Alkalmazkodás az éghajlatváltozáshoz Európában - Az uniós fellépés lehetőségei (Zöld Könyv) (vita) 
Elnök
A következő tétel azzal a szóbeli kérdéssel kapcsolatos vita, amelyet az éghajlatváltozással foglalkozó ideiglenes bizottság nevében Guido Sacconi intézett a Bizottsághoz az "Alkalmazkodás az éghajlatváltozáshoz Európában - az uniós fellépés lehetőségei” című zöld könyvvel kapcsolatban - B6-0014/2008).
Guido Sacconi
szerző. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Semmi kétségem nincs afelől, hogy az Európai Parlament számára létfontosságúvá vált, hogy alaposan megvizsgálja, hogyan alkalmazkodhatnánk az éghajlatváltozáshoz, amelynek mértékét ez idáig, be kell valljam, alábecsültük. A Bizottság zöld könyve éppen ezért kiváló lehetőséget teremtett arra, hogy ezt a kérdést megvitassuk.
Amint az mindenki számára ismeretes, kemény csatát vívunk azért, hogy sikerrel enyhítsük a globális felmelegedést, és megbeszéléseket folytatunk egy olyan jogszabálycsomag létrehozásáról, amelynek segítségével nagy lépést tehetnénk előre e cél megvalósítása érdekében. Ennek ellenére tisztában vagyunk vele, hogy az éghajlatváltozás hatásai már ma is sok helyen érezhetők a világban, különösen a legszegényebb területeken, csakúgy, mint saját kontinensünk és az Európai Unió nagy részén. Ezért szükséges egy olyan megfelelő politika kialakítása, amely a helyes irányba halad, és összeegyeztethető az elsődleges céllal, amely, megismétlem, a káros gázkibocsátás csökkentése és a globális felmelegedés enyhítése.
Úgy gondolom, ebből a szempontból Balin fontos előrelépés történt, hiszen döntés született a Globális Környezeti Alapnak nyújtandó anyagi támogatásról, a TFM egy részét célzottan elkülönítve a fejlődő országokban létrehozandó alkalmazkodási projektek finanszírozására. Ha jól emlékszem, azt is olvastam, hogy az elmúlt héten a bali események folytatásaként Bangkokban elkészített munkaprogram szerint - Bali óta ugyanis Bangkok volt az első nagyobb találkozó - újabb, konkrétan az alkalmazkodás kérdésével foglalkozó találkozóra kerül sor ez év júniusában, Bonnban.
Azért emeltem ki ezt az egy szempontot, a nemzetközi dimenziót, mert a CLIM Bizottság által elfogadott és most a Parlament elé jóváhagyásra benyújtott állásfoglalás szövegezése közben úgy találtam, hogy a nemzetközi együttműködés elsődleges fontosságú. Az Európai Uniónak el kell kezdenie kiépíteni a legszegényebb országokkal való általános, valamint pénzügyi, műszaki és tudományos együttműködést; azokkal az országokkal, amelyek kevésbé hatékony eszközökkel tudják csak felvenni a harcot a globális felmelegedés néha pusztító következményeivel. Gondoljunk csak a csendes-óceáni szigetekre: tartottunk egy meghallgatást, amelyen néhány ottani ország képviselője is részt vett, és ők elmagyarázták, hogy már most is milyen bizonytalan a helyzetük.
Elsődleges szempont továbbá természetesen a megfelelő egyensúly megtalálása is, ha fenn kívánjuk tartani az enyhítés és az alkalmazkodás közötti dinamikus kapcsolatot.
A harmadik prioritás a kutatás és a kísérletező kedv élénkítése. Az egyes területeken tapasztalt számos különböző helyzet miatt még ma is kevés know-how áll rendelkezésre ahhoz, hogy megfelelően felmérjük a globális felmelegedés várható következményeit; éppen ezért nehéz hosszú távú politikát kidolgozni arra vonatkozóan, hogyan alkalmazkodhatnánk a legaggasztóbb fejleményekhez, illetve hogyan előzhetnénk meg ezeket.
Az elkövetkezendő néhány év fő feladata természetesen az lesz, hogy ezeket az intézkedéseket összehangoljuk a többi döntéssel, ami pedig minden szinten, minden szereplő részéről határozott politikai akaratot kíván. Különösen hangsúlyoztuk az éghajlatváltozásnak mint tényezőnek a kohéziós politikákba történő beillesztéséhez szükséges szemléletváltást, amelynek az agrárpolitikák, illetve tágabb értelemben véve a talajkezelési politikák átdolgozásával kell kezdődnie. Itt most úgy gondolom, érdemes visszatérni az előterjesztett módosításhoz, és felhívást intézni a Tanácshoz, hogy fogadjon el végre közös álláspontot talajvédelmi irányelvvel kapcsolatban.
Végezetül - azt hiszem, elnök úr, még benne vagyok az öt percben - az is meggyőződésem, hogy nagyon fontos megtalálni a megfelelő egyensúlyt az Európai döntések és a helyi szintű intézkedések között. A szubszidiaritás elvét dinamikusan, nem pedig bürokratikus módon kell értelmezni.
Az Európában tapasztalható rendkívül különböző állapotok miatt nem lehet egyetlen közös politikát létrehozni. Ott vannak természetesen a kontinens déli területei, és az alpesi övezet is, ahol a következmények nagyon eltérőek és igen nagy mértékűek. A különböző bizottságoknak ezért nagyon szoros közvetlen kapcsolatot kell kialakítani a regionális hatóságokkal. Itt most olyan nagy kiterjedésű regionális testületekre gondolok, mint az Alpok-egyezmény vagy a Kárpáti Egyezmény, az ő fejlesztésük alatt álló értékes kezdeményezések ugyanis példaként szolgálnak a nemzetközi együttműködéshez.
Köszönöm, biztos úr. Remélem, a zöld könyvről szóló megbeszélést követően hallhatunk arról is, hogyan haladnak a fehér könyv előkészületei.
Stavros Dimas
A Bizottság tagja. - (EL) Elnök úr! Köszönöm a lehetőséget, hogy beszélhetek a Bizottság munkájáról. E munka célja az, hogy segítségével könnyebben alkalmazkodhassunk az éghajlatváltozáshoz Európában és a világ többi részén. Különösen a legszegényebb országok, amelyek nem járultak hozzá az üvegházhatáshoz, mégis ők szenvednek a legpusztítóbb következményektől.
Sacconi úr említette, hogy a Bizottság egy fehér könyv elkészítésén dolgozik, amely a 2007 júniusában megjelent, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásról szóló zöld könyv folytatásaként 2008 őszén jelenik majd meg. A fehér könyv fő célja az, hogy az EU számára ambiciózus és hatékony stratégiát biztosítson az elkerülhetetlen éghajlatváltozás hatásainak csökkentésére. Ez a változás már lezajlott. Az elkövetkezendő években is folytatódni fog, a szén-dioxid-kibocsátás csökkentése érdekében hozott intézkedések ellenére, amelyekről reményeim szerint 2009-ben Koppenhágában döntés születik.
Az EU továbbra is vezető szerepet játszik az alkalmazkodással kapcsolatos nemzetközi kezdeményezések terén. Ezek a kezdeményezések az ENSZ égisze alatt születnek. Mindeközben a Bizottság folytatja az IPCC-vel és más, a kapcsolódó területeken kutatást végző tudományos szervezetekkel való együttműködést; e kutatások célja az, hogy meghatározzák, a nemzetközi közösség milyen módokon felelhet meg leginkább a legutóbbi jelentésekben felvázolt kihívásoknak.
A Bizottság üdvözli az Európai Parlamentnek a zöld könyvről szóló állásfoglalását, és elmondhatom, hogy döntő hányadát támogatja is. Elsősorban arra gondolok, hogy a lehető legjobban ki kell használnunk a kibocsátásnak és az alkalmazkodás mértékének csökkentésére tett erőfeszítések összehangolásából származó előnyöket. Több kutatásra van szükség, több tudományos adatgyűjtésre, az ökoszisztémák védelmére és a jelenlegi, illetve jövőbeli támogatási stratégiák elemzésére és értékelésére. Fontos továbbá, hogy szorosabbra fonjuk a kutatás és az egyes politikák közötti kapcsolatot, az alkalmazkodás paramétereit pedig a szükséges helyeken beépítsük az EU bel- és külpolitikájába. Biztosítanunk kell, hogy minden egyes nemzeti kormányzati szerv és a civil társadalom egésze is részt vesz a probléma megoldásában.
Az alkalmazkodásról szóló fehér könyv szövegezése során a Bizottság természetesen párbeszéd keretén belül teljes mértékben számít az érintett felek hozzájárulására és az Európai Parlament véleményére. Nagyon köszönöm az Európai Bizottság tevékenysége iránt tanúsított eddigi támogatásukat.
Jerzy Buzek
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr! Szeretnék köszönetet mondani előadónknak, Sacconi úrnak a kiváló dokumentumért, amelyet maximálisan támogatok. Szeretném megemlíteni, hogy a dokumentumban sikerült elkerülni az alkalmazkodás szempontjából irreleváns témák tárgyalását. Az alkalmazkodásra koncentráltunk, és gratulálok az előadónak ahhoz, hogy a dokumentumban csak az alkalmazkodáshoz és az éghajlatváltozás hatásainak csökkentéséhez kapcsolódó témákra szorítkoztak. Ennek ellenére ki szeretnék emelni négy olyan ügyet, amelyet rendkívül fontosnak tartok.
Ne felejtsük el, hogy Európán túl, vagyis Ázsiában, Afrikában és Óceániában az éghajlatváltozás hatásai valóban jelentősek, össze sem hasonlíthatóak azzal, amit mi saját kontinensünkön tapasztalunk. Másodszor, olyan alkalmazkodási technológiát és módszereket kell kifejlesztenünk, amelyek csökkentik a jelenleg folyó éghajlatváltozás hatásait, és lehetővé teszik a változásokhoz való igazodást és alkalmazkodást. Még egy ok, amiért így kell cselekednünk az, hogy tapasztalatainkat megoszthassuk a szegényebb, fejlődő országokkal.
Hölgyeim és uraim, felmerülhet a kérdés, miért van szükség minderre. Azért, mert a Kiotói Jegyzőkönyv utáni időszakról folyó tárgyalások fontos politikai kihívást jelentenek az Európai Unió számára, sokkal olcsóbb ugyanis az éghajlatváltozás elleni védekezés és annak megelőzése, mint a hozzá való alkalmazkodás. Bárki, aki Ázsia vagy Afrikai országaiba, esetleg Óceánia szigeteire látogat, igen hamar rá fog jönni erre. Éppen ezért el szeretnénk érni, hogy az egész világ elkötelezetten részt vegyen az éghajlatváltozás megelőzésében. Erről Poznanban és Koppenhágában kell, hogy döntés szülessen, Európai Unióként pedig a mi felelősségünk biztosítani, hogy ez meg is történjen.
Az utolsó szempont, amit említenék, az, hogy az Unió költségvetésében prioritásaink nem szerepelnek külön tételként. Az aktuális legfontosabb prioritás az éghajlatváltozás kezelése és megelőzése. Mindez az Unió energiapolitikájához tartozik. Külön ilyen tételek jelenleg nem léteznek. Az évközi felülvizsgálat során a költségvetési tételeket is újra kell gondolni, mert költségvetésünknek tükröznie kell, mi az, amit az Európai Unió igazán fontosnak tart.
Katerina Batzeli
a PSE képviselőcsoport nevében. - (EL) Elnök úr, biztos úr! Először is hadd gratuláljak az előadónak, Sacconi úrnak, aki összegyűjtötte a környezeti és éghajlatváltozással kapcsolatos kérdésekben szerzett tapasztalatait, és első osztályú jelentést készített.
Biztos úr, az éghajlatváltozásról szóló valódi vita megkezdésével a problémák is világosan és gyorsan felszínre kerülnek. Ez különösen igaz a környezeti, gazdasági és energiaügyi gondok esetében, amely területek meghatározzák mind az európai, mind pedig a nemzetközi gazdaság fejlődését és növekedését. Úgy tűnik, ez a fejlődés a természeti és emberi erőforrások pazarlásával céltalanul haladt előre, egyértelmű célja pedig a tőkefelhalmozás volt. Környezetünk azonban, ahogyan azt a természeti katasztrófák is jelzik, veszélyes állapotba került, és hitelválság alakult ki. Az energiatermékek piacán az egyensúly elvesztése miatt nyugtalanság tapasztalható. Az energiaforrásokkal kapcsolatos területrendezés és az élelmiszerpiac zűrzavaros, mert a mezőgazdaságot energiatermelésre használjuk. Mindez jelentős változásokhoz vezet majd az EU termelési modelljében. Az olyan vetélytársak azonban, mint Kína vagy az Egyesült Államok szintén lépéseket fognak tenni a termelő tőke és a termelési tényezők újraelosztásának érdekében.
