Förberedelser inför G20-mötet den 2 april - med deltagande av Gordon Brown, Förenade kungadömets premiärministerMedlem av Europeiska rådet (debatt)
Talmannen
Mina damer och herrar, ärade kolleger! Det är ett stort nöje att i eftermiddag få välkomna Förenade kungarikets premiärminister Gordon Brown hit. Välkommen till Europaparlamentet, herr premiärminister!
(Applåder)
Premiärministern kommer att göra ett uttalande i Europaparlamentet om förberedelserna inför nästa veckas G20-möte. Detta toppmöte, som kommer att äga rum i London torsdagen den 2 april 2009, sker vid en kritisk tidpunkt för hanteringen av den nuvarande internationella ekonomiska och finansiella krisen. Toppmötet utgör ett viktigt tillfälle för ledarna för såväl den industrialiserade världen som tillväxtekonomierna att samarbeta med en gemensam dagordning för att nå en omedelbar ekonomisk stabilitet och återhämtning på lång sikt. Vid toppmötet i London måste man enas om vilken makroekonomisk politik och vilka regleringsstrukturer som kan föra oss igenom den nuvarande krisen och införa bättre, mer hållbara ramar inför framtiden.
Som ordförande för G20 har Gordon Brown erbjudit ett aktivt internationellt ledarskap vid vad som visar sig vara en av de svåraste tiderna i modern historia. Hans snabbhet när det har gällt att bidra till utvecklingen av G20 som ett nytt instrument för internationellt ekonomiskt styre är både uppmuntrande och imponerande. Premiärministern har också haft en stark och positiv inverkan när det har gällt att visa hur Storbritannien kan arbeta effektivt med sina partner inom Europeiska unionen, eftersom vi gemensamt hittar innovativa lösningar på de många utmaningar som vi tillsammans står inför.
Jag har alltid ansett att det är viktigt att Storbritannien spelar en beslutsam roll som central aktör inom EU.
(Applåder)
Herr premiärminister! Vi uppmuntrar bestämt er beslutsamhet att spela en sådan roll.
Det är med stort nöje som jag lämnar över ordet till den brittiske premiärministern, Gordon Brown.
(Applåder)
Gordon Brown
premiärminister för Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka er för den särskilda äran att ha blivit inbjuden för att tala i Europaparlamentet och för ert framgångsrika ordförandeskap för parlamentet. Jag vill tacka er, Europaparlamentariker och ledamöter i Europeiska kommissionen under ledning av ordförande José Manuel Barroso: det är tack vare det arbete som ni alla uträttar och de generationer vars arbete vi bygger vidare på som vi i dag åtnjuter ett Europa med fred och enighet, som absolut kommer att räknas som en av den mänskliga historiens största bedrifter, och som i dag är en hoppets ledstjärna för hela världen.
(Applåder)
Och om någon i något land eller på någon kontinent hyser några tvivel om hur den mänskliga viljan och modet hos företrädare med ett uppdrag ska kunna bygga en ny framtid baserad på hopplösheten under de förflutna årtiondena, så behöver de bara tänka på att européerna för 60 år sedan talade om en för evigt inrotad fiendskap och förbindelser som aldrig skulle kunna repareras. De talade om ett tufft, långt och bittert kallt krig. De trodde inte att det var möjligt att Europa någonsin helt skulle kunna finna fred, och ännu mindre att det skulle kunna enas och samarbeta.
Låt dem då betänka att ingen i dag, förutom de med de mest extrema politiska synpunkterna, efter år av samarbete och enighet skulle ifrågasätta att vi är starkare och säkrare tillsammans än vi någonsin var på varsitt håll.
(Applåder)
Den 9 november i år kommer vi att fira tjugoårsjubileet för vad vi alla här i parlamentet säkerligen måste räkna som en av de mest avgörande händelserna i våra liv - Berlinmurens fall. Denna mur revs genom beslutsamheten hos ett folk som var övertygat om att inga gränser, inga hotelser, inget förtryck, återigen borde tillåtas att splittra Europas folk.
Mina vänner! I dag finns inget gammalt Europa, inget nytt Europa, inget Öst- eller Västeuropa. Det finns bara ett Europa, och det är vårt hem Europa.
Jag står här stolt över att vara brittisk och stolt över att vara europé, över att jag företräder ett folk som inte betraktar sig självt som en ö på drift från Europa, utan som ett land i Europas centrum - inte i Europas jetström utan i Europas huvudström.
(Applåder)
Därför är jag också stolt över att vårt brittiska parlament med stor majoritet ratificerade Lissabonfördraget.
(Livliga applåder)
Jag anser att vi i Europa har ett unikt utgångsläge när det gäller att leda världen i mötet med de helt nya och enorma utmaningarna med globaliseringen som vi har framför oss. Vi har ett unikt utgångsläge på grund av vad vi har uppnått inom unionen. Jag vill tacka alla Europaparlamentets ledamöter. Vi borde alla vara stolta över vad vi tillsammans åstadkommit - den största och mest omfattande inre marknaden i världen, som nu ger 500 miljoner människor möjligheter, och det mest framgångsrika försöket inom ekonomiskt samarbete någonstans i världen. Ni borde vara stolta över att detta är något som Europeiska unionen lyckats med.
Ni borde också vara stolta över de omfattande miljöskyddsramar som vi håller på att skapa - vilket är en utmärkande bedrift för det europeiska samarbetet, och över att denna kontinent är den första i världen som beslutat sig för att otvetydigt sträva efter att bli en ekonomi med låga utsläpp.
(Applåder)
Ni borde utöver det vara stolta över att EU, genom världens största biståndsprogram, har gjort det mest sammanhängande åtagandet att rädda och förändra liv över hela världen.
En stor del av de konsumenträttigheter och rättigheter på arbetsplatsen som vi alla åtnjuter inom EU i dag är resultatet av de kampanjer som enskilda ledamöter och grupper här i kammaren har fört.
Vi får inte glömma att Europeiska unionen har världens mest omfattande sociala skydd - en uppsättning rättigheter och skyldigheter som stärktes för det brittiska folket när vår regering ledde Storbritannien in i det sociala kapitlet, vilket jag är stolt över.
Herr talman! Dessa framgångar för Europa hade varit omöjliga utan det samarbete mellan folk som ni och parlamentet har åstadkommit. Vi ser att enigheten utvecklas genom att tjänstemän träffar tjänstemän från andra länder. Vi ser att det finns enighet när ledare möter andra ledare. Men den enighet som kommer att bestå är den demokratiska enighet som är rotad i de gemensamma värderingarna hos det folk som nu företräds här i parlamentet, och i stället för fördrag, institutioner och individer är det snarare dessa utmärkande värderingar som binder oss nära samman - vår tro, som europeisk union, att frihet, ekonomiska framsteg och social rättvisa utvecklas tillsammans eller inte alls.
Det är dessa värderingar som är rotade i de lärdomar som vi dragit genom vårt samarbete - sanningen att frihet aldrig får bli oreglerad, att marknaderna ska vara fria men aldrig värderingsfria, och tron att det är viktigare att vara rättvis än att ha en låt gå-attityd.
Vi har återigen lärt oss i denna kris att rikedomar inte har något stort värde för samhället om de inte gagnar fler än de rika. Rikedomar har endast ett värde när de inte bara berikar vissa grupper, utan alla.
Detta är inte bara vår politiska filosofi - i Europa tror vi på dessa sanningar eftersom vi har praktiserat dem i det arbete vi har utfört i våra länder.
När vi nu befinner oss mitt i en global kris med en hastighet, omfattning och utsträckning som saknar motstycke i historien, vill jag med er diskutera hur man genom att tillämpa dessa värderingar som nu utgör en del av vårt DNA - de lärdomar som vi dragit under tidens gång i Europa - hur Europa och världen kan möta globaliseringens fyra stora utmaningar: finansiell instabilitet i en värld med omedelbara globala kapitalflöden, miljöförstörelse i en värld med energibrist, extremism och det hot som detta innebär för säkerheten i en värld med en tidigare aldrig skådad rörlighet, och den allt större fattigdomen i en värld med allt större skillnader.
Jag vill också diskutera hur miljarder människor i Asien och på andra ställen, varav många bara producerar sina varor, med en global ekonomi som sköts korrekt genom vårt samarbete kan bli morgondagens konsumenter av våra varor, hur vi under de kommande tjugo åren kan se den största expansionen av arbetstillfällen och löner inom medelklassen någonsin, och hur vi, trots alla de problem vi i dag har, kan blicka framåt och se en världsekonomi som kommer att dubbleras till sin storlek, vilket kommer att skapa nya möjligheter för alla i alla våra länder.
