Utvärdering av det svenska ordförandeskapet - Slutsatserna från Europeiska rådet av den 10 och 11 december 2009 (debatt)
Talmannen
Jag vill varmt välkomna statsminister Fredrik Reinfeldt, som i nästan ett halvår varit rådets tjänstgörande ordförande. Jag vill också välkomna kommissionens ordförande José Manuel Barroso.
Nästa punkt är en gemensam debatt om
uttalandet av rådet om resultaten av det svenska ordförandeskapet, och
rapporten från Europeiska rådet och uttalandet av kommissionen om resultaten av Europeiska rådets möte den 10 och 11 december 2009.
Fredrik Reinfeldt
Herr talman! Jag är tacksam över att jag fått tillfälle att än en gång tala i Europaparlamentet vid en så avgörande tidpunkt.
Företrädare för 193 länder sitter just nu samlade i ett konferenscentrum i Köpenhamn för att tala, argumentera, förhandla och försöka leva upp till förväntningarna från miljontals människor runt om i världen. Endast två dagar återstår av FN:s klimatkonferens. Snart kommer vi att kunna blicka tillbaka på ett möte som var av avgörande betydelse inte endast för EU utan för hela världen - ett möte av avgörande betydelse för dem som inte kan odla sina grödor på grund av vattenbrist, liksom för dem som förlorat sina hem i orkaner eller översvämningar och för dem som förgäves bygger vallar mot en havsvattennivå som stiger för varje år.
Vi vet vad som står på spel, så varför är det då så svårt att agera? Är det av rädsla för att vår livsstil ska förändras? Ändå vet vi att om vi fortsätter att utnyttja världens resurser som vi nu gör kommer vi inte längre att kunna behålla vår nuvarande livsstil, och vi kommer att ställas inför ännu mer drastiska förändringar. Vi har åtskilligt mer att frukta än vår vardagliga bekvämlighet.
Kampen mot klimatförändringen har stått allra högst på dagordningen under hela det svenska ordförandeskapet, vid alla möten med Europeiska rådet och under samtliga toppmöten med Europeiska unionens främsta partnerländer. Som ni säkert känner till tog vi under Europeiska rådets möte i oktober på oss ett mycket omfattande uppdrag om att bibehålla EU:s ledande ställning i klimatförhandlingarna. Vi enades om ett långsiktigt mål för minskning av utsläppen med mellan 80 och 95 procent senast 2050, och vi förnyade vårt erbjudande om att minska utsläppen - med 30 procent, under förutsättning att andra gör motsvarande insatser. Vi enades om utsläppsminskningar för internationella transporter, och trots motstånd från vissa håll satte vi ett pris på de övergripande finansbehoven i utvecklingsländerna för att de ska kunna bekämpa klimatförändringen. Förra veckan tog vi - efter flera veckors bilaterala överläggningar - ytterligare ett steg och lade fram ett gemensamt ekonomiskt paket på 7,2 miljarder euro som öronmärkts för en ”rivstart” av åtgärder mot klimatförändringen i utvecklingsländerna under de kommande tre åren.
Jag vet att detta inte räcker. Jag måste därför understryka att även om jag gläder mig över att Europeiska rådet kunde gå med på denna åtgärd är tiden nu mogen för övriga industriländer att ansluta sig till oss.
Vad måste vi då göra i Köpenhamn? Vi måste få till stånd bindande åtaganden om att minska utsläppen av växthusgaser, både från industriländerna och utvecklingsländerna, och därmed se till att den globala uppvärmningen håller sig under det tvågradersmål som vetenskapen säger är nödvändigt.
Jag har suttit i samtal med Indiens och Kinas ledare. Jag vet vad de säger om detta. Varför ska de gå med på ren och grön utveckling när vi har förorenat världen i årtionden? Detta är ett sätt att se på saken, men problemet är att industriländerna inte ensamma kan lösa problemet. Det är bara en tidsfråga innan utvecklingsländernas utsläpp är högre än industriländernas. Vi måste därför samarbeta för att lösa problemet. För vår del kan vi kompensera för åratals ansvarslöst beteende. Vi kan hjälpa till att finansiera klimatåtgärder i utvecklingsländerna. EU tog sitt ansvar i förra veckan. Det är inte formen som är avgörande i Köpenhamn utan innehållet. Vi kan vara nöjda om vi får en överenskommelse om utsläppsminskningar och finansiering och ett åtagande om att vidta omedelbara åtgärder, och vi kan, vilket är väl så viktigt, påbörja kampen mot klimatförändringen.
Förra året drabbades vi plötsligt av den allvarligaste finanskrisen sedan 1930-talet. Marken skalv bokstavligen under våra fötter. Plötsligt stod det klart hur sammanlänkade finansmarknaderna var och hur beroende av varandra vi alla var när det gällde att komma fram till en gemensam lösning. På bara några månader antog EU:s regeringar exceptionella stödåtgärder. Det var en snabb och imponerande insats, men den hade sitt pris. Vårt samlade underskott i de offentliga finanserna uppgår nu till 7 procent av bruttonationalprodukten (BNP) - mer än tre gånger så mycket som förra året. Tjugo medlemsstater är föremål för underskottsförfaranden. Uppföljningen av den ekonomiska och finansiella krisen har alltså helt naturligt varit en annan mycket viktig prioritering under hösten.
Låt mig i korthet nämna vad vi har gjort. I slutet av oktober enades vi om en finanspolitisk exitstrategi, och vid förra veckans möte i Europeiska rådet kom vi överens om exitstrategier från finansiella stödsystem. Vi enades dessutom om ett helt nytt system för finansiell tillsyn i Europa. När finansflödena är internationella kan tillsynen inte längre vara nationell. Nu är det Europaparlamentets sak att hjälpa oss att ta de sista stegen.
Vi insåg också att ”bonuskulturen” inte kunde fortsätta på det sätt som människor vant sig vid. Det gläder mig att EU lyckades övertala G20-länderna att gå med på långtgående förändringar av denna politik. De nya bestämmelserna innebär att behovet av en koppling mellan resultat och belöning betonas.
Den ekonomiska och finansiella krisen drabbade oss hårt, men vi har visat handlingskraft, och vi har stärkt vårt motstånd. När vi väl har återhämtat oss kommer EU att stå starkare tack vare de åtgärder vi vidtagit.
Det svenska ordförandeskapet ägde rum under en period av institutionell förändring. När vi tog över den 1 juli hade nyval skett till Europaparlamentet. Vi hade ännu inte utsett någon ordförande för kommissionen. Utgången av den då förestående irländska folkomröstningen var osäker. Det var oklart om Lissabonfördraget skulle ratificeras av samtliga medlemsstater. Det var inte ens klart om det skulle kunna träda i kraft under det svenska ordförandeskapet.
Därefter löste den dramatiska situationen upp sig. I nära samråd med parlamentet utsågs José Manuel Barroso till ordförande för Europeiska kommissionen för en andra period. Ordförandeskapet hade nu en stabil motpart i kommissionen att samarbeta med. Resultatet av den irländska folkomröstningen blev en seger för Irland. Det blev en seger för det europeiska samarbetet. Det förde oss ett steg närmare Lissabonfördraget.
Sedan inträffade emellertid det oväntade. Sent omsider ställde den tjeckiske presidenten nya villkor för att skriva under. Vi var tvungna att hantera dessa krav på ett sätt som inte föranledde andra medlemsstater att ställa liknande villkor, och vi lyckades med detta vid Europeiska rådets möte i oktober. Några dagar senare skrev den tjeckiske presidenten under. Omedelbart efter undertecknandet inledde jag på nytt överläggningar med mina kolleger. Vi måste enas om de höga befattningarna - om posten som Europeiska rådets ordförande och om nomineringen till hög representant. Jag överdriver inte när jag säger att det var en lättnad när alla förberedelser var i hamn den 1 december. Lissabonfördraget kunde äntligen träda i kraft.
Nu kommer EU att bli mer effektivt. Unionen kommer att förfoga över bättre verktyg för att bekämpa klimatförändringen och påverka den globala ekonomiska dagordningen. Rådets nye ordförande kommer att trygga kontinuiteten. Den höga representanten kommer att garantera samordningen i våra yttre förbindelser. Vi kommer att få en mer demokratisk union, där Europaparlamentet och de nationella parlamenten kommer att vara mer delaktiga. Europeiska unionen har trätt in i en ny era.
När jag stod här inför er den 15 juli befann vi oss fortfarande mitt i den ekonomiska och finansiella krisen. Det rådde osäkerhet om övergången till det nya fördraget. Vi visste inte om vi skulle kunna enas och stödja andra på den inte så långa - men mycket slingriga - vägen till Köpenhamn.
