2. Kongói Demokratikus Köztársaság: a keleti határ menti összetűzések
Elnök
A következő napirendi pont a Kongói Demokratikus Köztársaság: a keleti határ menti összetűzésekkel kapcsolatos hat állásfoglalásra irányuló indítványról szóló vita.
Renate Weber
szerző. - Elnök úr, a Kongói Demokratikus Köztársaságban (KDK) kialakult konfliktus mélyen traumatizálja a kongói társadalmat.
Egyéb atrocitások mellett a nemi erőszakot éveken keresztül háborús fegyverként alkalmazták, nők és leányok tízezrei szenvednek emiatt. Az együttérzésünk nem elegendő. A kongói nők esetében minden kétséget kizáróan népirtás zajlik, és már nem engedhetjük meg magunknak, hogy szemet hunyjunk e felett a borzasztó helyzet felett. Szavakkal nem lehet leírni azokat a borzalmakat, amelyeket ezeknek a nőknek el kell viselniük. A lázadók közötti összetűzések a keleti tartományokban kétségtelenül még több erőszakhoz fognak vezetni, beleértve a nemi erőszakot is.
Hány nőnek és lánynak kell meghalnia, csoportos megerőszakolást elszenvednie, hányat kell lemészárolni, rabszolgává tenni, HIV vírussal megfertőzni és a közösségből kivetni, amíg végre nemzetközi szintű döntés születik az ezzel kapcsolatos komoly és hosszú távú szerepvállalásról? Nem tolerálhatjuk a lányok és az asszonyok elleni nemi erőszakot. Véget kell vetni az elkövetők büntetlenségének, és a KDK keleti tartományaiban helyre kell állítani a jogállamiságot.
Mindannyiunknak el kell ismernünk, hogy ez a helyzet sokoldalú megközelítést kíván. A Kongói Demokratikus Köztársaság keleti tartományaiban békét kell teremteni, meg kell alapozni a jogállamiságot és meg kell menteni a társadalmat a szegénységcsapdától. Ez magában foglalja azt is, hogy a kongói természeti kincsek kiaknázásának szintén a jogállamiság elveinek megfelelően kell történnie.
Giovanna Corda
szerző. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, először is kérem, fogadják kollégám, Hutchinson úr bocsánatkérését, aki ma nem lehet itt velünk.
5 400 000 ember - ennyi a konfliktus áldozatainak száma a Kongói Demokratikus Köztársaságban 1998 óta. Naponta 1500-an halnak meg. Az áldozatok nők, akik nem élik túl az őket ért csonkításokat, lázadók vagy a kongói állandó hadsereg katonái, de vannak köztük a szüleiktől elragadott gyermekkatonák is, valamint kislányok, akiknek rövid földi élete rémálom lehetett.
Szavaim kíméletlensége eltörpül a Kongói Demokratikus Köztársaságban már túl régóta folyó erőszakhoz képest, az erőszakhoz, amely az elmúlt néhány hét folyamán felerősödött és továbbterjedt, és mindez a nemzetközi közösség teljes közönye mellett. Mindazonáltal az itt összegyűjtött jelentések elítélik a térségben tartózkodó különböző lázadó csoportok katonáit és elítélik a kormányerőket is, akik a lakosság számára védelem helyett fenyegetést jelentek, és elítélik magát az ENSZ-et is, amely képtelen megvédeni a polgári lakosságot.
Következésképpen a vita tárgyát képező állásfoglalás célja, hogy a nemzetközi közvélemény figyelmét az eseményekre irányítsa, és néhány igen konkrét követelést fogalmaz meg a konfliktus gyors és tartós rendezésének biztosításával kapcsolatban.
A követelések közül néhányra az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportja különös hangsúlyt fektet: először is arra, hogy az ENSZ misszió állományát európai, a lakossággal kommunikálni képes személyzettel kell bővíteni; másodszor pedig a Kongó legmagasabb rangú politikai és katonai hatóságaihoz intézett felhívásra, hogy tegyenek meg minden tőlük telhetőt annak érdekében, hogy a kongói hadsereg katonái által elkövetett atrocitásoknak egyszer és mindenkorra véget vessenek.
