Az ötödik Víz Világfórum Isztambulban, 2009. március 16-22. (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a 2009. március 16. és 22. között Isztambulban megrendezendő ötödik Vízügyi Világfórumon a Fejlesztési Bizottság nevében Borrell Fontelles úr által a Bizottsághoz intézett szóbeli választ igénylő kérdés vitája - B6-0015/2009).
Pierre Schapira
Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Néhány nap múlva e Parlamentből küldöttség utazik Isztambulba, hogy részt vegyen az ötödik Vízügyi Világfórumon, egy olyan eseményen, amelyen a víz kérdésében érdekelt valamennyi globális szereplő részt vesz: ENSZ-ügynökségek, fejlesztési bankok, államok, szakmai szervezetek, nem kormányzati szervezetek és helyi hatóságok.
Egy olyan időszakban, amikor a víz egyre szűkösebb erőforrássá válik és az éghajlatváltozás üteme miatt a vízhez való hozzáféréssel kapcsolatosan egyre több konfliktus várható, e területen az európai fellépés alapjainak lefektetése érdekében intézményünkön belül egy határozott szöveg szavazásra bocsátásával akartam felkészülni erre a megbeszélésre.
Amint tudják, a helyzet komoly. A vízhiány a hagyományosan száraz területeken túlra is kiterjedt. A vízhez való hozzáférés, amelynek a minősége állandóan romlik, mindannyiunk számára aggodalmat okoz. Az ENSZ adatai magukért beszélnek. Egymilliárd ember nem fér hozzá biztonságos ivóvízhez; két és félmilliárd ember nem fér hozzá a szennyvízelvezetéshez; naponta ötezer hatéves kor alatti gyermek hal meg a tiszta ivóvíz vagy a szennyvízelvezetés hiánya, illetve azok rossz minősége által okozott betegségben.
Az a szörnyű, hogy az első áldozatok mindig a legszegényebbek. A vízhez való hozzáférés, ami az elkövetkezendő évek egyik fő kihívása lesz, tovább késleltetheti a millenniumi fejlesztési célok elérését. A következő Vízügyi Világfórumnak egy olyan lehetőségnek kell lennie, amelyen közösen megoldásokat találunk e hatalmas kihívás kezelésére.
Elsősorban azt akartam hangsúlyozni, hogy a víz az emberiség olyan közös erőforrása, amelynek egyetemes jognak kell lennie. Erről szól a javasolt állásfoglalás első bekezdése, és ez alapvető fontosságú, mert az általunk alkalmazott politikák ettől függnek. Erre az alapelvre történő hivatkozás azt jelenti, hogy nemet mondunk arra, hogy a vízből áru váljon, hiszen sajnos túlságosan is jól ismerjük ennek katasztrofális következményeit.
Az Egyesült Nemzetek Fejlesztési Programjáról szóló 2006-os jelentés felháborító igazságtalanságról számol be. Az elosztási rendszerek hiányának következtében gyakran a leghátrányosabb helyzetben lévők nem jutottak biztonságos ivóvízhez. Következésképpen emberek milliói vettek igénybe nem hivatalos forrásokat, amelyek a közvetítők miatt ötször vagy tízszer magasabb árat számoltak fel.
Azért küzdünk, hogy mindenki hozzáférjen a biztonságos ivóvízhez és a szennyvízelvezetéshez. Ez azt jelenti, hogy a víznek állami ellenőrzés alatt kell maradnia. Kizárólag ez biztosíthatja a közös érdeket. Politikáinkat ennek az elvnek kell vezérelnie, és örülök, hogy az állásfoglalás utal erre.
Az állami beavatkozás valójában képes a hozzáférés problémájának megoldására. A mindenki számára tisztességes és fenntartható árrendszer egyrészt a nem hivatalos szektor igénybevételénél alacsonyabb költséggel járna a szegényebb lakosság esetében, másrészt lehetővé tenné a szükséges infrastruktúrákba történő beruházást.
Ez a cél csak mindannyiunk hozzájárulásával érhető el. Az állami fejlesztési támogatást ezért a helyi hatóságok forrásaival, a bankhitelekkel, a magántőkével és az innovatív partnerségekkel együtt kell felhasználni.
Különösen szeretném hangsúlyozni a szolidaritáson alapuló finanszírozás fontosságát, például ahogyan azt az Oudin-törvény Franciaországban lehetővé teszi. E törvény alapján a helyi hatóságok kizárólag a vízre vonatkozó nemzetközi együttműködési fellépések finanszírozására a fogyasztók vízszámlájából köbméterenként egy centet leemelhetnek.