I och med Europeiska rådets möte i förra veckan har det svenska ordförandeskapet uppnått resultat inom samtliga fem prioriterade mål: Ett starkt EU-mandat för klimatförändringen. En uppföljning av den ekonomiska och finansiella krisen. EU:s Östersjöstrategi. Stockholmsprogrammet för rättsliga och inrikes frågor. En förstärkning av EU som global aktör, vilket innefattar utvidgning och en ny utrikestjänst. Som jag sade tidigare innebär Lissabonfördraget att Europeiska unionen har trätt in i en ny era.
Jag vill avsluta med att tacka er alla. Ordförandeskapet behövde hjälp av Europaparlamentet med att ta sig an de utmaningar vi stod inför. Tack för att ni gav oss den hjälpen.
Jag vill även tacka kommissionen, och särskilt José Manuel Barroso. Jag har nog umgåtts mer med José Manuel den här hösten än vad som kan anses riktigt hälsosamt. Han har varit ett fantastiskt stöd för mig och det svenska ordförandeskapet.
Avslutningsvis vill jag tacka medlemsstaterna för deras vilja att lägga alla meningsskiljaktigheter åt sidan och börja kompromissa - med Europas bästa för ögonen - för att hitta lösningar som inte endast gynnar dem själva utan hela Europa. Enighet ger styrka.
José Manuel Barroso
Herr talman, herr statsminister! Under det senaste halvåret har vi sett ett nytt fördrag träda i kraft, som sätter punkt för nästan ett årtionde av debatt och innebär nya möjligheter för dagens nya utvidgade EU. Vi har fått de första bevisen på att beslutsamma åtgärder för att stabilisera den krisdrabbade europeiska ekonomin ger resultat. När vi nu går in i slutförhandlingen i Köpenhamn kan vi klart säga att EU har arbetat hårt och med obrutet engagemang för att få till stånd avgörande globala åtgärder mot klimatförändringen.
Jag vill således ge statsminister Fredrik Reinfeldt och hela det svenska ordförandeskapet ett mycket uppriktigt erkännande för ett synnerligen framgångsrikt ordförandeskap. Det är speciellt betydelsefullt att det svenska ordförandeskapet på ett så effektivt sätt har genomfört ratificeringen av Lissabonfördraget och hanterat övergången till det nya fördraget, samtidigt som man uppnått alla de övriga målen. Europeiska rådet har utnämnt sin förste ordförande och sin första höga representant, tillika vice ordförande för kommissionen. Vi får heller inte glömma - eftersom det ju var ett mycket betydelsefullt ögonblick för parlamentet efter rådets enhälliga utnämning - att parlamentet med kvalificerad majoritet utsett ordföranden för nästa kommission.
Europeiska rådet möttes under förra veckan för första gången som en fullfjädrad institution. Det var även första gången som den nya höga representanten och kommissionens vice ordförande Catherine Ashton närvarade. Europeiska rådets nye ordförande kommer att fullt ut vara i tjänst från den 1 januari 2010 och ha redogjort för hur han tänker sig rådets framtida organisation. Jag välkomnar varmt alla förslag till större stadga och bättre kontinuitet i rådets arbete. Jag välkomnar också tankarna på öppnare politiska diskussioner och korta, slagkraftiga slutsatser.
En rad andra frågor avhandlades vid mötet med Europeiska rådet. Jag vill nämna en enda mycket viktig sådan, nämligen utarbetandet av EU:s Östersjöstrategi, som kan bli en förebild för övrigt regionalt samarbete inom EU och med en del av våra partnerländer.
När det gäller ekonomin upprätthåller vi en rimlig balans mellan att behålla stimulansåtgärderna och förbereda exitstrategierna. Jag redogjorde för EU 2020-strategin. Jag hoppas att rådet kommer att prioritera diskussionen om den här mycket viktiga dagordningen för Europas framtid även i anslutning till diskussionerna under kommande möten, vid Europeiska rådets officiella möte i februari och vid rådets vårmöte. Jag vill här upprepa mitt erbjudande att komma till detta plenarsammanträde, så att parlamentet kan anordna en särskild debatt om denna viktiga fråga. Jag anser att det är oerhört viktigt att parlamentet och rådet är fullt insatta i EU 2020-strategin, eftersom det är här vår framtid kommer att avgöras.
När det gäller Stockholmsprogrammet har kommissionens förslag nu omsatts i en gemensam strategi för de kommande fem åren. Jag vet att många i parlamentet delar vår beslutsamhet att använda denna språngbräda för att utnyttja Lissabonfördragets möjligheter till en nyorientering när det gäller EU:s åtgärder för frihet, säkerhet och rättvisa. Detta var ett av huvudskälen till att jag beslöt att organisera om portföljerna på det här området i nästa kommissionskollegium. Det kommer att vara ett av de viktigaste områdena för EU:s arbete under de närmaste fem åren.
Rådet hade särskild betydelse för klimatförändringen. Under de gångna åren har EU utarbetat en konsekvent och målmedveten strategi för klimatförändringen. Jag är mycket stolt över att kommissionen har tagit initiativet till denna mycket långtgående dagordning. Det kommer kanske att dröja årtionden innan effekten av minskade utsläpp kommer att märkas, men vi tar redan nu konkreta steg och ser till att åtgärderna blir rättsligt bindande.
Låt oss tala klarspråk. Vissa partnerländer har tillkännagett sina avsikter i pressmeddelanden - vi däremot har tillkännagett våra avsikter genom lagstiftning, en lagstiftning som samtliga medlemsstater har ställt sig bakom. Den utvecklade världen måste agera, men den måste även hjälpa utvecklingsländerna att frikoppla tillväxt och utsläpp. Europeiska rådets möte förra veckan var med all rätt inriktat på hur vi kan utnyttja det globala ledarskapet för att uppnå en långtgående överenskommelse i Köpenhamn. Det handlar här om att utlova stöd till utvecklingsländerna - inte i någon avlägsen framtid utan redan nästa år - och se till att överenskommelsen är övergripande och innefattar kontrollmekanismer som gör att den får effekt. Det handlar också om en fortsatt beredskap att sätta målen ännu högre, men bara under förutsättning att också andra lägger fram långtgående åtaganden.
Jag anser att mötet med Europeiska rådet ledde till mycket viktiga resultat i två frågor. För det första lyckades rådet, när det gäller ekonomin, utarbeta ett finanspaket som kan sättas in snabbt och är större än väntat och, än viktigare, som stöds av samtliga medlemsstater. Naturligtvis har en del påstått att detta är otillräckligt för att komma från EU, men 7,2 miljarder euro, över 10 miljarder US-dollar i rådande läge och under tre år, är en mycket seriös satsning. Jag hoppas att pengarna nu verkligen finns avsatta och inte endast är en målsättning. Nu är det andras sak att göra motsvarande insats. Europeiska rådet upprepade även sitt åtagande om finansiering på medellång sikt för att se till att rådet ger det adekvata bidrag som krävs för EU 2020-strategin.
För det andra har klimatåtgärderna ibland gett upphov till meningsskiljaktigheter i rådet. Den här gången var emellertid stämningen annorlunda. Man var helt överens om att det ligger i allas intresse att EU tar sin del av ansvaret. Vi bör nu kunna skörda frukterna av de investeringar vi gjort som föregångare i den här frågan.
Något jag ansåg uppmuntrande rent allmänt var insikten om att EU måste stå enat. Låt oss hoppas att beslutsamheten inte sviktar under de kommande dagarnas påfrestningar.
Vad kan vi vänta oss under de närmaste dagarna? Danmarks statsminister Anders Fogh-Rasmussen kommer antagligen att lägga fram en text i dag - där en rad av de viktigaste frågorna emellertid är obehandlade. Ledarnas uppgift blir att få fram en överenskommelse. Därför reser jag till Köpenhamn omedelbart efter debatten. Statsminister Fredrik Reinfeldt och jag ska göra vårt bästa för att EU ska vara tongivande i debatten.
Som bekant är stämningen i Köpenhamn just nu inte den bästa. Vi vet också att detta ligger i sakens natur under en viktig förhandling. Att så många stats- och regeringschefer infunnit sig kommer emellertid att vara ett starkt incitament att nå en överenskommelse. Om överenskommelsen innehåller ett reellt åtagande från såväl industriländerna som utvecklingsländerna om att minska utsläppen, liksom ett konkret löfte om finansiering för att möjliggöra detta samt en överenskommelse om hur detta ska genomföras och kontrolleras - om överenskommelsen innefattar de olika punkterna i färdplanen från Bali och verkar ha förutsättningar att uppfylla tvågradersmålet anser jag att vi med all rätt kan hävda att detta är en fantastisk prestation. Än är vi inte där, men jag anser att en sådan överenskommelse är möjlig.