Jag vill diskutera hur vi, från en värld som i dag ser ohållbar, osäker och ojämlik ut, kan bygga ett verkligt globalt samhälle som är hållbart för alla, säkert för alla och rättvist för alla.
Jag säger det igen: jag anser att Europeiska unionen har en unik utgångspunkt när det gäller att skapa denna framtid, just för att vi under de senaste 60 åren har bevisat att vi från Europas sida kan bemöta och bemästra utmaningarna med samarbetet över gränserna, med samordningen mellan folken och med att skapa enhet ur mångfalden.
Vissa av er vet att jag i många år har förespråkat ett globalt Europa och de ekonomiska reformer som krävs för att åstadkomma det. Jag vet att vissa kritiker har antytt att jag förespråkat globala åtgärder mer för att jag förespråkat europeiska åtgärder mindre. Men jag har förespråkat denna sak så starkt under senare år just för att jag innerligt vill att Europa ska vara ledande på världsarenan, och för att jag tror att länderna i Europa, med tanke på att de enats kring värderingar med frihet, rättvisa och ansvar, har så mycket att erbjuda världen när också den enas.
Jag vill ha en globalisering som är öppen, med frihandel och flexibilitet, men som också är reformvänlig, införlivande och hållbar. Det är detta budskap som EU i dessa mest prövande av ekonomiska tider kan sända till och dela med resten av världen.
I dag sveper som ni vet en internationell storm över världen. Inget europeiskt land är immunt från dess inverkan. Den drabbar varje företag, varje arbetstagare, varje husägare och också varje familj.
Låt oss vara ärliga mot varandra: vårt globala ekonomiska system har utvecklats och snedvridits på sätt som strider mot de värderingar som vi framhåller och upprätthåller i våra familjer, i våra samhällen och i alla andra delar av våra liv - värderingar som att vara rättvis mot andra och att ta ansvar, att hedra hårt arbete och att inte belöna oansvariga excesser.
Komplexa produkter som bankderivat, som skulle sprida riskerna över världen, har i stället spridit sig som en farsot. Vi kan inte längre tillåta att riskerna sprids världen över utan ansvar. Jag anser att alla delar av det som varit ett dolt banksystem nu måste övervakas.
(Applåder)
Fastställda gränser för marknader som införts i ett land eller en region tas över av den globala konkurrensen mellan alla länder. Jag anser att det inte är tillräckligt att främja självreglering och att tillåta en kapplöpning mot botten för alla: vi måste enas om internationella standarder för öppenhet, offentlighet och - ja - också för ersättning.
(Applåder)
På samma sätt som globaliseringen har korsat nationella gränser vet vi att den också har korsat moraliska gränser. Liksom vi på vår bekostnad har upptäckt är problemet med en obehindrad fri marknad på en oövervakad marknadsplats att dessa fria marknader kan reducera alla förbindelser till transaktioner, all motivering till självintresse, alla värderingar till konsumentvalmöjligheter och all känsla av värde till en prislapp.
Ändå behöver ett bra samhälle och en god ekonomi en stark känsla för värderingar. Inte värderingar med ursprung i marknaden, utan värderingar som vi tillför marknaden - stabila värderingar med ärlighet, ansvar, rättvisa och värdesättande av hårt arbete - värderingar som inte kommer från marknaden, utan faktiskt från hjärtat.
Så med början i vår debatt i dag, inför mötet i London nästa vecka, föreslår jag att vi, från Europas sida, intar en central roll när det gäller att ersätta vad som en gång kallades Washingtonsamförståndet med ett nytt principiellt ekonomiskt samförstånd för vår tid.
Inför alla dessa globala problem kan vi inte stå kvar där vi står nu. Vi måste agera. Vi har naturligtvis ett val, och jag vet att vissa är frestade att möta denna nya osäkerhet genom att dra sig tillbaka - att försöka skapa säkerhet genom att dra upp vindbryggan och vrida tillbaka klockan. Men om det är något vi har lärt oss av det förflutna är det att protektionism är nederlagets politik, reträttens politik och rädslans politik, och att det i slutändan inte skyddar någon.
(Applåder)
I stället för att ta sikte på isolering, låt oss tillsammans ta ut kursen för samarbete. Det ligger i allas vårt nationella intresse. Därför föreslår jag att Europa tar ledningen med en djärv plan för att se till att alla kontinenter nu gör de förändringar i sina banksystem som kommer att öppna för gemensam välfärd, att alla länder medverkar till och samarbetar med att införa globala standarder för finansiell reglering, och att alla kontinenter gör de investeringar som krävs för att säkra en ekonomisk tillväxt och arbetstillfällen.
Vad står på dagordningen? Till att börja med finns marknaden till för att tjäna oss - vi finns inte till för att tjäna marknaden. Därför har vi i Storbritannien, i andra länder i Europa och i går i Amerika avskaffat ovissheten från banksektorn för att få i gång utlåningen igen för de människor som behöver det för att komma vidare med sina dagliga liv mitt i dessa extraordinära tider. Jag tror att de gemensamma principerna bakom de amerikanska, brittiska och europeiska planerna för att rensa upp bankernas balansräkningar kommer att bidra till att återuppbygga förtroendet och till att återupprätta utlåningen till den större ekonomin.
För första gången någonsin i världen har vi en enighet, vilket återspeglas i de Larosière-rapporten, i G30-rapporten av Paul Volcker, i Turnerrapporten i Storbritannien och i den finansiella stabilitetsreformen, om att tuffa regleringsstandarder bör införas i Europa och i världen och genomföras och övervakas fullt ut, inte bara i ett land, utan på alla världens kontinenter för att skydda människors besparingar.
Jag tror att vi för första gången också kan enas om de stora förändringar som krävs för samordnade åtgärder som kommer att signalera början på slutet för skatteparadis och offshore-finanscentrum.
(Applåder)
Låt oss tillsammans säga att våra regler borde gälla för varje bank, överallt och alltid, utan några undantag för det dolda banksystemet, och utan gömställen i någon del av världen för skattesmitare som vägrar att betala sin beskärda del.
Vi vet också att en global finanspolitisk och monetär stimulans av vår ekonomi kan bli dubbelt så effektiv i varje land om den antas av alla länder. Jag tror att vi i år får se de största ränteminskningarna som världen någonsin sett och att vi får se genomförandet av de största finanspolitiska stimulansåtgärderna som världen någonsin enats om.
Jag är säker på att man vid Londonmötet kan bygga vidare på de åtgärder som Europeiska rådet och G20:s finansministrar enades om för ett par dagar sedan. Vi kommer att göra vad som än krävs för att skapa de arbetstillfällen och den tillväxt som vi behöver. Jag tror att hela Europa kommer att instämma med president Barack Obama och säga att våra åtgärder måste vara konstanta och kraftfulla till dess att återhämtningen skett.
Vi har också ett ansvar mot de arbetslösa. Jag anser inte att någon borde vara arbetslös i månader utan erbjudande om utbildning, arbete eller hjälp att få ett arbete, och att ingen som slutar skolan borde göra det och vara utan arbete länge utan att erbjudas möjligheten att få de kunskaper som behövs för framtiden.
Jag anser också att vi i denna kris måste vidta omgående, allvarliga och storskaliga åtgärder för att åstadkomma en återhämtning med låga utsläpp och göra våra ekonomier hållbara. Europa ledde den industriella revolutionen, och nu kan det leda en revolution med låga utsläpp - genom investeringar i energieffektivitet, en expansion av förnybar energi och kärnkraft, genomförande av koldioxidavskiljning och koldioxidlagring, utveckling av ett intelligent energinät, och kommersialisering av elfordon och fordon med ultralåga koldioxidutsläpp. Därför är jag stolt över att vara en del av det europeiska 2020-paketet om energi och klimatförändring som vi enades om i december 2008 - vilket är ett beslut som fattades här i parlamentet, som också har fastställt högsta möjliga standarder för globala styrelseformer på vägen mot ett klimatförändringsavtal som vi alla vill se i Köpenhamn senare i år.
(Applåder)
Vad ni nu upplever i vissa länder i Öst- och Centraleuropa bevisar varför vi på nytt måste bygga upp ett internationellt ekonomiskt samarbete för att hjälpa länder närhelst de behöver det.
