Debatt om EU:s framtid (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är debatten om Europas framtid med deltagande av Nederländernas premiärminister och ledamoten av Europeiska rådet, Jan Peter Balkenende, som jag hälsar varmt välkommen till detta parlament.
(Applåder)
Herr Balkenende! Det är ett stort nöje för mig att i dag kunna välkomna Nederländernas premiärminister till Europaparlamentet för att diskutera Europeiska unionens framtid.
Herr premiärminister Balkenende! Kungariket Nederländerna var inte bara ett av de medlemsländer som var med och grundade Europeiska unionen. Under de gångna 50 åren har landet också vid flera tillfällen spelat en ledande roll och då visat prov på stor beslutsamhet, tillsammans med dem som själva ansträngde sig, och stödde andra som försökte att föra vår kontinents historia framåt och göra den till en ojämförlig framgångssaga. Betydelsefulla fördrag och överenskommelser inom EU är uppkallade efter städer i Nederländerna, till exempel Maastrichtfördraget genom vilket Europeiska unionen grundades och Amsterdamfördraget genom vilket detta parlament fick utvidgade rättigheter till medbeslutande.
Det var därför en ytterst smärtsam upplevelse för oss när Nederländernas medborgare i en folkomröstning förkastade förslaget till en konstitution som innehöll viktiga svar på frågorna om Europas framtid. I likhet med mina parlamentskolleger och i likhet med er, herr premiärminister, är jag övertygad om att Nederländernas medborgare genom detta beslut inte sa ”nej” till själva Europeiska unionen, till dess värde eller till dess värderingar.
Herr premiärminister! Europaparlamentet uppskattar mycket er vilja att delta i dagens debatt, framför allt med tanke på att medverkan från alla 27 medlemsstaterna krävs för att införa en ny grundval för EU, en grundval som kommer att utstå de prov som framtiden för med sig. Rådets tyska ordförandeskap, framför allt förbundskansler Angela Merkel, ägnar för närvarande hela sin energi åt att hitta en lösning som alla kan vara överens om och som kommer att tillfredsställa alla, inte bara de länder som inte har undertecknat fördraget, utan också de 18 medlemsstater och följaktligen majoriteten av befolkningen i EU som redan har gjort det.
Europaparlamentet stöder huvuddragen i konstitutionsfördraget och vill att det ska förverkligas. Det kommer att innebära nödvändiga reformer och kommer att inrymma våra gemensamma värderingar. Parlamentet kommer inte under några omständigheter att nöja sig med ett resultat som inte främjar EU och dess medborgare.
Herr premiärminister! Vi är medvetna om att också det nederländska folket har stort intresse av att göra EU redo att möta framtidens utmaningar och att göra det möjligt att hitta gemensamma europeiska lösningar av globala uppgifter. Jag är övertygad om att vi, med god vilja, under de kommande veckornas och månadernas förhandlingar, inte bara kommer att nå fram till en uppgörelse med varandra, utan att vi också kommer att skapa något som gör Europeiska unionen demokratisk, öppen och handlingskraftig. Jag överlämnar nu ordet till er, herr premiärminister.
Jan Peter Balkenende
Nederländernas premiärminister. - (NL) Herr talman, ärade ledamöter av Europaparlamentet, kommissionsledamot Wallström, kommissionsledamot Frattini, mina damer och herrar! Tack så mycket för inbjudan att delta i er debatt om Europas framtid. Jag vill också framföra hur tacksam jag är för det mycket fruktbara besök som er talman, Hans-Gert Pöttering, gjorde i Nederländerna den 12 april.
(DE) Herr talman! Tack så mycket för att ni kom till Haag. Vi satte mycket stort värde på er närvaro och ert bidrag till debatten. Det var ett viktigt besök, och tack så mycket än en gång för att ni kom.
(NL) Herr talman! Det känns bra att vara tillbaka i ert parlament, och jag har trevliga minnen från vårt möte under det nederländska ordförandeskapet 2004. Vi hade stimulerande debatter som var en stor inspirationskälla för mig på den tiden.
I dag är jag emellertid här i en annan egenskap, som företrädare för en medlemsstat - Nederländerna, som är ett proeuropeiskt land, ett land där det totala stödet för det europeiska samarbetet alltid har varit - och fortfarande är - över genomsnittet. I slutet av 2006 var 75 procent av befolkningen för medlemskapet i EU.
Det är ett land med en öppen ekonomi som har de möjligheter som den inre marknaden har givit att tacka för mycket av sitt välstånd och sin sysselsättningsnivå. Det är ett land som vill spela en aktiv roll i världen, vilket framgår av vår delaktighet i utvecklingsprojekt i Afghanistan och på andra håll i världen, i vilka Nederländerna förlitar sig på samarbete. Nederländerna är dock också en av de två medlemsstater i vilka en klar majoritet av befolkningen sa nej till konstitutionsfördraget 2005, vilket ni har hänvisat till, herr talman.
Jag vet att en stor majoritet i ert parlament var för konstitutionsfördraget, och det respekterar jag, men vad man än anser om konstitutionen så är det en gemensam lösning som behövs nu, en lösning som alla kan acceptera. En lösning som tar hänsyn till allmänhetens oro, som blev mycket påtaglig i Nederländerna och Frankrike, en oro som också finns på andra håll, både i länder som redan har ratificerat konstitutionen och länder i vilka ännu inga beslut har fattats.
Herr talman! Jag är övertygad om att hinder går att övervinna, för när det gäller framtidsutsikterna så finns det mycket mer som förenar oss än som skiljer oss åt, och vi har också en fast grund av gemensamma värden och intressen.
Jag vill inleda mitt anförande om min syn på Europas framtid med tanken att unionen är ett unikt och framgångsrikt projekt. Det finns all anledning att vara stolt över vad vi har åstadkommit med gemensamma ansträngningar i Europa.
Det Europa som slets i stycken av enorma krig och stora sociala skillnader kan nu skryta med en modell för samarbete och integration som inte står någon annan efter i världen. En modell som kännetecknas av balans: en balans mellan ekonomisk dynamik och social harmoni, en balans mellan enhet och mångfald. Den europeiska modellen för beslutsfattande gör jämställdheten mellan medlemsstaterna och mellan medborgarna rättvisa.
Europa är en respekterad aktör på världsscenen och ett gott exempel för världen. Detta beror på vår unika form av samarbete, vår inriktning på solidaritet och vår förmåga till engagemang, förenade av värden och dialog snarare än krig som vi är.
Europa har förnyats under loppet av 50 år, vilket i världshistoriska termer är en kort tid. Europa är en ung men vuxen struktur, som har en lysande framtid framför sig. Steg för steg möter vi nya utmaningar och bygger vidare på det vi åstadkommer, men vi har alltid allmänhetens förväntningar och problem för ögonen.
Ett av den nya nederländska regeringens huvudmål är att förstärka stödet för europeiskt samarbete ytterligare. Om vi ska kunna göra det så måste vi ta reda på exakt varför nästan 62 procent av befolkningen tillbakavisade konstitutionsfördraget och finna det rätta svaret på detta.
Först av allt vill jag skissera bakgrunden till det nederländska nejet, innan jag i detalj går in på vad Nederländerna förväntar sig av förhandlingarna om ett nytt fördrag.
Mycket har förändrats under de 50 åren mellan Romfördraget och Berlindeklarationen. Dagens union är inte bara många gånger större än de sex ländernas gemenskap på den tiden, den har också en mycket större verksamhetssfär.
Utvidgningen är en historisk framgång. Det var rätt beslut. Vi måste dock inse att allmänheten behöver tid för att anpassa sig efter den stora utvidgningen nyligen. Allting gick väldigt fort - för fort för en del. Känslan av ömsesidig närhet måste växa.
Vid sidan av den betydande tillväxten har unionen också fördjupats enormt under de senaste 15 åren. Den inre marknaden har fullbordats, gränserna har öppnats, euron har införts och många nya politiska åtgärder har vidtagits på viktiga områden som miljö, säkerhet och rättsväsende. Detta är i sig en positiv utveckling som också har medfört ett antal nya verkligheter som har blivit delar av allmänhetens vardag, men inte utan ett visst motstånd. Till exempel missförstår man ofta det faktum att det finns en EU-lagstiftning på många områden. Vid en tidpunkt då medborgarna inte hade tagit till sig utvidgningen och fördjupningen frågade vi dem vad de ansåg om konstitutionen.
Frågan ”Godkänner du EU:s konstitution?” uppfattade många som ”Vill du att EU ska ha formen av en stat?” eller till och med ”Vill du att EU en gång ska ta över den nederländska nationella regeringens uppgifter?”, vilket naturligtvis var att gå för långt.
Begreppet ”konstitution” har olika innebörd i olika medlemsstater. För en del är det en symbol för demokratin, för att begränsa myndigheternas makt. Så är det naturligtvis. Men på andra håll - åtminstone i Nederländerna - har ordet ”konstitution” en helt annan innebörd. En konstitution är någonting som hör nationalstaten till. En konstitution säger någonting om nationell identitet - därav det nederländska förslaget om ett nytt fördrag som inte är en konstitution. Symboliken i en konstitution var ett viktigt skäl till att nederländarna sa nej.
Det fanns en utbredd känsla av förlorad kontroll, en rädsla för att vi skulle förlora vår egen identitet, men ett styre som är tydligt och tillgängligt är precis vad människor vill ha. Människor känner att det finns en gräns för vad EU bör göra. Människor vill ha kontroll över de områden som vi måste ta itu med gemensamt i Europa.
Självfallet fanns det andra skäl till att människor röstade nej. Det finns de som säger att EU skapar för många regler eller gör för mycket av sådant som bör regleras på nationsnivå, medan andra anser att förvaltningen i Bryssel har stora brister i fråga om insyn, och farhågor i fråga om det nederländska ekonomiska bidraget spelade också in. Det specifika mervärdet i europeiskt samarbete uppskattades för lite. Om man tänker igenom detta så kan de här frågorna i viss utsträckning lösas i ett nytt fördrag.
Vi måste också vara medvetna om dessa farhågor som väldigt många medborgare i unionen har när vi fattar våra politiska beslut dag för dag. Vi har kommit igång bra med detta under de senaste två åren. Subsidiaritet och mindre lagstiftning står högst upp på agendan, inte minst i Bryssel. Det finns större öppenhet. Vi har en budget som gör att vi kan göra det vi måste fram till 2013. Vi har också de rätta politiska prioriteringarna, även i fråga om klimatförändringarna och energipolitiken.
Herr talman, ärade ledamöter! Detta är någonting som vi har ert parlament, kommissionens ordförande José Manuel Barroso och ordförandena för Europeiska rådet, nämligen, och i kronologisk ordning, Tony Blair, Wolfgang Schüssel, Matti Vanhanen och nu Angela Merkel att tacka för. Det visar att EU är redo att prioritera frågor som medborgarna bryr sig om.
Innan jag övergår till vad Nederländerna vill se i ett nytt fördrag så vill jag påpeka en sak. En folkomröstning hölls i fyra medlemsstater, med resultatet två ja och två nej. Totalt 18 medlemsstater godkände konstitutionsfördraget via sina egna demokratiska processer. Konstitutionsfördraget fick ett brett stöd i ert parlament. Det råder inga tvivel om saken. Jag hoppas dock att vi kommer att kunna koncentrera oss på det som förenar oss och inte på det som skiljer oss åt.
Den nederländska regeringen försöker finna en gemensam lösning på ett konstruktivt sätt. Med tanke på Europas framtid så behövs detta verkligen. De punkter som Nederländerna inriktar sig på har en direkt anknytning till de allmänna farhågor som har kommit fram under de senaste två åren. Varken mer eller mindre. Syftet är att denna lösning ska kunna få tillräckligt stöd för att det nya fördraget ska kunna ratificeras.
Mot den bakgrunden anser jag att det, om man bortser ifrån institutionernas och medlemsstaternas specifika krav, finns två stora gemensamma ambitioner i fråga om det nya fördraget. I första hand vill vi förbättra EU:s demokratiska funktionssätt. För det andra försöker vi att öka EU:s beslutsamhet.
EU:s utmaning har alltid varit att utforma institutionerna så att båda dessa - ibland - motstridiga syften tillgodoses så mycket som möjligt. Den institutionella balans som konventet och den föregående regeringskonferensen arbetade fram erbjuder förbättringar, både när det gäller det demokratiska innehållet och befogenheterna. Nederländerna vill gärna behålla dessa förbättringar, under förutsättning att en överenskommelse om detta kan gå hand i hand med ett trovärdigt sätt att hantera de områden som medborgarna upplever som problem.