De närmaste dagarna kommer att utvisa om de målsättningar som vi så ofta har diskuterat i parlamentet kommer att förverkligas, men jag känner redan att det finns ett trängande behov av förändring och att vi helst ska nå framgång i Köpenhamn. Oerhört mycket står på spel. Vi måste naturligtvis göra en avvägning, men det finns också en bestämd känsla av att dagens generation är medveten om att denna utmaning inte kan nonchaleras. Jag anser att EU efter förra veckans möte med Europeiska rådet är väl rustat för att anta utmaningen. Jag hoppas att vi med europeiskt ledarskap ska nå framgång i Köpenhamn.
Joseph Daul
Herr talman, herr Barroso, herr Reinfeldt, mina damer och herrar! Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) ställer sig bakom det sätt på vilket ni, herr Reinfeldt, har skött det roterande ordförandeskapet enligt Nicefördraget. Vi ställer oss också bakom de senaste förslagen från Europeiska rådet, såväl när det gäller klimatförändringen och krisen som skapandet av ett säkert Europa, ett Europa som skyddar sina medborgare.
Min grupp stöder verkligen det hederliga och ansvarsfulla sätt att sköta EU:s angelägenheter som har varit utmärkande för det svenska ordförandeskapet. En hederlig ledning, för vid en tidpunkt när så många av våra vänner, grannar och släktingar har drabbats av krisen för att de har förlorat sina arbeten eller för att deras arbeten fortfarande är hotade har EU inte gett dem falska löften. EU bygger framtiden, vår framtid, genom att se till att företagen än en gång får möjlighet att skapa, att finna nya vägar och på så sätt skapa arbetstillfällen.
En ansvarsfull ledning, för när det gäller klimatförändring och säkerhet men också sysselsättning och ekonomi håller EU på att genomföra modellen för social marknadsekonomi. Man lägger upp tidsplanen och åtgärderna för en gemensam och successiv, men också svår väg ut ur krisen. Man rensar upp bland de katastrofala metoder som vi har sett på finansmarknaderna under de senaste decennierna. Man stöder små och medelstora företag och stärker den sociala sammanhållning som är nödvändig för att uppnå något bestående.
Låt oss emellertid se upp så att vi inte upprepar misstagen från Lissabonstrategin, som med sina orealistiska mål har varit en större besvikelse än någonting annat. Låt oss noga se till att den nya ekonomiska strategi som kallas EU 2020 inte blir ännu ett komplicerat odjur. Herr Reinfeldt, herr Barroso, också när det gäller klimatförändringen visar EU prov på ansvarskänsla. Med sitt beslut att frigöra 2,4 miljarder euro till bistånd varje år under tre års tid föregår EU med gott exempel genom att stå för en tredjedel av det internationella bistånd som anslagits för de fattigaste länderna.
Jag förväntar mig nu att våra partner gör det samma. Från Köpenhamn förväntar jag mig balanserade åtaganden, åtaganden på kort och medellång sikt samt verifierbara åtaganden i kombination med ekonomiska påföljder om åtagandena inte uppfylls. Med andra ord förväntar jag mig att Köpenhamnsmötet inte ska föra Europa bakom ljuset.
Till sist stöder PPE-gruppen rådets riktlinjer för säkerhet enligt det nya Stockholmsprogrammet. Medborgarna vill ha en ökad trygghet, men också respekt för allmänna friheter. De vill skyddas i det dagliga livet, de vill veta vad de äter och vad de konsumerar, men samtidigt förväntar de sig - och det är helt naturligt - att få leva i ett rättvisare samhälle där man visar mer respekt för andra. Det är just det slags Europa som vi i PPE-gruppen värnar om och verkar för.
Mina damer och herrar! Nu när de akuta kriserna och de institutionella förändringarna är över är tiden inne att fatta stora beslut, och felmarginalerna är knappa. Om ett par dagar får vi se om EU:s djärva ståndpunkt när det gäller klimatförändringen har gett resultat. Vi får se om USA, Kina och de andra bara försöker vinna tid eller om de vill kvalificera sig för finalen och utses till världens ansvarsfulla aktörer.
Jag vill tacka det svenska ordförandeskapet för dess insatser och framför allt Fredrik Reinfeldt, nu när julen är här. Ni har arbetat hårt det senaste halvåret, och det har inte varit lätt som vi alla vet. Jag önskar också Herman Van Rompuy, som kommer att ta över i två och ett halvt år, lycka till, och jag ber rådet att inte glömma att från och med nu spelar rådet och parlamentet i samma division under något mer öppna förhållanden.
Martin Schulz
Herr talman, mina damer och herrar! Begreppet övergång har nämnts flera gånger här i dag, och jag anser att det är ett passande uttryck för att beskriva det svenska ordförandeskapet. Det var ett ordförandeskap som innebar en övergång från ett fördrag, Nicefördraget, som hade visat sig vara helt oanvändbart, till Lissabonfördraget, som är belastat med alltför höga förväntningar som inte alla kan uppfyllas, enligt min uppfattning, eftersom Lissabonfördraget inte kan vara slutpunkten för den institutionella utvecklingen i EU. I detta avseende måste vi se upp så att vi inte förväntar oss att Lissabonfördraget ska uppfylla alla våra önskningar och innehålla alla lösningar på världens alla problem, för vi kan genom alla ordningsfrågor som har tagits upp se hur svårt det är att arbeta med Lissabonfördraget.
Jag vill börja med de institutionella problem som har skapats av detta fördrag. Vi har fortfarande den svenske statsministern här i dag. Vem kommer att företräda ordförandeskapet i rådet nästa gång? Herman Van Rompuy, det roterande ordförandeskapet i rådet, därefter kommissionens ordförande och sedan Catherine Ashton - om de alla talar kommer vi åtminstone då för första gången att under de fyra första anförandena slippa denna ständiga PPE-konferens, och vi kommer då att ha Catherine Ashton och alltså en riktig socialist som kommer att röra om i grytan. Det är utan tvekan en fördel.
(Häcklande)
Naturligtvis vet jag inte om det kommer att vara Herman Van Rompuy eller José Luis Rodríguez Zapatero som kommer att delta, men tack, herr Langen. Om ni redan vet att det är José Luis Rodríguez Zapatero som kommer att delta har ni för en gångs skull bidragit med ett värdefullt inlägg. Tack så mycket.
Det svenska ordförandeskapet var ett övergångsordförandeskap, men också ett ordförandeskap som än en gång fick uppleva hur Angela Merkel och Nicolas Sarkozy vägrade visa korten in i det sista, och därmed lät det nuvarande ordförandeskapet köra sitt lopp och tvingas betala priset för deras taktiska spel - medan allmänheten sade ”de vet inte vad som pågår, de kan inte göra någonting”. Det har varit Fredrik Reinfeldts öde under de senaste månaderna. Gudskelov är det över nu. Det är de framsteg vi har gjort med Lissabonfördraget - insynen i våra institutionella strukturer har ökat något. Men vi har naturligtvis också fått något mer: Europaparlamentets makt har stärkts. Mer makt till Europaparlamentet innebär emellertid också att de andra institutionerna måste samarbeta med parlamentet. För Europeiska rådets ordförande innebär det att han måste samordna beslut som han vill förbereda i rådet - åtminstone lagstiftningsbeslut - med parlamentet. Han skulle göra klokt i att inte betrakta Europaparlamentets talman som en åskådare vid rådets möten, utan som företrädare för en institution som har fått mer makt. Det är vad jag till exempel förväntar mig av Herman Van Rompuy.
Det vore klokt av rådet, och även kommissionen, att med utgångspunkt från det nya fördraget försöka uppnå en majoritet i parlamentet som också kan möta de sociala, miljömässiga och finanspolitiska utmaningar som de själva formulerar i sina program, eftersom de för att kunna lagstifta i sista hand behöver kvalificerad majoritet i parlamentet om de vill driva igenom sina initiativ. Det vore därför klokt av kommissionen att försöka uppnå majoritet inom parlamentet i dess helhet, vilket kanske är någonting som inte går ihop med att ledamöter i kommissionen är ställföreträdande ledare för europeiska partier och därför bevis på ensidigheten när det gäller vissa politiska riktningar. Det är något som ni, herr Barroso, måste fundera mycket allvarligt på.