Raül Romeva i Rueda
szerző. - (ES) Elnök úr, szeretnék néhány pontot kiemelni a Kongói Demokratikus Köztársasággal kapcsolatban már elhangzottakból.
Az első nyilvánvaló. A szóban forgó konfliktusnak számos oka van. Olyan problémáról beszélünk, amely összefügg az erőforrásokhoz való hozzáféréssel. Arról a büntetlenségről van szó, amellyel ezeket az erőforrásokat kiaknázzák; arról, hogy bizonyos emberek büntetlenül "kószálnak” a térségben és követnek el atrocitásokat, anélkül, hogy akár a helyi hatóságok, akár a nemzetközi erők vádat emelnének ellenük; végül pedig arról a büntetlenségről is szót kell ejtenünk, amely a térségbe folyamatosan érkező nemzetközi fegyverek állandó jelenlétét eredményezi.
Úgy vélem, ez a három elem és a köztük fennálló kapcsolat alapvető jelentőségű, mivel elsőként jelzik annak szükségességét, hogy alaposan felülvizsgáljuk az ENSZ jelenlétét a térségben.
Másodszor nagyon alaposan meg kell vizsgálnunk a nők ellen elkövetett erőszak kérdését, különösképpen a nemi erőszakot. Ezt a kérdést már korábban is megvitattuk ebben a Házban. Ragadjuk meg az alkalmat és kérjük ismételten, hogy mind az ENSZ, mind pedig az Európai Unió követelje meg, hogy a nemi erőszakot és különösképpen a nők kínzásának és bántalmazásának szexuális fegyverként történő alkalmazását tekintsék háborús bűntettnek. Már hosszú ideje kérelmezzük ezt minden arra alkalmas fórumon.
Úgy vélem, van egy harmadik kiemelendő szempont is, azaz hogy az egész probléma a világ egyik legjelentősebb vagyonforrásában, egészen pontosan a gyémántokban gyökerezik. Ebben a kérdésben az olyan nyomon követő mechanizmusok, mint a Kimberley folyamat következetes és pontos alkalmazása alapvető fontossággal bír.
Hadd emlékeztessek arra, hogy az ENSZ-ben jövő héten vita kezdődik egy a fegyverexportra vonatkozó nemzetközi szerződés elfogadásáról. Úgy vélem, ez kiváló alkalom annak kiemelésére, hogy mindez alapvető jelentőségű az olyan helyzetek esetében, mint ami a Kongói Demokratikus Köztársaságban uralkodik.
Erik Meijer
szerző. - (NL) Elnök úr, a kongói lakosság számára egyre fontosabb, hogy módot találjon a túlélésre, még akkor is, ha központi kormány felállítására továbbra sincs lehetősége. Minél sürgősebben meg kell próbálnunk elhárítani minden olyan körülményt, amely erőszaknak, kizsákmányolásnak vagy éhezésnek teszi ki a lakosokat, vagy lakhelyük elhagyására kényszeríti őket.
Miért összegzi magában Kongó mindazt, ami balul sikerülhet Afrikában? Kongó kezdetben egy gyarmati bányászati projekt célpontja volt a nehezen megközelíthető belső-afrikai térségben. Ekkoriban közös érdekekkel és jövőképpel bíró kongói nép nem létezett, csupán elszigetelt területeken élő népcsoportok sokasága.
Amikor Kongó közel 50 éve elnyerte függetlenségét, az akkoriban egymással háborúskodó politikusok neve világszerte ismertté vált. Tshombe és Kalonji, akiknek szoros érdekeltségeik fűződtek a bányászathoz, le akarták választani jelentős természeti erőforrásokkal rendelkező dél-keleti régiójukat az ország többi részéről. Patrice Lumumbát, az egyetlen programmal rendelkező politikust, aki büszke volt arra, hogy komoly jövőt szán az ország egészének, azonnal elhallgattatták.