Jag ska beskriva hur Nederländerna ser på detta för att vi ska kunna komma fram till en gemensam lösning på fyra punkter.
För det första måste det framgångsrika sättet att förändra fördraget fortgå: att förbättra EU steg för steg, och sträva efter att skapa en balans. Som jag sa tidigare är symboliken i en konstitution en viktig faktor för nej-sidan, och det är därför som Nederländerna har argumenterat för en ändring av fördraget, som i Amsterdam och Nice. Detta är att fortsätta i Monnet-metodens anda: små steg framåt, med konkret innebörd. Det sätter strålkastarljuset på förbättringarna, de demokratiska garantierna och en ökad beslutsamhet. På så sätt kan vi få en positiv debatt och komma ut ur skuggan av den tillbakavisade konstitutionen. Kort sagt: det namn, den form och det innehåll som kännetecknar en konstitution tvingar oss att tänka om.
För det andra fäster Nederländerna stor vikt vid att förbättra unionens demokratiska funktionssätt. En mycket viktig lärdom som vi måste ta med oss från folkomröstningen är att nederländarna vill vara säkra på att de har någonting att säga till om i beslutsprocessen. De vill göra sin röst hörd i Europa. De institutionella förslagen i konstitutionsfördraget är ett steg i rätt riktning. Regeln att Europaparlamentet alltid ska ha medbeslutanderätt när rådet fattar majoritetsbeslut är ett typexempel.
Det går dock att göra förbättringar. När det gäller subsidiaritetstestet av EU:s lagstiftningsförslag så bör de nationella parlamenten ges en mer framträdande roll. Om en majoritet i de nationella parlamenten ger ett negativt omdöme så bör detta få konsekvenser. En större delaktighet från de nationella parlamentens sida bör inte gå ut över Europaparlamentet. Detta test görs i det allra första skedet i beslutsprocessen. Det är verkligen de nationella parlamenten som bör uttala sig om subsidiariteten. Europaparlamentet behåller sin fulla roll i medbeslutandeförfarandet. Kommissionens initiativrätt inskränks. Som ni nyligen sa till mig herr talman kompletterar Europaparlamentet och de nationella parlamenten varandra. Som demokratiska partner.
Därmed kommer jag till min tredje punkt: förutom att bli mer demokratiskt måste, och kan, EU bli mer beslutsamt. Jag tänker på dagens viktiga frågor som allmänheten bryr sig om när jag säger det: klimatförändringarna, energipolitiken, kampen mot terrorism och migrationen kräver en aktiv, gemensam strategi.
Konstitutionsfördraget innehåller värdefulla förbättringar, med mer av majoritetsbeslut. Vi kan dock inte komma ifrån att människor har svårt att ge upp vetorätter och skräms av en smygande ökning av befogenheterna. Därför måste vi vara mycket tydliga. Det finns ingen makt utan stöd. Där det behövs måste vi således våga ta steget mot majoritetsbeslut. Och jag är beredd att ta strid för dessa val, under förutsättning att överförandet av suveränitet är ett medvetet val som åtföljs av tillräckliga garantier. Unionens befogenheter måste definieras klart. Bara då kan vi mildra tveksamheten till ett överförande av suveränitet. Nederländerna kommer att lägga fram förslag i den riktningen.
En speciell punkt som har med detta att göra har också debatterats intensivt i ert parlament. Jag talar om förhållandet mellan den inre marknaden å ena sidan och medlemsstaternas rörelsefrihet när det gäller att utforma de offentliga tjänsterna å den andra. Också här kan man öka tydligheten utan att ta ifrån den inre marknaden någonting. Jag är för en stark inre marknad, eftersom den gynnar medborgarna i alla medlemsstaterna.
När det gäller frågor som pensionssystem, social trygghet och utbildning försöker dock medlemsstaterna att skräddarsy dessa så att de passar den nationella situationen. Det bör EU tillåta, genom att till exempel ställa upp ett antal kriterier för tjänster i allmänhetens intresse.
Därmed kommer jag till min fjärde och sista punkt. Jag anser att det är bra att utvidgningskriterierna finns med i det nya fördraget. Vi har haft den kollektiva klokskapen att utvidga unionen och jag står orubbligt bakom detta beslut. Det säger någonting om Europas framtid och om den förändring som har skett efter det att Europa delades efter det andra världskriget.
Ingen kan dock förneka att det också finns tvivel på utvidgningen hos allmänheten. I Nederländerna finns det en uppfattning om att unionen inte tar sina egna regler på allvar, eller inte tillräckligt stort allvar. Även om kriterierna finns, så anser inte den nederländska allmänheten att de följs strikt. Eftersom detta är någonting som påverkar allmänhetens stöd till EU så måste kriterierna finnas med i det nya fördraget.
Herr talman, ärade ledamöter! EU har kommit långt på 50 år. Förväntningarna är höga. Tillsammans kan vi ange tonen när vi tar itu med klimatförändringar, kampen mot fattigdom och osäkerhet i världen. Tillsammans kan vi använda EU:s ekonomiska potential i en allt mer integrerad världsekonomi. Tillsammans måste vi skaffa oss en tillförlitlig försörjning av energi och råmaterial. Tillsammans måste vi bekämpa den förnedrande utbredningen av olaglig migration, och det är därför vi behöver ett starkt och beslutsamt EU, en union som invånarna litar på.
I Nederländerna kommer jag inte att tveka att ta strid för ett fördrag som innehåller de fyra punkter som jag just har skisserat - eftersom jag anser att tiden är mogen för det, eftersom jag har stort förtroende för Angela Merkels och därefter José Socrates ordförandeskap och eftersom jag anser att vi kan ta nästa steg tillsammans, men framför allt eftersom det här fördraget behövs om vi ska klara dagens utmaningar tillsammans.
Nyligen stötte jag på ett citat av Robert Schuman, en av våra visionära grundare, och det slog mig än en gång hur kloka och sanna hans ord var. I sin förklaring av den 9 maj 1950 sa han - jag citerar - ”Europa kommer inte att byggas på en gång, eller enligt en enda plan. Det kommer att byggas genom konkreta åtgärder som först skapar en solidaritet i praktiken”.
Jag tycker att Robert Schumans ord är lika aktuella fortfarande, och att de kan vara en ledstjärna för vår gemensamma uppgift att vidareutveckla Europa. Tack så mycket.
(Applåder)
Talmannen
Herr Balkenende! Jag vill tacka er för ert anförande och framför allt för vad vi hoppas är er fasta beslutsamhet att vi tillsammans ska komma fram till en bra lösning.
Joseph Daul
Herr talman, herr rådsordförande, kommissionsledamöter! Jag vill tacka er för den syn på Europa som ni har beskrivit för oss i dag, premiärminister Balkenende, en syn som gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater till mycket stor del delar.
(Protester)
Jag förstår att de som avbryter mig har en mycket bra inställning och att de lyssnade noga på Romano Prodi igår: han var beredd att skiljas ifrån flaggan, ni har tagit med er flagga till oss i dag ... det är en mycket bra bild och ett mycket bra exempel!
Europa betyder naturligtvis en valuta, en stor marknad, öppnande av gränser och studentutbyten, men framför allt är Europa de ideal, principer och värden som hela världen avundas oss. Europa är traditioner, en civilisation, men också anpassning till nya realiteter. Det är en viss syn på globaliseringen, på de reformer som syftar till att skapa ett rättvisare samhälle. Europa handlar inte om att bibehålla status quo, utan om rörelse och framsteg.
Herr Balkenende! Jag räds inte att säga att ni är premiärminister i ett land som kanske är det mest öppna för den europeiska andan, ett land där tolerans och solidaritet är drivkrafterna bakom social sammanhållning. Sjuttiotvå procent av era medborgare är för europeisk integration, medan genomsnittet i EU är omkring 53 procent. Nederländernas folk, liksom Frankrikes, tillbakavisade dock fördraget 2005. Detta betyder förvisso att en stor majoritet inte anser att EU har tillräcklig legitimitet, trovärdighet och effektivitet. Det betyder förvisso att de anser att Europeiska unionens verksamhet ligger för långt ifrån deras vardag. Vi måste dra lärdom av dessa omdömen, även om vi inte delar denna inställning, som ofta är för kritisk.
Jag ska inte upprepa fördelarna med europeisk integration igen, eftersom vi har dem mycket klara för oss. Vi måste dock övertyga européerna om att vårt gemensamma projekt inte bara är fördelaktigt, utan också helt avgörande. Förslaget till fördrag innehöll de flesta svaren på medborgarnas frågor och problem. Därför måste vi ta upp de bästa delarna av det här fördraget, nämligen delarna 1 och 2. Det européerna förväntar sig av oss är ett bättre liv, att EU ska hävda sina värden i världen som det gjorde i Moskva nyss, och som det måste göra i större utsträckning i Mellanöstern och i Darfur.
Genom att vi sätter oss i en position där vi kan fatta beslut, både demokratiska och verkningsfulla sådana, tillfredsställer vi européerna, eftersom vi då kan ta itu med de verkligt grundläggande problemen. Låt oss bota EU från dess förlamning, låt oss ge oss själva de resurser som krävs för våra politiska ambitioner, ju förr desto bättre, och valen till Europaparlamentet 2009 är den lämpligaste tidpunkten. Låt oss arbeta oförtrutet med den inriktningen.
Herr premiärminister! Ni har haft modet att genomföra ambitiösa, långsiktiga reformer i ert land. Ni har inte tagit den lättaste utvägen eller givit vika för demagogi, och resultaten är uppenbara. Ni har genomfört dessa reformer genom att respektera värden, solidaritet, fördomsfrihet och ansvar. Det är den vägen som min grupp uppmanar EU som helhet att följa. Ni nämnde de nationella parlamentens roll och behovet av en tydligare ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna och Europeiska unionen. Också på den punkten kan vi bara stödja er.
Om de nationella valda företrädarna i våra länder inte tar tag i europeiska frågor - som inte längre hör hemma inom utrikespolitiken, utan inom inrikespolitiken - om våra kolleger i de nationella parlamenten inte inser den europeiska dimensionen av våra stora frågor så kommer vägen att bli ännu längre och svårare. Vem gör vad? Vem är ansvarig för vilken politik? Det vill medborgarna veta! Sådana klargöranden kommer att förhindra ministrarna att skylla på Bryssel, och vi blir av med ett alltför enkelt nationellt alibi.
Ni tog också upp frågan om EU:s utvidgning, herr Balkenende. Också på den punkten måste vi vara tydliga. Innan EU har löst sina interna problem kan det inte ta in fler medlemmar.
Mina damer och herrar! Vår och våra regeringars prioriterade fråga just nu måste vara att komma fram till en överenskommelse mellan de 27 om institutionerna så snart som möjligt. Angela Merkel har skapat den dynamik som krävs, och trots de dramatiska åtbörderna så börjar båda sidornas ståndpunkter att närma sig varandra. Låt oss ta det här tillfället i akt och låt oss nå en överenskommelse mellan de 27 om huvudfrågorna, nämligen européernas rättigheter och beslutsprocessen.
(Applåder)
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag ska börja med att kommentera en del av det som vi just har hört. Herr premiärminister! Ni sa att er regering är för en rättslig ram för tjänster. Tack så mycket för det. Nu kanske ni kan säga det till gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, som ni har nära band till och som tillbakavisade just denna tanke i morse.
Jag vill ta upp två av de påpekanden som ni gjorde och som jag anser vara det viktigaste i ert anförande, herr premiärminister. ”Jag hoppas att vi kan koncentrera oss på det som förenar oss och inte på det som skiljer oss åt.” Det var uppmuntrande. Innan ni sa det hade vi intrycket att Nederländerna inriktade sig på det som skiljer oss åt snarare än det som förenar oss.
Om det är avsett som ett uttalande med innebörden att ni och er regering är beredda att göra kompromisser i stället för att insistera på att det nederländska nejet ska leda till grundläggande förändringar i EU, om det ska betyda att det nederländska nejet innebär att konstitutionen inte kommer att träda i kraft i sin nuvarande form utan i någon annan form, med någon annan heltäckande reform som kommer att göra Europeiska unionen effektivare, och att ni är beredd att kompromissa och sedan försvara dessa kompromisser hemma för att nå detta syfte, så var detta ett mycket bra anförande, herr Balkenende.