En ny reformerad internationell valutafond, i vilken vi välkomnar representationen av fler tillväxtekonomier och som måste ha minst 500 miljarder US-dollar i resurser - dubbelt så mycket som i dag - måste ha makt att hjälpa de länder som står inför en kapitalflykt, att hjälpa dem att bistå omstruktureringen av deras bankers kapacitet och göra det möjligt för dem att återuppta utlåningen till sina industrier. Jag vill ha en internationell valutafond som inte bara reagerar på kriser utan som förebygger kriser, och jag vill ha en världsbank som har resurserna att förebygga fattigdom och, under kollapsen av handelskrediterna, en utökad handel världen över.
När vi kommer ihåg och firar att vår europeiska union och parlamentet så framgångsrikt utvidgats för att välkomna nya medlemmar i vår familj, säger jag till EU-medlemsstaterna från Östeuropa att vi kommer inte att överge er när ni behöver hjälp. Vi kommer att göra allt för att stå vid er sida.
(Applåder)
Vi får inte heller glömma bort att för hundratals miljoner människor i de fattigaste länderna som hamnat i extrem fattigdom är denna kris ingenting mindre än en fråga om liv och död. Den bistra sanningen är att eftersom bankerna kan misslyckas och handeln kollapsa kommer ytterligare en miljon barn - tio och en halv miljoner barn totalt - att dö i år eftersom de bokstavligen talat är för fattiga för att leva. Tio och en halv miljoner barn är inte bara statistik. Det är ett barn, ett andra barn, ett tredje barn, och alla är de barn, men någons barn, och varje begravning är en begravning som aldrig borde ha ägt rum, varje liv ett liv som kunde ha räddats - en tragedi enligt min åsikt som drabbar min och era själar.
(Applåder)
Att vi genomlever svåra tider får aldrig bli en ursäkt för att vända de fattigaste människorna i världen ryggen eller tillåta ruinerade banker att bryta löften eller motivera brutna löften om bistånd. I stället för att tillåta att våra europeiska löften om bistånd utvecklas till avsikter, sedan till vaga förhoppningar och slutligen till tragiska svek i det tysta, borde vi i stället fördubbla våra ansträngningar för att se till att vår generation blir den som slutligen ser till att fattigdomen avskaffas.
(Applåder)
Vi kan tillsammans genomföra de största finanspolitiska stimulansåtgärderna, de största ränteminskningarna, den största reformen av vårt internationella finansiella system, de första internationella principerna om bankersättning och bankstandarder, de första omfattande åtgärderna världen över mot skatteparadis och för första gången under en världskris, ny och mer hjälp till fattiga.
Hur skapar vi detta globala samförstånd om de globala förändringar som krävs? Låt mig säga att ett av de stora tillfällena framför oss är att Europa och alla andra kontinenter samarbetar. I dag vill jag också betona att Europa och Amerika kan bedriva ett närmare samarbete.
Jag talade med president Barack Obama i går om vad jag vill tala med er om i dag: en ny era med förstärkt samarbete mellan Europa och Amerika. Vi har aldrig under tidigare år haft ett amerikanskt ledarskap som varit så månt om att samarbeta på alla nivåer med Europa när det gäller finansiell stabilitet, klimatförändring, säkerhet och utveckling. Sällan har ett sådant samarbete haft så uppenbara fördelar för hela världen.
Med början vid toppmötet mellan EU och USA om ett par dagar, när president Obama kommer till Prag, kan vi omvandla detta möte från bara ett årligt möte till ett progressivt partnerskap som inte går att stoppa för att garantera den globala förändring som världen nu behöver.
Tänk på alla framgångar som vi - Europa och Amerika - i en ny era med transatlantiskt samarbete kan samarbeta om för att nå. Låt oss samarbeta för att få till stånd ett nytt världsomspännande klimatförändringsavtal - ett avtal som initierades vid G8-mötet 2005 av förbundskansler Angela Merkel - om de största minskningar av koldioxidutsläppen som världen någonsin skådat. Låt oss samarbeta, Europa och Amerika, för att övervinna det allt större hotet från terrorismen i Pakistan och Afghanistan som kan slå till i något av våra länder när som helst.
Med Frankrike under ledning av president Nicolas Sarkozy åter i Natos centrum borde Europa och Amerika samarbeta för att nå något som en gång var en dröm men som nu enligt min åsikt är möjligt: en värld där kärnvapen inte sprids och där kärnvapenmakterna enas om verkliga nedskärningar av sina kärnvapenarsenaler.
(Applåder)
Låt oss också samarbeta för en brådskande och tvingande nödvändighet som vi alla vill se i vår livstid och för något som jag tror att alla partier här i parlamentet kräver: fred i Mellanöstern, med ett säkert Israel sida vid sida med en livskraftig palestinsk stat.
(Applåder)
Men den mest omedelbara och mest nödvändiga gåva som vårt europeisk-amerikanska samarbete skulle kunna ge är att det till följd av våra åtgärder kommer att finnas fler arbetstillfällen, fler företag och en ökad handel, eftersom vi tillsammans bemöter och bemästrar dessa stora finansiella utmaningar i vår tid.
Det finns ett citat från en av de mest berömda européerna av alla, Michelangelo, om att det är bättre att sikta för högt och att inte nå målet än att sikta för lågt och lyckas. Det är det val, med Michelangelos ord, som vi nu står inför, för när jag ser mig omkring i parlamentet i dag ser jag att alla vi här inte bara är vittnen och inte bara åskådare, utan faktiskt kan åstadkomma en förändring och är fria att forma vårt eget öde.
Europas folk behöver inte styras av händelseförlopp. Oavsett vad som inträffar kan vi bemästra det. Så låt det sägas om oss att vi i de svåraste tider, i de djupaste nedgångar, höll fast vid vår tro på framtiden och tillsammans omformade och förnyade världsordningen för vår tid.
Inte förrän historieböckerna skrivits kommer vi att verkligen kunna få grepp om omfattningen av och räckvidden för de extraordinära utmaningar som varje land på varje kontinent nu måste hantera till följd av globaliseringen. Detta är mer än en förändringens stund i vår gemensamma historia. Det är en förändringens värld, och vi måste påminna oss om att de mest epokskapande årtiondena i den europeiska historien aldrig har förståtts fullt ut under samma tid som de utspelades.
Om man ser tillbaka till renässansen, som var en av de största tider som världen någonsin upplevt, kan vi inte tillskriva en enskild person eller ett enskilt genombrott renässansens inverkan på världen. Eller upplysningstiden - vi kan inte säga med säkerhet när eller av vem denna tid inleddes, utan bara att dagens Europa och dagens värld inte skulle ha existerat utan denna tidsperiod. När vi tittar tillbaka på den industriella revolutionen kan vi inte sätta fingret på den dag då revolutionen inleddes eller endast lyfta fram en uppfinnare, ett företag eller en ledning som övervakade den. Vi kan i dag bara säga om de händelser som inte förstods helt och hållet vid den tidpunkten att vi alla drar nytta av dem.
I denna generation står vi inför en värld med förändringar som vi ännu inte fullt ut kan förstå, i vilken vi antingen kan skynda på eller försena framstegen genom den mängd beslut som vi fattar varje dag. I denna förunderliga förändringens värld med klimatförändring, miljökrav, energibehov, risken med terrorism, fattigdom och ojämlikhet som måste bemötas och en finansiell kris som måste hanteras, låt oss inte dra oss tillbaka till protektionism, eftersom det blir vår undergång.
Låt detta vara vårt arv: att vi förutsåg och därefter skapade ett verkligt globalt samhälle för våra nya tider, att vi i stället för att låta globaliseringen bli en kraft för orättvisor och ojämlikhet gjorde den till en kraft för rättvisa på global nivå, och att ett enat Europa, baserat på gemensamma ideal och värderingar, inför de svåraste utmaningar bidrog till att på nytt bygga upp denna värld.
(Ihållande applåder)
Talmannen
Herr premiärminister! På Europaparlamentets vägnar vill jag tacka er för detta mycket anmärkningsvärda tal här i parlamentet.
(Applåder)
Det är nu ett nöje att få lämna över ordet till Europeiska kommissionens ordförande José Manuel Barroso, som ska lämna sitt bidrag till debatten.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! G20-mötet i London kommer att vara en milstolpe i det globala bemötandet av den globala krisen. Jag är helt övertygad om att mötet under premiärminister Gordon Browns ledning kommer att bli en framgång.