Ezt követően a katonai diktátor Mobutu sokáig magánvállalatként igazgatta az országot, teljesen alávetve azt szeszélyeinek. A remény, hogy Mobutu halálával Kongó végre elindulhat a haladás útján, meghiúsult.
A Mobutut követő második elnöknek, Kabila úrnak az ország nagy részeit nem sikerült sem meggyőznie, sem ellenőrzése alá vonnia. Kongó jelenlegi lehetőségeit a kudarcba fulladt, illetve kezdettől fogva vitatott és általánosan el nem fogadott eredményeket hozó választások, a tőle keletre fekvő szomszédos országokból ide irányuló tömeges bevándorlás, a bányászatban érdekelt helyi uralkodók és a lázadó hadseregek determinálják. Majd elválik, hogy lehetséges-e még egységes megoldás egy egységes Kongó számára.
Ewa Tomaszewska
szerző. - (PL) Elnök úr, néhány lengyel pap - más országokból származó papokkal együtt - jelenleg is Kongóban tartózkodik. A missziókban azon fáradoznak, hogy megvédjék a polgári lakosságot, főképpen a nőket és a gyermekeket az erőszaktól. A lengyel fegyveres erők szintén részt vettek békefenntartó missziókban. Ezért én személyesen is érintve érzem magam a Kongóban folyó drámai eseményekben.
Különös aggodalomra adott okot az Észak-Kivuban kialakult helyzet és a békefenntartás az Ituri régióban. Az országban évek óta mindennaposak a szörnyű vérengzések, az asszonyok és lányok megerőszakolása, továbbá a gyermekek besorozása a hadseregbe. Felszólítjuk a Kongói Demokratikus Köztársaság és Ruanda kormányát, hogy folytassanak építő jellegű párbeszédet, amely lehetővé teszi, hogy Kongó megmeneküljön a humanitárius katasztrófától.
Egy nagyon fontos megjegyzést szeretnék tenni. A konfliktus zsákutcába jutásának valódi oka az, hogy a dél-afrikai munkások megtagadták a kínai fegyverek kirakodását. Felszólítjuk a Nagy Tavak régió kormányait, hogy kezdjenek párbeszédet a kongói erőszak megállítása érdekében. Felhívom az Európai Bizottságot, hogy növelje a kongói polgári lakosságnak nyújtott orvosi segítséget, amelyre elsősorban a nemi erőszak következtében megfertőződött nőknek és gyermekeknek van szüksége.
Bernd Posselt
az előadó nevében. - (DE) Elnök úr, a Kongói Demokratikus Köztársaság (KDK) jelenleg ugyanazon megy keresztül, amin Európa a harminc éves háborút követően, amikor a jogállamiság összeomlott. Azonban Kongó hatványozottan szenved. Egyenruhás bandák járják az országot, a bandák egy része "hivatalos hadseregnek”, egy másik része "magánhadseregnek” nevezi magát. Valójában ezek mind rablóbandák, amelyek a polgári lakosság kárára fosztogatják az országot, embereket ölnek, erőszakolnak meg és rabolnak ki. Addig nem lesz béke Kongóban, amíg nem sikerül regionális és nemzeti vonatkozásban legalább minimális szinten helyreállítani a jogállamiságot.
Ezért az Európai Unió elsődleges feladata a humanitárius segítségnyújtás, másodsorban azonban gondoskodnia kell az országban az állambiztonság minimális szintjének helyreállításáról is. Ettől még nagyon messze vagyunk és a kongói intervenció - legyünk önkritikusak - nyilvánvalóan nem járt a kívánt sikerrel.