(Applåder)
I så fall ska vi bedöma er efter det, för jag var i Rom, där vi träffades, och där jag såg er underteckna konstitutionen med en guldpenna. Som ni vet håller jag ett vakande öga på den nederländska inrikespolitiken. I jämförelse med de andra bataljer som ni har tvingats utkämpa i Nederländerna så var bataljen om konstitutionen en ganska begränsat batalj - om jag får uttrycka mig så. Ingen kommer att beklaga om ni får in flera fullträffar i framtiden.
EU måste lära sig att få in fler slag, men det kommer det inte att göra på grundval av Nice eller ”Nice minus”. Det kommer inte att göra EU till en bättre slagskämpe, utan snarare mindre kapabel att vidta de åtgärder som behöver vidtas i sådana situationer som den i Mellanöstern, där vi bör komma ihåg att 13 000 europeiska soldater är stationerade vid gränsen mellan Libanon och Israel i enlighet med Unifils mandat, och jag ber er att också tänka på Gazaremsan i Palestina, där vi finns mitt i kaoset och där omständigheterna börjar likna Somalia. Varför är inte EU företrätt av en utrikesminister där som skulle kunna få någonting gjort? Det beror på regeln om enhällighet i rådet som förhindrar EU att agera.
(Applåder)
Jag har ingenting emot kalvinistisk självförnekelse. Jag förstår att ni inte vill ha fler flaggor, ingen hymn och ingen utrikesminister. Bra: Beethovens symfonier har överlevt revolutioner och krig, de kommer att överleva den europeiska konstitutionen också.
(Applåder)
(NL) Eftersom parlamentets talman inledde debatten på nederländska så vill jag också säga några ord på det språket, herr premiärminister. Om utrikesministern i framtiden kommer att kallas hög representant för hennes majestät drottningen av Nederländerna så tycker jag inte att det är något problem, förutsatt att han gör sitt jobb.
(DE) Det viktiga är inte vad han kallas, utan vad han ska göra.
(Applåder)
Jag är en stor beundrare av det nederländska folket. Nederländerna är ett underbart land med en lång historia, ett land med en sjöfarartradition, och sjöfarare har alltid varit modiga människor. Det var det nederländska folket som först rundade Kap Horn och gav det dess namn. För min del får jag känslan av att de har gått ombord på ett skepp och hissat seglen i dag. Robert Goebbels har redan halat flaggan till halv stång. Jag är mindre skeptisk. Jag får intrycket att ni har hissat flaggan halvvägs upp igen i dag, så jag uppmanar er att hissa den hela vägen upp, och jag kan lova er att den här kammaren kommer att ge er vind i seglen så att ni kan segla mot en kompromiss igen, herr Balkenende.
Igår uttryckte Romano Prodi sin vilja att kompromissa. Han är helt för konstitutionen. Om ni vill ha en halv konstitution och ni och han kan mötas på halva vägen så kommer vi att komma till tre fjärdedelar, och en 75-procentig konstitution skulle vara en konstitution utan hymnen, utan flaggan och med en utrikesminister som har en annan titel. Det skulle vara ett bra resultat.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! I går i kammaren redogjorde en av Europas stora mästare för sin vision av en union som är rustad för 2000-talet, en union som är demokratisk, öppen och framför allt effektiv. Men för att man ska kunna gå över Rubicon krävs ett fast ledarskap, herr Balkenende.
Det tyska ordförandeskapet har visat sin styrka genom att ena medlemsstaterna inom ramen för Berlindeklarationen. Ordförandeskapet måste återigen ena medlemsstaterna under veckorna före Europeiska rådets möte och den därpå följande regeringskonferensen om vi ska vinna den allmänna opinionen och enas kring ett reviderat fördrag.
Insatserna är höga. Er utrikesminister, Verhagen, sa att i dagens globaliserade värld är människor rädda för att förlora sina jobb, sin sociala trygghet och sin livskvalitet. Men det är inte något argument för mindre Europa, utan kan faktiskt mycket väl vara ett argument för mer Europa.
(Applåder)
Europa kan inte trygga sin energiförsörjning, bekämpa klimatförändringarna eller bekämpa terrorismen genom att dra sig tillbaka till unilateralism. Ni av alla människor borde veta det, herr Balkenende. Historien lär oss nämligen att Nederländernas gyllene era, som världens rikaste nation på 1600-talet, berodde på att de sju provinserna enades, och inte splittrades. Ni måste övertyga era medborgare om att enighet och välstånd är oskiljaktiga och att en oförmåga att föra den politiska integrationen framåt innebär att Europa förlorar sin plats som en normativ förebild för världen och till slut, på nåd och onåd, utelämnas till makter som Ryssland, med sin stridslystna energipolitik.
För att fatta viktiga beslut om sysselsättning, trygghet och livskvalitet måste den skrupelfria användningen av nationella veton upphöra inom unionen. För att kunna ta itu med det demokratiska underskottet behöver unionen en större demokratisk ansvarsskyldighet. För att bevara sin internationella prestige och interna effektivitet måste dess institutioner förändras med tiden.
Inget av detta är möjligt utan det som man enades om i konventet om Europas framtid, och detta innehåll måste bevaras, vilken plastikkirurgi ni än utför på ytan.
Vi talar inte bara om ideologi här: vi talar om människors arbeten, deras livskvalitet och deras livslånga framtidsutsikter. Det är dags att ni, och andra som ni, återtar initiativet och för Europa tillbaka till dess folk.
Ingen här vill ha en europeisk superstat, det kommer olika tullar, bakgrunder och språk att se till. Vi vill dock ha ett europeiskt ”superfolk”, ett enat folk.
Alltför ofta har våra regeringschefer lyssnat på den engelska konservativa premiärministern Arthur Bonar Law, som sa: ”Jag måste följa dem; jag är deras ledare”. Men populism kan inte föra Europa framåt eller garantera oss livskvalitet, internationellt inflytande eller ekonomisk styrka, det kan bara solidaritet göra.
När farhågor om de så kallade symbolerna för en superstat, som flaggor eller nationalsånger, överskuggar debatterna om verkliga frågor, då är det dags att byta strategi.
(Applåder)
Era medborgare kräver en energitrygghet, en europeisk miljöpolitik och gemensamma migrationsåtgärder. Det kommer det nya fördraget att ge dem, eftersom texten redan innehåller sådana verktyg. Så sälj det till ert folk, i stället för att undvika dessa frågor. Sluta låta svansen styra och led Nederländerna tillbaka till hjärtat av Europas beslutsfattande, som det anstår ert lands grundarstatus i vår union.
Sammanfattningsvis, herr premiärminister, vill jag säga att ni bör göra som er landsman Justus Lipsius föreslog: bär era motgångar med självbehärskning, välkomna nödvändigheten och var konstant i er tro på Europa. Ert folks fred, välstånd och trygghet beror på det.
(Applåder)
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka premiärministern för hans anförande i dag. Jag slogs av idealen med kompromisser och enighet i hans anförande. I synnerhet när vi blickar framåt mot Europas framtid är det ett Europa som måste bygga på enighet, eftersom om Europa är något är det, som Joseph Daul tidigare sa, jämlikhet. Europa är jämlikhet mellan nationer, människor och kulturer. Europa innebär jämlikhet mellan alla människor i Europeiska unionen.
Det innebär att ni inte kan samla alla och tvinga dem gå samma väg. Det stämmer att det gör det svårare att nå en överenskommelse, men det är fortfarande det bästa sättet att komma överens. Vad Romani Prodi sa i går var inte vägen framåt, det var ett hot: ett hot om att vi kommer att skapa ett Europa i två hastigheter för de som är med oss och de som är emot oss, vilket mer påminner om George W. Bush än om en europeisk statsman.
Jag är övertygad om att den framtida utvecklingen av EU-politiken och de europeiska idealen inte kommer att ske genom att vi talar om för människor att de ska fundera över de stora möjligheter som de förlorat och titta på vad de har kastat bort. Den kommer att ske genom att vi övertygar människor om att detta är den bästa vägen framåt och den bästa vägen att följa.
Många här har nämnt frågor som klimatförändringen, pensionstrygghet, energisäkerhet och andra frågor. Ja, Europa kan spela en roll och Europa kan göra saker som är positiva. På samma sätt, vad gäller immigration och vår egen interna säkerhet, kan vi göra saker på ett samarbetspräglat och enigt sätt som kan leda till goda resultat. Vi har redan gjort det, men det finns saker som medlemsstaterna bäst gör själva, saker som kräver enhällighet i rådet, och inte kvalificerad majoritet hela tiden.
Jag tycker att det är fel och jag vill ta detta tillfälle i akt att återigen påpeka det. Kommissionsledamot Kovács och andra lägger fram förslag om skatteharmonisering som de inte har befogenheter att införa enligt de befintliga fördragen och som det nya fördraget inte skulle ge dem befogenheter att införa, och ändå fortsätter de att lägga fram förslag. Varför? För att de drivs av ideologi. Det är en politisk åtgärd och den driver människor allt längre bort. Om byråkratin kan bortse från reglerna, varför skulle då inte också vi göra det?
George Bernard Shaw sa en gång att vissa människor ser saker och ting som de är och undrar ”Varför?”. Vi borde drömma om hur saker och ting borde vara och säga ”Varför inte?”. Enighet, kompromisser, samarbete - ja, det är vägen framåt, men framför allt måste vi övertyga människor om att det är den rätta vägen framåt.
(Applåder)
Kathalijne Maria Buitenweg
för Verts/ALE-gruppen. - (NL) Herr talman! Min grupp vill också välkomna premiärminister Balkenende varmt och tacka honom för att han accepterade inbjudan. I Nederländerna har den nya regeringen just ägnat 100 dagar åt att tala med allmänheten, men det var 500 dagar sedan vi senast hörde någonting om Europa. Så bra att det blev ett slut på detta. Frågan är naturligtvis om man verkligen har lyssnat på människorna.
Ni verkar ha shoppat selektivt. När det gäller er tolkning av nejet så nämner ni bara de invändningar mot konstitutionen som leder till ett mindre ambitiöst fördrag, med andra ord till färre ändringar. Det är ett mycket bisarrt sätt att resonera. Tror ni verkligen att människor röstade emot det europeiska fördraget för att de är så nöjda med den nuvarande Europeiska unionen? Tror ni också att flaggan och hymnen verkligen är det största problemet?
Enligt 80 procent, inte minst av nej-röstarna i Nederländerna, bör förhandlingarna ses som en möjlighet att genomföra mer genomgripande reformer och fortsätta demokratiseringsprocessen i Europa. Sextioåtta procent av människorna vill också ha en verklig europeisk utrikes- och säkerhetspolitik.
Denna mer långgående demokratiska strävan nämns dock inte någonstans i era förslag. Ni vill också skrota utrikesministern. Ni vill bara ha mindre, och ni presenterar detta som en oundviklig utveckling.
Den här situationen kan jämföras med när en missnöjd kund går tillbaka till cykelaffären och säger ”OK, jag vill byta cykeln, men bara mot en vespa”. Men jag vill då inte ha någon vespa, det enda jag begär är en bättre cykel. En med bromsar vore fint. Trots allt bör inte alla beslut fattas i Bryssel, och det är bra att avgränsa de nationella och de europeiska befogenheterna bättre. Det är dock bara någon vits med bromsar om det finns pedaler.
Ni säger att människor vill ha mer kontroll, men det verkar strida emot ert engagemang för stadgan om grundläggande rättigheter. Den här gången nämnde ni inte den, men jag har en utskrift av debatten i det nederländska parlamentet någonstans, där ni sa: ”Om fördraget ändras utan några konstitutionella anspråk så behöver inte texten till EU:s stadga om grundläggande rättigheter tas med i sin helhet.” Visst är det en bisarr tolkning av nejet! Det lär inte finnas så många människor som röstade mot konstitutionen för att den skulle ha givit dem fler rättigheter.
(Applåder)
Till skillnad mot Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna innehåller stadgan om de grundläggande rättigheterna också sociala grundläggande rättigheter, som kan bli en barriär mot anti-sociala ingrepp i välfärdsstaten från Bryssels sida. Det skulle vara en broms som jag tycker att jag skulle vilja ha på min cykel.
Slutligen är ert verkliga motiv för att ta bort flaggan, konstitutionen, stadgan om de grundläggande rättigheterna och hymnerna rent inrikespolitiskt. Om fördraget inte längre visar några tecken på en konstitution så kommer ni att kunna undvika en folkomröstning i Nederländerna. Så vi kanske kan vara överens om att vi inte är överens. Mitt parti ger gärna upp tanken på en nationell folkomröstning om ni är rädd för att ni kommer att känna er isolerade i framtiden igen. Vi kanske kan få en europeisk folkomröstning i stället, men i så fall skulle ni inte bli isolerad utan i stället göra det som det tjugoförsta århundradets demokrati kräver av er. Jag skulle välkomna era kommentarer till detta.