Biztos asszony, a Bizottság készen áll-e arra, hogy egy ilyen eszköz létrehozását ösztönözze? Ennek a közjó fogalmának tiszteletben tartásával kell megtörténnie, és ezért örülök, hogy az állásfoglalás szövege kiemeli, hogy a köz-és magánszféra közötti partnerségeket pontosan meg kell határozni és rendelettel kell szabályozni.
A legutóbbi Világfórum óta a helyi hatóságok szerepét minden érdekelt fél, köztük a Parlament tagjai és a miniszterek is elismerték. A következő fórum Isztambulban két fő előny miatt lesz kiemelkedő: a helyi hatóságok egy vízről szóló megállapodást írnak alá és két olyan napot szerveznek, amelyet teljes egészében a helyi hatóságok szerepének szentelnek.
Biztos asszony, felkészültek-e arra, hogy az észak-dél partnerség ösztönzése érdekében hasznosítsák a helyi hatóságoknál felhalmozódott szakértelem hatalmas tartalékait, valamint emberi és pénzügyi erőforrásait? A mögöttük álló sikeres tapasztalattal és szaktudással az északi városok arra törekszenek, hogy segítsenek fejlődő világbeli partnereiknek.
Végül az ENSZ ma tett közzé egy, a vízről szóló jelentést, amely a jövőre nézve néhány ijesztő előrejelzést fogalmaz meg. A demográfiai növekedés és az éghajlatváltozás kettős nyomása alatt a vízzel kapcsolatos válságot a nem megfelelő politikai reagálás csak elmélyültebbé tette. Miközben a víz minden fejlesztési politika számára prioritást jelent, a nemzetközi segélyekből mindössze 6%-kal részesedik.
Ezért szeretném, ha Európa, Parlamentünk és a Bizottság határozott üzenetet küldene a déli lakosságnak, mert a vízhez való hozzáférés egyenlőtlensége nem folytatódhat tovább.
Elnök
Egy rövid személyes megjegyzést szeretnék tenni: őszintén remélem, hogy a víz továbbra is közös erőforrás marad és mindenki számára hozzáférhető lesz.
Androulla Vassiliou
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, mindenekelőtt szeretném tolmácsolni kollégám, Louis Michel bocsánatkérését, amiért nem lehet itt személyesen, mivel Kongóban van. Nagy örömmel veszem át azonban a témákat, mert nagyon fontosak.
A Bizottság teljes mértékben egyetért azzal, hogy a vízszolgáltatást és a szennyvízelvezetést természetesen helyi szinten, a helyi önkormányzatoknak és településeknek kell megoldaniuk. El kell ismernünk azonban, hogy e különböző szintek között vannak gyenge pontok, leginkább a gyengébb országokban, ahol az alapvető szolgáltatások biztosítása nem határozott prioritás.
A múlt évben az Európai Fejlesztési Napok itt Strasbourgban az alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférés középpontjában álló helyi hatóságok szerepére, valamint a helyi önkormányzatok jelentőségére és a polgárok részvételére összpontosított. Ez a vízágazat számára nyilvánvalóan központi kérdés, és a Bizottság különféle eszközein keresztül a helyi hatóságok támogatásának növelésén, valamint az északi és déli helyi szereplők közötti partnerség erősítésén dolgozik.
Uniós szinten az európai vízpolitika a felelős szabályozás elvén is alapul, amely ösztönzi a polgárok, a helyi önkormányzatok, a nem kormányzati szervezetek és az érdekelt felek bevonását és részvételét. Ezt nemcsak a vízről szóló keretirányelv tükrözi, hanem olyan kezdeményezések is, mint a fenntartható fejlődésről szóló johannesburgi világ-csúcstalálkozón elindított uniós vízellátási kezdeményezés, amelynek célkitűzései közé tartozik a helyi szereplők szerepének erősítése.
Afrikában, ahol a vízhez és a szennyvízelvezetéshez kapcsolódó millenniumi fejlesztési célok még mindig nem indultak el, növelni kell a beruházásokat, és a Bizottság egy pénzügyi mechanizmus létrehozásával politikai elkötelezettségéről tett tanúbizonyságot.