Det svenska ordförandeskapet har arbetat hårt. Det medger jag gärna här. I sista hand har det emellertid inte - och det är inte ert fel, herr Reinfeldt, utan systemets fel - haft något inflytande på de stora besluten, till exempel de som just nu fattas i Köpenhamn, för ett enskilt roterande ordförandeskap kan inte påverka mycket alls, det kan bara samordna och det är skillnad på att samordna och påverka. Att påverka övervakningen av finansmarknaderna, klimatförändringen, insatserna för ekonomisk återhämtning - det är saker som endast EU som helhet kan göra, med institutioner som samarbetar. Jag anser därför att Lissabonfördraget är ett steg framåt. Det faktum att det svenska ordförandeskapet till slut fick igenom det anser jag har varit den stora framgången för detta övergångsordförandeskap.
Guy Verhofstadt
Herr talman! För det första ska jag denna förmiddag inte tala om institutionella frågor som andra före mig har gjort. Vi kommer säkert att få tid att diskutera dessa frågor eftersom rådet antagligen kommer att genomföra ett protokoll som kräver en regeringskonferens. Vi måste fundera på om vi vill ha en konferens eller inte. Jag tror att vi i Europaparlamentet ändå kommer att ha ett antal synpunkter i denna fråga, för att se till att vi gör framsteg med den europeiska demokratin och uppväger bristen på insyn och demokrati i de koopteringar som har föreslagits.
Med detta sagt vill jag särskilt tacka ordförandeskapet, statsminister Fredrik Reinfeldt och Cecilia Malmström för de utmärkta relationer de har upprätthållit med parlamentet, och för att de på ett så utmärkt sätt har skött vad som när allt kommer omkring var mycket svåra frågor - jag talar naturligtvis om ratificeringen av Lissabonfördraget. Vi var till och med tvungna att övervinna ”hindret Klaus”. Hädanefter kommer vi att tala om hindret Klaus och det svenska ordförandeskapets utmärkta sätt att lösa det problemet.
För det andra anser jag att det näst viktigaste inslaget är Stockholmsprogrammet som har antagits och som nu måste genomföras. För er del, herr Reinfeldt, tar emellertid ordförandeskapet naturligtvis inte slut här, eftersom Köpenhamnsmötet där ni måste vinna en del terräng fortfarande återstår.
Jag vill i dag, inför denna församling, framföra ett optimistiskt och målmedvetet budskap som i viss mån motsäger det vi läser i dagens press. Dagens press utmärks av pessimism: Kommer man att uppnå ett avtal eller ej? Jag anser att det är möjligt att få till stånd ett avtal eftersom det finns seriösa parter där ute, och vi måste försöka hitta och motivera dem.
Det faktum att president Barack Obama och Kinas premiärminister kommer i morgon och i övermorgon vittnar om deras vilja att uppnå ett avtal. Jag anser att vi måste följa en strategi. Men vilken, mina damer och herrar? Jag anser att vi måste följa en strategi där vi försöker inleda ett trepartssamarbete mellan USA, Kina och EU.
Om dessa tre inom de närmaste två dagarna uppnår ett inledande avtal kommer vi att ha en seriös grund för att övertyga de andra - Indien, Brasilien och de andra länderna - att ansluta sig. Jag uppmanar därför till ett proaktivt tillvägagångssätt. Det viktigaste är att sträva efter denna trepartsallians som är nödvändig för att uppnå ett avtal, och att från början föreslå en 30-procentig minskning av utsläppen. Det måste finnas en målmedvetenhet i detta förslag.
Enligt min åsikt måste vi i den avslutande fasen av förhandlingarna i Köpenhamn låta oss vägledas av Hegel, som sade att det inte är det omöjliga som driver oss till förtvivlan, utan det som var möjligt men inte uppnåddes. Jag är övertygad om att vi med det svenska ordförandeskapets uthållighet kommer att ha framgång vid Köpenhamnsmötet.
Rebecca Harms
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr Barroso, herr Reinfeldt! Efter att ha varit fyra dagar i Köpenhamn tycker jag att det är oerhört svårt att höra orden ”EU:s ledande roll”. Ledarskap - och det fick jag lära mig redan i förskolan - uppnås framför allt genom att vara ett gott föredöme. Nu vill jag därför fråga er, herr Reinfeldt och herr Barroso, om ni verkligen tror att vi med en strategi som bygger på lögner, självbedrägeri och en omfattande internationell bluff kan uppnå en ledande roll i en internationell process som den i Köpenhamn.
Ni borde veta, herr Reinfeldt - och José Manuel Barroso vet det säkert för han har varit med tillräckligt länge - att tvågradersmålet är ett omöjligt uppdrag om EU håller fast vid de bud som man hittills har lagt fram. Minskningsmålet är otillräckligt. Samtidigt håller vi européer alla bakdörrar öppna för att undvika en minskningspolitik hemma. Det finns inte längre några gränser för flexibla mekanismer, s.k. off-sets. Överflödiga utsläppsrätter, s.k. hot air, har kommit att höra till vardagen inte bara för Polen utan också för Sverige. Att ta med skogarna som ni och er regering särskilt har förespråkat, herr Reinfeldt, är ännu ett bidrag från EU för att undvika en aktiv minskningspolitik.
Många experter i Köpenhamn har bedömt att vad ni själva hittills har föreslagit som det bästa vi kan göra inte skulle leda till att utsläppen i Europa minskade fram till 2020, utan att de ökade. Så, herr Reinfeldt, förklara därför hur vi ska uppnå tvågradersmålet om ni håller fast vid vad ni hittills har utlovat.
Till råga på allt tillkännagav en tysk tidning, Financial Times, i dag att ni har gett upp 30-procentsmålet för 2020 och nu vill lägga fram det för 2025 i stället. Om ni verkligen vill främja processen ber jag er att, så fort som möjligt, ta tillbaka det som har publicerats i tidningen i dag som EU:s linje.
Till slut ska jag säga en sista sak. Tusentals officiella observatörer kommer att stå utanför dörrarna till Bella Center under de närmaste dagarna - fastän de har ackrediterats till konferensen. Det är människor som har arbetat oerhört hårt för klimatpolitiken i åratal, somliga i decennier. Se till att dessa människor som plötsligt inte längre kan vara med, för den skull inte blir inspärrade eller måste sitta i timmar med bundna händer på den iskalla marken.
Det finns en massa ledande roller att förlora i Köpenhamn. Men sättet att presentera rättsstatsprincipen i EU där - jag bryr mig inte om stökiga folkmassor, inte ett dugg - och den oproportionerliga behandlingen av fredliga demonstranter - Cecilia Malmström är naturligtvis juridisk expert - är också något ni faktiskt måste förklara i Köpenhamn.
Michał Tomasz Kamiński
Herr talman! Det är synd att ni talar om att hålla tiden just före mitt anförande. Jag ska försöka hålla tiden.
Herr Reinfeldt, ni förtjänar naturligtvis vårt tack. Som redan har sagts inföll det svenska ordförandeskapet vid en svår period av övergång och turbulens i samband med antagandet av Lissabonfördraget. Det ligger bakom oss nu, men ordförandeskapet inföll också under en ekonomisk kris. Jag vill inleda mitt anförande, som inte kommer att vara helt smickrande, med att tacka er för att det svenska ordförandeskapet undvek frestelsen till populism, som är så lätt att falla för i dessa svåra kristider.
Herr Reinfeldt, ni har visat att det inte finns några lätta svar på svåra frågor. Det svenska ordförandeskapet har visat att EU i kristider klarar av att söka efter goda och icke-populistiska lösningar som inte bara kan hjälpa Europa, utan hela världen, att ta sig ur den svåra situationen. Jag vill mycket uppriktigt tacka er för att ni har utfört det svåra arbetet, för er respekt för medlemsstaterna och också för den respekt ni har visat parlamentet. Det har varit en svår tid och jag anser att ni har klarat provet här. Ni kommer att kunna avsluta ert uppdrag om två veckor och vara fullständigt nöjda.
Jag tror inte att det var utan anledning som ni i ert anförande inte nämnde utrikespolitiken. Tyvärr måste jag i detta sammanhang säga några hårda ord. När det gäller utrikespolitiken anser jag inte att det svenska ordförandeskapet och det senaste halvåret kan betraktas som framgångsrika, särskilt inte på två områden.