(Applåder)
Erik Meijer
för GUE/NGL-gruppen. - (NL) Herr talman! Igår uppmanade Italiens premiärminister Romano Prodi parlamentets ledamöter att försvara det gamla förslaget till europeisk konstitution i sina länder och sa att detta förslag redan innehåller så många kompromisser att det praktiskt taget är omöjligt att åstadkomma några fler.
Den sortens prat faller i god jord här, för det här är ett ställe där demokratin huvudsakligen ses i stor skala och uppifrån och ned. Det har framkommit att detta faktiskt kan kollidera med en småskalig demokrati nedifrån och upp, som många människor känner sig delaktiga i.
2005 var stora majoriteter av medlemsstaternas parlament för den här konstitutionen. I Nederländerna var siffran till och med så hög som 85 procent, och i Nederländerna är det inte som i Frankrike där presidenten ensam beslutar om sådana saker, utan det är parlamentet som fattar beslut om folkomröstningar. Folkomröstningen hölls på förslag av tre partier som var för konstitutionen och som verkligen trodde att väljarna var det också. Trots att valdeltagandet var högt röstade 62 procent nej. Det är högst troligt att en majoritet av väljarna i Belgien, Tyskland, Förenade kungariket, Sverige och Danmark också skulle ha sagt nej om de hade fått chansen.
I dag kämpar den nederländske premiärministern Jan Peter Balkenende mer än hans italienske kollega gjorde igår. Tidigare i år nåddes följande överenskommelse i regeringsförklaringen från hans koalition och på order av väljarna, jag citerar: ”försök görs att förändra och eventuellt kombinera de befintliga EU-fördragen som tryggar subsidiaritet och demokratisk kontroll och där innehåll, storlek och befogenheter skiljer sig betydligt från det tidigare tillbakavisade konstitutionsfördraget”.
Den nederländska regeringen gjorde rätt i att framhålla att de nationella parlamenten måste få större beslutsbefogenheter i Europeiska unionen och att nationella beslut om offentliga tjänster inte får snedvridas. Detta är något annat än konstitutionstexten, i vilken man kräver en allt mer långtgående avreglering av tjänster och fri, oförfalskad konkurrens. Parlamentet, som stödde mitt förslag den 10 maj att ge medlemsstaterna, regionerna och kommunerna mer frihet att organisera sin kollektivtrafik, bör inse värdet av detta.
Jag vill säga följande till premiärminister Balkenende och hans regering: Om ni inte får tillräckligt stöd i parlamentet i dag så betyder inte det att ni är avskurna från Europa. Ni har den svåra uppgiften att genomföra er regeringsförklaring. Det finns ingen anledning att låta andra som fortfarande håller fast vid det gamla konstitutionsprojektet diktera vad ni ska göra.
(Applåder)
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman, herr premiärminister! Som parlamentsledamot från Nederländerna gläder det mig särskilt att se att ni besöker oss här. Sedan nejet till den europeiska konstitutionen i vårt land har vi talat alltför mycket om Nederländerna i stället för med Nederländerna här i kammaren. Jag vill göra klart att jag i stort delar den nederländska regeringens inställning, men jag vill ändå komma med några rekommendationer inför Europeiska rådets möte den 21-22 juni.
För det första uppskattar jag era bemödanden när det gäller strävandena i konstitutionen att göra sådant som att införa en permanent ordförande. En sådan person skulle snabbt utvecklas till en europeisk president, så jag vill föreslå ett roterande system med tre ordförandeskap som vart och ett varar i ett och ett halvt år, bestående av en stor, en medelstor och en liten medlemsstat. Då undviker vi den onödiga maktkoncentrationen till en permanent president, och alla medlemsstaterna har utsikter till en plats i ordförandeskapet på lika villkor.
Herr premiärminister! Jag stöder er strävan att lägga in Köpenhamnskriterierna i det nya fördraget. I det här nya fördraget är det dock precis lika nödvändigt att en gång för alla fastställa Europeiska unionens gränser, för det är någonting som Europeiska unionens medborgare och dess grannar har rätt till. Jag tänker särskilt på att erbjuda länder som Ukraina, Moldavien och Vitryssland utsikter till EU-medlemskap på lång sikt, i kombination med en kraftfull grannskapspolitik för att hjälpa de här länderna att lösa sina strukturella problem.
Jag noterade en viss tveksamhet när ni lade fram ert förslag att ge de nationella parlamenten befogenheter att lägga in veton mot kommissionens lagstiftningsförslag. Jag tycker att det är bättre att ge Europaparlamentet befogenhet att tillbakavisa förslag från kommissionen och att de nationella parlamenten kan framföra sina synpunkter till Europaparlamentet. Det tycker jag är ett renare förfarande institutionellt sett, och samtidigt förstärker det det interparlamentariska samarbetet mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten. Herr premiärminister! Jag skulle vilja höra vad ni anser om det jag har sagt.
(Applåder)
Philip Claeys
för ITS-gruppen. - (NL) Herr talman, herr premiärminister! De nederländska väljarna tillbakavisade den europeiska konstitutionen med bred marginal. Jag kan bara hoppas att er regering kommer att fortsätta att sträva efter ett nytt fördrag och inte en konstitution. Jag hoppas också att väljarna kommer att få tillfälle att säga sin mening om det här, inte bara i Nederländerna utan i alla medlemsstaterna.
Den här debatten handlar emellertid inte bara om den institutionella frågan. Den handlar om Europas framtid, alltså också om den grundläggande frågan om EU:s gränser och frågan om huruvida ett icke-europeiskt land som Turkiet kan gå med. När ni övertog ordförandeskapet för EU 2004 och kom till Europaparlamentet för första gången sa ni att ni skulle se till att Turkiet uppfyllde alla Köpenhamnskriterierna. Herr premiärminister! Kan ni, tre år senare, med handen på hjärtat säga att ni har hållit det löftet?
Den turk-armeniske förläggaren Hrant Dink mördades efter att ha dömts av turkiska domstolar som en brottsling. Orhan Pamuk, nobelpristagare i litteratur, flydde ur landet efter det att också han hotats. Enligt turkisk straffrätt är det ett brott att förolämpa det som kallas den ”turkiska identiteten”. Således finns det ingen yttrandefrihet. Jag talar inte ens om mordet på de tre kristna förläggarna och en katolsk präst.
Jag skulle också kunna nämna det faktum att Turkiet fortfarande vägrar att erkänna en av EU:s medlemsstater och att fullgöra sin skyldighet att öppna hamnar och flygplatser. Dessutom bör den styrkemätning som pågår mellan islamisterna å ena sidan och de som är för en sekulär stat å den andra orsaka oro i Europa, men Europeiska unionen fortsätter med förhandlingarna som om ingenting var på tok. Man nonchalerar helt den stora majoritet av folket som är emot anslutningen. Och om man så tycker om det eller inte så är denna arrogans och denna avskildhet från världen det största hotet mot EU:s fortsatta existens.
(Applåder)
Jim Allister
(EN) Herr talman! Man måste fråga sig hur mycket energi som nu har slösats på att jaga EU-konstitutionens månstråle. I den förtunnade atmosfären här i kammaren kan EU-konstitutionen tyckas viktig, men uppriktigt sagt har merparten av våra medborgare gått vidare och bryr sig mer om saker som bra utbildning, bra vårdtjänster och högre huspriser, vilket är saker som en konstitution inte kommer att förändra.
En del av anledningen till att EU-institutionerna har fastnat i denna slentrian är vägran att godta ett demokratiskt ”nej”. Dessa debatter domineras av högljudda krav på saker som är ouppnåeliga och krav på knep för att hindra medborgarna från att säga sitt. Därav tricksen med en ändrad titel, en nedkortad text och en total motvilja mot folkomröstningar.
Ni kan bearbeta frågan så mycket ni vill, för det som innebär ett EU-system med självständighet, med en president och en utrikesminister, och det som ytterligare utgör ett angrepp på den nationella suveräniteten genom att främja ännu fler omröstningar med kvalificerad majoritet, är samma gamla trötta och slitna produkt som redan förkastats, och som medborgarna måste få säga sitt om.
Eftersom min egen regering mycket gärna vill smita från löftet om en folkomröstning i Förenade kungariket, vill jag säga att medborgarna i alla stater och nationer har rätt att säga sitt. Endast de som inte litar till sitt eget argument eller som på ett bedrägligt sätt försöker att stoppa den allmänna opinionen flyr undan folkets beslutsrätt.
Herr premiärminister, ni ombads komma hit i dag - vilket ni säkert inser - för att eurofanatikerna här i kammaren skulle kunna försöka få er att göra avsteg från det demokratiska beslut som fattats i ert eget land. Jag är övertygad om att ni inte är så dum att ni låter det ske.
Jan Peter Balkenende
Nederländernas premiärminister. - (NL) Herr talman! Jag vill tacka de parlamentsledamöter som har talat för deras inspirerande bidrag. Det jag känner här i kammaren - och jag hade inte väntat mig något annat - är en inspirerande atmosfär, en atmosfär där de europeiska idealen sätts in i ett sammanhang som är det tjugoförsta århundradets Europa.
Det var därför jag blev så rörd av det som Joseph Daul sa - och det kan mycket väl vara det allra mest betydelsefulla - om de värden som har gjort EU till vad det är i dag, de värden som EU står för och de värden som vi har ett globalt ansvar för, nämligen fred, säkerhet, demokrati, mänskliga rättigheter och solidaritet. Det är dessa värden som har gjort EU starkt, och det är det som vi behöver för närvarande. Det här är kanske rätt tillfälle att ta upp det som Martin Schulz sa tidigare.
(DE) Det var verkligen mycket bra att vi träffades igen, jag minns våra tidigare möten väl. Det var verkligen bra att få diskutera saker och ting med er, och det är det fortfarande. Det är jag mycket tacksam för.
(NL) Han talade om de internationella aspekterna, de utländska aspekterna av Europeiska unionen, och jag kan inte annat än instämma i det han sa. Vi lever i en värld där förändringar pågår - i Kina, Indien och Förenta staterna. Vi ser förändringar i fråga om säkerhet, kampen mot terrorism, klimatfrågan och energin. EU kan göra bättre ifrån sig, arbeta effektivare och tala mer med en röst på alla dessa områden.
Diskussionen om vad den höge representanten ska kallas kan vänta till senare, men det viktiga är innehållet och budskapet om de värden som Joseph Daul nämnde. Låt oss sprida dem, och låt oss göra det tillsammans. De här frågorna säger någonting om våra ideal för framtidens Europa, inte bara här och på vår egen kontinent, utan i hela världen. Joseph Daul vädjade om detta, och det tycker jag är lämpligt och nödvändigt.
Därmed kommer jag till det som Graham Watson tog upp, nämligen energin. Jag vill upprepa det han sa i det sammanhanget: vi klarar oss inte utan varandra. Om EU inte talar med en röst så kommer vi att få stora problem. Energi handlar inte bara om tillgång, utan också om hållbarhet. En hållbar energiförsörjning har en ekonomisk, en social och en ekologisk dimension. Vi behöver varandra på den nivån också.
Om man lyssnar noga på det som Graham Watson sa, vilket jag gjorde, så noterar man att det finns en koppling mellan de europeiska idealen, det sätt på vilket EU presenterar sig för omvärlden, utrikespolitiken och det sätt på vilket det tar itu med specifika frågor som vi förespråkar, såsom energifrågan som han tog upp. Om man tänker på detta riktigt ordentligt så har EU en enorm uppgift.
Jag tyckte om Graham Watsons jämförelse med Nederländerna på 1600-talet, det gyllene århundradet. Det var en tid då Nederländerna gjorde oerhört väl ifrån sig i hela världen. Uppstod allt det ur intet? Nej, det gjorde det inte. För att kunna åstadkomma det var vi tvungna att agera. Vi var tvungna att segla på de sju haven och ha en sund administrativ struktur. Skedde det över en natt? Nej, verkligen inte, det tog tid. Någonting som vi hade var dock beslutsamhet i så måtto att vi ville uppnå vissa saker tillsammans.