Reméljük, hogy az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás politikája előkészíti majd az EU új európai fejlődési modelljét. Elképzelhető, hogy ez lehetővé teszi a környezet és a munkahelyek védelmét, és új lendületet ad a szociálpolitikai és a határon túli együttműködéssel kapcsolatos intézkedéseknek, valamit az adópolitikának. Ahhoz, hogy ez megtörténjen, szükség van az erőforrások és a közösségi költségvetés újbóli felosztására és megerősítésére, amennyire ugyanis meg tudjuk állapítani, ezek jelenleg elégtelenek az alkalmazkodás finanszírozásához. Biztos úr, mindez rendkívüli jelentőséggel bír, az alkalmazkodási probléma kezelésének ugyanis igen nagy politikai ára van; a bejelentett intézkedéseknek és a megítélt költségvetésnek összhangban kell lenniük. Ha nincsenek, nem számíthatunk sem a mostani, sem a jövő generáció polgárainak bizalmára.
Hadd mondjam el, hogy teljes mértékben támogatjuk Sacconi úr jelentését, és három alapvető kérést fogalmaztunk meg. Először is az alkalmazkodási politikát be kell emelni a közösségi politikák közé. Másodszor, a helyi, regionális és központi hatóságoknak együtt kell működniük; minden olyan politikát, mint a foglalkoztatás-, a kohéziós és az agrárpolitika, koordinálni kell; ez egy nagyon fontos kérdés, amelyet az előadó is érintett. Harmadszor, és legfőképpen pedig közösen nemzetközi megállapodásokat kell kidolgozni. Erősíteni kell ezeket a politikákat, csakúgy, mint a támogatások mértékét, amire a dokumentum is utal.
Biztos úr! Várjuk az Ön által említett fehér könyv eredményeit is. Figyelembe véve, hogy mennyire szívén viseli ezen ügyek sorsát, illetve a Parlament és a Bizottság közötti intézményközi együttműködést, meggyőződésünk, hogy az Európai Parlament komoly szerepet fog játszani e törekvések megvalósulásában.
Vittorio Prodi
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A mai vita az éghajlatváltozással foglalkozó ideiglenes bizottság tevékenységének első eredménye, amelyet azzal a céllal hoztunk létre, hogy fórumot biztosítsunk egy hatékony politika kidolgozásához, amely biztosítaná az alkalmazkodás és a károk enyhítése közötti szorosabb kapcsolatot.
Bár szűkebb értelemben véve az alkalmazkodásról beszélünk, azt sem szabad elfelejtenünk, hogy jó lenne elérni, hogy az alkalmazkodáshoz szükséges erőforrások egy része a kibocsátáskereskedelmi rendszerből származzon. Mivel az éghajlatváltozás legnagyobb terheit a szegény országok viselik, biztosítanunk kell, hogy a kibocsátáskereskedelmi rendszerből származó első bevételeket elsősorban a fejlődő országok hasznosíthassák. Véleményem szerint ez az általános egyenlőség elvének alkalmazásával érhető el, vagyis azáltal, hogy alapvetően egyenlőségi alapon működő szabad kibocsátási jogokat adunk: "egy ember, egy kibocsátási jog”.
Ha a világban lévő másfél milliárd szegénységben élő emberre, illetve a jelenlegi Kiotói Jegyzőkönyvben közölt adatokra - tonnánként körülbelül 20 euró - gondolunk, egy tonnányi kibocsátási jog megítélése például akár évi 30 milliárd eurót is jelenthetne a világ szegényeinek, amelyet a káros hatások enyhítésére fordíthatnának. Gondoljunk csak bele, elképzelhető, hogy Bangladesben éppen ennyi hiányzik ahhoz, hogy minimális szintű intézkedéseket vezethessenek be. Egyes afrikai országok már most is ebben a szellemben gondolkodnak, az egyenlőség elve pedig azt is jelzi, hogy mi, a jelenséget elsődlegesen okozó országok, felvállaljuk a felelősséget a hatások enyhítésének megvalósításáért.
Mindezeken túl az éghajlatváltozás saját országainkban intenzívebb esőzéseket, hosszabb száraz időszakokat és kevesebb havazást jelent. A talaj védelme érdekében ezért integrált talajkezelésre van szükség, és itt hangsúlyozni szeretném a Sacconi úr által elmondottak fontosságát, nagymértékű vízhiány esetén ugyanis a csapadékot ott kell tartani, ahová hullik, hogy az alacsonyabb lejtőkre is kerülhessen belőle. A hosszabb száraz időszakok ráadásul megnövelik a tűzesetek valószínűségét, amely ellen úgy védekezhetünk, hogy megritkítjuk az erdőállományt, és ezzel minimálisra csökkentjük a tűzveszélyt. Minden fronton egyszerre kell azonban fellépnünk, következetes és határozott módon.
Bogdan Pęk
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr! Napjainkban és korunkban az éghajlatváltozás valóban az emberiség egyik legkomolyabb problémája. Szemben azonban azzal, amit néhányan szeretnének velünk elhitetni, az emberiség nem gyakorolhat jelentős hatást az éghajlatváltozásra. Ez utóbbi a naptevékenységhez, illetve a Föld felszínén végbemenő változásokhoz kapcsolódó természetes környezeti körforgás része. Semmilyen jelentős tudományos eredmény nem igazolja, hogy a szén-dioxid-kibocsátás drasztikus mértékű csökkentése lényegesen csökkentené az éghajlatváltozást. Ismétlem, biztos úr: ez tudományosan nem bizonyított. Egyszerűen csak egy félvallásról van szó, amelynek kialakítására rengeteg energiát fordítunk. A szén-dioxid-kibocsátás csökkentése egyébként valójában csak Európában megvalósítható.
Ha úgy van, ahogy gondolom, és elképzelhetetlenül nagy pénzösszegeket költünk a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésére, miközben India, Kína és az Egyesült Államok nem követik a példánkat, akkor ezeket a hatalmas összegeket akár az ablakon is kidobhatnánk. Ezt a pénzt sok más célra is fel lehetne használni. Tiszta vizet biztosíthatnánk belőle az európai lakosoknak. Csökkenthetnénk a szennyezést és eltávolíthatnánk a mérgező gázokat, oxidokat, nitriteket, szulfidokat, fluoridokat, illetve egyéb anyagokat. Mindenki részesülne a tiszta levegő és víz nyújtotta előnyökből, és még mindig maradna pénz további célokra.
Nem gondolom, hogy az éghajlatváltozás soha nem fog megtörténni, és hogy nincs szükség a takarékosságra. Azt azonban továbbra is fenntartom, hogy a jelenlegi hozzáállásnak egyáltalán nincs alapja, amennyiben ez az lenne, hogy a fő probléma a szén-dioxidnak mint legfontosabb üvegházhatású gáznak a kibocsátása, és hogy bármely emberi tevékenység befolyásolhatja, csökkentheti vagy korlátozhatja a lehetséges éghajlatváltozást. Ez csupán tévhit.
Biztos úr! Jelenleg is rendelkezésünkre állnak nagyon komoly tanulmányok. E dokumentumokat több száz olyan klimatológus szakember írta alá, akik megkérdőjelezik ezt az elméletet. Felkérem Önt, biztos úr, és az Önnel együtt dolgozó tudósokat, hogy a stratégiai döntések meghozatala előtt körültekintően mérlegeljék a kérdést, előbbiek ugyanis rendkívül károsak lesznek az emberiség további fejlődésére.
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Ahogyan azt az előttem szóló előadó példája is mutatja, az Európai Parlament még nagyon távol van attól, hogy egyhangú álláspontot alakítson ki a globális felmelegedéssel kapcsolatban. Azt sem hiszem, hogy átmenetileg össze tudjuk békíteni a két tábor képviselőit: azokat, akik úgy gondolják, hogy a globális felmelegedés fontos probléma, és azokat, akik újra és újra alapvetően kétségbe vonják a probléma ilyen formában való létezését.
Abban azonban biztos vagyok, hogy van egy érv, amelyet még az utóbbi nézetet vallók is súlyosnak ítélnek. Az éghajlatváltozás által létrehozott hatalmas kihívás, és az a kihívás, amelyet az Európa és a világ többi része számára történő, megbízható, megfizethető és fenntartható energiaellátás biztosítása jelent, ugyanazokkal az eszközökkel kezelhető. Ezért meggyőződésem, hogy mindaz, ami ez idáig Európában a megbeszélések során az éghajlatváltozásra adott válaszként felmerült, még a kétkedők számára is értelmezhető: a korlátozott erőforrások vagy a gyakran a világ válságövezeteiben elhelyezkedő energiaforrásokhoz való nehéz hozzáférés problémája a megújuló energiaforrásokon, az energiahatékonyságon és az energiamegtakarításon alapuló elképzelések segítségével kezelhető. Ezek megfelelő eszközök, amelyekkel mindkét téren haladást érhetünk el. Így talán mégis kialakulhat a konszenzus.
A bizottságon belül, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásról szóló fontos vitát illetően úgy tűnik, széleskörű egyetértés van, ami bizonyos szintű gyanakvással tölt el. Véleményem szerint a kérdés a következő: miért tudunk ilyen könnyen megállapodni az alkalmazkodáshoz szükséges eszközökről, és ennek ellenére miért ilyen nehéz abban egyetértésre jutni, hogy valójában milyen módszerekkel vegyük fel a harcot a globális felmelegedés ellen?
Nem vagyok meggyőződve arról, hogy az alkalmazkodási intézkedések nagy segítséget jelentenek majd nekünk Európában. Meglátásom szerint elterelik a figyelmünket arról, hogy még mindig rossz politikai, illetve fejlesztési és ipari stratégiákat követünk, és ezáltal tovább súlyosbítják azokat a problémákat, amelyekkel a globális felmelegedés eredményeképpen szembe kell néznünk.
Más szóval teljesen helytelen elszámolási eljárásokkal rendelkezünk, rossz agrárpolitikát folytatunk, rossz a vízkészletekkel való gazdálkodásról vallott felfogásunk, és nem megfelelően óvjuk a bioszisztémákat. Mindez tovább növeli a problémákat, miközben itt ülünk, és az alkalmazkodásról vitázunk. Úgy gondolom, hogy ha az éghajlatváltozás elleni küzdelemben használt eszközök fényében vizsgáljuk az alkalmazkodási intézkedéseket, mindig kritikus szemmel kell rájuk tekintenünk.
Még egy pontot ki szeretnék emelni, mégpedig a Sacconi úr jelentésével kapcsolatban előterjesztett módosításokat. Ezekben nagy részben a talajvédelemre koncentráltunk. Remélem, hogy az indítvány támogatásra talál, meggyőződésem ugyanis, hogy alapvető problémáról van szó, amellyel eddig nem foglalkoztunk megfelelően európai szinten.
Umberto Guidoni
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, hogy ha a globális felmelegedés mértékét két fok alatt tudjuk tartani, még akkor is szélsőséges éghajlati eltérésekkel kell majd számolnunk Európában, amelyek a helyi gazdaságra, környezetre és lakosságra is hatással lesznek. Az effajta szélsőségek tovább növelik majd Európán belül a területi és társadalmi egyenlőtlenségeket és különbségeket.
Ezért nem fogadhatunk el egy kizárólag költség-haszon elemzésen alapuló megközelítést, hiszen Európában, ahogy a világ többi részén is, a szegényeket sújtja leginkább a jelenség: ők élnek a legveszélyeztetettebb területeken, általában hiányos információkkal bírnak, és nincsenek meg a megfelelő eszközeik ahhoz, hogy a gyors környezeti változásokra reagáljanak.
Azonnal cselekednünk kell, ha ellensúlyozni szeretnénk az éghajlatváltozás hatásait; kezdhetnénk például új épületekkel és infrastruktúrával, biztosítva, hogy a várostervezés során figyelembe veszik a környezeti hatáselemzést; nem szabadna többé befektetni az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó új követelményekhez viszonyítva idejétmúlt infrastruktúrák kiépítésébe. Ezzel egy időben olyan intézkedéseket kell hoznunk, amelyek garantálják, hogy a legveszélyeztetettebb területeken élők is hozzájutnak az olyan közös erőforrásokhoz, mint a víz, az élelem és az egészségügyi ellátás. A víz egyre ritkább erőforrásnak számít, ezért úgy kell gazdálkodnunk vele, hogy mindenki számára elérhető és hozzáférhető legyen.
Végezetül azt szeretném még megemlíteni, hogy az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást elősegítő intézkedéseket nem lehet különválasztani a társadalmi egyenlőséget célzó lépésektől. Új gazdasági fejlődési modellre van szükségünk, amely figyelembe veszi a környezeti költségeket, és a fenntarthatóságot jelöli meg a munkavállalás és az új szociális intézkedések ösztönzőjeként.