Initiativet för global respons på en global kris kom från Europa. Jag drar mig till minnes att både president Nicolas Sarkozy och jag själv reste till Camp David för att föreslå en global respons för president Bush. G20-mötet i Washington i november 2008 var just resultatet av dessa gemensamma ansträngningar.
Europa har därför ett särskilt ansvar i den aktuella G20-processen. Vi vill att mötet i London ska bli en framgång, och det är jag säker på att det kommer att bli. Europa kommer att enas i London med ett enat budskap. Vi kommer att ha en proaktiv agenda för mötet i London, vilket de 27 medlemsstaterna enades om förra veckan under mötet i Europeiska rådet. Vi vill ha konkreta resultat när det gäller stimulansåtgärder för världsekonomin och regleringen av alla finansiella aktörer, från banker via hedgefonder till nya regler om kreditvärderingsinstitut.
Vi borde vara tydliga med att det inte finns någon motsättning mellan att stimulera ekonomin och skärpa regleringen - vi måste göra både och. Vi måste faktiskt gå längre än så: vi måste också förkasta alla former av ekonomisk nationalism och protektionism, och vi måste förnya våra åtaganden i fråga om den mindre utvecklade världen och se till att EU respekterar millennieutvecklingsmålen.
Den ekonomiska nedgången är särskilt allvarlig. Så det är nödvändigt att vidta samordnade stimulansåtgärder för ekonomin genom att stödja den allmänna efterfrågan. Europeiska unionen gör redan en hel del i detta avseende: våra allmänna finanspolitiska insatser, som kombinerar anpassade åtgärder och automatiska stabilisatorer, uppgår till nära 4 procent av BNP.
Nu måste vi kraftfullt tillämpa våra återhämtningsplaner. Vi vet vad vi måste göra: vi måste få i gång utlåningen igen, ordna så att människor får behålla sina jobb, förbättra deras kunskaper inför den punkt då det åter vänder uppåt och fortsätta att investera i produktivitet och europeisk konkurrenskraft. Kommissionen kommer att övervaka och utvärdera vad medlemsstaterna gör för att samordna vår övergripande respons på krisen.
Angående finansiell reglering vill Europeiska unionen flytta fram gränsen ytterligare: ingen finansiell produkt, ingen institution, ingen marknad eller jurisdiktion borde undantas från reglering. Men det handlar inte om reglering för sakens skull - vi behöver mer reglering eftersom marknaderna måste fungera korrekt igen och finansiera arbetstillfällen och investeringar. Endast på detta sätt kommer förtroendet att återupprättas, och förtroendet är centralt. Att åter föra in etiken i det finansiella systemet är också en förutsättning för det förtroende som vi behöver i öppna ekonomier.
I Europeiska unionen flyttas gränsen redan framåt: förslag om kapitalkrav och kreditvärderingsinstitut har lagts fram av kommissionen och diskuteras för närvarande även av parlamentet. Under de kommande veckorna kommer kommissionen att lägga fram förslag om hedgefonder, private equity och löner för ledande befattningshavare, och i tid före Europeiska rådets möte i juni kommer kommissionen att lägga fram ett paket för ett nytt europeiskt övervakningssystem. Europeiska unionen går framåt: vi kommer att säga detta högt och tydligt i London så att vi kan samarbeta med våra partner, nämligen våra amerikanska vänner.
Vi vill att de andra ska göra framsteg tillsammans med oss, vi behöver globala regler för en global ekonomi. Ta fallet med nedskrivna tillgångar: om vi inte rensar upp banksystemet kommer krediterna naturligtvis inte att flöda tillbaka in i ekonomin. Europeiska unionen har nu ramar som kommissionen inrättat för att ta itu med denna fråga. G20:s finansministrar diskuterade ingående hanteringen av nedskrivna tillgångar för mindre än två veckor sedan. Den uppsättning principer som de antog återspeglar i hög grad EU:s syn på frågan. Så vi har återigen haft den unika erfarenheten med att inrätta överstatliga och transnationella regler och visa att Europeiska unionen är bättre förberedd än vissa andra, inte när det gäller att införa utan att föreslå regler för denna globalisering.
I London måste Europeiska unionen också sända ett starkt budskap om att förkasta protektionism. Vi kommer att försvara vår inre marknad på hemmafronten och hålla den öppen, och vi kommer också att arbeta för öppna globala marknader. Vi får inte ge upp hoppet om Doha och måste snart nå en överenskommelse. Vi får inte heller glömma bort de länder som är i störst nöd: vi måste uppfylla våra åtaganden inom ramen för millennieutvecklingsmålen.
Vi måste alltid komma ihåg att de åtgärder som vi vidtar endast är ett medel för att uppnå ett mål och för att förbättra människors välbefinnande. Dessa åtgärder vidtas inte till förmån för finanssystemet - inte för det särskilda segmentet av ekonomin - utan för människorna. I det vägskäl där vi nu befinner oss innebär det att vi måste dämpa och mildra effekterna på sysselsättningen av den ekonomiska nedgången inom Europeiska unionen. Sysselsättningen är verkligen vårt främsta bekymmer just nu. Vi kommer att hålla ett sysselsättningstoppmöte den 7 maj för att mobilisera idéer och åtgärder som syftar till att hålla kvar människor i arbete och vidareutbilda dem inför framtidens arbeten. Vi arbetar med arbetsmarknadens parter eftersom vi anser att detta också är en del av vår modell i Europa - idén att samarbeta med våra arbetsmarknadsparter - och vi tror att vi på detta sätt kan hjälpa våra arbetstagare att förbereda sig för arbetena i den framtida hållbara ekonomi med låga utsläpp som vi vill att EU ska gå i täten för.
G20-mötet i London kommer därför att behöva ge resultat på ett tämligen stort antal områden, vilket är ett mycket ambitiöst program. Jag är säker på att G20-mötet, under ledning av Gordon Brown och med ett starkt europeiskt bidrag, kommer att ge resultat och skapa ett globalt samförstånd om den internationella ekonomin.
(Applåder)
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill välkomna den brittiske premiärministern Gordon Brown, som kommer att vara värd för ett G20-möte om ett par dagar vid vilket Europa är mer efterlängtat än någonsin.
Den första lärdom vi bör dra av krisen är att ekonomierna nu är så sammankopplade att nationella lösningar har blivit otänkbart. De svårigheter som, det måste sägas, främst beror på USA och som är följden av bristande reglering har vunnit mark, och Europa, herr Brown, måste förstå att det endast kan bli starkt om det uppträder enat för att försvara sina gemensamma intressen. Det måste också vara starkt nog att leda in alla regionala ekonomier på vägen mot ny tillväxt. Jag kan inte glömma José Manuel Barroso och det faktum att det är på initiativ av EU - och Nicolas Sarkozy i synnerhet - som G20 har uppmanats att hjälpa till att återställa ordningen hos ett finanssystem som har tappat tråden.
Solidaritet och ansvar är Europas två främsta principer. Tillsammans är vi redo att komma till undsättning och stöd för dem av oss som upplever de största svårigheterna. Även om jag önskar ert land det bästa, herr premiärminister, är den senaste IMF-statistiken om ert land tyvärr mycket oroande för er, liksom för andra länder inom EU, särskilt Ungern.
Jag arbetade som frivillig brandman i flera år, och jag vet att när ett hus brinner dröjer det inte länge innan grannens hus också riskerar att fatta eld.
Ärade kolleger! Era vänner till vänster i parlamentet kommer efter att jag talat klart säkert att kräva ett mer socialt EU och ett ökat skydd. Men innan de gör det vill jag säga att de förenklande motton som handlar om att spendera pengar som vi inte har är just exakt vad som lett till misslyckandet för den politik som fördes på 1980-talet i många europeiska länder.
(Applåder)
Inte ert naturligtvis, herr premiärminister, eftersom det under 1980-talet inte var er regering som ledde Storbritannien. Samma ledamöter kommer säkerligen också att upprepa att den nuvarande krisen beror på globaliseringen och marknadsekonomin. På det vill jag svara att tack vare denna marknadsekonomi har våra medborgares genomsnittliga löner ökat med 40 procent under de senaste 40 åren. Jag vill också påminna dem om att medan människorna i länderna utanför marknadsekonomin, bakom Berlinmuren, mötte sitt väldokumenterade öde gjorde globaliseringen och marknadsekonomin det möjligt för västeuropéerna att frodas med en genomsnittlig tillväxttakt på 2 procent per år. Allt detta visar att de som förespråkar ett socialt Europa inte nödvändigtvis är de som vi tror att de är.