Om det är det ni syftar på så har ni hittat en öm punkt hos mig, för då uppstår frågan: hur utformar vi det tjugoförsta århundradets Europa? Hur kan vi se till att EU kan göra väl ifrån sig i fråga om ekonomi, energi och globala förbindelser? Huvudfrågan i dag är: är de befintliga förbindelserna tillräckliga? Nej, det är de inte. Nicefördraget räcker inte för att klara det tjugoförsta århundradets krav.
(Applåder)
Då uppstår naturligtvis frågan: vilket är det bästa sättet? Då har vi problemet med att vi har medlemsstater i EU som har godkänt konstitutionen, andra som har sagt nej och länder som ännu inte har fattat något beslut. Så ser verkligheten ut.
De senaste åren - tiden för eftertanke - har inte varit bortkastade. Jag anser att vi har givit medborgarna svar. Vi har sagt att vi bör arbeta med de konkreta projekten i EU. Göra klart för människor hur viktigt EU är, så att EU kan återfå sin plats i människors sinnen och hjärtan.
Vi har talat om utvidgningsprocessen. Låt oss göra detta till ett trovärdigt projekt. Låt oss noggrant överväga de kriterier som redan har stramats upp. Det är också en fråga om att det europeiska projektet ska vara trovärdigt.
Vi har sagt att vi bör ta itu med de frågor som är så viktiga för människorna i Europa, nämligen energin och klimatet. Det var också därför som jag tillsammans med Tony Blair skrev ett brev till mina kolleger för att säga att vi vill föra upp klimat- och energifrågorna högt på EU:s agenda. Dessa frågor är också ni engagerade i. Vi klarar oss inte utan varandra. Låt EU visa vad det kan göra.
Det är då som perioden för eftertanke kommer till sin rätt. Men jag vill göra det helt klart att det inte får bli så att vi efter perioden av eftertanke hamnar i ett klimat där grupperna ställs mot varandra, där gruppen med de 18 länder som har ratificerat fördraget ställs emot dem som har sagt nej. Om vi gör det så kommer vi inte att lösa problemet.
Jag är uppriktigt övertygad om att det är möjligt att finna lösningar. Låt oss göra det på ett sätt som vi alla kan identifiera oss med. Som jag ser det är metoden med konstitutionella ändringar, som vi har använt förut, en gångbar metod eftersom vi kan ta vara på de sunda delarna av konstitutionsfördraget. Eftersom dessa delar bör spela en central roll i en kompromiss mellan institutionerna. Eftersom vi inte kan lämna saker och ting som de är.
Självfallet måste vi titta på de olika avsnitten. Kathalijne Maria Buitenweg gjorde ett påpekande om stadgan om grundläggande rättigheter, som är mycket känslig här, och jag kan förstå anledningen. Om ni talar om stadgan så kan ni ansluta er till vårt läger, för vi är lika övertygade om vikten av grundläggande rättigheter. Men vad har vi här? Frågan är om allt detta ska finnas med i en sådan konstitution eller om det skulle gå att hänvisa till det på andra sätt. Det är det som är poängen.
Så låt oss diskutera betydelsen av grundläggande rättigheter samtidigt som vi funderar över begränsningarna med en konstitution. Det är en debatt som jag skulle vilja föra med er.
Jag är fast övertygad om att vi måste skynda oss. Min dröm och mitt ideal är att vi i juni kommer att kunna säga att vi ska fastställa en väl definierad tidplan för att lösa problemen. Vi skulle vilja lösa dem inom några år, och med förenade krafter är det möjligt.
Jag framförde sådana förslag i mitt anförande. Jag argumenterade mot en konstitution, men för ett ändringsfördrag i stället, med hänsyn tagen till de nationella parlamentens roll utan att inkräkta på Europaparlamentets roll, för er roll är oundgänglig i EU. Jag har tagit upp dessa frågor, och vi måste kunna agera gemensamt, fundera över vad det är som förenar oss snarare än över vad som skiljer oss åt. Där har Martin Schulz helt rätt och vi måste vilja kompromissa. Det gäller oss alla.
Om vi lyckas med detta så kan vi göra framsteg, det är min plan. Jag gör också detta med en känsla av och övertygelse om att vi måste se till att vi bara har talat om ett nej i två länder, för medborgarnas uppfattningar och farhågor är en realitet. Vi måste svara på de frågor som finns i dag. Om vi gör det med utgångspunkten att vi vill hitta en gemensam lösning, dra kortsiktiga slutsatser, ta reda på vad som krävs för detta - och det har jag bidragit till - så är det möjligt att finna lösningar.
Det som skulle vara oacceptabelt i tider av fortsatt globalisering och sociala problem är ju att vi inte skulle klara att hitta några svar, för då skulle den gamla uppdelningen bara fortsätta.
Jag anser att vi är skyldiga Europeiska unionens grundare - Adenauer, Schuman, de Gasperi, Monnet och alla andra - att hålla fast vid idealen och, som Joseph Daul sa, alltid ha Europas värde, den europeiska drömmen i åtanke - inte bortse från allmänhetens farhågor, men göra det som måste göras. Om vi drar dessa slutsatser i juni så kommer vi att ha åstadkommit en hel del. Men då behöver vi varandra, och jag anser också att detta är en skyldighet som vi har gentemot de ideal som vi vill nå.
Herr talman! Jag blev inspirerad av det ni sa. Jag kommer att ta med mig era ord till Nederländerna, och sedan har vi alla uppgiften att snabbt finna lösningar, med hänsyn till varandras ståndpunkter, men utan att någonsin glömma det som vi främst måste ha i åtanke, nämligen att arbeta på en europeisk dröm under det tjugoförsta århundradet.
(Applåder)
Maria Martens
(NL) Herr talman, herr premiärminister! Först och främst vill jag tacka er för att ni kom till Strasbourg.
Upprättandet av ett nytt fördrag ligger i allas våra intressen. Nu när Frankrike och Nederländerna har röstat emot förslaget till konstitution så måste vi, som redan har sagts, se oss om efter ett nytt dokument, ett som alla de 27 länderna kan identifiera sig med. Det behöver inte sägas att Nederländerna har ett särskilt ansvar för att göra en enorm ansträngning i fråga om detta. Därför var det bra att ni påminde oss om hur känslig den här frågan är i Nederländerna och att ni angav från vilken riktning lösningarna förväntas komma där.
Nederländerna är ett av EU:s grundarländer och det är fortfarande proeuropeiskt, vilket alla studier visar. Det vill inte ha för mycket av EU, vill inte att EU ska vara någon överordnad stat eller någon konstitutionell organisation. Nederländerna vill att saker och ting ska utvecklas steg för steg, med vederbörlig hänsyn till medlemsstaternas subsidiaritet. Man vill ha ett EU som är mer demokratiskt och mer beslutsamt och som därmed kan fatta majoritetsbeslut på fler områden och man vill att utvidgningskriterierna ska ingå i fördraget.
Det är också viktigt att bli påminna om de andra medlemsstaternas ömma punkter och krav. När allt kommer omkring så har 18 länder redan uttalat sig för förslaget till dokument och värdesätter de framsteg som kunde ha gjorts med hjälp av den text som fanns tillgänglig vid den tidpunkten. Det som betyder någonting nu är att vi alla kommer fram till ett nytt fördragsdokument på kort tid, det ligger i allas intresse.
Jag kom att tänka på Paul-Henri Spaaks ord. Han sa: ”Europa består fortfarande uteslutande av små länder. Den enda relevanta åtskillnaden som finns kvar är att en del länder inser detta, medan andra fortfarande vägrar att erkänna det.” Det sa han på 1950-talet. Om det var så på den tiden, hur mycket mer relevant är det då inte nu, i en tid av globalisering och internationalisering och med enorma internationella problem, till exempel när det gäller invandring, energi, miljö och kampen mot terrorism?
Ni beskrev EU som ett unikt och framgångsrikt projekt, och visst gagnar det länderna och människorna. Det som vi kan göra bättre tillsammans bör vi göra tillsammans. Allt som kan regleras bättre på nationell nivå bör fortsätta att göras på nationell nivå. Därför handlar inte diskussionen om huruvida vi är för eller emot EU, utan om hur vi, på kort sikt och med delaktighet från alla de 27 medlemsstaternas sida, kan bygga fastast möjliga grund för ett beslutsamt, öppet EU. Tidningsrubrikerna säger att EU står högt upp på premiärministerns agenda. Gratulerar till ert engagemang i den här frågan, både hemma och i Europa.
(Applåder)
Margrietus van den Berg
(NL) Herr talman! Jag hälsar premiärminister Jan Peter Balkenende välkommen till Europaparlamentet. Nejet i Nederländerna var relativt kraftigt, men jaet från Europaparlamentet var förstås inte mindre kraftfullt. Jag vill ge er en eloge för att ni försökte att gå bortom jaet och nejet för att se hur vi kan komma fram till ett fördrag i ert anförande liksom i era svar. Inte det slags fördrag som har klätts av naket, det håller jag med er om, utan ett fördrag som ger svar på ett antal viktiga frågor som vi behöver lösa. Ibland betyder det att det behövs mer än det som fanns i den ursprungliga konstitutionen, ibland mindre eller någonting annat.
Jag vill försöka att flytta upp den här debatten på nästa nivå med ett antal mycket specifika frågor. Ni sa att ni stöder tanken på att införa kriterier för tjänster i allmänhetens intresse, så att länderna kan reglera sina egna allmännyttiga bostäder, hälso- och sjukvård och annat i större utsträckning. Är ni beredd att, via ett protokoll eller i fördraget, lägga in någon form av grund för detta, så att vi får något slags rättslig grund?
För det andra sa ni någonting om stadgan. Om jag förstår er rätt så säger ni att ni och era kolleger i den nederländska regeringen instämmer med innehållet i stadgan och vill att den ska bli bindande, men den behöver inte tas med i sin helhet om det bara finns ett dokument i det nya fördraget som tryggar denna bindande karaktär. Det jag skulle vilja veta är om ni har något recept som kan göra att det blir så, för om ni har det så håller jag med om ert resonemang.
För det tredje subsidiariteten. När det gäller subsidiariteten så vädjar ni om mer utrymme, att det som kan göras på lokal nivå ska göras där. Har ni någon metod för att strama upp subsidiariteten, och hur skiljer den sig i så fall från den metod som fanns i förslaget till konstitution? Är ni i det här sammanhanget beredd att ge regionerna mer utrymme för att experimentera?
För det fjärde sa ni att ni skulle vilja avskaffa en mängd veton, vilket kommer att ge oss i parlamentet en otvetydig medbeslutanderätt, även om detta inte är vad vi vill på vissa områden. Syftar ni huvudsakligen på straffrätten? Ni kanske skulle kunna klargöra igen vilken er metod för detta skulle vara.
Ni sa också att ”utrikesminister” inte är den titel som vi använder. Så vad ska vi då kalla honom?
Slutligen, om Nederländerna väljer ett fördrag, och till och med ett sunt sådant, så hoppas jag att premiärministern kommer att bana vägen i sitt eget land, tillsammans med ledarna för de andra koalitionspartierna, för att informera det nederländska folket och få det med sig i god tid, så att en riktig debatt kan underbygga ett positivt stöd för EU.
(Applåder)
Andrew Duff
(EN) Herr talman, herr premiärminister! Tre saker i ert anförande förbryllade och oroade mig.
Till att börja med kommer er beslutsamhet att bevara strukturen med tre pelare varken att underlätta unionssystemet eller göra det mer insynsvänligt, eller stärka unionens förmåga att agera effektivt.
För det andra förstod jag inte riktigt vad ni sa angående förtydligandet av behörigheter och överföringen av suveräniteten. Som vi alla vet kan suveräniteten inte överföras och befogenheter kan inte överföras utan alla 27 medlemsstaters tillstånd.
För det tredje tycks ert krav på att de nationella parlamenten ska kunna blockera unionens lagstiftningsprocess vara ett allvarligt angrepp inte bara på kommissionens initiativrätt, utan också på rådets och parlamentets lagstiftningsprivilegier. Inrättandet av en effektiv tredje lagstiftningskammare skulle egentligen vara motsatsen till en förenkling, och vara ett angrepp på principen om åtskillnad av behörigheter och skulle verkligen göra allmänheten förvirrad. Jag vore tacksam för ett enda exempel på när Tweede Kamer (det nederländska representanthuset) hittills har ingett ett klagomål på ett utkast till förslag som kränker subsidiaritetsprincipen.
(Applåder)
Konrad Szymański
(PL) Herr premiärminister, herr talman! Europas framtid är tryggad. De nya ländernas utvecklingsmöjligheter, en accelererad ekonomisk tillväxt i det gamla EU och slutligen emanciperingen i de internationella förbindelserna är bara några exempel på integrationens framgångar. Europeiska unionen fungerar.
