, koska komissio tekee päätöksen yksin ilman Euroopan parlamentin ja neuvoston osallistumista, mikä on mielestämme hyvin harmillista. Mielestämme komissio suhtautuu itsenäisen toimivaltansa perusteella, joka sillä on kilpailupolitiikassa, joihinkin sektoreihin puhtaasti talouden kannalta ottamatta huomioon muita yhteiskunnallisia näkökohtia. Julkisen palvelun yleisradiotoiminnan rahoituksen tapauksessa komissio ohittaa mielestämme vielä kulttuuriset näkökohdat ja tiedotusvälineiden moninaisuuden. Tästä on tosin tehty poikkeus, mutta siitä poikkeuksesta on vielä poikkeuksia. Julkisen palvelun yleisradion on esimerkiksi erityisen vaikeaa tulla toimeen yhä enemmän kaupallistuvassa ympäristössä. Vastustan kulttuurin kaupallistamista. Mielestäni kulttuuri on markkinoiden lakien ylä- ja ulkopuolella.
Komissio menee siis liian pitkälle, koska se yrittää tällä direktiivin muuttamisella saada aikaan muutoksen Amsterdamin sopimukseen, siis siihen sisältyvään pöytäkirjaan, joka koskee julkisen palvelun yleisradiotoimintaa. Siksi olen sitä mieltä, että kilpailupolitiikan yleistä lainsäädäntöä käsittelevän HVK:n pitäisi käyttää tavanomaista lainsäädäntömenettelyä, niin että neuvosto ja parlamentti olisivat mukana yhteispäätösmenettelyssä. Ilmoitan teille jo etukäteen, että aion puhua täällä uudelleen, jos ehdotatte elokuvaa koskevaa direktiiviä.

Monti
. (IT) Arvoisa puhemies, onnittelen Euroopan parlamenttia siitä merkittävästä työstä, jonka se on tehnyt jäsen Randzio-Plathin mietinnön yhteydessä. Erityisesti kiitän parlamenttia sen komission aloitteelle antamasta tuesta, ja olen iloinen siitä, että parlamentti yhtyy näkemykseen ponnistuksista, joiden tarkoitus on lisätä avoimuutta julkisten varojen käyttämisessä, jotta voitaisiin siten varmistaa rehti kilpailu. Te otitte myönteisesti vastaan sen tosiasian, että vaikka komissiolla ei ole institutionaalista velvoitetta kuulla parlamenttia, se halusi kuitenkin tehdä niin, ja tästä asiasta muistuttivatkin jäsen Jonckheer ja muut jäsenet. Sitä paitsi tämän keskustelun kulku rohkaisee minua siinä mielessä, että komission ja tämän aloitteen myönteisen lopputuloksen saavuttamisen kannalta oli hyödyllistä kuulla parlamenttia.
Avoimuutta koskeva direktiivi antaa tämänhetkisessä versiossaan komissiolle valtuudet tutkia jäsenvaltioiden ja niiden julkisten yritysten välisiä suhteita. Yhteenvetona, direktiivin muutoshankkeen tavoitteena on varmistaa erillisen kirjanpidon käyttöönotto tietynlaisten yritysten kohdalla. Tämän toimen piiriin kuuluvat yritykset ovat niitä, jotka yhtäältä tarjoavat yleistä taloudellista etua koskevia palveluita ja saavat vastavuoroisesti erilaisia korvauksia, jotka voivat olla erityisoikeuksia tai maksuja, ja toisaalta ne harjoittavat myös tavanomaisia kaupallisia toimia, ja kilpailevat siten muiden yritysten kanssa. On selvää, että niiden tuottojen tarkoituksena, jotka ovat syntyneet erityisoikeuksin toteutettujen toimintojen harjoittamisesta tai niistä maksuista, jotka on myönnetty yleisten etujen takia tai koska kyse on julkisista palveluista, ei ole kilpailevien toimintojen rahoittaminen, mutta ne eivät kuitenkaan saa aiheuttaa sisäisiä kustannuksia.
Viime vuosien aikana komission on kuitenkin pitänyt tutkia yhä kasvavaa määrää ilmiantoja, jotka koskevat juuri tämänkaltaisia sisäisiä korvauksia. Kuten jäsen Peijs muistutti, komissio on tekemiensä tutkimusten aikana joutunut tutkimaan näitä sisäisiä korvauksia koskevia tapauksia, eikä se ole useinkaan onnistunut saamaan asianmukaisia tietoja, jotka koskevat erilaisiin toimintoihin liittyviä kustannuksia ja tuottoja. Niinpä komissio ehdottaakin nyt, että tämänkaltaisissa yrityksissä otettaisiin käyttöön erillinen kirjanpito, joka antaa komissiolle mahdollisuuden asianmukaisesti harjoittaa tehtäviään kilpailun takaajana.
Haluaisin lisäksi korostaa, että velvoite erillisestä kirjanpidosta on hyödyllinen väline myös jäsenvaltiolle, koska sen avulla ne saavat sellaisia tietoja, joita tarvitaan sen velvoitteen noudattamiseen, jolla määrätään perustamissopimuksen kanssa yhteensopimattoman valtionavun epäämisestä ja jolla ne ilmoittavat komissiolle ennalta määrätyistä avustuksista.
Direktiivissä määrätään erillisen kirjanpidon käyttämisestä niiden yritysten kohdalla, jotka tarjoavat yleisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja ja jotka samanaikaisesti toimivat tämän julkisen palvelutehtävän ulkopuolella. Tämä velvoite koskee yhtä lailla yksityisiä yrityksiä kuin julkisiakin yrityksiä. Direktiiviä ei sovelleta ensisijaisesti niihin yrityksiin, jotka tarjoavat ainoastaan yleisiin tarkoituksiin liittyviä palveluita harjoittamatta muita toimintoja; toiseksi direktiivissä ei määrätä sellaisten eri toimintojen erottamista, jotka kaikki sisältyvät määritteeseen yleisiin tarkoituksiin liittyvistä palveluista.
Arvoisat parlamentin jäsenet, toisin sanoen direktiivissä halutaan esittää avoimesti se alue, jossa kulkee yleisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen ja muiden toimintojen välinen raja. Tämä halutaan tehdä siten, että direktiivi aiheuttaisi mahdollisimman vähän haittaa tämän avoimuuden saavuttamiselle.
Haluaisin korostaa, että direktiivillä ei tietenkään muuteta niitä perustamissopimuksen määräyksiä, jotka koskevat yleisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen osoittamista, eikä myöskään niitä, jotka koskevat näiden palvelujen hallinnan osoittamista tietyille yrityksille. Direktiivissä vahvistetaan suuremman avoimuuden käyttöönoton periaatteet mutta samalla annetaan kuitenkin toissijaisuutta noudattamalla jäsenvaltioille vapaus ottaa käyttöön niille sopivat kansalliset toimenpiteet.
Otan nyt esille eräitä huomioita, joita täällä on esitetty. Jäsen Jonckheer pohtii, mitä voidaan sanoa Internetin käytöstä, ja sen ottamisesta yleismaailmallisten palvelujen piiriin tai niiden ulkopuolelle jättämisestä. Tästä asiasta voin ainoastaan muistuttaa, että viimeisimmässä televiestintää koskevassa neuvoston kokouksessa asiasta käytiin keskustelu.
Mietinnön esittelijän Randzio-Plathin ilmaisemien epäilysten osalta haluaisin käydä niitä läpi lyhyesti mutta yksityiskohtaisesti. Yleisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen määritelmästä haluaisin vahvistaa, että direktiivi ei muuta yhtään jäsenvaltioiden tämänhetkisiä toimivaltuuksia eikä vähennä niitä jäsen Berès, jäsen Langen julkista etua koskevan määritelmän osalta. Tämä koskee myös julkisen palvelun yleisradiotoimintaa, jonka osalta Amsterdamin pöytäkirjassa on vahvistettu jäsenvaltioiden toimivalta julkisen palvelun hyväksymisen määrittelemisessä. Jäsenet Berès, Jonckheer, Crowley, Skinner ja Maes huomauttivat, että ehkä yleisradiotoiminnan ala voitaisiin sulkea pois. Minun on sanottava, että tämä ala voisi olla yksi niistä aloista, joilla tätä avoimuutta koskevaa direktiiviä voitaisiin soveltaa ja joilla siitä olisi eniten hyötyä, koska, ottaen tietenkin huomioon Amsterdamin pöytäkirjan, komissiolle jää näin kuitenkin täysi työ tarkistaa, että julkisen palvelun täytäntöönpanoa ei ole liiallisesti korvattu verrattuna kustannuksiin. Tarkastusvelvoite on siis edelleen olemassa, ja tätä tarkoitusta varten tästä direktiivistä on hyötyä.
Yritysten laajuutta koskevaa kysymystä ei ole olemassa, ja tässä asiassa kohdistan sanani jäsen Langenille ja muille jäsenille: 40 miljoonan euron kynnys sulkee pois pienet ja keskisuuret yritykset. Tämän kynnyksen nostaminen jättäisi ulkopuolelle yrityksiä sellaisissa tapauksissa, joissa koon takia ei voida olettaa, että avustuksilla ei olisi merkitystä jäsenvaltioiden väliselle kaupankäynnille. Antaakseni kuitenkin osoituksen suuruudesta, ainoastaan 0,2 prosenttia kaikista yhteisön ei-maatalousyrityksistä ovat tämän kynnyksen yläpuolella.
Haluaisin lopuksi huomauttaa minusta vaikuttaa, että arvoisat jäsenet ovat ottaneet tämän asian täydellisesti vastaan että tämä direktiivi ei ole vähimmässäkään määrin hyökkäys julkisia yrityksiä vastaan. Päinvastoin, rehellisesti sanottuna pidän tätä direktiiviä julkisen palvelun suurena liittolaisena. Miksi näin? Koska sen avulla asioihin voidaan saada selvyyttä, ja siten julkista palvelua ei aseteta alttiiksi hyökkäyksille, joita muutoin tapahtuisi. Kuten jäsen Olle Schmidt korosti, tämä avoimuus on välttämätön kilpailupolitiikan hyvän soveltamisen kannalta, mutta tämä avoimuus on vieläpä elintärkeä julkisen vallan ja veronmaksajien, kansalaisten väliselle suhteelle.
Niinpä uskon, että sellaisella direktiivillä, joka näyttää ulospäin hyvin ikävältä, kuten jäsen Peijs tähdensi, käsittelemme hyvin oleellista kilpailua koskevaa asiaa, mutta myös yhteiseloa yhteiskunnassa ja taloudellista demokratiaa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Monti.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.

Köyhien maiden velka
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista suullisista kysymyksistä:
B5-0221/2000 Mantovani ja muut PPE-DE-ryhmän puolesta neuvostolle köyhien maiden velasta,
B5-0222/2000 Mantovani ja muut PPE-DE-ryhmän puolesta komissiolle köyhien maiden velasta,
B5-0224/2000 Miranda ja muut GUE/NGL-ryhmän puolesta neuvostolle köyhien maiden velasta,
B5-0311/2000 Miranda ja muut GUE/NGL-ryhmän puolesta komissiolle köyhien maiden velasta,
B5-0312/2000 Coûteaux UEN-ryhmän puolesta neuvostolle kolmannen maailman maiden velasta,
B5-0313/2000 Rod ja muut Verts/ALE-ryhmän puolesta neuvostolle köyhien maiden velkojen anteeksiantamisesta,
B5-0314/2000 Rod ja muut Verts/ALE-ryhmän puolesta komissiolle köyhien maiden velkojen anteeksiantamisesta.

Mantovani
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää jäsen Tajania, jäsen Van Velzeniä ja jäsen Poetteringia heidän tälle keskustelulle tuomastaan ratkaisevasta ja konkreettisesta panoksesta. Ilmaisen tyytyväisyyteni myös Euroopan kansanpuolueelle myönnetystä tehtävästä esitellä näin merkittävä aihe, eli ulkomaiden velka, joka tällä hetkellä piinaa kaikkein köyhimpien kolmansien maiden taloutta.
Edessämme on maailmanlaajuinen ongelma, joka koskettaa kaikkia siviilioikeudellisia ja demokraattisia maita, jotka puolustuskyvyttöminä ovat todistamassa niiden köyhien maiden jatkuvaa velan kasvua, jotka käyttävät tällä hetkellä noin 40 prosenttia vuosibudjeteistaan velan rahoittamiseen. Ajatellaanpa vain, että velka kasvaa joka vuosi noin 12 prosenttia ja että se oli 80-luvulla 110 miljardia dollaria, ja on tällä hetkellä 350 miljardia dollaria.
Parlamentti on käsitellyt ongelmaa useaan kertaan aikaansaamatta koskaan tämä on vaikutelmani laadukkaita ratkaisuja. Riemuvuoden kunniaksi Vatikaani ja muut tahot pyytävät nyt kansainvälisen velan tuntuvaa, jollei jopa täydellistä mitätöimistä sellaisin menetelmin, joiden avulla pahimmin velkaantuneet maat voivat päästä mukaan tuotannon ja kaupankäynnin maailmanlaajuiseen piiriin. Vuosituhannen vaihtumisen kunniaksi myös YK:n pääsihteeri vetosi 3. huhtikuuta suureen ääneen lahjoittajamaihin ja kansainvälisiin rahoitusinstituutioihin, jotta ne pyyhkisivät kirjanpidoistaan pahasti velkaantuneiden köyhien maiden kaikki viralliset velat.
Sama vetoomus tulee Maailmanpankilta, Kansainväliseltä valuuttarahastolta, mutta vetoomukset ovat tällä hetkellä hyödyttömiä: uskon, että tarvitaan tekoja. Jos analysoimme tilannetta, ymmärrämme, että yhtäältä käsitämme vaativamme saatavia, joita on miltei mahdoton periä, ja toisaalta velan mitätöintikysymyksen edessä voisimme vaatia parempaa ihmisoikeuksien kunnioittamista ja laajempaa demokratiaa, yhteiskunnallisia toimia köyhien kansojen hyväksi, ja tässä asiassa riittää, kun ajattelee lapsia, vanhuksia ja vammaisia. Tämän lisäksi voisimme jarruttaa siirtolaisvirtauksia, jotka ovat ongelma lähtömaille, mutta ennen kaikkea vastaanottaville maille.
Niinpä kysyn, onko neuvosto tietoinen kaikista niistä aloitteista, joita jokainen yksittäinen unionin valtio on tehnyt voimakkaasti velkaantuneiden maiden velan vähentämiseksi tai kukistamiseksi, ja onko asiasta mahdollista laatia yleiskatsauksen tarjoava kehys, jossa näytetään, mitkä ovat olleet näiden mainittujen maiden konkreettiset toimet, ja jossa korostettaisiin niiden omaksumia sitoumuksia, jotta aloitteet eivät vaikuttaisi vain yksinkertaisilta poliittisilta manöövereiltä, joihin vaikuttaa liian usein vain vaalien synnyttämä ilmapiiri.
Lopuksi, kun ottaa huomioon, että ilmassa voi aistia sellaisen yhteisen ulkopolitiikan tarpeen, joka antaisi vaikutelman Euroopasta sellaisena yhtenäisenä järjestelmänä, joka kykenee omaksumaan yhtenäisiä aloitteita, eikö komission mielestä olisi asianmukaista luoda sellainen järjestelmä, jossa tätä ongelmaa analysoitaisiin yhteisymmärryksessä paikallisen kirkon ja kansalaisjärjestöjen ja siviiliyhteiskunnan kanssa, jotta voitaisiin saadaan aikaan tarvittavat tulokset? Tämä on mielestäni uusi tapa tulkita uutta vuosituhatta, ja tällä kertaa se tehdään yhdenmukaisesti kansojen välisen solidaarisuuden kanssa.

Miranda
Arvoisa puhemies, ratkaisun löytäminen vähemmän kehittyneiden maiden ulkomaanvelkoja koskevaan ongelmaan on epäilemättä noiden maiden vakauden, turvallisuuden ja kehityksen kannalta keskeinen tekijä, mikä pätee myös noita maita rasittavien ja ehdyttävien muuttoaaltojen ja köyhyyden tyrehdyttämiseen. Tilanne on kaikkien tuntema. Olemassa olevat ja olemattomat varat käytetään velan maksuun: joissakin maissa korkojen ja lainojen maksamiseen tarvitaan 40 prosenttia maan talousarviosta. Tästä huolimatta velka jatkaa eksponentiaalista kasvuaan, minkä takia kuilu usein röyhkeiden koronkiskurien tavoin käyttäytyviin teollisuusmaihin vain suurenee. Tuohon kuiluun vaikuttavat yhtä lailla niin Maailmanpankin ja IMF:n rakennekorjausohjelmien epäasianmukaisuus kuin teollisuusmaiden riittämätön kehitysyhteistyö ja kehitysapukin, jotka poikkeavat täysin Yhdistyneiden Kansakuntien siunaamasta 0,7 prosentin osuudesta bruttokansantuotteesta. Tähän tilanteeseen vaikuttaa myös se väärä merkantilistinen käsitys, jonka mukaan koko ongelma kutistuisi kokoon ja ratkeaisi WTO:n siipien alla toimivien markkinoiden avulla, kun varmaa on sitä vastoin se, että talouden maapalloistuminen on lisännyt eroja, pahentanut epäoikeudenmukaisuutta ja syventänyt jälkeenjääneisyyttä. Tämän ongelman voittamiseksi on siksi väistämättä ryhdyttävä maailmanlaajuisiin toimiin, kehitettävä uusi kansainvälinen järjestys, jossa painopistealueena on noiden maiden kehittyminen ja jonka on perustuttava siihen, että kaikki, aivan kaikki, myös rikkaat maat, hyötyvät tuosta samaisesta kehityksestä. Nythän on niin, että noihin toimiin kuuluu ehdottomasti velkataakan peruuttaminen, joka ei voi jäädä pelkäksi aikeeksi, niin kuin tahtovat G7-maat, joiden apu kolmansien maiden velkataakan lieventämiseksi ei ylitä prosenttia ja jotka rajoittuvat nykyään käytännöllisesti katsoen ainoastaan pienentämään osittain kolmen tai neljän valtion velkaa. Euroopan unionin ja sen muodostavien valtioiden on voitava sanoa sanansa tästä kaikesta, ja sen on myös tehtävä se. Sen on myös unohdettava se rajoittunut ja ehtoja saneleva katsantokanta, joka on usein ollut vallalla silloin, kun muutamista velan peruuttamisista on häveliäästi ilmoitettu. Nykyisten ja tulevien avustusten leikkaaminen on lopetettava ja on päinvastoin edistettävä sellaista laajamittaista ja selkeää hanketta, jonka avulla voitaisiin määrätietoisesti vaikuttaa tuon tilanteen lopettamiseen ja auttaa näkemään tämän niin tärkeän maailmankolkan kehitys sen oikeissa mittasuhteissa.

Coûteaux
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kolmannen maailman velan täydelliseen tai osittaiseen mitätöimiseen tähtäävät aloitteet ovat moninkertaistuneet vuonna 2000. Kairon kokous ei päässyt tästä aiheesta, kuten ei sitä paitsi muistakaan aiheista, minkäänlaiseen edes jotenkin selvään ratkaisuun. Tällainen toimenpide on kuitenkin terveen järjen mukainen, ja haluaisimme kysyä neuvostolta, aikooko se käsitellä tätä asiaa jonakin päivänä.
Sillä tilanteemme on nimittäin aivan naurettava. Eteläisiltä valtioilta puuttuu ensinnäkin taloudelliset resurssit velkojensa maksamiseen, mutta lisäksi kansainvälinen talousjärjestys, joka on pakottanut maailman hyväksymään mielettömäksi muuttuneen käsityksen liberalismista, riistää useimmilta eteläisiltä kumppaneiltamme ajattelen erityisesti Pohjois-Afrikan ja Etelä-Saharan kumppaneitamme mahdollisuuden saavuttaa edes jollakin tavoin kestävän kehityksen edellytykset. Nämä edellytykset murskautuvat jatkuvasti sokeaan vapaakauppaan, johon liittyy näiden maiden useimpien luonnonrikkauksien hyödyntämisen pakkomielteenomainen ja ideologinen yksityistäminen. Rikkaat maat, jotka mukautuvat typerästi FMI:n ja Maailmanpankin imperialistisiin sääntöihin, tiesivät kuitenkin ensimmäisinä, että tämä voi tuhota kaiken taloudellisen nousun, koska ne turvautuivat omassa kehityksessäänkin usein protektionismin sääntöihin takaamalla sitä paitsi etuoikeutetun aseman valtiolle ja talouselämän valtiojohtoisuudelle sen kaikissa muodoissa.
Kansakuntien välillä vallitsee rauha ainoastaan tasapainon tilassa. Poliittinen ja taloudellinen tasapaino tuhoaa päinvastoin maailman, joka on yhä yksinapaisempi. Huolimatta siitä, että tulevaisuudesta välinpitämättömät rikkaat maat panevat päänsä pensaaseen ja saavat siten maailman ajautumaan kovin vaaralliselle tielle, tiedämme hyvin, että meidän olisi aika osata tarkastella maailmaa kokonaisuudessaan sillä aikaa, kun tämä parlamentti takertuu toisarvoisiin yksityiskohtiin ja kysymyksiin. Sen sijasta, että hylkäämme täysin sen ainoan järkevän politiikan, jota Lomén sopimukset edustivat, meidän olisi aika käynnistää todellinen taloudellinen ja varsinkin poliittinen kumppanuus Välimeren ja Afrikan maiden kanssa. Eurooppa tarvitsisi kuitenkin tätä varten riittävän oikeutettua ja riittävän selväjärkistä arvovaltaa päästääkseen pois hillitsemättömän liberalismin ansasta, ja tällaista arvovaltaa sillä ei tietenkään ole.

Rod
Arvoisa puhemies, huomaan kollegoitani kuunnellessani, että olemme kaikki samaa mieltä tilannearviosta. Luvut ovat saatavilla, ja ne ovat dramaattisia ja julmia. 50 köyhintä maata kuluttaa velkansa maksamiseen kaksi kertaa niin paljon kuin ne saavat tukea. Köyhät maat käyttävät keskimäärin 40 prosenttia talousarviostaan velanhoitoon. Tämä paitsi haittaa niiden talouskehitystä ja vähentää suuresti niiden kykyä tarjota yhteiskunnallisia peruspalveluja, kuten terveydenhoito- ja koulutuspalveluja, myös luo tietynlaista orjuutta länsimaisten yhteiskuntien hyväksi.
Velka muodostuu itse asiassa kahden kolmasosan verran aikaisempien lainojen koroista, niistä lainoista, joita nämä maat ovat ottaneet maksaakseen tuotteet, joita me olemme niille myyneet ja joita monikansalliset yritykset ovat niille myyneet. Tämä palauttaa voimakkaasti mieliin tiettyjen maiden joidenkin sellaisten maataloustyöntekijöiden hyväksikäytön, jotka itse asiassa ostavat tuotteita kovaan hintaan työnantajansa omistamasta liikkeestä ja joiden on sitten pakko työskennellä koko elinikänsä surkealla palkalla voidakseen maksaa velkansa takaisin tälle samalle liikkeelle. Ja mitä me teemme tällaisen tilanteen vastustamiseksi?
G7-maat ilmoittivat suureen ääneen velanalennusohjelmasta, mutta ohjelmaa ei voida soveltaa sen ehtojen takia. Tämä aloite on yhä riippuvainen makrotaloudellisista uudistusohjelmista, jotka on asetettu FMI:n tai Maailmanpankin suojelukseen ja jotka ovat ristiriidassa köyhyyden hävittämistavoitteiden kanssa, koska ne rajoittavat mahdollisuuksia käyttää rahaa yhteiskunnallisiin palveluihin ja työpaikkojen luomiseen. Joidenkin suurten valtioiden tekemät ilmoitukset velanalennuksista ovat valikoivia, liittyvät tiettyihin erityisintresseihin ja syövät kehitykseen tarkoitettuja määrärahoja. Velkaantuneet maat odottivat voimakasta merkkiä Euroopan unionin ja Afrikan väliseltä kokoukselta, joka pidettiin hiljattain Kairossa. Ne kuulivat kuitenkin pelkkiä kauniita sanoja, mutteivät havainneet yhtään konkreettista tekoa.
Millaisia aloitteita komissio ja neuvosto aikovat tehdä Euroopan tai kansainvälisellä tasolla keventääkseen velkaa lisää tai mitätöidäkseen sen köyhimpien maiden auttamiseksi? Miten komissio aikoo toimia, jotta velan mitätöinnistä saadut määrärahat investoitaisiin oikein köyhyyden hävittämiseen ja kestävään kehitykseen? Kysyn lopuksi, miten komissio reagoi joidenkin eteläisten maiden kansalaisyhteiskuntaa edustavien järjestöjen esittämiin vaatimuksiin makrotaloudellisen mukautusohjelman hallinnan parantamiseksi järjestämällä kansallista kehitystä käsitteleviä kokouksia, jotta näiden maiden kansalaisille voitaisiin antaa mahdollisuus määrittää kansalliset prioriteetit ja hankkeet?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, puhuttaessa köyhien maiden velkataakasta haluaisin ensiksi painottaa sitä, että velkojen osittainen anteeksiantaminen tai peruuttaminen kokonaan kuuluu pääasiallisesti jäsenvaltioille, ja tässä tapauksessa Euroopan unioni kokonaisuutena on vain vähäinen velkoja. On kuitenkin tarpeen huomata, että Euroopan unioni ei ole vältellyt osallistumista kaikkiin sellaisiin ehdotuksiin, joiden tavoitteena on kaikkein köyhimpien maiden velkataakan helpottaminen. Muistelen, että vuonna 1996 väliaikainen komitea ja kehityskomitea hyväksyivät Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin vuosikokouksissa voimakkaasti velkaantuneita maita koskevan velka-aloitteen. Yhteisö ja sen jäsenvaltiot sitoutuivat silloin lujasti osallistumaan tähän aloitteeseen ja antamaan poikkeuksellista apua AKT-maille, minkä perustana toimi kansainvälisen rahoitusyhteisön lupaus pienentää näiden maiden velkaantuminen hyväksyttävälle tasolle sillä ehdolla, että nämä maat toteuttavat talousuudistusohjelmia.
Neuvosto hyväksyi heinäkuussa 1998 voimakkaasti velkaantuneille AKT-maille annettavaa poikkeuksellista apua koskevan päätöksen, jossa se varasi tarkoitukseen alustavan 40 miljoonan ecun määrän Euroopan kehitysrahaston koroista.
Valtion- ja hallitusten päämiehet sopivat G7-maiden huippukokouksessa kesäkuussa 1999, että voimakkaasti velkaantuneita köyhiä maita koskevaa velka-aloitetta pidennettäisiin velkataakan huojentamiseksi kattavammin ja nopeammin. Syyskuussa 1999 Bretton Woodsin laitokset vahvensivat vielä vuosikokouksissaan tätä menettelytapaa.
Yhteisön puitteissa taas AKT-EU-maiden ministerineuvosto päätti viime joulukuussa pidetyssä istunnossaan, että kelpoisuusehdot täyttävät AKT-maat voisivat käyttää Euroopan kehitysrahaston käyttämättömiä varoja avustuksina maksamattomista veloista ja velanhoitomaksuista johtuvien maksujen suorittamiseksi yhteisölle HIPC-aloitteessa ehdotetun kokonaismäärän, 320 miljoonan euron, verran. Nuo samat varat voitaisiin myös sijoittaa enimmillään 680 miljoonan euron suuruiselle, voimakkaasti velkaantuneiden maiden sijoitustilille, jota Maailmanpankki hallinnoi, tuon aloitteen yleisrahoitusta varten. Suunnitelmissa on se, että EKR-komitea esittää Euroopan komissiolle ensi heinäkuussa ehdotuksia, jotta asiasta tehty päätös pantaisiin toimeen.
Euroopan unioni on myös taannut perustuslain mukaisia lisävaroja rakenteiden korjaamiseksi 250 miljoonan euron arvosta, missä tavoitteena on helpottaa kelpoisuusehdot täyttävien maiden pääsyä niihin rajoihin, joissa velan peruuttaminen on mahdollista. Mainitsemisen arvoista on vielä se, että jo mainittujen päätöslauselmien ja äskettäisessä Kairon huippukokouksessa tehtyjen päätösten seurauksena useat jäsenvaltiot ilmoittivat jo olevansa valmiita tehostamaan yksipuolisesti toimiaan kehittyvien maiden, erityisesti voimakkaasti velkaantuneiden köyhien maiden, huomattavien velkasummien pienentämiseksi, muuttamiseksi tai kuolettamiseksi kokonaan.
Euroopan unionin mielestä tämän aloitteen parantamisen pitää perustua kokonaisvaltaisiin ohjelmiin, jotka sitovat velkataakan huojentamisen tiiviisti kestävän kehityksen ja köyhyyden vähentämisen tavoitteisiin. Euroopan unionin ponnisteluista huolimatta ongelmana ei nykyään ole niinkään velan anteeksiantaminen kuin sen varmistaminen, että kaikki lahjoittajat todellakin panevat täytäntöön tuon vahvennetun aloitteen voimakkaasti velkaantuneiden köyhien maiden auttamiseksi. Olisi myös tärkeää, että Yhdysvallat suorittaisi maksuosuutensa monenkeskisen velan huojentamiseksi, ettei koko tämä aloite valuisi hukkaan. Toivomme siis, että kaikki lahjoittajat jatkavat ponnistelujaan, jotta päätökset pantaisiin sovitusti täytäntöön ja mahdollisimman moni kelpoisuusehdot täyttävä maa hyötyisi niistä. Euroopan parlamentille tiedotetaan säännöllisesti asiassa tapahtuneesta kehityksestä, erityisesti siltä osin, mitä päätöksiä tehdään vakavasti velkaantuneiden köyhien maiden osallistumisesta aloitteeseen.
Kysymyksistä, jotka koskivat näitä aloitteisiin vapautettujen varojen käytön valvontaa, sanoisin, että voimme ainoastaan rohkaista edunsaajamaita käyttämään niitä parhaalla mahdollisella tavalla, mutta että vaikka niin haluttaisiinkin, emme voi taata, että velan anteeksiantamisen kautta saadut varat sijoitetaan sosiaalisiin tarkoituksiin, erityisesti terveydenhuoltoon ja koulutukseen. Mielestäni tämänkaltainen järkeily ja asioihin puuttuminen, vaikka sillä tarkoitettaisiinkin pelkkää hyvää, voidaan haluttaessa tulkita joko Euroopan unionin tai sen jäsenvaltioiden uuskolonialistiseksi yritykseksi puuttua noiden maiden sisäiseen hallintaan, erityisesti niiden talousarvioiden hallintaan, mikä ei ole, eikä voi koskaan olla, yksi väliintulon tarkoituksista.
Jäsenten myös ehdottaman velan täysinäisen peruuttamisen osalta kannattaa muistaa, että alan asiantuntijat keksisivät perusteita tätä vaihtoehtoa vastaan. On erittäin epätodennäköistä, että yksityinen pankki myöntäisi lainoja noille maille, jos niissä odotetaan, että julkisvelkojat voivat kuolettaa ne kokonaan. Kannattaa sitä paitsi pitää mielessä, että poliittisesti ajatellen se, että annetaan toiveita velkojen säännöllisestä ja automaattisesta peruuttamisesta, pienentää luonnollisesti velkojaosapuolten rahoitusvalmiutta.

Nielson
. (EN) Komission panos velkojen helpottamiseen näkyy HIPC-aloitteessa. Se käynnistettiin syyskuussa 1996, ja sen tarkoituksena on lievittää niiden köyhimpien maiden velkataakkaa, joilla on aktiivisia sopeutusohjelmia. Siinä on kyse kaikkien lahjoittajien, erityisesti monenvälisten velkojien, koordinoiduista pyrkimyksistä. Se oli kautta aikojen ensimmäinen kerta, kun monenvälinen näkökohta otettiin suoraan huomioon.
Vuonna 1999 ministerit sopivat Kölnissä pidetyssä G7-maiden huippukokouksessa entistä laajemmasta ja joustavammasta aloitteesta, joka mahdollistaa entistä nopeammat, syvemmät ja laajemmat velkahelpotukset. Ehdotettujen muutosten myötä HIPC II -aloitteen kustannusten odotetaan kohoavan tuntuvasti noin 27,4 miljardiin dollariin HIPC I -aloitteen arvioidusta noin 13 miljardin dollarin tasosta. Itse asiassa HIPC I -aloitteen alkuperäinen kustannusarvio oli vain noin 8 miljardia dollaria.
Komissio on muuten jo antanut suuren panoksen HIPC I -aloitteeseen. Neuvosto antoi 6. heinäkuuta 1998 päätöksen, joka koski yhteisön osallistumista HIPC-aloitteeseen Euroopan investointipankin hallinnoimien saatavien, erityislainojen ja riskipääoman osalta kelpoisuusehdot täyttävissä AKT-maissa. Kuten aiemmin mainittiin, yhteisö on velkojana vain pikkutekijä tässä keskustelussa. Onneksi annamme lähinnä suoria avustuksia emmekä myönnä lainoja.
Varasimme 40 miljoonan euron verran EKR:n varoille kerääntynyttä korkoa, jonka pitäisi kattaa kuuden ensimmäisen maan kustannukset. Yhteisö tuki Ugandaa ja Guyanaa vuoden 1998 puolessavälissä ja vuoden 2000 alussa yhteensä 4,59 miljoonalla ja 6,44 miljoonalla eurolla.
Yhteisö on sittemmin päättänyt lisätä tuntuvasti tukeaan HIPC II -aloitteeseen. Syyskuussa 1999 Washingtonissa pidetyssä vuosikokouksessa ilmoitettiin, että yhteisön panos olisi miljardin euron suuruusluokkaa. Komissio antoi sittemmin EU:n ja AKT-maiden yhteiselle neuvostolle ja EU:n neuvostolle päätösehdotusluonnoksia, jotka hyväksyttiin yleisten asioiden neuvostossa 6. joulukuuta ja EU:n ja AKT-maiden yhteisessä neuvostossa 8. joulukuuta.
On pidettävä mielessä, että tämä edellyttää AKT-maiden suostumusta, koska tässä jaetaan uudelleen EKR:n rahoja, joten näille päätöksille tarvitaan niiden hyväksyntä. Komissio on parhaillaan saattamassa päätökseen jäsenvaltioiden, Euroopan investointipankin, Maailmanpankin ja Afrikan kehityspankin kanssa käytäviä keskusteluja yhteisön HIPC II -aloitteelle sekä lahjoittajana että velkojana antaman tuen nykyisen täytäntöönpanon pääperiaatteista. Se tekee kesäkuussa asiaan liittyvät rahoitusehdotukset.
Yhteisön kokonaispanos lahjoittajana HIPC:n rahastoon on 680 miljoonaa euroa kelpoisuusehdot täyttävissä AKT-maissa. Afrikan kehityspankille varataan 670 miljoonaa euroa, jotta se voi peittää rahoitusvajeensa HIPC-aloitteessa, ja ainoalle ei-afrikkalaiselle AKT-maalle, Guyanalle, varataan 10 miljoonaa euroa.
EKR:n varoista peräisin olevat yhteisön 680 miljoonaa euroa kanavoidaan HIPC:n rahastoon kolmena nostoeränä niin, että käytännön rahoitustarpeet ja muiden lahjoittajien tuki otetaan huomioon. Saatavilla olevien tietojen mukaan ensimmäisen nostoerän tarpeet ovat tänä vuonna 250 miljoonan euron suuruusluokkaa. EY:n ensimmäinen nostoerä maksetaan heinäkuussa. Näiden sitomattomista EKR:n varoista rahoitettavien määrärahojen lisäksi HIPC:n rahastoon annetaan ei-afrikkalaisia voimakkaasti velkaantuneita köyhiä maita varten 54 miljoonaa euroa Latinalaista Amerikkaa ja Aasiaa koskevista budjettikohdista. Haluamme toisin sanoen varmistaa, että EU osallistuu HIPC-aloitteeseen kokonaisvaltaisesti ja HIPC-aloitteen summien mukaisesti.
Lopuksi on korostettava, että AKT-maiden ja EU:n neuvoston päätöstä EY:n rakennesopeutusvälineen vahvistamisesta 250 miljoonalla eurolla käytetään osittain hätäavun antamiseen kelpoisuusehdot täyttäville voimakkaasti velkaantuneille köyhille AKT-maille. On tärkeää painottaa, että yhteisön panosta velkojen helpottamiseen ei saisi pitää kahdenvälisten lahjoittajien antamien varojen korvikkeena. Niitä tarvitaan edelleenkin, jotta Kölnin G7-huippukokouksessa julkistettu aloite voitaisiin rahoittaa. Vuosi sitten uskottiin, että G7-maat löytäisivät ylimääräisiä varoja.
Muista HIPC:n rahastoon maksettavista varoista on ehkä syytä huomata, että Yhdysvaltojen hallituksen talousarvioesityksessä Yhdysvaltojen panokseksi ehdotetaan 600 miljoonan dollarin summaa, joka on seurausta aiemmin tehdyistä sitoumuksista ja joka vastaa Maailmanpankin laskemaa Yhdysvaltojen osuutta HIPC-aloitteessa. Tämä talousarvioesitys täytyy hyväksyä kongressissa, mihin tosiaankin liittyy tiettyjä vaikeuksia. Itse asiassa on erittäin epätodennäköistä, että Yhdysvallat hoitaa suunnitellun osuutensa.
Komission HIPC-aloitteeseen osoittamiin varoihin sovelletaan samoja periaatteita kuin muihinkin Euroopan kehitysrahastosta peräisin oleviin varoihin, ja komissio varmistaa, että EKR:n komitea, toisin sanoen jäsenvaltiot, on mukana kaikissa vaiheissa.
Lomén yleissopimuksen 366 artiklan b kohdassa asetetaan nykyisin tiukat ehdot EKR:n rahojen mahdolliselle käytölle. Poliittiselta kannalta ei olisi järkevää lopettaa EKR:n rahoittamia hankkeita 366 artiklan b kohdan piiriin kuuluvissa maissa ja antaa niille EY:n näennäisesti suoraa, varauksetonta talousarviotukea esimerkiksi HIPC:n velkahelpotusmekanismien kautta. Komission tehtävänä on varmistaa, etteivät EKR:n rahat mahdollista vallankaappausta tai lisää talousarvion liikkumavaraa niin, että diktaattorit voivat sortaa kansalaisia. Nykyisen 366 artiklan b kohdan tarkoituksena on hankaloittaa niiden maiden asioita, jotka rikkovat perusluonteisia ihmisoikeuksia ja hyvän hallinnon periaatteita. Euroopan tilintarkastustuomioistuin on selvästi ilmaissut tämän näkemyksen ottaessaan kantaa näihin kysymyksiin. Kätemme ovat tässä keskustelussa varsin sidotut sen osalta, miten voimme käytännössä saavuttaa tämän.
Keskusteluissa, jotka johtivat viime vuonna HIPC-aloitteen vahvistamisesta tehtyyn sopimukseen, lahjoittajien yhteisö oli erittäin yksimielinen siitä, että köyhyyden lievittäminen täytyy jälleen ottaa kehitysyhteistyön päätavoitteeksi. Köyhyyden lievittämistä koskevien strategia-asiakirjojen käsite otettiin käyttöön, jotta saataisiin kehys köyhyyden lievittämisen sisällyttämisestä kaikkiin hallitusten ja lahjoittajien politiikkoihin. Se edellyttää maakohtaista lähestymistapaa, jossa kunkin maan tilannetta arvioidaan kehityksen, köyhyyttä koskevien strategioiden ja instituutioiden kapasiteetin osalta.
Komissio on ilmaissut voimakkaan tukensa tälle Maailmanpankin ja IMF:n aloittamalle täysin uudelle lähestymistavalle. Maiden omistus on välttämätöntä näiden ajatusten kehittelyssä, ja hallituksilla on vastuu sekä suunnitteluprosessista että lopputuotteesta. Komissio pitää erityisen tärkeänä avointa osallisuutta, jossa ovat mukana kansalaisyhteiskunta, parlamentit ja kaikki asianomaiset kansainväliset elimet ja lahjoittajat. Sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen ja tasavertaisuuteen liittyviä kysymyksiä käsittelevät politiikat ovat kasvussa ja köyhyyden lievittämisessä yhtä keskeisiä kuin talouspolitiikka. Yhteisö jatkaa ja tehostaa sitoumustaan tukea makrotaloudellisia uudistuksia, sosiaalisektoria, alueellista integraatiota ja tervettä varainhoitoa.
Tätä kaikkea tarvitaan, jotta voidaan varmistaa, että köyhyyden torjuminen on edelleenkin keskeinen asia, kun parannamme näiden köyhien maiden tilannetta vahvistetun HIPC-aloitteen kautta. Mielestäni on varsin hyvä asia, että komissio ja EU yleensä erottuvat selvästi tärkeimpänä yksittäisenä osatekijänä tämän aloitteen onnistumisessa.

Corrie
Arvoisa puhemies, kun kuulee monien Afrikan valtioiden hirvittävästä velasta, ensimmäisenä reaktiona on syvä myötätunto. Minulla oli kuitenkin kunnia vierailla monessa näistä maista viime vuonna, ja minun on sanottava, että monessa tapauksessa myötätunto muuttuu vihaksi, kun näkee, miten äärimmäisessä köyhyydessä näiden maiden ihmiset asuvat, kun taas johtajat ja ministerit kylpevät rikkauksissa, ja sitä alkaa kyseenalaistaa avun ja hätäavun jakelun.
Kaikesta Euroopan, yksittäisten kansallisvaltioiden ja elinten antamasta avusta huolimatta Afrikan ulkomaanvelka kasvaa noin 12 prosenttia vuodessa ja jotkin maat maksavat enemmän korkoa kuin ne saavat apua. Tämä ei saa jatkua, mutta eivät myöskään ne historialliset syyt, jotka ovat sen taustalla. Jotkut arvoisat jäsenet arvostelevat minua siitä, että sanon tämän, mutta niin kehitysavusta kuin myös velkahelpotuksista on tehtävä ehdollisia.
Olen myös aina ollut sitä mieltä, että hyvä hallinto on tärkeämpää kuin pelkkä demokratia, jos aiomme kitkeä pois korruption, koska ellemme kykene kitkemään pois korruptiota, syydämme vain hyvää rahaa huonoon tarkoitukseen. Meidän täytyy siis kyetä valvomaan velkahelpotusten vaikutusta ja varmistaa, että kaikki käytetään kansalaisyhteiskunnan hyväksi ihmisten terveyden, koulutuksen ja työllistymismahdollisuuksien parantamiseksi.
Huonolla hallinnolla on myös sivuvaikutuksensa, nimittäin näihin maihin tehtävien ulkoisten investointien vähyys, mikä vie niiltä mahdollisuuden lisätä vaurautta sekä parantaa työllistymismahdollisuuksia ja elintasoa. Petosten ja korruption torjunnasta olisi tehtävä velkahelpotusten ja kehitysavun myöntämisen ehto - nämä eivät ole minun sanojani, arvoisa puhemies, vaan Nigerian presidentti Obasanjon sanoja, jotka hän lausui Abujassa AKT-maiden ja EU:n edustajakokouksen 13. istunnon avajaisissa. Jos vain Afrikan kaikki muut presidentit yhtyisivät hänen sanoihinsa, velkahelpotusten myöntämistä vastustettaisiin vähemmän ja miljoonien ihmisten köyhyyden lievittämisessä voitaisiin saada aikaan todellista edistystä.

Veltroni
Arvoisa puhemies, samaan aikaan, kun me käymme tätä keskustelua, Sierra Leonessa on käynnissä taas yksi tragedia, joka on kestänyt 10 vuotta: siviilisota on aiheuttanut 50 000 ihmisen kuoleman, 2 miljoona evakuoitua ihmistä, terroria aiheuttava järjestelmällinen liike on julmasti silponut 40 000 kaikenikäistä miestä ja naista. Vastaavanlaiset inhimilliset murhenäytelmät koskettavat tällä hetkellä suurta osaa Afrikkaa ja myös Länsi-Saharan kansaa koskeva tragedia on osa niitä, kansaa, jonka edustajia saimme tavata tänä aamuna aivan rakennuksen ulkopuolella.
Maailmanlaajuistumisen toinen puoli koostuu myös köyhyydestä, kaikkein köyhimpien kehitysmaiden velasta, niiden konfliktien leviämisestä, jotka vähentävät kehitykseen tarvittavaa tilaa ja ruokkivat uusia konflikteja ja uutta köyhyyttä. Juuri siksi hiljattain Kairossa pidetyllä Euroopan unionin ja Afrikan välisellä huippukokouksella on huomattava merkitys, ja sillä avataan maailmanlaajuinen vuoropuhelu tämän maanosan maiden kanssa ja yhdistetään ensimmäistä kertaa kehitysavun politiikka demokratian periaatteen vahvistamiseen, oikeuksiin ja korruption vastaiseen taisteluun. On välttämätöntä kehittää pitkän aikavälin strategia ja velan mitätöiminen on tämän strategian lähtökohta. Tästä syystä on tärkeää kuten Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän esittämässä päätöslauselmassa osoitetaan kasvattaa niiden varojen prosentuaalista määrää, joita teollistuneet maat osoittavat köyhimmille maille, mutta tämän lisäksi meidän sitoumuksemme laatu on tärkeä.
Päätöslauselmassa esitetään kaksi merkittävää vaihtoehtoa: uudet kestävyyden kriteerit ja joustavampi suhtautuminen eniten velkaantuneihin maihin sekä vähemmän kehittyneiden AKT-maiden velkojen kahdenvälinen mitätöiminen. Nämä ovat ensimmäisiä konkreettisia ohjeita, vaikka meidän onkin tulevaisuudessa vältettävä luoton ja velan muodostavan kierteen toistuminen tarkistamatta millään tavoin tehtyjä valintoja. Itse asiassa me tiedämme, että velan mitätöiminen ei riitä, jos ne mekanismit, joilla politiikan kokonaisuutta ohjataan, jäävät ennalleen. Velan mitätöimisen pitää riippua näin sellaisten vapautuvien varojen käytöstä, jotka täytyy investoida kouluihin, sairaaloihin ja kansojen inhimilliseen kehitykseen, eikä niitä pidä tuhlata korruptioon, kuten tällä hetkellä tapahtuu, tai mikä pahempaa, asemarkkinoiden ja tuhoisien sotien ruokkimiseen. Maailmanlaajuista taloutta pitää vastata maailmanlaajuinen politiikka; kasvun pitää sopia yhteen ihmis- ja siviilioikeuksien ja demokratian vahvistamisen kanssa.
Velan kierteen voittamiseksi on siis otettava käyttöön toimenpidevälineitä: enemmän yhteistyötä, enemmän vaihdoksia, enemmän aloitteita konfliktien syntymisen vastustamiseksi ja enemmän johdonmukaisia toimia niitä korruptoituneita ja velkaantuneita hallituksia vastaan, jotka kaatavat kansojen niskaan kriisien ja puuttuvan kehityksen synnyttämät vaikeudet. Sitoumus velan mitätöimiseen on tärkein edellytys sellaisten politiikkojen aloittamiseksi, joilla vähennetään köyhyyttä. Velkaa koskevan ongelman ratkaisu pitää sulauttaa paikallisen kehityksen edistämistoimiin. Menestyksen saavuttamiseksi kansalliset politiikat pitää sovittaa yhteen, ja niihin pitää liittää markkinoiden suurempi avautuminen.
Hiljattain solmitut Euroopan unionin ja AKT-maiden väliset sopimukset kulkevat tässä suunnassa, ja niillä autetaan 31:tä vähemmän kehittynyttä maata määrätyn ajan kuluessa vuoteen 2005 mennessä. Tässä mielessä yksityisen sektorin osallistuminen on ensiarvoisen tärkeää, jotta voidaan lisätä vaihdoksia ja luoda näille maille varojen siirron lisäksi suotuisat olosuhteet sisämarkkinoiden kehittämistä varten ja ehtojen asettamisen lisäksi kannustimia.