A félmilliárd eurós Vízalap több millió ember víz-, szennyvízelvezetési és higiéniai helyzetének javítását célzó számos program társfinanszírozásán keresztül kétszer ekkora összeg mobilizálását tette lehetővé. Az AKCS-országokban javította továbbá a vízgazdálkodást. A helyi szereplők bevonására történő összpontosítás az alap egyik hozzáadott értékét képezte.
Az EU-t a Vízügyi Világfórum miniszteri szekciójában a jelenlegi cseh elnökség képviseli. Az előkészületben lévő nyilatkozat hivatkozásokat tartalmaz arra vonatkozóan, hogy kapacitásfejlesztésen és intézményi reformon keresztül minden szinten felelős szabályozásra van szükség.
A Bizottság 2002-ben jóváhagyott politikája elősegíti a fejlődő országok integrált vízkészlet-gazdálkodását. Az előnyök felhasználók közötti optimális megosztásának elérése érdekében a különböző vízhasználatot - például ivóvízként, higiéniai célból, öntözésre történő használatot stb. - e keretrendszerben kell szabályozni.
A városok - különösen az afrikai városok - körüli zöldövezetek különféle tapasztalatai alapján összegyűjtött bevált gyakorlatot az Európai Bizottság által támogatott megvalósíthatósági tanulmány részeként "A Szahara és a Szahel-övezet zöld védőfala” kezdeményezés keretében most elemzik. E kezdeményezésnek az EU és Afrika közötti éghajlatváltozási partnerség keretében történő további támogatását mérlegelni fogják.
Örömmel jelentem be, hogy a Vízalap a 10. Európai Fejlesztési Alap alatt folytatódik, és hogy erre a célra 200 millió eurót irányoztak elő. A tagállamokat további finanszírozással való részvételre szólították fel.
A Bizottság stratégiája a partnerkormányokkal, az EU tagállamaival és valamennyi érintett érdekelt féllel folytatott együttműködés integrált keretrendszerén alapul.
A Vízalap kiegészíti a nemzeti programokat azáltal, hogy képes decentralizált szereplőkkel dolgozni és innovatív megoldásokat kidolgozni. A 10. Európai Fejlesztési Alap Vízalap folyamatban lévő előkészítése különösen az állami vízszolgáltatók lehetőségeit méri fel, amelyek globálisan a víz- és szennyvízelvezési szolgáltatások több mint 90%-át biztosítják.
Ezért a köz- és magánszféra közötti partnerség az AKCS-országok vízágazatában a vonatkozó "felelős szabályozás” előmozdítására vonatkozóan potenciálisan igen költséghatékony megoldást jelent, amely az intézményi és szervezeti változásokra esetlegesen hosszú távú és fenntartható hatást gyakorol. Az ilyen "ikerintézményi” partnerségek - például képzés és műszaki segítségnyújtás révén - az AKCS-országok vízágazatában a felelős szabályozás elveinek előmozdítása terén hatékony módszert jelenthetnek.
Végül engedjék meg, hogy megerősítsem, hogy a segélyek hatékonyságát és a munkamegosztást az érintett partnerekkel az uniós vízellátási kezdeményezés mechanizmusán belül vitatják meg. A folyamatban lévő párbeszéd javítása érdekében a vízágazatban elvégezték az uniós fejlesztési segítségnyújtás feltérképezését. A kevés támogatásban részesülő országok kérdése a vízágazatban fontos kérdés, és a Bizottság a 10. Európai Fejlesztési Alap alá tartozó új Vízalap koncepciójának kidolgozása során ezt figyelembe kívánja venni.
José Ribeiro e Castro
Elnök asszony, biztos asszony, szeretném megismételni az e Házban néhány évvel ezelőtt, 2006. március 13-án Eija-Riitta Korhola által elmondott szavakat. A tiszta vízhez való hozzáféréssel kapcsolatos helyzetet ő a következőképpen írta le: "A számadatok aggasztóak: a tiszta víz hiánya miatt naponta 3 900 gyermek hal meg. A Föld lakosságának egyötöde, körülbelül 1,1 milliárd ember nem jut tiszta vízhez. Eközben több mint 40% számára nem biztosított a megfelelő víz- és csatornaszolgáltatás.”