Johannes Blokland
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr! Először is szeretném megköszönni az Európai Bizottságnak és Dimas úrnak az "Alkalmazkodás az éghajlatváltozáshoz Európában - az uniós fellépés lehetőségei” című zöld könyv elkészítését. Szintén köszönetet szeretnék mondani Sacconi úrnak az állásfoglalási indítvánnyal kapcsolatos összes munkájáért. Úgy gondolom, mindkét dokumentum igen értékes elemeket tartalmaz.
Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás elve nagyon sok már létező jogszabályba beépíthető például a vízgazdálkodás, az energiaügy, a mezőgazdaság és halászat, illetve az ipar területén. Ugyanilyen fontos, hogy segítsük a fejlődő országokat az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásban, például a környezetvédelmi technológiatranszfer területén.
Az Európai Uniónak véleményem szerint ezen a téren történelmi felelőssége van. EU-s szinten elsősorban stratégiai politikánk koordinálásáról és az ehhez szükséges tudás felhalmozásáról kell beszélnünk. Ezen túl elengedhetetlen, hogy a tagállamok, régiók, helyi hatóságok és vállalkozások, de ugyanígy az egyes polgárok is felelősséget vállaljanak az alkalmazkodási stratégiák megvalósításáért. Szerencsére e téren már létrejött néhány pozitív stratégia. Örömmel tölt el, hogy Sacconi úr állásfoglalásra irányuló indítványa erről is említést tett.
Számítok rá, hogy az Európai Bizottság és a Tanács komolyan megfontolja az Európai Parlament ajánlásait. Ha ugyanis így tesz, az EU egységes véleményt közvetíthet majd a többi résztvevő felé az éghajlatváltozásról szóló nemzetközi vitában a közelgő poznani és koppenhágai konferenciákon.
Roger Helmer
Elnök úr! Négy gyors kérdésem lenne az éghajlatváltozásról. Először is, van globális felmelegedés? A válasz: nincs, az elmúlt 10 évben a világban enyhe hűlés volt tapasztalható, amelynek mértéke növekszik.
Másodszor, ez az emberi tevékenység eredménye? A válasz: nem, egyre több tudományos eredmény tanúskodik róla, hogy az általunk tapasztalt éghajlatváltozás természetes ciklusok része, és kevés vagy semmi köze nincs az emberi tevékenységhez.
Harmadszor, változtathatunk bármin is? Még azok, akik hisznek a globális felmelegedésben, is elfogadják, hogy az egész kiotói folyamat, ha teljes mértékben megvalósulna is - és nem fog - 100 éven belül csak elhanyagolható változást okozna a föld hőmérsékletében. Gyakorlatilag minden jelenleg tett erőfeszítésünk hiábavaló.
Negyedszer, milyen hatással lesz mindez gazdaságunkra? Súlyos károkat fog okozni. Ahogyan azt Pęk úr helyesen elmondta, vagonnyi pénzt ölünk egy kudarcra ítélt ügybe, hatalmas károkat okozva ezzel magunknak, az európai gazdaságoknak, gyermekeinknek és unokáinknak.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Az éghajlatváltozással foglalkozó bizottság létrehozását az tette szükségessé, hogy az éghajlatváltozás közvetlen hatással van bolygónkra, és általában véve veszélyezteti az emberiség létezését.
Vitázunk az Európai Szerződésről, meg szeretnénk erősíteni a közösségi intézményeket, terveket szövünk a jövőre. Jobb, ha óvatosak vagyunk, mert lehet, hogy minderre már nem lesz szükség. Egészségünk, gazdaságunk, ökoszisztémáink, életmódunk, az általunk ismert Európa nagy veszélyben van.
A kutatók közzétették álláspontjukat, mi pedig többségünkben egyetértettünk velük. A felmérések egyértelműek, és itt, Brüsszelben is láthatjuk, hogyan követi egymást egy napon belül a négy évszak időjárása, ami egyáltalán nem szokványos.
Az éghajlatváltozással foglalkozó bizottság feladata teljesen egyértelmű: elemeznie kell a jelen helyzetet, fel kell vázolnia az éghajlatváltozás megfékezésének lehetőségeit, és konkrét javaslatokat kell megfogalmaznia az e téren szükséges európai uniós politikával kapcsolatban, a döntéshozatal minden szintjén.
A mai állásfoglalás számos, a bizottságnak címzett fellépési javaslatot tartalmaz. Mindazonáltal, ha azt szeretnénk, hogy valódi érvényt szerezzenek, ezeket a javaslatokat véleményem szerint alaposan meg kell fontolni, és esetleg a bizottság zárójelentésébe is bekerülhetnének, a végrehajtási határidőkre tett javaslatokkal kiegészítve.
Rendkívül fontos továbbá, hogy az európai intézmények a lehető leghamarabb nemzetközi tárgyalások során létrehozott világos stratégiát dolgozzanak ki. Nem elegendő, ha csak Európán belül cselekszünk. Globális szinten kell elősegítenünk az éghajlatváltozás elleni küzdelmet.
Csakis azok a konkrét intézkedések enyhíthetik az éghajlatváltozás hatásait, amelyek kizárólag a polgárok életének biztonságával kapcsolatos érveket veszik figyelembe, és ezeket az intézkedéseket mihamarabb végre kell hajtani.
Riitta Myller
(FI) Elnök úr! A mértékletesség kétségtelenül az éghajlatváltozás elleni küzdelem fő eleme, olyan pontra jutottunk azonban, ahol meg kell találnunk az alkalmazkodás lehetséges módjait is.
Teljesen helyénvaló azt állítani, hogy az alkalmazkodási politikához szükségünk van egy páneurópai keretre, amelyen belül összehangolhatjuk a közös célokat, a lehető legnagyívűbb célokat, és megnyithatjuk az utat az együttműködés előtt. Azt sem szabad azonban elfelejtenünk, ahogyan az már itt is elhangzott, hogy az alkalmazkodás eszközei nagyon is helyiek és regionálisak, olyannyira, hogy az ezen eszközök alkalmazására vonatkozó döntések meghozatalának jogát regionális szinten kell biztosítani.
Nagyon jól tudjuk, mire van szükség ahhoz, hogy jobban alkalmazkodjunk a jövőbeli helyzethez, méghozzá úgy, hogy közben életvitelünk is a megváltozott körülményeknek megfelelően változhasson. Már most is rendelkezésünkre áll például az az építési technológia, amelynek segítségével olyan épületeket hozhatunk létre, amelyek nem fogyasztják, hanem épp ellenkezőleg, termelik az energiát. Elég hihetetlen, hogy eddig semmiféle előrelépés nem történt ezen a téren, mivel viszonylag egyszerű kérdésről van szó.
Azzal is tisztában vagyunk, hogy az éghajlatváltozás hatással lesz az emberek életkörülményeire. Már többször tapasztaltunk hosszú hőséget, és láttuk, mennyi áldozatot szedett az egyes tagállamokban. Előfordulhat, hogy szélesebb körben megjelennek a járványos betegségek, olyan helyeken ütve fel a fejüket, ahol jelenleg még ismeretlenek. Egészségügyi rendszerünknek mindezekre a lehetőségekre fel kell készülnie, mégpedig úgy, hogy mindenki garantáltan hozzájusson az egészségügyi ellátáshoz.
Lena Ek
(SV) Köszönetet szeretnék mondani a Bizottságnak és Stavros Dimas biztos úrnak az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásról szóló zöld könyvért. Olyan dokumentumról van szó, amelyet minden döntéshozónak és üzleti vezetőnek, sőt, minden európai polgárnak el kellene olvasnia, hogy megértse, milyen kihívásokkal nézünk szembe, és mit kell tennünk. Végül is, ahogyan arra több felszólaló is rámutatott, rengeteg embert érintenek majd klímánk várható változásai. Az európai vita során már sokat beszéltünk a gazdasági szempontokról, az éghajlatváltozás hatására azonban egész környezetünk átalakul majd.
Az egészségügy az a téma, amelynek eddig nem szenteltünk elegendő figyelmet. Az Egészségügyi Világszervezet jelzése szerint a tavalyi évben 60000 haláleset köthető az éghajlatváltozáshoz. Éppen ezért a szociális tervezéshez való teljesen más hozzáállásra, teljesen másfajta technológiára és hatalmas befektetésekre van szükség. Ez talán sokakat megrémít, mégis szükséges az ilyen mértékű befektetés ahhoz, hogy megbirkózhassunk az éghajlatváltozással és a technológiafejlesztéssel, és hogy felvehessük a versenyt a világ többi részével. Mint a műszaki forradalmak esetében mindig, most is lesznek győztesek és vesztesek, az EU-rendszeren belül azonban arra törekszünk, hogy az európai ipar és az európai munkavállalók ebből a helyzetből győztesként kerülhessenek ki. Ez jelentős befektetéseket, előrelátó döntéseket és a határokon átnyúló együttműködést kíván. Nem hozhatunk úgy döntést a közlekedésről, hogy nem vesszük figyelembe az éghajlatváltozást. Nem tárgyalhatunk a közegészségügyről vagy az oktatásról anélkül, hogy az éghajlatváltozásról ne essen szó.
Az egyik legfontosabb kérdés, amellyel el kell kezdenünk foglalkozni, természetesen a vízellátás, Európában és az egész világon. A bizottságban látogatást tettek a Maldív-szigetek képviselői, akik országának legmagasabb pontja alig több, mint két méterrel haladja meg a tengerszintet. Ha nem találunk megoldást a klímaproblémákra, a Maldív-szigetek részben el fog tűnni.
A legszegényebb országokat sújtják majd leginkább a következmények. Ezért javaslatot szeretnék tenni a Bizottságnak: növelni kell a Szolidaritási Alapot, több forrást kell számára biztosítani, és az Unió által nyújtott segélyeknél is előtérbe kell helyezni az éghajlatváltozással kapcsolatos problémákat. Máskülönben nem segíthetünk a világ más részein, sőt valószínűleg a 2009-es koppenhágai tárgyalások sem végződhetnek sikeres megállapodással. Köszönöm.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Elnök úr! A Sacconi úr kérdése által elindított vita nagy jelentőséggel bír Európa polgárai számára.
Össze kell kapcsolnunk az éghajlatváltozás elleni küzdelmet a globális piac változásainak korlátozásával, amelyek szintén rendkívül károsak. Elsősorban a gáz- és olajárak ugrásszerű növekedésére gondolok, amely termékeknek legnagyobb importőrei vagyunk. Figyelembe kell vennünk a növekvő szén-dioxid-szint következményeivel kapcsolatos forgatókönyvet is. Tény, hogy a fák és a növények gyönyörűen fejlődtek, amikor a légkör szén-dioxid-tartalma sokkal magasabb volt.
Az elmúlt évezredben volt idő, amikor a befagyott Balti-tengeren utazhattunk Lengyelországból Svédországba. Volt olyan idő is, amikor hazámban áprilisban gabonát takarítottak be és almát szedtek. Most az almafákon épp csak elindult a virágzás. Ezért kell a megnövekedett szén-dioxid-kibocsátásból származó káros üvegházhatás elfogadott elméletét egybevetni a sok tudós által vallott, igen eltérő nézetekkel. Könnyen elképzelhető, hogy más okok állnak e szokatlan éghajlati események és aszályok hátterében.
Ha nem jól ítéljük meg a helyzetet, az a költségvetésünk számára természetesen fölösleges kiadásokkal járhat. Az igaz, hogy a szén-dioxid-kibocsátást nitrogén- és a kénvegyületek kísérik, illetve olyan részecskék, amelyek károsak környezetünkre és az emberek egészségére, különösen a folyamatosan növekvő városi területeken.
Környezetvédelmi és gazdasági megfontolásból az ágazati politikáknak az alábbi prioritásokat kellene magukévá tenniük: a szénhidrogének iránti keresletet csökkentő lépések, a megújuló energia kihasználása, a bioüzemanyagok, a nukleáris energia népszerűsítése, a szén használata nem csak az erőművekben, hanem a vegyi feldolgozás során is, illetve az elektromossággal működő járművek használata a közlekedésben és a kommunikációban.
E prioritások segítségével jelentősen csökkenthető a szén-dioxid és egyéb káros anyagok kibocsátása, ami hozzáadott értéket is hordoz az Unió polgárai számára. Az erőforrásokat e területek mindegyike számára preferenciális prioritások és támogatások formájában kell elkülöníteni.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Biztos úr, egy kérdést szeretnék Önnek feltenni. Nem érzi kissé egyedül magát a Bizottságon belül?
Az Ön javaslata forradalmi. Nem az alkalmazkodásról beszélek, mert úgy gondolom, talán nem az alkalmazkodásról szóló vita a legjobb megoldás, hiszen egyelőre még a következményeket sem számszerűsítettük. Mik az éghajlatváltozás valódi következményei? Jelenleg még nem igazán tudjuk.