För det första har det som jag anser var en helt onödig kris i samband med den beklagliga artikeln i en svensk tidning om israeliska soldater, och hela den onödiga försämringen av förhållandet mellan det svenska ordförandeskapet och Israel, kastat en skugga över det senaste halvåret. Jag vill säga att det var fel att ordförandeskapet inte entydigt fördömde artikeln i den svenska tidningen. Jag och hela min grupp anser att israeliska soldater inte bara försvarar Israel utan hela vår civilisation. Jag anser att det under det senaste halvåret inte har funnits något tydligt stöd för vår viktigaste bundsförvant i Mellanöstern, Israel. Ett bevis på det är utfallet av Europeiska rådets senaste möte om Mellanöstern som, även om det enligt min åsikt är bättre än vad som föreslogs, inte ger oss en ledande roll i Mellanöstern. EU bör leda fredsprocessen och bör vara den viktigaste kraft som strävar efter fred i Mellanöstern. Om vi vill ha denna roll måste vi bortse från våra egna olikheter. Vi kan inte anta ensidiga pro-palestinska ståndpunkter. Det senaste halvårets utrikespolitik har tyvärr inte satt stopp för det.
Vi talade om detta i går under debatten om Georgien. Jag anser att den växande ryska imperialismen är ett av EU:s allvarligaste problem. Den är inte bara farlig för Rysslands grannar utan för hela EU. Jag vill i alla fall tacka er, herr Reinfeldt, för ert ledarskap och för den svenska ledningen av EU. Parlamentets roll är att peka på det som enligt vår åsikt inte alltid är det bästa. Jag anser att det svenska ordförandeskapet, trots mina negativa synpunkter, på det hela taget har varit positivt.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Zoltán Balczó
(HU) Jag vill fråga Michał Tomasz Kamiński om han anser att de israeliska soldaternas agerande i Gaza är en del av kampen för den mänskliga civilisationen. Det är ni som är partisk, för var och en som vill ha fred i detta område bör först och främst försvara palestiniernas rätt till en självständig stat, enligt FN:s resolutioner. Det är ni som med orätt uppmanar Sverige att svara för en ståndpunkt som man har antagit.
Michał Tomasz Kamiński
Jag anser att Israel är den enda demokratin i Mellanöstern. När det gäller demokrati är Staten Israel ett lysande exempel för länderna i Mellanöstern. Krig är naturligtvis alltid en svår sak som alltid får smärtsamma följder. Därför är vi för fred. Enligt min mening är vår roll att stödja fredsprocessen i Mellanöstern och målmedvetet bekämpa terrorismen.
Lothar Bisky
Herr talman! Min kollega, Eva-Britt Svensson, kommer att tala om det svenska ordförandeskapet. Jag vill lyfta fram två punkter från slutsatserna från det första toppmötet efter Lissabonfördragets ikraftträdande. För det första beklagar jag att Europeiska rådet inte förmedlade några tydliga budskap i fråga om EU:s framtida strategi. Man höll sig tvärtom till samma ståndpunkt som den gamla kommissionen som ville hålla fast vid de grundläggande principerna i den misslyckade Lissabonstrategin.
Men även om man har erkänt att det behövs en ny politisk strategi, var finns den? Jag har inte sett den. Med den nya kommissionen, det nya parlamentet och Europeiska rådets ordförande skulle det emellertid nu finnas en möjlighet att inleda en helt ny debatt. Naturligtvis har vi också det nya fördraget och möjligheten till medborgarinitiativ som ännu inte har genomförts.
Vår utgångspunkt är klar: vår främsta prioritering, som i synnerhet måste gå före vinstintressen, måste även i fortsättningen vara medborgarnas sociala och miljömässiga intressen. Det måste bli den nya grundläggande principen för EU:s strategier och lagstiftning, för först då kommer medborgarna att se att EU står för långsiktig utveckling.
Min andra punkt är att vi till vänster i parlamentet välkomnar att rådet till slut uppfyller önskemålet om en överlåtelseskatt. Det gladde oss att vid gårdagens debatt höra José Manuel Barroso lova att den nya kommissionen under hans ledning kommer att lägga fram lämpliga förslag inom en nära framtid. Vi kommer att fortsätta ta upp denna fråga, och vi anser fortfarande att EU kan och måste ta första steget i tveksamma fall. Att vänta på att någon annan i världen ska ta denna roll ifrån oss är inte något vi kan fortsätta med.
Mario Borghezio
Herr talman, mina damer och herrar! När det gäller finanskrisen kan man absolut inte påstå att det svenska ordförandeskapet har uppträtt logiskt och intagit en klar och tydlig ståndpunkt.
Varför saknade ni modet att lämna ut för- och efternamn på de ansvariga för finanskrisen och med tydliga åtgärder hindra spekulation, eller säga rent ut till medborgarna i EU att våra banker och finansiella institut fortfarande tillhandahåller många av de finansprodukter som är föremål för spekulation och förstör marknaden?
Varför visade ni inte något tydligt stöd för realekonomin som framför allt företräds av alla de små- och medelstora företagen, av produktionslivet, av den sunda delen av den europeiska ekonomin som, jag säger det igen, behöver och alltid kommer att behöva få tecken på uppmuntran och verkligt stöd?
Den kanske viktigaste utmaning som det svenska ordförandeskapet ställdes inför handlade om frihet, säkerhet och rättvisa, och det gäller också genomförandet av Stockholmsprogrammet. Vilka slutsatser kan man dra av detta? Jag anser att ordförandeskapet inte har vidtagit tillräckliga åtgärder mot den olagliga invandringen, och att de åtgärder man har vidtagit har varit ytterst ineffektiva. Ordförandeskapet har inte aktivt bekämpat den olagliga invandringen, inte ens i fråga om integrationsprojekt och hantering av flyktingproblemet.
Det förefaller som att EU har uttalat sig kraftlöst inte bara när det gäller utrikespolitiken i allmänhet - och jag är helt överens med dem som har invänt mot detta - utan också när det gäller denna specifika fråga. EU har uppenbarligen saknat auktoritet när det gäller en sådan viktig fråga som invandringen hur man än ser på saken, oavsett om det är utifrån ståndpunkten hos människor som jag som är mycket bekymrade över den olagliga invandringen, eller utifrån perspektivet hos dem som bryr sig mer om genomförandet av integrationspolitiken.
Vi hyser stora förhoppningar om att det nya spanska ordförandeskapet kommer att genomföra de tankar som redan har avslöjats i vissa tongivande uttalanden, där det hävdats att EU inte får betrakta invandringen som ett problem som bara gäller de länder som gränsar till Medelhavet.
Det är självklart ett problem som gäller hela Europa, men på en punkt har regeringen i mitt land uttryckt ett tydligt önskemål som likväl har ignorerats. Man föreslog att EU skulle anta en seriös gemensam europeisk strategi för att bekämpa arvet från den organiserade brottsligheten, en strategi som har lett till utomordentliga resultat i Italien. Detta arv finns i hela Europa genom maffian, den organiserade maffian som har invaderat hela Europa och nästlat sig in i realekonomin, särskilt i den finansiella ekonomin.
Vi inväntar fortfarande en tydlig signal på att vi får se införandet av ett europeiskt rättsligt system som tar itu med detta slag av organiserad brottslighet som är så stark i flera länder - om än inte i alla länder i EU. Eftersom detta slags brottslighet kan verka alltför fritt har den utnyttjat våra friheter och flyttar som den vill mellan finansmarknader, skatteparadis och marknader för fastigheter och andra tillgångar. Det är exakt på denna punkt som vi hade behövt en mycket större tydlighet, en klarare handlingslinje från det svenska ordförandeskapets sida. Vi anklagar öppet det svenska ordförandeskapet.
Sedan kommer vi till uttalandena från vissa företrädare för detta ordförandeskap när det gäller en annan viktig och symbolisk fråga, nämligen den schweiziska folkomröstningen om minareter. Den svenske utrikesministern fastslog att ett ”nej” till att bygga minareter var ”ett uttryck för fördomar”. Han gick till och med längre och hävdade att själva det schweiziska beslutet att ha en folkomröstning om en fråga som denna var diskutabelt. Så här har vi en fråga som ligger utanför ramen för en folkomröstning och det är frågan om huruvida man ska ha en folkomröstning eller inte.
Hur kan EU:s lagstiftare förmå sig att förebrå ett litet land som alltid ända sedan medeltiden har varit demokratiskt? Är det verkligen vi, slavar under en byråkrati som ingen har valt, som ska lära det schweiziska folket demokrati? Ska vi förneka dem rätten att ha en folkomröstning om en viktig fråga som alla har rätt att ha sin egen åsikt om?
EU borde tvärtom lära sig av den schweiziska demokratin hur man ska ta itu med de känsligaste frågorna genom att låta folket få säga sin mening, folket, folket, inte byråkratierna, lobbyerna och bankerna i denna europeiska supermakt som alltid fattar beslut om invånarnas liv utan att rådfråga dem!
Barry Madlener
(EN) Herr talman! Jag är glad att det svenska slappa och fega ordförandeskapet är slut.