E nyilatkozat óta három év telt el és mi történt? Az történt, hogy az általános helyzet nyugtalanító módon nem változott, ami továbbra is aggodalomra ad okot. Az alapvető közegészségügyben jelenleg komoly válsággal kell szembe néznünk, amely mindannyiunkat érint. Szeretném kiemelni, hogy ez a probléma főként a világ legszegényebb és legkevésbé fejlett régióit érinti, nem utolsó sorban Afrikának a Szaharától délre eső részét. A nem megfelelő vízminőség továbbra is ebben a térségben a legjelentősebb, különösen a vidéki területeken és a nagyvárosokat körülvevő nyomornegyedekben. A probléma azonban óriási. Itt van nálam egy 2001-es UNICEF-kiadvány. Megállapításai nagyrészt még mindig igazak és meghökkentőek. Miről is számol be ez a kiadvány? Beszámol arról, hogy ez az egymilliárd ember gyakorlatilag az egész világon szétszóródva él. Ez az egymilliárd ember nem jut tiszta vízhez: 4%-uk a Közel-keleten és Észak-Afrikában, 4%-uk Közép- és Kelet-Európában, 19%-uk Dél-Ázsiában, 25%-uk Afrikának a Szaharától délre eső részén, valamint 42%-uk Kelet-Afrikában és a Csendes-óceán térségében él. Ha e területeken belül megvizsgáljuk az adatokat, Kelet-Afrika és a csendes-óceániai térség régióinak, valamint Afrika Szaharától délre eső részének számadatai aggasztóak, ahol a 2000-ben az évtized kezdetén a lakosság 24%-a, illetve 43%-a még mindig nem fér hozzá tiszta és biztonságos vízhez.
Nem szabad elfeledkezni azokról a néha halált okozó egészségügyi következményekről, amelyek e vízhiányból erednek, és arról, hogy ez az ettől az alapvető dologtól minőségi és mennyiségi tekintetben is megfosztott lakosság fejlődésére és haladására milyen hatással van, valamint nem szabad megfeledkezni a vízhez való hozzáférés miatti határvitákról és arról, hogy ezek a kockázatok hogyan válnak egyre akutabbá, ha megelőzésük érdekében semmi sem történik.
Az Európai Unió globális szereplőként és e probléma megoldása érdekében globálisan a legnagyobb erőfeszítéseket kifejtő hozzájárulóként nem maradhat ki az e kérdésről szóló legfontosabb vitákból. Örülök a biztos asszony e Házban részünkre benyújtott jelentéseinek. Örömmel fogadom továbbá az ötödik Vízügyi Világfórum megrendezését és az azon történő európai részvételt. Ez további lehetőséget kínál valamennyi főbb szereplőnek a kérdés objektív módon történő megvitatására és e probléma világos megközelítésének elkészítésére. Csak támogatni tudom ezt az erőfeszítést, ahogy azt a szubszidiaritás előmozdítása értelmében a teljes Fejlesztési Bizottság is tette. Ezenkívül, mivel ebben a vonatkozásban helyi szinten számos kötelezettség létezik, bizottságunk egyéb aggályait is osztom. Hölgyeim és uraim, a víz egy olyan dolog, amely az élethez, valamennyiünk életéhez és az emberiség életéhez elengedhetetlen.
Inés Ayala Sender
Elnök asszony, egészében véve örülök annak, hogy az ötödik Vízügyi Világfórumot Isztambulban rendezik meg, és mindenekelőtt annak, hogy az Európai Unió egy bizottsági és egy európai parlamenti küldöttséggel vesz azon részt. Megértem és támogatom továbbá, hogy a helyi hatóságokat támogatni kell a demokratikus, részvételre épülő rendszerek kialakítását és a vízgazdálkodás javítását, illetve megújítását célzó törekvéseikben, valamint támogatni kell a decentralizációs folyamatokat.
Mindennek elsődleges és alapvető célja a víz- és szennyvízelvezetési szolgáltatásokhoz való alapvető jog védelme, de ennek egyértelműen a fenntartható fejlődés tiszteletben tartásának szigorú keretei között kell történnie, amelyeket az Európai Unióban referenciapontként a vízről szóló keretirányelv mint referenciapont és a millenniumi fejlesztési célok mint a fejlődés alapja határoznak meg.
Meg kell mondanom, hogy tavaly ősszel megvitatták mindezt - és ezt holnap egy módosításban is közzéteszem, amelyet remélem, hogy e Ház is elfogad - a 2008-as zaragozai nemzetközi világkiállításon, amelyen a Bizottság mellett az Európai Parlament első alkalommal, egyenlő feltételekkel vett részt. A világkiállításon több mint 2 000 szakértő a "Water Tribune” platformon és nem kormányzati szervezetek az Agora elnevezésű fórumon, valamint a Bizottság és a Parlament küldöttsége vitázott, és óriási mennyiségű vitát és nagyon érdekes, kreatív javaslatot indított a vízgazdálkodásról.