Ha azonban nem teszünk semmit, egészen biztosan számszerűsíteni tudjuk majd a következményeket. Azzal is tisztában vagyunk, miért jutottunk el idáig. Ez egész egyszerűen a megvalósított politikák eredménye: az agrárpolitikáé, a gazdaságpolitikáé, stb. Így világos, hogy ma meg kell kérdőjeleznünk a jelenlegi politikákat, amelyeket például a növekedés érdekében alkalmazunk. Fel kell tennünk magunknak a kérdést, vajon milyen növekedést szeretnénk, ha le szeretnénk lassítani az éghajlatváltozást. Mit jelent ma az, hogy az összes tagállamban növekedésre törekszünk?
Alapvető kérdések ezek, Dimas úr, amelyeknek felvetésére Ön ma kér minket, ez ugyanis nem csupán a Bizottság vagy az éghajlatváltozással foglalkozó ideiglenes bizottság ügye. Olyan ügy ez, amely napjainkban az egész világot, mindannyiunkat érint. Nem tetszik, ahogyan, mondhatni felmentjük magunkat a felelősség alól, és talán félre is vezetjük polgártársainkat azzal, ha megpróbáljuk elhitetni velük, hogy az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás lehetséges, így lehet, hogy a helyzet nem is annyira komoly, hiszen megvannak az eszközeink az alkalmazkodáshoz. Nem, biztos úr, ezzel csak fátylat vonnánk a szemükre.
Mivel a témával kapcsolatos javaslatok elején tartunk, éppen egy energiacsomag elkészítésén dolgozunk, és tudjuk, milyen sok ellenállásba fog ütközni a kívánt szintű eredmények elérése, ami ennek ellenére minimum minimorum. Mint azt Ön is láthatja, hosszú út áll előttünk. Nem azt mondom, hogy az Ön javaslata rossz. Ösztönző, de a javasolt áttörést számszerűen kell megfogalmazni, ha a Bizottság többi tagját is meg kívánjuk győzni arról, hogy más irányban kell haladnunk. Meg kell győznie a mezőgazdasági biztost, hogy más irányban kell haladnunk. Meg kell győznie Louis Michel urat arról, hogy az Afrikával kötendő partnerségi megállapodásokból nem lehet kihagyni az éghajlatváltozást sem. Át kell alakítanunk az Afrikával kapcsolatos politikát, és ennek az új politikának az afrikai országokkal létrehozott együttműködés szerves részévé kell válnia.
Ma vagy holnap Sarkozy elnök úr javaslatot tesz majd egy Mediterrán Unió létrehozására. Milyen javaslatot tett az éghajlatváltozás kezelésére? Ezek az országok közvetlenül érintettek. Sok szerencsét kívánok Önnek, biztos úr, az Ön előtt álló feladat ugyanis kétségtelenül rendkívül nehéz lesz.
Roberto Musacchio
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Két szempontot szeretnék megragadni. Több milliárd ember számára még ma sem biztosított a vízellátás, és több százmillióan halnak meg ennek eredményeképp. Az éghajlatváltozás tovább fogja súlyosbítani a helyzetet. Ennek árát pedig elsősorban azok a kontinensek, például Afrika, fogják megfizetni, amelyeknek már most is szörnyű körülményeket kell elviselniük, és, jóllehet nálunk kevésbé szennyezőek, őket sújtja leginkább az éghajlatváltozás.
A vízellátáshoz való jog a legfőbb prioritás kell, hogy legyen az alkalmazkodási politikákban. Azért mondom, hogy "jog”, mert ez a jog jelenleg még nem törvényerejű. Nemzetközi dokumentumok "vízszükségletről” beszélnek, miközben valódi katonai és gazdasági háborúk folynak azzal a céllal, hogy vizet kisajátítsák, és árucikké tegyék. Ezért törvényerőre kell emelni a vízhez való jogot, és olyan intézkedéseket kell hozni, amelyek lehetővé teszik e jog végrehajtását. Ebből a szempontból hasznos lenne - és itt a biztos úrhoz szólok - megszövegezni egy vízügyi jegyzőkönyvet, amelyet beépítenénk a Kiotó utáni megállapodások szövegébe.
A vízzel együtt meg kell említeni a talajt is. Egy európai irányelv épp jóváhagyásra vár. Fel kell vennünk a harcot az elsivatagosodás ellen, és népszerűsítenünk kell a talajnak a klimatikus egyensúly létrehozásában játszott fontos szerepét: ez az irányelv igazi lényege. A helyes mezőgazdasági gyakorlat, szemben például a biodízel-gyártással, egyaránt biztosíthatja az élelmiszertermelést és a szénbefogást is. Az alkalmazkodás tehát nem azt jelenti, hogy behódolunk az éghajlatváltozásnak, hanem azt, hogy a megelőzés érdekében beavatkozunk.
Graham Booth
Elnök úr! Az EU büszkén elkötelezte magát az IPCC által a globális felmelegedés elleni küzdelemre tett javaslatok mellett, és megpróbálja rábeszélni tagállamait, hogy hatalmas összegeket invesztáljanak a szén-dioxid-kibocsátás csökkentését célzó projektekbe. De nem lehet, hogy rossz lóra tettek?
Az elmúlt hónapban a világ számos kiváló tudósa és klimatológusa gyűlt össze New Yorkban, és két napnyi komoly megbeszéléseket követően kiadták a Manhattani Nyilatkozatot, amely kategorikusan kijelenti, nincs meggyőző bizonyíték arra, hogy a modern ipari tevékenységből származó szén-dioxid-kibocsátás katasztrofális éghajlatváltozást okozott volna a múltban, vagy okozna a jelenben, illetve a jövőben; továbbá, hogy az alkalmazkodás, amennyire szükség van rá, sokkal költséghatékonyabb, mint a hatások csökkentésére tett bármilyen kísérlet.
Végezetül, Lord Lawson, a Lordok Háza Éghajlat-változási Vizsgálóbizottságának tagja a következőt állítja: "Helsinki átlaghőmérséklete kevesebb, mint 5°C. Szingapúré több, mint 27°C - ez 22 fokos különbség. Ha az emberek ezzel sikeresen megbirkóznak, nem teljesen világos, miért ne lennének képesek 3 fokos változáshoz alkalmazkodni, amikor pedig erre 100 évük is lesz.”
Javaslom, hogy fogadják meg a Manhattani Nyilatkozatban megfogalmazott tanácsokat.
Jana Bobošíková
(CS) Bár kétségeim vannak afelől, hogy a jelenleg tapasztalt hőmérsékletváltozások az emberi tevékenység következményei, támogatni szeretném Sacconi úr jelentésének főbb pontjait. Az előadóhoz hasonlóan nekem is meggyőződésem, hogy a jelentésből hiányzik a szocioökonómiai dimenzió vizsgálata, továbbá az érintett lakosság által várható következményeknek és annak elemzése, milyen kölcsönös függés áll fenn a hatásokhoz való alkalmazkodás terén az egyéni ágazatok között. Támogatom azt a követelményt is, miszerint a Tanácsnak csökkentenie kellene az EU Szolidaritási Alapjának mobilizációs küszöbét, a Bizottságnak pedig felmérést kellene végeznie az alkalmazkodás gazdasági vetületéről, és lehetséges forgatókönyveket kellene kidolgoznia az alkalmazkodás költség-haszon mérlegének létrehozásával.
Hölgyeim és uraim! Szilárd meggyőződésem, hogy ha az EU polgárainak érdekében kívánunk fellépni, be kell fektetnünk a nukleáris energiával kapcsolatos kutatás-fejlesztésbe és oktatásba. A tudományos eredmények azt mutatják, hogy az atomenergia nem termel szén-dioxidot, és jelentősen csökkenti az éghajlatváltozás mértékét. Mindeközben ez a jelenlegi legolcsóbb szilíciumtechnológia, ráadásul megbízható és biztonságos. Véleményem szerint hiba, hogy a Bizottság zöld könyve, amelyről ma a megbeszélések folynak, csak mellékesen említi a nukleáris energiát.
Agnes Schierhuber
(DE) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! A mezőgazdaság és az erdészet az éghajlatváltozás veszélyeinek leginkább kitett gazdasági szektorok között található, ezért jelentős érdekük fűződik ahhoz, hogy hatékony klímavédelmi intézkedések szülessenek, világszinten is. Minden állam - különösen a fejlődő országok - részt kell, hogy vegyen a Kiotó utáni rendszerben. A fejlődő országokban létfontosságú a kötelező célértékek bevezetése, a kibocsátást azonban ésszerű időkereteken belül kell csökkenteni.
Az állattenyésztéssel és a talajjavítók használatával a mezőgazdaság hozzájárul az üvegházhatású gázok kibocsátásához. Az iparral, közlekedéssel és a térfűtéssel szemben az előbbiek esetében természetes gázokról beszélünk. Hadd hozzak néhány példát: Ausztriában a mezőgazdasági gázkibocsátás az összesnek mindössze 8,66 százaléka. 1990 óta e kibocsátás mértéke hozzávetőleg 14 százalékkal esett vissza. A hulladékgazdálkodás mellett az ausztriai mezőgazdaság az egyetlen olyan szektor, amely máris teljesítette az Ausztria által vállalt "mínusz 13 százalékos” kiotói célt.
A mezőgazdaság által kínált lehetőségek között említhetjük a szén-dioxid talajban történő tárolását, a humusz optimális felhasználását és a biomassza energiaforrásként való termelését. Hangsúlyoznám, elnök úr, hogy az ausztriai iparban is nagy erőfeszítések történnek annak érdekében, hogy a kibocsátást lehető legalacsonyabb szinten tartsuk.
Jelenleg az EU összes üvegházhatásúgáz-kibocsátásának mintegy 9 százaléka származik a mezőgazdaságból, ami azt jelenti, hogy sokkal kevésbé szennyező, mint például az energiafelhasználás a maga 59 százalékával, vagy a közlekedés a maga 21 százalékával. Biztos úr, ha valóban meg szeretnénk fékezni az éghajlatváltozást, célunk az energiahasználat elkerülése és a nagyobb energiahatékonyság kell, hogy legyen.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) A klíma változásai egyre nyilvánvalóbbak, az emberiségnek pedig változtatnia kell a viselkedésén, és több figyelmet kell szentelnie a környezetvédelemnek.
Európában máris nagyon magas nyári hőmérsékletek, aszályos időszakokat követő nagy esőzések és áradások, erős viharok és hatalmas területek elsivatagosodása tapasztalható, különösen a déli és keleti régióban.
Románia sem mentesül az éghajlatváltozás hatásai alól. Az elmúlt években pusztító áradásokat, rekkenő hőséget, erős viharokat tapasztalhattunk, valamint elsivatagosodás indult az ország déli és keleti részében, és csökkent a csapadék mennyisége.
Európában határozott fellépésre van szükség, ha az éghajlatváltozás hatásait csökkenteni akarjuk. Lépni kell a jobb vízgazdálkodás, az árvízvédelem, a szennyvíztisztítás, a part menti területek védelme, az energiahatékonyság növelése, az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentése, egy kevésbé szennyező mezőgazdaság és az ökológiai közlekedés kialakítása, valamint az erdőpusztulás megfékezése érdekében.
Különös figyelmet kell szentelnünk az elsivatagosodó területeknek. Európának meg kell vizsgálnia, milyen lehetőségek vannak egy olyan öntözési rendszer kialakítására, amely segítené az öntözési rendszerek kiépítését vagy fejlesztését azokban a tagállamokban, amelyekben az elsivatagosodás eredményeképp fennáll a mezőgazdasági termelés csökkenésének veszélye.
Gratulálok a Bizottságnak az új városi mobilitási politikáról szóló zöld könyvhöz. Az európai gépkocsivezetők 20 százaléka igénybe vehetné a tömegközlekedést. A megengedett maximális sebességhatár csökkentése szintén hozzájárul majd az üvegházhatás visszaszorításához.
Azzal, hogy a légi közlekedést felvettük a kibocsátáskereskedelmi rendszerbe, megtettük az első lépést a helyes irányba. Jelenleg gondolkodunk a vízi közlekedésnek a rendszerbe történő felvételéről.
Sajnos az Unió jelenlegi költségvetése nem terjed ki az éghajlatváltozás kielégítő és következetes csökkentését célzó intézkedésekre. Az éghajlatváltozásra jutó költségvetési keret igen szerény.
Anne Laperrouze
(FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az éghajlatváltozás hatásai nyilvánvalóak, és idővel csak súlyosbodni fognak. Már tudjuk, hogy az éghajlatváltozás elleni küzdelmet célzó, ambiciózus politika végrehajtása ellenére csupán stabilizálni tudjuk a jelenséget, és ezért alkalmazkodnunk kell annak következményeihez.
Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodáshoz számos terület nagymértékű finanszírozására lesz szükség, és véleményem szerint ezek közül az alábbiak a legfontosabbak: az egészségügy, a mezőgazdaság, a vízvédelem, a lakásépítés és a népességvándorlás. Ennek érdekében a felsorolt területeknek elsőbbséget kellene élvezniük az európai kutatás támogatását célzó politikában. Az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentése és az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás kötelező feltételévé kell, hogy váljon az európai támogatások odaítélésének.