(NL) Tack och lov är det svaga svenska ordförandeskapet slut, för det har inte kommit mycket gott från Sverige. Man har inte intagit någon hård linje mot Turkiet som fortsätter att orättmätigt ockupera Cypern. Sverige har lämnat Israel i sticket, och förslaget att dela Jerusalem visar hur naiva de är när det gäller den otäcka, barbariska ideologin islam. Det hade varit bättre om Sverige hade gett ett starkt stöd åt europeiska folkomröstningar i alla medlemsstater, som Schweiz när det gällde förbudet mot minareter. Det är vad den europeiska allmänheten vill.
Resecirkusen mellan Bryssel och Strasbourg har inte ens kommit upp på dagordningen, herr Reinfeldt. Vi bad er faktiskt om det, men det är tydligt att ni inte vågade gå med på det, utan tvivel avskräckta av Frankrike. Sedan slösar ni bort pengar på klimatpolitik i Köpenhamn fastän klimatförändringen inte är vetenskapligt bekräftad.
Nederländerna betalar ut stora summor. Vårt nettobidrag per capita är fortfarande två till tre gånger högre än vad andra rika länder bidrar med. Situationen måste rättas till så snart som möjligt. Vi hoppas att nästa ordförandeskap kommer att visa mer mod.
Anna Maria Corazza Bildt
(EN) Herr talman! Jag har lagt märke till att ni har låtit en del av våra kolleger få nästan en minut längre talartid. Jag vill påminna er om att vi från små länder som nyvalda ledamöter bara har exakt en minut för ”ögonkontaktsförfarandet”, och denna tid har tagits från den tid vi har till förfogande att framföra våra åsikter. Respektera oss också.
Fredrik Reinfeldt
Herr talman! Jag vill framföra två korta kommentarer. För det första vill jag tacka ledamöterna för de vänliga orden - också andra ord, men framför allt vänliga ord och vänliga synpunkter.
Vi har nu ett nytt EU som bygger på Lissabonfördraget, och som inblandad i det roterande ordförandeskapet kan jag säga att för att få detta EU att fungera i framtiden behövs det en kombination av ansvarstagande från medlemsstaternas, kommissionens och parlamentets sida. Det kommer att vara mycket svårt att få detta arbete på rätt spår om inte alla parter tar sitt fulla ansvar.
Bara några ord om att försöka samordna 27 medlemsstater. Det tar tid, men om vi inte gör det får vi en situation där EU styrs av endast ett fåtal stater eller av någon annan. Vi har tagit den tiden. Jag vet hur mycket tid som krävs för denna samordning, och jag tror att det också kommer att bli tydligt för Herman Van Rompuy och även för det fortfarande pågående roterande ordförandeskapet.
Min andra kommentar gäller Köpenhamn. Jag hör ofta sägas att EU inte är ledande, och i mitt land säger oppositionen att Sverige inte är ledande. Vi vill vara kritiska mot oss själva. Men visa mig då vem som är ledaren. Jag skulle vilja veta det, för det skulle vara fantastiskt att få se den ledaren och följa de initiativen. Jag har ännu inte sett det. Vi åtar oss minskningar som är rättsligt grundade, tidigt framlagda och konkret finansierade, och det har jag inte sett från andra delar av den industrialiserade världen.
När det gäller Köpenhamn anser jag också att det är mycket viktigt att komma ihåg att vi måste hålla tvågradersmålet. Jag är inte säker på att vi kommer att kunna uppfylla det. Jag vet att EU har gjort sin del och är redo att gå vidare till 30 procent, men vi kan inte lösa problemet själva. Vi står bara för 13 procent av de globala utsläppen. Om detta ska bli en global lösning måste vi ha en global insats, och då måste också de andra som står för de största utsläppen göra större åtaganden.
Ett par ord om Sverige eftersom det nämndes. Jag anser att det är mycket viktigt efter att man har gjort detta slags åtaganden - oavsett om det är i Kyoto eller som nu ett avtal i Köpenhamn - att åka hem och göra sitt arbete. Vi uppdaterade så sent som i går siffrorna för den utsläppsminskning som har skett i Sverige sedan 1990. Vi är nu nere på minus 12 procent. Vi följer hur detta respekteras internationellt och hur det presenteras. Man kan alltid säga att det är fel sätt att sköta det, men det är det globala avtal som världen har. Med avseende på det har vi lagt fram siffror av detta slag.
Det är naturligtvis besvärande att vissa andra länder går åt andra hållet och de kritiseras för det. Så det är inte bara att ingå ett avtal. Det handlar också om att genomföra förändringarna i ekonomin genom handel med utsläppsrätter och andra medel för att få till stånd förändringarna. Det är också ett område där man ser många europeiska länder handla på ett sätt som saknar motsvarighet i andra delar av världen.
José Manuel Barroso
Herr talman! Bara två kommentarer: den första om Köpenhamn och den andra om det framgångsrika svenska ordförandeskapet. För det första när det gäller Köpenhamn är jag också mycket förvånad när jag ser många europeiska kolleger med en kontraproduktiv retorik. Om det finns ett område där vi kan vara stolta över EU:s ledande roll är det faktiskt just när det gäller klimatförändring. Visa mig en betydande aktör eller en grupp länder som har gjort så stora åtaganden som vi har gjort.
Som jag sade tidigare har en del andra tillkännagett sina avsikter genom pressuttalanden. EU har tillkännagett sina avsikter genom lagstiftning som redan är bindande. Det är lagstiftning som tillkommit på initiativ av Europeiska kommissionen och som fått stöd av Europeiska rådet och parlamentet, och EU har - ensidigt och villkorslöst - redan satt målet för minskningen av växthusgaser till 20 procent 2020. Ingen annan aktör har gjort något jämförbart hittills. Låt oss därför be andra att göra något som liknar vår satsning.
(Applåder)
Är detta tillräckligt för att uppnå tvågradersmålet? Nej, det är inte tillräckligt. Därför säger vi till andra att vi kan förhandla med varandra. Politiker och diplomater kan förhandla, men vi kan inte förhandla med vetenskapen, vi kan inte förhandla med fysiken. Låt oss därför få till stånd en global överenskommelse som gör att vi kan uppnå ett avtal som är förenligt med vad vetenskapen säger. Det kan inte EU göra på egen hand, för EU står för cirka 14 procent av de globala utsläppen och tendensen är sjunkande relativt sett. Så även om EU helt stoppar sina utsläpp av växthusgaser i morgon kommer det inte att lösa problemet.
Vi behöver därför amerikaner ombord, vi behöver kineser ombord, vi behöver indier ombord. Under detta halvår har vi tillsammans med statsminister Fredrik Reinfeldt talat med Barack Obama, vi har talat med Hu Jintao och Wen Jiabao, vi har talat med Manmohan Singh, vi har talat med Dmitrij Medvedev och vi har talat med Luiz Inácio Lula da Silva. Och jag kan säga att vid alla dessa möten var det vi som bad dem att komma med högre bud.
Det är vad vi gör nu i Köpenhamn - inte att förglömma - för ibland har människor en benägenhet att glömma det - att det inte bara är ett spel mellan dessa aktörer utan också med utvecklingsländerna: de fattigaste, de mest sårbara, de afrikanska länderna. Vi har också talat med Meles Zenawi från Etiopien och andra. Därför var EU först med att lägga pengar på bordet.
Så låt oss vara ärliga mot varandra. Vi kan alltid ha högre ambitioner och EU har visat sina ambitioner. Men låt oss också begära högre ambitioner från andra, för bara med denna strävan kan vi få till stånd ett avtal som är förenligt med våra ambitioner. Det är ett globalt problem och vi behöver en global lösning.
Låt mig till slut få säga ett ord till statsminister Fredrik Reinfeldt och det svenska ordförandeskapet. Det här är sista gången vi kommer att ha en ordförande för Europeiska rådet i bara ett halvår, så det var slutet på många års arbete i EU. Jag vill säga - och jag har sagt det till Fredrik Reinfeldt under detta halvår - att han är den elfte ordföranden för Europeiska rådet som jag har arbetat med, så jag välkomnar verkligen att vi nu kommer att få en ständig ordförande för Europeiska rådet.
Jag vill emellertid säga till Fredrik Reinfeldt att han är den elfte i ordningen som har arbetat med kommissionen, men han förtjänar verkligen en plats på prispallen som företrädare för ett av de bästa ordförandeskap för EU vi har haft under denna period. Tack för allt som ni och det svenska ordförandeskapet har gjort under detta halvår.