Mindezt a "2008 Zaragózai Charta” elnevezésű okmányban foglalták össze, amelyet 2008. szeptember 14-én fogadtak el. A charta 17 pontot tartalmaz, amelyek közül néhányat szeretnék kiemelni. A charta megállapítja, hogy:
"az ivóvízhez és a szennyvízelvezetéshez való hozzáférés emberi jog, amelyet valamennyi hatóságnak biztosítania kell”;
"a vízhez való hozzáférésnek óriási hatása van a fejlődésre”;
"az előrejelzések azt mutatják, hogy az éghajlatváltozás az egész világon megváltoztathatja a víz elérhetőségét és a víz iránti keresletet”;
"a fenntartható élelmiszertermelés közvetlenül kapcsolódik a hatékony vízhasználathoz”.
"a vízgyűjtők a vízhasznosítás legmegfelelőbb területei, és az azokkal való felelős gazdálkodás lehetővé teszi az országok, régiók és felhasználók közötti konfliktusok megoldását” és végül, hogy
"a hatóságoknak annak biztosítására, hogy mindenki hozzáférjen a vízhez, kezdeményezniük kell a jogszabályok és a megállapodások előmozdítását”.
Felkérem a biztos asszonyt arra, hogy vegye figyelembe a Zaragozai Charta következtetéseit, amelyek megfogalmazásában a szakértők, nem kormányzati szervezetek és szövetségek mellett a Bizottság és a Parlament is részt vett, valamint vegye figyelembe, hogy a Charta az isztambuli ötödik Vízügyi Világfórum előzetes vitafórumaként tekinthető.
Úgy gondolom, hogy érdemes a Charta és a "Water Tribune” platform következtetéseit belefoglalni azokba az európai vitaanyagokba, amelyeket mi mint Európai Unió ezen a nemzetközi expón a pavilonban kiállítunk.
Roberto Musacchio
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, két évvel ezelőtt vitát tartottunk ebben a Házban, a Mexikóvárosban megrendezett negyedik Világfórum alkalmából pedig a vízről szóló igényes állásfoglalást fogadtunk el. Akkor azt írtuk, hogy a vizet emberi jognak kell tekinteni, és hogy ennek a jognak a megvalósítása érdekében köz- és magánszféra közötti együttműködési formákon keresztül, különösen a helyi önkormányzatokra összpontosítva aktív politikákat kell kialakítani.
Sajnos azt az állásfoglalást a Mexikóvárosban jelenlévő Európai Bizottság nem támogatta - erre ma emlékeztetném a biztos asszonyt - annak ellenére, hogy azt számos, különösen latin-amerikai ország elismerte. Sajnos az ilyen fórumok valódi jellege, a magánjellegű struktúra került fölénybe. Most lehetőségünk van arra, hogy parlamenti küldöttséget küldjünk Isztambulba, és előnyös lenne, ha ottani jelenlétünket a 2006-ossal megegyező határozott állásfoglalás támogatná: még nem egészen tartunk ott, ezért terjesztettem elő ezeket a módosításokat.
A víz kérdésében valódi fordulópontot kell elérnünk. A vízhiányra vonatkozó szörnyű statisztikai adatok jól ismertek, és azok az éghajlatváltozás hatására csak rosszabbak lesznek. Valójában az éghajlatváltozás területén van szükség új fellépésre. Az éghajlatváltozás megnehezíti a vízhez való hozzáférést, és a vízhez való elégtelen hozzáférés pedig súlyosbítja az éghajlatváltozást. Így a jogok és a köz- és magánszféra közötti együttműködés kérdéséhez hasonlóan a Kiotói Jegyzőkönyvvel való határozott kapcsolat kialakítását is meg kell vizsgálnunk. A vízre vonatkozó kérdések lényeges részébe be kell vonni az ENSZ-t. Az ENSZ egy kijelölt szervét lehetne megbízni a globális vízgazdálkodással, amelyből el kell tűntetni a jelenlegi fórumon továbbra is uralkodó magánjellegű szemléletet. Ez ösztönözné az ENSZ keretrendszerének részét képező éghajlatváltozásra és elsivatagosodásra vonatkozó fontos megállapodásokkal való kapcsolatot.