Globális problémáról van szó; ezért globális megoldásokra van szükség. Az Európai Uniónak mindent meg kell tennie annak érdekében, hogy globális szintű politikát hozzon létre az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásról. Az egészségügyi és mezőgazdasági tervek kidolgozásakor e politikának figyelembe kell vennie a természeti katasztrófák egyre növekvő számát. A politikának mindenek előtt a legkiszolgáltatottabb, vagyis a legszegényebb országokra kell koncentrálnia. Ugyanúgy, ahogyan mi is reméljük, hogy élvezhetjük az európai kutatási eredmények gyümölcsét, biztosítanunk kell, hogy a fejlődő országok is részesedhessenek belőle. Át kell adnunk technológiáinkat a harmadik országoknak, anélkül, hogy ezért feltétlenül ellenszolgáltatást várnánk.
Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás azonban nem csupán a technológiák jobb felhasználását jelenti. Érdemes megfontolnunk néhány, az előző generációk által ránk hagyott gyakorlatot is. Az én régiómban, Franciaország délnyugati részén például a régi földek mind közvetlenül déli fekvésűek: az ott élők rájöttek, hogy a ház fekvése miatt védve voltak a keleti és nyugati szelektől, így télen világosabb és melegebb volt, nyáron pedig a fák árnyékának köszönhetően hűvösebb. Ezek mind bioklimatikus házak voltak.
Manapság elhanyagoljuk az effajta gyakorlati lépéseket, pedig rendkívül egyszerűek lennének. Vissza kell térnünk ezekhez az egyszerű, ésszerű lépésekhez, és tovább kell ösztönöznünk a jobb lakások építését célzó kutatásokat. Ebben a szektorban kell megoldást találnunk arra, hogyan csökkentsük például a lakások légkondicionálásához szükséges energiafelhasználást. Hangsúlyoznunk kell, milyen fontos, hogy az épületek energiatakarékosak legyenek.
Végül el kell mozdulnunk a nyilvánosság figyelmének felkeltésétől az oktatás és képzés felé. A megfelelő és jól átgondolt lépéseket meg kell ismertetnünk a fiatalabb generációkkal, és ezeket természetesen saját generációnknak is meg kell tanulnia.
Befejezésképp szeretnék gratulálni Sacconi úrnak a kiváló és igényes jelentéshez.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Elnök úr, biztos úr! Érdeklődéssel hallgattam az Ön nyitóbeszédét. Biztosan tudja, hogy számos szövetségesre talál itt az Európai Parlamentben, de attól tartok, hogy a Bizottságon belül jóval kevesebben támogatják célkitűzéseit.
Annak érdekében, hogy az éghajlatváltozás elleni küzdelem élvonalába kerüljünk, az EU-nak elsősorban következetes nyilatkozatokat kell tennie. Ebből következően, amikor Ön nagyon helyesen megemlíti a az elv érvényesítését, és azt mondja, hogy csökkentenünk kell az üvegházhatású gázok mennyiségét, a Bizottság nem tarthatja fenn további pénzügyi támogatásokkal az EU szén- és benzinfüggőségét. A Bizottság és a Tanács külpolitikája nyomást kell, hogy gyakoroljon Bush elnök úrra, nem pedig a kedvében járnia, ha e megállapodásoknak eleget kíván tenni. A politikának egy technológiaátadási és erőforráscsomaggal kell segítenie a szegényebb országokat, hogy ők is e világméretű szövetség részeseivé válhassanak. Meg kell hallgatni továbbá azokat a kritikákat, amelyeket az Európai Parlament a bioüzemanyagokkal kapcsolatos megszállottságról hangoztat, amely elpusztítja az amazoni esőerdőket, tönkreteszi a globális klímát, megduplázza az élelmiszerárakat, és ezáltal még nagyobb terheket ró a társadalom szegényebb rétegeire.
Befejezésképp, Önnel vagyunk, biztos úr, de még tovább kell küzdenie azért, hogy a Bizottságot is megnyerje az ügynek.
(Taps)
Kathy Sinnott
Elnök úr! Az éghajlatváltozás mindannyiunk számára kihívást jelent. Nem szabad elfelejtenünk, hogy e világon nem csupán a jelenleg élőkkel osztozunk, hanem a jövő generációkkal is. Ha azonban azt szeretnénk, hogy politikáink eredményesek legyenek, különbséget kell tennünk az ember által előidézett és a természetes éghajlatváltozás között. Az első a mi tevékenységeink eredménye; a második természetes folyamat. Domborzatunk, a talajtípusok és a folyórendszerek mind egy természetes és folyamatos éghajlatváltozás eredményei. Az ember által előidézett éghajlatváltozásra nincs mentség. Egy válasz adható rá, a változás - az üzemanyagok, a fogyasztás és a hozzáállás megváltoztatása.
A különbségtétel nem azt jelenti, hogy a természetes éghajlatváltozás nem aggasztó, arra azonban az alkalmazkodás a megoldás. A régészek szerint a múltban az éghajlatváltozások idején azok, akik tudtak alkalmazkodni, életben maradtak, akik pedig nem, azok elpusztultak. Otthonaink, városaink a föld felszínébe ágyazódnak. Szokásaink és lakóhelyünk megváltoztathatatlanok. Egy jégkorszak vagy egy tartós felmelegedés éppen nem szerepel a terveink közt: "kérjük, jöjjön vissza úgy egymilliárd év múlva”.
A természetes éghajlatváltozásra adandó válasz az előrelátó tervezés, az intelligens felkészülés és a józanész. Ne építkezzünk áradási területeken. Ültessünk lombhullató erdőket. Töltsük fel a veszélyeztetett part menti területeket. Az éghajlatváltozás megközelítésekor meg kell találnunk az egyensúlyt a változtatás és az alkalmazkodás, illetve az ember által előidézett és a természetes változás között, valamint megfelelően kell felhasználni a támogatásokat, ha hatékonyak szeretnénk lenni.
Koenraad Dillen
(NL) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A globális felmelegedés elleni küzdelem nem csupán Európa harca: az egész bolygó csatája kell, hogy legyen. Különben minden nagy tervünk értelmét veszti és csak az európaiak tesznek majd hatalmas erőfeszítéseket, amelyek eredménye csupán csepp lesz a tengerben.
Ezen túl, már most biztosítanunk kell az európai dinamizmust. Ismét hatalmas és elérhetetlen célok állnak előttünk. Az idei márciusi európai csúcs azt irányozta elő, hogy az üvegházhatású gázokat 2020-ra 20 százalékkal kell csökkenteni, miközben az Unió energiaigényének 20 százalékát megújuló energiaforrásokból kell fedezni. Továbbra is fennáll azonban a legfontosabb kérdések egyike, természetesen az, hogy ki fogja mindezt megfizetni?
A vállalatoknak és a fogyasztóknak évente körülbelül 60 milliárd eurót kell majd előteremteniük az éghajlatváltozással kapcsolatos tervekre, amelyből az én hazám, Belgium része évi 2 milliárd euró, világméretben pedig mindez polgáronként legalább 200 eurót jelent. Ez nem csak hatalmas adóemelésekkel fenyeget, hanem olyan tényező is, amelynek eredményeképp félő, hogy a vállalatok kevésbé szigorú környezetvédelmi előírásokkal rendelkező külföldi országokba kényszerülnek majd költözni.
Ezért addig, amíg a világ színpadán néhány játékos nem készült fel a szükséges erőfeszítések megtételére, nekünk a "tüneti kezelésre” kell szorítkoznunk.
Antonio López-Istúriz White
(ES) Köszönöm, elnök úr. Először is gratulálni szeretnék Sacconi úrnak a kérdéséhez, amely lehetőséget ad nekünk, hogy ma itt az éghajlatváltozásról beszéljünk. Kollégáim szakmaibb szempontokról fognak beszélni, én azonban meg szeretném ragadni ezt a lehetőséget arra, hogy köszönetet mondjak a biztos úrnak, és legfőképpen támogatásomról biztosítsam mindazt, amit ebben a témában tesz: ő volt a téma egyik előfutára, és az első, aki itt Brüsszelben az éghajlatváltozásról beszélt.
Mindenekelőtt azt szeretném, ha nagyobb figyelmet szentelnénk bizonyos földrajzi jellegzetességeknek, különösen egy területnek, amely senki számára sem lesz meglepetés: a szigeti régióknak. A gyönyörű Görög-szigetek - mint a Baleár-szigetek, amelynek képviseletében jelen vagyok - a jövőben bármilyen éghajlatváltozás nyomán nagy veszélybe kerülhet. Véleményem szerint a Bizottság nincs teljesen tisztában a legkülsőbb régiók sajátos helyzetével; figyelembe kell vennie az elszigeteltségi tényezőt, és természetesen a hegyvidékeket és a part menti területeket is.
A Spanyol Tengerkutató Intézet által végzett, és számos más tanulmány is rávilágít arra, hogy a Földközi-tengerben felgyorsult felmelegedési folyamat zajlik, és nő a tenger vízszintje is. Mindennek jelentős következményei lehetnek a part menti területeken, különösen a strandokon, amelyek víz alá kerülhetnek, és ez a turizmusra, az ország fő bevételi forrására is hatással lesz.
Az általam említett példában, a Baleár-szigeteken a hőmérséklet észrevehetően nőtt az elmúlt években, ami aggodalomra ad okot.
A zöld könyvben fel kell vállalni azon régiók támogatását is, amelyeknek jelentős befektetésekre van szükségük az éghajlatváltozás hatásainak enyhítéséhez.
Befejezésképp fel szeretném vázolni saját személyes célkitűzésemet, illetve az Európai Néppárt célkitűzését, amely szerint az Európai Uniónak vezető szerepet kellene vállalnia a szénmentes és alacsony szénigényű technológiák kidolgozásában. Szilárd meggyőződésünk, hogy a korszerűbb és hatékonyabb technológiákra történő gyors és bátor átállás nem csak a klímának tesz majd jót és a globális megoldáshoz teremt alapot, hanem a gazdaság számára is előnyös lesz, hiszen így kevésbé leszünk ráutalva a szerves fűtőanyag importra.
Dorette Corbey
(NL) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Nagyobb figyelmet kell szentelnünk az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásnak, méghozzá késlekedés nélkül, bármit teszünk is ugyanis az éghajlatváltozás ellen, arra is fel kell készítenünk a társadalom tagjait, hogy alkalmazkodni tudjanak a növekvő tenger- és folyószinthez, vagy épp ellenkezőleg, a vízhiányhoz és az aszályhoz. Mindez számos következménnyel jár a biztonságra, a vízfogyasztásra, a talajra, a mezőgazdaságra, de természetesen a közegészségügyre nézve is.
Vannak területek, amelyeknek súlyos aszályokra és magas hőmérsékletre kell felkészülniük. Ebben az esetben az öntözőrendszerek és tiszta sómentesítő egységek jelentik a megoldást. Más területeken a víz okoz kellemetlenséget, itt a gátmegerősítésbe kell befektetni. A tervek kidolgozása, az éghajlatváltozás hatásainak elemzése és a felkészülés a tagállamok saját feladata.
Van azonban három fontos pont. Először is nagy szükség van a szolidaritásra: bizonyos országokat a többiek segítenek előre, míg mások erősebbek. Magától értetődő, hogy az Európai Uniónak közös felelőssége is van.
Másodszor, közös támogatási forrást kell létrehozni. Támogatási forrásokat kell keresnünk, először természetesen a Strukturális Alapok, illetve az ETS-árverésekből származó bevételek is szóba jöhetnek.
Harmadszor, a szolidaritás elve természetesen a fejlődő országokra is érvényes kell, hogy legyen. Számos afrikai és ázsiai ország alig járult hozzá az éghajlatváltozáshoz, mégis érzik annak káros hatásait. Megbízható és szilárd támogatási forrásokat kell találni, erre pedig egyértelműen az ETS-bevételek a legalkalmasabbak.
Jens Holm
(SV) Ebben a jelentésben olyan intézkedéseket sürgetünk, amely a mezőgazdaságot rákényszerítené az éghajlatváltozásban való felelősségének felvállalására. A mezőgazdasághoz tartozik az állattartás is, amelyből a világban az üvegházhatású gázok kibocsátásának 18 százaléka származik. 18 százaléka! Az adatot a FAO 2006-os "Livestock”s Long Shadow” című jelentése tette közzé. Mit tehetünk e 18 százaléknyi részesedés csökkentése érdekében? Amikor az IPCC elnöke, Rajendra Pachauri felszólalt az éghajlatváltozással foglalkozó ideiglenes bizottságban, a húsfogyasztás csökkentését hangsúlyozta. És igaza volt. A történelem folyamán soha nem ettek a világban annyi húst, mint amennyit ma mi fogyasztunk. Az 1950-es évek óta a világ hústermelése több, mint ötszörösére nőtt. Ez az állapot nem tartható fenn. Fel szeretném tenni a kérdést Dimas biztos úrnak: egyetért Rajendra Pachaurival abban, hogy kevesebb húst kellene ennünk? Arra kérem a Bizottságot, hogy dolgozzon ki egy tervet a húsfogyasztás csökkentésére.