Ezért sürgősen szükség van arra, hogy átgondoljuk, milyen békés és szükség esetén akár katonai eszközökkel tudjuk ezt az Afrika szívében fekvő országot újra stabilizálni. Békefenntartó csapatokra is szükség lehet, bár itt még nem tartunk, de erről is vitát kell folytatnunk. Hiszen ha megnézzük Kongót, és nekem többször is volt alkalmam átrepülni az ország felett, akkor láthatjuk, hogy Kongó Afrika minden részével érintkezik, méghozzá oly módon, ahogyan egyetlen másik afrikai ország sem.
Stabil Kongó nélkül nem létezhet stabil afrikai kontinens sem, ezért különösen komoly kötelezettségnek kell eleget tennünk e tekintetben.
Tunne Kelam
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, valóban komoly aggodalomra ad okot a Kongó keleti tartományaiban feléledő erőszak. Ezért felszólítjuk az összes érintettet, hogy azonnal térjenek vissza a békefolyamathoz, amely mellett januárban elkötelezték magukat.
Három dolgot szeretnék megjegyezni. Először is a kongói kormánynak különleges felelősséget kell vállalnia abban, hogy véget érjen az asszonyok és a lányok elleni, széles körben elterjedt erőszak, amelyet fegyverként alkalmaznak ebben a belső háborúban. Másodszor nemzetközi nyomást kell gyakorolni mind a KDK, mind Ruanda kormányára, hogy kezdjék újra az építő jellegű párbeszédet. Harmadszor felhívjuk az EU összes kormányát, hogy nyújtson azonnal kiemelt segítséget a kelet-kongói lakosságnak.
Katrin Saks
a PSE képviselőcsoport nevében. - (ET) Hölgyeim és uraim, ma egy nagyon összetett régióról folytatunk vitát, és számomra úgy tűnik, hogy elsősorban azért vitázunk róla, hogy hangsúlyozzuk a helyzet súlyosságát, nem pedig azért, mert világos elképzelésünk van arról, hogy hogyan is lehetne megoldani a helyzetet. Mégis szeretnék néhány megjegyzéssel élni, még ha ismétlem is azt, amit az előttem szólók, köztük Kelam úr, már elmondtak.
A legfontosabb, hogy támogassuk a Kongói Demokratikus Köztársaság kormányát, hogy megoldást találjon a válság rendezésére. Az erőszak csak erőszakot szül, és nem szeretném azt állítani, hogy a férfiak élete bármilyen szempontból is kevésbé lenne fontos, vagy hogy a férfiak elleni erőszak megengedett, de Kongóban a nők és a gyermekek helyzete valóban borzalmas és különleges figyelmet érdemel. Megerősített segítségért fordulok a nemzetközi közösséghez és az ENSZ Biztonsági Tanácsához, a Tanácshoz és a Bizottsághoz pedig orvosi segítségért - elsősorban a legnagyobb rizikócsoport számára -, és mindenképpen fontos lenne a tagállamok külön segítsége is.
Marios Matsakis
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, az elmúlt években a Kongói Demokratikus Köztársaság keleti régiója vérengzések, valamint különböző, emberek ellen elkövetett rendkívül kegyetlen és szadista bűncselekmények színtere volt, amelyek főként ártatlan polgárokat, köztük sok nőt és gyermeket érintettek.
Az Afrikai Unió, az EU és az ENSZ szégyenletes módon képtelennek bizonyultak arra, hogy határozott erőfeszítéseket tegyenek a régióban a béke megteremtésére. Ez elsősorban azon eszközök hiányának tudható be, amelyek szükségesek lennének a helyi lakosság hatékony védelméhez, ahhoz, hogy a polgárok megkapják az égetően szükséges különleges segítséget, továbbá a fennálló konfliktusok végleges politikai megoldásának valódi előmozdításához. Csak remélhetjük, hogy ez az állásfoglalás elősegíti a kongói béketámogatás erősítését, és nem utolsó sorban talán sikerül azokat az aljas szándékú kormányokat, amelyek fegyverekkel látják el az egymással háborúskodó kongói csoportokat, világszerte elrettenteni attól, hogy tovább folytassák ezt a gyakorlatot.