Van den Bos
Arvoisa puhemies, pahassa tilanteessa olevaa ei saa kuormittaa lisää. Siksi lainojen, velkojen ja taas uusien lainojen tuhoisa noidankehä täytyy murtaa. Valtavat lyhennyskustannukset estävät kaiken kehityksen. Koulutukseen, terveydenhuoltoon ja hyvin toimivan virkakoneiston rakentamiseen ei jää rahaa juuri lainkaan. Siksi velkojen keventäminen on erityisen kiireellistä. Se täytyy toteuttaa kaikkien luotonantajien - unionin, valtioiden ja ennen kaikkea Yhdysvaltojen, kansainvälisten toimielinten ja pankkien - yhteisin ponnisteluin.
Hyvin globaalilla strategialla emme kuitenkaan pääse paljoa pitemmälle. Ohjelmat velkojen anteeksiantamiseksi täytyy räätälöidä erikseen jokaisen maan erityistilanteeseen. Tässä yhteydessä on oleellisen tärkeää, että ei puututa pelkästään sosiaalisiin ongelmiin, vaan että luodaan myös vankka perusta kestävälle talouskasvulle. Jos se jää puuttumaan, myös ulkomaiset investoinnit jäävät tulematta.
Ehdottomana edellytyksenä velkataakan keventämiselle on asianomaisten viranomaisten suorittama terve varainhoito. Emme saa olla tässä mielessä naiiveja. Emme voi enää kirjoittaa avoimia sekkejä. Menneisyydessä on käytetty miljardeja muuhun kuin ne on ollut tarkoitettu. Todella paljon rahaa on joutunut korruptoituneiden valtakoneistojen käsiin, jotka ovat antaneet sveitsiläisten pankkien osaltaan hyötyä kehitysyhteistyörahojen laajamittaisesta varastamisesta. Milloin sivistyneelle maailmalle lopultakin selviää, että maat, jotka säilyttävät pankkisalaisuuden, ovat osasyyllisiä suurrikoksiin, joista köyhimmät väestöryhmät joutuvat kärsimään?
IMF (Kansainvälinen valuuttarahasto) ja Maailmanpankki käynnistivät jo vuonna 1996 aloitteen köyhimpien maiden auttamiseksi veloistaan. Viime kesänä edellytyksiä mukautettiin oikeutetusti. Tuki tehtiin riippuvaiseksi mitattavissa olevista tuloksista. Olisi oikein hyvä, jos Euroopan unioni ja jäsenvaltiot suhtautuisivat asiaan hyvin suopeasti, jos edellytykset täytetään. Tehkäämme kaikkemme, jotta köyhimmät maat autettaisiin pois vaikeasta tilanteesta. Se voi onnistua, jos uhri osallistuu itsensä pelastamiseen.

Schörling
Arvoisa puhemies, uskon, että olemme kaikki samaa mieltä siitä, että on täysin mieletöntä, että monet maailman köyhimmistä maista maksavat joskus enemmän koroissa ja velanhoidostaan kuin saavat tukea! Ainakin kahteen kysymykseen on mielestäni löydettävä vastaus. Ensimmäinen kuuluu: kuinka EU ja G7-maat sekä muut länsimaat voivat panna täytäntöön sitoumuksensa niin, etteivät ne jää pelkiksi tyhjiksi lupauksiksi? Huolimatta siitä, mitä komissio ja neuvosto ovat sanoneet, asia on niin, että G7-maat kiitettävistä aloitteistaan huolimatta eivät tähän mennessä ole eläneet aloitteen mukaisesti ja ryhtyneet toimiin tässä asiassa. Kehitysmaiden velkoja on ainoastaan vähennetty 0,25 prosentilla tähän mennessä - ja sekin vain kolmessa maassa. Se ei tietenkään riitä. Nekään EU-maat, jotka ovat sanoneet haluavansa poistaa velat, eivät ole varanneet talousarvioon varoja tätä varten; joskus tämä rahoitus on otettu yhteistyön ja kehityksen alueilta.
Kaikkein tärkein kysymys kuuluu: kuinka varmistetaan se, että resurssit käytetään järkevästi EU-maissa? Neuvosto vastasi, ettei se ole sellaisen ohjauksen kannalla. EU, IMF ja Maailmanpankki ovat kuitenkin jo toisessa yhteydessä määritelleet kriteerit, joten miksi me emme voisi määrittää kriteereitä sen varmistamiseksi, että velkojen poistaminen todellakin tulee väestön...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Gollnisch
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, afrikkalaiset, joita on tällä hetkellä 800 miljoonaa, joita on 25 vuoden päästä kaksi kertaa enemmän ja jotka eivät tietenkään ole ainoita kehitysmaissa eläviä ihmisiä, vajoavat kurjuuteen ja muuttavat yhä enenevässä määrin Euroopan maihin, joissa väestön määrä vähenee nopeasti. On palautettava mieliin, että tämä köyhyys osuu yhteen 1960-luvulla toteutetun siirtomaavallan hutiloidun purkamisen kanssa, joka suisti monet näistä maista kurjuuteen ja etnisiin sotiin, jotka liittyivät myös korruptoituneiden, ja useimmiten tämä on todellakin myönnettävä sosialististen diktatuurien perustamiseen.
Haluaisimme sanoa, että köyhien maiden velan anteeksi antaminen on varmasti kiitettävä ajatus, ja me kannatamme porrastuksia, mutta haluaisimme, että kävisimme käsiksi yhtä vakavissamme ongelmien syihin. Panemme esimerkiksi merkille, että Afrikan maat, jotka olivat 1990-luvulle saakka yhä sidoksissa Ranskaan taloudellisten, rahataloudellisten ja sotilaallisten yhteistyösopimusten välityksellä, muodostivat vakauden ja suhteellisen vaurauden tyyssijan. Samoin on niiden valtioiden laita, jotka olivat edelleen sidoksissa länsivaltoihin tuollaisten taloussopimusten välityksellä.
Tämä vaikuttaa meistä vakavammin otettavalta ratkaisulta kolmannen maailman ongelmiin kuin YK:n 4. tammikuuta tekemä uskomaton suositus, jonka mukaan Euroopan olisi syntyvyytensä vähenemisen lieventämiseksi otettava vastaan Afrikan maista 25 vuoden kuluessa 159 miljoonaa siirtolaista. Euroopan muuttaminen kolmannen maailman kaltaiseksi ei ole meidän mielestämme ratkaisu, jolla kykenemme saattamaan kolmannen maailman todelliseen taloudelliseen kehitykseen.
Todellinen ratkaisu perustuu sellaiseen Afrikassa harjoitettavaan kehityspolitiikkaan, jonka avulla afrikkalaiset voivat elää kotimaissaan, ja meidän on tätä silmällä pitäen pohdittava vapaakaupan väitettyä siunauksellisuutta. Meidän mielestämme se ei ole todellista, tai se on sitä pikemminkin ainoastaan taloudelliselta ja yhteiskunnalliselta tasoltaan vertailukelpoisten maiden välillä, ja nämä maat siirtyvät ainoastaan varmojen rajojen ja tullimaksujen suojassa vähitellen käsityöläisyyden tasolta teollistumisen tasolle.

Van Dam
Arvoisa puhemies, elämme vuotta 2000 jälkeen Kristuksen syntymän, siis juhlavuotta. Tämä vuonna meidän täytyy raamatullista juhlavuotta ajatellen suhtautua vakavasti kaikkein köyhimpien velkataakan keventämiseen. Juhlavuonna, joka 50. vuosi, Israelissa annettiin velkoja anteeksi, vapautettiin orjia, ja maa jäi kesannolle. Sellainen vuosi tarjosi mahdollisuuden aloittaa tulevaisuuden ilman velkoja. Tämän raamatullisen lähtökohdan mukaisesti vuodesta 2000 täytyy tulla juhlavuosi maailman köyhimmille. Siksi kannatamme sydämestämme kansallisia ja kansainvälisiä aloitteita velkataakan keventämiseksi.
En voi kuitenkaan jättää tekemättä muutamaa kriittistä huomautusta tiettyjen G7-maiden viime vuosina tekemistä ylpeistä ilmoituksista. Nämä rikkaat maat ovat ylpeitä siitä, että ne eivät tee enää ongelmaa valtavista summista, joita köyhät maat ovat niille velkaa. Kokemukset niin sanotuista HIPC-aloitteista, jotka ovat vuodelta 1996, ovat kuitenkin osoittaneet, että velkataakan keventäminen ei ole aina vaikuttanut täysin myönteisesti köyhien kehitykseen. Suotuisimmissa tapauksissa 100 prosentin velkakevennys tuo mukanaan vain 40 prosentin todellisen vähennyksen velkaan. Syynä tähän on ennen kaikkea se, että velkakevennykseen sidotaan sellaiset ehdot, että vain harvat maat tulisivat kysymykseen. Lisäksi varat velkataakan keventämiseen otetaan melko usein kansallisista ja kansainvälisistä kehitysyhteistyöbudjeteista. Silloin ei siis ole kysymys ylimääräisten varojen käyttämisestä vaan ennen kaikkea menojen siirtämisestä. Köyhien maiden tarvitsee tosiaankin käyttää vähemmän rahaa velkojen maksamiseen, mutta samalla niiden saama ulkomainen apu vähenee. Jos suhtaudumme tosiaankin vakavasti köyhyyden torjuntaan maailmassa, velkataakan keventämiseen täytyy liittyä rinnakkain aktiivinen politiikka köyhyyden torjumiseksi. Paikallisten viranomaisten ja kansalaisjärjestöjen käyttäminen on tässä yhteydessä toivottavaa.
Nämä reunahuomautukset eivät kuitenkaan muuta sitä tosiasiaa, että tehtyjä myönnytyksiä täytyy noudattaa ja uusia aloitteita täytyy tehdä. Huolellinen ja suopea asenne on tässä yhteydessä toivottava. Komission, jäsenvaltioiden ja kansainvälisten avunantajien täytyy tehdä kaikkensa, jotta Herramme vuodesta 2000 tulisi todellinen juhlavuosi.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, uuden vuosituhannen johdosta - van Dam puhui juuri tästä - ja sekä G7-maiden kokouksessa että Lissabonin huippukokouksessa ja hiljattain järjestetyssä Euroopan ja Afrikan huippukokouksessa Kairossa lausuttiin paljon kauniita sanoja monien kehitysmaiden valtavien velkojen anteeksi antamisesta. Nyt herääkin kysymys, että mitä oikeastaan tapahtuu. Olemme kuulleet muutamia esimerkkejä HIPC 1 - ja HIPC 2 -aloitteista, ja olen ymmärtänyt, että tähän toiseen ohjelmaan on käytettävissä nyt miljardi. Kaikkien kehitysmaiden velka on yhteensä 350 miljardia. Tämä tarkoittaa, että miljardi on siihen verrattuna oikeastaan vain pisara valtameressä. Monet näistä maista maksavat 25-40 prosenttia koko budjetistaan korkoja ja lyhennyksiä länsieurooppalaisille, yhdysvaltalaisille ja japanilaisille pankeille. Katkera todellisuus on, että nämä miljardit, joita maksetaan velkojen lyhentämiseksi, ovat paljon suurempi summa kuin kehitysapurahat. Tämä on tuhoisa tilanne, koska ihmettelemme usein, miksi kehitysapumme ei auta. Tämä on siis yksi tärkeimmistä syistä. Jos rahaa annetaan yhdellä kädellä ja jos se sitten pitää maksaa takaisin kolmella tai neljällä kädellä, silloin nämä maat eivät luonnollisestikaan pääse eteenpäin.
Jäljelle jää yksi kysymys: pitääkö velat antaa anteeksi ilman ehtoja? En ole siitä samaa mieltä kollega Mirandan kanssa enkä ole myöskään samaa mieltä niiden kollegojen kanssa, joiden mielestä pitäisi. Mielestäni sille voi tosiaankin asettaa ehtoja. Täytyy olla kysymys köyhimmistä maista. Aloittakaamme siitä. Silloin maassa täytyy olla demokraattinen johto ja monimuotoinen parlamentti, joka myös valvoo hyvin hallitusta. Kyseisen maan täytyy taistella aktiivisesti korruptiota vastaan. Kyseiset maat eivät myöskään saa olla sodassa tai osallistua sotiin, ja sovittu osa budjetista täytyy todellakin käyttää sosiaaliohjelmiin köyhimpien kansalaisten hyväksi, siis koulutukseen, terveydenhuoltoon ja sosiaaliturvaan. En ole samaa mieltä Da Costan kanssa, joka sanoi juuri, että tämä on ehkä hieman uuskolonialistista. Jopa Kööpenhaminassa kehitysmaiden sosiaaliasioita käsitelleessä huippukokouksessa sovittiin aikoinaan, että osa näistä kuluista halutaan kattaa.
Arvoisa puhemies, meidän täytyy oikeastaan tehdä seuraava vetoomus: tehkää asialle jotakin. Käyttäkää yksinkertaisesti kymmenen prosenttia koko kehitysapubudjetista velkojen lyhentämiseen. Jos emme tee asialle mitään, nämä maat jäävät alaspäin menevään kierteeseen.

Sauquillo Pérez del Arco
Arvoisa puhemies, kuuntelin erittäin kiinnostuneena niin neuvostoa kuin komissiotakin.
Sosialistiryhmä katsoo, että velkaa, joka on uhka maailman köyhimpien maiden kehitykselle, ei voida tarkastella erillisenä, yksinomaan rahoitukseen liittyvänä ongelmana, vaan se pitää sijoittaa osaksi laajaa ja johdonmukaista strategiaa, joka johtaa köyhyyden poistamisesta aina kehitykseen asti.
Tähän vaaditaan ensiksikin sitä, että velkojen mitätöinnin jälkeen muita rahoituslähteitä ei poisteta, vaan että velkojen mitätöinti on yksi johdonmukaisen kehityspolitiikan toimenpide. Toiseksi sitä, että velkojen mitätöinnin myötä vapautuneet varat käytetään inhimilliseen kehitykseen, erityisesti terveydenhuoltoon ja koulutukseen tehtäviin investointeihin. En ole neuvoston kanssa samaa mieltä siitä, että tämä voi olla uudenlainen kolonialismin muoto. Näin ei mielestäni ole.
Jotta kehitys olisi tehokasta, velkojen mitätöinti edellyttää lisäksi, kuten toteamme päätöslauselmassa, maailmanlaajuista strategiaa, joka toteutetaan yksimielisesti kansainvälisissä rahoituslaitoksissa ja niiden toimesta.
Euroopan unionin, joka on suurin kehitysavun antaja, täytyy koordinoida toimintaansa kansainvälisissä rahoituslaitoksissa ja tehdä köyhyyden poistamisesta jäsenvaltioidensa yhteinen tavoite. Yhtenä osana tässä on köyhimpien maiden velkojen mitätöinti.
Tässä tarvitaan siis yhteisön politiikkojen välistä johdonmukaisuutta ja koordinointia. Yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa, jonka käsitämme liian usein pelkäksi turvallisuuspolitiikaksi, on otettava huomioon tämä asia yhtä lailla kuin kauppa- ja kehityspolitiikoissa.
Voimakkaasti velkaantuneiden köyhien maiden, jotka jo hyötyvät velkojen poistamista koskevasta Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston strategiasta, on sitouduttava asianmukaisiin makrotalouspolitiikkoihin, sosiaalisen kehityksen tavoitteisiin, maan luotettavuuden parantamiseen, sillä se on ainoa tapa houkutella ulkomaisia sijoituksia, ja instituutioiden toimintakyvyn vahvistamiseen.
Niiden toimenpiteiden lisäksi, joita velalliset ja velkojat toteuttavat köyhyyden poistamiseen tähtäävässä maailmanlaajuisessa strategiassa, on mahdollista, että saavutamme sosiaalista kehitystä koskevan Kööpenhaminan huippukokouksen tavoitteen, josta olemme täysin samaa mieltä.
Pyydämme näin ollen vakaasti kaikkia jäsenvaltioita ja komissiota tukemaan voimakkaasti velkaantuneita köyhiä maita koskevaa kansainvälisten rahoituslaitosten HIPC-aloitetta.

Van Hecke
Arvoisa puhemies, on hienoa, että kansainvälinen yhteisö aikoo nyt ilmeisesti ryhtyä velkataakan keventämiseen. Ikävä kyllä tämä kannustava politiikka tulee myöhään, liian myöhään. UNICEF totesi jo 1980-luvulla oikeutetusti, että kolmannen maailman rikkaat saivat lainat ja köyhät saivat velat niskoilleen.
Oxfamin mukaan kehitysmaissa kuolee päivittäin 19 000 lasta velkataakan vuoksi, mikä on itse asiassa epäsuoraa seurausta IMF:n (Kansainvälisen valuuttarahaston) ohjelmista, jotka velvoittavat tietyt maat supistamaan terveydenhuoltomenojaan kolmanneksella. Eikö olekin järjetöntä, että jotkut maat joutuvat käyttämään 40 prosenttia budjetistaan lyhentääkseen velkaa, jonka ovat usein keränneet vastuuttomat ja ahneet diktaattorit Maailmanpankin ja läntisten yksityisten pankkien hiljaisella myötävaikutuksella?
Ottakaamme siksi oppia menneisyydestä. Toivon velkataakan keventämistä, mutta ei lineaarisena eikä ilman ehtoja. Siinä täytyy käyttää yhtenäistä ja monenkeskistä strategiaa. Se täytyy kytkeä vaatimuksiin kunnollisesta hallinnosta. Noiden maiden täytyy antaa vankat takeet näistä vaatimuksista. Täytyy olla takeet siitä, että taloudellinen liikkumavara, joka syntyy velkojen anteeksi antamisen myötä, käytetään köyhyyden torjuntaan. Täytyy myös olla takeet siitä, että sitä ei käytetä aseostojen ja muiden sotilaallisten toimien rahoittamiseen.
Arvoisa Da Costa, tämä ei ole tosiaankaan uuskolonialismia. Tässä vain valvotaan, että eurooppalaisten veronmaksajien rahoja ei käytetä väärin hyväksi sotien, järjettömien sotien, rahoittamiseen Afrikassa. Ehdollisuus vaati rohkeutta, ja suokaa anteeksi, enemmän rohkeutta kuin jäsenvaltiot ja komissio ovat tähän mennessä osoittaneet.

Kinnock, Glenys
Arvoisa puhemies, kuten muut ovat sanoneet, velkahelpotuksista on annettu monta lupausta, mutta hyvin harva lupaus on pidetty. Kaikkien Kölnissä viime vuonna kuultujen tavoitteiden jälkeen noin 13 miljardia dollaria luvatusta 100 miljardista dollarista on itse asiassa peruttu, ja, kuten komissio ja neuvosto ovat kertoneet meille, HIPC:n rahastoon maksetut summat ovat vielä kaukana tavoitteesta. Kuten komission jäsen aivan oikein sanoi, taakkaa täytyy jakaa. Asia on niin, että vaikka Yhdysvaltojen talousarvio on ollut triljoonan dollarin verran ylijäämäinen 10 vuoden aikana, presidentti Clinton ei kykene puristamaan kongressilta 210:tä miljoonaa dollaria HIPC-aloitteeseen. Tämä on hirvittävä tosiseikka.
Asia on myös niin, että odotamme yhä, että Maailmanpankki ja IMF tekevät samansuuntaisen ehdotuksen kuin Euroopan unioni. Kaikki G7-maat ovat luvanneet jonkinlaisen sataprosenttisen velkojen mitätöinnin, mutta monet niistä ovat erittäin hitaita ja haluttomia tekemään sitä haluamallamme tavalla. Lisäksi kunkin maan on velkahelpotusten kelpoisuusehdot täyttääkseen käytävä läpi pitkä ja usein ristiriitainen HIPC-prosessi, ja toistaiseksi vasta viisi maata on onnistunut kulkemaan niiden porttien läpi, joiden läpi niiden on pitänyt kulkea.
Yhdistynyt kuningaskunta on toistaiseksi ainoa maa, joka on tarjonnut sataprosenttista velkojen mitätöintiä. Ranska, Saksa ja Japani sisällyttävät tähän ainoastaan ennen Paris Clubiin liittymistä kertyneet velat ja jättävät näin ottamatta huomioon merkittävän määrän velkaa. Japani muuten sitoo velkahelpotukset velvollisuuteen ostaa japanilaisia vientituotteita.
Esimerkiksi Mosambikin osalta on erittäin merkittävää, että IMF, Maailmanpankki ja Paris Club ainoastaan lykkäsivät Mosambikin maksuja ja lainasivat sille lisää rahaa.
Sanoisin siis lopuksi, että me parlamentin jäsenet kehotamme kaikkia velkojia lopettamaan viivyttelyn ja ryhtymään tosissaan työhön köyhimpien maiden kaikkien velkojen mitätöimiseksi. Olen toki kaikkien kollegojeni kanssa samaa mieltä, että kyse on niistä köyhimmistä maista, jotka täyttävät velkahelpotusten myöntämisen ehdot ja jotka ovat sitoutuneet tukemaan sosiaalialaa ja inhimillistä kehittämistä.

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, luulen, että täällä on käynyt tänään selväksi, että kysymyksessä mainittu tilanne on huolestuttava, ja se on saanut neuvoston huomion osakseen. Pohjimmiltaan kysymyksestä ollaan melko yksimielisiä, erityisesti Euroopan unionissa. Euroopan unionin puheenjohtajavaltio Portugali otti sitä paitsi huolekseen tämän kysymyksen kirjaamisen työohjelmaansa, ja se oli myös epäsuorasti mukana Kairon eurooppalais-afrikkalaisen huippukokouksen asialistalla. Tätä kysymystä on kuitenkin syytä tarkastella levollisesti ja punnitusti sekä antamatta tämän huolestuttavan ja vakavasti velkaantuneiden maiden väestöä koskettavan ongelman dramaattisuuden häiritä.
Velkataakkakysymys on näiden maiden kannalta olennainen, mutta ei keskeinen, sillä keskeinen kysymys on niiden kehitys, ja se on kaiken tämän takana oleva ydinasia. Meidän kaikkien onkin oltava tietoisia siitä, että tällä hetkellä kyse on yleisen kehityspolitiikan yleisluonteisesta arvioinnista, erityisesti siitä, mikä on Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden asema tämän politiikan määrittelemisessä maailmanlaajuisesti ajatellen. Ydinajatus on tämä: velkataakka on oire, alikehittyneisyys on sairaus. Noissa maissa esiintyy epätasa-arvoisuutta ja vaurauden jakautumista epätasaisesti, mutta näiden ongelmien ratkaisujen on oltava poliittisia.
Puhuin vähän aikaa sitten uuskolonialistisista houkutuksista tai suuntauksista, mutten halunnut millään muotoa väittää, ettei avustuksien myöntämiseen liittyvä ehtojen asettaminen, mikä on sitä paitsi osa AKT-maiden ja Euroopan unionin yhteistyön taustafilosofiaa, olisi täysin laillista ja tavallista. Emme saa kuitenkaan unohtaa, että on olemassa varojen hallintaa koskevia käytössääntöjä, jotka koskevat erityisesti niitä varoja, jotka vapautetaan noille samoille maille velkataakan huojentamiseksi. Meidän on pidettävä huoli siitä, että kunnioitamme jossain määrin sitä, miten näiden maiden hallitukset ohjailevat näitä rahamääriä. Meidän on ymmärrettävä se, että meidän on yritettävä varmistaa, että toimintamme taustalla on poliittinen ehtojenasettelu ja demokratiakehityksen vahvistaminen. Hyvän hallinnon edistäminen sekä demokraattisten rakenteiden ja poliittisen osallistumisen vahvistaminen ovat keskeisiä tekijöitä sellaisten vapaiden yhteiskuntien luomisessa, joissa mahdollistuvat sisäisten varojen parempi hallinnointi ja vaurauden jakaantumisen asianmukaisempi ohjailu, ja erityisesti sellaisten luomisessa, jotka eivät ole suosiollisia korruptiolle ja varojen ohjaamiselle sivuun. Meistä nämä ovat kehitykseen liittyviä peruskysymyksiä. Kuten sanoin, mielestäni velkakysymys on oire jostakin paljon suuremmasta, kehityksestä. Mielestäni Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot ovat osoittaneet, että ne ovat tässä asiassa valppaita ja että niillä on tällä alalla ehdotettavanaan konkreettisia toimia.

Nielson
. (EN) Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa kommentoimalla ehdollisuuden tarpeellisuutta. Olen samaa mieltä useasta täällä pidetystä puheenvuorosta. Sanoisin myös, että kyseessä ei ole ankarampi ehdollisuus kuin jäsenvaltiot nykyisin edellyttävät kahdenvälisessä kehitysyhteistyössään, sillä nykyisin on välttämätöntä varmistaa, että resursseja käytetään asetettujen tavoitteiden mukaisesti.
Jos katsomme asiasisältöä, se liittyy myös siihen, että keskitytään entistä enemmän HIPC-maiden sosiaalisiin näkökohtiin - se on ratkaisu siihen, mitä niiden täytyy tehdä. On myös olemassa näyttöä siitä, että Maailmanpankki ja IMF ovat ottamassa tämän huomioon ja asettamassa etusijalle sosiaaliset näkökohdat. Tavallaan voisi sanoa, että Washingtonin yksimielisyydestä ollaan siirtymässä Kööpenhaminan yksimielisyyteen.
Tässä on hyvää se, että IMF asettuu köyhyyden lievittämistä koskevissa strategia-asiakirjoissaan Maailmanpankin muutama vuosi sitten asettamien tavoitteiden kannalle. Kaikki tämä osoittaa, että köyhyyden torjunta on keskeisellä sijalla näissä pyrkimyksissä. Niinpä se yhdistelmä, että keskitytään suppeasti määriteltyihin HIPC-maihin ja tarkastellaan näiden maiden sisäisiä sosiaalisia seurauksia, on varsin järkevä.
Siirryn nyt siihen, kuuluuko aloitteeseen liian vähän maita. Olisi väärin ajatella, että voisimme yksinkertaisesti laajentaa sen soveltamisalaa ja ottaa siihen mukaan kaikki kehitysmaat. Jos tekisimme niin, sillä olisi useita haittavaikutuksia. Ensiksikin HIPC-aloitteen kustannukset kasvaisivat jyrkästi, koska mitä varakkaampia tai mitä köyhempiä nämä maat ovat, sitä enemmän niille on kertynyt velkaa. On siis pidettävä mielessä, että tämä liittyy siihen, että köyhimpiä maita autetaan päättämään, miltä osin ne pystyvät hoitamaan jäljellä olevan velan. Tarkoituksena ei koskaan ollut mitätöidä kaikkia kolmannen maailman maiden velkoja, koska se olisi ollut täysin mahdotonta. Virallinen kehitysapu on 0,22 tai 0,23 prosentin suuruusluokkaa, joka on kaukana siitä 0,7 prosentin tavoitteesta, johon periaatteessa kaikki ovat suostuneet ja jonka vain rajallinen määrä maita on saavuttanut.
350 miljardia ei olisi mahdollinen summa, ja myös sen arvo köyhimmille maille vesittyisi, jos sitä jaettaisiin varakkaammille keskituloisille maille.
Sanoisin jäsen Schörlingille, että lähes kaikki HIPC-aloitteen rahat saadaan nykyisistä kehitysyhteistyövaroista. Tämä koskee myös EKR:stä peräisin olevaa miljardia, jonka jaamme uudelleen. On mukavaa, että AKT-maat hyväksyivät sen, ja tässä siirretään rahaa suhteellisesti vauraammilta mailta köyhimmille AKT-maille. Teemme siis jotakin hyvin konkreettista painottamalla entistä enemmän köyhyyttä yleisessä toiminnassamme. Se on erittäin myönteistä. Tässä on hyvää se, että meillä oli rahaa ja pystyimme tekemään jotakin arvokasta ainoana lahjoittajana lukuun ottamatta joitakin eliittiryhmän lahjoittajia, jotka yrittävät saattaa meidät muut häpeään näyttämällä hyvää esimerkkiä - sitä tavallista sakkia. Muuten Euroopan unioni oli ainoa, joka pystyi tekemään jotakin arvokasta.
Lopuksi: pidän tätä keskustelua erittäin myönteisenä. Parlamentin mielenkiinto on Euroopan unionille tärkeä valtti.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Olen ottanut vastaan viisi työjärjestyksen 42 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.

Zimbabwen tilanne
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Zimbabwen tilanteesta.

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, opposition toiminnan häiritseminen sekä kunnioituksen puute lakia ja kansalaisoikeuksia kohtaan pitävät yhä pintansa Zimbabwessa sen tämänhetkisen vaalikampanjankin aikana, välillä traagisin seurauksin. Tilanne on vähitellen pahentunut huomattavista kansainvälisistä ponnisteluista huolimatta, erityisesti huolimatta Euroopan unionin ponnisteluista saada presidentti Robert Mugabe päättämään välittömästi niin sanottujen sotaveteraanien valtaamien maatilojen takaisinvaltauksesta ja saada kansalaisten, eritoten Zimbabwessa asuvien ulkomaalaisten, turvallisuus taattua.
Euroopan unioni on syvästi huolissaan Zimbabwen tilanteesta, ja neuvosto on julkaissut 13. maaliskuuta ja 7. toukokuuta kaksi puheenjohtajan julkilausumaa, joissa se on ilmaissut vakavan huolestumisensa tuosta tilanteesta. Noita julkilausumia kannattivat kaikki hakijavaltiot samoin kuin kaikki Euroopan talousalueen valtiot. Neuvoston aloitteesta toteutettiin myös useita toimia yhdessä Zimbabwen viranomaisten kanssa. Tämän nykyisen kriisin taustalla olevan keskeisen ongelman, maakysymyksen, osalta, Euroopan unioni vahvistaa olevansa yhä valmis auttamaan Zimbabwea toteuttamaan maatilojen uudelleenjaon sellaisella tavalla, joka kunnioittaa omistusoikeuksia ja erityisesti Hararessa 1998 pidetyn Zimbabwen maatalousuudistusta koskevan lahjoittajien konferenssin periaatteita, ja johtopäätöksiä. Zimbabwen seuraavien parlamenttivaalien, jotka on ilmoitettu pidettäväksi 24. ja 25. kesäkuuta, on puolestaan oltava ehdottomasti vapaat, oikeudenmukaiset ja avoimet ja ne on toteutettava suunnitellun aikataulun mukaisesti. Olisi suotavaa, että noissa vaaleissa olisi mukana kansainvälisiä tarkkailijoita, jotka voisivat todistaa sen, kuinka ne sujuvat sekä myös vaalien tuloksen, niiden laillisuuden ja kansainvälisen yhteisön tuolle laillisuudelle antaman hyväksynnän.
Tämän viimeksi mainitun asian osalta Euroopan unioni on valmis lähettämään paikalle joukon vaalitarkkailijoita, mutta se muistuttaa tietenkin Zimbabwen viranomaisia siitä, että näiden on annettava tyydyttävät turvallisuustakeet ja taattava vapaa pääsy kaikkiin vaalipaikkoihin. Hararen-tehtävän EU-troikka välittää henkilökohtaisesti tämän saman viestin Zimbabwen viranomaisille. Komission edustajat ovat Zimbabwessa ensi perjantaina, 19. toukokuuta, valmistelemassa vaalitarkkailijoiden saapumista, mikäli he katsovat edellytysten toteutuvan riittävässä määrin. Yleisten asioiden neuvosto arvioi ensi maanantaina komission edustajien vierailustaan saamaa käsitystä.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, haluaisin muistuttaa teitä siitä, että Zimbabwe on Euroopan unionin kumppani Lomén yleissopimuksen perusteella. Sopimuksen mukaan Zimbabwen on kunnioitettava siinä määriteltyjä periaatteita, jotka ovat Euroopan unionin yhteistyöpolitiikan taustatekijöitä. Euroopan unioni tarkastelee jatkossakin Zimbabwen kehitystä noiden periaatteiden valossa ja tekee myös tarpeelliset johtopäätökset siinä tapauksessa, ettei noita periaatteita noudateta.

Nielson
. (EN) Komissio on huolissaan Zimbabwen nykytilanteesta. Zimbabwe, joka oli vuosikymmenten ajan vakaa maa, on koko ajan syvenevässä taloudellisessa ja poliittisessa kriisissä. Hallitus on nyt ilmoittanut, että parlamenttivaalit pidetään 24. tai 25. kesäkuuta. Se on hyvä merkki.
Maatilojen laittomat valtaukset, jatkuva väkivalta, kuolema, opposition vahingoittaminen ja pelottelu on tulkittu osaksi hallitsevan puolueen vaalikampanjaa. Viime viikkoina on tehty useita kansainvälisiä aloitteita, jotta vaalit olisivat vapaat ja oikeudenmukaiset. Yleisten asioiden neuvosto kehotti 10. huhtikuuta Zimbabwen hallitusta luomaan edellytykset vapaita ja oikeudenmukaisia vaaleja varten. Komissio kehottaa edelleenkin Zimbabwen hallitusta järjestämään vaalit, joissa ei esiintyisi pelottelua. Keskustelin asiasta hyvin suoraan presidentti Mugaben kanssa EU:n ja Afrikan huippukokouksessa. Lähetin hänelle myös kirjeen tällä viikolla.
EU:n jäsenvaltiot sopivat asiasta Azoreilla 6. ja 7. toukokuuta, ja komissio vierailee tällä viikolla Zimbabwessa selvittääkseen EU:n tarkkailijaryhmää varten tarvittavia järjestelyjä ja koordinoidakseen niitä SADC:n, Kansainyhteisön ja Yhdysvaltojen vaalitarkkailualoitteiden kanssa. Komissio on jo antanut 220 000 euroa 1 440 zimbabwelaisen vaalitarkkailijan kouluttamiseen ja varannut lisäksi 6 miljoonaa euroa muun muassa hyvää hallintoa ja demokratisointia koskevien kansalaisyhteiskunnan aloitteiden tukemiseksi. Zimbabwessa parhaillaan oleva vaaleja käsittelevä komission arviointiryhmä keskustelee jäsenvaltioiden kanssa järjestelyistä, jotka koskevat logistiikkaan ja toteutukseen liittyviä näkökohtia, erityisesti rahoitusta, vapaata liikkuvuutta ja turvallisuutta.
EU:n tarkkailijoita ei lähetetä oikeuttamaan vaaliprosessia, jota ovat toistaiseksi leimanneet pelottelu ja väkivalta. Kansainvälisillä tarkkailijoilla voi kuitenkin olla merkittävä tehtävä väkivallan estämisessä ja luottamuksen lisäämisessä etenkin maaseudulla. EU:n alustavan ehdotuksen mukaan paikalle lähetettäisiin 150 tarkkailijaa, joista 100 lähetettäisiin kesäkuun ensimmäisellä viikolla tarkkailemaan vaalikampanjaa ja loput tarkkailisivat äänestystä ja ääntenlaskentaa. Hallitusta kuullaan parhaillaan asiasta ja toimia koordinoidaan muiden kansainvälisten tarkkailijaryhmien, kuten Kansainyhteisön, Yhdysvaltojen ja Norjan, ja paikallisten tarkkailualoitteiden kanssa. Koska Euroopan parlamentilla on pitkäaikainen kokemus vaalitarkkailusta, kutsumme sen edustajia mukaan työhön.
Kehitysyhteistyön osalta komissio jatkaa köyhyyden lievittämiseen tarkoitettua Euroopan kehitysrahaston apua, jota ohjataan terveydenhuolto-, koulutus- ja maaseudun kehittämissektorien kautta erityisesti HIV- ja aids-epidemian torjumiseen. Nämä köyhyyden lievittämiseen tarkoitetut ohjelmat edistävät vuoropuhelua kansalaisyhteiskunnan kanssa ja antavat asianmukaisen poliittisen signaalin. Vaikka kansainvälinen yhteisö tuomitsee tietyt hallituksen toimet, se tukee yhä Zimbabwen kansaa. Koska hallituksen makrotaloudellinen suorituskyky on ollut kehno, EU on IMF:n ja Maailmanpankin tavoin jo jäädyttänyt rakennesopeutustuen.
Lomén yleissopimuksen mukaisten erioikeuksien mahdolliseen poistamiseen Zimbabwelta saattaa olla perusteita, mikäli komissio kuultuaan asiasta perusteellisesti jäsenvaltioita katsoo, että se ei olisi haitallista tässä vaiheessa ennen vaaleja. Pelkäämme, että sitä käytettäisiin hyväksi ja se tulkittaisiin poleemisesti sanottuna "entisten siirtomaavaltojen" yhteiseksi reaktioksi Zimbabwea ja sen hallitusta vastaan.
Pahimmassa tapauksessa, jos oikeusvaltioperiaatetta rikotaan entistä pahemmin ja jos vaaleissa ilmenee puutteita, komission olisi harkittava, ansaitseeko Zimbabwe Lomén yleissopimuksen mukaisia erioikeuksia. Näiden erioikeuksien poistaminen lamaannuttaisi Zimbabwen talouden ja kärjistäisi kriisiä. Uskon kuitenkin toistaiseksi, että olemme menetelleet oikein.

Corrie
Arvoisa puhemies, luulen, että voin aloittaa sikäli varovaisen toiveikkaana, että presidentti Mugabe on nyt todennut, että vaalit pidetään 24. ja 25. kesäkuuta. On kuitenkin valitettavaa, että hän nostaa kaikkien armeijan edustajien ja virkamiesten palkkoja, mikä on selvä lahjus. Toivon vilpittömästi, että parlamentin jäsenillä on mahdollisuus olla tarkkailijoina, koska näiden vaalien on oltava vapaat, oikeudenmukaiset ja avoimet, vaikka presidentti Mugabe onkin luonut pelon ilmapiirin.
Hyväksyimme parlamentissa viime kuussa päätöslauselman, jossa tuomittiin väkivalta sekä vaadittiin täyden demokratian palauttamista ja vapaiden ja oikeudenmukaisten vaalien järjestämistä. Jotkin näistä vaatimuksista on nyt toivon mukaan toteutettu, mutta jälleen ehdittiin murhata yksi valkoinen maanviljelijä. Olemme kaikki samaa mieltä siitä, että parhaat maat on jaettava uudelleen Zimbabwessa, mutta tämä pitää toteuttaa pyöreän pöydän neuvotteluissa eikä väkivalloin, kuten olemme viime kuukausina nähneet.
Presidentti Mugabe on nyt perustanut valkoisista maanviljelijöistä ja Mugaben kannattajista koostuvan komitean, joka toivottavasti saa aikaan maan uudelleenjakoa koskevan järkevän sopimuksen. Presidentti Mugabe ei saisi milloinkaan unohtaa, millaisia taloudellisia tappioita Zimbabwen taloudelle koituu siitä, jos maan uudelleenjako merkitsee pelkästään maan palauttamista pienimuotoiseen lohkoviljelyyn. Maatilojen valtaajista vain harvalla olisi varaa sellaisiin työntekijöihin, koneisiin, siemeniin ja lannoitteisiin, että näiden yksikköjen tuotantoa riittäisi vientiinkin.
Olen nähnyt joitakin niistä maatiloista, jotka presidentti Mugabe lunasti muutama vuosi sitten, ja valtaosa hedelmällisestä viljelymaasta on nyt kasvanut umpeen ja rakennukset ja maatalot ovat raunioina. Millaista haaskausta maassa, joka on riippuvainen maataloustuotteiden tuonnista!
Viime vuosina on pyritty siihen, että Afrikan alueiden poliittiset johtajat ottaisivat entistä enemmän vastuuta konfliktien ehkäisemisestä. Olikin rohkaisevaa kuulla Nelson Mandelan arvostelevan niitä politiikkoja, joita omaa maataan tuhoava Zimbabwen presidentti harjoittaa. Olen pahoillani siitä, ettei hänen seuraajansa, presidentti Mbeki, joka on luultavasti Afrikan vaikutusvaltaisin johtaja, ole julkisesti tuominnut Zimbabwessa esiintyvää väkivaltaa.
Me parlamentin jäsenet teemme oikein, kun kehotamme komissiota tarkistamaan Zimbabwen kanssa tehtävää kehitysyhteistyötä, mikäli vaalit eivät ole avoimet tai mikäli oppositio voittaa ja väkivalta jatkuu. 366 artiklan käyttöä olisi harkittava. Maailmanpankki on nyt supistanut rahoitusta velkarästien takia, ja Zimbabwe on maana selvitystilassa. Emme voi muuta kuin elää ja toivoa, että Zimbabwessa saadaan aikaan rauhanomainen ratkaisu, sillä nimenomaan ihmiset kärsivät eniten maan epävakaasta nykytilanteesta.

Kinnock, Glenys
Minun on heti suoralta kädeltä sanottava, että pidän erittäin rohkaisevana sitä, että komissio on laatinut niin selkeän strategian näitä vaaleja edeltäviä erittäin kriittisiä viikkoja varten. Suhtaudun erityisen myönteisesti siihen, että koulutamme paikallisia tarkkailijoita - se on mielestäni erittäin tärkeää ja sen ansiosta Mugabe ei todennäköisesti voi arvostella meitä siitä, että puutumme hänen vaaleihinsa uuskolonialistisesti. Suhtaudun myönteisesti myös siihen, että tuemme lähiviikkoina kansalaisyhteiskunnan tavoitteita. Arvoisa komission jäsen, toivon hartaasti, että levitämme tällaista tietoa Zimbabwessa, koska opposition kampanjaa suunnittelevaa ihmiset pitävät rohkaisevina sellaisia tietoja, joita olemme kuulleet teiltä tänään, ja se olisi mielestäni tärkeää.
Haluan puhua lyhyesti erityisesti valtion hallitsemien tiedotusvälineiden roolista vaaleja edeltävänä aikana. Komission jäsen ei maininnut tätä, mutta se olisi järkevää, koska televisio, radio ja valtion omistamat sanomalehdet Zimbabwessa menettelevät nyt ikään kuin ne olisivat Zanu PF -puolueen agentteja. Kaikki oppositiopuolueita koskeva uutisointi on kielteistä, ja MDC on erityinen maalitaulu. Haluaisin todellakin tietää, mitä voimme tehdä Euroopan unionissa taataksemme sen, että oppositioryhmillä - vaaleissa on ehdolla 26 puoluetta - on jonkinlainen pääsy tiedotusvälineisiin. Arvoisa komission jäsen, valtion hallitsemat tiedotusvälineet kieltäytyvät julkaisemasta niiden tärkeimpien kansalaisjärjestöjen maksettuja mainoksia, jotka yrittävät vain tukea vaaliprosessia ja demokratiaa Zimbabwessa, tai muilta oppositiopuolueilta. Vain kolme riippumatonta sanomalehteä julkaisee minkäänlaisia muiden puolueiden kuin Zanu PF -puolueen mainoksia, joten ihmiset voivat lukea tai nähdä ainoastaan hallituksen väitteitä, ja se on ristiriitaista, jos puhumme demokratiasta.
Asia on niin, että riippumattomalla lehdistöllä ei ole sellaista painokapasiteettia, että se kykenisi vastaamaan kysyntään. Zimbabwen kansalaiset ovat peloissaan. Maaseudulla ja yhä useammin kaupungeissa sattuneet kuolemantapaukset ja loukkaantumiset ovat erittäin huolestuttavia. Zanu PF -puolueella on käytössään hallituksen resurssit, eivätkä MDC:n tukijat uskalla lahjoittaa rahaa. Luin jopa brittilehdistä, että Kabila ja Qadhafi antavat rahaa Mugaben kampanjaan, mikä on varsin pelottavaa.
On erittäin huolestuttavaa, että oppositio käy nyt kampanjaansa Zanu PF -puolueen maaperällä. Sillä ei ole mitään valtaa äänestysluetteloon eikä äänestyspaikkoihin, joita valvovat hallituksen virkamiehet. Tämä on väärin, koska näillä hallituksen virkamiehillä oli viime kansanäänestyksessä erittäin epäilyttävä rooli. Ihmiset ymmärtävät ja tiedostavat sen. On myös todisteita siitä, että tämä viides prikaati oli mukana vaaleja edeltäneissä iskuissa. Viides prikaati oli vastuussa niistä julmuuksista, joita Mugabe teki Matabelemaassa 1980-luvulla. Olen huolissani myös tästä asiasta, ja haluaisin, että EU tarkastelisi sitä.
Arvoisa puhemies, toteaisin lopuksi, että meidän täytyy varmistaa, että Euroopan unioni pyrkii luomaan sellaiset edellytykset, että Zimbabwen kansa pystyy tekemään valintansa kesäkuun vaaleissa ja tekemään valintansa salassa ja pelkäämättä.

Van den Bos
Arvoisa puhemies, miksi niin monista afrikkalaisista vapaustaistelun sankareista, joita olemme arvostaneet, on tullut loppujen lopuksi tyranneja? Miksi niin harvoista entisistä siirtomaista on tullut oikeusvaltioita? Siellä missä vallitsee anarkia ja laittomuus, on voimassa julmimman oikeus. Zimbabwessa se on Mugabe. Tämä maa oli aluksi kolmannelle maailmalle esimerkki siitä, miten asioita täytyy hoitaa, mutta nyt se on romahtanut omaksi vastakohdakseen. Maassa on vallassa diktaattori, joka pitää omaa valtaansa ja etuoikeuksiaan tärkeämpänä kuin maansa epävakautta ja oman kansansa kärsimyksiä. Maanomistuksen uudistukset ovat luonnollisesti välttämättömiä. Maanomistusolot Zimbabwessa heijastelevat vieläkin vanhoja kolonialistisia suhteita, mikä aiheuttaa luonnollisesti jännitteitä. Mugabella itsellään on kuitenkin vuosikausia ollut mahdollisuus panna toimeen nämä maanomistuksen uudistukset, nimenomaan ulkomaisen avun turvin. Kysymys kuuluukin, että mitä petollisia syitä Mugabella on aluksi olla tekemättä mitään ja juuri ennen vaaleja antaa avustajiensa riehua valkoisten maatiloilla.
Zimbabwen vaalitarkkailijoiden mukaan jatkuva väkivalta tekee vapaat ja oikeudenmukaiset vaalit mahdottomaksi. Niin kauan kuin tilanne on sellainen, vaaleja täytyy lykätä. On ehdottomasti vältettävä sitä, että Mugabe laillistaa asemansa väkivallalla ja pelottelulla. Olisi hyvä, jos parlamentin jäseniä olisi paikalla tarkkailijoina näissä vaaleissa ja jos he sisällyttäisivät arvioonsa myös Mugaben vaaleja edeltävän vehkeilyn.
Jos vaalit eivät suju oikeudenmukaisesti, yhteisön antamaa apua täytyy lykätä, mutta jos Mugabe myös tekee pääsyn äänestyspaikoille mahdottomaksi, Lomé-yhteistyötä ei voida jatkaa.
Zimbabwen edelleen pahenevalla tilanteella saattaa olla yleisellä tasolla pitkälle meneviä Afrikan maille ja erityisesti Etelä-Afrikalle koituvia seurauksia. Zimbabwen kansa ansaitsee nykyistä paljon paremman hallituksen. On korkea aika, että Euroopan unioni puhuu hyvin selvää kieltä. Kärsivällisyytemme afrikkalaisten johtajien kanssa, joiden sankariteot koostuvat enää vain vallan väärinkäytöksistä, alkaa olla lopussa.