Herr premiärminister! EU-integrationen har alltid varit en fråga om solidaritet mellan medborgarna i EU-länderna, och under den svåra period som vi nu genomlever är EU:s plikt mer än någonsin att återigen bevisa detta genom sina handlingar. Att stödja bankerna var nödvändigt eftersom det förhindrade dem som litade på dem att förlora allt, och det är något men inte tillräckligt. Vår främsta angelägenhet måste vara att stödja dem som förlorat sina arbeten och familjer som har svårt att få ekonomin att gå ihop. Det är endast genom att åter skapa tillväxt, det är endast genom att återupprätta en ekonomisk och finanspolitisk miljö som leder till företagande som vi kommer att få uppleva ett återupprättat förtroende och en återgång till arbete. Det europeiska biståndsprogrammet på 400 miljarder euro kommer att hjälpa oss att övervinna krisen. Det kommer att tillåta nya investeringar, stärka efterfrågan och därigenom stödja tillväxten och skapa sysselsättning.
Den inre EU-marknaden kan agera som en viktig drivkraft och till skillnad från det kommer eventuella protektionistiska åtgärder endast att förvärra saker och ting. Herr Brown! Det är inte tillräckligt att förkasta protektionism utomlands. Vi måste också undvika att stödja slagord som ”brittiska arbeten för brittiska arbetstagare” i våra länder, för det kommer att försätta oss i en situation med mycket farlig ekonomisk nationalism. Jag litar dock på att kommissionen, fördragens väktare, kommer att se till att lagen följs och att våra företag kan handla på en fri och rättvis marknad. Vår prioritet är att inrätta en ny global finansiell struktur med större stabilitet, mer övervakning och framför allt mer öppenhet. Vi måste påskynda ”Basel II”-reformerna och strikt kontrollera riskfonder.
Herr premiärminister! Jag uppskattar att ni inte kommit hit för att påföra oss era idéer utan för att lyssna på medborgarnas förväntningar. Glöm inte, herr premiärminister, särskilt nästa vecka, att ni är en sann europé.
(Applåder)
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Vilket modigt anförande och vilken briljant beskrivning av vår tids förutsättningar. Det är exakt i denna riktning vi måste gå, och vi europeiska socialister och socialdemokrater - och jag talar inte bara för ledamöterna i min grupp, utan också för Poul Nyrup Rasmussen, som är ledare för vår socialdemokratiska rörelse i Europa - kan skriva under på allt ni sa i ert anförande, herr premiärminister. Detta är en utmärkt väg att gå.
(Applåder)
(FR) Vad gäller kommentarerna från min kollega Joseph Daul är det minsta man kan förvänta sig av ordföranden för en parlamentsgrupp i Europaparlamentet att han kan skilja mellan protektionism och social trygghet. Skillnaden är enorm.
(Applåder)
Beträffande er store president, Nicolas Sarkozy, kanske han vet en del om protektionism, men det finns en sak som han sannerligen inte vet något om, och det är social trygghet.
(DE) Ni har rätt, herr talman, detta är verkligen en stor stund. Så här inför G20-mötet har Gordon Brown kommit hit för att tala i Europaparlamentet. Detta besök visar att forumet för de europeiska folken, Europaparlament, är exakt rätt ställe att presentera de framtidsutsikter som ni har beskrivit för oss i dag, herr premiärminister.
Därför är ert besök mer än bara ett besök i Europaparlamentet. Det pekar ut vägen framåt, för det visar att ni, som brittisk premiärminister och som värd för G20-mötet, tillskriver Europaparlamentet den betydelse som det förtjänar. Med det menar jag att ni betraktar parlamentet som det ställe där multinationell och internationell politik måste diskuteras inom ramen för de kontinentala förbindelserna inom Europa och för Europas förbindelser med andra delar av världen. Tack så mycket för detta, herr Brown. Ni har gjort det rätta.
(Applåder)
Herr premiärminister! Ni nämnde tre grundläggande principer som jag skulle vilja ta upp eftersom de också är de grundläggande principerna för vår rörelse. Det var inte girighet, individuell girighet, som var den avgörande faktorn. Detta har varit ett ständigt inslag i den mänskliga historien och kommer alltid att existera. Detta handlar om ett system där denna individuella girighet kan spridas och bli destruktiv. Det är systemet det är fel på. Detta system med ohämmad marknadsradikalism och liberalism har misslyckats och gått i stöpet. Därför måste det ändras.
Därför har ni rätt när ni säger att vi behöver en europeisk och global reglering av private equity, hedgefonder och offshore-finanscentrum, vilka måste stängas, och regler för kreditvärderingsinstitut. Dessutom måste blankning förbjudas. Det handlar om en hel rad åtgärder som vi, under ledning av Poul Nyrup Rasmussen och trots motståndet från de andra grupperna, länge har krävt. Det är exakt vad som måste göras.
(Applåder från vänster)
Jag vet, kära kolleger till höger, att det är svårt för er att acceptera att en politik som ni har förespråkat i tio år har visat sig vara felaktig. Ni har problem med att hänga med i vad som sker. Jag förstår det, men det ändrar inte det faktum att ni alltid motsatt er denna politik.
Ni har rätt när ni säger att kärnvapenkapprustningen måste stoppas. Ni har rätt när ni säger att samarbetet med USA kommer att tillåta oss att träda in i en ny era av kärnvapennedrustning. Ni har också rätt i att vi behöver solidaritet mellan människor i samhället, liksom solidaritet mellan stater. Därför kommer jag på min grupps vägnar att skriva under för att se till att de nya staterna i denna union kan lita på unionen. Detta är verkligen rätt riktning, herr premiärminister.
Jag vill göra en sista kommentar. Snälla, tala om vid G20-mötet att alla som under den nuvarande ekonomiska krisen försöker spela ut miljöpolitiken mot den ekonomiska politiken gör ett katastrofalt misstag. Den ekonomiska krisen kommer att passera, men klimatförändringen kommer att bestå. Därför behöver vi bådadera. Framför allt behöver vi en effektiv kamp för en bättre klimatpolitik. Denna kamp kommer också att utgöra ett tillfälle att skapa många nya arbetstillfällen. Att kombinera dessa båda saker är exakt rätt strategi.
(Applåder)
Gordon Brown höll ett mycket bra anförande. Ju mer kollegerna till höger motsätter sig vad som sagts, desto tydligare blir det i och med ert anförande, herr Brown, att vi är på rätt väg. Det gläder oss att en sant socialdemokratisk regeringsledare har talat här i dag.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag välkomnar premiärministern till denna hans första etapp av ”Brown G20 World Tour”. Ni har målat upp en omfattande agenda för G20, herr premiärminister, från att bekämpa världens fattigdom via kärnvapennedrustning till fred i Mellanöstern, och jag önskar er all framgång. Min grupp gratulerar er och era kolleger i Europeiska rådet till att ni dragit upp riktlinjerna för en gemensam strategi för toppmötet nästa vecka, även om det nu är med en mer begränsad agenda.
Möjligheterna att samarbeta med Obama-administrationen borde inte förstöras genom en transatlantisk ordstrid. Jag vet att vi delar denna åsikt, men Amerika håller fast vid sin förkärlek för rigid reglering, och denna konjunkturnedgång visar oss i praktiken att de som med berått mod ignorerade tillämpningen av dåliga metoder nu drabbats värst. Vi behöver en europeisk tillsynsmyndighet för finansiella tjänster. Utöva gärna påtryckningar på andra att stödja samma standarder, men deras försiktighet kan inte ursäkta overksamhet från vårt håll. Som ni säger måste vi föra in ärlighet, öppenhet och rättssäkerhet i finanssystemet. En reform av de globala finansinstitutionerna behövs också för att hindra att överskotten i bytesbalanserna och en alltför stor likviditet ger näring åt globala högkonjunkturer som följs av lågkonjunkturer.
IMF måste spela denna roll. Kan IMF samla ytterligare tillgångar med ökad tillgång till krismedel? Borde IMF bli en verklig kapitalförvaltare för delar av de globala besparingarna genom att föregå spekulation, förhindra panik eller stabilisera marknaderna? Hur kan vi reformera dess beslutsstrukturer så att de återspeglar kravet på mer demokratisk tillsyn och på inflytande för tillväxtekonomier?