Det är därför som jag varnar för de hysteriska ropen om att problemen med reformeringen av fördraget kommer att leda till en kris för Europeiska unionen. Den inställning som Romano Prodi gjorde sig till tolk för igår - ”konstitutionsfördraget eller döden” - är ett allvarligt misstag som bara kommer att skapa spänningar. Men också anhängarna av denna rigida ståndpunkt har ett gemensamt ansvar för att förhandlingarna bromsas upp i dag. Att klä ut det gamla fördraget i nya kläder eller att dela upp det i mindre bitar är ett ganska billigt trick.
Jag är säker på att ni, som premiärminister i ett land som tillbakavisade det gamla konstitutionsfördraget, kommer att vara mer pragmatisk i fråga om betydande ändringar av det nya förslaget till fördrag.
Jag lyssnade till ert anförande med Jan Zahradil, den tjeckiske förhandlaren, och därför vill jag säga att det inte bara är Polen utan också Tjeckien som förväntar sig pragmatism från er sida.
(Applåder)
Johannes Voggenhuber
(DE) Herr talman, herr premiärminister! För några dagar sedan sa en ung nederländare på tv när han tillfrågades om den europeiska konstitutionen ”Vad ska vi med en konstitution till? Det här är ett ekonomiskt område.” Då undrar jag hur det är möjligt att en ung man i Nederländerna i dag, i ett land som var en av grundarna till Europeiska gemenskapen, som var ett av de första som tog till sig tanken att skapa ett politiskt enat Europa och som har bemödat sig att avskaffa nationalismen - hur är det möjligt att en sådan ung man inte vet att det här är en politisk union?
Den frågan har ni givit mig ett svar på i dag: en regering som försöker ta bort en symbol, som försöker ta bort en flagga, som försöker avskaffa en idé, gömma undan den och få den att försvinna. Om ni tar bort de retoriska krumelurerna och de artiga formlerna så är ert anförande i dag en iskall, nationalistisk krigsförklaring mot den idé som denna flagga symboliserar.
Låt oss titta på de olika punkterna i den, till att börja med den europeiska lagens överhöghet. Av vad er utrikesminister säger framstår det som om den europeiska lagens överhöghet inte längre ska finnas med i fördraget, även om han samtidigt betonar att den europeiska lagens överhöghet inte får förändras, vilket innebär att han och ni bedrar ert eget folk och ljuger för det genom att den här unionens faktiska natur inte ska framgå av fördraget. Ni försöker dölja det, för den europeiska lagens överhöghet kommer att förbli intakt, och det är ni väl medveten om. Ni vill gå tillbaka till regelverk i stället för lagar, men vad betyder det ordet, herr premiärminister? Lagen har ingenting med nationalstaten att göra. Republiker har haft lagar och lagar har funnits lika länge som det har funnits människor. Det är lagarna som, när de antas genom parlament, fungerar som garantier för demokratisk legitimitet för medborgarna.
Herr premiärminister! När jag lyssnade på era krav och förstod hur ni tänker var jag tacksam för att ni för det första ville tala till oss och för det andra inte också ville avskaffa det här parlamentet eller döpa om det, för det här parlamentet är ett uttryck för överstatlig demokrati i form av det federala och politiska EU. Genom sin blotta existens försäkrar det människorna om att de är medborgare i en politisk gemenskap och inte i en ekonomisk organisation eller ett förbund av stater.
En konstitution har ingenting med att vara en nationalstat att göra, den är den grundläggande lagen för en politisk gemenskap. Inte minst i det fördrag som vi snart kommer att ha finns det sådant som europeiska medborgare, och det europeiska medborgarskapet är någonting reellt. Vi befinner oss i parlamentet för en överstatlig demokrati och ett europeiskt folk. Om ni tar ut stadgan ur fördraget samtidigt som ni gör den uttryckligt bindande enligt lag, vad gör ni då? Ni ägnar er åt samma gamla bedrägeri och gömmer undan den från folket samtidigt som ni låter den vara i kraft enligt lagen, vilket betyder att ni accepterar EU som en realitet när ni måste, samtidigt som ni förnekar det. Herr premiärminister! Jag måste säga att vare sig det tjugoförsta århundradet eller EU självt kan vinnas med en lögn.
(Applåder)
Talmannen
Herr Voggenhuber! Oavsett om man instämmer i det ni säger eller inte så borde ni vara lite mer försiktig med att använda ord som nationalism och lögn.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
(DE) Herr talman! Er regering vill ta bort Europeiska unionens symboler ur den europeiska konstitutionen, herr premiärminister, och artikel I-8 ska förmodligen tas bort för att den blå flaggan med de tolv guldstjärnorna och Beethovens ”Ode till glädjen” är uttryck för en identitet som stat.
Herr premiärminister! Ska det betyda att vilken lokal förening som helst kan skaffa sig en flagga och göra den bindande enligt sina egna stadgar, men att EU med sina 500 miljoner människor inte kan det? Jag hoppas att ni inte har något emot att jag säger det, men den sortens resonemang är både förhistoriskt och idiotiskt. Den europeiska integrationen är ett historiskt projekt utan motstycke. EU är ingen stat, minst av allt någon överordnad stat, så inte minst av det skälet är det förbluffande att en så tvivelaktig idé härrör från en av gemenskapens grundare.
Låt mig säga er att de som 50 år efter det att Romfördragen undertecknades förnekar giltigheten hos EU:s universellt erkända och familjära symboler symboliskt sett ger dem vatten på sin kvarn som ifrågasätter den europeiska integrationen som sådan, vill vända den ryggen och återgå till sina egna identiteter som nationalstater. Det går ju inte att förneka att hymnen och flaggan binder samman våra stater och folk. Det är på grund av att de bidrar till en identitet som de behöver erkännas officiellt.
Så var snäll och driv inte med Europas folk, herr premiärminister, inte ens med dem som röstade nej i ert eget land, för i likhet med människorna i mitt land och andra vill de inte ha en tvist om flaggor. Det de vill ha är ett socialt och demokratiskt EU. De vill ha ett svar på frågan om EU finns till för att skydda människor eller marknader. De vill ha någonting gjort åt dumpning - lönedumpning, social dumpning och skattedumpning - och det är det som ni borde ta fasta på, för det är där som det behövs framåtsyftande lösningar. Så sluta upp att skuggboxas med symbolerna för europeisk integration.
(Applåder)
Jens-Peter Bonde
(DA) Herr talman, herr premiärminister! Ni kan vara stolt över det nederländska folket. Sextiotvå procent röstade nej - tvärtemot vad majoriteten av politikerna ville. Nu utsätts ni emellertid för påtryckningar från Tyskland, där minst 70 procent skulle rösta emot konstitutionen om de fick göra det. Det är förstås ett påstående som tyskarna gärna får vederlägga. Som kringresande kritiker av konstitutionen har jag dock inte varit i något land där det finns ett större motstånd mot den. Människor vill ha mindre inblandning från EU:s sida och de vill att närhetsprincipen ska tillämpas på riktigt. Till och med den förre tyske presidenten, Roman Herzog, varnar nu för överdriven centralisering och nedmontering av demokratin. Åttiofyra procent av de tyska lagarna kommer från Bryssel. I Bryssel finns det i alldeles särskild grad inte någon demokrati. Roman Herzog säger att det är tveksamt om förbundsrepubliken kan kallas en parlamentarisk demokrati. Det är detta Tyskland som nu hotar sina franska och nederländska grannar och säger: era folk gjorde fel, ni bör klä konstitutionen i nya kläder och avskaffa folkomröstningar.
Varför accepterar ni det, herr Balkenende? Varför insisterar ni inte på att Tyskland också ska rådfråga sina väljare innan man bedriver krig mot väljarna i grannländerna? Nu vill de nederländska förhandlarna att konstitutionen ska läggas fram en andra gång - det operativa ordet är ”läggas fram” - så att man kan undvika en folkomröstning. Men ni föreslår inga reella och substantiella förändringar av den tillbakavisade texten, och nu har det gått två år utan att 80 procent av medlemsstaterna har godkänt den. Konstitutionen är död lagligt sett. Vi borde börja om från början med nya förhandlingar och en folkomröstning i hela EU. Då kommer det att bli möjligt att diskutera med den tyska regeringen.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! I likhet med miljontals människor i hela Europa är jag förvånad över den kreativitet med vilken man gång efter annan försöker att väcka liv i EU:s konstitution, som tidigare ansågs vara - och faktiskt förklarades vara - död. För att skaffa Bryssel licens att tillfredsställa sitt uppenbarligen omättliga behov av större makt målar man upp bilden av en europeisk union som är maktlös och blir alltmer obetydlig, men jag tycker inte att syftet och meningen med Europeiska unionen, eller med den europeiska integrationen, kan vara att ständigt urholka medlemsstaternas utrymme för suveränt beslutsfattande.
Samarbete mellan regeringar kan ju inte vara mindre oundgängligt än principen om enhällighet på de centrala områdena för den nationella suveräniteten, i synnerhet inom utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken. Våra folk har inget behov av en EU-konstitution som förhandlas fram i hemlighet bakom kulisserna, försedd med ett omarbetat skyddsomslag och små kosmetiska förändringar, som ratificeras av en isolerad EU-elit och säljs som en ny produkt. Jag väntar mig inte att allmänheten, i hela Europa, kommer att falla för ett sådant trick med ändrade etiketter. Det vi måste göra är att överge alla planer på en ny EU-konstitution till förmån för ett grundfördrag om samarbete, som likar, mellan stater och folk som är trygga i sina egna identiteter och sätta vår tillit till principen om att maximera styrkan i våra mellanhavanden med omvärlden och friheten hemma, samt dra en gräns mellan Europeiska unionens och medlemsstaternas befogenheter som inte kan misstolkas. På alla dessa områden kommer det att bli nödvändigt att låta människor göra sig hörda genom att hålla folkomröstningar, för det råder inget tvivel om att tunga konventioner som ett grundfördrag av det här slaget måste underkastas en folkomröstning av EU:s folk i de olika medlemsstaterna.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! Jag vill välkomna premiärministern och gratulera honom till hans valframgångar tidigare i år.
Som han sa kommer toppmötet i juni att vara ett viktigt möte, och vi vet att det tyska ordförandeskapet gärna vill nå ett utkast till överenskommelse vid det tillfället. Det kommer inte att vara lätt att nå en överenskommelse. Medlemsstaternas angivna ståndpunkter fortsätter att variera avsevärt och under de omständigheterna tror jag att det vore kontraproduktivt att försöka att tvinga fram fel typ av överenskommelse i Bryssel.
Ni sa nyligen vid ert bilaterala möte med premiärministern att inget nytt ändrat fördrag får ha särdrag som påminner om en konstitution. Jag instämmer till fullo i denna åsikt och tror att detta är åsikten hos många miljontals människor på vår kontinent. Ni sa också att ni gärna ville att de nationella parlamentens roll skulle stärkas. Jag instämmer också bestämt i den åsikten och hoppas att ni kommer att sträva efter det vid toppmötet. Jag tror att våra medborgare behöver försäkras om att deras nationella parlament också kommer att spela en viktigare roll i granskningen av utkasten till europeisk lagstiftning. Det finns för tillfället fortfarande ett påtagligt avstånd mellan EU-institutionerna och medborgarna.
Jag har ofta sagt att jag inte är negativt inställd till idén med en lösning som skulle förbättra institutionernas funktionssätt när det gäller hanteringen av utvidgningen och som skulle avskaffa den likgiltighet som människor känner för själva institutionerna. Jag tror dock inte att lösningen på det är en konstitution. Vi borde inte eftersträva större befogenheter för de som styr. Vi borde i stället inrikta oss på att genomföra politiken.
Som ni sagt, och som min partiledare David Cameron också sagt, finns ett brådskande behov av en större betoning på att göra Europa mer konkurrenskraftigt, och på att bekämpa den globala fattigdomen och hantera de allvarliga frågorna med klimatförändringen. Det är dessa frågor som människor vill att vi ska ta itu med, och medlemsstaterna kan göra mycket för att samarbeta på dessa områden.
Jag uppmanar därför premiärministern och de övriga regeringscheferna att inte köra fast i institutionella och konstitutionella debatter i Bryssel. Låt oss i stället börja att infria vad människor ber oss att göra: reformera våra ekonomier, ta itu med den globala uppvärmningen och lindra den förkrossande fattigdom som vi nu ser i utvecklingsländerna.