Azonkívül természetesen megfelelő finanszírozás is szükséges. Ez az általános, például még az e Parlamentben is túlzottan használt ásványvizekre - és ezt képviselőtársaim előtt ki szeretném emelni - kivetett adókból és díjakból fedezhető. A víz privatizációja ellen fel kell lépni: egy alapvető erőforráshoz való hozzáférés többé nem lenne jog, hanem piac. Úgy gondolom, hogy Európa egész történelme arra tanít bennünket, hogy otthonaikban a vízhez való jogot az állam biztosította, ami a magánszektor által egyre inkább elárasztott más kontinenseken nem így történik.
Ezek gyakorlati kérdések, de hatalmas erkölcsi jelentőségük is van. Nem véletlen, hogy a vízhez való jogot nemcsak széles világi, hanem vallási mozgalmak és hírességek is támogatják. Az Európai Parlament ülésterme a közelmúltban és az elmúlt néhány évben számtalanszor szolgált globális aktivista szervezetek fontos megbeszélései helyszíneként - helyesen és az elnököknek ezt köszönöm. A legutóbbi ilyen megbeszélésen terjesztették elő azt az elképzelést, hogy pontos jegyzőkönyvet kell készíteni a vízhez való jogról, amit szerintem mindannyiunknak támogatni kell.
Filip Kaczmarek
(PL) Elnök asszony, többségünk a vízhez való szabad hozzáférést természetesnek veheti. Naponta nagy mennyiségű vizet használunk. Nem szabad elfelejteni azonban, hogy az Egészségügyi Világszervezet becslései szerint a Föld lakosságának egyhatoda, azaz több mint egymilliárd ember nem fér hozzá annyi vízhez, mint amennyi biztosítja az alapvető, minimális tisztasági normákat. Ez azt jelenti, hogy a XXI. századi civilizációban emberek milliói szomjaznak és halnak meg a fertőzött ivóvíz által okozott betegségekben. A közelmúltban Afrika legnagyobb városában, Lagos-ban jártam, ahol a lakosság alig 1%-a fér hozzá folyóvízhez.
Az efféle statisztikai adatok megdöbbentőek, mindazonáltal a vízzel kapcsolatos probléma nem kerül az újságok címlapjára, nem kelti fel a média általános érdeklődését és nem képezi megbeszélések és viták tárgyát, mint ahogy ez például az AIDS, a malária vagy a globális felmelegedés elleni küzdelem esetében történik. Ez bizonyára abból a tényből adódik, hogy a probléma az európaiak mindössze 2%-át, míg az afrikai lakosság 27%-át érinti. Becslések szerint csak Afrikában évente több ember hal meg a piszkos ivóvíz okozta betegségekben, mint AIDS-ben és maláriában együttvéve.
Ezért tehát elmondható, hogy az ivóvízhez való hozzáférés hiánya nem öl olyan látványosan, hogy azt a média kiemelje, és nem kelt olyan széleskörű érdeklődést, mint egy földrengés, egy cunami, árvíz vagy fegyveres konfliktus. Amint már Ribeiro e Castro úr említette, a helyzet azonban az, hogy naponta átlagosan 6 000 gyermek hal meg a vízhiány okozta betegségekben. Ez azt jelenti, hogy 15 másodpercenként meghal egy gyermek. El tudják képzelni a világ reakcióját, a választ, a mobilizáció és a határozottság fokát, ha ez Európában és nem az Afrikának a Szaharától délre eső részében vagy Ázsiában történik?
Következésképpen a vízhez való hozzáférés nemcsak a fejlődő országok, hanem a fejlett országok problémája is. Az ivóvízhez való általános hozzáférés az országok fejlődésének és a szegénység elleni küzdelem alapvető feltétele. Ezen igény kielégítése nélkül nincs értelme az egészségügy javításáról vagy az oktatás fejlesztéséről beszélni. A gazdálkodás vagy az egyszerű ipar vízigényének biztosítása nélkül egész társadalmak arra vannak ítélve, hogy a napi létezésért küzdjenek. Ez fegyveres konfliktusokhoz, migrációhoz és a stabilitás elvesztéséhez vezet. Más szóval megakadályozza a fejlődést, és növeli a fejlődésben fennálló egyenlőtlenségeket.
Politikusok is jelen lesznek az általunk tárgyalt fórumon. A mostani fontos kérdésekről fognak tárgyalni. E kérdések egyike a darfuri helyzet, ahonnan al-Bashir elnök kiűzi azokat a szervezeteket, amelyek többek között segítettek abban, hogy a darfuri lakosság hozzáférjen a vízhez. A fórumon lehetőség lesz arra, hogy többek között meggyőzzék al-Bashir elnököt, hogy tegye lehetővé a nemzetközi szervezetek számára a darfuri lakosság vízzel való ellátását.