Det är också avgörande, trots bördan med konjunkturnedgången, att vi konfronterar utmaningen med klimatförändringen och problemen på grund av fattigdomen.
Herr premiärminister! Ni talade om behovet av åtgärder. Kommer ni alltså att ge IMF och Världsbanken ett uttryckligt mandat att ta itu med torkan, översvämningarna och sjukdomarna i kölvattnet av den globala uppvärmningen i utvecklingsländerna? Kommer ni att se till att de stöder, lånar ut pengar och planerar inte bara för marknadsframgångar, utan också för att nå sociala framsteg och gröna mål? Vi behöver en ny och hållbar ekonomi som är inskriven i ett globalt socialt kontrakt. Eran med lättförtjänta pengar är förbi. För den framtida tillväxten får den enes bröd inte vara den andres död.
Men för att nå detta måste EU förespråka samförstånd, och Storbritannien måste vara en del av detta. Herr premiärminister! Ni och jag förespråkar olika falanger inom politiken, men som skottar med en brinnande tro på progressiv politik vet jag att vi båda förstår Robert Burns, som skrev: ”Oh would some Power the gift to give us, to see ourselves as others see us” [ung. ”ge oss förmågan att se oss själva så som andra ser oss”]. Och de som placerar sig själva och Storbritannien på Europas sidolinjer kommer att tvinga sitt land att betala ett högt pris.
Så låt Storbritannien vara en positiv partner som är stöpt i den europeiska formen. Herr premiärminister, jag förväntar mig att den gemensamma valutan kommer att bli starkare efter denna kris. I lågkonjunkturens kalla vindar har investerarna sökt skydd under eurons vingar. Ni har utformat fem bysantinska tester som hindrat Storbritannien från att gå med i valutasamarbetet under de senaste tio åren. Kommer ni nu att arbeta för att föra in Storbritannien i eurosamarbetet under perioden efter lågkonjunkturen? Storbritannien borde inte ta ett steg tillbaka medan andra går framåt. Detta är ett spel som Storbritannien också kan spela.
(Livliga applåder)
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! I stället för att själv gå i socialismens, liberalismens, konservatismens eller någon annan ideologisk ”isms” fälla som det talas om här i parlamentet regelbundet, vill jag till att börja med gratulera premiärministern till hans villighet att komma hit för att lägga fram ett argument, starkt försvara det, men främst av allt erbjuda en bro mellan Europa och Amerika när det gäller hur vi kan lösa några av de problem och svårigheter som vi har framför oss, i synnerhet med tanke på att vi nu befinner oss i en tid med en global kris. Men under denna globala kris borde vi inte glömma bort tidigare framgångar.
Under de senaste 15 åren har vi haft en tidigare icke skådad ekonomisk tillväxt, en tidigare icke skådad sysselsättningstillväxt, en tidigare icke skådad rikedomsalstring och tidigare icke skådade åtgärder när det gäller att hjälpa och bistå utvecklingsländerna. Dessa nya planer som läggs fram borde inte handla om att kasta ut barnet med badvattnet. De borde handla om att bygga vidare på de befintliga framgångarna, om att erkänna vilka misstag som gjorts och se till att vi båda kan staka ut en ambitiös plan inför framtiden för en global återhämtning baserad på gemensamma mål för gemensamma värderingar i en gemensam riktning. Denna gemensamma riktning måste ständigt bygga på nödvändigheten att skapa bättre resultat för människor, inte bättre saker för marknaderna eller för ekonomin.
Herr premiärminister! Ni citerade Michelangelo i ert anförande tidigare, och det finns ett annat bra citat från en irländsk poet, Oscar Wilde, som sagt: ”We are all lying in the gutter, but some of us are looking at the stars” [vi ligger alla i rännstenen, men vissa av oss ser stjärnorna]. Och nu når vi stjärnorna! Denna nya kris utgör också ett tillfälle. Barack Obama har med rätta sett en möjlighet att föra Amerika tillbaka in på världsarenan. Sanningen är att jämfört med Marshallplanen efter andra världskriget finns det ingen kraftfull makt på världsarenan i dag som kan rädda resten av världsekonomin. Vi är alla beroende av varandra i de utmaningar som vi står inför, men också när det gäller de lösningar som vi kan genomföra.
Jag anser att när vi som mest behöver staka ut denna nya väg framåt kan vi naturligtvis tala om en koldioxidneutral ekonomi och om de jobb som kan skapas genom detta - och detta är mycket viktigt - samt om omskolning och vidareutbildning, vilket är av grundläggande betydelse. Social trygghet för de som mest behöver det är en nödvändighet för utvecklingen, men låt oss inte hänga upp oss på att säga att hur mycket en bankdirektör kommer att få är den avgörande faktorn för vilken typ av lösning vi kommer att hitta. Bättre lagstiftning, bättre övervakning - men också bättre genomförande av denna lagstiftning - för när det gäller bankkrisen handlade det i många fall inte om brist på lagstiftning utan snarare om en brist på övervakning och tillämpning av reglerna.
Jag tror att en av de centrala faktorer som vi nu måste eftersträva och tillämpa inför framtiden är att ingjuta inte bara en visshet om hur marknaderna kommer att fungera, om vilken typ av tillflyktsorter som skulle avskaffas, om avskaffandet av skatteparadis och den svarta banksektorn, utan låt oss också visa lite förtroende för folket i gengäld. Låt oss visa dem att det finns en väg ut ur krisen, att det finns ett ljus i slutet av tunneln, men viktigast av allt - låt oss visa dem att de är en del av lösningen.
På iriska har vi ett uttryck som kallas meitheal, det vill säga att människor går samman och samarbetar för att rädda skörden. Nu är det dags för oss alla att samarbeta, inte bara för att rädda denna skörd, utan för att rädda planeten.
Monica Frassoni
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman! Det gläder mig att få se premiärministern här. Med tanke på det begränsade intresse han visat för EU och Europaparlamentet under en lång tid tar jag hans närvaro här som ett gott tecken på att människor kan förändras.
Jag är också övertygad om att ni efter i dag, herr premiärminister, kanske kommer att annonsera avskaffandet av ett par undantagsklausuler eller till och med, liksom min vän Graham Watson sa, annonsera Storbritanniens inträde i eurosamarbetet.
Jag måste dock påminna er om att i merparten av de frågor som ni tog upp - demokratiska reformer, sociala frågor, arbetstidsdirektivet, skatter - var er regering på fel sida.
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Herr premiärminister! Ni, tillsammans med ett stort antal av era kolleger och vår egen ordförande José Manuel Barroso, är ansvariga för det faktum att Europeiska unionen inte har några instrument för finanspolitisk reglering eller någon finans- eller budgetpolitik, vilka i dag vore så värdefulla när det gäller våra möjligheter att hantera krisen. Det är bra att komma ihåg det, för när syftet är att föreslå trovärdiga lösningar hör det till god ton att erkänna att misstag ursprungligen gjorts.
Så låt oss fundera över hur trovärdigt detta korståg mot skatteparadisen är. Skatteparadisen framstår som ett mycket enkelt mål - alla hatar dem - men verkligheten skiljer sig något från denna uppfattning. Vissa misstänker till och med att vi talar så mycket om skatteparadis för att vi inte kan enas om särskilt mycket annat att tala om.
Herr premiärminister! Vi anser att det är viktigt att sluta att tro att det är omöjligt att begränsa den fria rörligheten för kapital, och att de miljontals euro som slösats bort på spekulation inte kan användas på ett bra sätt. Vi måste stoppa, inte reglera, riskfondernas verksamhet. Vi måste föra bankerna tillbaka till en punkt där de gör det arbete för vilket de uppfanns i Toscana för många århundraden sedan: att finansiera realekonomin.
Att skärpa marknadsövervakningen är inte tillräckligt, utan vi måste minska vinsterna för dem som spekulerar. Det bör påpekas att maffian i dag har 120 miljarder euro undanstoppat i skatteparadis. Vi måste beslutsamt sikta på dubbla deklarationer och dubbel öppenhet: de som sätter in pengar i ett annat land måste deklarera detta. De banker som tar emot insättningar måste deklarera dessa. Det finns inget mellanting. Resten är bara tomt prat, och jag är rädd att vi kommer att drunkna i tomt prat om G20 inte ger ett resultat som är starkare än det babbel som vi hör runt omkring oss.