Végezetül néhány javaslat: információs kampány a vegetáriánus étkezésről, felhívás a tagállamoknak, hogy vezessenek be húsadót, amelynek eredményeképp a hús drágább, a vegetáriánus élelmiszerek pedig olcsóbbak lesznek, a "zöld táplálkozás” népszerűsítése saját uniós intézményeinkben; az Európai Parlamentben, a Bizottságban és a Tanácsban tartott vegetáriánus hét megfelelő, modern és "zöld” kezdete lenne egy fenntarthatóbb Uniónak.
Christine De Veyrac
(FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Igent mondok a klímacsomagra, mert a koppenhágai nemzetközi tárgyalások megkezdése előtt Európának erőteljes figyelmeztető jelet kell küldenie a világ felé.
El kell, hogy mondjam, hogy a választókörzetemben élő munkavállalók és munkaadók rendkívül aggasztónak találják azt a javaslatot, hogy eltöröljük az ingyenes szén-dioxid-kibocsátási kvótákat, és ehelyett versenyben lehessen őket megszerezni.
Ezzel a javaslattal Európa kettős terhet rak a vállalkozásokra, amelyeknek így a kvótát meghaladó szén-dioxid-kibocsátás mennyiségéért, de egyben az első megtermelt tonnából származó esetleges szén-dioxid-kibocsátásért is fizetniük kellene. Az európai vállalkozásoknak így soha nem látott költségnövekedéssel kellene számolniuk.
Ha ez az előírás világszinten érvényes lenne, nem lenne semmi gond: mindenki egy csónakban evezne. Ha ez a korlátozás azonban csak az európai vállalatokat érintené, ez súlyos pénzügyi szankciót jelente számukra, és komolyan megnőne annak veszélye, hogy a munkahelyek az Unión kívülre vándorolnak. Akkor tehát vessük el az első megtermelt tonnából származó szén-dioxid-kibocsátásért fizetendő díj ötletét? Nem hiszem, a végső cél ugyanis elismerésre méltó.
Mindazonáltal, ebben az esetben elérhetővé kell tenni Európában egy igazságos mechanizmust, amely olyan harmadik országokból származó adóbevételekből állna, akik nem tesznek az európai vállalatokéhoz hasonló környezetvédelmi erőfeszítéseket. Igen, hozzunk létre "szénadót”: egyáltalán nem óvatos protekcionista eszközről van szó, hanem olyan eszközről, amely globális szinten biztosítaná a méltányos és torzításmentes kereskedelmet, amely az Európai Unió és a WTO alapvető célkitűzése.
Ami a jelentés többi részét illeti, támogatom a Bizottság különböző javaslatait. Helyes lépés annak biztosítása érdekében, hogy a lehető legtöbb gazdasági ágazat részt vegyen az éghajlatváltozás elleni küzdelmet célzó mechanizmusokban - az ETS-ben és egyéb rendszerekben is.
Végezetül remélem, hogy gyorsan, vagyis még az év elején meg tudunk állapodni, és hogy a klímacsomag intézkedéseit így a lehető leggyorsabban végre lehet hajtani.
Matthias Groote
(DE) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az éghajlatváltozás folyamatban van; ez tudományosan bizonyított tény. Az IPCC negyedik értékelő jelentése elég világosan megállapítja, hogy Európában egyetlen régió sem mentesülhet a hatásai alól.
Fontos, hogy a hőmérsékletemelkedés 2°C alatt maradjon. Európa egyes területein azonban még a 2 foknál alacsonyabb globális felmelegedés is negatív gazdasági és környezeti következményekkel jár majd.
Ezért kell Európának azonnal cselekednie. Azonnal és számos politikában kezdeményeznünk kell az alkalmazkodást elősegítő intézkedéseket. Az éghajlatváltozás azonban lehetőségeket is kínál számunkra; ezek egyike az, hogy az alkalmazkodási intézkedések segítségével felkészülhetünk az éghajlatváltozásra.
Az alkalmazkodási intézkedésekkel egy időben a lisszaboni folyamatot is módosítanunk kell az éghajlatváltozás követelményeinek megfelelően. Ez lehetőséget kínál egy környezeti megfontolások alapján működő iparpolitika létrehozására: olyan gazdasági és iparpolitikáéra, amely a gazdasági növekedést szétválasztja a szén-dioxid és más üvegházhatású gázok kibocsátásától. Ez lesz a siker kulcsa. Hadd tegyek fel egy kérdést a biztos úrnak: milyen mértékben folynak tárgyalások a Bizottságban a lisszaboni folyamatról az éghajlatváltozás szempontjából?
A második pont a következő: elegendő információt kell biztosítanunk a helyi és regionális döntéshozók számára is azzal kapcsolatban, hogy az éghajlatváltozás milyen hatásaival kell számolniuk az ő területükön. Milyen hatása lesz az éghajlatváltozásnak az egyes régiókra? Ez nagyon fontos például a fejlesztéstervezés szempontjából, és ezért támogatom az indítvány javaslatát egy olyan állásfoglalásra, amely felszólítana egy olyan európai adatbázis létrehozására, amely fejlesztéstervezési útmutatóként a regionális döntéshozók számára is hozzáférhető.
Mairead McGuinness
Elnök úr! Javasolhatom, hogy befejezzük saját magunk ostorozását az éghajlatváltozás miatt és az egyes ágazatok hibáztatását, mintha valamelyiknek nagyobb lenne a felelőssége, mint bármelyik másiknak? Különösen ez volt a benyomásom a mezőgazdaság szerepével kapcsolatban. Európa egyedül semmit sem tehet az éghajlatváltozás ellen, de felvállalhatja a rendkívül szükséges vezető szerepét. Összehangolt globális cselekvésre van szükség, ezzel mindenki tisztában van.
Hadd emeljem ki a mezőgazdaságról szóló vitát. Igaz, a mezőgazdaság hozzájárul az éghajlatváltozáshoz, de ugyanúgy szenved a következményeitől: ez már elhangzott. Nem szabad azonban azt sem elfelejteni, hogy a mezőgazdaság élelmiszert termel, és élelmiszer nélkül nem sokra megyünk. Ha megnézzük a világ élelmiszerkeresletét, azt láthatjuk, hogy 20 éven belül 50 százalékkal nő majd, a mezőgazdaság azonban a szén-dioxid-befogás és -tárolás, az anaerob anyagcsere, az erdőtelepítés és - azt hiszem, ez a legfontosabb - a szélenergia segítségével előreviheti ezt a vitát.
Ami az ír helyzetet illeti, a mezőgazdaságból származó kibocsátás mennyiségét 1990 óta 3 százalékkal csökkentettük, de nézzük meg, mi történt a közlekedésben, ahol 163 százalékos növekedés tapasztalhatunk. Az iparban ez az adat 23 százalék, az energiatermelésben pedig 32. Ha a mezőgazdaságra koncentrálunk, az azzal a veszéllyel jár, hogy Európában csökkentjük az állatállományt és a kibocsátást, de a termelést áthelyezzük máshová, és így valójában nem érünk el értékelhető eredményt. Ezzel tehát óvatosnak kell lennünk.
A hagyományos megoldások, mint a kert őszi felásása és téli pihentetése ma már abszolút tiltottak. Nos, akkor én bűnös vagyok, mert még mindig így csinálom. Vitázzunk értelmesen. Valósítsuk meg a kutatást és a fejlesztést, hogy ne visszafelé haladjunk, hanem helyes megoldásokkal előre. Vegyük Indiát. Ott él a világ népességének 17 százaléka, az üvegházhatású gázok összes kibocsátásának mégis csupán 4 százalékáért felelős. Fejlődnie kell, hogy gondot tudjon viselni szegény állampolgáraira. Részt fog venni az éghajlatváltozásról szóló vitában, de ezt csak a jelenlegi valódi helyzetének megfelelően tudja megtenni.
Végezetül azt mondhatom, hogy a Lisszaboni Szerződés végre némi reményt ad arra, hogy az éghajlatváltozással kapcsolatban globális cselekvés valósuljon meg Európa vezetésével. Éppen ezért remélem, hogy az ír lakosság megjelenik majd az urnáknál, és nagy arányban igent mond a Lisszaboni Szerződésre.
María Sornosa Martínez
(ES) Tisztelt elnök úr és Sacconi úr, szeretném megköszönni a munkájukat.
Van egy problémánk. Az éghajlatváltozás legyőzését célzó kutatásra és fejlesztésre fordított köz- és magánbefektetések tehát létfontosságúak annak biztosításában, hogy az alkalmazkodási és hatáscsökkentő lépések a lehető leghatékonyabbak legyenek az éghajlatváltozás korlátainak és következményeinek tekintetében.
Tisztelt biztos úr, óriási feladat előtt állunk. Intézkedéseket kell hoznunk a hatékony energiagazdálkodás, a megújuló energiaforrások népszerűsítése, a hatékony kogeneráció, a gépjárművek hatékony energiafelhasználása, az energiatakarékos tömegközlekedés és világítás, a szántóföldek és legelők megfelelőbb kezelése, valamint az erdőirtás csökkentése, és nem utolsósorban a kedvezőbb vízfelhasználás terén ott, ahol ebben hiány mutatkozik.
Szeretném azonban megragadni az alkalmat arra, hogy két kérést fogalmazzak meg. Az első önhöz szól, biztos úr: arra kérem, hogy sürgősen vizsgálja felül mind az első, mind a második generációs bioüzemanyagokra vonatkozó szakpolitikát.
A második kérést a Tanácshoz intézem: annak ellenére, hogy a hőmérséklet emelkedése és a csapadékmennyiség változása hatást gyakorol majd a földekre, egyelőre megfelelő európai keretek között nem született megegyezés a föld védelméről.
Haladéktalanul szilárd állásfoglalásra van szükség ezen a területen.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Tisztelt elnök úr, biztos úr, Sacconi úr, hölgyeim és uraim! Mint a PPE-DE regionális politikájának koordinátora hangsúlyozni szeretném, hogy néhány igen fontos kérdést érint ez az állásfoglalás. A kohéziós politikát a kockázatkezeléssel hozza kapcsolatba, és felmerül benne az Európa jövőbeni regionális politikáját alkotó szerves, lényegi elemek gondolata. Ezen kívül az éghajlatváltozás nyomán az Unió régióinak helyzete is megváltozik. Az egyik régiót szárazság sújtja, a másikban túl sok a víz, emelkedik a tenger vízszintje. Ez utóbbi fejleményt, Hollandia képviselőjeként feltétlenül meg kell említsem. Országunk területének fele a tengerszint alatt fekszik. A tengeri gátakat magasabbra kell emelni, de még számos más technikai problémát is tekintetbe kell venni. Ez azonban még inkább érvényes a világ más részeire. Az is biztató, hogy az ENSZ katasztrófacsökkentési stratégiájával fogunk összehangolódni.
A kohézió - és itt a Lisszaboni Szerződésre utalok - új területi dimenzióval rendelkezik, amelyet fejlesztenünk kell, és amelyet bele kell foglalnunk a pénzügyi tervezetünkbe. Ez a dolog közvetlenül érinti a különböző régiókban és városokban élő embereket, és Európának fontos szerepet kell játszania ebben.
Tisztelt elnök úr, a PPE-DE nem ért egyet a 13. bekezdés első felében foglaltakkal, ugyanis jelen pillanatban a pénzeszközök újraelosztása mellett állunk, nem pedig új fontossági sorrend felállítása mellett, valójában ez már folyamatban is van. Jelenleg több mint 15 milliárd eurót csoportosítunk át a strukturális alapokból például a bioüzemanyagokhoz stb. Szeretnénk ezen az úton tovább haladni. Ezért újra felülvizsgáljuk a strukturális alapok rendeletét, hogy jobb energiahatékonyságot érjünk el. A PPE-DE ezt az álláspontot képviseli, és részt kívánunk venni a 13. bekezdés második részében említett hosszú távú pénzügyi perspektíváról szóló vitában, valamint irányítani szeretnénk a lehetséges újra elosztást vagy az új fontossági sorrend kialakítását, de nem most: ezt sikeresebben el lehet végezni úgy, hogy költségvetéseket és ágazatokat jelölünk ki ahelyett, hogy a forrásokat most újra elosztanánk.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Elismerésemet szeretném kifejezni Sacconi úrnak a Bizottság aktuális zöld könyvéhez fűzött éghajlatváltozást érintő jelentős kiegészítéseiért.