Giulietto Chiesa
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Musacchio úrhoz hasonlóan én is szeretném emlékeztetni Önöket arra, hogy februárban e Parlament Mikhail Gorbachov Világpolitikai Fórumával együtt egy sokatmondó elnevezésű konferenciának is helyet adott: "Vízzel a békéért”. Ez a konferencia a vízről szóló nemzetközi jegyzőkönyvért egy memorandumot fogalmazott meg, amely megfontolásra érdemes, és amelyet ezenkívül e Parlament valamennyi főbb képviselőcsoportja támogatott, amit azonban úgy tűnik, hogy az ezt a dokumentumot kidolgozó Fejlesztési Bizottság figyelmen kívül hagyott.
Nem gondolom, hogy ez véletlenül történt: a mai nap tárgyalt szöveg valójában gyengének tűnik és az Isztambulban napirendre kerülő valamennyi lényeges pontban határozatlan. Vegyük például a víz mint alapvető emberi jog kérdését. Ha ez egy jog - és abszurd lenne ezt tagadni -, akkor nem lehet áru is. Szabad társadalomban egy jogot nem lehet adni-venni. A szabadság csak a rabszolgatársadalomban vásárolható meg. Pontosan tudjuk azonban, hogy az óriási magánérdekek birtokukba akarják venni ezt a jogot. Tehát mit mond majd Európa Isztambulban? Kinek van szüksége, ahogy például a J. preambulumbekezdésben szerepel, a víz pénzügyi prioritásának növelésére? Íme az első példa a homályos megfogalmazásra. Továbbá, az állam vagy az állami tulajdon az egyetlen szereplő a vízpolitikában? Vagy ahogy az állásfoglalás (12) bekezdésében szerepel, az a "legfőbb szereplő”? Mit jelent valójában ez a mondat? Egyébként ellentmond ugyanazon dokumentum (2) bekezdésének, amely helyesen állapítja meg, hogy a víz a "közjavak” részét képezi, amelyet "állami ellenőrzés alatt” kell tartani.
Röviden, társadalmunk fejlődési modelljét érintő általános válságot élünk, de még mindig ragaszkodunk ahhoz a piaci elképzeléshez, amelynek célja természeténél fogva a magánnyereség. Végül, egy másik nagyon gyenge pont: a dokumentumból hiányzik a globális vízgazdálkodásra vonatkozó szervezeti javaslat. A fent említett memorandumban azonban szerepel egy világügynökségre vonatkozó javaslat, amely megtalálható az egyik módosításban is, amelyet szavazatommal támogatni fogok.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök asszony! Az ötödik Vízügyi Világfórum egy olyan esemény, amelynek lehetőséget kell teremtenie hatékony, átlátható, szabályozott és a társadalom igényeinek megfelelő, a fenntartható fejlődés célkitűzéseivel összhangban lévő állami vízgazdálkodási rendszerek kidolgozására. E területen a helyi hatóságokra különleges szerep és különleges feladatok várnak. Ezenkívül az élelmiszerválság megmutatta, hogy - például a mezőgazdasági területek öntözése tekintetében - új módszerek kidolgozására van szükség. Ugyanakkor fontos annak biztosítása, hogy természetes trágyákat, vagy olyan trágyákat használjanak, amelyek a talajban gyorsan lebomlanak és nem szivárognak a talajvízbe.
Végül, az Európai Parlament március 15-i állásfoglalásában a negyedik Vízügyi Világfórumon a közösen finanszírozott vízgazdálkodás támogatására és módjaira vonatkozóan kifejezett akarata tekintetében a Bizottság hogyan kíván fellépni? A víz problémája a világ és Európa előtt álló legjelentősebb kihívás.
Alessandro Battilocchio
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, képviselőtársaimnak igazuk van, a számok aggasztóak és komoly elgondolkozásra késztetnek. A világon sok ember, túl sok ember nem rendelkezik a vízhez való alapvető joggal. Az elmúlt években e területen a szabályozás jelentősen bővült. Isztambulban azonban azt szeretném látni, hogy figyelmet fordítanak arra, hogy a világ vízzel összefüggő dinamikáinak irányításában, vezetésében és ellenőrzésében szerepet játszó, jelenleg egymás tevékenységét és hatáskörét átfedő számos nemzetközi szervnek racionalizálásra van szüksége. Ez a reform nem halasztható tovább.