Herr premiärminister! Precis som er föregångare har ni här använt starka och känsliga ord på Shakespeares språk, men återigen har ni i likhet med honom få konkreta förslag. Ni talar om ekologiskt återställande av miljön. Men enligt er regerings plan går endast 7 procent av investeringarna till miljöprojekt, medan Sydkorea och Kina och till och med USA håller en takt som vi med våra fina ord inte kan hålla jämna steg med.
Ni talar om Köpenhamn, men återigen nådde inte Europeiska rådet någon överenskommelse om en klimatförändringsfond för utvecklingsländerna. Ni vet dock alltför väl att utan ett omfattande finansiellt åtagande är Köpenhamn destinerat att misslyckas och med det kommer också våra ambitioner att styra klimatförändringarna att misslyckas.
(EN) Bra tal, herr Brown, men vad är ni egentligen redo att göra?
(Applåder)
Francis Wurtz
för GUE/NGL-gruppen. - (FR) Herr talman, herr Barrot, herr Brown! Liksom ni påminde oss om föll Berlinmuren för 20 år sedan, vilket en gång för alla satte stopp för den modell som tillämpades där och som hur som helst hade varit på utdöende under en viss tid.
Under dessa omständigheter var frestelsen att ge efter för en ohämmad kapitalism alltför stor. Europeiska unionen har följt andra när det har gällt att ge efter för denna frestelse. Skaparna av denna nya modell eller deras efterträdare har i dag tappat kontrollen över sin nu ohanterliga skapelse. För att ta oss igenom vad som också är en existentiell kris måste vi först våga ifrågasätta saker och ting. Jag får inte intrycket av att vi har slagit in på den vägen.
Vid Europeiska rådets senaste möte sa kommissionens ordförande att vi var jämlika inför situationen. Rådsordföranden sa att han var mycket nöjd med de resultat som nåtts, medan förstapriset gick till Silvio Berlusconi, liksom så ofta, som anser att Europeiska unionen är en frisk kropp som drabbats av ett virus. Tiden får utvisa hur det ligger till med den saken.
Än så länge har de sällsynta självkritiska rösterna kommit från de ekonomiska kretsarna själva, som exempelvis från ordföranden för Morgan Stanley i Asien, som sagt att vi alla är ansvariga: finansinstituten, tillsynsmyndigheterna, kreditvärderingsinstituten, styrelserna, politikerna och centralbankerna och att vi alla måste acceptera detta gemensamt. Detta kommer att förändra oss.
Herr premiärminister! Jag tror att ni är den första europeiska ledaren som har antytt att en del av skulden är er. Det gällde den inställning med vilken ni för tio år sedan följde Asienkrisen: en inställning som ni i dag anser inte var tillräckligt beslutsam mot dem som ansåg att dessa problem var övergående.
Den gamla idén att marknaderna var effektiva och kunde reglera sig själva är passé, sa ni. Jag måste säga att jag föredrar denna gest med ödmjukhet framför det allt annat än tillfredsställande tal som er föregångare höll här i parlamentet i ett tidigare liv.
Jag är dock övertygad om att problemet är ett annat. Liksom anges i den aktuella rapporten från sekretariatet för FN:s konferens om handel och utveckling måste vi stänga det stora kasinot. Den doktrin som tillämpats under de senaste 20 åren är ett spektakulärt misslyckande.
Därför har de som högtravande framställt G20 som det nya Bretton Woods vid vilket kapitalismen skulle omformas eller till och med moraliseras fört våra medborgare bakom ljuset. Mötet i London den 2 april kommer inte att vara början till en revolution.
Unit, som är en stor fackförening i ert land, har enligt min mening hittat en mycket enkel och korrekt fras för att sätta fingret på var skon klämmer. Dess slogan för den marsch som organiseras nästa lördag i London kommer att vara, och jag citerar: ”Put people first” [folket först]. Det kan tyckas uppenbart, men det gränsar till en vetenskaplig revolution jämfört med vad som har blivit det dominerande systemet.
Detta säger en hel del om karaktären hos vår tids utmaningar.
(Applåder)
Nigel Farage
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Premiärministern fick kritik i eftermiddags för hans kommentar om ”brittiska arbeten till brittiska arbetare”, men ni kan bortse från detta, eftersom från det ögonblick då han sa det så tror jag inte att någon på allvar trodde att han någonsin skulle, i egenskap av brittisk premiärminister, sätta brittiska arbetstagares intressen före sin europeiska dröm. Det visade ni verkligen i eftermiddag, herr premiärminister.
Det är bara synd att, bortsett från UK Independence Party, verkar praktiskt taget ingen ha brytt sig om att dyka upp för att lyssna på er. Ni är väldigt populär här. Ni är verkligen populär här eftersom ni, inom ett par dagar efter Irlands ”nej” till Lissabonfördraget, lyckades driva igenom just det fördraget i det brittiska parlamentet och i och med det bryta ett särskilt offentligt deklarerat löfte till det brittiska folket om att de skulle få folkomrösta om konstitutionsfördraget.
Skäms på er, herr premiärminister, för att ni gjorde så. Ni har devalverat demokratin i ert eget land, och ni har devalverat det förtroende som era väljare har för er som brittisk premiärminister. Självklart vet vi varför. Anledningen är att vi skulle ha röstat nej. Ni sa i ert anförande att det bara är extremister som är emot EU. Det kan kanske stämma in på yrkespolitiker, men en klar majoritet av det brittiska folket vill ha vänskap och fri handel med Europeiska unionen utan att vara medlemmar av denna politiska union.
Ni kan inte fortsätta att bygga detta EU mot allmänhetens vilja. Om ni gör det mot folkets vilja kommer ni att lagra enorma sociala och politiska problem för framtiden. Var snäll och låt Europas folk få bestämma sitt eget öde. Låt det inte ske i parlament som detta eller som Westminster. Det kommer inte att fungera!
När det gäller ekonomin har ni sagt att ni av någon anledning är ekonomins guru. Ni är mannen som kan rädda världen. Jag kommer väl ihåg er första stora åtgärd som finansminister när ni sålde 400 metriska ton guld på världsmarknaden för 275 US-dollar per uns. Enligt dagens uppskattning skulle det vara värt 10 miljarder US-dollar mer. Det var inte bara det att ni misstog er; det kan ju hända alla. Det var det att ni tillkännagav i förväg hur mycket ni skulle sälja och på vilken dag försäljningen skulle ske. Det var ett grundläggande misstag som inte ens en medelmåttlig ekonomistudent på grundkursen - till och med i dessa utbildningsmässigt devalverade tider - skulle ha begått. Dessutom har ni ödelagt vårt privata pensionssystem, och ni fråntog Bank of England dess förmåga att reglera bankerna och gav det i stället till Finansinspektionens begränsade byråkrater vid Canary Wharf.
Vi har inte hört någon ursäkt. Er regering har bett om ursäkt för Amritsarmassakern, ni har bett om ursäkt för slaveriet, ni har bett om ursäkt för så gott som allt. Vill ni vara snäll och be om ursäkt för vad ni gjorde som finansminister, så kan vi kanske börja lyssna på er?
Daniel Hannan
(EN) Herr talman! Jag märker att premiärministern redan behärskar EU-politikerns nödvändiga skicklighet, nämligen förmågan att säga en sak här i parlamentet och någonting helt annat till sina väljare därhemma.
Herr premiärminister! Ni har talat här om frihandel, och amen till det. Vem skulle ha kunnat tro när man lyssnade till er nu att ni tidigare sagt ”brittiska arbeten till brittiska arbetare” och att ni har gett statligt stöd till, och i vissa fall förstatligat helt, delar av vår ekonomi, inklusive fordonsindustrin och flera banker?
Kanske skulle ni ha en större moralisk auktoritet här i parlamentet om era handlingar överensstämde med era ord. Kanske skulle ni få en större legitimitet i världens olika råd om inte Storbritannien gick in i denna lågkonjunktur med de värsta förhållandena av samtliga G20-länder.
Sanningen är att ni inte längre har några pengar. Landet har nu ett underskott i statskassan. Varje brittiskt barn föds med en skuld på cirka 20 000 brittiska pund. Att betala av räntan på det lånet kommer att kosta mer än att utbilda barnet.