(Applåder)
Richard Corbett
(EN) Herr talman! Till skillnad från vissa ledamöter här blir jag faktiskt ganska uppmuntrad av Balkenendes anförande. Herr Balkenende, ni kunde när allt kommer omkring ha kommit hit och gjort vad vissa på den sidan i kammaren uppmanar er att göra och säga ”Vi sa 'nej' och därmed basta. Glöm det. Det blir inget nytt fördrag. Det blir ingen reform”. Men det gör ni inte. Ni kommer hit och säger ”Vi sa 'nej', men vi erkänner att 18 länder har sagt 'ja', att en överväldigande majoritet av Europeiska unionen vill gå vidare och reformera vår union på det sätt som beskrivs i konstitutionsfördraget”.
Ni säger ja, vi kommer att sätta oss ner och förhandla fram en kompromiss som är godtagbar för alla 27 länder, och dessutom säger ni att ni vill rädda några av de användbara centrala reformerna i konstitutionsfördraget. Ni vill inte kasta bort allt i fördraget, utan ni vill utesluta några saker som oroade människor, till stor del gällande presentationen och terminologin i utkastet till fördrag, men ni är villig att förhandla vidare och rädda texten. Jag anser att det är en läxa för domedagsprofeterna och jag tror att en kompromiss är möjlig.
(Applåder)
Jules Maaten
(NL) Premiärminister Balkenende! Ni har visat modet att träda in i lejonets kula för att klargöra den nederländska ståndpunkten. Jag tycker att ni var övertygande - särskilt i ert första svar nyss - när ni underströk Nederländernas europeiska kallelse.
I och med detta kommer vi närmare ett nytt fördrag, och det är viktigt, för vi behöver ett eftersom saker och ting helt enkelt inte fungerar tillräckligt väl för närvarande. Vi behöver mer öppenhet, mer demokrati och därmed större befogenheter för Europaparlamentet och för de nationella parlamenten, som ni helt riktigt sa.
Saker och ting måste göras på ett effektivare sätt, så att vi verkligen kan ta itu med frågor som klimatförändringar, energipolitik, invandring och en starkare roll för EU i världen. Jag kan förstå principerna och era främsta problem i dessa diskussioner.
Det som behövs i slutändan är en pragmatisk inställning, för det ligger i EU:s och staternas intresse att vi hittar en väg ut ur detta dödläge. Jag, som har lite bakgrundskunskap om er som person, kan säga - som svar på det som sades tidigare - att jag har fullt förtroende för er förmåga att göra detta. Ni är ingen nationalist och jag vet också att ni inte ljuger.
Som slutkommentar hävdar ni att ni stöder den inre marknaden. Det gläder mig, men då bör ni också leva som ni lär. Om alla de 27 medlemsstaterna gör undantag från den inre marknaden, och det är uppenbart från diskussionerna här att det ser ut som att bli så i Nederländerna, så kommer vi inte att ha någon inre marknad. Det skulle vara till men för både de europeiska konsumenterna och den europeiska ekonomin.
Guntars Krasts
(LV) Tack, herr talman. Jag tvivlar inte på att både de som stöder en europeisk konstitution och de som är emot den vill ha ett starkare EU. Skillnaden ligger i synen på hur man ska åstadkomma detta. Precis som majoriteten av människorna i den här plenisalen så tror jag på idén bakom Europeiska unionen, men bristen på stöd från samhället försvagar våra försök att förverkliga denna idé. Vi måste därför fråga oss om det kommer att hjälpa oss att få allmänhetens stöd om vi antar konstitutionen. Som en av deltagarna i Europeiska konventet som upprättade konstitutionen är jag inte övertygad om det. Vi är långt ifrån att utnyttja de möjligheter som de befintliga fördragen ger. Herr premiärminister! Den europeiska tjänstemarknad som ni nämnde kan ses som ett exempel på detta. Och en utökad användning av omröstning med kvalificerad majoritet skulle inte ha bidragit till att avreglera tjänstesektorn - tvärtom. Under det här skedet i historien är det absolut avgörande att åstadkomma en ömsesidig förståelse mellan medlemsstaterna och en större vilja till samarbete på grundval av gemensamma värden och idén bakom unionen, så att stora och små, rika och fattiga, nya och gamla medlemsstaters intressen kan ges samma värde. Jag håller med om att det är en svår uppgift, men annars kommer inte medlemsstaterna att kunna återvinna ett stabilt stöd från allmänheten. Utan detta så kan inte unionen bli hårdare sammanknuten. I förslaget till konstitution tar man inte upp dessa utmaningar.
Vladimír Remek
- (CS) Herr talman, mina damer och herrar! Vi har hört många fina idéer om Europas framtid och vi har även hört en del som inte har varit lika fina. Det behövs verkligen en översyn av den konstitutionella ramen, i synnerhet för att göra den mer lätthanterlig. Vi bör dock vara tydliga med vad det är vi nu erbjuder EU:s medborgare.
Jag vill därför påpeka att det finns ett antal personer här i parlamentet som inte är intresserade av debatten om behovet av en utrikesminister för EU. De är mer intresserade av hur det kan komma sig att personer från andra så kallade nya medlemsstater efter tre år fortfarande inte kan resa fritt inom Schengenområdet. De är förbluffade över att de i det så lovordade jämlikhetens Europa inte har tillträde till arbetsmarknaden i vissa länder samtidigt som kapitalet flödar fritt in och ut ur det egna landet. Hur kommer det sig att de större medlemsstaterna har gynnsammare villkor på vissa områden än de nyare och mindre medlemsstaterna? Varför kan vi inte resa till USA utan visum som medborgarna i vissa medlemsstater kan? Vi vill utvidga EU:s behörighet till områden där det inte behövs och där det av olika skäl finns anledning att behålla de skillnader i villkoren som bygger på de olika aktörernas olika styrka. Inte undra på att många européer ofta inte förstår våra djupsinniga debatter om Europas framtid.
Nils Lundgren
Sommaren 1787 satt ett antal personer i Philadelphia, Pennsylvania och arbetade fram en författning för det som därmed blev Amerikas förenta stater. De stod på höjden av sin tids vetande om statskunskap, filosofi och demokrati. De presenterade öppet och ärligt ett förslag, fick folkligt stöd och stöd från de olika delstaterna.
Hur annorlunda är inte den process som nu pågår för att tvinga på EU-länderna en författning? EU:s politiska maktelit vet att de saknar folkligt stöd för sina planer på ett Europas förenta stater. Förhandlingarna sker i hemlighet. Det är inte frågan om demokratisk förankring av det europeiska projektet utan om ett bländspel. Angela Merkel ställer t.ex. frågan om det kan vara en god idé att ändra terminologin i författningsförslaget utan att därför ändra den legala substansen. Förslagen om flagga och nationalsång skall strykas. Hela upplägget är till för att den politiska eliten skall kunna driva fram ett Europas förenta stater utan att tvingas förvärva folkens förtroende för projektet. Detta är bedrägligt.
Jean-Luc Dehaene
- (NL) Herr talman, herr premiärminister! Som invånare i ett av Benelux-länderna har jag varit något frustrerad den senaste tiden. Vi har varit vana vid att gå i bräschen för EU-projektet, men ända sedan Nederländerna röstade nej i folkomröstningen har jag haft känslan av att de nederländska ledarna i viss mån har fått kalla fötter när det gäller EU.
Detta framgick bland annat tydligt av hur ni talade om att utvidga majoritetsbeslutsfattandet, även om jag är säker på att ni vet att det här är en av de viktigaste faktorerna när det gäller att hålla tempot uppe i ett utvidgat EU. Jag inser dock att ni för närvarande är i en svår sits.
Herr premiärminister! Ni är förmodligen fortfarande övertygad om att den text som ni godkände vid regeringskonferensen är tillräcklig för att ta itu med de utmaningar som vi står inför men att den bör ta hänsyn till ert folks dom. Jag värdesätter därför era insatser för att hitta lösningar och att försöka nå en kompromiss, och i detta avseende inser ni uppenbarligen att erforderlig hänsyn måste tas till dem som godkände texten som den var. Jag hoppas att detta kan leda till en kompromiss.
Jag är dock riktigt bekymrad över det ni sa om de nationella parlamentens inblandning. Ni förespråkar uttryckligen vetorätten vilket jag inte anser är rätt väg framåt. Det ni egentligen gör är att göra de nationella parlamenten till någon slags nya EU-institutioner, och det är ju inte precis något som vi har väntat på. Ni måste övertyga ert nationella parlament om att dess uppgift är att övervaka ministrarnas roll i rådet. Det är de nationella parlamentens uppgift, och de nationella parlament som har gjort detta har inte haft några problem.
Jag har en annan invändning mot det ni sa som ni kanske borde ta er en funderare kring. Ni måste komma ihåg att ni när ni i likhet med kommissionen försöker införa utvidgningskriterierna i fördraget låter domstolarna avgöra utvidgningsfrågan, trots att detta till syvende och sist är en fråga för politiskt beslutsfattande. Jag råder er att fundera lite över detta.
Enrique Barón Crespo
- (ES) Herr talman, herr premiärminister, herr vice ordförande för kommissionen! Vi håller på att avsluta den process som inleddes i Maastricht - vilket jag kommer jag ihåg i egenskap av talman - och som följdes av det nederländska förslaget, Lubbers-Koks förslag, som var alltför federalistiskt. Ni har nu intagit en rakt motsatt ståndpunkt. Det här är sådant som händer i familjer och vi är beredda att bygga broar.
Ni har ställt upp fyra villkor. När det gäller medbeslutandeförfarandet och de nationella parlamenten håller jag med Jean-Luc Dehaene: de nationella parlamenten borde använda sitt veto mot regeringarna, inte mot EU:s institutioner. Vi är beredda att förbättra vårt samarbete.
De nytillkomna frågorna finns i punkt 12 i vårt resolutionsförslag. Om detta är vi överens. När det gäller frågan om allmänna tjänster måste ni övertyga er politiska familj.
Det finns dock ett grundläggande problem: Genom att stycka sönder fördraget och fundera över ändringsförslag snarare än själva strukturen raseras allting, vilket går stick i stäv mot öppenhet och medborgarnas förståelse.
En sak till när det gäller nationalsången. Häromdagen förklarade jag för mina landsmän i min valkrets att den nederländska nationalsången, ”Wilhelmus”, är en hyllning till den spanska kungen. De tyckte att det var väldigt snällt av holländarna.
När jag sedan berättade att den handlar om den elaka spanjoren menade de att detta var ett fotbollsproblem. Jag vill därför säga en sak: nationalsångsfrågan är mycket komplicerad och jag tänker hålla mig till Ode till glädjen.
Sophia in 't Veld
(NL) Herr talman! Det slog mig just att Jan Peter Balkenende i debatten fick mest stöd från socialistpartiet, Vlaams Belang, Jörg Haiders parti, det polska familjepartiet och EU-skeptikerna från Sverige och Danmark. Jag tyckte bara att det är värt att nämna.
Regeringens insatser vittnar om en nedslående brist på ansvarskänsla när det gäller Europas framtid. När allt kommer omkring blir konsekvenserna av ett minifördrag minskad demokrati, minimalt deltagande från allmänheten och minskad beslutsamhet när det gäller klimatförändring och terrorism. Ett minifördrag kommer att inskränka EU:s politiska betydelse. De grundläggande rättigheterna måste vara rättsligt verkställbara.
Är det nederländska arbetarpartiet i regeringen verkligen berett att offra de grundläggande rättigheterna för att undvika en folkomröstning? De nationella parlamenten borde verkligen delta i större utsträckning, men i stället för att införa förlamande vetoförfaranden borde de skaffa sig ett aktivt intresse och kunskap. De kan göra det nu, men de bryr sig helt enkelt inte.
Slutligen finns det en massa demagogiskt struntprat om en superstat. Detta bör vi sluta med för jag hörde inte att ert parti diskuterade detta heller när ni bedrev kampanj för konstitutionsfördraget inför folkomröstningen. Åtgärder för att skydda oss mot terrorism till exempel bör naturligtvis vidtas på EU-nivå och inte så som det görs för närvarande, bakom slutna dörrar, utan i stället öppet, demokratiskt och genom majoritetsbeslut. Det här är inte någon superstat. Det här är demokrati.
Premiärminister Jan Peter Balkenende! Nederländerna kan bidra med så mycket mer till Europa. Var snäll och visa det.