Lucas
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin aloittaa sanomalla, että suhtaudun myönteisesti vaaleja edeltävää aikaa koskevaan komission strategiaan, jonka komission jäsen juuri esitteli, ja erityisesti zimbabwelaisten vaalitarkkailijoiden koulutukseen.
Zimbabwen mustat kärsivät edelleen kolonialismin perinnöstä. Cecil Rhodes, yksi Ison-Britannian menestyneimmistä kolonialisteista sanoi, että kolonialismin tarkoituksena oli "löytää uusia maita, joista saadaan helposti raaka-aineita, ja samalla käyttää siirtomaiden alkuasukkaita halpana työvoimana". Tämän barbaarisen menestyneen strategian perintö näkyy Zimbabwen nykyisessä kaaoksessa.
Nykyisin 4 000 valkoista maanviljelijää omistaa edelleen yli 70 prosenttia viljelymaasta, kun taas yli seitsemän miljoonaa mustaa zimbabwelaista raapii elantonsa ylikuormitetuilta yhteismailta. Tuomitsemme väkivallan, mutta näemme myös, että mustat zimbabwelaiset ovat tärkeällä asialla. Tästä syystä on sitäkin valitettavampaa, että presidentti Mugabe kieltäytyy toteuttamasta maan laillista uudelleenjakoa koskevaa ohjelmaa.
Ongelma on hirvittävän vaikea, koska Mugabe ei suostu neuvottelemaan. Vetoan kuitenkin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukseen, jotta se tekisi kaikkensa saadakseen Zimbabwen perustamaan riippumattoman sovittelulautakunnan, jossa maattomilla on täysi edustus, ja jatkamaan rahoitusapua mahdollisimman pian sen jälkeen, kun sellainen lautakunta on perustettu, vaikkapa Kansainyhteisön tuella.
Ison-Britannian hallituksen täytyy tunnustaa moraalinen velkansa orjuutta ja kolonialismia koskevista rikoksista sekä tehdä edelleenkin kaikkensa tukeakseen Zimbabwen maakysymysten rauhanomaista ja asteittaista ratkaisua.

Deva
Arvoisa puhemies, Zimbabwen tapauksessa toivo on muuttunut epätoivoksi - toivo siitä, että vuonna 1980 Zimbabwe olisi voinut käyttää kaikki mahdollisuutensa ja että siitä olisi voinut tulla Afrikan johtava maa; epätoivoksi, koska kansakunnan isä on tehnyt tästä Afrikan rikkaimpiin ja parhaimmin koulutettuihin maihin kuuluneesta maasta yhden Afrikan köyhimmistä maista. Se on todellakin huomattava saavutus ja sopiva lähihistorian huonoa hallintoa koskevaksi tutkimukseksi. Olen varma, että presidentti Mugaben paikka historiankirjoissa on nyt turvattu aivan vääristä syistä.
Maa kärsii nykyisin 50 prosentin työttömyydestä ja 60 prosentin inflaatiosta; presidentti Mugabe käyttää miljoona dollaria päivässä ulkomaanseikkailuun Kongossa; valuuttavarannot ovat mennyttä, ja Maailmanpankki on keskeyttänyt hankkeiden rahoituksen. Olin hämmästynyt kuullessani äsken vihreiden ryhmän kollegani puheen. Epätoivosta syntyvät kuitenkin ratkaisu, päättäväisyys ja toivo. Maa on yksi Afrikan parhaimmin koulutetuista maista, ja Euroopan unionin pitäisi olla ylpeä siitä, että se on auttanut koulutusjärjestelmän rakentamisessa 20 viime vuoden aikana. Maassa on toimivaa kansalaisjärjestötoimintaa ja kulttuuria. Vaalit ovat tulossa ja äänestäjäluetteloja valmistellaan, mutta ne täytyy varmentaa ennen vaaleja. Oppositiopuolueet haluavat entistä enemmän avoimuutta.
20 henkeä on saanut surmansa ja yli 1 200 maatilaa on vallattu laittomasti. Presidentti Mugabe on menettänyt otteensa maasta, jossa vallitsevat nyt laittomuus ja korruptio. Vaalit on määrä pitää 24. kesäkuuta. Kansainyhteisön pääsihteeri sanoi eilen, että on yhä mahdollista pitää vapaat vaalit. Maan tulevaisuus riippuu Zimbabwen nuorista. He vaativat vaaleja. Heille on annettava tilaisuus. Kyse on heidän tulevaisuudestaan. Meidän täytyy muuttaa sitä Afrikassa nykyisin vallitsevaa kulttuuria, että voittaja vie kaiken. Meidän täytyy estää tällainen "voittaja vie kaiken " -kulttuuri, jota on jokaisessa afrikkalaisessa maassa, todellakin joka ikisessä maassa. Meidän täytyy pitää vapaat ja oikeudenmukaiset vaalit ja myös osoittaa, että ne olivat vapaat ja oikeudenmukaiset.

Mulder
Arvoisa puhemies, jo lähes kaikki puhujat ovat sanoneet, että tällä hetkellä ainoa toivoa herättävä asia Zimbabwen anarkiassa on se, että pian järjestetään vaalit. Olen myös samaa mieltä kaikkien niiden puhujien kanssa, jotka sanoivat, että meidän täytyy huolehtia siitä, että vaalit sujuvat mahdollisimman oikeudenmukaisesti. Se ei ole helppoa. Mielestäni oli rohkaisevaa kuulla, kun komission jäsen Nielson sanoi, että Zimbabween lähetetään tarkkailijoita jo heinäkuun alussa. Se on mielestäni erittäin tärkeää, koska ne, jotka eivät suhtaudu suopeasti Mugaben hallitukseen ja ovat oppositiossa, tarvitsevat selvästikin suojelua. Siksi haluaisin itse asiassa rohkaista komissiota tässä mielipiteessä. Tarkkailijoita täytyy lähettää Zimbabween mahdollisimman pikaisesti, jos mahdollista jo tänään, sillä niin on vielä parempi kuin huomenna.
Toinen huolestuttava asia kehityksessä on naapurimaiden suhtautuminen. Olemme taistelleet Euroopassa vuosia, jotta eteläisessä Afrikassa saataisiin aikaan rotujen tasa-arvo, yhtäläiset mahdollisuudet, demokratia, ja niin edelleen. Tällä hetkellä naapurimaissa vallitsee haudanhiljaisuus. Se on mielestäni hyvin vaarallista kehitystä.
Siksi olen sitä mieltä - jos kävisi niin, että Zimbabwen vaalit eivät syystä tai toisesta suju hyvin - että komission täytyy jatkaa juuri valitsemallaan linjalla. Jos on selviä merkkejä laajamittaisista petoksista ja jos Mugabe pysyy vallassa lainvastaisella tavalla, avustaminen täytyy lopettaa Lomén sopimuksen määräysten nojalla. Jos komissio ei tee niin, laittomat maanvaltaukset voivat levitä muuallekin eteläiseen Afrikkaan, mikä olisi katastrofi, eikä pelkästään tuolla alueella vaan koko muulle Afrikallekin. Tätä täytyy välttää hinnalla millä hyvänsä.

Sacrédeus
Arvoisa puhemies, haluan itse kääntyä teidän, vapaan Zimbabwen presidentin Robert Mugaben, teidän hallituksenne ja teidän sosialistisesti suuntautuneen ZANU-PF-puolueenne puoleen: presidentti Mugabe, vihalle ei voi koskaan rakentaa yhteiskuntaa. Uhka ei voi koskaan saada aikaan luottamusta ja yhteiskuntaan kuuluvuutta. Väkivaltaa ja murhia ei voi koskaan yhdistää siihen kristilliseen ihmisnäkemykseen, johon tiedän teidän kasvaneen, presidentti Mugabe, ja johon tiedän teidän tutustuneen. Zimbabwen kirkot, luterilainen maailmanliitto ja kirkkojen maailmanneuvosto vetoavat teidän omaantuntoonne.
Kotimaani Ruotsi on erittäin kestävällä ja konkreettisella tavalla tukenut Zimbabwea sekä taistelussa sellaisen vapaan ja demokraattisen maan puolesta, joka perustuu tasavertaiselle, ainutlaatuiselle, loukkaamattomalle, ihonväristä riippumattomalle ihmisarvolle, että teidän taloutenne kehittämisessä. Yhteensä Ruotsi on antanut vuonna 1980 tapahtuneen itsenäistymisen jälkeen tukena 2 miljardia kruunua, joka vastaa 220 miljoonaa dollaria.
20 vuotta sitten Ruotsin kirkon nuorisoliike, jossa toimin itse aktiivisesti, vei läpi erityisohjelman, jota me kutsuimme "Tule Zimbabwen ystäväksi" -ohjelmaksi. Innokkaat nuoret kummastakin maasta tapasivat. Uskoimme teihin, presidentti Mugabe, ja maanne tulevaisuuteen siksi, että halusitte varjella kristillistä ihmiskuvaa Zimbabwessa. Haluamme uskoa teihin uudelleen, vaikka paljon pahaa onkin tapahtunut. Lopettakaa vihanpito! Tehkää se oman muistonne ja maineenne vuoksi! Tehkää se Zimbabwen kansalaisten vuoksi - ja tehkää se Afrikan vuoksi!

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, käytän hyvin lyhyen puheenvuoron puhuakseni tämän keskustelun tärkeydestä, ja erityisesti siitä, kuinka tärkeää on, että parlamentti on jälleen kerran ilmaissut huolensa sangen ajankohtaisesta asiasta, joka aiheuttaa suurta huolta Euroopan unionissa. Olemme sitä mieltä, että Euroopan unioni jatkaa toimintaansa tämän asian osalta ja kiinnittää siihen jatkuvaa huomiota, ja voin taata neuvoston puolesta ja luullakseni myös komission, joka on jo ryhtynyt erittäin käytännönläheiseen toimintaan tulevia vaaleja ajatellen että tämä asia pidetään mielessä koko ajan.
Haluan myös sanoa, että neuvostossa pidetään koko ajan mielessä se mahdollisuus, että Lomén yleissopimuksen mukaiset kuulemismekanismit käynnistettäisiin siinä tapauksessa, että olot kääntyisivät vaalien jälkeen epäsuotuisiksi. Kuten tiedetään, tätä kysymystä tarkasteltiin toukokuun alussa pidetyssä ulkoministerien epävirallisessa kokouksessa. Tarkkailemme tätä asiaa jatkuvasti yleisten asioiden neuvostossa ja pysymme tietenkin varsin valppaina sen osalta, miten vaalikampanja ja vaalit sujuvat. Toivomme, että Zimbabwen viranomaiset ovat tietoisia siitä, että se tapa, millä vaalit toteutuvat, vaikuttaa luonnollisesti siihen, miten uskottavana kansainvälinen yhteisö pitää itse hallitusta.
Kuten jäsen Ribeiro e Castro sanoi, mielestämme on erittäin tärkeää arvioida sitä, miten tilanne kehittyy tästä hetkestä vaaleihin. Tällä hetkellä kuolleeksi on rekisteröity viime viikkojen väkivaltaisuuksien seurauksena yli 20 henkeä, ja olemme tietoisia siitä, että ja tämä on hyvin tärkeää ottaen huomioon sen, mitä sanottiin sen vaikutuksista eteläisen Afrikan tilanteeseen Zimbabwen epävakaa tilanne voi laajeta muille alueille, mistä meidän kaikkien on tunnettava jatkossakin huolta.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Olen ottanut vastaan kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina klo 12.00.

Kyselytunti (neuvosto)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvostolle osoitetut kysymykset (B5-0220/2000).
Haluan ilmoittaa teille, että olemme 20 minuuttia myöhässä. Emme pysty jatkamaan työskentelyä klo 19.00 jälkeen, koska neuvoston edustajalla on klo 19.05 parlamentin yhteysryhmän kanssa virallinen tapaaminen, jossa keskustellaan jäsenten ohjesäännöstä. Tapaaminen on erittäin tärkeä, siitä on jo sovittu, ja meidän täytyy työskennellä nopeasti, jotta ehdimme vastata mahdollisimman moneen kysymykseen. Muihin kysymyksiin vastataan kirjallisesti.
Aloitamme kyselytunnin.

Puhemies


Alexandros Alavanos
Kysymys nro 1 (H-0350/00):
Aihe: Ei-toivotut henkilöt Turkissa Turkkilainen sanomalehti Sabah on julkaissut listan 56:stä henkilöstä, jotka ovat Turkissa ei-toivottuja. Tällä listalla on useita parlamenttien jäseniä monista Euroopan unionin jäsenvaltioista (Tanskasta, Italiasta, Kreikasta, Ruotsista, Espanjasta) ja myös EU:n ulkopuolisista maista sekä suuri joukko toimittajia, pappeja, humanitaaristen järjestöjen jäseniä jne. Asiasta syntyneestä kohusta huolimatta Turkin hallitus ei ole kieltänyt sitä, että tämä lista on olemassa.
Koska ei-toivottujen henkilöiden lista merkitsee, että Turkin hallitus on toiminut tavalla, jota on mahdoton hyväksyä ja joka on epädemokraattinen, voisiko neuvosto tutkia asiaa ja puuttua välittömästi Turkin hallituksen toimiin saadakseen listan kumottua?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, yritän vastata näihin kysymyksiin mahdollisimman lyhyesti ilman, että vastauksieni lyhyys aiheuttaisi hallaa sille syvälle mielenkiinnolle, jota neuvosto tuntee mahdollisimman tyhjentävien vastausten antamiseen parlamentille
On aivan totta, että eräässä turkkilaisessa sanomalehdessä on julkaistu tietoja, jotka koskevat Turkissa ei-toivottujen henkilöiden listaa. Puheenjohtajavaltio käsitteli aivan erityisesti tätä kysymystä EU:n ja Turkin välisessä assosiointineuvostossa 11. huhtikuuta 2000, ja haluan sanoa, että Turkin ulkoministeri Schem vakuutti virallisesti, ettei tuota listaa ole olemassa. Koska meille vakuutettiin näin virallisesti, ajattelimme, ettei meidän pitäisi penätä enempää tätä asiaa. Mikäli Turkin viranomaisten toiminta osoittaa, että Turkin ulkoministerin lausuma voisi osoittautua perättömäksi, neuvosto toimii tietenkin tilanteen edellyttämällä tavalla.

Alavanos
Kiitän arvoisaa neuvoston puheenjohtajaa siitä, että hän otti asian esille, ja kiitän häntä myös vastauksesta. Toivon asioiden olevan näin. Tilaisuuden tarjoutuen esitän toisen täydentävän kysymyksen, ja koska täällä sattuvat nyt olemaan paikalla Euroopan parlamentilta Saharov-palkinnon saaneen Leyla Zanan puoliso ja poika, haluaisin esittää ministerille seuraavan kysymyksen: eikö hänen mielestään ennen Portugalin puheenjohtajakauden päättymistä pitäisi ottaa esille kysymys sellaisen parlamentaarikon vapauttamisesta, jota me itse olemme kunnioittaneet omalla Saharov-palkinnollamme kamppailusta ihmisoikeuksien puolesta, samalla kun Turkki haluaa ottaa lähentymisaskeleita ja liittyä Euroopan unioniin? Eikö neuvoston ja puheenjohtajavaltion pitäisi tehdä aloite Leila Zanan asiassa?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, Helsingin Eurooppa-neuvostossa päätettiin, että Turkkia alettiin pitää Euroopan unionin ehdokasvaltiona. Siellä määrättiin, että tuosta päätöksestä alkaen otettaisiin käyttöön liittymisstrategia, johon kuuluisi myös Euroopan unionin tärkeinä pitämiä uudistuksia koskeva seuranta, erityisesti ihmisoikeusasioissa.
Seurannassa pidettäisiin tärkeänä Kööpenhaminan kriteerien noudattamista, mikä on keskeistä jonkun maan voisi liittymiselle Euroopan unioniin.
Neuvosto seuraa kaikkia näitä kysymyksiä ja välittää parlamentille aina tarpeen tullen kaikki tiedot siitä, miten tuo liittymisstrategia toimii ja erityisesti siitä, miten se arvioi Turkin noudattavan niitä vaatimuksia, jotka sille on asetettu, jotta Euroopan unioni voisi avata tulevaisuudessa neuvottelut Turkin liittymiseksi Euroopan unioniin.

Purvis
Arvoisa puhemies, työjärjestyspuheenvuoro. Osallistun kyselytunnille lähes joka kerta, ja joka kerta pari ensimmäistä kysymystä on peräisin kreikkalaisia kommunisteja edustavilta kollegoiltamme ja erityisesti jäsen Alavanosilta. Huomaatte ehkä, että tämä kysymys on päivätty 30. maaliskuuta 2000 eli kaksi viikkoa ennen edellistä istuntojaksoa. Niinpä sen ei mielestäni olisi pitänyt olla ensimmäisenä luettelossa, vaan sen olisi pitänyt olla edellisen istuntojakson kysymysluettelossa. Täällä näyttää olevan sellainen järjestelmä, että jäsen Alavanos ja hänen kollegansa saavat aina pari ensimmäistä kysymystä, ja he arvostelevat aina Turkkia. Haluaisin teidän selvittävän, mistä tämä johtuu.

Puhemies
Jäsen Purvis, mielestäni meidän ei pitäisi ryhtyä tuomitsemaan aikomuksia. Ilmoitan teille - vaikka tiedättekin sen jo - että puhemies määrittelee kabinettinsa kanssa kysymysten käsittelyjärjestyksen. En tiedä, onko jäsen Alavanosilla niin paljon vaikutusvaltaa parlamentin puhemieheen. Sen sijaan voin sanoa teille, että hän ei kuulu Kreikan kommunistiseen puolueeseen vaan Synaspismos-puolueeseen. Näin minulle on kerrottu. Menkäämme kuitenkin eteenpäin esityslistalla. Panen kysymyksenne merkille.

Puhemies


Marie Anne Isler Béguin
Kysymys nro 2 (H-0361/00):
Aihe: Turkin ja Armenian välinen kiista Neuvosto hyväksyi 11. joulukuuta 1999 Turkin EU:n ehdokasvaltioksi.
Euroopan parlamentin 18. kesäkuuta 1987 antaman päätöslauselman 3 kohdassa pyydetään neuvostoa saamaan Turkin hallitus tunnustamaan armenialaisiin vuosina 1915-1917 kohdistetun kansanmurhan ja edistämään Turkin ja armenialaisia edustavien elinten välisen poliittisen vuoropuhelun alullepanoa.
Turkki ei tunnusta kyseistä kansanmurhaa ja asettaa Armenian jatkuvasti taloussaartoon.
Mihin toimiin neuvosto on ryhtynyt Turkin ja Armenian välisten poliittisten suhteiden kehittämiseksi?
Onko neuvoston mielestä vientikiellon poistaminen yksi ehdottomista edellytyksistä Turkin liittymiselle Euroopan unionin jäseneksi?

Seixas da Costa
Euroopan unionin tavoitteena alueella on ollut tietenkin Kaukasuksen vakauden edistäminen, niin alueen maiden sisällä, erityisesti Vuoristo-Karabahissa, kuin niiden ja niiden naapureidenkin välillä.
Minusta se, että suhteemme Turkkiin ovat tällä hetkellä puitteissa, joista kannattanee mainita se, etteivät ne jousta automaattisesti Turkin etujen mukaan, vaan velvoittavat myös Turkin vastaamaan selkeämmin Euroopan unionin sille esittämiin pyyntöihin, luo aivan uudenlaista vuoropuhelua, joka pakottaa luonnollisesti Turkin suhtautumaan määrätyllä tavalla niihin perinteisiin näkökohtiin, joita Euroopan unioni on noudattanut näihin maihin kohdistamassaan ulkopolitiikassa. Tästä tapauksesta kannattanee sanoa, että Euroopan unionin ja Armenian välinen yhteistyö ovat osa yhteistä säännöstöä, jota Turkin on noudatettava, mikäli se aloittaa neuvottelukierroksen. Siihen, että Turkki noudattaa näitä vaatimuksia, kuuluu tietenkin myös se, että Turkin ja Armenian väliset jännitykset lievenevät.

Isler Béguin
Arvoisa puhemies, minäkin halusin kiittää puhemiestä hänen vastauksestaan. Valitettavasti minun on kuitenkin sanottava, että se on kuitenkin yhä erityisen epäselvä, koska viittaan kysymyksessäni Euroopan parlamentin vuodelta 1987 peräisin olevaan päätöslauselmaan, jossa tosiaankin vaadimme esimerkiksi armenialaisten vuosina 19151917 tapahtuneen kansanmurhan tunnustamista. Emme kuitenkaan tiedä tällä hetkellä, millaisia toimia perättäiset neuvostot ovat toteuttaneet yrittääkseen solmia suhteita näiden kahden maan välille, samalla kun tiedämme, että Turkki vaatii vielä nykyisinkin taloussaartoa Armeniaa vastaan.
Esitän siis seuraavan kysymyksen: onko tämän saarron kysymys otettu esille Turkin Euroopan unioniin liittymistä koskevissa neuvotteluissa, voisiko tämän saarron lopettaminen olla ennakkoehto Turkin liittymiselle?

Seixas da Costa
Hyvä jäsen, te esititte kaksi kysymystä: ensimmäinen liittyy 1987 annettuun vuosien 19151917 kansanmurhaa koskevaan päätöslauselmaan. Toinen kysymys liittyy pohjimmiltaan Turkin ja Armenian poliittisiin suhteisiin. Ensimmäinen kysymys kuuluu selkeästi sellaisiin kysymyksiin, jotka saavat lisää painoarvoa poliittisesta käsittelystä, vaikka se juontaakin juurensa historiallisista oletuksista, jotka me kaikki tunnemme ja jotka ovat varsin tärkeitä. Tämä kysymys ei kuitenkaan ole ennakkoedellytys vuoropuhelun aloittamiseksi uudestaan Turkin kanssa. Mitä tulee Turkin ja Armenian suhteisiin, joiden haluaisimme olevan myönteisiä tulevaisuudessa, Euroopan unioni on puhtaasti yrittänyt saada Turkin mukautumaan niihin puitteisiin, joita Euroopan unioni yleensä noudattaa ulkoisissa suhteissaan. Yksi noiden puitteiden ulottuvuuksista on hyvät suhteet Armenian kanssa, erityisesti kaupallisessa mielessä. Nuo hyvät suhteet ja koko sen taustalla oleva yhteistyöajatus ovat osa sitä yhteistä säännöstöä, joka Turkin on hyväksyttävä. Me emme kuitenkaan voi määrätä kansainvälisellä tasolla noista suhteista, niitä ei voi säätää laeilla, mutta asiasta voidaan tehdä poliittinen päätös. Turkin on osoitettava käytännössä, että jos se haluaa aloittaa neuvottelut Euroopan unionin kanssa ja olla Euroopan unionin jäsen, sen on tietenkin kunnioitettava niitä hyviä suhteita, jotka Euroopan unionilla on Armenian kanssa, riippumatta sen omasta Armenian tilannetta koskevasta tulkinnasta. Tähän pisteeseen asti tämä kysymys on puhtaasti kahdenvälinen, eikä Euroopan unioni voi puuttua siihen.

Puhemies


John Purvis
Kysymys nro 3 (H-0365/00):
Aihe: EU:n ja Jordanian välinen assosiaatiosopimus Voiko neuvosto ilmoittaa, mitkä EU:n jäsenvaltiot eivät vielä ole ratifioineet EU:n ja Jordanian välistä assosiaatiosopimusta? Voiko neuvosto lisäksi ilmoittaa, miten tärkeänä se pitää sitä, että kyseisiä jäsenvaltioita kannustetaan nopeuttamaan ratifiointia?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, olen tämän kysymyksen osalta sitä mieltä, että neuvoston ja parlamentin suhde toimisi asianmukaisemmin, jos käyttäisimme kaikkia niitä mahdollisuuksia, joita neuvoston tiedottamisessaan harjoittama avoimuus tarjoaa kansalaisille, myös Euroopan parlamentin jäsenille. Tätä ajatellen haluaisin pyytää asiasta kiinnostuneita jäseniä tarkistamaan neuvoston joka päivä päivitettäviltä Internet-sivuilta kaikkien sopimusten allekirjoituspäivämäärät, ratifiointi- ja hyväksymistilanteen sekä voimaantulon, erityisesti Välimeren aluetta koskevien sopimusten osalta, joihin jäsenen kysymyksessään mainitsema Jordanian sopimuskin kuuluu.
Tästä kysymyksestä haluaisin sanoa teille, että viimeisimpien tietojen mukaan tällä hetkellä on vielä kahdeksan jäsenvaltiota, jotka eivät ole ratifioineet Euroopan unionin ja Jordanian välistä assosiaatiosopimusta. Kuten tiedetään, asia on kansallisten parlamenttien vastuulla: ne sanovat viimeisen sanan, kun kyse on sekamuotoisista sopimuksista, joissa on yhteisönlaajuinen ja kahdenvälinen osa. Emme voi tietenkään puuttua kansallisten parlamenttien toimintaan; me kuitenkin voimme ja meidän pitääkin puuttua kansallisten hallitusten toimintaan. Haluankin sanoa teille, että puheenjohtajavaltio Portugalin tarkoituksena on välittää seuraavassa EuroVälimeri-prosessia koskevassa epävirallisessa ulkoministereiden kokouksessa viesti, joka koskee sitä, kuinka tärkeää on, että näiden maiden parlamentit ymmärtävät erityisesti tämän sopimuksen, samoin kuin muiden tällä hetkellä mahdollisesti vielä ratifioimattomien sopimusten, ratifioimisen tarpeellisuuden.
Haluaisin kuitenkin mainita vielä erään asian, jota ei tavallisesti oteta huomioon: koska näissä sopimuksissa on yhteisöllinen ulottuvuus, joka on luonteeltaan kaupallinen, niiden voimaantuloa edeltää yleensä komission päätös. Komissio onkin jo ryhtynyt yksipuolisesti poistamaan tullimuureja helpottaakseen jordanialaisten tuotteiden nopeaa pääsyä yhteisömarkkinoille, kuten muidenkin EuroVälimeri-sopimusten kohdalla on tapahtunut.

Purvis
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa sanomalla, että olen hyvin iloinen siitä, että puheenjohtajavaltio on valmis painostamaan hallituksia, jotka vuorostaan toivon mukaan painostavat parlamentteja ratifioimaan sopimuksen. On varsin häpeällistä, että vaikka sopimus allekirjoitettiin yli puoli vuotta sitten, kahdeksan jäsenvaltiota ei ole vielä ratifioinut sitä. Hidas etenemistahti vaikuttaa erityisesti jordanialaisiin.
Komission jäsen Patten on päättänyt elvyttää koko Barcelonan prosessin ja Euro-Välimeri-suhteen. Toivon, että neuvosto seuraa perässä ja varmistaa, että tämä viesti välittyy hallitusten kautta jäsenvaltioiden parlamenteille.
Voisiko hän vakuuttaa minulle, että neuvosto antaa täyden tukensa komission jäsen Pattenin pyrkimyksille Välimeren alueella?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa jäsenen esittämän kysymyksen viimeisestä kohdasta, että Välimeren alueella toteutettavat toimet ovat yksi puheenjohtajavaltio Portugalin painopistealueista. Puheenjohtajavaltio Portugalin tarkoituksena on myös syventää Välimeren alueen yhteisen strategian laatimista ja se on jo esittänyt useita tätä aluetta koskevia aloitteita. Nimenomaan Jordanian sopimuksesta puhuttaessa ja riippumatta siitä ikävästä tosiasiasta, että se ei ole vielä tullut voimaan, aiempi kokemus on osoittanut, että näiden sopimusten ratifioiminen vie lähes kolme vuotta. Kaikkein nopeimmin ratifioitu sopimus on tehty Tunisian kanssa: silloin sopimus allekirjoitettiin heinäkuussa 1995 ja se tuli voimaan maaliskuussa 1998, eli vähän alle kolmessa vuodessa. Kokemus kaikista muista sopimuksista osoittaa lähes kolmen vuoden pituista aikaväliä, ja luulen, että tällä hetkellä noudatamme Jordanian sopimuksen osalta keskiarvoa. Tämä riippuu varsin paljon kansallisista parlamenteista, mutta puheenjohtajavaltio Portugali aikoo kuitenkin jatkaa hallitusten pehmittämistä tämän asian osalta.

Puhemies
Kysymys nro 4 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.

Puhemies


Brian Crowley
Kysymys nro 5 (H-0370/00):
Aihe: Kulttuuri ja WTO Puheenjohtajavaltio Portugali on korostanut kulttuurin merkitystä Euroopan yhdentymisessä ja on katsonut, että kulttuurilla on erityistä merkitystä selvitettäessä Euroopan strategiaa tulevaa WTO:n kierrosta varten. Aikooko neuvosto nyt antaa julkilausuman asiasta?

Seixas da Costa
. (PT) Arvoisa puhemies, luulen ymmärtäneeni, että tämä kysymys koskee kulttuurin osuutta WTO:n neuvotteluissa. Kuten tiedetään, silloin, kun neuvostolle laadittiin toimeksiantoa Seattlen huippukokousta varten, useat jäsenvaltiot painottivat aivan erityisesti kulttuurista ulottuvuutta ja ennen kaikkea sitä, kuinka tärkeä oli, että Euroopan unionilla olisi noissa neuvotteluissa tiukka kulttuurista erityisyyttä koskeva kanta. Muistelisinkin, että neuvoston 26. lokakuuta tehdyissä päätelmissä Seattlen ministerikokouksen valmistelemiseksi tuotiin julki seuraava seikka: WTO:n seuraavalla neuvottelukierroksella unioni pyrkii takaamaan sen, että samoin kuin Uruguayn kierroksella, sen jäsenvaltioiden olisi mahdollista säilyttää kykynsä päättää ja puolustaa sitä kulttuuri- ja audiovisuaalista alaa koskevien politiikkojen soveltamisesta, jotta ne säilyttäisivät kulttuurieronsa.
Hyvät jäsenet, te tiedätte yhtä hyvin kuin minäkin, miten Maailman kauppajärjestön uuden neuvottelukierroksen avaamiselle kävi Seattlessa: se aiheutti luonnollisesti tämänkaltaisten kysymysten käsittelyn viivästymisen. Kannattanee kuitenkin mainita, että GATT-sopimuksen kauppaa ja palveluja koskevassa sopimuksessa suunniteltiin erillisesti neuvottelujen aloittamista sisäänrakennetun asialistan pohjalta tämän vuoden tammikuun 1. päivästä alkaen. Nuo neuvottelut aloitettiinkin eikä tähän mennessä ole tapahtunut oleellisia muutoksia, vähätelläkseni asiassa tapahtunutta edistystä, sillä on ilmeistä, että koko tämä prosessi on sidoksissa yleisten neuvottelujen käynnistymiseen. Voin myös sanoa, että neuvoston tulkinnan mukaan tänä vuonna ei ole edellytyksiä sille, että ne voisivat käynnistyä tyydyttävästi.

Crowley
Haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan. Esitin tämän kysymyksen siksi, että omissa ideologioissamme on Euroopan unionin tasolla monta eri mallia, jotka ovat ainutlaatuisia koko Euroopan unionissa: puhumme monesti Euroopan maatalousmallista tai Euroopan yhteiskuntamallista ja niin edelleen. Erityisesti audiovisuaalisen alan osalta keskustelimme parlamentissa tänään Randzio-Plathin mietinnöstä, jossa käsiteltiin yritysten taloudellisten suhteiden avoimuutta ja valtiontukea. Euroopan unionin kulttuurinen monimuotoisuus on nyt vakavasti uhattuna Amerikasta tuotavien ohjelmien ja McDonald'sin kaltaisten ravintolaketjujen maailmanlaajuistumisen takia. Se heikentää jatkuvasti sitä, mikä on ainutlaatuista paitsi Euroopan mantereella myös yksittäisissä jäsenvaltioissa. Toivon, että te ja kolleganne pyritte aktiivisesti siihen, että pystyisimme säilyttämään tämän monimuotoisuuden, sillä se kartuttaa sitä, mistä Euroopassa on pohjimmiltaan kysymys.

Seixas da Costa
Hyvä jäsen, voin vakuuttaa teille, että sekä neuvoston yleinen kanta, joka on tietenkin komission viitekehys sen Euroopan unionin nimissä käymissä neuvotteluissa ensi kaudella, että Portugalin kansallinen näkökanta tähän asiaan on se, että kulttuuri-identiteetin säilyttäminen ja sellaiset välineet, jotka voivat kilpailusääntöjä vääristämättä turvata eurooppalaisen identiteetin keskeisimmät arvot, pysyvät jatkossakin huolenaiheenamme. Luulen sitä paitsi, että maani ei ole yksin tämän asian kanssa.

Rübig
Arvoisa puhemies, WTO:n konferenssissa käsitellään ensisijaisesti markkinoiden avaamiseen liittyviä kysymyksiä, esimerkiksi nyt Kiinan osalta sitä, avataanko tekstiilimarkkinat myös eurooppalaisille tuottajillemme. Kyse on miljardien markkinoista, joiden avulla meille voidaan luoda paljon uusia työpaikkoja etenkin, kun otetaan huomioon, että monilla kiinalaisilla on ainoana omaisuutenaan yhdet housut. On kuitenkin kulttuurinen kysymys, johon haluaisin vastauksen: mitä tässä asiassa tehdään tulevaisuudessa kielten kanssa? Ranska harjoittaa hyvin omaperäistä politiikkaa ranskan kielellä. Näettekö samanlaisia suuntauksia myös saksan, espanjan tai portugalin kohdalla? Kohdellaanko kieliä vastedes yhtäläisesti vai arvotetaanko niitä eri maiden ja niissä olevan väestön määrän mukaisesti?

Seixas da Costa
Hyvä jäsen, haluaisin erittäin mielelläni vastata teille, jos voisin tässä vaiheessa jotenkin tietää, kuinka keskustelu sillä saralla etenee. Luulen kuitenkin, että neuvoston tarkoituksena on painottaa Euroopan unionissa vallitsevien kansallisten erojen eri ulottuvuuksia. Haluankin sanoa teille, että ainakin omassa maassani tunnetaan suurta huolta siitä, että nuo kulttuuriset ulottuvuudet, erityisesti kielellinen ulottuvuus, ovat ensisijaisena painopistealueena keskustelussa, jonka Euroopan unioni käy Maailman kauppajärjestön kumppaneidensa kanssa.

Puhemies
Kysymykset nro 6 ja 7 jätetään käsittelemättä, koska kysymysten esittäjät eivät ole läsnä.

Puhemies


María Izquierdo Rojo
Kysymys nro 8 (H-0376/00):
Aihe: Kosovon avustusryhmän kustannusten maksaminen Maksaako Euroopan unioni Yhdistyneiden Kansakuntien Kosovon avustusryhmän kustannukset maatalouden määrärahoista?

Seixas da Costa
. (PT) Arvoisa puhemies, joistakin aiemmista kysymyksistä haluaisin sanoa sen, että maataloudesta puhuttaessa puheenjohtajavaltio Portugali on ollut niin laajasanainen, että se on varmasti vastannut jäsenen kysymykseen, vaikkei hän olekaan paikalla.
Kysymyksestä, joka liittyy Kosovon politiikan rahoittamiseen maatalouden talousarviosta sanoisin, ettei ole mitenkään mahdollista rahoittaa Yhdistyneiden Kansakuntien tehtävää Kosovossa maatalouden talousarvion kohdista, ellei kohdille ole olemassa sopivaa laillista perustaa. Nykyinen varainhoitoasetus ei siis salli kahden talousnäkymän kohdan keskinäistä rahoitusosuuksien siirtoa. Tämä ei välttämättä merkitse sitä, etteikö vuosien 20002006 rahoitusnäkymiin ehdotettaisi erityisesti komission puoltamaa tarkistusta, jolla ei komission näkemyksen mukaan olisi olennaista vaikutusta yhteisen maatalouspolitiikan käytettävissä oleviin määrärahoihin. Tätä kysymystä tarkastellaan parhaillaan neuvostossa. Se on erittäin kiistaa herättävä kysymys. Tiedämme, että suurin osa myös parlamentin jäsenistä suhtautuu penseästi rahoitusnäkymien tarkistamiseen siten, että yhteisen maatalouspolitiikan käytettävissä olevat rahavarat vähenisivät. Toistan kuitenkin, että komissio sanoo, että kyse ei ole vähimmässäkään määrin maanviljelijöiden suorien tukien pienentämisestä, vaan tarkoituksena on ainoastaan hyödyntää euron ja dollarin vaihtokurssin kehitykseen liittyviä säästöjä, joita suunnitellaan kahden seuraavan vuoden aikana.
Komissio on toisaalta myös sitä mieltä, että yhteisen maatalouspolitiikan tarkistaminen, jota suunniteltiin, kuten tunnettua, Berliinin Eurooppa-neuvoston loppupäätelmissä, voi mahdollistaa uusia säästöjä. Kuten sanoin, tällä hetkellä neuvoston kanta tähän asiaan on kuitenkin poliittisesti rahoitusnäkymien tarkistamisen vastainen. Neuvoston mielestä Balkanin seudun tarpeita ja tosiasiallista imukykyä on syytä arvioida hyvin käytännönläheisesti, mitä ovat pyytäneet niin komissio kuin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean tason edustajakin, ja ennen kaikkea ottaa huomioon ja Euroopan unionin rooli yhtenä tämän alueen kansainvälisistä rahoittajista kohdistaa se selkeästi. Samasta syystä pyydämme komissiolta eräänlaista karttaa, jossa osoitetaan viitteellisesti, miten nämä lahjoituksiin ja lainoihin jakautuneet rahoitusosuudet jakautuvat. Neuvoston mielestä vain tämänkaltaisten tietojen perusteella komission ehdotuksia on mahdollista arvioida konkreettisesti. Samasta syystä rahoitusnäkymien tarkistamista ei toistaiseksi harkita tällä hetkellä.

Izquierdo Rojo
Se, mitä neuvoston puheenjohtaja sanoi meille juuri, on täysin päinvastaista sen kanssa, mitä komission jäsen sanoi eilen, toissapäivänä ja aiemmin tässä parlamentissa. Se, mitä neuvosto arvelee, on kylläkin totta: maanviljelijöiden määrärahat ovat vaarassa. Ei todellakaan ole oikein, että tukia ei makseta kuiville hedelmille - joilta evätään jatkuvuus - tai että maanviljelijöille ei anneta sitä, mitä he pyytävät: kaasuöljyn hinnan alennusta. Sen sijaan komissio ottaa Agenda 2000:ssa ja Berliinin huippukokouksessa jo sovittuja varoja, jotka on tarkoitettu maatalouteen - niin kuin niitä olisi liikaa - ja osoittaa ne ulkopolitiikkaan.
Riippumatta siitä, kannatanko Kosovoon annettavia tukia, en kannata tätä, ja mielestäni on todella järjetöntä, että otetaan huomattava määrä maatalouteen tarkoitettuja varoja, jotka on hyväksytty Agenda 2000:ssa - sillä tämä osoittaa, että se on ollut pelkkä juoni - ja annetaan ne ulkopolitiikkaan.
Kysymykseni on seuraava: mitä teemme, kun se, mitä neuvosto sanoo, on täysin päinvastaista sen kanssa, mitä komissio sanoo? Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mitä teemme tässä tapauksessa?

Seixas da Costa
Kun parlamentin mielestä jossakin asiassa on ristiriita, se voi tulkita tuota ristiriitaa vertaamalla sitä tosiasioihin, ja tosiasia on se, että toisin kuin jäsen väitti, en ole missään vaiheessa puheenvuoroani sanonut, että määrärahojen uudelleensuuntaamisesta olisi haittaa suorille tuille. Kannattanee myös tehdä selväksi, että komissio sanoi vain, että se hyödyntäisi käytettävissä olevia varoja, jotka olisivat yhteisen maatalouspolitiikan säästöjä. Ei enempää. Se ei tarkoita sitä, ettei komissio saattaisi esittää ehdotuksia määrärahojen uudelleensuuntaamiseksi, mutta se ei myöskään pienennä, kuten komissio itsekin sanoo, maanviljelijöiden suoria tukia.

Korakas
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja todellakin sai minut hämmästymään. Toisaalta hän vakuuttaa, että YMP:stä ei aiota ottaa määrärahoja Kosovoa varten tai Euroopan unionin ulkopolitiikan harjoittamiseen, ja toisaalta hän sanoo, että joka tapauksessa Komissio on sanonut - ja hyvä niin - että se jakaa ne määrärahat, joita ei ole kulutettu. Eli siis YMP:n määrärahat jaetaan uudestaan. Me haluamme ehdottomasti vastauksen kysymykseen, uskooko neuvosto todella olevan mahdollista ottaa määrärahoja maataloustalousarviosta, joka on erityisen pieni vuodelle 2000, saadakseen käyttöönsä varoja tarkoituksiin, jotka eivät millään tavoin liity niihin tarkoituksiin, joihin nämä määrärahat on hyväksytty.
Sen lisäksi, että vastustamme koko Euroopan unionin Kosovossa harjoittamaa politiikkaa, tässä on kyseessä konkreettinen asia: haluamme saada neuvostolta sitoumuksen, että maataloustalousarviosta ei siirretä yhtäkään euroa muualle. Jo nyt viljelijämme ovat pelottavassa ahdingossa, heillä on valtavat tarpeet, tämä nähdään päivittäin, ja olisi sietämätöntä, jos määrärahat otettaisiin heidän jo ennestään pienistä määrärahoista.

Seixas da Costa
Aloittaisin selvittämällä jäsenelle, että suurin osa yhteisen maatalouspolitiikan määrärahoista on Euroopan kehitysrahaston myöntämiä ja yhteisön talousarvion ulkopuolisia maksuosuuksia, jotka liittyvät Euroopan kehitysrahaston erilliseen talousarvioon. Sanoisinkin, että Euroopan kehitysrahaston määrärahoja olisi melko vaikeaa ohjata Kosovon auttamiseen, sillä niitä ei ole kirjattu yhteisön talousarvioon.
Toisaalta haluaisin tehdä erittäin selväksi seuraavan asian: selitin laajasti, että tällä hetkellä Kosovon auttamiseen ei käytetä yhteisen maatalouspolitiikan määrärahoja. Toistan: niitä ei käytetä.
Haluan myös sanoa, että olin komission ehdotuksen osalta sangen selkeä sanoessani, ettei neuvoston suhtautuminen vuosien 20002006 rahoitusnäkymien tarkistamiseen ole yleisesti ottaen myönteinen. Rahoitusnäkymien sisäiseen tasapainoon ei neuvoston mielestä pidä puuttua tässä vaiheessa. On myös ilmeistä, että on kannattavaa lukea Berliinin Eurooppa-neuvoston päätelmät, joissa todetaan, että suunnitelmissa on tehdä vuosien 20002006 rahoitusnäkymiin matkan varrella tarkistus, erityisesti yhteisen maatalouspolitiikan osalta. Jäsenten kannattaisi ehkä alkaa yrittää saada selville, onko yhteinen maatalouspolitiikka sovitettavissa ajan kuluessa yhteen Maailman kauppajärjestön seuraavan kierroksen tuloksien kanssa. Vuosien 20002006 rahoitusnäkymissä suunnitellaan myös tarkistusta, joka tehdään määräenemmistöllä, vieläpä ensimmäistä kertaa, ja haluaisin pyytää jäseniä kiinnittämään huomiota tähän seikkaan.

Puhemies
Kysymys nro 9 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.

Esko Olavi Seppänen
Kysymys nro 10 (H-0381/00):
Aihe: Taloudellinen tuki yleiseurooppalaisille puolueille Vastatessaan suulliseen kysymykseeni H-0268/00 parlamentissa 12.4.2000 komissio oli sitä mieltä, että
"EY:n perustamissopimuksen nykyinen 191 artikla ei muodosta oikeusperustaa Euroopan poliittisten puolueiden rahoittamiselle. Artiklassa käsitellään Euroopan tason poliittisten puolueiden merkittävyyttä. Sillä ei kuitenkaan myönnetä millekään toimielimelle valtuuksia tehdä menositoumuksia Euroopan poliittisten puolueiden tukemiseksi eikä siinä määrätä menettelystä, jolla hyväksytään tällaisen menositoumuksen mahdollistava toimi.
Tästä syystä komissio katsoo, että oikeusvarmuuden kannalta olisi parasta sisällyttää EY:n perussopimukseen asiamukainen oikeusperusta tällaisia menoja varten.
Tätä asiaa olisi käsiteltävä hallitusten välisessä konferenssissa."
Onko neuvostolla sama käsitys tämän asian oikeusperustasta? Otetaanko asia HVK:n esityslistalle?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, niin kuin jäsenen kysymyksessäkin todetaan, perustamissopimuksen 191 artikla ei todella toimi sellaisena laillisena perustana, joka mahdollistaisi eurooppalaisten poliittisten puolueiden rahoittamisen. Tätä kysymystä tarkasteltiin siinä hallitustenvälisessä konferenssissa, jossa laadittiin Amsterdamin sopimus, ja silloin oltiin sitä mieltä, että sanon tämän sen arvovallan turvin, jonka minulle antaa se, että olin siellä Portugalin hallituksen edustajana ei ollut sellaista valtioiden enemmistöä, saati sitten yksimielisyyttä valtioiden välillä, joka olisi taannut erityisen tätä asiaa koskevan laillisen perustan luomisen.
Tämä on kysymys, joka otetaan uuteen käsittelyyn hallitustenvälisessä konferenssissa, erityisesti huomioon ottaen parlamentin puhemies Nicole Fontainen 10. huhtikuuta siellä käyttämän puheenvuoron. Valmistelevan ryhmän puheenjohtajana minä pyrin itse pitämään tämän kysymyksen esillä hallitustenvälisessä konferenssissa Portugalin puheenjohtajakauden loppuun asti.
Tällä hetkellä, jolloin mitään laillista perustaa ei ole, voimme mielestäni joka tapauksessa yrittää jälleen kerran saada konferenssiin osallistuvia jäsenvaltioita ilmaisemaan, haluavatko ne rahoittaa eurooppalaisia poliittisia puolueita vaiko eivät.

Kauppi
Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä Seppäsen kanssa siitä, että oikeusperusta on ensisijainen eli se on oltava ennen kuin tällaisen tuen maksamiseen ryhdytään. Sen jälkeen on toki parlamentin ja neuvoston asia, minkä suuruista, minkälaista ja minkä muotoista tukea maksetaan. Haluaisinkin kysyä, minkälaisia suunnitelmia neuvostolla näistä käytännön järjestelyistä mahdollisesti on. Nimittäin tässä kertomuksessa, joka käsitteli parlamentin varainhoitoa ja jossa kaikkia poliittisia ryhmiä kritisoitiin siitä, että näitä parlamentin määrärahoja on ohjattu myös eurooppalaisille poliittisille puolueille, ei otettu huomioon esimerkiksi sitä, että Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen toimisto sijaitsee Euroopan parlamentin rakennuksissa, kun taas oma ryhmäni PPE sai varsin paljon kritiikkiä, vaikka meidän puoluetoimistomme ei sentään sijaitse Euroopan parlamentin palvelujen lähellä. Haluaisin siis kuulla, onko mitään suunnitelmia siitä, mitä kaikkea tähän parlamentin ja neuvoston yhdessä päättämään tukeen sitten mahdollisesti kuuluisi ja mitä siinä otetaan huomioon.