Rebecca Harms
(EN) Herr talman! Öppenhet gentemot parlamentet lyfts mycket ofta fram nu när Lissabonfördraget är på plats. Finns det ett nytt förslag från Europeiska rådet för Köpenhamn med ett 30-procentsmål - ett högre bud än 20-procentsmålet - för 2025? Innehållet i ett dokument har läckt ut och cirkulerar i Köpenhamn och nu vill jag att kommissionen klargör om detta är rådets verkliga strategi. Berätta sanningen för oss.
Gunnar Hökmark
(EN) Herr talman! Jag är tveksam till att uttrycka mig så här, för det låter inte särskilt blygsamt för att komma från en svensk, men jag anser att det är rimligt att säga att EU och Europa inte kommer att vara detsamma efter detta ordförandeskap. Det är ett annat EU - ett starkare och bättre EU - av olika skäl, och som svensk är jag mycket stolt över att nämna vissa av dem.
För det första förändrar naturligtvis det fördrag som nu är på plats den institutionella balansen i unionen, men det gör det också mer möjligt för oss att uppnå våra politiska mål. Jag vill peka på att vi har satt i gång utvidgningsprocessen genom avtalet mellan Slovenien och Kroatien, vilket är viktigt för Kroatien, men också ur västra Balkans perspektiv när det gäller deras pågående framtida utvidgningsprocess. Detta är en av EU:s starka sidor, men det är också en möjlighet för oss alla.
Jag anser också att det är viktigt att peka på att under detta ordförandeskap och medan vi står här är EU för första gången en ledande global aktör i en av de viktigaste internationella frågor som mänskligheten står inför. Det är nytt och det innebär ett stort ansvar i framtiden, för det är tydligt att EU, vad som än uppnås i Köpenhamn, har spelat en viktig och avgörande roll för att fastställa dagordningen för det vi ska uppnå. Hur väl vi än lyckas kommer arbetet inte att vara slutfört utan det understryker EU:s stora ansvar.
Sedan har vi den ekonomiska återhämtningen med stränga regler för att få ordning på de offentliga finanserna och för att hindra protektionism. Jag är svensk, så jag är kanske lite subjektiv i denna fråga, men jag tror att vi alla har anledning att vara stolta över vad vi har åstadkommit under denna period. Men vi bör också i all blygsamhet komma ihåg att dessa bedrifter ger oss ett stort ansvar för framtiden.
Åsa Westlund
Herr talman! Jag vill börja med att säga att ordförandeskapet har levt upp till de höga förväntningarna på ett effektivt och diplomatiskt maskineri. Det har uppskattats, inte minst på grund av det kaos som delvis rådde under det tjeckiska ordförandeskapet. Man har också hanterat de avslutande turerna med Lissabonfördraget på ett sätt som är mycket positivt. Till slut kunde också rådets ständiga ordförande och EU:s nya utrikesminister presenteras.
Det politiska avtrycket på frågor som har direkt betydelse i människors vardag är dessvärre mindre. Europas löntagare har inte fått något stöd i att stoppa lönedumpningen i spåren av Lavaldomen. Inte heller har de sett några nya initiativ för att bekämpa arbetslösheten och skapa fler jobb.
Miljörörelsen är besviken över att Sverige inte har stått upp för miljöfrågorna. Sverige har snarare tagit ett steg tillbaka i stället för att utnyttja tillfället att driva på för högre ambitioner på miljö- och klimatområdet.
Att Sverige inte har fått någon tyngre roll vid det just nu pågående klimatmötet i Köpenhamn beror dock snarast på att statsminister Reinfeldt själv, av partitaktiska skäl, i ett tidigt skede spelade ner förväntningarna inför mötet. Det bröt mot EU:s förhandlingsstrategi och retade upp en hel del av de andra europeiska ledarna. Men allvarligare än så är att det undergrävde möjligheterna till ett bra klimatavtal.
Slutligen vill jag nämna Stockholmsprogrammet, en av de få saker som kommer att leva vidare efter det svenska ordförandeskapet. Som stockholmare är jag orolig över att min hemstad kan komma att förknippas med ett politiskt program som mer går ut på att bygga murar runt Europa än att garantera mänskliga rättigheter.
Vi svenska socialdemokrater är i alla fall glada över att ni till sist delvis lyssnade på våra och parlamentets krav på att ta med mer av kvinnors och barns rättigheter i detta program. Vi har stora förväntningar på att Cecilia Malmström kommer att göra sitt yttersta för att förstärka de delarna ytterligare i sin nya position.
Silvana Koch-Mehrin
(DE) Herr talman, herr Barroso, herr Reinfeldt! Ert lugna och stabila ordförandeskap har varit en framgång. Ni har haft svåra politiska frågor att lösa och på det hela taget har ni gjort ett bra arbete. De personer som ni valde till de nya viktiga EU-posterna kan nu utforma dessa utan att styras av några förutfattade meningar, eftersom de hittills till stor del är okända för de flesta européer. Som en parentes, om jag så får säga, sitter ert bästa beslut på er högra sida.
Trots det, herr Reinfeldt, kan jag inte ge ert ordförandeskap högsta betyg. Det finns två anledningar till det. För det första drev ni på utvecklingen mot att göra Europeiska rådet till ett slags ”superregering” för EU. Dess omfattande rättskipningsområde håller på att utökas, från miljö till finanspolitik. Samtidigt stänger ni dörrarna allt mer. Så här ser inte öppna debatter med företrädare för medborgarna ut.
Den andra anledningen är följande: genom att driva igenom Swift-avtalet i rådet endast några timmar innan Lissabonavtalet trädde i kraft visar ni en tydlig brist på respekt för Europaparlamentet, och därmed en brist på respekt för medborgarna.
Trots det vill jag tacka er för det senaste halvåret.
Carl Schlyter
Herr talman! Det svenska ordförandeskapet har fungerat bra, praktiskt och institutionellt sett. Det har varit som en väloljad fin motor, men den har gått på tomgång. Vart har den sociala lagstiftningen tagit vägen? Antidiskrimineringsarbetet har fastnat. Förslaget om införande av en eurovinjett för att stoppa utsläppen från lastbilstrafiken har fastnat, liksom klimatpolitiken. Ledarskapet i dessa frågor har övertagits av forskarna och Europaparlamentet - rådet har misslyckats!
Rådet fungerar som ett kryphål för skogsindustrin, sjöfartsindustrin och flyget i klimatförhandlingarna. Var är pengarna till utvecklingsländerna, de konkreta 30 miljarder som parlamentet krävde? Var är utsläppsmålen? Parlamentet krävde minskningar på 32-40 procent. Nu får vi höra att de dokument rådet arbetar med försvagar våra utsläppsmål ytterligare. Rådets klimatpolitik förefaller lika grovmaskig som ett fisknät avsett för fångst av blåval, eller ännu värre!
Till sist - Vattenfall. Stoppa Vattenfalls rättsprocesser! De motverkar klimatarbetet. Ni har makten över detta företag. Se därför åtminstone till att Vattenfall sköter sig och sluta att ifrågasätta EU:s och Tysklands miljölagstiftning.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! Först och främst vill jag gratulera den svenska regeringen till ordförandeskapet för rådet. Ni tillträdde ordförandeposten med en mycket tung dagordning och har lyckats åstadkomma en hel del som vi i stor utsträckning välkomnar.
Jag har vid upprepade tillfällen här i kammaren talat om behovet av att blåsa nytt liv i Lissabonstrategin. EU har alltför länge strävat efter politisk och institutionell reform med en energi och beslutsamhet som man helt enkelt inte har kunnat uppbåda för ekonomisk reform. Ändå hotas vår ställning på världsmarknaden, vår relativa ekonomiska vikt och vår internationella konkurrenskraft. Jag välkomnar därför kommissionens initiativ EU 2020, som nu godkänts av Europeiska rådet, och jag gratulerar särskilt José Manuel Barroso till hans del i detta.
Medborgarnas framtida välstånd och välbefinnande är beroende av en dynamisk ekonomi, som kan skapa arbetstillfällen och välstånd genom att frigöra den kreativa energin hos entreprenörer och genom att stimulera utvecklingen av framgångsrika företag. En del av denna ekonomiska pånyttfödelse är att göra våra ekonomier mer miljövänliga, och vi hoppas alla att ett avtal i Köpenhamn denna vecka kommer att innebära en realistisk ram för att ta itu med klimatförändringen, samtidigt som ekonomisk tillväxt och utveckling främjas.