Hanna Foltyn-Kubicka
- (PL) Herr talman! Ett europeiskt medvetande är en förutsättning för ett enat och framgångsrikt Europa i framtiden. Detta definieras av allting som vi européer har gemensamt - en kristen historia och kultur och ett samförstånd om att vi måste hålla ihop i framtiden.
Vi måste komma ihåg att vi inte kan tvinga människor att anta en europeisk identitet. Detta går inte att åstadkomma genom lagstiftning, oavsett hur många lagar vi stiftar eller om de antas i en anda av framgång eller motvilja. Faktum är att gemenskaper inte skapas genom konstitutioner utan gemenskaper skapar konstitutioner. Därför kommer ett konstitutionsfördrag för Europa inte att underlätta framväxten av en europeisk identitet, och det finns ingen anledning att utkämpa krig för att försvara den, särskilt inte om det leder till onödiga klyftor. Vi måste dock se till att vår gemensamma historia präglas av fler händelser som det toppmöte som nyligen ägde rum i Samara. Vi behöver visa världen oftare att vi är en enad enhet. Vi måste uppvisa en enad front eftersom det är det enda sättet att klara av de utmaningar vi står inför.
Jag tror uppriktigt sagt att vi kan lyckas med det här, just på grund av vår gemensamma identitet, och detta är någonting som inte kan garanteras genom lagstiftning.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Jag vill säga till premiärministern att konstitutionsfördraget inte handlar om att förlora sin identitet, utan om att organisera solidariteten på ett rättvist, effektivt och hållbart sätt. De som motsätter sig fördraget på grundval av identiteten är egentligen inte rädd för att medborgarna ska förlora kontrollen över staten, utan för att staten ska förlora kontrollen över medborgarna.
I en värld där marknaden, brottsligheten och fattigdomen är globaliserade måste Europeiska unionen vara politisk och sammanhängande. Vi behöver därför Europeiska unionens dubbla legitimitet som en union av stater och medborgare och med omröstning med dubbel majoritet.
Ni håller säkert med om att Europeiska unionen helt enkelt inte kan existera utan att vara en juridisk person och att den inte kan besluta om ett enda lands veto ska vara dess beslutsregel. Samtidigt som vi accepterar att subsidiariteten ska vara en viktig princip för unionen måste vi också acceptera den europeiska lagstiftningens företräde framför den nationella lagstiftningen. Vi kan inte förvänta oss att EU-medborgarna ska vara EU-institutionerna lojala om deras grundläggande rättigheter inte är rättsligt bindande.
På samma sätt kommer den europeiska drömmen helt enkelt inte att förverkligas utan en social dimension. Ett socialt Europa är dock inte hållbart utan en harmoniserad skattepolitik och EU-medel. Det går till sist inte att föreställa sig ett Europa som är ekonomiskt och socialt effektivt utan en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Genom att beakta denna aspekt på ett positivt sätt kommer ni säkert att överbrygga era medborgares önskningar och andra européers längtan.
Jan Peter Balkenende
Nederländernas premiärminister. - (NL) Herr talman! Jag vill tacka parlamentsledamöterna så mycket för att de har fört fram ytterligare synpunkter i den här frågan.
Jag vill börja med att reda ut ett allvarligt missförstånd. Jag har hört en rad talare, inklusive Sylvia-Yvonne Kaufmann och Johannes Voggenhuber, tala om saker som nationalsången, utrikesministerposten och flaggan som om det var nederländska frågor.
Så är det inte alls. Jag menade att frågan är huruvida dessa symboler - som är underbara i sig och jag har ingenting emot dem - bör finnas med i en konstitution. De utgör bara exempel på frågan om vi vill arbeta med en konstitution eller om vi hellre vill ändra fördraget. Det är det som det här handlar om. Låt oss helt enkelt värna om våra symboler. Frågan är bara om de ska finnas med eller inte.
Jag hade som sagt en mycket djupare avsikt med det jag sa. Jag har försökt att svara på de frågor som finns. I mitt anförande menade jag att vi måste tänka i termer av en fördragsändring, de nationella parlamentens granskning av subsidiariteten. Jag ska utveckla detta strax. De frågor som vi anser vara viktiga är majoritetsbeslutsfattandet i förhållande till EU:s befogenheter och införandet av utvidgningskriterierna. Att endast se saker och ting i form av symboler vore en karikatyr av Nederländernas synsätt.
Jag lyssnade även noga till kommentaren om nationalism. Den förstod jag inte. Under debatterna som hölls i det nederländska underhuset och efter ”nejet” gjorde jag klart att vår framtid är i Europa. Ett positivt budskap om Europas betydelse i alla människors liv. Vi klarar oss inte utan Europa. Detta har alltid varit mitt budskap, och därför har jag ingen lust att förknippas med rent nationalistiska strömningar.
Sedan har vi påståendet att Europa bara handlar om ekonomi, vilket ni förstås refererade till, herr talman. Alla säger vissa saker. Ni hänvisade till en ung mediepersons agerande. Jag vill än en gång påminna er om att jag, när vi innehade ordförandeskapet i EU, vid upprepade tillfällen sa att EU är mycket mer än en marknad och en valuta. Kommer ni ihåg att jag tog initiativet till att anordna konferenser om värderingar i Europa? Då tog jag upp följande frågor: Vad är det som gör oss till européer? Vad har vi för gemensamma motiv? Vad kännetecknar kontinenten Europa? Jag önskar verkligen att debatten om europeiska värderingar fortsätter. Vi klarar oss inte utan den debatten. Så försök inte intala mig att det här bara är en fråga om ekonomi.
När vi tänker på EU:s framtid undrar vi vad det är för utmaning vi står inför. Maria Martens från Nederländerna gav en träffande kommentar om detta. Vad skulle egentligen vara den idealiska situationen? Vad är det vi försöker åstadkomma tillsammans? Detta leder sedan till en mängd konkreta frågor som också har tagits upp här i talarstolen.
Jag kan inte besvara dem alla. De är helt enkelt för många och vi har också begränsat med tid. Låt mig dock välja ut några frågor. En av de frågor som togs upp var frågan om befogenheter och subsidiaritet. Jag är fullständigt övertygad om att vi måste tala klarspråk. Andrew Duff drog sig inte för att säga att unionen endast har de befogenheter som medlemsstaterna ger den. Vi bör klargöra detta i mycket specifika ordalag. Det är när dessa befogenheter genomförs som frågan om subsidiaritet och proportionalitet kommer in i bilden.
De nationella parlamenten har naturligtvis sin roll att spela i det här sammanhanget. Detta gäller även för Nederländerna. Överhuset, underhuset och den gemensamma kommittén har funderat över frågan om vad EU bör och inte bör göra. Detta är oerhört gynnsamt för deltagandet.
Alltför länge undvek man och sköt upp debatterna. Detta är också den metod vi vill använda oss av för att säga att de nationella parlamenten bör vara fullt involverade i det som händer i Europa. Den kritik som finns bör föras fram.
Vi kommenterade till exempel harmoniseringen av straffrätten i kampen mot förfalskade varor, något som kommissionsledamot Franco Frattini har arbetat med. Den här typen av frågor bör tas upp till diskussion. Det är på detta sätt som de nationella parlamenten kan verka. Mer allmänt är det också bra att frågan om subsidiaritet tas upp även i de nationella parlamenten.
Vi bör undvika en situation där nationella parlament och Europaparlamentet ställs mot varandra. Ni har olika befogenheter och ni har en egen roll att spela i demokratin. Vi bör inte se detta som ett tecken på svaghet utan som ett tecken på styrka.
Jag vill nu gå in på kriterierna för allmännyttiga tjänster, som var en av de frågor som Margrietus van den Berg tog upp. Jag är fullständigt övertygad om att vi måste förtydliga detta. Vi kan diskutera hur vi gör detta. Samtidigt kan jag se Jules Maaten - vi känner varandra väl från tiden då vi båda satt i stadsfullmäktige i Amstelveen, en stad i närheten av Amsterdam - vi har känt varandra länge. Jag förstår mycket väl det ni säger om den inre marknaden. Vi måste naturligtvis ta hänsyn till de här konsekvenserna. Då vill jag dock säga att vi, om vi diskuterar pensionssystem, pensionsfonder, skolor, noga bör undersöka hur den inre marknadens principer fungerar där. Det här behöver redas ut och vi kan naturligtvis diskutera närmare hur detta ska genomföras.
Jag förstod mycket väl att ni talade om hur viktig stadgan om de grundläggande rättigheterna är. Av goda skäl eftersom de grundläggande rättigheterna hör till de värderingar som Joseph Daul nämnde. Frågan är bara - och jag skulle vilja ställa samma fråga - om vi bör ta med detta i konstitutionen eller om vi kan göra det på något annat sätt. Vi måste hitta en lösning på det här. Jag har lyssnat noggrant på det ni sa och hört hur viktig ni anser att frågan är.
Det var ett nöje att höra Jean-Luc Dehaene tala. Jag värdesätter hans arbete med att få fram konstitutionsfördraget och hans dåvarande arbete i konventet, och vi har talat ut om frågan vid många tillfällen. Det gläder mig att ni har förståelse för den situation vi befinner oss i när folk röstar nej i en folkomröstning. Ni har även förklarat vad som krävs för att lösa situationen. Det vill jag bemöta genom att säga att vi måste vara lite mer pragmatiska, som Jules Maaten sa, samtidigt som vi naturligtvis ska behålla våra gemensamma ideal.
Om vi kan komma fram till en lösning måste vi vara uppmärksamma på de olika ståndpunkterna. Just därför upprepar jag idag att det är nödvändigt att se längre än till de nuvarande ståndpunkterna, att vi inte ska välja sida i Europa och att vi, som jag ser det, kan åstadkomma detta genom ett ändringsfördrag. Jag anser att det går att snabbt hitta lösningar.
Det har kommit många synpunkter som jag tycker är svåra att bemöta. Jag har dock noterat dem allihop för personligt bruk. Jag lyssnade noggrant på Enrique Barón Crespo som tog upp nationalsångerna. Jag vill avsluta med detta. Ni hänvisade till den nederländska nationalsången Wilhelmus som mycket riktigt innehåller följande fras: ”de koning van Hispanje heb ik altijd geëerd”.
Anledningen till att vår nationalsång innehåller raden ”jag har alltid respekterat kungen av Spanien” har dock att göra med att Spanien var inblandat i helt andra saker i Nederländerna, vilket kulminerade i en kamp om självständighet och ett 80-årigt krig. Vi befinner oss nu i en sådan fantastisk tid, en tid då vi för första gången i Europas historia lever i fred och säkerhet, så att vi kan diskutera saker och ting här som vänner.
Jag kommer mycket väl ihåg när jag var i Madrid och besökte klostret där Philip II bodde. Det var intressant att höra den spanska versionen av historien vid sidan av vår egen. Det är det som är så bra med Europa, att vi får vara olika. Europa är en mångfaldig kontinent men vi behöver även enighet. Det speciella med Europa är att vi kan stoltsera med vår kultur och religiösa mångfald. Detta har gjort Europa starkt.
Om vi talar om de ideal som vi står för vill jag säga så här: Låt oss använda det som har gjort Europa starkt: mänskliga rättigheter, demokrati och säkerhetsarbete. Låt oss fortsätta att vara medvetna om att detta bör vara ett gemensamt arbete. Låt oss erkänna de nationella parlamentens befogenheter. Låt oss få Europaparlamentet att göra det som behöver göras utan begränsningar.
Jag tycker alltid att det är oerhört stimulerande att vara här eftersom Europaparlamentet är symbolen för ett enat Europa. Jag anser att det är bra att nationella politiker deltar i debatten med er. Jag tyckte att det var oerhört stimulerande att debattera med er idag. Naturligtvis är vi inte överens om allting och självklart kan jag ta kritik men det finns mer som förenar oss än som skiljer oss åt.
Om vi låter drömmen om Europa vägleda oss kommer vi otvivelaktigt att hitta lösningar på de problem som har uppstått. Tillsammans kan vi göra skillnad. Tillsammans kan vi arbeta med den här lösningen.
Talmannen
Vi här i parlamentet anser inte att det finns någon anledning till nationalism längre. Termen borde således inte ha använts idag. Jag vill på alla ledamöternas vägnar uppriktigt tacka er för att ni kom och önska er all framgång med er politik så att vi kan hitta ett sätt att bevara innehållet i konstitutionen, med de nödvändiga reformer och värderingar som vi försöker få med. Jag vill också tacka kommissionens vice ordförande, kommissionsledamot Franco Frattini och Günter Gloser, biträdande minister vid utrikesministeriet.
Debatten är avslutad.