Puhemies
Haluan sanoa neuvoston puheenjohtajalle ja jäsenille, että keskustelemme parhaillaan näistä asioista parlamentissa. Kysymys koskee oikeusperustaa ja hallitustenvälistä konferenssia. Se on parlamentille kuuluva tehtävä.
Kysymys nro 11 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.
Koska kysymyksen esittäjä on sairaana, Bowisin esittämään kysymykseen nro 12 vastataan kirjallisesti.

Mihail Papayannakis
Kysymys nro 13 (H-0389/00):
Aihe: Turkin hyökkäys Irakiin Kuinka neuvosto arvioi raskaasti aseistettujen Turkin armeijan joukkojen uutta massiivista hyökkäystä Irakiin?

Seixas da Costa
, neuvosto. (PT) On tunnettua, että Pohjois-Irakin tilanne ja erityisesti Bagdadin viranomaisten puutteellisesti hoitama valvonta maan pohjoisosassa ovat aiheuttaneet poliittisen ja jopa sotilaallisenkin tyhjiön, joka on saanut Turkin ryhtymään käytännön toimiin. Tämä tilanne korostuu entisestäänkin siksi, että olot alueella ovat niin epäselvät. Tämän asian osalta on ilmeistä, että Euroopan unioni suhtautuu kielteisesti kaikkeen sellaiseen toimintaan, johon saattaa kuulua piittaamattomuus muiden valtioiden rajoista. Enempää en voi tästä asiasta sanoa, luukuun ottamatta sitä, että pidämme tärkeänä Irakin alueellista eheyttä ja että pidämme kaikkia sitä mahdollisesti vahingoittavia toimia ei-toivottavina.

Papayannakis
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitän vastauksestanne. Se on mielenkiintoinen. Sanotte, että tilanne on epäselvä ja että on olemassa poliittinen ja sotilaallinen tyhjiö; eli että Irak ei valvo pohjoisosaansa. Suokaa nyt anteeksi, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mutta Irak ei valvo pohjoisosaansa, koska me emme anna sen tehdä niin; ja on kenties hyvä, että emme anna. Mutta jos me emme anna Irakin valvoa pohjoisosaansa, tämä ei tarkoita sitä, että meidän pitäisi antaa jonkun toisen valvoa sitä. Kuulemani on täysin järjetöntä. Kuvittelisin, että te ette voi puhua niiden puolesta, jotka siellä loppujen lopuksi tekevät päätökset. Niiden joukossahan on yksinkertaisesti myös Euroopan unionin jäseniä.
Kenties nämä maat voisivat antaa teille tietoja siitä, mitä tällä alueella tapahtuu, ja kertoa teille, miksi ne esimerkiksi antavat muiden mennä ottamaan kontrolliinsa Irakin pohjoisosan, jota Irak ei valvo näiden maiden vuoksi, siis - älkäämme olko hölmöjä - tekemään sotilaallisen hyökkäyksen? Mielestäni tämä tilanne on kansainvälisestä ja poliittisesta näkökulmasta katsottuna kirjaimellisesti järjetön, ja ihmettelen, kuinka voitte hyväksyä sen.

Seixas da Costa
Haluan sanoa vain tämän: mistään lausumistani sanoista ei voi päätellä, että Euroopan unioni suhtautuisi jotenkin ymmärtäväisesti mihinkään turkkilaisten joukkojen toimiin maan aluerajojen ulkopuolella.

Puhemies


Pat the Cope Gallagher
Kysymys nro 14 (H-0390/00):
Aihe: Euroopan peruskirja pienille yrityksille Nyt kun liike-elämään halutaan luoda yrittäjyyttä ja innovatiivisuutta suosivaa ilmapiiriä, Eurooppa-neuvosto on esittänyt Euroopan peruskirjan laatimista pienille yrityksille. Voisiko neuvosto kyseisessä peruskirjassa ajatella tukevansa sitä ajatusta, että kalatalousalaan kiinnitettäisiin sen luonteen vuoksi erityishuomiota, koska tällöin joudutaan punnitsemaan sellaisten tekijöiden kuin kausiluonteisuuden vaikutuksia?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, kiitän jäsentä hänen kysymyksestään ennen kaikkea siksi, että se tarjoaa mahdollisuuden antaa parlamentille jälleen kerran tietoja siitä työstä, joka on tulosta Lissabonin ylimääräisen Eurooppa-neuvoston hyväksymistä toimista työttömyyden torjunnan, taloudellisten uudistusten ja innovaation vahvistamiseksi.
Meidän mielestämme Euroopan pk-yrityksiä koskeva peruskirja, joka hyväksyttäneen tämän vuoden kesäkuussa, on äärimmäisen tärkeä asiakirja, jonka avulla voidaan vahvistaa työttömyyden torjumista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä edistää uutta tietopohjaista yhteiskuntaa innovaatiovälineiden tehokkaamman demokratisoinnin avulla.
Haluaisin muistuttaa siitä, että Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmissä tuotiin esiin pk-yritysten rooli Euroopan talouden moottorina ja sitä paitsi niiden noin 80 prosentin osuus Euroopan unionin työpaikkojen tuottajista. Pk-yrityksiä ei voi erottaa Lissabonissa määritellystä strategisesta tavoitteesta, eli kilpailukykyisemmän ja dynaamisemman tietopohjaisen talouden kehittämisestä. Pk-yritykset ovat keskeisessä asemassa ja niitä on tuettava tehokkaammin, minkä takia neuvosto ja komissio laativatkin parhaillaan pk-yrityksiä koskevaa peruskirjaa, jonka toivomme Santa Maria da Feiran Eurooppa-neuvoston hyväksyvän kesäkuussa.
Tuon peruskirjan tavoitteena on saada jäsenvaltiot keskittymään näihin innovaation välineisiin ja antamaan erityisiä vastauksia pk-yritysten erityisiin tarpeisiin. Haluaisin painottaa, että vaikka ajatus pk-yrityksiä koskevasta peruskirjasta ei ole uusi, Eurooppa-neuvosto ei ole koskaan aiemmin ilmaissut yhtä selkeästi, kuinka tärkeänä se peruskirjan laatimista pitää. Mielestämme tässä asiassa työssä pitäisi kiinnittää melkoisesti huomiota yksityiskohtiin: siten yhteisön välineitä ei ainoastaan suunnata uudelleen pk-yritysten toiminnan edistämiseksi, vaan myös korostetaan sitä, että jäsenvaltioiden olisi sitouduttava sellaisiin mieluiten mahdollisimman samanlaisiin menettelytapoihin, jotka mahdollistaisivat niiden ryhtyvän toimiin tällä alueella.

Gallagher
Arvoisa puhemies, haluan kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen vastauksestaan ja olen iloinen siitä, että työ on meneillään ja itse asiassa lopuillaan. Toivottavasti saamme pian yksityiskohtaiset ehdotukset. Olen iloinen myös siitä, että puheenjohtaja totesi, että talouskasvun moottorina ovat pk-yritykset, joissa on 70 prosenttia työpaikoista. On siis päivänselvää, että pk-yrityksillä on tärkeä rooli, jos haluamme ratkaista erittäin korkeaan työttömyystasoon liittyvät ongelmat, joita esiintyy unionissa yleensä ja erityisesti unionin eri alueilla.
Esitin kalataloutta koskevan erityisen kysymyksen. Kalatalous synnyttää toki luonnostaan kaivattuja työpaikkoja unionin rannikkoalueille. Toisin kuin muut teollisuudenalat, kalatalous on suuresti riippuvainen kausiluonteisuudesta ja säästä. Voisiko puheenjohtaja vahvistaa, että vaikka tutkimus onkin jo loppuvaiheessa, siinä tarkasteltaisiin kalataloutta pikemminkin erillään kuin yleisesti?

Seixas da Costa
Hyvä jäsen, olen pahoillani siitä, etten maininnut vastauksessani lainkaan kalastusta. Haluan kuitenkin kertoa teille, että niin komissio kuin neuvostokin ja tätä asiaa käsitellään esimerkiksi huomenna teollisuusneuvostossa ovat asiaa käsitellessään sopineet, että tunnustamme kalastusalan erityisen suuren merkityksen ja ymmärrämme siten sen huolen, jota te kannatte tällä alalla toimivista pk-yrityksistä.
Tämä peruskirja on kuitenkin luonteeltaan yleispoliittinen asiakirja ja koskee kaikkia pk-yrityksiä yleensä, ei sellainen, jossa annetaan erityiset alakohtaiset luettelot tai painopistealueet, jotka otetaan huomioon ryhdyttäessä toimiin jollakin alalla.
Peruskirjan puitteissa on tarkoitus kehittää yhteiset Euroopan pk-yrityksiä koskevat säädökset ja ottaa käyttöön myös välitavoitteet noiden toimien aikaansaamiseksi. Suunnitelmissa ei ole määritellä peruskirjassa sellaisia alakohtaisia toimia, jotka ulotettaisiin koskemaan koko unionia, sillä se voidaan tehdä ainoastaan teknisemmässä asiakirjassa, jonka on perustuttava itse peruskirjan hyväksymiseen.

Martin, David W
Kun puhun pienille ja keskisuurille yrityksille, ne ovat toki mielissään neuvoston soittamasta tunnelmamusiikista, mutta suoraan sanottuna ne suhtautuvat hieman epäillen siihen, tekeekö peruskirja niiden hyväksi mitään rakentavaa. Niiden mielestä se on vain paperinpala, jossa sanotaan, miten ihania ne ovat.
Voiko puheenjohtaja kertoa meille, ehdotetaanko peruskirjassa uusia yhteisön välineitä pienten ja keskisuurten yritysten auttamiseksi? Esimerkiksi määrärahoja ammattikoulutusta, koulutusta, toimitilojen muuttamista tai uuden teknologian käyttöä varten. Jos näin on, voiko hän lisäksi sanoa, että ne ovat mahdollisimman epäbyrokraattisia? Nimittäin pienet ja keskisuuret yritykset valittavat myös sitä, että Euroopan tasolla jo olevia määrärahoja on lähes mahdotonta saada, koska yritykset joutuvat niin koville hakiessaan niitä.

Seixas da Costa
Myönnän, että pk-yritykset ovat luultavasti menettäneet jo kauan aikaa sitten kärsivällisyytensä siksi, ettei niihin ole kohdistettu riittävästi konkreettisia toimia. Vaikka olenkin tietoinen tuosta tilanteesta, pyytäisimme kuitenkin kärsivällisyyttä vielä kolmen viikon ajan, jonka jälkeen voitte nähdä omin silmin Eurooppa-neuvostolle esiteltävän peruskirjahankkeen. Tuota peruskirjahanketta tarkastellaan sitä paitsi jo huomenna teollisuusneuvostossa, ja peruskirja julkaistaneen kolmen viikon kuluttua. Minun mielestäni peruskirjan on sitä paitsi oltava vähän samankaltainen kuin Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmät, joiden te myöntänette olevan hieman toista kuin tavanomaisen kielenkäytön puhtaasti spekulatiivista sanahelinää ja joissa esitetään konkreettisia keinoja, joilla on toteutumisaikataulu ja selkeät tavoitteet, ja sen on oltava juuri tämänkaltainen. Peruskirjan varsinaista sisältöä voimme käsitellä sitten, kun se julkaistaan, ja olemme tietenkin valmiita kuuntelemaan pk-yritysten sekä etenkin niitä edustavien ja niiden toimintaa koordinoivien toimielinten mahdollisesti esittämää kritiikkiä. Olemme avoimia kaikille pk-yritysten tahdonilmauksille.

Puhemies
Seuraavia kysymyksiä käsitellään yhdessä, koska ne koskevat samaa aihetta:

Carmen Cerdeira Morterero
Kysymys nro 15 (H-0391/00):
Aihe: Erityisdirektiivi vammaisten syrjinnän estämiseksi Amsterdamin sopimuksen 13 artiklan, joka koskee syrjinnän estämistä, soveltamiseksi komissio esitti äskettäin toimenpidepaketin, johon sisältyy kolme direktiiviä. Vaikka vammaisuus luetaan 13 artiklassa tarkoitetun syrjinnän syiden joukkoon, kyseisessä paketissa ei ole erityistä direktiiviä vammaisten syrjinnän estämiseksi.
Mitä mieltä neuvosto on erityisdirektiivi säätämisestä vammaisten syrjinnän estämiseksi? Mikäli neuvosto suhtautuu asiaan myönteisesti, milloin se aikoo tehdä aloitteen direktiivin säätämiseksi?
ja

Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
kysymys nro 16 (H-0396/00):
Aihe: Syrjinnän torjunta Alkaneella 21. vuosisadalla, joka merkitsee eurooppalaisen yhteiskunnan entistä kehittyneemmän demokratian, koheesion ja kaikkien kansalaisten roolin tunnustamisen aikakautta, on havaittavissa ennenkuulumatonta rasismia ja yhteiskunnallista syrjäytymistä. Liikuntavammaisten ja halvaantuneiden kansalaisten syrjintä kahdessa virkamieskilpailussa on aiheuttanut sosiaalipoliittisen ongelman Kreikassa. Ensimmäisessä on kyse valtion pankkivirkailijoihin ja toisessa julkisen koulutuksen (perusasteen ja toisen asteen) opettajiin kohdistuvasta syrjinnästä. Molemmissa tapauksissa syrjinnän perusteena on käytetty uuteen valtion virkamiesten ohjesääntöön sisältyvää "täysiraajaisuuden" ehtoa. On huomattava, että kyseisestä valtion virkamiesten ohjesäännöstä äänestettiin Kreikan parlamentissa vuonna 1999, lähes samanaikaisesti Amsterdamin sopimuksen ratifioinnin kanssa, jonka 13 artiklassa suojellaan jäsenvaltioiden kansalaisia kaikenlaiselta syrjinnältä. Miten neuvosto aikoo puuttua tällaisiin tapauksiin palauttaakseen Euroopan unionin politiikan uskottavuuden ja unionin kansalaisten luottamuksen?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, komissio on esittänyt Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 13 artiklan soveltamiseksi asiaa koskevaa ehdotusta, joista keskustellaan parhaillaan sosiaalityöryhmässä: yksi niistä on direktiiviehdotus, jossa esitetään yleiset puitteet tasa-arvoiselle kohtelulle työelämässä ja ammatillisessa toiminnassa, yksi on direktiiviehdotus, joka koskee periaatetta ihmisten tasa-arvoisesta kohtelusta rotuun tai etniseen alkuperään katsomatta ja lisäksi on vielä ehdotus neuvoston päätökseksi, jossa määritellään yhteisön syrjinnän vastainen toimintaohjelma vuosille 20002006. Näissä komission kolmessa ehdotuksessa tuodaan julki erilaisia tapoja syrjinnän torjumiseksi. Ensimmäisessä ehdotuksessa kielletään rotuun tai etniseen alkuperään, uskontoon tai uskomuksiin, vajavaisuuteen, ikään tai seksuaaliseen suuntautuneisuuteen perustuva syrjintä. Toisessa direktiiviehdotuksessa kielletään rodulliseen tai etniseen alkuperään perustuva syrjintä työelämän, kasvatuksen, palvelujen ja hyödykkeiden käytön sekä sosiaaliturvan osalta. Päätösehdotus syrjinnän vastaiseksi toimintaohjelmaksi ja tietojen ja kokemusten vaihtamisen avulla tapahtuvan direktiivien soveltamisen tukemiseksi ja täydentämiseksi pannaan täytäntöön levittämällä hyviä käytänteitä lainsäädännössä tai muilla aloilla.
Vajavaisuuteen perustuvan syrjinnän torjuminen on toisaalta mukana ensimmäisessä direktiiviehdotuksessa, jonka avulla pyritään tasa-arvoiseen kohteluun työelämässä ja ammatillisessa toiminnassa. Tämä ehdotus kattaa kansalaisoikeuksien harjoittamisen kannalta keskeisen osa-alueen, sillä se koskee alaa, jolla syrjintä on näkyvintä ja sen vaikutukset ihmisten toimintaan yhteiskunnassa kielteisimpiä. Niin kuin Euroopan parlamentissa tiedetään, valta lainsäädäntöä koskevien aloitteiden tekemiseen kuuluu komissiolle eikä neuvostolle, minkä takia ne ehdotukset, jotka neuvosto hyväksyy, perustuvat siihen, mitä komissio meille ehdottaa.

Cerdeira Morterero
Ensiksikin haluaisin ilmaista tyytyväisyyteni sekä mainitun 13 artiklan olemassaolosta että myös toimintasuunnitelmasta, johon neuvoston puheenjohtaja juuri viittasi ja joka on laadittu tästä juuri käsittelemästämme aiheesta. Ilo ei kuitenkaan voi olla varauksetonta, ja sama pätee myös tyytyväisyyteeni. On totta, että 13 artiklassa mainitaan lähes kaikki ainakin nykyisin mahdolliset syrjinnän muodot. Olen kuitenkin sitä mieltä, että sittemmin kehitetty lainsäädäntö ja ehdotetut aloitteet ovat puutteellisia ja epätasaisia.
Neuvoston puheenjohtaja mainitsi juuri kolme esimerkkiä, joihin haluan nimenomaan viitata. On olemassa joitakin 13 artiklassa mainittuja aiheita, jotka voivat johtaa syrjintään, kuten tänään käsittelemämme aihe eli vammaisuus, joita on mielestäni käsitelty erittäin puutteellisesti. On totta, että joitakin aiheita on käsitelty vieläkin puutteellisemmin, kuten sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvaa syrjintää. Olen kuitenkin vammaisuuden osalta sitä mieltä, että Euroopan unioni tarvitsee entistä kattavampaa lainsäädäntöä, jossa otetaan huomioon kaikki mahdolliset vammaisuuden muodot, kuten kaksinkertainen vamma. Haluaisin tietää neuvoston mielipiteen - ja myös komission mielipiteen - ja sen, onko se harkinnut aloitteita esimerkiksi sellaisia tapauksia varten kuin naiset ja vammaisuus, sukupuoleen perustuva syrjintä ja itse vammaisuus mainitsemassani tapauksessa.

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, hyvä jäsen, kuten sanoin, nämä lainsäädäntöehdotukset esitetään siten, että komissio, joka monien komiteoidensa kautta ottaa tietenkin huomioon eri eturyhmien mielipiteet, erityisesti niiden, jotka esittävät säännönmukaisesti syrjinnän vastaisia mielipiteitä, tekee niistä aloitteet. Hyvä jäsen, riippumatta siitä tosiasiallisesta syystä, mikä saa teidät puuttumaan tämänkaltaisiin kysymyksiin, meidän on mielestäni ymmärrettävä, että viime vuosina (erityisesti Amsterdamin sopimuksen jälkeen) Euroopan unionissa on edistytty erittäin konkreettisesti, jotta näitä kysymyksiä käsiteltäisiin huomattavasti paremmin ja ottaen huomioon lukuisten niistä kärsimään joutuneiden väestöryhmien edut. Euroopan unioni on onnistunut viime vuosien ja vuosikymmenen aikana kehittämään tätä aluetta koskevan sellaisen poliittisen linjan ja politiikkojen verkoston, joka ei ole läheskään ihanteellinen, mutta kylläkin valtava laadullinen harppaus eteenpäin. On totta, että maailmanlaajuisessa mittakaavassa voimme olla ylpeitä tällä alueella ottamistamme edistysaskelista. Myönnän kuitenkin, että paljon on tietenkin vielä tekemättä ja että luultavasti tämä syrjintää koskevan säännöstön kasautuminen voi aiheuttaa sen, että tarvitaan toinenkin oikeudellinen käsittelytapa. Mielestäni on tärkeää, että jatkamme komission pehmittämistä tästä asiasta, ja neuvosto toimii siinä aktiivisesti ja valppaasti.

Kratsa-Tsagaropoulou
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitän teitä vastauksistanne. Haluaisin muistuttaa, että Lissabonin Eurooppa-neuvostossa korostettiin erityisesti sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja kehotettiin sekä komissiota että neuvostoa ryhtymään prioriteettitoimiin tietyissä tavoiteryhmissä. Yhden tällaisen ryhmän muodostavat vammaiset. Jäsenvaltiot valitsevat näistä toimista ne, jotka sopivat niiden omiin tilanteisiin, ja edelleen ne raportoivat niiden soveltamisesta. Se, mitä Kreikassa tapahtuu - minkä olen kuvannut kysymyksessäni - herättää minussa suurta huolta siitä, että tämä Lissabonin Eurooppa-neuvoston kuvaama menettely saattaa antaa mahdollisuuden panna täytäntöön kansallisessa lainsäädännössä välillistä syrjintää.
Pitäisikö kenties luoda eurooppalainen seurantakeskus, että taattaisiin jäsenvaltioiden erityispiirteiden parempi seuranta ja eurooppalaisen politiikan täytäntöönpano? Aikooko neuvosto lisäksi työskennellä yhdessä ehdokasvaltioiden kanssa, jotta vammaisten oikeudet tunnustettaisiin, kun otetaan huomioon tietomme siitä, että monissa näistä valtioista näitä oikeuksia ei kunnioiteta asiaankuuluvasti?

Seixas da Costa
Hyvä jäsen, en voi lisätä juuri mitään siihen, mitä olen jo sanonut. Te olette huolestunut siitä, miten vajavaisesti näitä periaatteita sovelletaan, ja minä sanon, että nuo vajavaisuudet on korjattava. Olen varma siitä, että kaikkia syrjinnän muotoja on tärkeää käsitellä ja seurata poliittisesti, mutta en tiedä, onko sitä varten luotava erityinen tarkkailupaikka, vai voidaanko käyttää nykyisiä mekanismeja, joita ovat lähinnä kansallisten kokemusten seuranta ja ohjailu. Haluan joka tapauksessa sanoa, että neuvosto on näistä kysymyksistä mitä kiinnostunein, ja haluan uskoa, että Euroopan parlamentin niihin kohdistama huomio on pysyvää, jotta nämä kysymykset säilyisivät yhteisön asialistalla ja jottei unionin jäsenvaltioissa haluttaisi poiketa millään tavalla siitä, mitä unioni kokonaisuudessaan päättää.

Puhemies
Kysymys nro 17 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.

Glenys Kinnock
Kysymys nro 18 (H-0392/00):
Aihe: Myanmar Myanmaria koskevaa yhteistä kantaa on tarkoitus tarkistaa uudelleen ensi lokakuussa. Mihin lisätoimiin neuvosto aikoo ryhtyä, jos nykyiset toimet osoittautuvat riittämättömiksi ja jos EU:n troikka ei saavuta asiassa parempia tuloksia kuin ensimmäisellä kerralla?

Seixas da Costa
Arvoisa puhemies, Myanmarin kysymys on ollut Euroopan unionin jatkuvan huomion kohde jo usean vuoden ajan. Viimeisimpänä neuvosto hyväksyi huhtikuun istunnossaan kolme erityistä lisäsanktiota Burman hallintoa vastaan. Tuossa neuvostossa tuotiin julki unionin jo usean vuoden ajan jatkuvasti tuntema huoli Burman/Myanmarin tilanteesta, erityisesti siellä esiintyvästä toistuvasta ja voimakkaasta poliittisten ja kansalaisoikeuksien tukahduttamisesta, samoin kuin niistä ankarista oloista, jotka estävät sen väestöä nauttimasta taloudellisista ja kulttuurisista oikeuksistaan.
Neuvosto on jälleen kerran vedonnut Burman/Myanmarin hallitukseen, jotta se kunnioittaisi ihmisoikeuksia, palauttaisi demokratian ja ryhtyisi opposition kanssa sellaiseen vuoropuheluun, joka johtaisi kansalliseen sovitukseen yhdistyneessä ja demokraattisessa valtiossa. Tästä syystä neuvosto on päättänyt pidentää kuudella kuukaudella tuota maata koskevaa yhteistä kantaansa ja kieltää samanaikaisesti sellaisen välineistön viennin, jota olisi mahdollista käyttää maassa harjoitettavaan painostukseen tai pakkovaltaan. Se on myös päättänyt vahvistaa voimassa olevaa viisumijärjestelmää tunnistuttamalla hallinnon piirissä toimivat henkilöt ja sen kannattajat ja kieltämällä kaikkien jäsenvaltioiden suostumuksella ulkoministeriltä maahantuloviisumin minkä voi myös perua, jos se on Euroopan unionin etujen mukaista. Näin voidaan jäädyttää näiden tukahduttamispyrkimyksiin kytköksissä olevien henkilöiden ulkomaille sijoittama pääoma. Neuvosto on päättänyt myös ponnistella enemmän selittääkseen ja edistääkseen Euroopan unionin tuota maata koskevia tavoitteita alkamalla merkittävän poliittisen vuoropuhelun. Sitä varten Euroopan unioni aikoo lähettää troikan toiselle komennukselle Rangooniin. Toisaalta neuvosto on päättänyt myös kutsua komission tutkimaan mahdollisuuksia Burmaan/Myanmariin kohdistuvan humanitaarisen avun lisäämiseksi. Tavoitteena on antaa väestölle suoraa apua ja aivan erityisesti erottaa julkinen apu väestölle suoraan annettavasta avusta, erityisesti kansalaisjärjestöjen kautta.
Luulen, että Euroopan unionin Burman/Myanmarin tilanteeseen kiinnittämästä huomiosta on kerrottu riittävästi, ja luulen, että se on samankaltainen kuin parlamentin asiasta tuntema huoli.

Kinnock, Glenys
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos vastauksesta. Olen toki erittäin iloinen siitä, että neuvosto on hyväksynyt uuden yhteisen kannan ja vahvistanut sitä aiempaan nähden.
Puhun mieluummin Burmasta kuin Myanmarista, koska Burman kansalaiset ja Burman laillinen johtaja San Suu Kyi eivät käytä siitä nimitystä Myanmar. Olisi hyvä, jos myös parlamentti välttäisi nimitystä Myanmar. Minun on sanottava puheenjohtajalle, että Euroopan unionin vuodesta 1996 lähtien toteuttamien toimenpiteiden nettovaikutus on ollut hyvin rajallinen: burmalaiset eivät ole aloittaneet vuoropuhelua Aung San Suu Kyin kanssa, ja Burman demokraattiset voimat ovat edelleen koko prosessin ulkopuolella.
Vaikka ilmaisenkin tukeni, yksi asia hämmästyttää minua edelleen. Vaikka toteutammekin näitä toimenpiteitä, muutamat meistä parlamentin jäsenistä eivät ole edistyneet pyrkimyksissään painostaa neuvostoa pakotteiden osalta - pakotteiden, joita Aung San Suu Kyi on toki toistuvasti vaatinut. Vastustamme edelleenkin Massachusettsin liittovaltion lakeja, joissa säädetään Burmaa koskevista erittäin tehokkaista pakotteista. Odotamme, että Yhdysvallat tekee kielteisen päätöksen näistä liittovaltion laeista. Tuleeko näin käymään? Jos Yhdysvallat ratkaisee asian Massachusettsin hyväksi, ottaako Euroopan unioni Maailman kauppajärjestössä uudelleen esille sen, että vastustamme Massachusettsissa toteutettuja toimenpiteitä?

Seixas da Costa
Hyvä jäsen, olen tyytyväinen siitä, että olemme samaa mieltä yhteisen kannan pidentämisen tärkeydestä. Myönnän, että sillä, mitä Euroopan unioni on tässä yhteydessä tehnyt, ei välttämättä ole käytännössä ollut vaikutusta tilanteen muuttumiseen. Muistan, että samankaltaisessa asiassa oma maani yritti useiden vuosien ajan, yhteisössämme joskus melko lailla eristyneenä, vedota Indonesian tilanteeseen, ja tuon painostuksen menestystä voi punnita vain Itä-Timorin kansan sisäisen reaktion ja ennen kaikkea toiminnan avulla. On kuitenkin ilmeistä, ettei Euroopan unionin toiminnalla näin kaukaisella seudulla voi olla välitöntä vaikutusta nykyjärjestelmän mukaisten poliittisten olojen muuttumiseen, erityisesti ihmisoikeusloukkauksiin ja siihen, miten noissa maissa ollaan piittaamatta kaikkein alkeellisimmistakin demokratian periaatteista.
Haluan kuitenkin sanoa erään asian, jota en maininnut äsken, eli että Yhdistyneiden Kansakuntien ihmisoikeuskomission päätöslauselma, jonka se antoi Burman ihmisoikeustilanteesta kuluvan vuoden huhtikuussa, on myös tärkeä. Toisaalta haluaisin sanoa, että tämä on tärkeä näkökohta, joka liittyy myös yleisesti Euroopan unionin suhteisiin näiden maiden kanssa, mikä toimii osana lisääntyvää painostusta , että vuodesta 1998 lähtien Euroopan unionin ja ASEANin suhteet ovat hiertäneet jonkin verran juuri siksi, että Burma liittyi tuohon järjestöön. Burmaa koskevan yhteisen kannan takia Burman valtuuskunnan oli mahdoton matkustaa Berliiniin Euroopan unionin ja ASEANin ministerikokoukseen, mikä johti koko kokouksen peruuntumiseen. Sitä, minkälainen voisi sitten olla Euroopan unionin suhtautuminen mainitsemaanne tilanteeseen, en voi tässä ja nyt pohtia.

Puhemies
Kysymys nro 19 jätetään käsittelemättä, koska kysymyksen esittäjä ei ole läsnä.

Per Gahrton
Kysymys nro 20 (H-0395/00):
Aihe: Euro-11 ja päätöksenteko Tiedotusvälineet puhuvat usein "Euro-11:stä" aivan kuin se olisi EU:n institutionaaliseen rakenteeseen kuuluva päättävä elin. Kuitenkin Euroinfo-tiedotuslehdessä (nro 13) todetaan, että Euro-11-neuvosto ei ole juridisessa mielessä neuvosto, vaan euroalueeseen osallistuvien 11 jäsenvaltion valtiovarain- ja finanssiministereiden epävirallinen kokous, ja että Ecofin-neuvosto on edelleen päättävä elin. Tämän vuoksi kysyisinkin neuvostolta seuraavaa: Voiko neuvosto selvittää tarkalleen, mitä Euro-11-kokouksissa tapahtuu ja mitä mahdollisia seurauksia tästä voi olla EU:n päätöksenteolle? Voiko neuvosto vahvistaa, että Euro-11:n kokouksissa ei tehdä minkäänlaisia päätöksiä? Voiko neuvosto kumota tiedotusvälineissä esiintyneet tiedot, joiden mukaan Ekofin-kokouksissa on viitattu Euro-11-neuvoston jo tekemiin päätöksiin?

Seixas da Costa
Kysymyksen nro 19 osalta valitan jälleen kerran sitä, ettei sen esittäjä ole paikalla, mikä soisi minulle mahdollisuuden vastata hänelle kertomalla omasta maastani, mutta joka tapauksessa olen hyvin iloinen voidessani vastata kysymykseen nro 20 sanoen näin: kuten Eurooppa-neuvoston 13. joulukuuta 1997 antamassa päätöslauselmassa muistutetaan, niin sanotun Euro-11-ryhmän kokoukset ovat epämuodollisia ja niiden tarkoituksena on antaa jäsenvaltioille mahdollisuus koordinoida keskustelun avulla sellaisia kysymyksiä, jotka koskevat niiden yhteistä vastuuta yhteisvaluutasta. Noissa puitteissa ei voida tehdä muodollisia päätöksiä, jotka tekee, kuten mainitussa päätöslauselmassa sitä paitsi muistutetaan, Ecofin-neuvosto perustamissopimuksessa mainittujen menettelytapojen mukaisesti. Luulen, että tämä on selvää, ja että nämä kaksinkertaiset puitteet toimivat oman logiikkansa varassa, eli niissä on epämuodollinen ulottuvuus ja muodollinen ulottuvuus, joka on Ecofin-neuvosto. Ensimmäisten kokousten tehtävänä on ainoastaan koordinoida niitä maita, jotka kuuluvat talous- ja rahaliittoon ja ottavat käyttöön yhteisen valuutan.

Gahrton
Kiitän mielestäni tärkeästä ja arvokkaasta vastauksesta. Keskusteluissa niissä maissa, jotka eivät osallistu EMUn kolmanteen vaiheeseen ja eivät siis kuulu euroneuvostoon, on sanottu, että näiden maiden ministerit menettävät vaikutusvaltaa sekä suoraan euroa koskevissa kysymyksissä että muissa kysymyksissä, joita käsitellään Ecofin-neuvostossa. Tapahtuisi nimittäin eräänlainen tosiasiallinen vallansiirto Ecofin-kokouksilta Euro-11-ryhmän kokoontumisille siitä huolimatta, että nämä ovat epävirallisia.
Kuulisin siis mielelläni neuvoston edustajan vahvistavan, ettei tapahdu minkäänlaista tosiasiallista vallansiirtoa virallisilta, säännöllisiltä Ecofin-kokouksilta Euro-11-ryhmälle. Haluaisin, että neuvoston edustaja todellakin vahvistaisi sen, etteivät esimerkiksi Tanskan tai Ison-Britannian ministerit menetä valtaansa muissa Ecofin-neuvostossa käsiteltävissä kysymyksissä siksi, että he eivät osallistu Euro-11-ryhmään.

Seixas da Costa
Hyvä jäsen, tuo levottomuus katoaa sinä päivänä, kun nuo maat kuuluvat neuvostoon, jonka nimi ei enää silloin ole Euro-11 vaan Euro-15. Haluan joka tapauksessa sanoa teille, että siihen mennessä mikään Euroopan unionissa ei estä sitä, että maat kokoontuisivat rajoittuneemmissa kokoonpanoissa kuin tavanomainen yhteisönlaajuinen kokoonpano. Me kaikki olemme saaneet tietää sanomalehdistä tai käytäväkeskusteluista, että useat Euroopan unionin maat, erityisesti pohjoismaat yhteensovittavat järjestelmällisesti kantojaan liittymispäätöstä edeltävien puitteiden mukaisesti. Tuo yhteensovitus ei tietenkään edellytä minkäänlaista vallansiirtoa niihin puitteisiin, joissa keskustelua käydään. Kyse on vain ja ainoastaan yhteisten näkemysten yhteensovittamisesta, ja on täysin luonnollista, että niillä mailla, jotka ovat talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa ja joilla on käytössään yhteisvaluutta, on tarve löytää erityisiä kanavia toimintansa ilmaisemiseen ja että ne käsittelevät näitä kysymyksiä yhdessä Ecofin-neuvostossa. Minusta ei kuitenkaan vaikuta siltä, että muiden maiden kyky toimia Ecofin-neuvostossa olisi rajoittuneempi kuin alussa. Totuuden nimissä on sanottava kuitenkin, että vähemmistöt ovat vähemmistöjä. Siksi Ecofin-neuvostossa toimitaan demokratian edellyttämällä tavalla, mutta sen osalta mitään ei ole tehtävissä. Kyse on unionin säännöstä.

Sandbæk
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää portugalilaista puheenjohtajaa vastauksesta ja haluan myös pyytää häntä vahvistamaan, että ei olisi mahdollista sanoa, että kysymystä on käsitelty Euro-11-neuvostossa ja että se otetaan sen takia pois Ecofin-neuvoston esityslistalta. Jos näin tapahtuu, niin eikö kuka tahansa ministeri voi sitten vaatia sitä, että se tuodaan taas Ecofin-neuvoston esityslistalle?

Seixas da Costa
Hyvä jäsen, tehkäämme asiat selviksi. Euro-11-ryhmä on ryhmä, joka on suunniteltu yhteistyövälineeksi joidenkin sellaisten maiden välille, joiden integraatio poikkeaa muista, tai käyttääkseni nykyaikaisempaa puhetapaa, jotka ovat perustamissopimuksessa päättäneet vahvennetusta yhteistyöstä, jossa on mukana määrättyjä koordinaatiomekanismeja. On ilmeistä, että Euro-11-neuvosto voi keskustella siitä, mistä se haluaa ja se voi jopa päättää, että jostakin kysymyksestä ei keskustella Ecofin-neuvoston piirissä, mikä ei tarkoita sitä, etteivät Euro-11-neuvostoon kuulumattomat maat voisi ottaa tätä kysymystä Ecofin-neuvoston asialistalle. Se, mitä ei voi tehdä, on pyytää, että ulkopuolella oleva saisi päättää sisäpuolella olijoiden asialistasta. Hyvä jäsen, haluan myös lisätä erään erittäin yksinkertaisen asian: muut maat eivät kuulu Euro-11-ryhmään tai Euro-15-ryhmään ainoastaan siksi, etteivät ne ole halunneet sitä, ei siksi, että joku olisi kieltänyt niiltä liittymisen.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komission jäsen Seixas da Costa. Toivotamme teille menestystä, kun käsittelette parlamentin ryhmän kanssa jäsenten ohjesääntöä koskevaa tärkeää aihetta.
Koska neuvoston kyselytunnille varattu aika on kulunut, kysymyksiin nro 21-31 vastataan kirjallisesti.
Julistan neuvoston kyselytunnin päättyneeksi.
(Istunto keskeytettiin klo 19.05 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Televiestintä / Radiotaajuuspolitiikka
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Paasilinnan laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0094/2000) komission tiedonannosta Euroopan parlamentille, neuvostolle, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle viidennestä raportista televiestinnän sääntelypaketin toteuttamisesta (KOM(1999) 537 - C5-0112/2000 - 2000/2072(COS)).
Alyssandrakisin laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0122/2000) komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle radiotaajuuspolitiikan tulevista toimista - vihreään kirjaan liittyneen julkisen kuulemisen tulokset (KOM(1999) 538 - C5-0113/2000 - 2000/2073(COS)).

Paasilinna
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, telealan säätelyn purkaminen on jatkunut vuosikymmenen ajan ja se on ollut menestys. Puhelimesta ei ole enää paljoa jäljellä. Aikaisemmin ihmiset hankkivat puhelimen pitääkseen yhteyttä toisiinsa, mutta nyt heistä on tullut osakkeenomistajia firmassa, joka harjoittaa esimerkiksi seksipalveluiden välittämistä. Se on yllättänyt varmasti monia. Itse välinekin on niin pieni, että sen voi epähuomiossa panna vaikka suuhunsa tekohampaiden sijaan, tässäkin mielessä muutos on suuri.
Säätelyn purku on luonut pelkoja julkisen palvelun heikkenemisestä ja puhelinmaksujen kallistumisesta. Näin ei ole kuitenkaan tapahtunut vaan palvelut ovat monipuolistuneet ja hinnat ovat laskeneet. Rahaa tähän myllyyn ovat tuottaneet tietysti uudet päätelaitteet, verkot ja palvelut. Vuoden 1988 säätelypaketti oli hyvin ajoitettu ja tuloksellisen täytäntöönpanon ansiosta se toimi hyvin monissa jäsenvaltioissa. Eräissä maissa täytäntöönpano on tosin ollut hidasta ja jopa muodollista. Tuemmekin komissiota siinä, että rajat ylittäviä palveluita ja rehellistä kilpailua voitaisiin parantaa. Olemme huolestuneita siitä, että tilaajayhteyksien vähäinen tarjonta on estänyt useita käyttäjäryhmiä, erityisesti vähävaraisia, käyttämästä hyödykseen esimerkiksi riittävän halpoja Internet-yhteyksiä. Tarvitaankin lisää vaihtoehtoisia siirtoteitä, on kehitettävä langatonta siirtotietä ja myös esimerkiksi televisiokaapeliverkon käyttöä, kuitenkin ilman erityistä lainsäädäntöä. Parlamentti huomauttaa, että nykyinen toimintajärjestelmä on vaihtelevaisuutensa vuoksi johtanut oikeudelliseen epävarmuuteen eri jäsenvaltioissa. Toimilupien erityisehtojen tulee olla riittävän avoimia ja estää siten tarpeeton viivyttely päätöksen antamisessa.
Euroopan unionin tärkein uudistusstrategia on tämä eEurope-nimellä kulkeva muutosohjelma. Sen puitteet hyväksyttiin äskettäin Lissabonissa. Komissiota on kiitettävä siitä, että eurooppalainen tietoyhteiskuntarakenne ja -strategia erottuvat positiivisesti muista siinä, että niissä on otettu huomioon kilpailukyvyn ohella esimerkiksi yhteenkuuluvuus, sosiaalinen tasa-arvoisuus ja työllisyys. Tavoitteena on estää yhteiskunnallinen syrjintä ja lisätä kuluttajien luottamusta ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Koko ohjelman otsikko onkin komeasti: Tietoyhteiskunta kaikille.
Radiotaajuudet ovat rajallinen luonnonvara, joita on alettu nyt huutokaupata. Me otamme siihen kielteisen kannan erityistapauksia lukuun ottamatta. Me tiesimme jo kaksi vuotta sitten, että Yhdysvalloissa GSM-huutokauppa johti melkoiseen sekasortoon, konkursseihin. Intiasta on niin ikään huonoja kokemuksia. Huutokauppaa puoltavien mielestä se on hyvä tapa hallita resursseja. Meidän mielestämme se johtaa käyttäjämaksujen kohoamiseen ja viestintäpalveluiden leviämisen ja kehittämisen hidastumiseen. Huutokauppahinnat ovat nyt kiristyneet käsittämättömän korkeiksi, ja ne siirtyvät kuluttajille, mikä tarkoittaa uutta televeroa, ja se on sikäli epäoikeudenmukainen vero, että se kohdistuu samansuuruisena niin köyhiin kuin rikkaisiinkin. Nyt kun olemme juuri saaneet hyväksyttyä eEurope-ohjelman kaikkine hyvine tavoitteineen, sille lyödään jarrua, uutta "digital dividea"; ahneella rahastamisperiaatteella käytännössä meidän kärkihankkeellemme, tietoyhteiskunnan kehittämiselle, ollaan nyt lyömässä jarrua veron kautta. Tämä on huolenaihe, joka minusta täytyisi selvittää, ja pyydänkin komissiota, että se tutkisi välittömästi sen vaikutuksia eri maissa, eli mitä on merkinnyt huutokauppaperiaate, jotta voisimme valistuneemmin ottaa kantaa. Lisäksi tämä periaate suosii suuria toimijoita, jotka alkavat jakaa markkinoita, ja lopulta on pelko, että käy niin, että kun me vähennämme säännöstöä, siis "dereguloimme", niin he sopivat keskenään ja "rereguloivat", luovat uutta säännöstöä, mikä ei voi olla oikein.

Alyssandrakis
. (EL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, radiotaajuuksien käyttö signaalien välittämiseen aiheutti todellisen vallankumouksen televiestinnässä. Tämän jälkeisinä vuosikymmeninä on jatkuvasti kehitetty uusia sovellutuksia, jotka hyödyntävät radiotaajuuksia. Niinpä yksinkertaisesta langattomasta sähkeestä on edetty nykyiseen kuvan ja äänen digitaaliseen välittämiseen, navigointiin satelliittien avulla ja matkapuhelinten kolmanteen sukupolveen. Tässä kohdin haluan korostaa, että televiestintä ei ole ainoa asia radiotaajuuksien käytön alueella. Radiosignaalien lähettämiseen ja vastaanottamiseen perustuvien sovellutusten lisäksi on olemassa myös niin kutsuttua passiivista käyttöä, joka liittyy luonnonilmiöiden synnyttämien signaalien vastaanottoon. Tärkeimpiä näistä ovat radioastronomia, joka tutkiin maan ulkopuolisia ilmiöitä niiden lähettämien radioaaltojen perusteella, ja maan havainnointi radiotaajuuksia hyödyntämällä.
Jatkuvasti kasvava radiotaajuuksien kysyntä uusille sovellutuksille asettaa luonnollisesti uudelleen tarkasteltaviksi ne periaatteet, joiden pohjalta niiden allokointi tapahtuu, sekä politiikan, jota Euroopan unionin pitää noudattaa tässä asiassa. Vastauksena tähän tarpeeseen komissio toi vuoden 1998 lopulla julkiseen keskusteluun vihreän kirjan radiotaajuuspolitiikasta. Jatkossa myös edellä mainitun julkisen keskustelun perusteella komissio antoi tiedonannon, jota me tänään käsittelemme. Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta lausuu tyytyväisyytensä komission työhön ja esittää joukon toteamuksia sekä muotoilee joitakin periaatteita.
Teollisuusvaliokunta lähtee liikkeelle siitä toteamuksesta, että radiotaajuudet ovat rajallinen luonnonvara, jonka kysyntä kasvaa jatkuvasti, ja korostaa, että sitä pitää käyttää tehokkaasti, jotta se palvelisi yhteistä etua parhaalla mahdollisella tavalla ja auttaisi kehittämään uusia laadukkaita palveluja. Tästä näkökulmasta teollisuusvaliokunta katsoo, että radiotaajuuspolitiikkaa ei saa jättää vain markkinoiden johdettavaksi ja että taajuuksien taloudellista ja yhteiskunnallista arvoa ei pidä arvioida taloudellisten voittojen perusteella, vaan kaupallisten etujen ja yhteiskunnan etujen välillä pitää olla tasapainoinen kompromissi.
Lisäksi teollisuusvaliokunta korostaa, että on ryhdyttävä konkreettisiin toimenpiteisiin riittävän taajuusmäärän takaamiseksi julkiselle ja yksityiselle lähetystoiminnalle, radioamatööreille, navigointijärjestelmille sekä passiiviselle käytölle kuten radioastronomialle ja maan tarkkailulle. Teollisuusvaliokunta hyväksyy komission esityksen luoda radiotaajuuspoliittinen asiantuntijaryhmä, jolla on puhtaasti neuvoa-antava rooli ja jonka sisäinen rakenne ja toiminta ovat avoimia, ja vaikka teollisuusvaliokunta tiedostaa, että olisi tiettyyn määrään asti toivottavaa, että yhteisön radiotaajuuspolitiikkaa yhdenmukaistettaisiin enemmän siltä osin, kuin se koskee Euroopan laajuisia palveluita ja sovellutuksia, se pitää ennenaikaisena ja hätiköitynä komission ehdotusta laatia koko Euroopassa sovellettavia sääntelypuitteita.
Haluan kiinnittää huomionne kysymykseen, jota pohdittiin ankarasti teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa - myös Paasilinna viittasi tähän aiemmin - eli missä määrin pitäisi siis hyväksyä vahvistettujen taajuuskäyttömaksujen periaate, huutokauppa ja sekundäärimarkkinoiden perustaminen. Esittelijän kanta on, että radiotaajuus ei sinänsä voi olla kaupankäynnin kohteena, koska tällä tavoin erotettaisiin toisistaan radiotaajuuden varaaminen ja sen käyttö sille varattuun tarkoitukseen. Sitä paitsi sellaiset käytännöt kuin huutokaupat ja sekundäärimarkkinat johtavat matemaattisella tarkkuudella voimakkaampien taloudellisten etujen valtaan, mikä monopolisoisi markkinat. Esittelijä asettuu sille kannalle, että jokaisen radiotaajuutta käyttävän kaupallisen palvelun on maksettava kertaluonteinen maksu. Teollisuusvaliokunta ei hyväksynyt näkemystäni, ja asettumatta kokonaan huutokaupan kannalle se katsoo, että se voi sopia kaupalliseen käyttöön.
Haluaisin korostaa kollegoille, että äskettäisen kolmannen sukupolven matkapuhelintaajuuksien huutokauppa Yhdistyneessä kuningaskunnassa on lähtökohtana jälkiviisaudelle tässä kysymyksessä. Tosiaankin huutokaupassa esitetyt valtavat summat eivät tule yritysten voitoista, vaan ne maksavat käyttäjät. Kuulin, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa huutokaupassa maksettujen summien kattaminen edellyttää, että jokaisen miehen, naisen ja lapsen pitää kuluttaa vuodessa 400 puntaa puheluihin. Miettikäämme siis niitä seurauksia, joita tällaisilla käytännöillä on loppukäyttäjille. Pyydän siis kollegoja äänestämään tarkistuksia 4, 12, 5 ja 6, jotta lopulliseen päätöslauselmaan sisältyisi selvä kannanotto huutokauppaamista vastaan.