Néhány országban, főleg a skandináv országokban már hosszú távú stratégiát dolgoztak ki az éghajlatváltozás hatásai ellen anélkül, hogy erre Brüsszelből biztatták volna őket. Előre látták, milyen lépésekre lesz szükség az éghajlatváltozás ellen: a tengerparti területek védelmére, a part elárasztása elleni intézkedések meghozatalára, speciálisan tervezett házak építésére. A fehér könyv elfogadása más országokat is arra fog ösztönözni, hogy kövessék példájukat.
A tenger vagy óceán által határolt EU-országoknak - 22 ilyen ország van - mindeközben tanulmányozniuk kellene Hollandia példáját a tenger elleni küzdelmet illetően. Az ország területének fele a tengerszint alatt fekszik. A holland nép fáradhatatlan küzdelme a tenger ostroma ellen, valamint azok a hatalmas erőforrások, amelyeket az ez elleni védekezésre fordítanak nem akadályozta meg őket abban, hogy a világ egyik legerősebb és legvirágzóbb államát hozzák létre. Ez tehát arra szolgál bizonyítékul, hogy lehetséges a változásokhoz alkalmazkodni.
Az Európai Tanács nemrégiben tartott gyűlésén kijelentették, hogy az éghajlatváltozás kérdése az EU megelőzési és védelmi politikájának előkészítésében a legfontosabb szerepet fogja játszani. Meg kell előzni azokat a konfliktusokat és háborúkat, amelyek a letelepedésre még alkalmas területek, és a vízzel és élelmiszerrel rendelkező területek megszerzésére irányulnak, mielőtt még túl késő lenne. Ez kifejezetten a legszegényebb országok esetében érvényes, amelyek a legkevésbé felelősek az éghajlatváltozásért. Azoknak, akik a mások kárán jutottak előbbre, haladéktalanul vissza kell fizetniük a tartozásukat.
A jövőben az Európai Uniónak továbbra is élen kell járnia abban, hogy más földrészek és államok számára példát mutasson az éghajlatváltozás megelőzésére hozott intézkedések elfogadásában, az új körülményekhez való alkalmazkodásban, és állampolgárai bevett szokásainak és gyakorlatainak megváltoztatásában.
Ari Vatanen
Tisztelt elnök úr, elvileg nyugodt légkörben kellene vitatkoznunk, ez a vita azonban már kicsúszott a kezünk közül, köddé vált, és vele együtt eltűnt az őszinteség és a racionalitás is. Őszintének kellene lennünk, de az mindig is jó politikai fogásnak bizonyul, ha az ember az ördögöt a falra festi. Ez mindig is bevált. De komolyan kell vennünk a dolgokat, meg kell vizsgálnunk a számadatokat, és racionálisnak és őszintének kell maradnunk.
Helsinkiben is élnek emberek, ahol az évi átlaghőmérséklet 6°C, és Dakarban is, ahol 30°C. Kétezer évvel ezelőtt Julius Caesar sétált a Rajnán, mivel be volt fagyva. Ezer évvel ezelőtt a vikingek Grönlandon laktak - innen származik a neve is. Tehát a hőmérséklet önmagában még nem jelenti a végét semminek, az emberek jóléte viszont önmagában a végét jelenti valaminek, és ez az, amiről el szoktunk feledkezni.
Miért vannak kibocsátott anyagok? A jólét következtében, miközben az emberiség két harmada még mindig szegénységben él. Az emberiség lépcsőfokszerűen épül fel: mi, a kiváltságosok legfelül helyezkedünk el, alattunk pedig négy milliárd ember, akik szó szerint ki akarnak kerülni a sötétségből, két milliárd embernél ugyanis még villany sincsen.
Hogyan reagálunk mi erre? Technikai fejlesztésbe kezdünk. Ehhez pénzre van szükségünk, és a gazdaságunk növekedésére. Nem tudunk úgy pénzhez jutni, ha elpazaroljuk és romba döntjük a gazdaságunkat azzal, hogy olyan intézkedéseket hozunk, amelyek nem jövedelmezőek és igen költségesek.
Biztos úr nem is említette nyitómegjegyzéseiben a kulcsszót, az ”atomot”. Ha nem vagyunk őszinték ebben a vitában, akkor nem vagyunk komoly vezetők. Összességében egy kicsit olyanok vagyunk, mint az egyszeri ember, akinek beázik a tetője, de ahelyett, hogy megjavítaná, tapétázni kezdi a pincéjét. Hát, nem így kell a jövőnket építeni.
Cristina Gutiérrez-Cortines
(ES) Köszönöm, elnök úr, úgy vélem az adaptáció és az erről szóló dokumentum nagy fontossággal bír. Az éghajlatváltozás problémája azonban folyamatos munkát igényel: állandóan vizsgáljuk és próbáljuk megérteni, hogy mi is történik, és hogy milyen megoldások lehetségesek.
Véleményem szerint fontos az, hogy a politika egészében ne felülről irányított legyen. Ha ezen a területen vezető szerepet akarunk játszani, akkor el kell érnünk, hogy mások kövessenek bennünket, máskülönben a vezető magára marad. Fennáll a veszélye annak, hogy ha Európa túl gyorsan halad előre, ha ez az iparban válsághoz vezet, ha csak felülről irányított politikát - mondhatnám ”metapolitikát” - alkalmazunk, akkor nem fog működni a dolog. Minden helyi eszközt meg kell ragadnunk a cselekvéshez, a lelkesen be kell vonnunk az egész társadalmat, és alkalmazkodni a saját társadalmunk alkalmazkodási képességéhez, mert nem hagyhatjuk, hogy jólétünk csorbát szenvedjen.
Ebben a tekintetben hangsúlyozni szeretném, hogy ez a dokumentum nagyon kevés említést tesz a helyi alkalmazkodásról, ez pedig olyan dolog, amelyről szót kell ejtenünk. Különösen amikor a víz témájáról beszélünk, amely döntő fontosságú, és amelyre az éghajlatváltozás a legnagyobb hatást fogja gyakorolni, vagy már most is gyakorolja, akkor fontos, hogy olyan gyakran rendkívül egyszerű formulákra és lépésekre összpontosítsunk, amelyek az adott területen léteznek. Ilyen például a talaj áteresztőképességének figyelembevétele, az újraerdősítés, a vízgyűjtés, a vízfelesleg összegyűjtése meglévő víztárolók használatával, és a szűkös erőforrások megfelelő elosztása, ahelyett hogy hagynánk a vizet a tengerbe folyni és odaveszni. Hogy ezt elérjük, néha vissza kell tekintenünk a múltba a már meglévő hagyományokra, és néha túl kell lépnünk az előítéleteinken az olyan megoldások iránt, mint például az víztartó réteg vízutánpótlása és más létfontosságú intézkedések.
Ezért tehát integrált politikai lépésekre biztatok mindenkit, olyan mindent átfogó lépésekre, amelyeket a társadalomra szabhatunk, amelynek meg kell hallgatnia javaslatainkat, és követnie kell azokat. Ha a társadalom nem áll mellettünk, és nem lelkesedik, semmit nem fogunk elérni. Ezért hát konszenzusra kell törekednünk, és mindenkit meg kell hallgatnunk.
Zita Pleštinská
(SK) Az állásfoglalásra irányuló indítvány, amelyet a klímaváltozással foglalkozó ideiglenes bizottság szóbeli választ igénylő kérdésére válaszként készített konzisztensnek tűnik, de véleményem szerint nem fordít elég figyelmet a vízre, amely képes a talaj kiszáradása által okozott mikro- és makroklimatikus problémák enyhítésére, így egészségesebb klímát eredményez.
A Parlament javaslatai egy elavult paradigmát képviselnek, amely a meglévő vízkészletekkel való hatékony gazdálkodáson alapul.
Az új vízgazdálkodási paradigma a vidék vízkészletének megújítását támogatja. Javasolja a vízkörforgás javítását azzal a céllal, hogy fokozatosan elegendő vizet biztosítson mindenki számára. A paradigma célja, hogy a jelenlegi helyzethez alkalmazkodjon az erdőirtás, a mezőgazdaság vagy a vízelvezetés következtében kiszáradó nagy területek kérdésében.
A földek kiszáradása csökkenti a párolgást, a nap melegét metabolikus hővé változtatja, és ezzel együtt hatalmas energia mennyiséget alakít át. A párolgás csupán 1 mm-es csökkenésének hatására egy Szlovákia nagyságú területen egy derűs napon annyi metabolikus hő keletkezik, amely megegyezik Szlovákia erőműveinek évi energiatermelésével.
Hölgyeim és uraim, szeretném megköszönni Sacconi úrnak és Dimas biztos úrnak a munkájukat. Remélem, hogy sikerült felhívnom a figyelmüket ezekre az új gondolatokra.
Avril Doyle
Tisztelt elnök úr, először is szeretném megjegyezni, hogy eredetileg néhány kollégámmal együtt ennek a dossziénak számos módosítását terjesztettünk elő különösen olyan döntő fontosságú ügyekben, mint például az éghajlatváltozás hatása a biológiai sokféleségre és a klímaváltozás által okozott pusztítás a fejlődő országokban. Mindkettő olyan téma, amellyel haladéktalanul foglalkozni kell.
Hogy az EU éghajlat változással kapcsolatos politikája mennyire lesz hiteles, és hogy mennyire válik valóra az a törekvésünk, hogy minden 2012 utáni kibocsátáskereskedelmi nemzetközi egyezményben részt vegyünk, az azon fog múlni, hogy pénzügyi ígéreteinket követik-e politikai tettek, amikor arra kerül a sor, hogy meghatározzuk a kibocsátási kvóták árveréséből befolyó bevétel rendeltetését, amely az évi 40 milliárd eurót is elérheti.
Ha bőkezűen finanszírozzuk a technológia átadását, az alkalmazkodási és hatáscsökkentő intézkedéseket és egyéb dolgokat, akkor erről fogják lemérni, hogy mennyire tudtuk elfogadni történelmi felelősségünket azok iránt a harmadik országok iránt, amelyek valószínűleg a leginkább meg fogják szenvedni az éghajlatváltozást a szélsőséges időjárás, elsivatagosodás, a partok elárasztása vagy súlyos vízhiány formájában.
Ezen a ponton az EU kibocsátáskereskedelmi rendszeréről szóló jogszabálynak, amelynek én vagyok az előadója bizonyos politikai irányadást kell tartalmaznia az árverési bevételekre vonatkozóan, amely révén megmutatkozik az Európai Tanács elkötelezettsége, szándéka és összefogása a 2°C-os célkitűzés elérésére. Nem utolsósorban, az is megmutatkozik, hogy a Tanács mennyire látja be, hogy az éghajlatváltozásnak súlyos globális hatása van, miközben arra törekszünk, hogy alacsony szén-dioxidkibocsátású gazdaságokat hozzunk létre szerte az EU-ban a koppenhágai egyetemes megállapodás értelmében.
Erna Hennicot-Schoepges
(FR) Tisztelt elnök úr, az elmúlt héten Argentínában jártam a Mercosur küldöttséggel. Arra figyeltem fel, hogy politikai képviselőink közül egy sem foglalkozott az éghajlatváltozás problémájával. Több beszélgetés folyt a szójatermelésre rendelkezésre álló földterületek növeléséről, a mezőgazdasági területek nyerése céljából végrehajtott erdőirtásról; még a saját küldöttségünk sem fordított figyelmet az éghajlatváltozás témájára.
Azt kérdezem tehát: nem most próbáljuk kidolgozni a kétsebességes politikát Európában? Nem inkább abban a tudatban kellene mindenhol kialakítanunk a pozíciónkat, hogy az éghajlat-változási politika egy olyan politika, amely az erőforrások újraelosztásáról szól? Ez egy alapvető méltányossági politika, amelyet globális szinten kell alkalmazni.
Anni Podimata
(EL) Tisztelt elnök úr és biztos úr, had térjek ki egy éghajlatváltozással kapcsolatos problémára. A mai vita folyamán senki sem említette az Európai Bizottság által nemrégiben kiadott az Unió katasztrófaelhárítási képességéről szóló közleményt. A közleménynek van egy ”Erdőtüzek” című külön melléklete, amely az elmúlt nyáron Dél-Európát és különösen Görögországot sújtó hatalmas, pusztító erdőtüzekről szól.
Ezek a tüzek kapcsolatban állnak az éghajlatváltozással. Úgy vélem, haladéktalanul megelőző lépésekre van szükség egész Európában, különösen a déli részen, amely az IPCC szerint jobban ki van téve a tűz veszélyének, és jelenleg is gyakran küzd szélsőséges időjárási viszonyokkal. Éppen ezért, tisztelt biztos úr, az EU-nak haladéktalanul mind középtávú, mind azonnali intézkedéseket kell hozni annak érdekében, hogy az elmúlt évek eseményei ne ismétlődhessenek meg jövő nyáron.