Zdzisław Zbigniew Podkański
Elnök úr, a 2008. január 28-án Gomában elfogadott békemegállapodás nem oldotta meg a problémákat és békét sem teremtett a Kongói Demokratikus Köztársaság keleti térségében. Az asszonyok, sőt kislányok ellen elkövetett nemi erőszak folytatódott, ahogyan a fosztogatás, és a civileknek és gyermekeknek a hadseregbe történő kényszerű besorozása is. A konfliktusban érintett felek mindegyike követett el atrocitásokat. Említhetném a lázadó csoportokat, a Demokratikus Erők Ruanda Felszabadításáért mozgalom harcosait és a kongói hadsereget is. Az összetűzések kiújultak, bizonyítva ezzel, hogy a több mint négy évvel ezelőtt kezdődött háború tovább folytatódik és erősödik. Nemrégiben aggasztó hírek érkeztek Észak-Kivuból, miszerint holttestek százait dobták a folyókba és körülbelül százezer embernek kellett elhagynia otthonát.
A háború nem csak áldozatokat szed, hanem pusztítást, még súlyosabb éhínséget és széleskörű demoralizációt eredményez. A kongói hatóságok és a hadsereg nem lesznek képesek a régió problémáit önállóan megoldani. Nemzetközi segítségre van szükség, beleértve az Európai Unió támogatását is. Sürgősen szükség van élelmiszersegélyek formájában nyújtott tárgyi, valamint orvosi segítségre is. A Nemzetek Európájáért Unió képviselőcsoportja teljes mértékben támogatja ezt az állásfoglalást a Ház előtt. Az egyének jólétének, az élethez és a békéhez való jogának kell győzedelmeskednie.
Gerard Batten
Elnök úr, a Kongóban elszenvedett atrocitások elképzelhetetlenek számunkra, akik békés, civilizált társadalmakban élünk. Hogyan nyújthatunk gyakorlati segítséget olyan népeknek, mint a kongói? Közvetlen katonai beavatkozásra és humanitárius segítségnyújtásra csak nemzetközi erőfeszítések keretében, az ENSZ égisze alatt kerülhet sor, miközben újra meg újra azt látjuk, hogy az ilyen bukott államok vezetői szabadon kifoszthatják országukat, és gazdagságukat a nyugati világban élvezhetik. A világ stabil és békés országainak össze kell fogniuk annak érdekében, hogy ne legyen lehetséges óriási vagyonok büntetlen ellopása, majd nyugati bankokban történő elhelyezése.
Nemzetközi megállapodásokra lenne szükség ahhoz, hogy az ilyen államok vezetői ne élhessenek gondtalanul jogtalanul megszerzett vagyonukból. Ez legalábbis az egyik kicsi eleme lehetne egy átfogó megoldásnak, amellyel elősegíthetnénk a stabilitás megteremtését a Kongóhoz hasonló országokban.
Kathy Sinnott
Elnök úr, a Kongó keleti részében kiújult harcok gúnyt űznek az emberi jogokból és elnémítják a demokráciát. A gomai békemegállapodás ez év januárjában történt aláírása ellenére tovább folytatódott a legalapvetőbb emberi jogok meggyalázása: nőket erőszakolnak meg, legyenek azok bármilyen életkorúak is, mészárlásokat követnek el, és gyermekkatonákat toboroznak. Egy ilyen törékeny helyzetről nem lehet nem tudomást venni. A nemzetközi közösség egyik legerősebb hangjaként ki kell használnunk pozíciónkat, hogy békére, együttműködésre és stabilitásra szólítsunk fel a régióban.