Harbour
Arvoisa puhemies, onnittelen PPE-DE-ryhmän puolesta jäsen Paasilinnaa hänen mietinnöstään, jota pidämme erittäin myönteisenä. Hän on laatinut sekä erittäin tiiviin että erittäin painokkaan mietinnön. Se on täysin asianmukainen vastaus komission televiestintätiedonantoon ja juuri se, mitä tarvitsimme saadaksemme pohjan, jolla siirrytään tarkastelemaan syvemmin koko sähköisen viestinnän pakettia, josta keskustelemme uudestaan kuukauden kuluttua.
Haluan keskittyä muutamiin mietinnössä korostettuihin avainkohtiin. Jätän radiospektripolitiikkaa koskevat kysymykset kollegalleni Nieblerille, joka puhuu ryhmämme puolesta jäsen Alyssandrakisin mietinnöstä.
Siirryn eteenpäin puhumaan joistakin markkinoiden avaamiseen liittyvistä asioista. Ensimmäinen ja kaikkein rohkaisevin asia meidän kannaltamme on se, että nyt me näemme, miksi oli viisasta avata televiestintämarkkinat. Avoimesta kilpailuhenkisestä toimintatavasta on nyt tullut hyväksytty viisaus. Se on täysin hyväksyttyä, ja meidän täytyy nyt muuttaa se käytännöksi ja edistää sitä mahdollisimman nopeasti kohti sääntelyn lisäpurkamista ja niiden markkinoiden vielä nopeampaa avaamista, jotka edelleen toimivat puutteellisesti.
Tässä mietinnössä on valtava määrä yksityiskohtaisia analyysejä, ja siinä osoitetaan selvästi kuluttajan hyötyvän hintojen alennuksina, valinnanvarana ja lisääntyneinä palveluina, joita on tulvinut sääntelyn purkamisen jälkeen. Se osoittaa kuitenkin myös selvästi, että esteitä on aivan liikaa, ja komissiolla on täysi tukemme niihin puuttumisessa.
Jotta kuluttajat voisivat hyötyä tästä valinnanvarasta, heitä on kannustettava vertailemaan vaihtoehtoja, vertailemaan sitä, mikä monissa tapauksissa on monimutkaisia tarjouksia hinnoista ja sopimusehdoista ja palvelupaketeista. Haluaisimme kannustaa riippumattomia sääntelyelimiä toimimaan yhdessä, jotta voitaisiin tarjota kuluttajille yksinkertaisia, puolueettomia hintavertailuja, ja käyttämään saatavilla olevia uusia työkaluja, kuten Internetiä, jotta annettaisiin kuluttajille mahdollisuus laskea puhelujensa todelliset kustannukset. Kannustamme sääntelyelimiä jakamaan keskenään parhaat käytänteet tarjotakseen yhdenmukaisen hintojen ja sopimusten vertailujärjestelmän.
Emme saa kehittyneitä markkinoita, ellei meillä ole sijoituksia. Toinen asia, jota meidän on käsiteltävä, on sijoittajien mahdollisuus saada riittäviä voittoja sijoituksistaan. Siksi tarkastellessamme markkinoita avaavia asetuksia, meidän on tarkasteltava kilpailumenetelmiä ja kannustettava kilpailua käytäntöjen eri osien ja tekijöiden välillä. Sitä käsittelemme seuraavassa tiedonannossa.
Pidämme myönteisenä tätä mietintöä, joka todellakin kannustaa markkinoiden avaamiseen kuluttajien ja Euroopan talouden hyödyksi.

Glante
Arvoisa komission jäsen Liikanen, hyvät kollegat, haluaisin ottaa kantaa puolueryhmäni puolesta komission tiedonannon osaan, jota jäsen Alyssandrakisin mietintö taajuuspolitiikasta koskee. Tämä tiedonanto ja sitä koskeva mietintö ovat osia parlamentin televiestintää koskevista mietinnöistä, jotka ovat tiiviisti yhteydessä toisiinsa. Saanen mainita jäsen Thorsin mietinnön, josta pian äänestetään, ja jäsen Velzenin ja äsken puhuneen jäsen Paasilinnan ja kollegani jäsen Alyssandrakisin mietinnön.
Haluaisin tässä vielä nimenomaan kiittää mietinnön laatineita kollegoja, valmistelijoita ja puolueryhmien vastuunkantajia puolueryhmien välisestä yhteistyöstä tällä alalla. Taajuuksia ei voi rajattomasti lisätä kuten langallista infrastruktuuria. Näin ollen niissä on noudatettava erityisehtoja. Taajuuspolitiikan merkitys kasvaa Euroopan unionissa, mutta myös maailmanlaajuisesti uusien tekniikoiden yhteydessä - UMTS jo mainittiin - kuten myös tunnetussa viimeisen virstanpylvään saavuttamisessa, paikallistariffien käynnistämisessä.
Toimilupien myöntäminen - joko huutokaupoissa tai niin sanotussa "kauneuskilpailussa" - on säädetty, ja ensimmäiset kokemukset - kuten edelläni puhuneet mainitsivat - ovat nähtävissä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Jäsenet Paasilinna ja Alyssandrakis viittasivat tähän. Huutokaupat voivat johtaa liian korkeisiin hintoihin. Myös Saksassa otaksutaan, että huutokaupassa saavutetaan hyvin korkeita summia. Puolueryhmässäni muutamat kollegat suhtautuvat epäilevästi, koska he otaksuvat, että nämä huutokaupassa saavutettavat korkeat summat ja lisäksi investoinnit, joita tällä alalla on tehtävä, johtavat siihen, että kokonaiskustannukset sysätään sitten kuluttajien niskoille. Näin voi käydä. Haluaisin kuitenkin vielä viitata yhteen asiaan: myös GSM:n tullessa markkinoille ensimmäiset laitteet olivat kalliita ja ensimmäiset vaaditut käyttäjämaksut hyvin korkeita. Markkinoiden kasvaessa myös hinnat ovat laskeneet.
Minusta on tärkeää vedota hallituksiin, että näiden alojen huutokaupoista saatuja rahoja käytetään myös tietoyhteiskunnan toteuttamiseksi ja tietoyhteiskunnan perustan laajentamiseen jäsenvaltioissa. Saanen mainita avainsanana meidän toistuvasti vaatimamme hankkeen "Koulut verkkoon" tai "Julkishallinto ja kirjastot verkkoon". Luulen, että halutessaan käyttää Internetiä keskiverto EU-kansalainen varmasti käyttää, kuten ennenkin, PC:tä kotona, kirjastossa tai virastossa. En usko, että hän on etupäässä ensimmäinen UMTS-laitteiden käyttäjä.
Lisäksi huutokauppatulot voivat helpottaa jäsenvaltioiden talouksia. Talouksien keventyminen johtaa myös siihen - tämä poikkeaa hieman erityisestä teknisestä aiheestamme - että politiikasta tulee taas toimintakykyistä. Näin ollen pidän tuloja myös oikeutettuina. Toivon, että kollegat ovat mukana puolueryhmäni muutosesityksessä 8. Kaikkia muita emme valitettavasti voi tukea.

Thors
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, edelliset puhujat ovat maininneet sen laajan yksimielisyyden, joka liittyy telealan vapauttamisesta tuleviin voittoihin. Mitään tällaista konsensusta ei ollut vallalla aikaisemmin. Suureksi ilokseni olen voinut todeta, että eturintamassa tässä asiassa ovat olleet liberaalit, komission jäsen Bangemann sekä Suomen silloinen liikenneministeri Norrback, joka oli ensimmäisten ministerien joukossa, jotka vapauttivat tätä sektoria.
Haluan mainita esimerkkinä, että meillä Suomessa GSM-hintojen voitiin havaita olevan viime vuonna keskimäärin 7 prosenttia alhaisempia. Myös ulkomaan puhelut olivat 10 prosenttia aikaisempaa alhaisempia. Edistymme siis edelleen melko suurin askelin tällä alueella.
Toivon myös, että me voimme jatkossa käydä yhtä avointa keskustelua komission kanssa tämän alan kehityksestä. Komissio tekee monia tutkimuksia ja tiedusteluja. Tarvitsemme puolueettomia tietoja voidaksemme seurata asian kehittymistä ja voidaksemme yhteiskunnallisina päättäjinä tehdä tarvittavat päätökset.
Näissä kahdessa mietinnössä käsitellään suuria ja pieniä kysymyksiä. Aikaisempien puhujien tavoin kiitän hyvästä yhteistyöstä esittelijöiden kanssa. Suuret kysymykset koskevat sitä, kuinka kaikki voivat saada laajakaistayhteyden, sekä niitä huutokauppoja, joista olemme puhuneet. On selvää, että on jokaisen jäsenvaltion asia luoda oma strategiansa sille, kuinka ne saavat kaikkien käyttöön verkon, jolla on korkea siirtonopeus. Haluamme kuitenkin tänään antaa vahvan tukemme komission suositukselle, että vakiintuneessa asemassa olevat verkko-operaattorit olisivat velvollisia sallimaan kaupalliset yhteenliittymät tilaajille asti. Joissakin jäsenvaltioissa näin asianlaita jo onkin, esimerkiksi kotimaassani Suomessa. Myös siellä voitaisiin kuitenkin harkita sitä, että mentäisiin pitemmälle ja määrättäisiin, että vakiintuneessa asemassa olevat operaattorit olisivat velvollisia vuokraamaan teleyhtiön tiloja varusteille. Mielestäni meidän pitäisi varmistaa se, että käytämme kapasiteettia tehokkaasti, saamme parempaa palvelua ja siten halvempia hintoja.
Huutokauppakysymys on herättänyt keskustelua ja herättää koko ajan. Voimme hyvin kysyä itseltämme ruotsinkielisen sanonnan avulla: onko niin, että voi tulla kalliiksi. Sen vaaran lisäksi, että huutokauppahinnat kolmannen sukupolven matkapuhelimille johtavat kehityksen hidastumiseen, on olemassa kaksi muuta seikkaa, joita haluaisin korostaa. On olemassa se vaara, että vaarannetaan kolmannen sukupolven matkapuhelinten sijainnin seuranta (roaming). Myös se vaara on olemassa, että jäsenvaltioiden välille ilmaantuu esteitä. Siksi toivon, että komissio tarkkailee tätä asiaa ja että voimme käydä asiasta rakentavan keskustelun.

Ortuondo Larrea
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, siitä on 20 vuotta, kun filosofi ja esseisti Alvin Toffler nimitti uusia tietotekniikkoja ihmiskunnan kolmanneksi suureksi vallankumoukseksi.
Kuitenkaan emme osanneet Euroopassa taaskaan kiinnittää kovin suurta huomiota ajattelijoittemme sanomaan, ja niin Yhdysvallat on tällä välin viime vuosikymmenellä kasvattanut bruttokansantuotettaan ja kansantuloaan henkeä kohti laskettuna korkeammalle kuin Euroopan unionissa, jossa nämä mittarit saavuttivat hädin tuskin 75 prosentin tason yhdysvaltalaisiin lukuihin verrattuna. Ja kun puolet maailman Internetin käyttäjistä on yhdysvaltalaisia ja 44 prosentilla heidän kodeistaan on liittymä maailmanlaajuiseen verkkoon, tämä suhde on Euroopassa juuri ja juuri 15 prosenttia.
Nyt panostamme yhä nopeammassa tahdissa tietoyhteiskuntaan, tietojenkäsittelyoppiin, Internetiin, Galileo-seurantaverkkoon ja tietoliikenteeseen satelliitin välityksellä, teleliikenneyhteyksien vapauttamiseen ja lähentymiseen ja tekniikan edistysaskeliin ylipäätään.
Näistä syistä haluan vaatia kaikkia jäsenvaltioita siirtämään heti osaksi lainsäädäntöään kaikki radiolähetyksiä ja puhelinliikennettä, numerointijärjestelmien keskinäisiä yhteyksiä ja ylläpitoa, yleisiä lupakäytäntöjä ja lisenssejä, vuokralinjoja, avoimen verkkotilan tarjontaa, matkapuhelinliikennettä ja tietosuojaa koskevat direktiivit.
Tähän asiaan liittyen meidän on tuotava julki ja tuomittava se, että eräissä valtioissa - esimerkiksi Espanjassa, Saksassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa - alan sääntelystä vastaavat viranomaiset eivät hoida tehtäviään kovinkaan innokkaasti. Tämä on saanut uudet yritykset valittamaan sitä, että he ovat havainneet vanhastaan olemassa olleiden teleliikenteen monopolien asettaneen esteitä heidän tielleen ja hidastaneen vapaan kilpailun lujittumista, käyttäjien vahingoksi.
Toisaalta pyydämme myös sitä, että laadittaisiin ainakin tasatariffit Internetiin, maailmanlaajuiseen verkkoon liittymiselle, ja pyrittäisiin jopa tekemään se ilmaiseksi, koska sitä olisi tarjottava kansalaisille samanlaisena julkisena palveluna kuin terveydenhuoltoa tai koulunkäyntiä.

Seppänen
Arvoisa puhemies, olemme siirtyneet Euroopassa - niin kuin globaalistikin - sähköiseen kapitalismiin. Pörsseissä IT-teknologiayhtiöiden osakkeisiin kohdistuu kultakuume. IT-osakkeet ovat tämän ajan Klondyke. Herrojen Paasilinna ja Alyssandrakis mietinnöissä korostetaan kullankaivuun sääntöjen tarpeellisuutta: jos yleistä ja julkista etua ei turvata, rikkaat, suuret ja nopeat vievät kaiken, nauttivat kaikki uuden teknologisen kehityksen hedelmät. Käynnissä on tajuntateollisuuden nopea keskittyminen, jonka kuluttajat maksavat. Taistelu markkinaosuuksista esimerkiksi seuraavan sukupolven matkapuhelintaajuuksissa nostaa kuluttajien maksamat hinnat taivaisiin. Osakkeiden tuottohan tulee aina viime kädessä puheluiden hinnoista. Nyt on pidettävä huoli siitä - aivan niin kuin herra Alyssandrakis esittää - että turvataan julkinen etu ja varmistetaan radiotaajuusalueiden riittävä saatavuus julkisen lähetystoiminnan käyttöön. Se ei onnistu, jos radiotaajuuksien kaltaiset niukat luonnonvarat huutokaupataan eniten tarjoavien suuryhtiöiden monopolikäyttöön.

Niebler
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat kollegat, minäkin haluaisin ensiksi kiittää sydämellisesti jäsen Alyssandrakisia hänen laatimastaan radiotaajuuspolitiikkaa koskevasta mietinnöstä. Sen, kuinka tärkeitä taajuudet ovat erityisesti talouden kannalta, osoittaa kolmannen sukupolven radiotaajuuksien, niin sanottujen UMTS-taajuuksien huutokauppaus, joita pidetään nyt joissakin jäsenvaltioissa. Aiheesta puhuivat jo jäsen Paasilinna ja muut jäsenet. Isossa-Britanniassa matkapuhelinoperaattorit joutuivat maksamaan taajuuksista yhteensä 38,5 miljardia euroa. Saksassa huutokauppasummien odotetaan olevan 50-60 miljardin euron suuruusluokkaa. Tällaista kehitystä ei kukaan odottanut. Huutokauppojen myyntisummien piti olla kymmenesosa mainituista summista. Tämän markkinat olisivat hyvin kestäneet.
Nykyinen huutokauppakehitys antaa mielestäni todella aiheen huoleen. Yrityksiltä riistetään taloudellinen perusta infrastruktuuriin ja uusiin innovaatioihin investoimiseen. Lisäksi matkapuhelinoperaattorit eivät voi tarjota asiakkaille edullisia Internet-yhteyksiä. Kuitenkin tätä pidettiin vielä mahdollisuutena saavuttaa USA:ta kilpailussa. Tämän lisäksi jäsenvaltioiden erilaiset käytännöt - eli joko huutokauppa tai kauneuskilpailut - näine miljardisummineen johtavat kilpailun vääristymiseen sisämarkkinoilla.
Muutamat hallitukset ovat valtion talouksien saneerauksessa ilmeisesti valmiita panemaan peliin matkaviestimien kehityksen, yhden Euroopan teollisuuden tulevaisuuden aloista. Arvoisa komission jäsen Liikanen, saanen puhua teille aivan suoraan tästä aiheesta: miten Euroopan komissio sitten suhtautuu tähän kehitykseen? Oletteko sitä mieltä, että eurooppalaisella tasolla on tarpeellista ryhtyä toimiin? Saanen vielä pitää kiinni siitä, että pidän periaatteessa huutokauppaa kaupallisiin tarkoituksiin oikein hyvänä vaihtoehtona. Olen kuitenkin sitä mieltä, että juuri UMTS-toimilupien huutokauppauskehityksen pitäisi antaa aihetta vielä harkita "puhdasta oppia".
Varsinaisesta mietinnöstä saanen huomauttaa lyhyesti: keskustelussa, jonka kävimme myös teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus-, ja energiavaliokunnassa kiteytyi selkeästi kolme prioriteettia taajuuspolitiikan uudistamisessa. Niistä pidetään kiinni myös jäsen Alyssandrakisin mietinnössä. Ensiksi: eurooppalaisten elinten pitää olla Maailman radiohallintojen konferenssissa vahvemmin edustettuina. Toiseksi: yhteisön pitää CEPT:ssä käytävissä neuvotteluissa eli Euroopan radio-, tele-, ja postihallintojen yhteistyökonferenssissa toimia niin, että yhteisön edut taajuuspolitiikassa otettaisiin paremmin huomioon. Kolmanneksi: neuvoston ja parlamentin päättämiin yhteiseurooppalaisiin palveluihin ja sovelluksiin täytyy komission voida vaatia jäsenvaltioita vapauttamaan niihin tarvittavia taajuuksia kitkattomasti ja järkevällä aikataululla. Tätä varten on laadittava vastaavat määräykset.

Caudron
Arvoisa puhemies, hyvä esittelijä, hyvät kollegat, vuonna 1993 Euroopan unioni ryhtyi vapauttamaan televiestintäalaa kilpailulle.
Siitä lähtien tämän päätöksen seurauksena on hyväksytty joukko direktiivejä, ja meille on usein sanottu, että tämän sääntelyn taustalla oli poliittinen tavoite: kasvu, työllisyys, kilpailukyky ja riittävän oikeussuojan tarjoavan tietoyhteiskunnan avaaminen kaikille.
Komissio on hoitanut tässä asiassa valvontatehtävänsä ja laatinut lukuisia kertomuksia. Tiedonanto, josta tänä iltana keskustelemme, on osa tätä toimintaa. Haluan sanoa, että meille esitelty tulos on melkoisen monipuolinen. Vaikka televiestintämarkkinat ovat jo kaksi vuotta sitten tapahtuneesta täydellisestä kilpailulle vapautumisestaan saakka kasvaneet, saaneet uusia tulokkaita ja osa niiden hinnoista on ollut laskussa, on samaan aikaan ilmenemässä hyvin vakava epäkohta, toisin sanoen se, mitä kutsutaan alueiden ja kansalaisten väliseksi digitaaliseksi kuiluksi. Se johtuu näiden uusien verkkojen liittymähinnoista ja sen seurauksena osa kansalaisista tai alueista jää uutta tekniikkaa käyttävän yhteiskunnan ulkopuolelle. On siis ehdottomasti säilytettävä kaikkialle ulottuvan laadukkaan palvelun tavoite, jos halutaan estää tämä uusi repeämä yhteiskunnassamme.
Lisäksi keskustelemme tänään Internetin aloitusmaksujen alentamisesta kilpailussa tilaajayhteyksistä. Olen sitä mieltä, että tavoite on hyvä mutta että tiettyjä virheitä on varottava, ja siitä on siis keskusteltava hyvin vakavasti kansallisten viranomaisten kanssa.
Mainitsen vielä sääntöjen yksinkertaistamisen tarpeen, kuluttajasuojan, päätöksiä tekevien kansallisten viranomaisten aseman ja kovasti keskustelua herättäneen lupien myöntämisjärjestelmän. Haluaisin sanoa lopuksi, ettei kilpailulle vapauttaminen sinällään ole tavoite vaan että sillä varmistetaan kaikkien siirtyminen tietoyhteiskuntaan kaikkien yhteiseksi hyväksi kestäviä työpaikkoja luomalla, mikä ei läheskään aina toteudu tässä asiassa.

Matikainen-Kallström
Arvoisa puhemies, kiitän Reino Paasilinnaa perusteellisesta ja hyvästä työstä mietinnön valmistelussa, mutta samalla kiitän myös komissiota, joka on tehnyt paljon Internetin laajentumisen ja myös tämän eEurope-ohjelman hyväksi. Kuten komissiokin toteaa, paljon edistystä on tapahtunut viime vuosina EU:n televiestintäsektorilla, mutta etenkin matkapuhelinmarkkinoilla on vielä paljon opittavaa. Esimerkiksi matkapuhelinoperaattorin ennaltavalintamahdollisuutta pitää miettiä. Mahdollisuus on tarjottava, jos selvityksillä pystytään osoittamaan kuluttajien hyötyvän tästä esivalinnasta. Komission täytyy jatkossa pitää entistä tarmokkaammin huolta siitä, että operaattoreiden käyttäjiltä perimät niin sanotut roaming-maksut laskevat kaikissa EU-maissa järkevälle todellisiin kuluihin perustuvalle tasolle. Samalla komission on varmistettava, että operaattoreilta perittävät maksut pysyvät kurissa.
EU:n toimintalogiikka on siis kaksijakoinen. Operaattorit eivät saa rahastaa käyttäjiä, mutta operaattoreita ei saa myöskään rahastaa julkisen vallan toimesta. Operaattoreille koituvat kustannukset saattavat nousta kohtuuttomiksi, mikäli uuden sukupolven matkaviestimien taajuudet huutokaupataan. Huutokaupat saattavat myös vääristää kilpailutilannetta, jos operaattorit ryhtyvät tekemään taajuuksista niin sanottuja taktisia tarjouksia vahingoittaakseen kilpailijoidensa asemaa huutokaupassa. Tämän vuoksi operaattoreiden väliset "kauneuskilpailut" ovat selvästi kuluttajaystävällisempiä vaihtoehtoja. Ainakin Iso-Britannian tähtitieteellisiin puntamääriin noussut viimeisin UMTS-huutokauppa panee hälytyskellot soimaan. Nuijankopautusten jälkeen laskun maksaa aina kuluttaja, ja sitähän me emme halua, me kaikki olemme niitä kuluttajia. Jos haluamme tulevaisuudessa viedä Internetin hyvin laajassa mittakaavassa myös kouluihin, kirjastoihin ja kaikkien ulottuville ja hyödyntää sen tulevia mahdollisuuksia myös kilpailussa USA:ta vastaan, Internetin täytyy olla edullinen kaikille.

Read
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, saanen esittää onnitteluni komissiolle ja kahdelle kollegalleni, esittelijöille, heidän mietintöjensä nopeasta valmistumisesta ja niiden perusteellisuudesta. Haluan kommentoida kumpaakin mietintöä hyvin harvojen, mutta toivoakseni merkittävien, näkökohtien osalta.
Jäsen Paasilinnan mietintöä haluaisin kommentoida, ja ehkä pyytää komissiota kommentoimaan, sääntelyn ja vapauttamisen välistä tasapainoa koskevan kysymyksen osalta. Jäsen Caudron mainitsi tämän huomautuksissaan siinä mielessä, että vapauttamisen vaikutukset ovat olleet epäsuhtaisia yritysmaailmassa ja niiden joukossa, jotka puhuvat kaukopuheluita ja kotimaan puheluita, kun taas henkilöasiakkaat ovat hyötyneet paljon vähemmän, erityisesti ne, jotka eivät soita paljon puhelimella tai yksin asuvat ihmiset. Haluan kysyä komissiolta sääntelyn nopeudesta ja sääntelyn tarkoituksesta. Oli hienoa nähdä komission tarttuvan nopeasti toimeen, esimerkiksi kiinteiden linjojen ja niiden maksujen yhteydessä, joissa olemassa olevaa lainsäädäntöä ei ollut asianmukaisesti noudatettu. Kansallisten sääntelyelinten erot asenteissa, kansanluonteessa, resursseissa, riippumattomuusasteessa ovat edelleen huolenaihe.
Spektriä koskevasta mietinnöstä, monet ovat kysyneet, kuinka paljon on haittaa siitä, että erilaisia kolmannen sukupolven matkaviestinlisenssejä koskevia erilaisia päätöksentekojärjestelmiä on selvitetty. Se on merkittävää, ja haluaisin komission kommentoiva tätä kolmannen sukupolven matkapuhelinten ja digitaalisen television osalta, jotka ovat kaksi aluetta, joissa Euroopan unionilla on johtoasema. Haluan myös kysyä komission jäseneltä, voiko hänen mielestään toissijaisuuden periaatteen soveltaminen lisenssien myöntämiseen heikentää tuota johtoasemaa. Jos hän on tätä mieltä eli jos hän katsoo, että erot menetelmissä vääristävät kilpailua, voiko hän kertoa parlamentille, mihin toimiin hän aikoo ryhtyä tämän asian seuraamiseksi ja sen käsittelemiseksi?

Rübig
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Liikanen, hyvä kollega Paasilinna, minulla on tänään ilo keskustella tärkeästä aiheesta huutokauppahalu vastaan veroihin turhautuminen. On ilo saavuttaa suuria voittoja, mutta on turhauttavaa, kun tietää, että myyntisummassa on de facto vapaaehtoisesti ennalta suoritettu verotus. Luulen, että tällä kohdin meidän pitäisi oppia huutokaupasta Isossa-Britanniassa. Ne, jotka tavoittelivat toimilupia, laskivat de facto pilkun paikan väärin. He joutuivat maksamaan yli kymmenkertaisesti saadakseen nämä luvat. Luulen, että pitkällä aikavälillä tämä vaikuttaa kilpailuun vääristävästi, koska muut yritykset, jotka joutuvat asettumaan vain yhteen "kauneuskilpailuun", voivat nyt luonnollisesti harjoittaa huomattavasti aggressiivisempaa hintapolitiikkaa ja lopulta ottaa sitten haltuunsa maksukyvyttömiä televiestintäyrityksiä. Sen tähden nyt on nopeasti tutkittava eri myöntämismuotojen mahdollisuudet ja riskit.
Luulen, että komission tärkeänä tehtävänä olisi analysoida myös huutokauppasummat ja niiden vaikutukset, ja niille, jotka huutokaupassa lupia ostavat, on täysin selvästi esitettävä kysymys, ovatko he myös tietoisia, mitä riskejä lainlaatija, lainsäädäntö voi vielä tuoda. Ei tiedetä, mitä lainsäätäjä tekee tulevaisuudessa yleispalvelulle. Puolueryhmämmehän vastustaa sitä matkaviestinmarkkinoilla. Kuitenkaan ei silti tiedetä, mitä esimerkiksi vielä tulee numeron siirrettävyyyden tai tietosuojan osalle. Voisin luetella tässä monia asioita, jotka vielä voivat tulla lainsäädännön taholta, ja jotka muodostavat huomattavan riskin huutokaupalle. Luulen, että on tietenkin myös tarkkailtava pörssikursseja. Kun yritys Espanjassa osallistuu tavallaan vain yhteen "kauneuskilpailuun" ja maksaa siitä hyvin vähän, tämän yrityksen kurssi nousee tietysti vastaavasti pörssissä. Likviditeetti on parantunut, on syntynyt epätasainen markkinasuhde. Sitä vastoin yritysten, joiden täytyy maksaa hyvin paljon ja joilla ei ole tätä mahdollisuutta, voivat joutua pörssissä nopeasti syöksykierteeseen. Sen tähden: jos kerran huutokauppa hyväksytään, niin silloin on vaadittava reunaehtoja. Voitaisiin esimerkiksi ajatella, että tuettaisiin etupäässä huutokauppavoitoilla koulutus- ja jatkokoulutusinvestointeja, tutkimus- ja kehitysinvestointeja pääkohteena yrityksen perustajat tai pien- ja perheyritykset, jotka kehittävät erityisesti televiestintä-, Internet- ja multimediaohjelmia. Lopuksi voisi luonnollisesti myös tukea infrastruktuuria kilpailukykyisten linjojen, verkkojen ja laitteistojen kehityksen edistämiseksi. Kuitenkin rahojen siirtäminen vain talousarvioon vaikuttaa minusta riittämättömältä!

Liikanen
. (EN) Arvoisa puhemies, haluan onnitella parlamentin jäsen Paasilinnaa ja jäsen Alyssandrakisia heidän ajankohtaisesta ja arvokkaasta työstään. Osana käynnissä olevaa komission seurantatyötä viidennessä raportissa asetetaan kehykset moniin johtopäätöksiin ja suosituksiin, jotka tehtiin samaan aikaan julkaistussa tiedonannon tarkistuksessa, jonka parissa me ja Euroopan parlamentti työskentelemme parhaillaan.
Jäsen Paasilinnan mietinnössä pakostakin käsitellään joitakin niistä asioista, joita on tarkoitus käsitellä lopullisissa ehdotuksissa, joista keskustelemme taas täällä ensi kuussa.
Komissio jakaa monet Paasilinnan mietinnössä ilmaistut huolet tämän hetkisestä sääntelytilanteesta. Ne ovat äärimmäisen tärkeitä tietoyhteiskunnan liikkeellelähdön, Internetin, sähköisen kaupan ja matkaviestimillä tehtävän kaupan kehityksen kannalta. Ne tarjoavat niputtamattomia tilaajayhteyksiä, jotka mahdollistavat kehityksen lisensoinnissa, yhteensijoittamisessa, operaattorin ennaltavalinnassa sekä kansallisten sääntelyelinten riippumattomuudessa ja valtuuksissa.
Komissio käsittelee parhaillaan monia näistä ongelmista, jotka tällä hetkellä tunnistatte. Sillä on aivan uudet suositukset tilaajayhteyksistä ja niputtamisesta. Komission aikoo myös käyttää kilpailuun liittyviä valtuuksiaan seuratakseen tarkasti dominoivia asemia.
Olemme myös tehneet tarkistetun suosituksen yhteenliittämishinnoittelusta ja nyt on käynnissä täytäntöönpanotoimet ja rikkomismenettelyt esimerkiksi useita jäsenvaltioita vastaan operaattorin ennaltavalintaa ja paikallistariffirakenteita koskevissa asioissa.
Kunnes uusi kesäkuussa esiteltävä kehys hyväksytään, komissio jatkaa painostamista voimassa olevien sääntöjen tehokkaaseen täytäntöönpanoon. Tätä ovat vaatineet markkinoiden toimijat, kansalliset sääntelyelimet ja kansalliset hallintoelimet, ja se on nyt saanut yksimielisen valtuutuksen Lissabon huippukokouksessa.
Tällä hetkellä komissio valmistelee kuudetta kehysraporttia hyväksyttäväksi vuoden 2000 aikana. Parlamentin mietintö on tärkeä panos siihen. Olen varma, että mietintö on tärkeä kiintopiste, kun seuraamme tietoyhteiskunnan kehitystä.
Komissio aikoo tutkia kaapelijärjestelmiä tarkemmin. Me noudatamme jo sellaista politiikkaa, että painostamme kaapelitelevisioverkkojen hajottamiseen suuremman paikallisen kilpailun varmistamiseksi ja sijoitusten ja palvelujen stimuloimiseksi, kuten parlamentti vaatii näissä mietinnöissä.
Radiospektriasiasta ja jäsen Alyssandrakisin mietinnöstä, olen samaa mieltä siitä, että radiospektri on yhä harvinaisempi ja arvokkaampi resurssi. Sitä käytetään monilla EU:n tärkeillä politiikan aloilla, kuten telealalla, lähetystoiminnassa, liikenteessä, tutkimuksessa ja kehityksessä, jotka ovat kaikki erittäin tärkeitä Euroopan taloudelle. Tästä syystä komissio ehdottaa yhdenmukaista lähestymistapaa.
Matkaviestintä ja langaton viestintä kehittyvät nopeasti ja spektrilisenssihuutokauppojen odottamattoman korkeat tulokset Yhdistyneessä kuningaskunnassa ovat todiste alan kasvavasta tärkeydestä. Lisäksi spektriä käsittelevän vihreä kirjan viestit osoittavat tarvetta tasapainoon eri käyttäjäsektoreiden välillä. Toiseksi yhteisön radiospektriä koskevat toimet ovat hyödyllisiä, jos niihin ryhdytään selvässä sääntelykehyksessä. Lisäksi poliittista tukea tarvitaan yhteisön tavoitteiden saavuttamiseksi kansainvälisellä tasolla.
Istanbulissa on meneillään radiokonferenssi, jossa keskustellaan sellaisista asioista kuin Galileo tai kolmannen polven spektri. Siksi komissio pitää jäsen Alyssandrakisin mietintöä ajankohtaisena. Koska tässä mietinnössä vaaditaan radiospektripolitiikkaa, joka täydentää yhteisön politiikkoja, radiospektrin lisäharmonisointi on välttämätöntä. Meidän on nähtävä tieto- ja viestintätekniikan kehitys ja tasapaino kaikkien spektritarpeiden välillä, mukaan luettuina yksityinen ja julkinen etu. Euroopan teollisuuden kilpailukykyä maailmanlaajuisella tasolla on kehitettävä Euroopan kansalaisen eduksi.
Samaan aikaan komissio haluaisi painottaa sitä, että on kiireellistä eikä ollenkaan liian aikaista luoda asianmukainen yhteisön tason kehys spektripolitiikkaryhmän sopimien spektripolitiikkavaihtoehtojen täytäntöönpanemiseksi ja yhdenmukaistamiseen liittyvien tulosten täytäntöönpanon varmistamiseksi unionissa. Meidän on voitava edistää viipymättä yhdenmukaistamiseen liittyviä toimia, jotka reagoivat teknologiseen ja markkinoiden kehitykseen. Komissio tekee hyväksytyistä toimista vuosittain kertomuksen neuvostolle ja Euroopan parlamentille.
Mitä tulee lisätoimiin, komissio esittää kesäkuun loppuun mennessä - parlamentin radiomietintöjä koskevien keskustelujen ja äänestysten jälkeen - EY:n radiospektripolitiikan asianmukaisen kehyksen. Tässä otetaan myös huomioon sen yleiskeskustelun tulokset, jota nyt käydään vuoden 1999 tarkistusten yhteydessä.
Me ymmärrämme hyvin keskustelua, jota käydään huutokauppahinnoista, jotka ovat saaneet paljon huomiota täällä. Voimassa olevien uusien sääntöjen mukaan komission on tunnustettava jäsenvaltioiden auktoriteetti valita haluamansa spektrin lisensointimenetelmä, oli se sitten hallinto- tai huutokauppamenetelmä, mutta komissio seuraa tarkasti kehitystä välttääkseen kilpailun vääristymisen ja varmistaakseen lisensointidirektiivin täytäntöönpanon ja tekniikan ja palvelujen kehityksen EU:n kansalaisten hyödyksi.
Jäsen Read esitti kysymyksen sääntelyn ja kilpailun välisestä tasapainosta. Sanoisin, että tarvitsemme sääntelyä kilpailun edistämiseksi, koska muuten pullonkaulat voivat todellakin estää kilpailua, joka voi auttaa kansalaisia, koska se olisi kannustin alempiin hintoihin ja laadultaan parempiin palveluihin. On kuitenkin alueita, joilla on tärkeitä yleisiä poliittisia etuja, erityisesti yleisten palvelujen ja tietosuojan yhteydessä. Noilla alueilla komissio tekee ehdotuksia uudesta elektronista viestintää koskevasta lainsäädännöstä. Ehdotukset esitellään kesäkuun lopussa.
Komissio aikoo samanaikaisesti myös määritellä tämän tasapainon markkinoiden ja yleisten poliittisten näkökohtien välillä Euroopan toimintasuunnitelman yhteydessä, joka esitellään ensi viikolla.
Lopuksi lisensointijärjestelyjen johdonmukaisuudesta, meidän on varmistettava, ettei kilpailu vääristy ja taattava lisensointidirektiivin täytäntöönpano. Tämä koko keskustelu on erittäin tärkeä uuden elektronista viestintää koskevan lainsäädännön sisällön määrittämisessä, ja olen varma, että nämä asiat kiinnostavat muitakin kuin harvoja asiasta innostuneita asiantuntijaparlamentaarikkoja, kuten tänäänkin - sähköinen viestintä on tulevina vuosian tärkeä poliittinen kysymys.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Liikanen.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Tavoitteena yhtenäinen eurooppalainen avaruusstrategia
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Alyssandrakisin laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0119/2000e) komission valmisteluasiakirjasta: Tavoitteena yhtenäinen eurooppalainen avaruusstrategia (SEC(1999) 789 - C5-0336/1999 - 1999/2213(COS)).

Alyssandrakis
. (EL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Neuvostoliiton vuonna 1957 laukaisema ensimmäinen satelliitti merkitsi avaruuden tutkimuksen käynnistymistä ja samalla uuden aikakauden alkua ihmiskunnalle. Ihmisen kyky laukaista avaruusaluksia on ulottanut rajamme kauas maan ilmakehän ulkopuolelle ja antanut meille paljon uutta tietoa sekä aurinkokunnasta että koko maailmankaikkeudesta. Samalla se on tarjonnut mahdollisuuksia käytännön sovellutuksille, jotka ovat muuttaneen elämämme. Satelliittien käyttö televiestinnässä, sään ennustamisessa, maan kartoituksessa ja navigoinnissa on niin laajaa, että on vaikea ajatella näiden toimintojen jatkuvan ilman avaruuden käyttöä. Sitä paitsi avaruuslaitteiden korkeat tekniset vaatimukset ovat toimineet lähtökohtana valtavalle tekniselle edistymiselle, josta on tullut asteittain osa meidän jokapäiväistä elämää. Lopuksi avaruudella on aina strategista merkitystä, koska se, joka valvoo avaruutta, valvoo samalla myös maata. Avaruus on alue, jossa kansainvälinen yhteistyö on ensiarvoisen tärkeää. Euroopan alueella ratkaisevassa osassa avaruuden tutkimuksen yhteistyössä, avaruussovellutuksissa ja avaruudesta käsin harjoitettavan tutkimuksen kehittämisessä on ollut Euroopan avaruusjärjestö (ESA), riippumaton järjestö, johon osallistuu 14 Euroopan maata, joista 12 on Euroopan unionin jäseniä.
Sekä neuvosto että komissio ja Euroopan parlamentti ovat tähän mennessä työskennelleet avaruuspolitiikan parissa monissa yhteyksissä. Kaikessa keskustelussa poliittiseksi pääkysymykseksi on osoittautunut johdonmukaisen lähestymistavan laatiminen avaruuteen sekä Euroopan unionin ja ESA:n yhteistyön edistäminen konkreettisten tavoitteiden ja selkeän kehyksen pohjalta.
Komission työasiakirja, jota tänään tarkastelemme, on vastine neuvoston päätöslauselmaan 22. kesäkuuta 1998, jossa se pyysi komissiota ryhtymään käytännön toimiin edistääkseen Euroopan unionin ja ESA:n yhteistyötä. Tekstissä käsitellään niitä Euroopan unionin avaruuspolitiikan puolia, jotka koskevat käytännön sovellutuksia ennen kaikkea televiestinnän, navigoinnin ja maan tarkkailun alueilla, mutta siinä ei puhuta avaruuden tutkimuksesta eikä tieteellisen tutkimuksen käytöstä. Tästä näkökulmasta katsottuna asiakirjan näköpiiri on hieman rajoittunut, koska kokonaisvaltaisen avaruuspolitiikan ei pitäisi kattaa ainoastaan käytännön sovellutuksia. Komissio tekee selväksi sen, että Euroopan unioni tarvitsee välttämättä johdonmukaisen lähestymistavan. Tässä tarkoituksessa se on jo luonut avaruuteen liittyvissä kysymyksissä neuvoa-antavan rakenteen, jossa ESA on aktiivisesti mukana. Tähän rakenteeseen kuuluvat avaruuspolitiikassa neuvoa-antava ryhmä sekä muita korkean tason ryhmiä. Komission asiakirjassa päädytään siihen, että Euroopan unionin on löydettävä uusia tapoja toteuttaa avaruuspolitiikkaa ja ehdotetaan konkreettisia aihealueita.
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan päätöslauselmassa ilmaistaan voimakkaasti toive, että avaruutta käytettäisiin rauhanomaisiin tarkoituksiin koko ihmiskunnan hyväksi. Samalla siinä katsotaan, että avaruuspolitiikkaa ei voida jättää markkinoiden haltuun ja että on otettava huomioon pitkän aikavälin arvioita avaruuden hyödyntämisen eduista ja vaaroista, jotka eivät perustu vain teollisuuden etunäkökohtiin, vaan lisäksi myös kaikkien ihmisten hyvinvointiin. Valiokunta painottaa kansainvälisen yhteistyön merkitystä, kaikkien jäsenvaltioiden osallistumista avaruudessa harjoitettavaan toimintaan, yhteistyötä kolmansien maiden kanssa ja korostaa, että ESA on toiminut tehokkaasti ja sillä on ollut johtava rooli avaruuden tutkimuksessa ja sovellutuksissa sekä Euroopan alueella että koko maailmassa.
Teollisuusvaliokunta pitää myönteisenä komission aikomusta laatia poliittinen kehys tuleville ohjelmille ja korostaa, että se pitää kehittää kattavien ja syvällisten kaikkien asianomaisten tahojen välillä käytyjen neuvottelujen jälkeen. Valiokunta kannattaa laukaisujärjestelmien kehittämistä edelleen, uusien televiestintäjärjestelmien kehittämistä sekä lisäksi Euroopan osallistumista Alfa-asema -ohjelmaan ja toistaa, että parlamentti tukee maailmanlaajuisen Galileo-järjestelmänä tunnetun satelliittinavigointijärjestelmän kehittämistä. Valiokunta pyytää komissiota yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa ryhtymään kaikkiin tarvittaviin toimiin, että avaruuden hyödyntämiseen perustuvia ympäristönseuranta- ja turvallisuusjärjestelmiä, joilla havaitaan varhaisessa vaiheessa luonnonkatastrofeja tai ihmisen toiminnasta aiheutuvia katastrofeja tai peräti ehkäistään niitä, torjutaan petoksia ja todennetaan kansainvälisten sopimusten noudattaminen, käytettäisiin tehokkaasti kansalaisten ja luonnonvarojen suojelemiseksi. Hyvät kollegat, olen vakuuttunut siitä, että tänään käytävä keskustelu auttaa kehittämään edelleen politiikkaa avaruuden alueella.

Radwan
Arvoisa puhemies, ensinnäkin kiitos komissiolle ja mietinnön laatijalle tehdystä työstä ja hyvästä yhteistyöstä! Avaruudessahan on kysymys huipputeknologiasta, joka vaikuttaa monilla aloilla vuosia etukäteen ja tuottaa jo nykyään sovelluksia, jotka ovat vasta 10-15 vuoden päästä suuren yleisön käytettävissä. Eurooppa kilpailee tässä eräiden maiden kuten etupäässä luonnollisesti USA:n, mutta myös Aasian maiden ja Venäjän kanssa. Meidän on huolehdittava siitä, että Eurooppa vahvistaa asemaansa tällä strategisella alalla ja saa myös johtavan roolin. Myönteinen esimerkki tältä alalta onkin meidän kaikkien tuntema Airbus, joka johti vuosikausia kestäneen jäsenvaltioiden ja teollisuuden alojen yhteistyön kautta siihen, että meillä on siviili-ilmailuteollisuudessa johtava asema, ja joiltakin osin meillä on jo 50 prosenttia markkinoista.
Tässä ei ole kysymys siis pelkästään avaruudesta, vaan myös Euroopan tulevasta kilpailukyvystä. Täällä mainittiinkin jo muutamia esimerkkejä: maan tarkkailu, televiestintä, ympäristönsuojelu, turvallisuus. Tässä ei ole vain kysymys käytännön sovelluksesta vaan myös tutkimuksesta, kuten te jo sanoitte.
Haluaisin tuoda esille kolme asiaa, jotka ovat minulle tärkeitä. Yksi on tuleva yhteistyö ESA:n, Euroopan unionin ja myös jäsenvaltioiden kanssa. Toissijaisuusperiaatetta vaarantamatta jäsenvaltioille löytyisi varmaankin oma vastuualueensa. Juuri siksi, koska toiminta vaatii niin paljon pääomaa, meidän pitäisi myös työskennellä voidaksemme parantaa koordinointia ESA:n ja EU:n välillä. Meidän on myös luotava yhteistyökumppani teollisuudelle. Teollisuus konsolidoituu. Tällä alalla on yhä enemmän yksityisen ja julkisen sektorin yhteistyötä. Sen tähden on äärimmäisen välttämätöntä, että teollisuudella on osapuoli, jonka kanssa se keskustelee joutumatta hallinnolliseen "umpikujaan".
Toinen on tuleva kaupallistuminen. Meidän on huolehdittava siitä, että myös tulevaisuudessa avaruudessa käytettävät sovellukset tulevat kuluttajien käytettäviksi. Tässä meidän on avattava uusia mahdollisuuksia nimenomaan myös pienille ja keskisuurille yrityksille, aloitteleville yrityksille, luotava mahdollisuus innovaatioon. GALILEO on tässä avainsana. Me kilpailemme tässä luonnollisesti amerikkalaisen GPS-järjestelmän kanssa. Uskon kuitenkin, että kaupallisuutta edistämällä voimme saada myös enemmän innovaatioita koko järjestelmästä.
Kolmas tärkeä ala on WEU:n, ulkoisen turvallisuuden alue. Mehän koimme Kosovon konfliktissa, mitä merkitsee se, kun ei ole omaa viestintäjärjestelmää. Siksi meidän pitäisi pitää tämä optio avoinna, kun WEU liitetään osaksi EU:ta. Omaan ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan sisältyvät myös omat viestintämahdollisuudet. Tätä tietä meidän ei pitäisi ennakolta sulkea, vaan pitää se aina mielessä.