I dag försökte ni återigen lägga skulden på andra. Ni talade om en internationell recession, en internationell kris. Det stämmer att vi alla seglar in i stormbyarna tillsammans, men inte alla har en båt i ett så uselt skick som vår. I de andra båtarna användes de goda åren till att täta skroven och förbereda riggen, med andra ord att betala av på lånen. Men ni använde de goda åren till att låna ännu mer. Som en konsekvens av det har den ackumulerade tyngden av er skuld pressat vårt skrov djupt ned i vattnet under er tid som kapten.
Vi har nu ett underskott som gränsar till 10 procent av bruttonationalprodukten - en nästan otrolig siffra. Mer än Pakistan och mer än Ungern - länder som redan har kallat in Internationella valutafonden.
Problemet är inte att ni inte ber om ursäkt. Som alla andra har jag för länge sedan accepterat att ni är patologiskt inkapabel att ta ert ansvar i dessa frågor. Det handlar i stället om att ni med flit fortsätter att försämra vår situation genom att godtyckligt spendera det lilla vi har kvar.
Under de senaste 12 månaderna har 100 000 arbeten i den privata sektorn försvunnit, och ändå har ni skapat 30 000 arbetstillfällen i den offentliga sektorn. Herr premiärminister, ni kan inte fortsätta att i all evighet krama ur den produktiva delen av ekonomin för att finansiera ett aldrig förut skådat uppslukande av den icke-lönsamma delen. Ni kan inte spendera er ut ur en recession eller låna för att bli av med skulden. När ni på det där träiga och slentrianmässiga sättet upprepar att vår situation är bättre än andras, att vi är väl utrustade för att klara oss igenom stormen, måste jag säga att ni låter som en partipamp från Brezjneveran som förklarar partilinjen.
Ni vet och vi vet, och ni vet att vi vet att det är nonsens. Alla vet att Storbritannien ligger sämre till än något annat land nu när vi går in i dessa svåra tider. Internationella valutafonden har sagt det. Europeiska kommissionen har sagt det. Marknaderna har sagt det, vilket är anledningen till att vår valuta har devalverats med 30 procent, och snart kommer även väljarna att få chansen att säga det.
De ser vad marknaden redan har sett - att ni är en devalverad premiärminister i en devalverad regering.
Gordon Brown
premiärminister för Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland. - (EN) Herr talman! Det är verkligen en hyllning av Europaparlamentet att så många olika åsikter av så många olika personer kan uttryckas på så kort tid. Jag tackar er för era synpunkter.
Jag hoppas dock att vi även efter att partipolitiken har lugnat ner sig kommer att komma ihåg tre saker. För det första att det är viktigt att världen gemensamt tar itu med denna kris. Att vi skulle sitta var för sig, avvakta och inte samarbeta med andra länder är ett recept för misslyckande och för en oförmåga att lösa ett problem som i själva verket är den globala bankverksamhetens misslyckande som har spridit sig över den industriella ekonomin. Om vi inte förstår problemet kommer vi inte att kunna förstå lösningen.
Vi hade ett slags strömavbrott i hela bankväsendet över hela världen. Vi fick reda på att de som vi trodde var oberoende banker i själva verket var helt intrasslade med andra banker i olika länder och att vi måste ta itu med det problemet. Oavsett vilka partipolitiska linjer som personer vill använda så är detta sanningen: vi måste ta itu med problemet att omstrukturera det globala bankväsendet.
EU tog täten. Vi rekapitaliserade våra banker. Andra länder har nu gjort detsamma. Mer än en biljon dollar har tillskjutits som kapital till banker över hela världen. Vi har nu skapat försäkringssystem och andra system för att behandla de nedskrivna tillgångarna. Detta måste göras, och det måste göras med hjälp av ett globalt samarbete.
Det andra vi måste inse, trots olika politiska åsikter här i parlamentet, är att globalt samarbete - inte bara när det gäller bankinstituten, utan även på andra områden, som inom skatte- och penningpolitiken och handeln - måste vara en väldigt viktig del i vår inställning till framtiden. Vare sig vi gillar det eller inte så ändras världen i en rasande takt. Det finns en större tillverkning i Asien än i EU. Det pågår en handel runtom i världen med en hastighet som vi före krisen aldrig hade skådat, och vi måste hantera den genom att skapa en global handelsmiljö som är avreglerad men även rättvis. Oavsett Europaparlamentets åsikter anser jag att folk även måste ta ställning till detta.
Den tredje aspekten, som jag anser det, i denna debatt är att för globala lösningar till globala problem så krävs det inte bara att våra EU-institutioner är starka utan även att våra globala institutioner är det. Jag fick frågan av de personer som kommenterade mitt anförande tidigare vad vi kan göra för att reformera dessa globala institutioner. Internationella valutafonden, Världsbanken och Världshandelsorganisationen är alla organisationer som byggdes upp under 1940-talet för att hantera problemen då. Nu är det år 2009. Vi hade nationella kapitalmarknader. Nu har vi globala marknader. Vi hade inhemsk konkurrens. Nu har vi global konkurrens. Världen har förändrats i grunden, och vi behöver institutioner som återspeglar en global ekonomi i sin verksamhet och i hanteringen av de problem vi har.
Jag fick en fråga om jag kunde eller kunde försöka se till att Internationella valutafonden hade de nödvändiga resurserna för att hantera problemet med de ekonomier som för ögonblicket inte kan upprätthålla sig själva på grund av kapitalflykten. Svaret är att vi måste göra det. Jag fick frågan om Världsbanken och andra internationella institutioner kan hjälpa länder där krisen skapat en stor fattigdom. Vi måste göra det. Jag tror att läxan som vi lärt oss av denna kris är att vi nu befinner oss i en global ekonomi. Det finns globala problem som kräver globala lösningar. Det krävs då att vi bildar globala institutioner, och mitt budskap till Europaparlamentet är väldigt tydligt. EU har visat vägen på så många andra områden. Det är nu dags att gå i bräschen för skapandet av de globala institutioner som kan ta itu med de globala problem som vi har och tillhandahålla globala lösningar.
Detta är ett test på hur vi, som under de senaste 60 åren skapat ett EU som ger socialt skydd och ekonomiska framsteg, kan hjälpa till att skapa en värld där vi har ekonomisk utveckling, miljöskydd och social rättvisa på samma gång. Jag anser att oavsett de olika åsikter som uttryckts här i parlamentet finns det en vilja hos världens befolkningar att göra det och att EU kan spela en stor roll i detta.
(Livliga applåder)
Talmannen
Ärade kolleger! Dagens livliga debatt har visat den vikt som vi i Europaparlamentet fäster vid att garantera ett framgångsrikt resultat av G20-toppmötet. Jag vet att premiärministern måste gå snart eftersom han ska resa till New York för ytterligare förberedelser inför nästa veckas toppmöte.
Herr premiärminister! Vi är tacksamma att ni kunde närvara denna eftermiddag och önskar er all lycka i ert viktiga arbete. Att välkomna en brittisk premiärminister till Europaparlamentet är alltid ett väldigt spännande ögonblick. Dagens utmärkta debatt har inte varit något undantag. Herr premiärminister, tack så mycket.
(Applåder)
Ilda Figueiredo  
Det görs uttalanden i dag som skulle ha varit otänkbara för ett år sedan. Samtidigt råder det fortfarande olika åsikter bland EU:s ledare. Detta visar å ena sidan på ett försök att fly undan ansvar för den nyliberala politikens allvarliga konsekvenser, och å andra sidan handlar det om att sparka upp damm för att dölja vilka vägar som tas, som i grund och botten är samma som tidigare men med några mindre förändringar. Det innebär att principen om att ”saker behöver förändras så att allting kan förbli detsamma”, som Luchino Visconti så skickligt utforskade i sin film ”Leoparden”, ännu en gång rekommenderas.
Medan den brittiske premiärministern Gordon Brown hävdar att ”marknaden är där för att tjäna oss” och att ”vi inte är här för att tjäna marknaden” utan att för den delen presentera några grundläggande åtgärder för att effektivt kontrollera marknaden eller medan han begränsar sig till att insistera på samordning och regleringsåtgärder för skatteparadis, så har Europeiska kommissionens ordförande, José Manuel Barroso, insisterat på avregleringen av internationell handel och Doharundan.
Ingenting har sagts om åtgärder för att avsluta privatiseringen av offentliga tjänster och strategiska sektorer i våra ekonomier. Ingenting har sagts om att göra sig av med den liberala Lissabonstrategin eller försvara sysselsättning som garanterar rättigheter genom att sätta stopp för försöken att försämra arbetslagstiftningen.