Azért is hallathatjuk hangunkat, hogy elítéljük Laurent Nkunda nemrégiben tett nyilatkozatait, amelyekben a választott és legitim kongói kormány megdöntésére szólított fel. A kongói hadsereg önmagában nem rendelkezik a megfelelő emberi, technikai és pénzügyi erőforrásokkal ahhoz, hogy ellássa feladatait Kelet-Kongóban. De az olyan globális lépések, mint az Amerikában ebben a hónapban aláírt, a gyermekkatonák felelősségre vonhatóságáról szóló törvény (Child Soldier Accountability Act), arra emlékeztetnek mindannyiunkat, hogy igenis segítséget nyújthatunk az ilyen országoknak és hatóságoknak abban, hogy az emberi jogok megsértőit bíróság elé állítsák.
Andris Piebalgs
a Bizottság tagja. - Elnök úr, a Bizottság osztja a Kongói Demokratikus Köztársaság keleti részében kialakult és egyre romló helyzet miatti aggodalmakat, hiszen ez további megpróbáltatást jelent a már egyébként is súlyosan érintett lakosság számára. Különös aggodalomra ad okot az emberi jogok széles körű megsértése a régióban, beleértve a nők elleni erőszakot és a gyermekkatonák folyamatos mozgósítását a konfliktusban.
A Bizottság újfent kifejezésre juttatja abbéli meggyőződését, hogy a jelenlegi, Kinshasát és a kongói lázadó csoportokat is érintő válságnak nincs katonai megoldása. Ezért a válságban érintett minden felet arra hívunk fel, hogy a 2008 januárjában elfogadott gomai kötelezettségvállalások, az ún. Actes d'engagement de Goma figyelembevételével térjenek vissza minél hamarabb a párbeszédhez és segítsék elő a bátor politikai kompromisszumokat.
Ezzel összefüggésben különösen fontos egy elfogadható bizalmi szint helyreállítása az összes, közvetlenül érintett kongói fél között. Előzetes lépésként kivétel nélkül minden félnek haladéktalanul tartania kellene magát egy tényleges tűzszünethez, előkészítve ezzel az ENSZ katonai leszerelési tervének végrehajtását.
Emellett nem feledkezhetünk meg arról sem, hogy a válság alapjaihoz a Kongói Demokratikus Köztársaság területén állomásozó külföldi fegyveres erők - különösen a ruandai FDLR - okozta problémák is is hozzáadódnak, ezzel kapcsolatban a nairobi közleményben a KDK-ra vonatkozóan lefektetett kötelezettségvállalások többségét még valóra kell váltani.
Tekintettel a Kongói Demokratikus Köztársaság előtt álló kihívások sokaságára, a Bizottság erősen támogatja az ENSZ békefenntartó misszió mandátumának megújítását, és ahol lehetséges, megerősítését annak érdekében, hogy biztosíthassa a lakosság hathatós védelmét és a kongói hadsereg támogatását a külföldi fegyveres erők elleni fellépésben.
Az EU támogató csapatának fáradhatatlan erőfeszítései mellett fontos annak garantálása, hogy az afrikai diplomácia szélesebb körben legyen bevonva a kelet-kongói konfliktusok rendezésébe, különösen azokon a területeken, ahol a tartós megoldást nagymértékben megkönnyítené a szomszédos országok, nevezetesen a Kongói Demokratikus Köztársaság és Ruanda közötti szoros együttműködés.
Ami a konfliktus sújtotta területeken élő lakosság támogatását illeti, a Bizottság továbbra is segítséget kíván nyújtani mind a humanitárius, mind pedig a fejlesztési együttműködés keretében.
Konkrétabban, az egészségügyi ellátás tekintetében - amely terület mindegyik állásfoglalásban említésre került - fontos kiemelnünk, hogy a Bizottság a Kongói Demokratikus Köztársaságban 1994 óta aktív szerepet vállal az egészségügyi ágazatban, és ma is ez képezi együttműködésünk egyik központi terepét.
A humanitárius segítség mellett jelenleg stratégiai és pénzügyi támogatást is nyújtunk a kongói hatóságoknak, hogy javítsuk az orvosi ellátás minőségét és az egészségügyi személyzet képzettségének szintjét.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra a ma délutáni viták befejeztével kerül sor.