Caudron
Hyvä esittelijä, hyvät kollegat, kaikki ovat yhtä mieltä siitä, että ihmisen välitön tai välillinen pääsy avaruuteen on ensinnäkin unelma, ihmeellinen seikkailu ja tiedon kehittämisen alkulähde. Sen lisäksi se on ennen kaikkea suunnaton jokapäiväisen elämämme muutoksen alkulähde. On puhuttu satelliiteista ja televiestinnästä, ja mainittakoon myös säätiedotukset. On kuitenkin myös todettava, että avaruus on strateginen pelinappula. On viitattu pelottavaan sotaan, jota Yhdysvallat ja Neuvostoliitto aikanaan kävivät.
Vaikka Yhdysvallat ja Venäjä ovatkin yhä hallitsevassa asemassa tällä alalla, Euroopan mailla on nykyään siinä tärkeä ja kasvava asema. Unionimme painoarvon vahvistamiseksi on ensiarvoisen tärkeää luoda Eurooppaan strateginen toimintasuunnitelma. Tämän toimintasuunnitelman on oltava tasapainossa avaruuden muiden hyödyntämistapojen kanssa.
Euroopan avaruusjärjestöllä on ollut ratkaiseva asema Euroopan maiden välisen yhteistyön aikaansaamiseksi avaruuden hyödyntämisessä ja tutkimuksen kehittämisessä. Mutta kuten kertomuksen esittelijä ehdottaakin, avaruusjärjestön toiminnan ulottaminen yhteisön aloittamiin projekteihin näyttää välttämättömältä.
On myös korjattava se seikka, ettei Euroopalla ole varsinaista politiikkaa eikä toimintasuunnitelmaa, jonka tavoitteena olisi avaruusjärjestelmien tehokas käyttö ympäristön valvonnassa ja turvallisuuden takaamisessa, luonnonvarojen suojelussa, luonnonkatastrofien tai ihmisen toiminnasta aiheutuvien katastrofien havaitsemisessa ja estämisessä sekä salakuljetuksen torjunnassa. Merkittävä osa avaruuden käytännön sovelluksista on jo kaupallisten markkinoiden hallinnassa, mikä minusta vaikuttaa vaaralliselta. Komission on ehdotettava toimenpiteitä näiden todellisten vaaratekijöiden hallitsemiseksi.
Lyhyesti sanottuna olen monien kollegoideni tapaan erittäin iloinen Galileo-hankkeen saamasta hyvin myönteisestä vastaanotosta. Hanke mahdollistaa vahvan eurooppalaisen osallistumisen maailmanlaajuisen satelliittinavigointijärjestelmän toteuttamiseen. Lopuksi haluaisin sanoa, että uuden tavan, jolla avaruuspolitiikkaa lähestytään, tulee perustua jäsenvaltioiden, Euroopan unionin ja Euroopan avaruusjärjestön väliseen tiiviiseen kumppanuuteen. Se on ainoa keino päästä yhteisymmärrykseen, jota kyseinen politiikka vaatii.

Plooij-Van Gorsel
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, avaruus- sovellutusten eurooppalaiset markkinat ovat hajanaiset. Toiminnassa on useita pienehköjä yrityksiä, jotka eivät toimi riittävästi yhteistyössä. Avaruusteollisuuden uudelleenjärjestely, mikä tarkoittaa monien yritysten yhdistämistä yhdeksi yritykseksi tai yritysten ryhmäksi, on välttämätöntä, jotta pystymme kilpailemaan maailmanmarkkinoilla. Avaruusalan neuvoa-antavalle ryhmälle riittää siis kyllä työtä. Avaruustoiminnassa yhteistyö yhteisön tasolla ja kansainvälisellä tasolla on ehdottomasti tarpeen.
Toinen seikka, johon puutun, koskee Euroopan satelliittiteollisuuden asemaa. Oman satelliittiteollisuuden strateginen merkitys on kylmän sodan päätyttyä saanut kaupallista merkitystä. Satelliittiteollisuuden alalla kasvu on vuosittain 10 prosenttia, mikä auttaa samalla kohentamaan työllisyyttä. Mikäli Euroopan unioni ei jäädä kehityksestä jälkeen, komission ja jäsenvaltioiden on edistettävä teollisuutta. Satelliittijärjestelmät ovat oikea tapa edistää tiedottamisen ja viestintäteknologian kehitystä. Valitettavasti Euroopan satelliittiteollisuus on voimakkaasti viranomaisten hallinnassa.
Sen tähden se toimii liian eristäytyneenä, ilman merkittävää vuorovaikutusta tietokone-, verkottamis- tai ohjelmistoteollisuuden ja näihin liittyvän muun teollisuuden kanssa, minkä seurauksena tämän alan teollisuus menettää yhä suuremman markkinaosuuden Yhdysvalloille. Tiiviimpi yhteistyö, yritysten yhteensulautuminen ja teknologisen kehityksen tehokkaampi tukeminen, muun muassa puiteohjelmalla, on välttämätöntä.
Ryhmäni odottaa innokkaana Euroopan avaruussatelliittia koskevaa komission lupaamaa asiakirjaa, jonka laatimisessa Euroopan avaruusjärjestöllä on luonnollisesti tärkeä osuutensa.
Tämä on hankalaa kaiken tämän hälyn keskellä: kamala kaiku! Minun mielestäni teknikot voisivat tehdä jotakin!

Puhemies
Paljon kiitoksia, jäsen Plooij-van Gorsel. Myös puhemiehistö oli jo huomannut, että äänen osalta on ongelmia, mutta ongelman voi tietenkin ratkaista ainoastaan, kun työt keskeytetään. Toivokaamme, että äänentoisto on parempi huomenna.

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, vaikka kiitänkin jäsen Konstantinos Alyssandrakisia hänen perusteellisesti laaditusta mietinnöstään, minun on kuitenkin sanottava, että tässä tilaisuudessa, erityisesti komissio ei ole uskaltanut tehdä tarpeeksi kuten tässä ratkaisevassa mietinnössäkään ei ole tehty Euroopan avaruuden tutkimusta koskevassa aloitteessa. Kuten täällä on sanottu, enää ei ole olemassa Yhdysvaltain yhteenliittymän ja Neuvostoliiton yhteenliittymän välistä kilpailua, eikä Eurooppa tutkijoittensa ja teknisten kykyjensä avulla onnistu lähtemään avaruuteen ja aloittamaan avaruuden tutkimusta.
On välttämätöntä lisätä määrärahoja ja perustaa asiaa koskeva talousarviokohta; Euroopan unionin pitää avaruustutkimuksen osalta hallita kansallisia talousarvioita, koska ominaisuuksiensa ansiosta tämä tutkimus kuuluu Euroopan unionin pääasiallisiin toimintoihin, ja jos sitä johdetaan jäsenvaltioiden tasolla, niin ei tietenkään onnistuttaisi pääsemään tyydyttäviin tuloksiin. On siirryttävä seuraavaan vaiheeseen ja luotava jokin toinen Euroopan unionin avaruuslaitos ESA:n lisäksi, koska ESA merkitsee jotakin muuta. Euroopan unionin pitää organisoida satelliittiensa saamista kiertoradoille alhaisin kustannuksin eurooppalaisten teollisuuden alojen hyödynnettäväksi.
Yhteenvetona haluaisin muistuttaa, että jollakin tavalla myös eläkeläisten pitää ottaa osaa tähän avaruustutkimukseen. Miten eläkeläiset voivat ottaa siihen osaa? Katsotaanpa, Yhdysvalloissa eräs kuuluisa eläkeläinen, astronautti John Glenn lensi avaruuteen 69-vuoden ikäisenä. Minä olen 55-vuotias, ja 15 vuoden kuluttua olen 69-vuotias. Olen jo nyt poliitikko, minusta voisi tulla astronautti, Euroopan unionin ensimmäinen eläkkeellä oleva astronautti. Ilmoittaudun heti varauslistalle!

Busquin
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, haluaisin aivan aluksi kiittää esittelijä Alyssandrakisia ja kaikkia parlamentin jäseniä, jotka ovat olleet mukana laatimassa tätä päätöslauselmaa.
Komission puolesta voin vakuuttaa, että olemme tyytyväisiä tähän parlamentin päätöslauselmaan siksi, että siinä painotetaan komission analyysin poliittisen vahvistamisen tärkeyttä mm. avaruuden strategisessa ja taloudellisessa asemassa, Euroopassa tehtävien investointien kannustamisen tarpeellisuudessa, Euroopan avaruusteollisuuden asemassa ja uusien lähestymistapojen löytämisessä avaruuspolitiikan määrittelemiseksi.
Kuten te tiedättekin, 2. päivänä joulukuuta tutkimusasioista vastaava ministerineuvosto antoi päätöksen, jossa se pyysi komissiota laatimaan yhdessä Euroopan avaruusjärjestön kanssa Euroopan avaruusstrategian. Tämä strategia tulee jättää neuvoston arvioitavaksi ennen tämän vuoden loppua.
Ilmoitin asiasta eilen komissiolle, joka laatii työn tilinpäätöksen. Palautan mieliinne, että tämä työ suoritetaan Euroopan avaruusjärjestön, komission useiden asiaan liittyvien osastojen sekä myös teollisuuden ja WEU:n edustajien muodostaman ryhmän alaisuudessa. Ryhmä on pitänyt jo useita kokouksia ja pitää taas yhden heinäkuussa. Teille lähetettävällä tietomuistiolla tiedotetaan siitä, missä vaiheessa tämä työ on. Tämä Euroopan avaruusstrategian kehitystyö on kaikkien asia, ja sen pitäisi olla perusta vuoden 2000 lopussa odotettaville päätöksille, jotka tarkemmin sanottuna koskevat Galileo-hanketta, sekä jo nyt ympäristöstä ja turvallisuudesta käydyille keskusteluille. Keskusteluissa on synnyttävä aloitteita, joiden merkitys on huomattava parlamentin päätösehdotuksessa.
Minusta Euroopan avaruusjärjestön kanssa aloitetussa dialogissa pyritään aivan samaan kuin laajemmissakin keskusteluissa, eli eurooppalaisen tieteen tehokkuuteen, jota me tarkastelemme seuraavassa kertomuksessa. Minun mielestäni on toimittava keskustelujen suuntaisesti: Euroopassa on tehostettava eri alojen yhteisvaikutusta siten, että Eurooppa saisi tulevaisuudessa mahdollisimman laajan ja monipuolisen aseman.
Olen siis erittäin iloinen täällä käydystä keskustelusta, joka - kuten olen jo sanonut - antaa poliittisen tuen. Luulen, että tulevina kuukausina me saamme parlamentin, Euroopan unionin neuvoston ja ESAn neuvoston hyväksynnän, sillä haluamme työskennellä yhteisen päämäärän saavuttamiseksi: kyseinen tulevaisuudessa avaruudessa tapahtuva toimintahan on välttämätöntä, kuten kertomuksessa painotettiin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen Busquin.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 12.00.

Tavoitteena yhtenäinen eurooppalainen avaruusstrategia
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana jäsen Plooij-van Gorselin laatima teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A5-0131/2000) komission tiedonannosta neuvostolle, Euroopan parlamentille, talous- ja sosiaalikomitealle ja alueiden komitealle: Kohti eurooppalaista tutkimusaluetta (KOM(2000) 6 - C5-0115/2000 - 2000/2075(COS)).

Plooij-Van Gorsel
. (NL) Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, arvoisa komission jäsen, ensinnäkin haluan kiittää komission jäsen Busquiniä siitä, että hän on pannut alulle laajan Euroopan tutkimusaluetta koskevan keskustelun. Tämä sattui tarkalleen oikeaan aikaan, kahden puiteohjelman väliin. Ei voida sanoa, että tällä hetkellä olisi olemassa eurooppalaista tutkimuspolitiikkaa. Jäsenvaltioiden tutkimuspolitiikkoja ja unionin politiikkaa toteutetaan rinnakkain, ilman että ne muodostaisivat yhtenäistä kokonaisuutta. Sen lisäksi investoimme tutkimukseen huomattavasti vähemmän kuin Yhdysvallat ja Japani.
Nämä kaksi tekijää ovat saaneet aikaan sen, että Yhdysvaltojen etumatka on viime vuosien saatossa vain kasvanut. Jos Euroopan unioni tahtoo investoida kilpailukyvyn vahvistamiseen ja näin siis uusien työpaikkojen luomiseen, on omaksuttava aiempaa laajempi ja innovoivampi lähestymistapa.
Unionin tulevan laajentumisen johdosta tämä on entistäkin tärkeämpää. Euroopan jäsenvaltioiden kannattaisi jättää teknologinen kansallismielisyytensä taakseen ja pyrkiä kohti eurooppalaista unionia, myös tutkimuksen ja teknologian alalla. Se merkitsee sitä, että kansallisten ohjelmien pitää olla kaikkien eurooppalaisten tutkijoiden ulottuvilla. Tutkimuksen ja teknologian kehittämisen eurooppalainen puiteohjelma on hyödyllinen väline kansainvälisen yhteistyön edistämisessä, mutta sen avulla ei yksin tehdä yhteistä eurooppalaista tutkimustoimintaa paremmaksi.
Vaikka puiteohjelmaan käytetyt varat ovatkin vain 6 prosenttia kaikista Euroopan tutkimusmenoista, ohjelmalla on tärkeä tehtävä moninkertaistajana, eräänlaisena vauhdittajana. Yritykset maksavat 60 prosenttia kaikista tutkimukseen käytettävistä investoinneista Euroopassa. Mutta 90 prosenttia tästä summasta käytetään sellaiseen tutkimukseen, joka koskee olemassa olevien tuotantomenetelmien parantamista ja siten kilpailukyvyn säilyttämistä. Ainoastaan 10 prosenttia siitä käytetään uuteen, innovoivaan tutkimukseen. Näihin 10 prosenttiin puiteohjelmalla on siis epäilemättä suuri osuus.
Euroopalle ei ole mikään ongelma muuttaa euroja tutkimukseksi. Sen sijaan on erittäin hankalaa muuttaa tutkimusta euroiksi. Kaupallistaminen, toisin sanoen tiedon lisääminen tuotteeseen, näyttää onnistuvan paljon paremmin Yhdysvalloissa kuin Euroopassa. Meidän on saatava uuden teknologian kehittäminen lähemmäksi sen markkinasovelluksia. Tietojen lisääminen ei tässä ole tarkoitus sinänsä. Sen sijaan sitä on kylläkin tietojen muuttaminen innovoinniksi ja taloudelliseksi menestykseksi. Se luo uusia työpaikkoja ja lisää hyvinvointia. Yliopistojen ja yritysten on siksi toimittava tiiviimmin yhteistyössä. Tieteellisten tutkijoiden pitäisi, samoin kuin Yhdysvalloissa, työskennellä vuoroin yliopistollisissa tehtävissä ja vuoroin kaupallisissa tehtävissä yritysten palveluksessa.
Komission jäsen Busquin on nyt esittänyt, miten yksi eurooppalainen tutkimusalue voitaisiin toteuttaa. Hän keskittyy kuitenkin lähinnä olemassa olevien rakenteiden kokoamiseen yhdeksi optimaaliseksi kokonaisuudeksi, esimerkiksi verkottamalla osaamiskeskukset ja perustamalla virtuaalikeskuksia. Mielestäni yhden eurooppalaisen tutkimusalueen toteuttamiseen tarvitaan kuitenkin enemmän kuin vain infrastruktuuria koskevia toimia. Infrastruktuurit eivät innovoi, kuten eivät myöskään sähköiset tietoverkot, vaikka niitä kyllä tarvitaan. Sillä eurooppalainen tutkimusalue voi syntyä ainoastaan, jos edistyneen infrastruktuurin lisäksi on olemassa eurooppalainen identiteetti ja eurooppalaista luovuutta. Nähdäkseni naisten tarjoamat voimavarat on tässä suhteessa jätetty liian kauan huomioon ottamatta.
Viimeinen kohta, jonka haluan mainita, on yhteisön patentin puuttuminen. Olemassa oleva eurooppalainen patenttijärjestelmä aiheuttaa lokeroitumista ja paljon ylimääräisiä kustannuksia. Patentinhaku maksaa Euroopassa kymmenen kertaa enemmän kuin Yhdysvalloissa ja on paljon monimutkaisempaa. Yhteisön patentin lisäksi meillä ei ole mitään koneistoja, joiden avulla pieniä yrityksiä voitaisiin auttaa suojelemaan patenttejaan. Aikooko komission jäsen ottaa myös yhteyttä kollegaansa Bolkesteiniin tehdäkseen jotain tämän asian korjaamiseksi? Sillä pienillä ja keskisuurilla yrityksillä ei ole varoja käydä läpi kalliita juridisia prosesseja.
Lopuksi haluaisin sanoa, että Eurooppa tarvitsee yhteisiä tutkimusaloitteita, joissa otetaan huomioon teknologian eri alojen soveltava tutkimus ja perustutkimus ja se tosiasia, että innovaatiot syntyvät usein eri tieteenalojen kontaktipinnoilla. Tulevaisuudessa uusia työpaikkoja voi syntyä erityisesti biotekniikan ja tieto- ja viestintätekniikan aloilla, mutta Euroopan unionissa, jossa kulttuurien monimuotoisuus yhä kasvaa, tarvitaan edelleen myös humanistista tutkimusta ja sosiaalitieteiden harjoittamista. Kiitän kollegojani miellyttävästä yhteistyöstä.

MacCormick
Arvoisa puhemies, valitettavasti minun on sanottava, että olen eri mieltä kollegani Plooij-van Gorselin kanssa yhdestä asiasta, nimittäin tästä: jos ihmisen elämässä on jotain tavoittelemisen arvoista, niin se on juuri tieto tiedon itsensä vuoksi. Jos on olemassa jotain virikettä, joka edistää hyvää tutkimusta, niin se virike on puhdas uteliaisuus. Puhtaasta uteliaisuudesta tehty työ tiedon saamiseksi tiedon itsensä vuoksi on ollut se, mikä loppujen lopuksi on tuottanut sellaisia sivutuotteita, joilla on ollut todellista merkitystä.
Olen kuitenkin hänen kanssaan samaa mieltä siitä, että ei riitä, että oikeutetaan julkisen rahan käyttäminen sillä perusteella, että joku kärsii kipeästi uteliaisuudesta. Julkisen rahan käytön oikeuttaa lupaus pitkäaikaisesta sovellettavuudesta ja pitkäaikaisesta taloudellisesta myötävaikutuksesta. Meidän on kuitenkin muistettava, että julkisia varoja ei käytetä hyvin, ellei niitä käytetä ihmisiin, joita ajaa eteenpäin uteliaisuus ja sitoumus tietoon sen itsensä takia. Se mainitaan johdanto-osan lauseissa "N" ja "O". Olen siitä erittäin kiitollinen.
Olen todellakin erittäin kiitollinen jäsen Plooij-van Gorselille siitä tavasta, jolla hän on saanut teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintöön kaikki ne näkökohdat, jotka sisältyivät oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan lausuntoehdotukseen, josta olin vastuussa ja joka on syy siihen, että puhun teille tänään. Kokonaisuus on parempi kuin sen kahden osan summa. Oli oikein hienoa, että hän teki niin tehokkaasti töitä.
Jäsen Pietrasantan ja jäsen Maesin tarkistukset, jotka lisäävät kestävää kehitystä, ympäristöystävällisiä tuotteita ja terveyttä koskevat kohdat muihin meidän esiin tuomiimme taloudellisiin näkökohtiin, ovat tärkeitä, ja ne pitäisi hyväksyä.
Euroopassa on todellakin tutkimusten rahoitusta koskeva kriisi. Meidän on lisättävä rahoitusta. Sitä on nostettava 3 prosenttiin nykyisestä surkeasta 1,8 prosentista - joka on vain noin puolet siitä, mitä meidän japanilaiset ja amerikkalaiset ystävämme panostavat.
Oikeudelliset välineet ovat tärkeitä. Meidän on parannettava eurooppalaista patenttijärjestelmää. Toissijaisuus on kaikkien tärkeintä; toissijaisuus kaikkein laajimmassa merkityksessä, kuten komission jäsen sanoi - alueiden panostukset tutkimukseen jäsenvaltioiden ja komission panostuksen lisäksi, aina tutkimusryhmään asti. He ovat teräviä ihmisiä. Meidän on varmistettava, ettei meillä koskaan ole tutkimuksen tukijärjestelmiä, jotka ovat niin byrokratian ylikuormittamia ja joihin lisäksi niin vaikeaselkoiset hakemusmenettelyt, että on käytettävä tutkimusrahoituksen hakemiseen resursseja, jotka pitäisi käyttää tutkimukseen itseensä. Yksinkertaisuus on hyvä asia ja toissijaisuus merkitsee tässä yhteydessä yksinkertaisuutta ja asianmukaista tutkimuksen tarkasteluaikaa.
Me tarvitsemme myös muita asioita. Meidän tarvitsee kiinnittää asianmukaista ja kunnollista huomiota liikkuvuuteen ja kaikkeen siihen liittyvään, tarvitsemme kunnollisia tutkijanuria kaikkialle Eurooppaan, ihmisille mahdollisuuden saada työtä tutkimuksen piiristä ja liikkua vapaasti. Enteet eivät nyt näytä hyviltä. Olemme nähneet vieraiden kielten luennoitsijoiden tapauksessa Italiassa 12 vuoden kuluvan ja liikkumattomuutta edelleen vaalittavan Euroopan laissa, koska oikeus vapaaseen liikkuvuuteen kansallisuuteen katsomatta on evätty, ja koska komissio ei ole vielä tehokkaasti valvonut sen täytäntöönpanoa. Meidän täytyy todellakin vaatia, että tässä asiassa tapahtuu parannusta ja että parannus viedään opetusyhteisöltä siihen läheisesti liittyvään tutkimusyhteisöön.
Lyhyesti, meidän täytyy yhteisön ja unionin tasolla tehdä asioita, jotka voidaan tehdä ainoastaan noilla tasoilla, ja siirtää loput alaspäin. Kaikki tämä todetaan mietinnön 40 kohdassa. Meidän on myös kehitettävä ja sovellettava saamaamme tietoa paremmin. Kollegani Edinburghissa, professori Salter, on kehittänyt välineen miinojen turvallista tuhoamista varten. Sitä ei ole koskaan otettu teolliseen valmistukseen. Monet kehitetyt hyvät ideat eivät pääse valmistukseen. Tämä on myös tärkeää.

Harbour
Arvoisa puhemies, minulla on ilo vastata EPP-ryhmän ja DE-ryhmän puolesta ja kollegani Quisthoudt-Rowohlin puolesta, joka oli varjoesittelijä teollisuusvaliokunnassa, mutta joka ei valitettavasti voi olla tänä iltana täällä. Minulla on ilo olla jäsen MacCormickin varjoesitettelijänä oikeudellisten asioiden valiokunnassa. Te olette jo kuulleet, että jäsen Plooij-van Gorselin mietintö itse asiassa mahtava yhdistelmä ja erittäin laaja ja perusteellinen, mutta jäsen MacCormick lisäsi siihen oman helposti erottuvan kädenjälkensä, jonka pääkohdat olette juuri kuulleet.
Selvästikin komission ajattelun pääkohdat, jotka ovat päätyneet tähän mietintöön ja meidän vastaukseemme, ovat keskittyneet kahteen näkökohtaan: kilpailukykyyn ja yhteensovittamiseen, koska tutkimuskapasiteetti yhdistettynä kykyyn siirtää tuo tutkimus tuotteisiin ja palveluihin, joilla on todellista kaupallista arvoa, on Euroopan unionin ja laajentuneen unionin kilpailukyvyn avain tällä uudella vuosisadalla.
Meidän on todellakin käytettävä paremmin hyödyksi kaikki se henkinen kapasiteetti, jota meillä on Euroopan unionissa parantamalla tapoja työskennellä yhdessä, erityisesti keskittämällä ponnistelumme paremmin, niin ettemme kaksinkertaista tuota työtä, ja tuomalla yhteen ne omaperäiset ajattelijat, joista jäsen MacCormick puhui. Jokainen, joka on työskennellyt tutkimuksen piirissä, tietää, että jos ihmiset tuodaan yhteen, saadaan koko ajan aikaan uusia ja luovia ideoita. Tuota toimintaa ei todellakaan saada aikaiseksi keskittämällä. Komissiolla on työtä tehtävänään tämän prosessin katalysaattorina. Kuten jäsen MacCormick sanoi, meidän on saatava parempia tietoverkkoja, meidän on saatava tämä tiedonsiirto horisontaaliseksi, niin ettei se tulisi keskustaan ja lähtisi sieltä uudelleen liikkeelle.
Meillä on nyt upeita uusia työkaluja, joilla voimme tehdä näin. Loppujen lopuksi Internet oli työkalu, jolla oli tarkoitus mahdollistaa verkottuminen tutkimusta varten. Siihen se oli alun perin suunniteltu, ja nyt me voimme käyttää sitä ja ajatella, kuinka voimme kehittää televiestintäominaisuutta, tapoja käyttää sitä, rakennetta, josta puhuimme aikaisemmassa televiestintää koskevassa puheessamme, ajatusta virtuaalisista osaamiskeskuksista. Tuo on mielestäni erittäin tärkeä tekijä, kun yritetään saavuttaa tämä ideoiden keskittäminen ja yhdistäminen. Jos komission jäsen Busquinin ja hänen ryhmänsä pitäisi edistää jotakin erittäin nopeasti kokeiluvaiheessa, se olisi ajatus siirtymisestä virtuaalisiin osaamiskeskuksiin ja edistyksen saavuttaminen joillakin avainalueilla.
Toinen kohta, josta haluan puhua, liittyy kilpailukykyymme. Toistan pitkälti sitä, mitä jäsen Plooij-van Gorsel sanoi juuri äsken loppusanoikseen: meidän on kannustettava tutkimusta ja taitojen kehittämistä tuotteiden saamisessa markkinoille. Meidän on parannettava tapoja, joilla teemme tuon. Alkuperäisen mallin prosessit ovat prototyypin teko, testaus ja valmistaminen. Meidän on vähennettävä tuotteen markkinoille saamiseen käytettävää aikaa, meidän on otettava nuo ideat ja siirrettävä ne kuluttajille mahdollisimman nopeasti, meidän on valmistettava tuotteita yksinkertaisemmin, nopeammin, tehokkaammin, joustavammin. Nuo ovat erittäin tärkeitä taitoja, joita meidän on kehitettävä, ja tutkimuksella on siinä erittäin tärkeä rooli. Komission jäsen Busquin, hyväksyessämme jäsen Plooij-van Gorselin mietinnön odotamme jo seuraavaa vaihetta esittämiimme haasteisiin vastaamisessa. Odotamme teidän muuttavan nämä ehdotukset konkreettisiksi ideoiksi meille kaikille yhteisten tavoitteiden saavuttamiseksi.

Desama
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegani, haluaisin aivan aluksi kiittää komissiota ja tutkimusasioista vastaavaa komission jäsentä siitä, että he ovat perusteellisella asiakirjallaan niin sanotusti täyttäneet kuilun, joka meidän työhömme aina syntyy käytössä olevan ja sitä seuraavan puiteohjelman taitekohtaan. Meillä on siis joskus kahden vuoden jaksoja, joita jotkut kutsuvat lepokaudeksi, toiset miettimisajaksi, mutta nyt te ette jätä meitä rauhaan - ja hyvästä syystä - vaan esitätte meille aivan oikeaan aikaan tulleen tiedonannon Euroopan tutkimus- ja kehittämisalasta.
Sanoisin, että tämä työ on siinäkin mielessä onnistunut, että se niin sanoakseni lannoittaa kesantomaata eli antaa tutkimusalalla mahdollisuuden Euroopan yhteisön ja jäsenvaltioiden väliseen yhteistyöhön. Tämä yhteistyö, jota voisi jo sanoa vahvistetuksi ja joka mainitaan EY:n perustamissopimuksen 165, 168 ja 169 artiklassa, on ollut tähän saakka olemassa vain teoriassa. Teidän tiedonantonne herättää sen henkiin. Toivomme, että yhteistyö pääsisi alkamaan ja että se jopa lisääntyisi, mutta palaan siihen myöhemmin.
Tässä yhteydessä haluaisin tietenkin kiittää - enkä pelkästään toverihengessä tai työkumppanuuden vuoksi - esittelijä Plooij-van Gorselia hänen mietinnöstään. Vaikka hän joutui laatimaan sen kiireessä ja olosuhteissa, jotka eivät aina olleet hyvät, lopputulos on täysin tyydyttävä. Joka tapauksessa me tuemme kertomusta, varsinkin kun sitä on ohimennen sanottuna paranneltu teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa.
En kuitenkaan haluaisi myöskään, että Plooij-van Gorselin mietinnön lukeminen tai hänen esityksensä täällä istunnossa antaisivat aihetta ajatella, että tutkimuksen ja kehittämisen alalla tyydyttäisiin etsimään pelkästään yhtä ratkaisua siihen, mitä on kutsuttu eurooppalaisen tutkimuksen paradoksiksi, eli siihen, että korkeatasoiselta tieteeltä puuttuu kyky tehdä innovaatioita Yhdysvaltojen tason saavuttamiseksi. Niinpä on suuri kiusaus sanoa, että - ja te, hyvät kollegat, olette saaneet kuulla sen jo aivan kyllästymiseen asti - tärkeintä on näköjään saada laboratoriotutkimus siirtymään markkinoiden realiteetteihin. Te olette tähdentäneet - ja sanoisinpa, että hyvin tarmokkaasti - kaikkia tätä muutosta helpottavia tekijöitä: vertailuanalyysia (benchmarking), yksityisten investointien tukia, verohelpotuksia ja monia uusille kasvuyrityksille tai teknologista lisäarvoa tuoville pk-yrityksille tarkoitettuja tukia. Tuo kaikki on välttämätöntä ja tärkeää. Meidän on todellakin muutettava tutkimus kasvuksi ja kasvu työpaikoiksi.
Mutta kuinka voitaisiin ajatella, että Euroopan yhteisö, joka uhraa kaksi kertaa vähemmän varoja tutkimukseen ja kehitykseen kuin Yhdysvallat tai Japani, voisi taata sellaisen tietämyksen ja osaamisen perustan, joka olisi riittävä? Jos haluamme tulevaisuudessa tehdä innovaatioita, tietämyksemme perustan on oltava korkealla. Mielestäni parhaiten tämä tärkeä tiedonanto esittää tässä mielessä nimenomaan osaamiskeskusten ja niitä yhdistävien verkkojen perustamisen, infrastruktuurit, suuret yhdistetyt laitokset ja paremmin toimivan liikkuvuuden. Lyhyesti sanottuna kaiken sen, mikä lujittaa tietämyksemme perustaa.
Kuten minua ennen puhunut jäsen Harbour sanoi, te, hyvä komission jäsen, voitte vastedes luottaa Euroopan parlamentin erittäin laajaan tukeen. Tiedän, että teillä on jo Euroopan tiedeyhteisön tuki, mikä on äärimmäisen tärkeää. Tutkimus on nyt muutettava ehdotuksiksi ja myös radikaalimmiksi muutoksiksi. Me tapaamme viidennen puiteohjelman puolivälissä. Ilman että jäisimme odottamaan kuudetta, tuo tapaaminen tarjoaa kenties mahdollisuuden panna täytäntöön ja uuteen tärkeysjärjestykseen meille tänään esittämänne erittäin paljon lupauksia herättävät asiat.

Pohjamo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, käsittelyssä oleva tiedonanto on merkittävä keskustelunavaus läheisempään yhteistyöhön pääsemiseksi tutkimusalalla. Resursseja menee hukkaan nykyisellään päällekkäisyyden ja koordinoinnin puutteen takia. ELDR-ryhmän puolesta kiitän mietinnön esittelijää Plooij-van Gorselia hyvästä mietinnöstä ja suorastaan intohimoisesta työstä, jota hän on tehnyt asian hyväksi: ryhmämme tukee teidän näkemyksiänne.
Tiedonannossa esitetyt tilastot EU-maiden vähäisestä panoksesta tutkimukseen ovat huolestuttava tieto. Vielä huonompi asia on, että ero Yhdysvaltoihin nähden kasvaa. Jotkut jäsenvaltiot ovat kuitenkin panostaneet voimakkaasti tutkimukseen, mikä on näyttänyt tuottavan hyötyä erityisesti tietotekniikan alalla.
Haluan tässä puheenvuorossa tuoda esille vielä muutamia näkökohtia. En mielelläni puhu tutkimuspolitiikasta vaan yhteistyöstä tai strategiasta. Politiikka-sanaan liittyy sellainen sävy, että toimintaa ohjataan tiukasti Brysselistä. Tutkimuksessa toiminnan päämääriä ei pidä määritellä kuitenkaan liian tarkasti. Kussakin tutkimusyhteisössä tiedetään parhaiten panostuksen ja kehittämisen tarpeet, niitä ei pidä politiikalla liian vahvasti ohjata. Naisten osallistuminen tutkimukseen on edelleen EU:ssa liian vähäistä. Sen edistämiseksi on ohjelmiin saatava lisää konkreettisia toimia. Tutkijanvaihto ja vuorovaikutus tutkimusryhmien välillä ovat hyvin kannatettavia asioita. Niiden avulla tieto ja taito leviävät, näillä toimilla syntyy todellista eurooppalaista yhteistyötä, verkostoja, jotka myös myöhemmin kantavat hedelmää. COST-sihteeristö on jo nyt tehnyt ansiokasta työtä. Sen asemaa tutkimustyön koordinoijana tulisi edelleen vahvistaa.

Piétrasanta
Arvoisa puhemies, on todellakin välttämätöntä luoda yhteinen eurooppalainen tutkimusalue, mutta se ei voi muodostua pelkästään siitä, mitä jäsenmaat jättävät tekemättä. Se on rakennettava avoimesti kokoamalla kaikki asiantuntemus ja voimavarat tähdäten mahdollisimman korkealle paremman synergian saavuttamiseksi. Kiitän jäsen Plooijia hänen tekemästään hyvin tarmokkaasta työstä tämän kertomuksen parissa.
Vaikka onkin otettava huomioon talousvaikutukset ja työpaikkojen luominen, kuten kollegamme jäsen Desama sanoi, me vihreiden ja Euroopan vapaan allianssin ryhmässä emme kuitenkaan suosi kilpailuun ja millä keinoilla tahansa saavutettuun kilpailukykyyn perustuvaa tutkimusta emmekä tutkimuksen kaupallistamista. Niin perus- kuin soveltavankin tutkimuksen on ennen kaikkea saatava edelleen tukea julkisista varoista ja säilytettävä julkinen luonteensa.
Olemme vastustaneet geenimanipulaatioon sekä kasvien ja eläinten patentoitavuuteen perustuvaa biotekniikkaa, mutta olemme myötämielisiä varsinkin ympäristön ja terveyden alalla tehtävää niin sanotusti hyväksyttävään tekniikkaan perustuvaa tutkimusta kohtaan.
Kuten alueiden komitea on kehottanutkin Blandinin mietinnössä, me painotamme hajautetun tutkimuksen tukemista, verkottumista ja alueiden kanssa tehtävää yhteistyötä. Esimerkiksi se, mitä ekoteknologian alalla kehitettiin ekologisen kehittämisen kohteissa kestävän kehityksen kriteerien mukaan, on otettu paikalliseen kehittämiseen sekä pk-yritysten ja -teollisuuden tueksi. Eurooppa voi olla tärkeä tämän alan eteenpäinviejä.
Haluaisin myös tähdentää tukea, jonka voimme suoda uudelle tieto- ja viestintätekniikalle perustamalla virtuaalilaboratorioita tietojen keräämistä, diagnoosien analysointia ja suuronnettomuuksien torjuntaa varten. Siinä on mahdollisuus, joka voi toteutua täysin vain koko Euroopan tasolla yhteistyössä yliopistojen, osaamiskeskusten ja julkisen vallan kanssa.
Lopuksi haluan tuoda esiin mielenkiinnon, jota me tunnemme yhteistä tutkimuskeskusta kohtaan. Tässä asiassa meillä riittää pohtimista. Keskuksen on tarkistettava se seikka, että sen painopiste on ydintutkimuksessa, joka oli ajankohtainen silloin, kun keskus perustettiin Euratomin välityksellä. Suunnan tarkistuksessa ei ole kyse laitteiston tai joissakin unionin jäsenvaltioissa tehtävän tutkimuksen moninkertaistamisesta vaan yhteisen teknisen ja tieteellisen poliittiseen käyttöön tarkoitetun referenssijärjestelmän kehittämisestä, kuten jäsen McNally ehdottaa. Tästä syystä pohdinta on yhtä välttämätöntä STOAssa.
Lopuksi kiitän komission jäsentä Philippe Busquiniä siitä, että heti komissioon tultuaan hän käynnisti tämän keskustelun meidän tukemastamme yhteisestä alueesta. Hän on muistanut ponnistella nuorison ja naisten tutkimukseen osallistumisen puolesta, ja hänen tavoitteenaan on teknologiseen osaamiseen perustuva Eurooppa, jossa otetaan huomioon myös yhteiskunnalliset ja inhimilliset arvot.

Montfort
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, on todellakin tehtävä kovasti töitä, jotta saisi selvää 27 johdanto-osan kappaletta ja 60 kohtaa sisältävästä mietinnöstä, jonka teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan työ on paisuttanut suureksi ja josta löytyy kaikki, vaikka se onkin toisinaan runsassanainen ja usein epätarkka.
Aloitetaan kuitenkin rakentavassa hengessä olemalla tyytyväisiä siihen, että tämä työpanos eurooppalaisen tiedeyhteisön tiiviimmän yhdentymisen toteuttamisessa pyrkii pitämään perus- ja soveltavan tutkimuksen tasapainossa, ja tavoitteena on taistella lahjakkaimpien kykyjemme pakoa vastaan, asettaa nuorten tutkijoiden työttömyys ykkösluokan ongelmaksi tosiasiat tiedostavassa Euroopan politiikassa ja lisäksi tukea yritysten pilottiasemaa tutkimuksessa ja kehityksessä.
Sitten voisimme ottaa mietintöön kantaa painottamalla vaaraa, jonka tutkimusinfrastruktuurien keskittäminen - johon pyritään kohtuullisen kustannustason nimissä - aiheuttaisi syrjäseuduille, jotka yhä useammin unohdetaan Euroopassa toteutettavissa ohjelmissa.
Kiinnitämme huomiota myös tarpeeseen noudattaa tiukasti toissijaisuusperiaatetta, jotta oikeus ja velvollisuus määritellä toiminnan prioriteetit ja toimintatavat voitaisiin säilyttää jäsenvaltioissa ja siten alueilla, jotka ovat yritys- ja yliopistomaailmaan kiinteässä yhteydessä olevien tutkimuskeskusten todellisia eteenpäinviejiä.
Lyhyesti sanottuna rohkenemme toivoa, ettei teidän harras huolenpitonne viestinnän ja käännöspalvelujen kehittämisestä, jonka tavoitteena on voittaa tutkijoidemme töiden toivottua synergiaa haittaavat kieliongelmat, olisi vain peittelyä sille, että samaan aikaan pyritään muiden kielten kustannuksella suosimaan jotakin unionin kieltä, jonka valta-asema ei voisi myöskään tässä yhteydessä jäädä neutraaliksi.
Hyvä esittelijä, Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmä tulee äänestämään mietintönne puolesta, mutta lieneekö se käytännössä kyllin vaikuttava, jotta saavuttaisimme yhteisen tavoitteemme eli korkeatasoisen tieteellisen tietämyksen parempien tulosten saamiseksi kaikilla aloilla?

Novelli
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegani, käsiteltävänämme oleva jäsen Plooijin erinomainen mietintö Euroopan komission tiedonannosta "Kohti eurooppalaista tutkimusaluetta" on herättänyt todellista mielenkiintoa istunnossamme, mikäli sitä arvioidaan siltä pohjalta, että siihen on esitetty lähes 150 tarkistusta.
Tutkimuksen kehittäminen Euroopan unionissa on epäilemättä yksi tulevaisuuden avaintekijöistä. 2000-luku tulee olemaan tiedon ja älyn vuosisata. Lyhyesti sanottuna viestinnän alalla otetut edistysaskeleet kiihdyttävät tiedon leviämistä, kuten Internetin kehitys osoittaa, mikä nopeuttaa talouskasvua tehokkaasti. Tutkimus laajassa merkityksessä on siis enemmän kuin koskaan tulevaisuuden olennainen tekijä.
Komission esittämien lukujen mukaan Eurooppa on selvästi jäljessä Yhdysvalloista. Tässä joitakin esimerkkejä: koko unionin alueella tutkimukseen käytetään keskimäärin vain 1,8 prosenttia BKT:sta, kun sen sijaan Yhdysvalloissa 2,8 prosenttia; eurooppalaisten korkeakouluopiskelijoiden määrä Yhdysvalloissa on kaksi kertaa suurempi kuin amerikkalaisten opiskelijoiden Euroopassa.
Tästä syystä olen päätynyt sekä komission että Plooijin mietinnön ehdotusten perusteella näihin muutamiin havaintoihin. Ensimmäinen on se, että eurooppalainen tutkimus tulee vähintäänkin yhtä kalliiksi kuin eurooppalaisen tutkimusalueen perustaminen. Yhdysvalloissa ei sanoista kanneta niin paljon huolta kuin konkreettisista teoista. Toinen on se, että noin kaksi kolmannesta tutkimuksesta on yksityisyritysten tekemää ja että Euroopan unionin on siis keskitettävä voimavaransa tämä tosiasia huomioon ottaen. Kolmanneksi - kuten hetki sitten muistutettiin - on ehdottomasti vältettävä antamasta mitään hienoja ohjeita eurooppalaisen tutkimuksen harjoittamiseksi. Tutkimusta on voitava harjoittaa vapaasti ilman ohjailua.
Mitään ei ole unohdettu komission tiedonannosta ja kollegamme mietinnöstä. Niistä puuttuu kuitenkin ehdotusten tärkeysjärjestys, jota minä niiltä odottaisin. Järjestyksen tulisi perustua tutkijoiden ja yritysten asiantuntemukseen. Tutkijoiden elinolosuhteita Euroopassa on ehdottomasti parannettava. Yritysten tutkimustyötä on tuettava.
Minun johtopäätökseni on seuraava: on panostettava aluksi ihmisiin, sitten yrityksiin ja lopuksi valvottava sitä, ettei Euroopan unioni ole kenenkään toiminnan tai kehityksen esteenä. Niin meidän on toimittava. Niinpä eurooppalainen tutkimusalue...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

McNally
Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Plooij-van Gorselia hänen tavalliseen tapaan hyvästä mietinnöstään. Kiitän komission jäsentä, jonka ajoitus oli erittäin hyvä, ja niin on hänen ajatuksensakin tämän keskustelun aloittamisesta. Yhteensovittamisen puute Euroopan tieteessä ja tutkimuksessa herättää huolta yhä laajemmin. Reaktiot ovat olleet positiivisia, kuten komission jäsen tietää kaikkialle Eurooppaan ulottuvien yhteyksiensä kautta, mukaan luettuna hänen äskeinen vierailunsa Cambridgeen. Odotamme innokkaasti hänen analyysiaan kuulemisen tuloksista.
Euroopassa tiedostetaan yhä paremmin voimavaroiltaan rikkaan ja erittäin motivoituneen Amerikan Yhdysvaltojen muodostaman uhan suuruus. Rehellisesti sanoen EU ei täytä paikkaansa tutkimuksessa, vaikka jotkin jäsenvaltiot ovatkin erittäin hyviä. Nimeäisin Suomen, Ruotsin ja Irlannin tasavallan kaltaiset maat, jotka ovat edistyneet hyvin. Teollisuuden kilpailukyvyn lisäksi meillä on tietenkin, kuten jäsen Desama sanoo, vakavia ympäristöongelmia ja sosiaalisia ongelmia, joiden korjaamiseen tarvitaan tutkimusta.
3 prosentin sijoittaminen BKT:sta tutkimukseen on realistinen ja olennainen tavoite, kuten on myös tiedemiesten määrän selvä lisääminen, mukaan luettuna naistiedemiesten määrä. Älkää aliarvioiko sen yhteisen tutkimuskeskuksen mahdollisuuksia, joka on itsessään tieteellinen politiikan keskus - politiikan referenssikeskus - ja ihanteellinen osaamiskeskusten verkottamiseen. Se on itsessään monien alueiden osaamiskeskus.
Tuen voimakkaasti 16 ja 17 kohtaa, joissa vaaditaan, että Euroopan yleisölle tiedotetaan tieteen saavutuksista ja että eettisiä kysymyksiä tarkastellaan. Odotamme komissiolta säännöllisiä tätä jännittävää ja olennaista hanketta koskevia kertomuksia.

Maes
Arvoisa puhemies, kahdessa minuutissa on mahdotonta sanoa mitään järkevää kollega Plooijin mietinnön kaltaisesta haastavasta mietinnöstä tuntematta täysin epäonnistuvansa, koska tästä mietinnöstä oikeastaan voisi, ja ennen kaikkea siitä pitäisi sanoa niin paljon enemmän.
Tahdon onnitella komission jäsentä erittäin kunnianhimoisesta hankkeesta. Eurooppalaisen tutkimusalueen kehittäminen on kunnianhimoinen suunnitelma, sillä tätä tutkimusaluetta ei ole olemassa, mikä on oma vikamme. Sillä myönnämme tähän tarkoitukseen liian vähän resursseja, vaikka kaikki havaitsemmekin, kuten McNally juuri äsken korosti, yhteyden, joka vallitsee edistyksen ja kehityksen sekä toisaalta hyvinvoinnin ja uusien työpaikkojen luomisen välillä. Tämän kaikki havaitsemme, ja kuitenkaan julkiset rahoittajat eivät investoi kylliksi. Eivät valtiot eivätkä alueet, ja eräiden investointiprosentit ovat hävettävän alhaiset. Meidän pitäisi kuvaannollisesti sanoen toitottaa torvea eräiden ylistykseksi, mutta emme saa työskennellä keskimääriin vedoten.
Siksi on hyvä asia, että viittaamme yhteistyöhön. Täällä on tuskin ollenkaan vedottu pyramidiin ja hierarkiaan, koska tiedämme, että lahjakkuus nousee alhaaltapäin poreillen ja kaikilta niiltä alueilta, kaikista niistä piireistä, missä lahjakkuutta viljellään, sekä mies- että naispuolista lahjakkuutta. Joskin naispuolinen lahjakkuus pystyy korkeakouluissamme ainoastaan erittäin hitaasti nousemaan korkeimmille huipuille, kuten täällä on jo useaan kertaan sanottu.
Yhteistyö merkitsee kuitenkin myös organisaatiota. Oikeastaan saamme loppujen lopuksi syyttää vain itseämme. Jos korkeakoulujemme organisaatio on ajastaan jäljessä, emme pysty kehittämään eurooppalaista tutkimusaluetta. Sillä tällaisen tutkimusalueen, jolla ihmisten on paljon helpompaa kuin aikaisemmin pitää yhteyttä keskenään, tarkoituksena on saada tieteenharjoittajat tuntemaan olevansa Euroopassa kotonaan.