Miloslav Ransdorf
(CS) Bár ez a korszak teljesen újnak és kivételesnek tűnik, valójában a múltban már történtek nagy éghajlatváltozások és éghajlati ciklusok. Véleményem szerint a történeti éghajlattani kutatások lesznek a nehézségek legyőzésének legfőbb eszközei. Clive Ponting Green History of the World (Zöld világtörténelem) című munkája és a francia történetíró, Emmanuel le Roy Ladurie munkái a rendelkezésünkre állnak. Úgy vélem, fel kell ismernünk, hogy az emberek a múltban képesek voltak megbirkózni a természeti környezet változásaival. Például az én hazámban, a Cseh Köztársaságban az egyik legharmonikusabb természeti környezet a Cseh-medence déli részén található. Csak kevesen veszik észre, hogy épített tájról van szó. Ezt az ember által épített vidéket azelőtt mocsár borította, ma viszont a helyén egy tó található, amely kedvelt kirándulóhely.
Stavros Dimas
a Bizottság tagja. - Tisztelt elnök úr, szeretném megköszönni az igen fontos és érdekes hozzászólásokat. Az alkalmazkodásról szóló fehér könyv véglegesítése során figyelembe fogjuk venni a ma elhangzottakat és az Európai Parlament állásfoglalásának ajánlásait.
Hangsúlyozni szeretném, hogy az Európai Parlament szüntelen támogatása nélkül a legtöbb ma érvényben lévő politikai irányelvünk nem került volna elfogadásra, az Európai Uniónak a világon játszott vezető szerepe pedig nem táplálná azt a reményt, hogy 2009-ben Koppenhágában sikerül tető alá hozni a nemzetközi megállapodást.
Legfőbb célunk az, hogy az éghajlatváltozás leküzdésére és a változó éghajlati viszonyokhoz való alkalmazkodásra nemzetközi megállapodást hozzunk létre, amelyet a világ minden országa aláír, különösen az Egyesült Államok, és más nagy kibocsátók, mert így eredményes lesz az éghajlatváltozás elleni harc. Az természetesen nem elég, ha csak az Európai Unió tesz az ügyért, de nem várhatjuk el, hogy nemzetközi megállapodás szülessen, ha nem vállalunk ebben aktív vezető szerepet.
Ma újabb kétkedő szavakat hallottam a tudományról. Úgy vélem, ezt a kérdést többé-kevésbé már megtárgyaltuk. A tudományban majdnem mindenki egyetért abban, hogy az éghajlatváltozás antropogenikus, azaz emberi tevékenység eredménye. Kevés olyan tudós van, aki másként vélekedne. Vannak, akik még mindig azt gondolják, hogy a Föld lapos, de ezt még az Egyesült Államokban sem veszik többé komolyan.
Az elmúlt héten az Egészségügyi Világszervezet kiemelte az éghajlati viszonyok, és az éghajlatváltozás egészségre gyakorolt hatását, a NASA pedig arra figyelmeztetett, hogy az éghajlatváltozás gyorsabban mehet végbe, mint ahogy gondoltuk. Tehát a tudomány eredményeire támaszkodva cselekednünk kell.
Ami a költségeket illeti: ha később cselekszünk, többe fog kerülni; ha most teszünk lépéseket, sokkal kevesebbe kerül, és elkerülhetjük bolygónkon az éghajlatváltozás visszafordíthatatlan hatását. Tartozunk azzal magunknak és a következő nemzedékeknek, hogy a Földet legalább ugyanolyan állapotban hagyjuk, ahogyan örökül kaptuk.
Erkölcsi kötelességünk is van, amelyet számos képviselő hangsúlyozott, azokkal szemben, akik nem járultak hozzá az üvegházhatás kialakulásához, azaz a világ legkevésbé fejlett országaival szemben, akik nemcsak igen alacsony egy főre eső jövedelemmel rendelkeznek, hanem csupán csekély mértékben járultak hozzá a jelenség kialakulásához.
Az alkalmazkodás tehát a hatáscsökkentésre tett erőfeszítésekkel együtt teljességgel szükséges, és ezt úgy kell végrehajtani, hogy a legkevésbé fejlett országokat segítjük, és emellett a helyes intézkedéseket hozzuk az Európai Unióban.
Különféle példákat hallottam arra, hogy mi is történik jelenleg, például a víz kiemelt ügyében. Létezik olyan jogszabályunk, a vízügyi keretirányelv, amely ezzel a becses, ritka természeti kinccsel foglalkozik, de nemrégiben elfogadtunk egy a vízhiányról és az aszályról szóló közleményt, ez ugyanis jelentős, égető problémává válik, amellyel foglalkoznunk kell.
A költségeket újra tekintetbe véve, néhány felszólaló említette az árverés kérdését, és azt, hogy milyen hatással lesz ez energiaigényes iparainkra és más gazdasági ágazatokra. Szeretnék eloszlatni egy félreértést, hogy tisztázzuk ezt az ügyet. Az árverésekből származó bevétel nem kerül az Európai Unió pénztárába vagy bármely más pénztárba, hanem a kvótákat árverésre bocsátó tagállamok pénzügyminisztériumába. Fontos, hogy ezt világosan megértsük. Ez a pénz évente 30 és 50 milliárd euró között lehet, és mi azt javasoltuk - és remélem, az Európai Parlament egyetért majd -, hogy a pénz egy részét fordítsuk alkalmazkodási politikára. Így a finanszírozás készen áll, ha a politikai szándék megvan arra, hogy elfogadjuk azt az alapelvet, hogy ebből a 30-50 milliárd euróból bizonyos összeget elkülönítünk az alkalmazkodási politika céljaira.
Szeretnék még hosszabban beszélni, ez ugyanis egy igen szerteágazó ügy, és sok kérdés érkezett ezzel kapcsolatban, de szeretném újra megköszönni a hozzászólásaikat. Továbbra is önökkel és az Éghajlatváltozással Foglalkozó ideiglenes Bizottsággal szoros együttműködésben fogjuk kidolgozni szakpolitikánkat és különösen ez alatt a két év alatt keményen fogunk dolgozni azon, hogy tető alá hozzunk egy nemzetközi megállapodást Koppenhágában.
Elnök
A vita lezárására egy állásfoglalásra irányuló indítvány kerül benyújtásra az eljárási szabályzat 108 cikkének 5. bekezdése értelmében.
A vitát lezárom.
A szavazást 11 órakor tartjuk.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Bairbre de Brún  
írásban. - (GA) Mostanára mindenki számára teljesen világossá kellett válnia, hogy az éghajlatváltozásra fel kell készülnünk. Társadalmunknak és gazdaságunknak az éghajlattal együtt kell változnia.
Az Európai Uniónak mint nemzetek feletti szervezetnek különleges szerepe van abban, hogy tagjai számára lehetővé tegye a felkészülést és a koordinációt. Az Európai Uniós szinten nagyra törő és a jelenlegi tudományos valóságnak megfelelő lépéseket kell tennünk. Előrelátó tervezéssel könnyebben megküzdhetünk az éghajlatváltozás legkedvezőtlenebb hatásaival.
Az EU-nak nagylelkűnek kell lennie a fejlődő országokkal folytatott külkapcsolataiban,,, és segítséget kell nyújtania az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás során, amelyet nem ők okoztak, de amelyet aránytalan mértékben el fognak szenvedni. A fejlődő országokat érintő jövőbeni kereskedelmi intézkedéseknek ezt figyelembe kellene venniük, amennyiben kicsit is a méltányosságra törekszenek.
András Gyürk  
írásban. - (HU) Üdvözlendő, hogy az Európai Bizottság zöld könyvben foglalta össze mindazon eszközöket, amelyek mérsékelhetik az éghajlatváltozás negatív következményeit. Bármilyen előremutatóak legyenek is a klímaváltozás elleni harc jegyében született uniós javaslatok, a változó éghajlat következményeivel már ma is együtt kell éljünk.
A rendelkezésre álló adatok azt mutatják, hogy a felmelegedés gyorsulásának üteme egyes országokat fokozottabban érint. Ezen területek közé tartozik Magyarország is, ahol a változás mértéke az elmúlt évtizedekben jóval meghaladta az átlagos szintet. Azt, hogy nem csupán egy elvont jelenségről van szó, a lakosság a saját bőrén is érzékelhette: nőtt az aszályos időszakok aránya, csökkent a lehulló csapadék mennyisége, jelentős hatást gyakorolva a mezőgazdasági termelésre.
Az éghajlati szélsőségek talán leglátványosabb megnyilvánulásai a Kárpát-medencében az elmúlt évtized rekordmértékű árvizei voltak. Meggyőződésünk, hogy az árvízvédelem egyike azon területeknek, amelyeken mielőbbi és következetes fellépésre van szükség. Az Európai Uniónak és a tagállamoknak fokozottabb figyelmet kell fordítaniuk arra, hogy az egyre ritkábban, ám annál nagyobb mennyiségben lezúduló csapadék ne egyszerre terhelje meg a folyókat. A sík területeken ennek érdekében fel kell térképezni a természetes vízmegtartás lehetőségeit, a hegyvidékeken pedig erdősítések révén kell csökkenteni az árvizek jelentette veszélyt.
Reméljük, hogy a döntéshozók nem várják meg a következő árvizekről szóló megdöbbentő híradásokat ahhoz, hogy a cselekvés útjára lépjenek.
Anneli Jäätteenmäki  
írásban. - (FI) Tisztelt elnök úr, az éghajlatváltozás tény. Kevesen vannak, akik vitatják a tudósközösség kutatási eredményeit. A vita inkább arról szól, hogy hogyan értékeljük a hatását, és milyen következtetéseket vonunk le belőle.
A környezetvédők mellé felsorakoztak az országok vezetői, egy sor szakértő, vállalatvezető és befektető. A környezetvédelmi szakértelem és az ökoágazat döntő szerepet fog játszani a környezeti problémák leküzdésében.
Nálunk Finnországban az uralkodó elképzelés, hogy a fába, a pelletbe, a bioüzemanyagba, a szél- és napenergiába való befektetés csak álmodozás, a primitív múltba való visszafordulás. Kaliforniában a nap-, a szél-, és a bioenergia kihasználása komoly üzletnek számít. Ott minden értelmes befektető és spekuláns kizárólag megújuló energiaforrásokba fektet be, ha energiatechnológiáról van szó.
Az ökoágazat jelentős növekvő nemzetközi ágazat és sokan dolgoznak ebben a szektorban. A vállalatoknak most jó alkalmuk nyílik arra, hogy jótettek révén szerezzenek pénzt.
Az ökoágazat globális piaca 600 milliárd eurót tesz ki. A piac évente 10%-kal bővül. A környezetbarát technológiák piaca bővül a leggyorsabban. A nap- és szélenergiát használó technológiák növekedése például évente 30%-os.
A környezetbarát technológiát alkalmazó vállalatok a korábbinál kisebb káros környezeti hatással készítik termékeiket, és kínálják szolgáltatásaikat. A környezetbarát technológia a megújuló energiaforrásokkal együtt egészségesebb környezetet teremt, így kevesebb egészségi ártalom ér bennünket.
A pekingi levegő annyira rossz minőségű, hogy a tudósok számításai szerint a város lakóinak várható élettartamát hét évvel csökkenti. A brüsszeli rossz minőségű levegő hét hónappal rövidíti meg a várható élettartamot. Tehát a rossz minőségű környezet ártalmas az egészségre.
Az éghajlatváltozás arra is jó, hogy új munkahelyeket teremtsen - új zöld Nokiákat. Az informatikai ágazat Ázsiába teszi át tevékenységét; a zöld technológia új munkahelyeket teremthet a finnek számára.
Richard Seeber  
írásban. - (DE) Mindannyiunk számára világos, hogy az éghajlatváltozás nagy problémát jelent. A világ számos táján máris az átlaghőmérséklet globális emelkedésének negatív hatásaival küzdenek, ez a tendencia pedig csak folytatódni fog az elkövetkezendő években.
Az emberek Európában is érezni fogják az éghajlatváltozásnak a környezetre, a gazdaságra és a mindennapi életre gyakorolt hatását. Ezért kívánatos egy egységes stratégia kidolgozása az éghajlatváltozással szemben. Rendkívül fontos, hogy párhuzamosan két fronton próbáljuk meg legyőzni a klímaváltozást. Európának nemcsak drasztikusan csökkentenie kell az üvegházhatású gázok kibocsátását, hanem alkalmazkodnia is kell a globális felmelegedéshez. Ez az egyetlen megoldás arra, hogy a klímaváltozás jövőbeni hatásait megfékezzük. Az energia és a máris szűkös vízkészlet hatékonyabb felhasználása olyan intézkedés, amelyet mindenképpen meg kell hozni.
Véleményem szerint fontos az, hogy azok a tagállamok, amelyek a többinél többet tettek az éghajlatváltozás leküzdésére ne kerüljenek hátrányba. Minden országot rá kell bírni, hogy megfelelően hozzájáruljon a klímaváltozás mérsékléséhez. Egyszerűen túl nagy árat fizetünk azért, ha nem cselekszünk.