Remélem továbbá, hogy az ötödik Vízügyi Világfórum el fogja ismerni azt az elvet, hogy a víz globális állami erőforrás, és hogy ez az elképzelés támogatást fog nyerni, ami a víz védelmére, az állami tulajdonra, valamint a felhasználási és elosztási folyamatokra vonatkozó megfelelő politikákkal is jár.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Elnök asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, hogy e Házban évek óta ugyanazokat a dolgokat hajtogatjuk.
Úgy gondolom, hogy már mindent elmondtunk a vízről, az emberiség e közös erőforrásáról, és sajnos újra el kell mondani, mert a helyzet korántsem javult, sőt ellenkezőleg! A legutóbbi ENSZ-jelentésből kitűnik, hogy valójában a helyzet rosszabbodik. Ezért úgy gondolom, hogy az Európai Unió által tett javaslatok és az általa folytatott politikák ellenére, amelyek az első lépést jelentik, ténylegesen tovább kell menni, mert víz nélkül nincs élet. Tudnunk kell tehát, hogy számos ország lakossága esetében, különösen a velünk kereskedelmi kapcsolatban és párbeszédben álló országokban, a vízellátás nem megoldott vagy még mindig nem jutnak hozzá ivóvízhez.
Ez teljes mértékben megengedhetetlen és elfogadhatatlan. Véleményem szerint ténylegesen támogatnunk kell - és úgy gondolom, hogy az Európai Uniónak nemzetközi szinten és Isztambulban kell támogatást nyújtania - a víznek az emberiség közös erőforrásaként való meghatározását. A víz nem egy eladható vagy multinacionális vállalataink által eladható áru. Ez az, amiért valóban küzdenünk kell Isztambulban, és úgy gondolom, hogy képviselőtársaink küzdeni fognak ezért.
John Bowis
Elnök asszony! Figyelmesen hallgattam kollégáimat, akik nagyon helyesen hangsúlyozták a vízhiányt, a vízhez való hozzáférés hiányát, az ebből eredő betegségeket. Mindez alapvetően fontos e vízfórum szempontjából.
Csak szeretném az érem másik oldalát is megmutatni, mert azok, akik közülünk a közelmúltban részt vettek Guyanában az AKCS regionális konferencián, nagyon jól megismerték azokat az országokat, ahol az éghajlatváltozás miatt túl sok a víz. Musacchio úr az éghajlatváltozás vízre gyakorolt hatásáról beszélt; hogyan tud szennyezni, hogyan tudja a vizet kiszárítani, megszüntetni a hozzáférést, de itt nekünk túl sok van és nem szabad elfelejtenünk, hogy ez mit jelent a vízellátás szennyezése és a növényi kultúráknak okozott károk és a többi szempontjából.
Úgy gondolom tehát, hogy a vízről szóló fórum napirendjére fel kell vennünk az erdősítés/erdőirtás kérdését, mert ha nem jól csináljuk, áradásokkal éppúgy számolnunk kell, mint aszályokkal.
Androulla Vassiliou
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Senki sem becsülheti alul a víz jelentőségét és azt, hogy vízforrásaink kezelésére is szükség van. Amint azonban bevezető megjegyzéseimben említettem, segítenünk kell a világ szegényebb részét abban, hogy tiszta ivóvízhez jusson. A Bizottság továbbra is támogatni fogja ezeket az országokat.
A víz elsődleges emberi szükséglet, amint azt a 2006-os negyedik Vízügyi Fórum elismerte és megerősítette. Természetesen, amint korábban is mondtam, az EU a közelgő isztambuli fórumon képviselteti magát, és komoly hangsúlyt fektet az általam említett valamennyi pontra.
Bowis úr egy másik nagyon fontos kérdést említett - és egyetértek vele - mégpedig azt, hogy az éghajlatváltozás miatt azt tapasztaljuk, hogy a világ más részeit elárasztja a víz. Valóban fel kell lépnünk ez ellen. Amint nagyon világosan megfogalmazta, az erdősítés a probléma megoldásának egyik módja.
Elnök
Egy állásfoglalási indítványt kaptam az eljárási szabályzat 108. cikkének (5) bekezdésével összhangban.
A vitát lezárom.
A szavazásra 2009. március 12-én, csütörtökön kerül sor.