Rübig
Arvoisa puhemies, kilpailuun suuntautunut tutkimuspolitiikka, jota me nykyään harjoitamme, on huomisen parasta sosiaali- ja työllisyyspolitiikkaa. Näin ollen komission jäsen Busquinillä on hyvin suuri vastuu Euroopan yhteisössä. Tarkoituksenamme on edistää tutkijoiden välistä henkilökohtaista keskustelua - tieteelliset tutkimukset ovat osoittaneet, että tutkijoiden välisissä henkilökohtaisissa keskusteluissa saavutetaan suurimmat edistysaskeleet. Tarkoituksena on tuoda meille Eurooppaan tutkijoita kaikkialta maailmasta, mutta erityisesti liittymishalukkaista maista. Siellä on saatu erinomaisia tutkimustuloksia, jotka odottavat markkinointia ja ymmärtämistä ja joita voidaan hyvin tehokkaasti kehittää eteenpäin.
Tämä johtaa meidät nuorisoa käsittelevään aiheeseen. Uskon, että meidän pitäisi myös välittää nuorille tämä yrittämisen henki, innovaation ja tutkimuksen ilo. On mukavaa nähdä nuorten osallistuvan tutkimusprojekteihin. Ehkä olisi myös järkevää käynnistää tutkijoille Leonardo-ohjelma, yliopiston, koulujen, yritysten ja tutkimuslaitosten välinen vaihto-ohjelma. Uskon, että jokainen yksilö voi tuoda hyvin paljon tietoa, ja että asiantuntijoiden välinen kommunikointi on lopulta paras tämän tiedon siirtäjä.
On myös hyvin tärkeää, että pien- ja perheyrityksillä samoin kuin alihankkijoilla on pääsy suuriin tutkimuslaitoksiin, ja että he pääsevät mukaan huippututkimukseen. Me tutkimusvaliokunnasta olemme esittäneet erityistä määrärahaa talousarvion valvontavaliokunnassa. Sanoimme, että tutkimusmenoista vähintään 10 prosenttia on suunnattava pienille ja keskisuurille yrityksille. Sanoisin, että toiset 20 tai 30 prosenttia pitäisi sitoa pienyritysten, alihankkijoiden ja suurten tutkimuslaitosten väliseen yhteistyöhön, jotta tämän alan kommunikointia ja verkkoyhteyksiä parannetaan tehokkaasti ja syntyy aivan uusi mahdollisuus. Aktiivinen ja passiivinen lisenssi- ja patenttipolitiikka - kirjoitin siitä väitöskirjan yliopistolla - on menestyksellisen tutkimuksen perusta. Tämän asian hoitaminen, kuten tänään jo kuulimme, on tärkeä asia Euroopan unionille.
Mitä esteitä on olemassa? Uskon, että meidän pitäisi tehdä ero pienten ja suurten tukiprojektien välillä, erityisesti tulevien pakollisten menojen osalta. Juuri pienyritysten ja pienprojektien kohdalla pitäisi hallintomenot minimoida. Komission pitäisi keskittyä suurprojekteihin, tosin sillä ehdolla, että toteutettavat suurprojektit jaetaan pienempiin yksiköihin; myös tähän pitäisi määrätä osuus. Lopuksi haluaisin vielä sanoa, arvoisa komission jäsen: olen jo iloinen, kun seuraavat esikuva-analyysi-projektit ...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Puhemies
Hyvät parlamentin jäsenet, vaikka en mielelläni keskeyttäisi teitä, niin minun on kyllä nyt kehotettava teitä osoittamaan pientä itsekuria, sillä on jo myöhä, ja muuten istunto kestää yli puolenyön, mikä ei suinkaan ole tarkoitus. Se ei olisi oikein komission jäsentä kohtaan.

Linkohr
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, myös minä haluaisin kiittää oikein sydämellisesti esittelijä Plooij-van Gorselia tästä mietinnöstä, sekä myös komissiota meille toimittamastaan asiakirjasta. Lyhyesti vain kaksi huomautusta: jatkan siitä, mitä jäsen Rübig sanoi nuorisosta. Me valitamme nykyään joka puolella, että meillä on liian vähän insinöörejä. Nuoret eivät mene enää yliopistoon opiskelemaan luonnontieteitä. Meillä tehtiin syitä selvittävä kysely. Kysely tuotti yllättävän tuloksen. Olemme aina luulleet, että nuoret eivät mene enää yliopistoon opiskelemaan luonnontieteitä tai teknisiä tieteitä, koska työnsaantimahdollisuudet ovat niin huonot. Tämä ei pidä paikkansa. He eivät opiskele fysiikkaa ja kemiaa, koska se ei huvita heitä. Viihdeyhteiskunnassa on ilmeisesti erityisen tärkeää, että on hauskaa. Ilmeisesti emme tarjoa tiedettä niin, että se olisi houkuttelevaa ihmisille ja heidän elintavoilleen, joita heillä nyt sitten on. Sukupolvi on nyt toinen kuin minun aikanani. Pyydän ottamaan tämän siis huomioon, kun puhumme aina niin tieteellisesti tulevista sukupolvista.
Toinen asia, jonka haluaisin yksinkertaisesti ehdottaa, on seuraavanlainen: me puhumme eurooppalaisesta tutkimusalueesta. Me laajennamme Euroopan unionia, erinomaista! Kaikki nämä valtiot osallistuvatkin jo nykyään tutkimuksen viidenteen puiteohjelmaan ja tulevat osallistumaan myös kuudenteen. Sen vuoksi ehdotan, että me otamme mukaan tutkimuksen kuudennen puiteohjelman valmisteluvaiheeseen näiden maiden kansanedustajat ja myös tutkimuksesta vastaavat ministerit. Voisin kuvitella niin, että täällä Euroopan parlamentissa järjestetään kuten ranskaksi sanotaan assises de recherche, neuvotellaksemme yhdessä tutkimuksen kuudennen puiteohjelman suuntaviivoista.

Nisticò
Arvoisa puhemies, olen tiedemies kuten itse sanon, politiikan alalle lainattu tiedemies olen työskennellyt parhaimmissa, sekä italialaisissa että ulkomaisissa, laboratorioissa ja pitänyt yllä tieteeseen liittyviä yhteistyösuhteita sellaisten korkeasti kehittyneiden maiden, kuten Yhdysvaltojen ja Japanin kanssa, ja täten haluan kiittää mietinnön esittelijää hänen osoittamastaan asiaan perehtymisestä, kyvykkyydestä ja suuresta innostuneisuudesta, mutta haluan tietenkin kiittää myös kaikkia valiokunnan kollegoja poliittisista puolueista riippumatta, ja ennen kaikkea haluan ilmaista akateemisen maailman puolesta mitä lämpimimmät kiitokseni komission jäsen Philippe Busquinille siitä syvällisestä asiaan perehtymisestä, jota hän on osoittanut luodessaan vihdoin yhteisen eurooppalaisen tutkimusalueen.
Yhteisen eurooppalaisen tutkimusalueen luominen antaa vihdoin mahdollisuuden hyödyntää korkeatasoisten keskusten muodostamia verkostoja ja saavuttaa sen kriittisen massan, joka on yhtäältä välttämätön tietojen itsensä kehitykselle, mutta toisaalta välttämätön myös antamaan käytännön vastauksia tavallisille ihmisille: vastauksia, jotka koskevat sellaisten vakavien tautien, kuten aidsin ja syövän valvontaa, aivoja surkastuttavia sairauksia, ympäristösaasteiden aiheuttamia vammoja jne. Tästä syystä me haluamme tukea komission jäsentä! Hyvä komission jäsen, tämä on haaste! Me yritämme vielä itsepintaisesti voittaa sen byrokratian, joka toisinaan hidastaa nimenomaan näiden tavoitteiden saavuttamista.
Esittämieni tarkistusten hyväksyminen tuo huomattavaa ja tuntuvaa sisältöä yhteisen tutkimusalan hyödyntämiselle ja tehokkuudelle. Niinpä ensimmäinen tarkistus, jossa pyydetään, että kaikissa Euroopan unionin maissa rahoitusvarojen pitää olla vähintään 3 prosenttia bruttokansantuotteesta, merkitsee suurta saavutusta ja antaa mahdollisuuden olla kilpailukykyisiä Yhdysvaltoihin ja Japaniin nähden.
Toisessa esittämässäni tarkistuksessa puolletaan heikkoja ja hylättyjä alueita, tavoite 1:n alueeseen kuuluvia Välimeren alueita, ja tarkistuksen tavoitteena on investoida vähintään 5 prosenttia käyttämättömistä alueellisista rakennevaroista jotka muutoin kumotaan näiden samojen alueiden hyväksi, ja tämä tarkistus antaa vihdoin mahdollisuuden hyödyntää sitä erinomaista henkistä pääomaa, joka meillä on ja pienentää yhteiskunnan perusrakenteita ja teknologiaa koskevaa kuilua, jollainen on nimenomaan näiden alueiden ja Euroopan alueiden välillä.
Kolmas tarkistus, josta myös ystäväni Novelli on samaa mieltä, ja haluan kiittää häntä, antaa vihdoin verohelpotuksen avulla mahdollisuuden lisätä entisestään tutkimuksen tasoa kaikilla aloilla.
Arvoisa komission jäsen, tästä syystä haluan päättää puheenvuoroni antamalla tunnustusta uudelle tieteellisen tutkimuksen suuntaukselle, jonka te halusitte aloittaa, ja 20. kesäkuuta teille tulevat antamaan osansa kunnianosoituksesta kaksi Nobel-palkittua, Rita Levi Montalcini, joka sai Nobelin palkinnon neurotutkimuksesta ja Renato Dulbecco, ja tämä tarkoittaa juuri sitä, että te olette tämän tutkimusalueen kautta vihdoin tuonut arvokkuutta kaikille tutkijoille.

Corbey
Arvoisa puhemies, komission jäsen, hyvät kollegat, yhteistyö tutkimuksen alalla on Euroopassa vaikeaa. Paljon vaikeampaa kuin Yhdysvalloissa, ja juuri sen tähden komission edustaja Busquinin tiedonanto on niin tärkeä. Tutkimukseen ja yhteistyöhön tehtävien investointien on johdettava taloudellisen kasvun ja työllisyyden lisääntymiseen. Tämä pyrkimys ansaitsee parlamentin täyden tuen, ja siksi kannatan innokkaasti Plooijin mietintöä. Esitän samalla myös vilpittömät onnitteluni hänelle.
Toivoisin meidän keskustelussamme kuitenkin pyrkivän suurempaan tarkkuuteen. On todettava, etteivät kaikki tutkimukset johda taloudellisen kasvun lisääntymiseen tai työllisyyden kohentumiseen. Tutkimuksesta, joka koskee politiikkojen valintaa, riskianalyysiä, ympäristövaikutusten arviointia, valvontaa tai vertailevaa tutkimusta, on kova kysyntä. Näitä kaikkia tarvitaan elintarvikealaa ja kansanterveyttä koskevien ympäristösektorien poliittisten päätösten valmistelussa ja arvioinnissa. Juuri näillä alueilla Euroopan yhteistyö on mielekästä. Yhteiset tutkimuskeskukset pystyvät antamaan paljon esimerkkejä hyvistä yhteistyöhankkeista.
Useilla tutkimuksen alueilla yhteisissä tutkimuskeskuksissa työskentelevät tutkijat tuntevat olevansa kuin hämähäkkejä verkossa. Politiikkoja tukevassa tutkimuksessa komission aloitteilla on siis suuri merkitys sikäli, että vältytään tekemästä sama työ useampaan kertaan, estetään toiminnan hajanaisuus ja lokeroituminen ja edistetään parhaiden mittausmenetelmien ja huipputekniikan vakiintumista standardiksi. Mutta tämäntyyppisen tutkimuksen ei voida odottaa suuresti vaikuttavan työllisyyteen itse tutkimuskeskusten ulkopuolella.
Myös soveltavasta tutkimuksesta on kova kysyntä. Tämän alueen vaikutuksen työllisyyteen voi odottaa olevan paljon suuremman. Mutta eurooppalaisessa politiikassa voitaisiin tällä kohdin tyytyä luomaan tutkimukselle hyvät edellytykset, ja käytännön esteet olisi raivattava tieltä.
Lopuksi perustutkimuksesta. Ero soveltavan tutkimuksen ja perustutkimuksen välillä on muuttumassa epäselväksi, mutta silti se pysyy tärkeänä. Moniin olemusta ja luontoa koskeviin ja biotieteiden peruskysymyksiin ei ole vieläkään vastattu. Juuri tällä alalla suoritettujen kansallisten tutkimustoimien koordinointi on erittäin tärkeä asia.

Matikainen-Kallström
Arvoisa puhemies, kiitän mietinnön esittelijää arvokkaasta työstä. Mietintö muuttui valiokunnassa tehtyjen tarkistusten myötä laaja-alaisemmaksi, tutkimusaluekysymyksissä ei saa keskittyä vain tiedeyhteisöihin. Myös pk-sektorin keskeinen rooli innovaatioiden ja tutkimustoimen moottorina on pidettävä kirkkaana mielessä.
Komission tiedonanto antaa turhan yksipuolisen kuvan eurooppalaisen tutkimuksen haasteista. Tiedonannosta näkee, että sen valmistelussa ei ole hyödynnetty horisontaalisesti eri pääosastojen asiantuntemusta. Koska keskustelulla tutkimusalueesta on yhtymäkohtia esimerkiksi unionin laajentumisprosessiin ja pk-sektorin elinvoimaisuuteen, olisi toivonut, että komission tiedonanto olisi sisältänyt enemmän visioita ja konkretiaa. Ei riitä, että puhutaan laajasti unionin kilpailukyvystä. Tutkimuspolitiikassa avainsanoja ovat joustavuus, globaali ajattelu ja resurssien nykyistä tehokkaampi käyttö. Tieteen itseohjautuvuudelle ja jäsenvaltioiden omille tutkimuspoliittisille painotuksille on jätettävä tarpeeksi tilaa. Tämän vuoksi on tarkkaan mietittävä, mitä komission esityksessä korostetuilta yhteisiltä tutkimuskeskuksilta tulevaisuudessa halutaan. Missään tapauksessa ei ole tarkoituksenmukaista, että unionin tutkimuskeskusten roolia laajennetaan niin, että kansallisten tutkimuslaitosten toiminta vaikeutuu resurssien uusjaossa.
Tutkimuksen sisämarkkina-ajattelu tuo eniten lisäarvoa juuri ei-julkisin varoin rahoitettavan tutkimuksen ja tietotaidon tasaisemman jakaantumisen kautta. Käytäntö on osoittanut, että puiteohjelmien avulla ei pystytä reagoimaan tarpeeksi joustavasti BSE-kriisin kaltaisiin nopeaa toimintaa vaativiin ongelmiin. Esimerkiksi tutkijoiden tarvesidonnaisen liikkuvuuden lisääminen sekä EU:n ja Itä-Euroopan tiedeyhteisöjen välisen yhteistoiminnan tehostaminen luovat uskottavaa pohjaa tutkimusaluehankkeille.
Tässä keskustelussa on myös kiinnitettävä erityistä huomiota naisten asemaan eurooppalaisessa tutkimuspolitiikassa, etenkin työvoimapulasta kärsivä teknologiaosaajien joukko on hälyttävän miesvaltainen. EU:n on otettava yhdeksi keskeisimmäksi koulutus- ja tutkimuspoliittiseksi haasteekseen herättää naisten kiinnostusta tällä sektorilla.

Caudron
Arvoisa puhemies, hyvä esittelijä, hyvät kollegat, olen itsekin hyvin tyytyväinen voidessani ilmaista mielipiteeni komission jäsenen tiedonannosta ja voidessani sanoa, että se on erittäin korkealaatuinen asiakirja, joka - kuten tänä iltana on taas nähty - on saanut aikaan asiallista keskustelua Euroopassa tehtävän tutkimuksen tehokkuuden lisäämisestä.
Olemme lyhyesti sanottuna siirtyneet tietoyhteiskuntaan, minkä seurauksena olemme asettaneet tutkimuksen yhteiskuntamme keskipisteeksi. Kuitenkin Euroopassa - kuten usein on sanottu - tutkimuksen asema on huolestuttava lukujen valossa. Kokonaisvaltaisen Euroopan laajuisen toimintasuunnitelman pikainen käyttöönotto on kuitenkin välttämätöntä jälkeenjääneisyytemme korjaamiseksi. Tämä ei tarkoita sitä, että syyttäisimme jälleen tehottomuudesta puiteohjelmia, joiden saavutuksia olemme saaneet seurata. Siitä huolimatta on pakko todeta, että uusia aloitteita on tehtävä, jotta purettaisiin jäsenvaltioiden kansalliset järjestelmät, joiden osuus ponnisteluista on nykyään hyvin pieni.
Niistä moninaisista toimenpiteistä, joihin on ryhdyttävä, puhun tänä iltana erityisesti koulutuksesta ja tutkijoiden liikkuvuudesta viitaten keskusteluun, jonka olen jo käynyt komission jäsenen ja oman alueeni tutkijoiden kanssa. Ilmaisen siis heidän huolensa siitä, että emme kouluta riittävästi tieteellisiä tutkijoita ja sitäkin vähemmän eurooppalaisia tutkijoita. Tutkijoiden koulutukseen olisi siis sisällytettävä eurooppalainen ulottuvuus, johon kuuluu suurempi liikkuvuus. Toimenpiteisiin on ryhdytty, mutta tosiasiassa liikkuvuutta ennen sen toteuttamista ja sen toteuttamisen aikana haittaavat hallinnolliset esteet, kuten sosiaaliturvan kattavuus, lannistavat monet tutkijat.
Lopetan tähän sanomalla, että on myös pyrittävä antamaan tietoa kansalaisille, joissa tieteen edistysaskeleet herättävät niin toivoa kuin pelkoakin. Toivon siis, että meidän ministerimme antaisivat ensi kesäkuussa suostumuksensa, jotta koko joukko hankkeita toteutettaisiin Euroopassa mahdollisimman pian komission jäsenen ehdotusten pohjalta.

Gutiérrez Cortines
Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että komission jäsen Busquinillä on ollut päättäväisyyttä ja rohkeutta perustaa eurooppalainen tutkimusalue, varsinkin kun otamme huomioon sen, että asiantuntemuksen alueella toissijaisuusperiaate on aina ollut suuri kiistakysymys.
Kulttuuriasioita käsittelevän valiokunnan jäsenenä minun on sanottava, että parlamentti ei ole ottanut huomioon tämän valiokunnan mielipidettä. Olen tämän valiokunnan jäsenistä ainoa, joka käyttää puheenvuoron tässä keskustelussa. Olen pahoillani siitä, että näin jätettiin huomiotta se rikastamisen mahdollisuus, jota kulttuuriasioita käsittelevän valiokunnan näkemys olisi tuonut mukanaan. Tältä näkökannalta katsoen haluaisin nyt esittää hiukan rakentavaa arvostelua.
Ensiksikin haluaisin sanoa, että niin kiitettävä ja rohkea kuin tämä työ onkin siitä syystä, että toissijaisuusperiaate on ikään kuin lyijykengät, joita eurooppalaiset raahaavat jaloissaan loistavista toiveistaan ja hyvästä päästään huolimatta -, siitä puuttuu silti inhimillisiä voimavaroja koskeva rinnakkainen hanke. Rahasta ja yrityksistä siinä puhutaan paljonkin, mutta hiukkaakaan ei oteta huomioon sitä - tai otetaan huomioon vain pienin kirjaimin ja epäsuorasti -, että tässä on kysymys inhimillisistä voimavaroista ja että tutkimustyö tarkoittaa sen vuoksi koulutusta ja vielä kerran koulutusta.
Euroopassa ei ole tutkijoiden koulutusohjelmia. Feder-ohjelmaan ja Feder-hankkeisiin eivät kuulu stipendiaatit. Mikä vielä pahempaa, viidenteen tutkimussuunnitelmaan sisältyy vain yksi henkilö hanketta kohti silloin, kun jotain erittäin merkittävää hanketta on mahdotonta toteuttaa pelkästään stipendiaattien avulla.
Käytettävissämme olevat väestöpyramidit eivät pidä sisällään kovinkaan monia tohtoritason opettajia eikä meillä ole siihen henkilöstöäkään riittävästi. Miksi puhumme liikkuvuudesta, jollei meillä ole tutkijoita? Tähän suureen haasteeseen meidän on vastattava, ja tässä tapauksessa kannattaisinkin Rübigiä ja muita, jotka ovat ehdottaneet erityisiä koulutusohjelmia.
Yliopistoja ja tutkijoita on tuettava, sillä Euroopassa tutkimustyö tarkoittaa uhrautumista ja työuraa, joka on täynnä riskejä ja suo hyvin vähän palkintoja, joista mikään ei tietenkään ole taloudellinen palkinto.
Toistan vielä, että on välttämätöntä kierrättää professorikuntaa. Ja vain Euroopan laajuisen strategisen suunnitelman avulla voimme saada jotakin aikaan.
Lopuksi tahdon vielä sanoa, että pelkään pahoin, että vain etevimmät keskukset saavat tunnustetun aseman.

Bodrato
Arvoisa puhemies, aion ainoastaan korostaa niitä kolmea kysymystä, jotka komission jäsen Busquin otti esille ja joita käsiteltiin jälleen mietinnössä, josta nyt keskustelemme. Ensimmäinen kysymys koskee tutkimuksen, talouskasvun ja työllisyyden välistä tiivistä suhdetta. Jotta Euroopan unioni voisi vastata Yhdysvaltojen tuomiin haasteisiin, koko unionin yhdessä, mutta erityisesti eräiden maiden pitäisi kohdistaa mittavamman suuruisia varoja tutkimukselle ja edistää yksityisten yritysten investointeja. Olen samaa mieltä niiden kanssa, joiden mielestä jäsenvaltioille pitää ehdottaa suuntaukseksi verohelpotuksia, jotka olisivat yhdenmukaisia eurooppalaisella tasolla.
Toinen kysymys: tutkimus ja kehitys pitävät jo yllä vahvasti sulautunutta järjestelmää. Eräillä aloilla ei ole helppo erottaa perustutkimusta sovelletusta tutkimuksesta. On kuitenkin välttämätöntä, että julkinen rahoitus ja myös eurooppalaiset ohjelmat olisivat pääasiassa suunnattuja keskimittaisen ja pitkän aikavälin tavoitteisiin, jotka eivät koske vain taloutta, kun taas yritysten päätoimivallaksi jää markkinoita koskeva tutkimus.
Kolmas kysymys koskee tutkimuspolitiikkoja koskevien palvelualojen alueellista kehittämistä ja alueiden roolin vahvistamista. Tutkimuspolitiikkojen alueellinen ulottuvuus on merkittävä erityisesti tieteitä ja teknologiaa koskevan tietämyksen levittämisessä kohti pieniä ja keskisuuria yrityksiä, jotka ovat luonteenomaisia monille teollisuuden aloille. Pienet ja keskisuuret yritykset ovat eurooppalaisen teollisuuden vahvuus erityisesti eräissä maissa, mutta niiden asema on edelleen tutkimusjärjestelmässä toisarvoinen.

Busquin
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, haluaisin aivan aluksi yhtyä kiitoksiin, joita olen tähän mennessä kuullut. Myös minä haluaisin kiittää jäsen Plooij-van Gorselia hänen erittäin lyhyessä ajassa laatimastaan erinomaisesta mietinnöstä. Haluaisin kiittää oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan jäsentä MacCormickia hänen lausunnostaan ja teitä kaikkia panoksestanne ja siitä kaikesta, mitä te olette jälleen tänä iltana ottaneet keskustelunaiheeksi.
Kuten olen jo sanonut teille kaikille, olen sitä mieltä, että tässä keskustelussa tarvitaan ryhmätyöskentelyä ja että parlamentin jäsenillä eli teillä voi olla merkittävä asema suhteiden luomisessa tiedeyhteisöön ja teollisuuden edustajiin. Voitte olla varmoja siitä, että minä ja muut komission jäsenet olemme valmiita jatkamaan huomenna tätä keskustelua.
Tässä mielessä parlamentin päätöslauselma antaa mielestäni vahvan demokraattisen tuen neuvoston Lissabonissa hyväksymälle suunnitelmalle, jossa muuten päätettiin konkreettisista tavoitteista ja asetettiin niille määräajat. Meidän olisi harkittava kunnolla, missä määrin valtioiden päämiesten Lissabonissa pitämä kokous teki mahdolliseksi korostaa - ja minusta se on erittäin tärkeää - tiedepolitiikan avainroolia, jonka olemme jälleen tänä iltana ottaneet keskustelunaiheeksi, ja tunnustaa se ollessamme nyt siirtymässä tietoon perustuvaan talouteen ja yhteiskuntaan. Tämä hetki antaa meille aihetta odottaa hyvin suuria ja ratkaisevia edistysaskeleita asiassa.
Tämän lisäksi haluan tähdentää merkitystä, joka on paitsi hyvin innostuneen tiedeyhteisön myös teollisuuden edustajien kuulemisella, sillä haasteiden merkitys mitataan vasta teollisuudessa.
Rohkenen tuoda tässä nopeasti esille joitakin päätöslauselman kohtia. Tarkoituksenani ei ole aloittaa keskustelua uudelleen, arvoisa puhemies, sillä on myöhä, vaan esittää teille joitakin lyhyitä kommentteja.
Mielestäni osaamiskeskukset ovat käsite, jota on ehkä syvennettävä. Tästä näkökulmasta katsottuna pidän niitä välttämättöminä, sillä osaaminen on tieteen ja teknologian kehittämisen ehdoton edellytys. On nimittäin niin, että osaamista löytyy Euroopan kaikista jäsenvaltioista. Osaajia ei ole kuitenkaan riittävästi, vaikka heidän määräänsä on mahdollista nostaa. Tässä tulevat mukaan kuvaan kaikki osaamiskeskusten verkot, joita on luotava, vaikkei niillä olisikaan välttämättä infrastruktuureja. Niiden liikkeellepaneva voima on ihmisten potentiaali, mutta ne on perustettava toimimaan Euroopan tason nostamiseksi. Kuten jäsen Harbour painottikin, osaaminen voi ilmetä myös virtuaalisesti nykyteknologiassa ja nopeissa verkoissa, joiden perustamista me odotamme.
Perus- ja soveltavan tutkimuksen tapauksessa minusta on kysymys tasapainon löytämisestä. Näiden kahden näkökulman välillä on läheinen suhde. Kaikki tietenkin tunnustavat sen, niin teollisuus kuin tutkimuskin, samoin kuin monitieteisyys, joka on eräs tieteen kehityksen seurauksista. Tarvittavan tehokkuuden luomiseksi on välttämätöntä kehittää benchmarking-käsitettä. Minusta se on väline, joka Euroopan tasolla pystyy luomaan tämän tehokkuuden ja myös saamaan aikaan vapaaehtoisen, avoimen koordinaation. Patentista olen sitä mieltä - kuten on jo riittävän usein sanottu - että sekin on ehdoton edellytys. Sisämarkkina-asioista vastaava komission jäsen Bolkestein on siitä täysin tietoinen.
Haluaisin muuten käyttää hyväkseni tätä tilaisuutta kiittääkseni parlamenttia siitä, että se on hallitustenvälistä kongressia ajatellen pitänyt huolta osallistumisesta keskusteluun eurooppalaisesta oikeudellisesta toimielimestä, joka on tämän yhteisöpatentin toteuttamisen ehdoton edellytys. Lyhyesti sanottuna pk-yrityksille patenttikysymys on ratkaiseva tekijä niiden omalla alalla vaikuttavien seikkojen ohella.
Alueellista ulottuvuutta on painotettu, ja minä annan sille suuren painoarvon, sillä hyviä kokemuksia on saatu joillakin alueilla, jotka pitäisi esittää esimerkkeinä koko Euroopalle. Annan suuren painoarvon myös tutkimuksen ja rakennerahastojen välisille suhteille unohtamatta lainkaan Euroopan investointipankin roolia. Tässä mielessä keskusteluja on käyty Euroopan investointipankin kanssa. Vireillä on hankkeita EIP:n roolin tehostamiseksi kaikissa innovaatioissa ja muutoksissa, jotka koskevat ehdokasvaltioita, joista me olemme täällä puhuneet.
Yhteistä tutkimuskeskusta ja sen asiantuntija-asemaa on painotettu; kolmen prosentin tavoite BKT:sta on mielestäni kunnianhimoinen mutta välttämätön tavoite kaikissa jäsenmaissa.
Haluaisin lyhyesti tiedottaa parlamentille seuraavista vaiheista. Näistä vaiheista ensimmäinen on ilmeisen selvä. Haluaisin aluksi painottaa kovasti, että oli hyvin tärkeää, että parlamentti ilmaisee kantansa tänään. Siksi kiitin jäsen Plooijia nopeudesta, jolla hän laati mietintönsä, ja myös kaikkia parlamentin jäseniä siitä, että he käsittelivät mietintöä perusteellisesti hyvin lyhyessä ajassa. Seuraava vaihe on siis tutkimusasioista vastaavan neuvoston kokous, joka pidetään 15. kesäkuuta. Tämä mietintö tekee päätöksen tukemisen mahdolliseksi, mistä meidän on oltava käytännön esimerkki. Minun mielestäni on tosiaankin ryhdyttävä käytännön toimenpiteisiin.
Käytännön toimenpiteiden yhteydessä muistuttaisin lyhyesti vertailuanalyysista. On olemassa eräs metodologia, joka perustuu kansallisiin tutkimuspolitiikkoihin. Luulen, että jäsenvaltiot hyväksyvät tämän metodologian, kun toimeen asetetaan korkeatasoinen edustajaryhmä. Ensimmäiset tulokset ovat nähtävissä vuoden lopussa. Eurooppalaista osaamista ollaan kartoittamassa yhteistyössä erikoisalojen kansallisten laitosten kanssa. Se ei varmaankaan kuulosta pahalta kenestäkään. Toivottavasti tämä ensimmäinen kartoitus on sekin valmis vuoden lopussa.
Tutkijoiden liikkuvuus on samalla tasolla kuin muidenkin työntekijöiden. Komission jäsen Diamantopouloun kanssa tavoitteenamme on luoda ryhmä, jossa on jäseniä jokaisesta jäsenvaltiosta tutkimassa liikkuvuuden esteitä. "Naiset ja tiede" -aihealueella on luotu huomattava 500 naisen ryhmä, ja tämä tapahtui muuten parlamentin aloitteesta. Tämä ryhmä on laatinut erittäin kiinnostavan kertomuksen, jonka te tunnette ja joka arvioinnillaan käynnistää tärkeitä toimenpiteitä kaikissa jäsenvaltioissa. Arvioinnin tulokset voin antaa teille lähiaikoina. Lopuksi toteaisin komission jäsen Liikasen kanssa käydyistä, sähköisiä verkkoja koskeneista keskusteluista, että haluamme laajentaa verkkoja useilla gigatavuilla nopeasti.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tässä oli kaikki, mitä halusin sanoa lyhyesti. Aika rientää, enkä halua viivytellä enempää. Haluan kuitenkin vielä kiittää teitä kovasti mielenkiinnostanne tätä keskustelua kohtaan. Meidän on mielestäni kehitettävä ja monipuolistettava tätä keskustelua. Minä puolestani tulen pitämään teidät säännöllisesti ajan tasalla asioista. Toivottavasti voimme kaikki yhdessä luoda eurooppalaisen tutkimusalueen, johon minä uskon lujasti.

Puhemies
Arvoisa komission jäsen, suuret kiitokset teille osuudestanne keskusteluun. Ajankohdan huomioon ottaen emme voi keskustella kovin pitkään asiasta. Vaikka en olekaan tämän keskustelun puheenjohtaja, tahdon silti jo nyt toivottaa kollega Plooij-Van Gorselille menestystä tämän tärkeän mietinnön käsittelyssä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Pekingin toimintaohjelma
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Smetin ja Grönerin laatima naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietintö (A5-0125/2000) Pekingin julistuksen ja toimintaohjelman seurannasta (2000/2020(INI)).

Smet
. (NL) Arvoisa puhemies, tämä valiokunta-aloitteinen mietintö on Euroopan parlamentin osuus Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen erityisistuntoon, joka pidetään vajaan kolmen viikon kuluttua New Yorkissa ja jossa arvioidaan Pekingin naisten maailmankonferenssin jälkeisten viiden viimeksi kuluneen vuoden aikaisia toimia ja jossa samalla esitetään julistus sitoumuksen uusimisesta ja toimintasuunnitelman laatimisesta seuraavaa viittä vuotta varten. Tämä mietintö on siis tärkeä, koska se on ainoa mietintö, jonka Euroopan parlamentti aikoo asiasta esittää. Toivon, ja pyydänkin heti komissiolta sitä, että meillä on vielä tilaisuus tehdä komission ja Euroopan parlamentin kesken esivalmisteluja ennen New Yorkiin lähtöämme, jotta olemme keskenämme samalla linjalla.
Mielestäni meille on hyödyksi olla samalla linjalla, sillä naisemansipaatioasiassa Euroopan odotetaan esiintyvän edelläkävijänä. Eurooppa on toiminut edelläkävijänä aikaisemmin, ja sen on pystyttävä jatkamaan tällä tiellä. Mutta ennen kuin puutun edelläkävijän rooliin, haluan ensin sanoa pari sanaa itse arvioinnista.
Arvoisa komission jäsen, on erityisen vaikea tehdä arviointia, jos saatavilla ei ole tietoaineistoa, jonka avulla päästäisiin tarkalleen selville siitä, missä määrin edistystä on kuluneina vuosina tapahtunut Euroopan eri valtioissa. Siitä ei ole mitään numerotietoja. Meillä on raportit valtioittain niistä 12 aiheesta, joista meidän on määrä puhua New Yorkissa ja jotka osoittavat tarkalleen, kuinka pitkälle arvioinnissa on edistytty. Siksi olenkin erittäin tyytyväinen siihen, että ilmoititte viidennestä toimintaohjelmasta keskusteltaessa haluavanne perustaa eräänlaisen observatorion kaikenlaisten mahdollisten sukupuolieriteltyjen tilastotietojen keräämistä varten. Sillä tämän asian kohdalla tiedoissamme on valtava aukko.
Toinen kysymys on tämä, ja osoitan nämä sanani itse parlamentille. Työskentelytapa, jota meidän on ollut pakko noudattaa tämän mietinnön aikaansaamiseksi, osoittaa, että naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan henkilöstö on erittäin vajaalukuinen. Apua oli erittäin vaikea saada, ja jos kollega Grönerillä ja minulla itselläni ei olisi ollut hyviä apulaisia, mitään mietintöä ei luultavasti olisi koskaan ilmaantunut käsiteltäväksi. Mielestäni parlamentille on häpeäksi, että muut valiokunnat saattavat ilmeisesti saada erittäin hyvän ja hyvin varustetun, monilukuisen henkilöstön, mutta tätä ei suoda naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnalle. Olisi ehkä hyödyksi, jos sittenkin tekisimme asianomaisten naisten kanssa asiasta aloitteen.
Tämä arvioinnista. En syvenny siihen sen enempää. Mitä viiteen seuraavaan vuoteen tulee, niin uskon, että toimintasuunnitelma, komission juuri keskusteltavaksi asettama viisivuotissuunnitelma, on erittäin tärkeä. Siihen sisältyvät ilman muuta kaikki perinteiset aiheet, mikä onkin normaalia, sillä maailma menee eteenpäin, mutta eräät aiheet pysyvät jatkuvasti esityslistalla, joskin yhä uudella lailla tähdennettyinä, mutta loppujen lopuksi ne ovat alati toistuvia aiheita.
Työelämää koskeva aihe. Mitkä uudet seikat ansaitsevat mielestäni tulla korostetuiksi? Uudet teknologiat, joiden alalta naiset puuttuvat kokonaan tai joiden alalla heidän läsnäolonsa on liian vähäistä. Sama asia on tässä jo sanottukin. Työelämän ja perhe-elämän yhteensovittaminen työllisyyden suuntaviivojen mukaisesti. Sama palkka samasta työstä. Asia, johon komissio ei mielestäni ole kyllin paneutunut. Mielestäni tähän kiinnitetään erittäin vähän huomiota. Naisten kohdalla sukupuolikuilu on edelleen olemassa palkkoihin nähden.
Päätöksenteko. Komissio on ajanut asiaa ponnekkaasti. Eurooppa on toiminut ponnekkaasti, etenkin politiikan alueella. Työmarkkinaosapuolten tasolla asiaan on mielestäni kiinnitetty liian vähän huomiota. Työmarkkinaosapuolet ansaitsevat paljon enemmän huomiota osakseen, koska ne yhteiskuntaelämässä ovat niin hallitsevasti etualalla.
Väkivalta. Kodeissa tapahtuvaan väkivaltaan kohdistetaan mielestäni liian vähän huomiota. Työpaikoilla tapahtuva väkivalta ja muu sellainen saa kyllä huomiota osakseen, kodeissa tapahtuvaan väkivaltaan sen sijaan kiinnitetään hieman liian vähän huomiota.
Media, myös tähän olisi mielestäni kohdistettava enemmän huomiota. Medialla on yhteiskuntaelämässä erittäin ratkaiseva asema. Naiset ovat siinä liian niukasti edustettuina.
Mitä tulee naisten oikeuksiin ja ihmisoikeuksiin, niin toivon, että hallitusten välisessä konferenssissa voidaan saavuttaa tältäkin osin jonkin verran edistystä.
Lopuksi, kuten jo sanoin, Euroopan odotetaan esiintyvän edelläkävijänä. Mainitsen tässä yhteydessä erityisesti kaksi aluetta. Ensinnäkin sen, että kehitysapua myöntäessämme tai suhteissamme kolmansiin maihin emme rajoittuisi asettamaan ehtoja ainoastaan naisen taloudelliselle asemalle. Asiahan on meille jo tuttu. Tiedämme, että useissa kehitysmaissa talouden kantava voima ovat naiset, ja me annamme tälle seikalle tukemme. Tämänhän jo tiedämme.
Seikka, jota liian vähän korostamme suhteissamme kolmansiin maihin, on se, että myös naisten ihmisoikeuksia on kunnioitettava. Se mitä Afganistanissa tapahtuu, on vastuuntunnotonta. On vastuuntunnotonta, että eräissä maissa jatketaan naisten ympärileikkausta ja että me ylläpidämme itsestään selvällä tavalla mitä parhaimpia suhteita näihin maihin.
Sitten toinen seikka. Laajennettaessa unionia entisiin itäblokin valtioihin on erittäin tärkeää, että "screening"raportissa, joka komission on määrä laatia, on hyvin tarkka selvitys siitä, mitä näissä valtioissa tapahtuu, sillä niissä on havaittavissa taantumista edistyksen sijaan.

Gröner
. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, viisi vuotta Pekingin jälkeen toimintaohjelman täytäntöönpano on perusteellisen analysoinnin kohteena. Olemme tarkastelleet kriittisesti naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa 12 pääongelma-aluetta: köyhyys, opetus ja koulutus, terveys, väkivalta, aseelliset konfliktit, talous, valta ja päätöksenteko, institutionaaliset mekanismit, ihmisoikeudet, media, ympäristö ja tyttölapset. Nyt on kysymys siitä, miten poliittista tahtoa toteutetaan myös parannusten aikaansaamiseksi näillä aloilla.
Haluaisin korostaa, että kahden mietinnön laatijan välinen yhteistyö oli hyvin rakentavaa ja olemme keskittyneet tässä mietinnössä EU:n ja sen jäsenvaltioiden toimenpiteisiin. Yritämme osoittaa puutteita ja antaa joukon suosituksia toimintaohjelman täytäntöönpanon nopeuttamiseksi. Pidän tätä mietintöä myös toimintakonseptina EU:n valtuuskunnalle, jonka pitäisi ottaa johtava neuvotteluasema kesäkuussa New Yorkissa ja toimia tiiviissä yhteistyössä hallitusten ja kansalaisyhteiskunnan edustajien kanssa naisten oikeuksien vahvistamiseksi.
Tässä kohdin haluaisin oikein sydämellisesti kiittää myös neuvoston puheenjohtaja Belémia ja komission jäsentä siitä, että meidät oli otettu erittäin hyvin mukaan helmikuussa Brysselissä pidetyn konferenssin valmisteluvaiheeseen, ja toivon, että se sujuu seuraavassa valmisteluvaiheessa yhtä hyvin.
New Yorkiin mentäessä meillä on joukko onnistumisia. Tasavertaisten mahdollisuuksien ankkuroiminen kaikkiin politiikkoihin, eli gender mainstreaming, on toki tällä välin tullut poikkileikkausperiaatteeksi monilla EU:n aloilla. Samanaikaisesti jatketaan edelleen positiivisia toimia neljännessä toimintaohjelmassa ja todennäköisesti myös viidennessä.
Vaikka huomattavaa edistymistä on tapahtunut, yhtenä päätehtävänä on myös, että oikeudet toteutetaan nyt käytännössä. Siinä meillä on apuna Amsterdamin sopimuksen 2 ja 3 artikla, joissa nyt naisten ja miesten yhtäläiset mahdollisuudet on määritelty yhteisön tavoitteeksi ja tehtäväksi, tai 141, jonka nojalla voimme tehdä työllisyyspolitiikassa enemmän. Kuitenkin tarvitsemme vielä aivan varman oikeusperustan. Tarvitsemme yhden yhtenäisen oikeusperustan sisällyttämisen perustamissopimukseen naisten ja miesten yhtäläisistä mahdollisuuksista kaikilla politiikan aloilla ja toistamiseen direktiivin 141 artiklan positiivisten toimien toimeenpanemiseksi. Viides toimintaohjelma on ensisijaisen tärkeä ja lopulta myös yhtäläisistä mahdollisuuksista vastaava ministerien neuvosto, joka on päättävä ministerien neuvosto.
Olen sitä mieltä, että laajentumisprosessissa - yhteisesittelijäni korostikin jo asiaa - ja kehitysmaiden kanssa tehtävässä yhteistyössä Euroopan unionin ulkosuhteissa on vahvistettava yhteistyötä ja tuotava sukupuolinäkökulma esiin. Kun tajuamme, että neljännessä naisten maailmanlaajuisessa konferenssissa naisten mahdollisuudet olivat merkittävässä roolissa, niin tietoyhteiskunnan edelleen kehittämisessä aletaan noudattaa ensisijaisesti myös samaa periaatetta. Kuten erittäin hyvin luettelimme, on kysymys työpaikoista, tulevaisuuden tehtävistä, siitä, että naiset eivät häviä globalisaatiokilpailussa.
Me olemme myös kehittäneet vaikuttavan kirjon toimenpiteitä työllisyyden edistämiseksi. Kuitenkin samapalkkaisuudessa on vielä paljon toivomisen varaa. Perheen ja työn yhdistämisessä on otettava huomioon molemmat vanhemmat - isät ja äidit - ja vahvistettava kuvaa uudenlaisesta perheen tehtäviin osallistuvasta miehestä.
Naisten poliittisessa tasavertaisuudessa on myönteistä kehitystä. Meillä on Euroopan unionin kansallisissa parlamenteissa keskimäärin 20 prosenttia naisedustajia. Täällä parlamentissa naisia on 30 prosenttia. Mutta on vielä paljon parantamista, jotta saavutetaan niin sanoakseni kriittinen massa. Uskon, että voin sanoa puolueryhmäni täysi tuki takanani, että tässä kiintiöt ovat välttämättömiä. Kiintiöt on viimeinkin määriteltävä, jollei haluta, että kestää toiset sata vuotta kunnes naisilla on samat oikeudet kuin miehillä, ja tämä kaikilla yhteiskunnan aloilla, taloudessa, työmarkkinaosapuolten kanssakäymisessä, yliopistoissa, tieteessä. Meidän on myös raivattava tie tiedotusvälineisiin.
Naisiin kohdistuva väkivalta on vielä yksi tärkeä alue. Olemme vaatineet täällä Euroopan parlamentissa 350 jäsenen kannattaessa väkivallan vastaista vuotta. Mutta paljon on vielä tehtävää. New Yorkissa on tärkeää, että saamme aikaan päätöksen Peking plus 10:stä, toisesta naisten maailman konferenssista 2000-luvulla.

Avilés Perea
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Yhdistyneiden Kansakuntien yleisneuvoston kokous, joka pidetään kesäkuun alkupäivinä tunnuksella "Naiset vuonna 2000: sukupuolten, kehityksen ja rauhan tasa-arvoa 21. vuosisadalle", on erittäin tärkeä naisten tilanteen kannalta.
Pekingin toimintaohjelman soveltamisen seurantatyössä on käynyt ilmi, että suurinta huolta ehdotettujen tavoitteiden toteutumisen kannalta aiheuttavat yhä opetuksen saaminen ja koulutus, valta ja päätöstenteko, terveys, köyhyys ja väkivalta. Viime vuosina tapahtuneet yhteiskunnalliset muutokset vaikuttavat aivan erityisesti naisiin. Iäkkäiden väestönosien määrän lisääntymisellä on erittäin tuntuva vaikutus naisten elämään, koska lakattuaan huolehtimasta lapsistaan he ryhtyvät yleensä huolehtimaan vanhemmistaan.
Vaikka naisten asemassa onkin tapahtunut huomattavaa edistystä, on jäljellä yhä tärkeitä eroja, etenkin syrjintä työelämässä ja palkkaerot samanlaisessa työssä. Suurin vastuu kotitöistä lankeaa naisille, usein jopa kaikki kotityöt.
Naisten tilanne siihen liittyvine perhevastuineen on yhdessä työmarkkinoilla vallitsevien vaikeuksien kanssa synnyttänyt termin, joka on yhtä yksiselitteinen kuin epäoikeudenmukainenkin: köyhyyden naisvaltaistuminen. Tarvitaan yhä aloitteita, jotka helpottavat naisten pääsyä työmarkkinoille ja tekevät mahdolliseksi heidän täysipainoisen ammatillisen kehityksensä; tätä varten olisi helpotettava naisten toista työtä lisäämällä lastentarhojen määrää ja raha-avustuksia. Miesten on otettava itselleen enemmän vastuuta perheestä ja sopeuduttava jatkuvasti kehittyvään yhteiskuntaan, joka on muokannut uusiksi perinteisiä rooleja.
Tietoyhteiskunta vaatii yhä enemmän teknillisen koulutuksen saaneita ihmisiä, joihin naisten on tultava mukaan, ja tämä onkin toiminta-alue, johon heillä on erityisiä lahjoja. Jos naisten määrää päätöstentekoprosessissa lisättäisiin, niitä vaivaavat ongelmat ratkaistaisiin paljon helpommin. Melkoisesti on edistyttykin, mutta yhä on politiikassa ja talouselämässä alueita, joilla naiset ovat aliedustettuja.
Tällä hetkellä vallitsevista ongelmista emme ikävä kyllä voi jättää mainitsematta naisiin kohdistuvan väkivaltaisuuden ongelmia: väkivaltaa kodin piirissä, aseellisissa selkkauksissa ja viime vuosina yhä lisääntyneessä naisilla käytävässä kaupassa. Se on väkivaltaa, joka on rikkomus ihmisen perusoikeuksia, hänen omanarvontuntoaan ja fyysistä koskemattomuuttaan vastaan.
Amsterdamin sopimus helpottaa tasa-arvotavoitteiden yhdistämistä yhteisön politiikkoihin ja etenkin sen 141 artikla helpottaa myönteisten toimintojen luomista työllistämisen piirissä. Työllistäminenhän tavallisesti ratkaisee myös muut syrjinnästä, taloudellisesta riippuvuudesta, henkilökohtaisen vapauden puutteesta ynnä muusta johtuvat ongelmat. Yhteisön viidennessä toimintaohjelmassa olisi käytävä käsiksi yhä jäljellä oleviin ongelmiin myöntämällä talousarviossa määrärahoja, joilla voitaisiin laatia ohjelmia sitä kipeimmin kaipaaville alueille. Näiden tavoitteiden saavuttamisessa tiedotusvälineiden myötävaikutus on varmasti välttämätöntä.

Theorin
Arvoisa puhemies, "naiset kannattelevat puolta taivasta", sanoi kerran eräs menestyksekäs mies. Mutta taivas ei riitä. Naisia on enemmän kuin puolet maapallon väestöstä, mutta he eivät vieläkään saa ääntänsä kuuluviin ja ovat edelleen aliedustettuina useimmilla poliittisilla, taloudellisilla ja yhteiskunnallisilla alueilla. Tätä ei voida hyväksyä!
Vuosisatojen ajan naiset ovat vaatineet oikeuksia täysivaltaisina kansalaisina. Pohjoisen äänioikeusaktivisteista etelän silpomiseen vastustajiin. Pekingin konferenssissa vuonna 1995 päätettiin yhteisestä näitä eri naisryhmiä koskevasta toimintasuunnitelmasta; virstanpylväs naisten oikeuksien tunnustamisessa osaksi ihmisoikeuksia. Käytännöllisesti katsoen kaikki maailman hallitukset allekirjoittivat Pekingin konferenssin toimintasuunnitelman.
Pekingin julistuksessa erotetaan 12 kriittistä aluetta ja määritetään pitkän aikavälin tavoitteita ja kantoja, jotka hallitusten, Yhdistyneiden Kansakuntien, kansanliikkeiden ja yksityisen elinkeinoelämän olisi hyväksyttävät naisten edellytysten parantamiseksi. Viisi vuotta myöhemmin naisten syrjiminen on edelleen laajalle levinnyttä, ja naisiin kohdistuva väkivalta on edelleen maailmanlaajuinen ilmiö. Lasikatto estää naisten ylennykset työelämässä, hallinnossa ja politiikassa. Naiset ovat ylivoimaisena enemmistönä niiden miljardin ihmisen joukossa, jotka elävät äärimmäisessä kurjuudessa ja lukutaidottomuudessa, ja miehet tekevät yhä naisia koskevat päätökset. Kesäkuun Peking+5-konferenssissa on aika tehdä konkreettisia päätöksiä, joiden käytännön tuloksena on Pekingin ohjelman tavoitteiden toteutuminen. Siinä mietinnössä, josta äänestämme huomenna, korostetaan, että edistysaskeleet kaikilla 12 alueella ovat välttämättömiä, jotta naiset voisivat saada muodostu pelkkä puheharjoitus.
Ensiksi maailman hallitusten on hyväksyttävä konkreettinen toimintasuunnitelma ja sitoutua uudestaan Pekingin tavoitteiden toteuttamiseen. Toiseksi niiden on annettava sitoumuksia taloudellisista välineistä päätösten toteuttamista varten, ja kolmanneksi valvontavälineitä on perustettava täytäntöönpanon valvomiseksi. Nämä kolme työkalua ovat tähän mennessä puuttuneet Pekingin suunnitelman täytäntöönpanosta. Se tosiseikka, että maailman hallitukset kieltäytyvät tunnustamasta, että tyttöjä ja naisia käytetään hyväksi ja vainotaan kehdosta hautaan, on maailman kaikkien aikojen ilmeisimpiä ja laajimpia ihmisoikeuksien loukkauksia. Sen naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta haluaa muuttaa. Naisten ei pidä pelkästään kannatella puolta taivasta vaan heillä on myös oltava oikeus ottaa vastuu päätöksistä, jotka koskevat koko maapalloa. Vai kuinka, arvoisa komission jäsen?

Hautala
Arvoisa puhemies, me olemme menossa New Yorkiin ennen kaikkea keskustelemaan naisten asemasta maailmanlaajuisesti. Tottakai meillä myös Euroopan unionissa on syytä parantaa naisten asemaa kaikilla elämän aloilla, mutta ennen kaikkea nyt on kyse maailmanlaajuisesta konferenssista. Uskon, että sinne kannattaa viedä mukana sellainen ajatus, että naisten aseman vahvistaminen voidaan nähdä yhteiskunnan kehitysstrategiana. Kun panostamme naisiin, niin samalla autamme kokonaisia yhdys- ja yhteiskuntia astumaan kehityksen tielle. Tästähän on erittäin vakuuttavaa todistusaineistoa: esimerkiksi naisten perusterveyden hoitoon panostamalla voidaan voittaa monia vaikeita ongelmia. Köyhyyden poistamisessa naisten tukeminen esimerkiksi meidän näkökulmasta aivan mitättömän pienillä mikrolainoilla on osoittautunut erittäin hyväksi strategiaksi edistää taloudellista toimeliaisuutta. Naisten koulutus on tietenkin se, joka antaa naisille mahdollisuuksia nousta yhteiskunnan täysivaltaisiksi jäseniksi.
Uskon, että jos meillä Euroopan unionista on jotakin vietävää tähän konferenssiin, niin se liittyy siihen, että me olemme käynnistäneet tällaisen gender mainstreaming -prosessin, jossa me yritämme saada sukupuolinäkökulman kaikkeen päätöksentekoon mukaan. Kuten me kaikki täällä tiedämme, se ei ole helppoa, siinä on meillä itsellämmekin vielä valtavasti tekemistä, mutta me voimme ottaa esille sen, että esimerkiksi sodan ja rauhan kysymyksissä naisten asema on arvioitava uudelleen. Naiset ovat hyvin suurissa määrin nykyaikaisten sotien uhreja ja kärsijöitä. Miksi emme pohtisi sitä, mitä naiset voivat tehdä tällaisten nykyaikaisten konfliktien ennaltaehkäisemiseksi ja ratkaisemiseksi?
Pekingin kokouksessa viisi vuotta sitten sanottiin, että naisten oikeudet ovat ihmisoikeuksia. Aivan niin kuin esittelijä Smetkin totesi, me emme voi hyväksyä sitä, mitä naisille tapahtuu Afganistanissa, ja meidän täytyy edistää naisten ihmisoikeuksia New Yorkin konferenssissa.

Eriksson
Arvoisa puhemies, tästä mietinnöstä voidaan todeta, että naisten oikeuksien ja tasa-arvoasiain valiokunnassa vallitsee lähes sataprosenttinen yksimielisyys. Haluaisin kuitenkin painottaa joitakin seikkoja.
Toteamme, että naisten ja lasten oikeudet ovat yleisten ihmisoikeuksien korvaamaton ja erottamaton osa. Naisten taloudellinen riippumattomuus on välttämättömyys, jos halutaan päästä todelliseen tasa-arvoon. Naiset Euroopan unionin sisällä ja sen ulkopuolella ovat erityisen alttiita köyhyydelle.
Vuoden 1995 toimintasuunnitelmassa mainitaan nimenomaan vapaus olla itse vastuussa seksuaalisuutta ja yksilön loukkaamattomuuden täyttä kunnioittamista ja naisten ja miesten välisiä suhteita koskevista kysymyksistä sekä seksuaalisia suhteita ja lisääntymistä koskevissa kysymyksissä.
Nämä ovat kohtia, joita erilaiset uskonnolliset fundamentalistit nyt kieltäytyvät hyväksymästä. Pro-life-liike ja niin kutsutut perheidensuojeluryhmät, Vatikaani ja islamilaiset fundamentalistit ovat erittäin aktiivisia ja ovat olleet aktiivisia erittäin hyvin järjestäytyneellä tavalla niiden konferenssien aikana, joita on viime kuukausina pidetty muun muassa New Yorkissa. Ne siis sabotoivat rakentavaa vuoropuhelua hallitusten ja vapaaehtoisjärjestöjen välillä. Haluaisin vedota tämän parlamentin suureen kristillisdemokraattiseen tyhmään, jotta se suhtautuisi torjuvasti tähän YK:n seurantakonferenssin sabotoimiseen.
Haluan myös haastaa jäsenvaltioiden hallitukset ja sen Euroopan parlamentin valtuuskunnan, joka on lähdössä New Yorkiin muutaman viikon päästä tehdäkseen kaiken voitavansa saadakseen aikaan sen Peking+5- konferenssin loppuasiakirjan, jota nämä ryhmät uhkaavat. Kyseessä on sellaisen loppuasiakirjan saaminen aikaan, jossa on mukana ne toimintasuunnitelman hyväksytyt 12 kohtaa, niin että voimme kaikki yhdessä työskennellä naisten oikeuksien ja tasa-arvon edistämiseksi - ei sen viemiseksi taaksepäin.

Turco
Arvoisa puhemies, yhdymme kahden mietinnön esittelijän tekemään perustyöhön, olemme samaa mieltä heidän lähestymistavastaan ja siitä seikasta, että hyvien päämäärien luomista jatketaan, mutta kun sitten onkin aika arvioida, mitä viiden viime vuoden aikana on tehty kuten täällä sanottiin meillä ei olekaan tietoja, enkä tarkoita tällä objektiivisia tietoja, vaan meillä ei ole edes perustietoja, joiden avulla voisimme suunnitella uusia toimia tai tutkia niitä tapoja, joilla korjata epäonnistuneet toimemme. Euroopan komissio esittää meille siis jälleen kerran suuria päämääriä, mutta hyvin vähän konkreettisia toimia.
Tässä tilaisuudessa voisi mielestämme olla hyödyllistä, että unioni tekisi aloitteen, mutta todellakin konkreettisen aloitteen, jolla olisi vahvistetut määräajat ja joka olisi ensisijainen tavoite. Koska puheena olevaan asiaan liittyy laajalti ongelmia, mielestämme naisten sukupuolielinten silpominen ansaitsee erityistä huomiota. Haluaisimme kuulla komission jäsen Diamantopouloulta, tarkastellaanko kolmansien maiden suhteita koskevaa lauseketta erityisen huolellisesti naisten sukupuolielinten silpomisen osalta, jotta kysymyksessä saavutettaisiin lopullinen päätös siinä mielessä, että kaikki ne maat, jotka sallivat tai suvaitsevat naisten sukupuolielinten silpomisen, eivät enää saisi avustuksia Euroopan unionilta.
Tämä on huomattava ongelma, ja tämä käytäntö on niin yleinen ja laajalle levinnyt, että myös Euroopassa päivittäin ilmestyvistä lehdistä siitä saa lukea yhä useammin.

Karamanou
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, puhuessani Pekingissä vuonna 1995 päätetystä tasa-arvon toimintaohjelmasta, haluaisin nyt tilaisuuden tullen nostaa esille YK:n roolin ja ponnistukset tässä kysymyksessä sekä myös palauttaa mieliin unionin merkittävän roolin ja panoksen toimintaohjelman hyväksymisessä maailmanlaajuisella tasolla. YK:n New Yorkissa pidettävän huippukokouksen lähestyessä on mielestäni sopiva hetki tavoitella aktiivisempaa ja tehokkaampaa eurooppalaista ja maailmanlaajuista politiikkaa kaikilla alueilla, politiikkaa, joka ulottuu Afganistaniin ja Persianlahden maihin asti, missä naisten kova kohtalo on yhä nykyäänkin elää ilman perusihmisoikeuksia.
Tämä ei tietenkään tarkoita, että aliarvioisimme tapahtunutta edistymistä ja Euroopan unionin panosta naisten aktiivisessa mukanaolossa kaikilla ammatillisilla ja tieteen aloilla, naisten suorituksia kaikilla koulutusasteilla, heidän menestystään kaikkialla, missä sovelletaan yhtäläisten oikeuksien politiikkoja ja kykyihin perustuvia järjestelmiä. Kuitenkin huolimatta saavutetusta kiistattomasta edistyksestä jäljellä on yhä vakavia epätasa-arvo- ja syrjintäongelmia, joilla on vakavia seurauksia demokratian toiminnalle ja jotka aiheuttavat suuria taloudellisia ja sosiaalisia kustannuksia, koska naisten edustamaa arvokasta inhimillistä pääomaa ei hyödynnetä täysimääräisesti.
Tästä syystä seuraavaksi on kuljettava eteenpäin konkreettisen näkemyksen ja suunnitelman, strategioiden ja mekanismien, tarkan aikataulun ja indikaattoreiden sekä sellaisten mitattavien tavoitteiden avulla, jotka antavat meille vuonna 2005 uudessa YK:n huippukokouksessa, jossa arvioidaan mennyttä vuosikymmentä, mahdollisuuden arvioida tarkasti saavutettua edistymistä. Nyt meidän on laajennettava toimiamme syrjinnän poistamiseksi työmarkkinoilta, naisten osallistumiseksi työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun ja puuttumiseksi naisiin kohdistuvaan väkivaltaan. Meidän on turvattava vastuiden ja velvollisuuksien oikeudenmukainen jako sukupuolten välillä sekä julkisella että yksityisellä taholla. Lyhyesti sanoen meidän on luotava uusi institutionaalinen ja yhteiskunnallinen kehys, joka heijastaa tapahtuneita muutoksia ja ratkaisee vanhentuneen sukupuolisopimuksen aiheuttamat ongelmat ja vastustuksen. Tässä taistelussa Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden pitää olla etulinjassa.

Diamantopoulou
. (EL) Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi onnitella Gröneriä ja Smetiä erinomaisesta mietinnöstä. 28 konkreettisen suosituksen lisäksi, jotka ovat erittäin hyödyllisiä paitsi Pekingin ohjelmalle myös komission viidennelle ohjelmalle - ja haluankin vakuuttaa, että ne otetaan kokonaisuudessaan huomioon - minun täytyy korostaa, että siihen liittyy myös erittäin kiinnostava tietojen ja kantojen tukema poliittinen analyysi, joka on hieno työkalu, ja se on mielestäni niin kiinnostava, että myös jäsenvaltioiden pitäisi kopioida se.
Viisi vuotta Pekingin jälkeen etenemme kuluneen viisivuotiskauden arviointiin. Kuten puhujat sanoivat, paljon on tapahtunut ja paljon pitää vielä tapahtua. Ja on tietenkin välttämätöntä, että New Yorkissa keskustellaan Afganistanista ja tehdään sitä koskeva päätöslauselma, koska se on yksi aikakautemme suurista häpeätahroista; yksi ihmiskunnan suurimmista häpeätahroista vuonna 2000.
Teimme sitoumuksia vuonna 1995, ja nämä sitoumukset on tietyssä määrin täytetty, ja Pekingissä laadimme niistä täyden analyysin. Voidaan kysyä, onko meillä Euroopan unionin tasolla käytettävissä tarvittavat tiedot. Haluaisin ilmoittaa teille, että komissio on jo kauan kamppaillut kerätäkseen tiedot kaikista jäsenvaltioista, saadakseen vastaukset yhä uudestaan ja uudestaan lähetettyihin kyselylomakkeisiin, saadakseen vastaukset kaikkiin osa-alueisiin, jotka koskevat lainsäädäntöä, rakenteita, toimia ja tilastoja. Minun on myönnettävä, että suuren vaivannäön jälkeen olemme päätyneet konkreettiseen tietokokonaisuuteen, joka julkistetaan mahdollisimman pian - toivottavasti 15 päivän päästä - ja jossa on myös vuoden 1999 tiedot. Tämä oli myös syy tähän erityiseen viivästykseen.
Mitä mietintöön tulee, haluaisin mainita kolme kohtaa, jotka Euroopan maille lähetettyjen kyselylomakkeiden mukaan ovat ensi sijalla Euroopan maiden problematiikassa. Ensimmäinen ovat uudet muutokset tietoyhteiskunnassa. Uuden muutokset, jotka muuttavat taloutta, yhteiskuntaa ja työskentelymallia, synnyttävät suuria haasteita mutta myös suuria ongelmia erityisesti kaikista heikoimmille kansanosille ja suuria ongelmia naisille, joiden osallistumisosuus tähän uuteen teknologioiden maailmaan on paljon pienempi kuin miesten ja joiden työttömyys on korkeammalla tasolla. Tässä asiassa meidän pitää siis korostaa uutta tavoitetta koulutuksessa, elinikäistä koulutusta, uudelleenkoulutusta ja erityisohjelmia, jotka koskevat naisten osallistumista uuteen tietoyhteiskuntaan, sekä myös naisten osallistumista työmarkkinoille.
Toinen kohta koskee demokratiaa; myös se liittyy tietoyhteiskuntaan, jossa avautuu uusi viestintätapa kansalaisten ja poliitikkojen välille, mutta myös uusi tie, joka pitää tuntea ja jolla pitää olla sopiva kulkuneuvo. Ja on tietenkin olemassa vanha naisten edustuksen ongelma, jota kaikki puhujat ovat jo käsitelleet.
Kolmas kohta, jolle sillekin jäsenvaltiot näyttivät antavan merkitystä, on naisiin kohdistuva väkivalta, jossa vakavin ongelma on naisten välittäminen eli siis nykyaikainen ihmiskauppa. Hyvät parlamentin jäsenet, valitettavasti meidän on todettava, että uusi aikakausi tuo näyttämölle paitsi sähköisen kaupankäynnin, niin kuin se on taloudessa määritelty, myös naisten ja lasten sähköisen kaupankäynnin. Tietenkin myös näihin kysymyksiin tarvitaan innovatiivisia ratkaisuja, joissa tarvitaan uusia lähestymistapoja, emmekä voi pitää niitä vain uuden aikakauden hintana. Mielestäni tämä on myös yksi peruskysymys, jossa tarvitaan arviointia sekä ennen kaikkea sitoumustemme uudistamista.
Haluaisin korostaa, että on selvää, että Pekingin neuvottelut ovat ongelmalliset. Olen samaa mieltä, että on olemassa keskuksia ja järjestäytyneitä voimia, jotka haluavat viedä taaksepäin kaikkea tätä edistystä ja avata uudelleen esityslistan, josta me olemme sopineet. Onkin hyvin tärkeää, millä tavoin järjestäydymme kaikilla tasoilla ja kuinka painostusryhmämme toimivat kaikilla tasoilla, jotta välttäisimme kokonaan esityslistan avaamisen ja paluun menneisyyteen ja jotta uudistaisimme sitoumuksemme ja loisimme uuden eteenpäin vievän voiman niiden asioiden toteuttamiseksi, joihin uudella aikakaudella olemme sitoutuneet.
Koska mielestäni kaikki neuvottelut riippuvat myös valmistelutyöstä sekä omien lähtökohtiemme ja vastapuolella olevien lähtökohtien hyvästä hallinnasta, tarvitaan erityistä yhteistyötä puheenjohtajavaltio Portugalin kanssa, yhteistyötä myös parlamentin ja komission taholta. Ei ole mielestäni tarpeen vakuuttaa, että komissio - ja minä itse - olemme puheenjohtajavaltio Portugalin käytettävissä, jotta olisimme mahdollisimman hyvin valmistautuneita näihin neuvotteluihin.

Puhemies
Kiitos teille, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
Tahdon muuten ilmaista kohteliaisuuteni kaikille yhä läsnä oleville jäsenille sisukkuuden osoittamisesta ja kiittää lämpimästi kaikkia yhä läsnä olevia virkailijoita pitkällisestä aherruksesta.
(Istunto päättyi klo 23.53.)

Slovenian tasavallan presidentti Kuèanin puhe
Puhemies
 Minulla on Euroopan parlamentin puhemiehenä kunnia ja hyvin suuri ilo toivottaa tervetulleeksi Slovenian tasavallan presidentti Milan Kuèan. Arvoisa presidentti, meillä on ensimmäistä kertaa tilaisuus ottaa teidät vastaan, ja olen siitä iloinen.
Slovenian kevään huipentumana ensimmäiset vapaat ja demokraattiset vaalit pidettiin vain 10 vuotta sitten, 8. huhtikuuta 1990. Tuona keväänä olivat oraalla kesän 1991 yhteenotot ja jännitteet, kesän, jonka aikana Slovenia saavutti itsenäisyytensä.
Me kaikki muistamme tietenkin yhä kuvat noista kesän 1991 kymmenestä dramaattisesta päivästä. Slovenian kansan ja sen presidentin rohkeus, vapaudenrakkaus ja päättäväisyys veivät tuolloin voiton väkivallan uhasta. Näin syntyi vapaa ja demokraattinen Slovenia. Tämä tapaus merkitsi samanaikaisesti paluuta yhteisiin eurooppalaisiin vapauden ja rauhan sekä demokratian ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen arvoihin.
Nämä eurooppalaisen sivilisaation olennaiset saavutukset sinetöivät nykyisten ja tulevien yhteisten toimiemme luovuttamattoman perustan. Euroopan unioni on ennen kaikkea arvojen yhteisö.
Panen ilokseni merkille, että Slovenia on useita vuosikymmeniä kestäneen kommunistisen diktatuurin jälkeen kohottanut nämä arvot valtion perustaksi. Ja Slovenia kuuluu nyt eurooppalaiseen suurperheeseen, jonka haluamme pian koota yhteen.
Assosiaatiosopimus antoi meille vuonna 1996 mahdollisuuden perustaa Euroopan parlamentin ja Slovenian parlamentin välisen parlamentaarisen sekavaliokunnan. 10. kesäkuuta 1996 maanne esitti virallisen hakemuksensa liittyä Euroopan unioniin. Neuvottelut käynnistettiin maaliskuussa 1998, ja tiedän, että niitä jatketaan aktiivisesti komission puheenjohtaja Romano Prodin ja komission jäsen Verheugenin johdolla.
Tiedämme, että teillä on ollut Slovenian presidenttinä näinä 10:nä viime vuotena ratkaiseva osa Slovenian myönteisessä kehityksessä.
Siksi olen aivan erityisen iloinen ottaessani teidät tänään vastaan keskuuteemme. Tervetuloa, arvoisa presidentti, ja annan teille enempää odottamatta puheenvuoron.

Kuèan

Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, minulla on kunnia saada puhua tässä arvokkaassa parlamentissa.
Olen erityisen iloinen siitä, että olen saanut tehdä sen nyt, kun on kulunut 50 vuotta siitä, kun Robert Schuman kehotti Ranskaa, Saksaa ja muita maita ottamaan käyttöön terästä ja hiiltä koskevan yhteisen talouspolitiikan. Tuona päivänä alkoi Euroopan yhdentymiskehitys. Se on teidän ja meidän yhteinen eurooppalainen juhlapäivämme, ja lausun teille vilpittömät onnentoivotukseni.
Onnittelen teitä, jotka olette uskoneet ja luottaneet Euroopan yhdentymisaatteeseen. Sain vakuutuksen tästä luottamuksesta, kun Euroopan parlamentin ansioitunut puhemies Fontaine teki äskettäin erittäin onnistuneen vierailun Sloveniaan. Slovenian parlamentille pitämässään puheessa puhemies Fontaine ilmaisi selvästi sitoutuneensa Euroopan yhdentymisen edistämiseen ja sanoi: "On tärkeää, että tuemme pyrkimyksiä lujittaa kunkin maan erityispiirteitä. Meidän täytyy näin ollen syventää Euroopan unionin perustaa ja valmistella sitä laajentumiseen niin, että se pystyy tulevaisuudessa säilyttämään toimintakykynsä, kun se vastaa sekä sisäisiin että ulkoisiin haasteisiin. Tämä on mahdollista ainoastaan sillä ehdolla, että säilytämme nykyisen tasapainon pienten ja suurten maiden välillä ja etenemme kohti kansalaisten Eurooppaa."
Tämä ajatus on mielestäni erityisen tärkeä, koska siinä korostetaan rinnakkaiseloa.
Rinnakkaiselo on ihmiskunnan tulevaisuuden ainoa todellinen vaihtoehto; myös Euroopan tulevaisuuden. Kysymys kuitenkin kuuluu: mihin tuo rinnakkaiselo perustuu? Olen vakuuttunut siitä, että sen pitäisi perustua ennen kaikkea niihin kokemuksiin, jotka olemme tuoneet tullessamme ja jotka ovat synnyttäneet ne arvot, jotka olemme todenneet Euroopan demokratian perusarvoiksi ja julistaneet koko uutta Eurooppaa yhdistäviksi periaatteiksi.
Ne kokemukset, jotka viemme mukanamme 2000-luvulle, liittyvät siirtomaavaltojen sekä ideologisen, poliittisen ja sosiaalisen totalitarismin nousuun ja tuhoon. Tämän vastapainona mutta kokemustemme olennaisena osana ovat oikeusvaltio ja ihmisoikeudet, yksilöiden ja kansakuntien vapaus, demokratia poliittisen vallan edellytyksenä sekä sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja vakaus tavoitteina, joihin meidän täytyy jatkuvasti pyrkiä.
Kokemusten ohella rinnakkaiselomme pitäisi perustaa sellaisten lakien varaan, jotka määrittelevät ihmisen elämää 2000-luvun kynnyksellä ja joiden avulla pannaan täytäntöön ja vahvistetaan näitä arvoja. Nämä ovat maailmanlaajuisen yhteisön lakeja. Toistaiseksi maailmanlaajuinen yhteisö näyttää rajoittuvan markkinoihin, talouksiin sekä tieto- ja viestintäteknologiaan. Politiikka laahaa tämän suuntauksen perässä. Rinnakkaiselon vakaa perusta maailmassa edellyttää kuitenkin maailmanlaajuisia politiikkoja, joiden avulla pystytään synnyttämään sellaista sosiaalista johdonmukaisuutta, joka tasapainottaa jo maailmanlaajuistuneen pääoman vaikutuksia.
Maailmanlaajuinen politiikka edellyttää, että kansalaisvaltion suvereeniuteen perustuvat kansalliset politiikat ja edut olisi sidottava yhteisvastuulliseen maailmanlaajuiseen politiikkaan. Tässä olisi kyse eräänlaisesta maailmanlaajuisesta "sisäpolitiikasta", johon kaikki maat olisivat sidottuja. Sen perustana olisivat muun muassa seuraavat asiat: maailmanlaajuisesti levinnyt poliittinen ja taloudellinen demokratia; sitovat yksilölliset ja kollektiiviset ihmisoikeusnormit; eri kulttuurien, uskontojen ja sivilisaatioiden välinen vuoropuhelu; nationalismin ja muukalaisvihan vastustaminen; uudenlainen tasapaino taloudellisesti kehittyneiden ja kehittyvien maailmanosien välillä; oppimisen, tietämyksen, tutkimuksen ja tiedon maailmanlaajuistuminen; kansainvälisen ja alueiden välisen yhteistyön kehittäminen; sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen ja yhteisvastuuseen perustuvan yhteiskuntajärjestyksen luominen; yhteinen turvallisuus- ja puolustuspolitiikka; järjestäytyneen rikollisuuden torjunta. Näiden politiikkojen myötä voisimme kyetä varmistamaan sen, että kylmän sodan ideologisten, poliittisten ja sotilaallisten vastakkainasettelujen tilalle ei tule kulttuurien, uskontojen ja sivilisaatioiden yhteentörmäystä.
Jos haluamme edetä kohti maailmanlaajuista poliittista vastuuta, meidän pitäisi mahdollisimman nopeasti edetä Euroopassa kohti yhteisvastuupolitiikkaa; juuri siinä Euroopassa, joka parhaillaan lujittaa rinnakkaiselon perustaa tulevaisuutta varten. Tästä ovat merkkinä Euroopan yhteiset politiikat - ei ainoastaan rahapolitiikka vaan myös ulko-, puolustus- ja turvallisuuspolitiikat - ihmisoikeuksia koskeva eurooppalainen peruskirja ja mahdollisesti myös tuleva Euroopan perustuslaki. Siitä ovat merkkinä myös pyrkimykset kriisinhallintaan, jolla estettäisiin alueen maiden ulkoisten tai sisäisten kriisien laajeneminen aseellisiksi selkkauksiksi ja hyökkäyksiksi, jotka voivat uhata yhteistä rauhaa, turvallisuutta ja vaurautta. Maailmanlaajuinen yhteisvastuupolitiikka edellyttää paitsi sitä, että estämme muiden sellaiset toimet, jotka vahingoittavat yhteisöä, myös ja erityisesti sitä, että pidättäydymme itse tällaisista toimista.
Avoimessa, moninapaisessa maailmassa, jossa Eurooppa-keskeisyyttä ei enää ole, Eurooppa voi olla yksi sivistyneen kehityksen lipunkantajista vain, jos se on sisäisesti maailmanlaajuinen, jos kaikki sen osat ovat yhdentyneitä ja jos ketään ei jätetä yhteisen tulevaisuutemme ulkopuolelle eikä syrjitä.
Berliinin muurin raunioilla Euroopassa alkaa kuitenkin näkyä merkkejä uudenlaisesta jaottelusta. Todellisuudessa on olemassa monta Eurooppaa. On Euroopan unionin maita ja NATO-jäseniä, joiden kehityksen perustana on Euroopan pitkä demokratiaperinne, ihmisoikeuksien kunnioittaminen ja mahdollinen uusi talouskasvu Euroopan yhteisen rahan myötä. Tähän ryhmään kuuluu lisäksi joitakin pieniä maita, jotka ovat kehittyneet merkittävästi EU:ssa ja säilyttäneet omat erityispiirteensä.
Toinen Eurooppa koostuu niistä maista, jotka neuvottelevat Euroopan unionin kanssa: siis niistä maista, jotka odottavat Eurooppa-junaa ensimmäisen tai toisen luokan odotushuoneissa.
Kolmas Eurooppa koostuu Itä- ja Kaakkois-Euroopan maista (Ukrainasta, Kroatiasta, Bosniasta ja Hertsegovinasta, Albaniasta, Makedoniasta ja Moldovasta), jotka eivät ole vielä päässeet asemalle, vaikka ne haluaisivatkin. Osa niistä ei pääse sinne ilman apua.
On myös niitä maita, jotka eivät toistaiseksi halua liittyä EU:hun. Ne leikittelevät mieluummin Euroopan uudenlaisella ideologisella kahtiajaolla. Voisimme kutsua tätä neljänneksi Euroopaksi. Serbian, joka on valmis horjuttamaan Kaakkois-Euroopan vakautta, on johdattanut tähän neljänteen Eurooppaan sen aggressiivinen kansallinen poliittinen eliitti, joka on aika ajoin saanut tukea muiden Balkanin kansakuntien poliittisten eliittien nationalistisista pyrkimyksistä. Kun Eurooppa päättää kestävän rauhan perustasta ja Balkanin sodan kauhukuvien jälkeen myös Kosovon ja Montenegron tulevaisuudesta, Euroopan yhtenäisyys on jälleen kovalla koetuksella. Veristen sotilaallisten selkkausten mahdollisuus on yhä todellinen.
Tämä yhtenäisyys on sitäkin tärkeämpää, kun Serbiaa on autettava demokraattisessa muutosprosessissa - kun se joutuu kasvokkain totuuden ja oman vastuunsa kanssa. Tämä muutos käynnistää demokraattisen ja moniarvoisen politiikan sekä pyrkimykset palauttaa eurooppalainen arvojärjestelmä Serbian kansan tietoisuuteen. Silloin on välttämätöntä, että Serbialle - ja myös muille Balkanin maille - annetaan haastava mutta realistinen mahdollisuus olla mukana Euroopan yhdentymisessä ja että se annetaan kullekin maalle samoin ehdoin, ilman myönnytyksiä, mutta se vaatii tästä syystä sitäkin enemmän apua.
Yksikään tällainen "Eurooppa" ei ole turvassa poliittisilta tai kulttuurisilta eroilta, jotka voivat vääristää niiden demokraattista kuvaa - ei edes ensimmäinen Eurooppa. Tarkoitan tässä räikeitä muukalais- ja ulkomaalaisvihan, työvoiman liikkuvuuden vastustamisen ja antisemitismin muotoja, jotka kuuluvat nykypäivän poliittiseen populismiin. Tämä aiheuttaa paineita perusarvoille ja uhkaa rinnakkaiseloa ja yhteistä tulevaisuuttamme. Välinpitämättömyys näistä ilmiöistä synnyttäisi välillemme uusia esteitä. Saamamme kokemukset muistuttavat meitä siitä. Uskon, että joidenkin Euroopan maiden varauksellisuus Itävallan vapauspuoluetta kohtaan johtuu näistä kokemuksista ja että reaktio on johdonmukainen riippumatta siitä, ketä se koskee.
Kaikkien vanhojen jaottelujen lisäksi on syntymässä uusia, ja ne vaivaavat Eurooppaa entistä enemmän, sillä nykymaailman tietoyhteiskunta aiheuttaa haasteita kaikilla elämänalueillamme. On olemassa yhä enemmän merkkejä yhteiskunnan jakautumisesta kahteen luokkaan. Maailma on jakautumassa uudella tavalla. Yhtäältä ovat työttömät ja ne, jotka eivät puutteellisten tietojensa takia pysty käyttämään nykyaikaista tietotekniikkaa. Heitä uhkaavat sosiaalinen syrjäytyminen ja lama. Toisaalta ovat ne, joilla on tarvittava koulutus ja joiden tulevaisuus on siksi taattu. Tämä on uusi ilmiö, joka havaittiin äskettäin Lissabonissa sosiaalista yhteenkuuluvuutta käsitelleessä EU-kokouksessa.
On selvää, että nykypäivän Euroopassa kaikilla on samat ongelmat, ja me kaikki reagoimme niihin. Emme tietenkään reagoi niihin aivan samalla tavalla. Joka tapauksessa on välttämätöntä, että pyrimme löytämään niihin vastauksia saman arvojärjestelmän pohjalta. Rinnakkaiselon arvojen yhteiset kulmakivet on muurattu. Nyt kaikille on annettava mahdollisuus elää näiden arvojen mukaisesti.
Tässä saattaa olla ratkaisevan tärkeää Eurooppaa kohtaan tunnettu uudenlainen sitoutuminen, jonka ymmärrän Euroopan laajuiseksi inhimillisten siteiden, yhteistyön, yhteisvastuun, kunnioituksen ja muiden arvojen järjestelmäksi. Tässä ei ole kyse ainoastaan ajatusten, työvoiman, tavaroiden ja pääoman vapaasta virrasta vaan myös sellaisten arvojen kuin moninaisuuden kunnioitus, suvaitsevaisuus, "Euroopan kansalaisten" yhdenvertaisuus lain edessä riippumatta heidän kansallisesta, etnisestä ja kulttuurisesta taustastaan tai näkemyksistään. Näin he voivat samastua mahdollisimman paljon samoihin arvoihin kaikkialla Euroopassa, mikä puolestaan voi muodostaa Euroopan perusluonteisen sidekudoksen.
Tällainen mielentila olisi paras tae siitä, että suvaitsemattomuus ja vihamielisyys jäävät reunailmiöiksi. Samalla se tarkoittaisi, että valtaapitävät eivät missään Euroopan maassa kehtaisi suvereeniuden tai sisäisiin asioihin puuttumattomuuden periaatteen nimessä järjestelmällisesti tukahduttaa tai rajoittaa yksilöllisiä eivätkä kollektiivisia ihmisoikeuksia. Jos niin kävisi, se vaatisi yhteisiä toimia, ilman epäröintiä tai kompromissia.
NATOn väliintulo Kosovossa on kenties ensimmäinen askel tähän suuntaan. Perusluonteisten ihmisoikeuksien arvo asetettiin valtion perinteisen suvereeniuden arvon edelle. Järjestelmällinen ihmisoikeuksien loukkaus ei näin ollen saisi vastaisuudessa olla vain yksittäisen maan sisäinen asia. Siitä on tulossa kansainvälisen yhteisön vastuulla oleva asia. Aika näyttää, aloittaako tämä uuden luvun kansainvälisissä suhteissa ja kansainvälisessä oikeudessa. Eurooppa - erityisesti EU - ei saisi olla kahta mieltä tästä.
Euroopan maailmanlaajuistumisen todellisena tienä on Euroopan unionin laajentuminen kaikkiin Euroopan maihin. Tämä on haastava tehtävä, sillä Euroopan unioni on nyt aloittamassa laajentumistaan maihin, joilla on erilainen poliittinen tausta kuin nykyisillä jäsenillä. Nyt on niiden maiden vuoro, jotka kuuluivat maailman suuren kahtiajaon aikana entiseen ideologiseen Itä-Eurooppaan. On niiden maiden vuoro, joiden talouskasvu on tästä syystä laahannut jäljessä. On kuitenkin totta, että vasta tämä laajentuminen merkitsee Euroopan todellista yhdentymistä ja maailmanlaajuistumista ja että se merkitsee Itä- ja Länsi-Euroopalle menneisyyden loppua ja maailmanlaajuisen Euroopan tulevaisuuden alkua.
Näille maille, kuten Slovenialle, jotka joutuivat blokkiutumisen takia omaksumaan erilaisen kulttuurin, Euroopan yhdentymiseen osallistuminen olisi myös todiste siitä, että ne ovat lopulta palanneet länsimaisen sivistyksen pariin. Emme joka tapauksessa saisi unohtaa, että nämä maat, myös Slovenia, ovat osoittaneet, että ne ovat varsin lyhyessä ajassa kyenneet omaksumaan ne säännöt, joiden juurtuminen on kestänyt varsin pitkään EU:ssa ja Länsi-Euroopassa. Suuret uudistuspyrkimykset käyvät takeeksi siitä, että EU:n laajentuminen hyödyttää paitsi nykyisiä jäseniä myös jäseniksi pyrkiviä. Laajentumisen lykkääminen osoittaisi, että Eurooppa ei ole vieläkään haudannut menneisyyttä, että se ei ole oppinut tarpeeksi historiasta ja että maailmanlaajuistuminen ei ole vielä sen sisäinen vaatimus. Se osoittaisi myös, että Eurooppa on luopumassa vaikutusvallastaan ja läsnäolostaan maailmassa.
Tämän uuden laadullisen edistysaskeleen myötä EU:n jäsenten keskuudessa on heräämässä epäilyjä. Ne ovat siirtymässä täysin tunnetulta alueelta vähemmän tunnetulle alueelle. Laajentumispäätökseen liittyy aivan uusia riskejä; ja EU:n edessä olevasta ongelmasta on päästävä yhteisymmärrykseen.
Ajattelen lähinnä mittavien sisäisten, toimielimiä ja asiasisältöä koskevien uudistusten toteutusta EU:ssa, sen halukkuutta ottaa vastaan uusia jäseniä ja laajentumisen lykkäämistä. Voisiko olla, että yksittäisten jäsenvaltioiden erityiset edut nousevat jälleen kerran pintaan? Eikö se, että uusia maita ei hyväksyttäisikään jäseniksi peräjälkeen niin pian kuin ne ovat valmiita, vaan että jäsenehdokasvaltiot hyväksyttäisiinkin ryhmänä ensimmäisellä ja toisella kierroksella, merkitse laajentumisen siirtymistä tämän vuosituhannen ensimmäisen vuosikymmenen loppupuolelle?
Ongelmia, epäilyjä ja epävarmuutta esiintyy myös jäsenehdokasvaltioissa. Yhä enemmän on vallalla käsitys "liikkuvasta kohteesta", joka siirtyy kauemmaksi. Tämä laimentaa paremmin valmistautuneiden ehdokkaiden intoa, sillä niistä tuntuu, että niiden täytyy odottaa heikommin valmistautuneita ehdokkaita. Avoin keskustelu näistä käsityksistä vaikuttaisi toki rohkaisevasti, ja olisi erityisen hyödyllistä, jos kaikki voisivat lakata esittämästä toisilleen tekosyitä. EU ei saisi käyttää jäsenehdokasvaltioiden ongelmia tekosyynä viivästyttää omia uudistuksiaan, eivätkä jäsenehdokasvaltiot saisi käyttää EU:n sisäisiin uudistuksiin liittyviä vaikeuksia tekosyynä lykätä niitä uudistuksia, joita niiden täytyy toteuttaa täysjäsenyyttä varten.
Tällaiset tekosyyt heikentäisivät tulevan Euroopan nousumahdollisuuksia, ja se, että laajentumisen ehdoksi asetettaisiin kahdenväliset vaatimukset ja yksittäisten maiden edut, vaikuttaisi tähän yhtä lailla. Tähän kuuluu ehtoja, jotka juontavat juurensa kauas historiaan ja pyrkivät muuttamaan sitä, erityisesti toisen maailmansodan historiaa. Tällaisia vaatimuksia esiintyy Euroopan unionin vallankahvassa, kun taas ne, jotka käyttävät vain oikeutta ottaa uusia jäseniä Euroopan unioniin, ovat voimattomia.
Haluaisin tässä vaiheessa palauttaa mieliin puheen, jonka pidin marraskuussa 1995 edellisen parlamentin ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnassa. Samalla vastustin Slovenian syrjintää, sillä Italian tuolloinen hallitus esti veto-oikeudellaan meitä allekirjoittamasta assosiaatiosopimusta ja asetti allekirjoittamisen ehdoksi niiden kiistakysymysten ratkaisemisen, jotka liittyivät Italian ja entisen Jugoslavian välisiin rajasopimuksiin. Slovenia joutui selkä seinää vasten allekirjoittamaan niin sanotun "Espanjan kompromissin". En mainitse tätä palauttaakseni mieliin muistoja vaan pikemminkin siksi, että myös parhaillaan käytävissä neuvotteluissa on esiintynyt taipumus ottaa esille muka oikeutettuja Sloveniaan liittyviä EU:n etuja. Ajattelen vaatimusta, joka koskee omaisuuden palauttamista niille, joilta se anastettiin toisen maailmansodan jälkeen rangaistuksena yhteistoiminnasta natsi- ja fasistimiehittäjien kanssa. Tuolloisessa Jugoslaviassa Slovenia ei tehnyt mitään, mikä olisi ollut ristiriidassa liittoutuneiden Potsdamissa tekemien päätösten hengen kanssa. Sloveenithan taistelivat liittoutuneiden rinnalla fasismia ja natsismia vastaan. Tällä kertaa Slovenia ei halua hyväksyä sille asetettavia ehtoja, ja se toivoo Euroopan unionilta ymmärrystä ja myötätuntoa.
Olen sitä mieltä, että yksittäiset kahdenväliset kysymykset eivät saisi missään tapauksessa olla syynä asettaa ehtoja EU:n täysjäsenyydelle; eikä niiden pitäisi saada kannatusta EU:n jäseniltä, jotta Euroopan yhdentymisen ja sen tulevaisuuden perusta olisi selkeä ja avoin.
Slovenia on pieni kansakunta. Elimme vuosisatojen ajan monikansallisessa poliittisessa yhteisössä, Itävalta-Unkarin imperiumissa ja kahdessa Jugoslaviassa. Koimme kaiken sen ahdistuksen, jota kansallisen identiteetin polkeminen, pyrkimykset kansallisen identiteetin hävittämiseksi ja eriarvoisuus yhteiskunnassa ja lain edessä kohtalokkaine seurauksineen aiheuttivat. Kaikkein pahinta olivat vihamielisyydet natsi- ja fasistimiehityksen aikana. Meiltä riistettiin oikeus olemassaoloomme kansakuntana. Tästä syystä arvostamme suuresti niiden pyrkimyksiä, jotka edistävät yhteiseen eurooppalaiseen kotiin liittyvää hanketta, jonka perustana on kansallisten ja muiden yhteiskunnan tahojen avoimen autonomian käsite. Monimuotoisuus on Euroopan yhdentymisen menestyksen avain, ja Slovenia on sitonut tähän tulevaisuutensa. Historialliset kokemuksemme ja kansalaistemme tulevaisuus sanelevat sen, ettemme voi hyväksyä vapaaehtoista emmekä pakollista eristäytymistä euroatlanttisista instituutioista. Slovenia haluaa olla osa niitä, ja se on valmis edistämään mahdollisuuksiensa mukaan Euroopan kansakuntien yhteiseloa, mutta se ei ole valmis maksamaan siitä kohtuutonta hintaa.
Slovenia on valmis jäsenyyteen vuoden 2002 loppuun mennessä, ja se uskoo, että se on tuolloin tervetullut EU:n jäsenvaltioiden joukkoon. Olemme iloisia myös siitä, että EU:n jäsenvaltiot sitoutuivat Helsingissä laajentumiseen samaan aikaan kuin parhaiten valmistautuneet jäsenehdokasvaltiot. Jotta nykyiset tavoitteet voitaisiin saavuttaa, neuvottelut pitäisi saada päätökseen ensi vuonna. Olemme vakuuttuneita, että neuvottelujen nykyinen edistys mahdollistaa tämän.
Haluaisin lopuksi painottaa, etten pidä maailmanlaajuistumista ja Euroopan yhdentymistä yhtenäistymisenä. Näiden prosessien suotuisat vaikutukset ovat riippuvaisia siitä, että samalla vahvistetaan yksilöllisyyden ja sirpaloitumisen vapautta. Tässä ei ole kyse pelkästään yksilön vapaudesta ja autonomiasta vaan myös yhteiskuntaryhmien vapaudesta ilmaista etnistä, kulttuurista, uskonnollista, poliittista ja hengellistä taustaansa ja vakaumustaan. Näillä vapauksilla on erityinen merkitys ihmisten elämässä, ja niiden kautta ihmiset ilmaisevat sidettään erityisiin arvoihin. Ainoastaan näiden vapauksien kunnioittaminen voi olla Euroopan rinnakkaiselon perustana. Tähän kuuluu "ykseys erilaisuudessa" -periaatteen vahvistaminen.
Vaihtoehto on selvä. Ellemme onnistu löytämään tällä uudella vuosituhannella sellaisen rinnakkaiselon perustaa, joka ei ole pelkästään menneisyyden kieltämistä vaan myös tulevaisuuden aktiivista hyväksymistä ja johon kuuluu Euroopan yleismaailmallisen yhteisvastuupolitiikan laatiminen avoimessa Euroopan unionissa, Eurooppa johdattaa kohtaloaan takaisin menneisyyteen eikä tulevaisuuteen. Demokraattisella Euroopalla on uuden vuosisadan ja vuosituhannen ensimmäisellä vuosikymmenellä edessään uusia haasteita. Olen vakuuttunut, että yhdentyneen Euroopan kansalaiset pystyvät vastaamaan niihin.

Puhemies
 Arvoisa presidentti, kiitän teitä voimakkaasta, vakaumuksellisesta ja suorasta puheestanne. Muistelitte Robert Schumanin julistuksen viisikymmenvuotispäivää, jota parlamentti vietti todellakin erittäin juhlallisesti. Panin merkille, arvoisa presidentti, että puhuitte yhteisestä vuosipäivästämme, ja saanhan sanoa teille, että arvostimme tuota muistelua erittäin paljon.
Kiitos myös siitä, että mainitsitte muutaman viikon takaisen vierailuni Ljubljanaan. Tämä vierailu oli osa yhdeksättä tapaamista Euroopan parlamentin puhemiesten ja ehdokasvaltioiden presidenttien välillä, tapa, joka aloitettiin useita vuosia sitten edeltäjieni Enrique Barón Crespon, Klaus Hänschin ja José Maria Gil Roblesin aloitteesta.
Minulle tuotti tämän vierailun aikana erittäin suurta kunniaa, että annoitte minulle tilaisuuden puhua Slovenian parlamentissa, ja minun on sanottava laajentumisesta vastaavan varapuhemies Podestán, ulkoasioiden valiokunnan puheenjohtaja Brokin ja valtuuskunnan puheenjohtaja Ebnerin tavoin, että meihin teki erittäin syvän vaikutuksen nähdä ne merkittävät edistysaskeleet, jotka maanne oli ottanut Eurooppaan liittymisen tiellä.
Saanhan sanoa teille lopuksi, että parlamenttimme tunnisti mielestäni erittäin hyvin itsensä sanoista, jotka lausuitte. Esille ottamienne tavoitteiden osalta kerroitte toiveestanne astua yhteiseen kestävään, vahvaan ja yhtenäiseen taloon, ja voin luullakseni sanoa, että tämä on myös parlamentin enemmistön toive. Mainitsitte myös yhtenäisyyden säilyttämisen eroja kunnioittaen. Haluaisin palauttaa tämän osalta mieliin, että 80000 nuorta Euroopan unionin jäsenvaltioista osallistui muutama viikko sitten erääseen kilpailuun, jossa etsittiin tunnuslausetta Euroopalle, ja tunnuslause, jonka palkintolautakunta loppujen lopuksi valitsi, kuului Yhtenäisyys moninaisuudessa. Minun on myönnettävä, että tuo lause ei ehkä ole nerokas, mutta se on kuitenkin kiinnostavampi kuin miltä se vaikuttaa, koska se vastaa mielestäni maidemme monien kansalaisten erittäin syvään tuntemukseen.
Arvoisa presidentti, muistutitte lopuksi niistä arvoista, joita pidätte tärkeinä ja jotka ovat Euroopan yhdentymisen perusta. Mainitsitte myös toiveen siitä, ettei maailmanlaajuistumisen yhteydessä unohdeta yhteiskunnallista solidaarisuutta. Tässäkin asiassa minusta tuntuu siltä, että yhdytte täysin Euroopan parlamentin tavoitteisiin.
(Juhlaistunto päättyi klo 12.30.)