När det gäller antagandet av Stockholmsprogrammet stöder vi principen att unionens medlemsstater måste samarbeta mer för att bekämpa de problem som hör samman med invandring, gränsöverskridande brottslighet och terrorism. Men detta är också områden som utgör kärnan i det nationella självbestämmandet. Att försvara lagarna, värna om säkerheten och skydda allmänheten är bland de viktigaste uppgifterna för en demokratisk stat. Vi måste därför väga behovet av gemensamma åtgärder mot respekten för medlemsstaternas rättigheter. I delar av Stockholmsprogrammet lyckas man helt enkelt inte med att finna den rätta avvägningen. En del av förslagen kommer helt enkelt att innebära att makten centraliseras, onödiga utgifter skapas och ytterligare byråkrati införs utan att något större mervärde tillförs. Våra prioriteringar måste vara inriktade på konkurrensförmåga, avreglering, innovation och skapande av sysselsättning. Det är det minsta medborgarna i EU förtjänar.
Eva-Britt Svensson
Herr talman! Det svenska ordförandeskapet får också av mig organisatoriskt ett mycket högt betyg. Den svenska statsförvaltningen har levt upp till alla förväntningar. Tyvärr kan jag inte vara lika positiv när det handlar om den politiska utvärderingen.
Framför allt två områden måste kritiseras. För det första när det gäller öppenhet och offentlighet. Sverige brukar anses vara ett föredöme på området men nu har vi istället sett passivitet - och det är särskilt allvarligt när kommunikationsfriheten för medborgarna hotas. Jag vill nämna datalagringsdirektivet, Telekompaketet osv. och det hemliga ACTA-avtalet. Krav har ställts på att ordförandeskapet ska agera för att handlingarna ska bli tillgängliga, vilket är möjligt sedan 2001 års ändring av öppenhetsförordningen, som kräver att ”allmänheten ska ha tillgång till alla handlingar som rör pågående internationella förhandlingar”. Varför har inte det svenska ordförandeskapet agerat i en sådan fråga?
Det andra området handlar om klimatet och, vill jag påstå, det svek mot fattiga länder som det innebär att använda biståndspengar till att åtgärda de värsta skadorna den rika världen har stått och står för. Trots att klimatkonventionen, Baliplanen och Kyotoprotokollet säger att pengar till klimatfinansiering ska var nya. Återigen är det de mest utsatta som får stå för notan för den rika världens agerande. Det är de som saknar rent vatten, de som hotas av malaria, de hiv-drabbade och framför allt världens fattigaste kvinnor och barn som nu får stå för notan. Det är en politik som är skamlig mot den fattiga världen.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Det svenska ordförandeskapet nalkas nu sitt slut - utan några större katastrofer, men enligt mig även utan några större framgångar. I varje fall kunde man inte uppnå det ambitiösa målet att få den ekonomiska krisen under kontroll. Vi har pumpat in miljarder i ett system som bara några få har nytta av, samtidigt som allmänheten måste bära riskerna och kostnaderna. Det är oacceptabelt att de europeiska skattebetalarnas surt förvärvade pengar hamnar i bankdirektörernas bonuskassor.
Om vi redan anordnar ett klimattoppmöte så behöver vi även, enligt mig, äntligen en sannare beskrivning av kostnaderna och en gnutta ärlighet i debatten om kärnreaktorer. Om vi söker efter lösningar på klimatskyddet behöver vi även stoppa humbugen med utsläppsrätter.
När det gäller Swift-förhandlingarna har det svenska ordförandeskapet, enligt mig, låtit sig i viss mån kommenderas av USA i frågan om avslöjande av bankuppgifter. Som en följd av detta och av Stockholmsprogrammet blir medborgarna allt lättare att manipulera och utsätts för allt mer insyn.
Med Sverige förlorar även Turkiet en förespråkare för turkisk anslutning. Enligt mig är det dags att stoppa anslutningsförhandlingarna och erbjuda Turkiet priviligierat partnerskap.
Werner Langen
(DE) Herr talman! Först av allt vill jag tacka. Trots många problem har det svenska ordförandeskapet gjort ett strålande jobb. Sverige är ett medelstort land i EU och vi bör betrakta detta som något positivt på alla sätt. Jag vill tacka er och hela er regering, Fredrik Reinfeldt. Med klimatfrågorna, finansmarknadskrisen, Lissabonfördraget och den nya kommissionen har ni haft verkligen svåra uppgifter och frågor att hantera. Jag vill lyfta fram två frågor.
Den första är finansmarknadskrisen. Det är ytterst positivt att Sverige tillsammans med kommissionen stod fast i fråga om enskilda medlemsstaters konsolideringsarbete. Jag stöder helhjärtat att ni inte befriade Grekland från dess ansvar inom euroområdet.
Det andra området är klimatpolitiken. Vi har hört kritiken från kommunisterna och de gröna. De har inget riktigt ansvar någonstans i EU. Vi kan driva miljöpolitiken i samma stil som Kina eller USA genom att göra storslagna proklamationer men inte uppnå några resultat. EU har uppnått resultat. Jag förkastar anspråket på att Greenpeace ska vara måttstocken för EU:s klimatpolitik. Vi måste fortfarande vara realistiska! Även i fråga om detta uppnådde det svenska ordförandeskapet tillsammans med kommissionen förvånande nog mycket goda resultat under sin mandattid. Jag vill uppriktigt tacka även för detta.
När det gäller Lissabonfördraget: Martin Schulz är inte här för närvarande. Han sade att kommissionen påverkas av att den består av ställföreträdande ledare för europeiska partier. Jag förvånas över att ordföranden för en politisk grupp vill göra stor affär av det politiska engagemanget hos enskilda kommissionsledamöter. Vad är poängen med det? Jag kan bara förkasta det argumentet.
Slutligen vill jag, på samma sätt som jag gjorde i början av mandattiden, uppmana er att äntligen ansluta er till euroområdet. Törs jag säga ”Sverige ante portas”, Fredrik Reinfeldt?
Adrian Severin
(EN) För att vara rättvis anser jag att det svenska ordförandeskapet kan vara nöjt med sin insats. Jag anser att Sverige kan vara stolt över det svenska ordförandeskapets prestation. Men som alltid med de kortvariga ordförandeskapen lämnar de oss, när de är lyckade, med en bitter känsla av ett på något sätt oavslutat arbete.
Därför anser jag att den viktigaste frågan nu är: hur och vad kan vi göra som fortsättning på det svenska ordförandeskapets insatser? Det första är genomförandet av Lissabonfördraget. Ett fördrag räcker aldrig för att lösa ett problem. Det krävs alltid politisk vilja för att göra det verkligt effektivt. I detta fallet tror jag dock att vi behöver mer än politisk vilja. Vi behöver mod och fantasi - fantasi för att fylla i mellanrummen eller klargöra tvetydigheterna i fördraget. Därför hoppas jag att det svenska ordförandeskapet med utgångspunkt från den erfarenhet det har samlat på sig även fortsättningsvis kommer att medverka i att stödja uppbyggnaden av den nya institution som har skapats genom Lissabonfördraget, nämligen den permanenta - eller långvariga - ordföranden i Europeiska rådet samt den höga representanten för utrikes frågor och säkerhetspolitik.
En av det svenska ordförandeskapets prioriteringar var självfallet hanteringen av den ekonomiska och finansiella krisen. Detta var mycket viktigt. Mot denna bakgrund anser jag att två företeelser som är rätt hotfulla har iakttagits: för det första lockelsen med nationell protektionism och nationell egoism, och för det andra de ekonomiska och sociala olikheterna mellan våra medlemsstater samt bristen på ekonomisk, social och territoriell sammanhållning inom EU.
Bör vi ifrågasätta det kloka med utvidgningen? Verkligen inte. Dessa olikheter fanns där redan tidigare, och vi är ömsesidigt beroende inte bara inom unionen utan även globalt. Därför kunde dessa olikheter undergräva eller äventyra hela kontinentens och unionens stabilitet. Därför anser jag att utvidgningen gjorde det möjligt för de nya medlemsstaterna att bättre tackla dessa olikheter inom unionen, till gagn för alla unionsmedlemmar.
Men slutsatsen är avslutningsvis följande. Jag anser att nästa steg är att driva en djärvare och mer substantiell politik inriktad på territoriell, ekonomisk och social sammanhållning i EU - inte att satsa mindre på detta - parat med djärva reformer, finansiella och ekonomiska reformer som skulle göra det möjligt för oss att undvika liknande kriser i framtiden, och tillsammans med en politik för återhämtning efter krisen. I detta sammanhang bör det senaste uttalandet av kommissionen om ekonomiskt stöd till östländerna samt José Manuel Barrosos beredvillighet att diskutera 2020-strategin lovordas.
Charles Goerens
(FR) Herr talman! Jag vill också tacka det svenska ordförandeskapet i Europeiska rådet, men det kvarstår ett problem. I torsdags fattade Europeiska rådet beslutet att bevilja 7,2 miljarder euro som finansiering av en delanpassning till klimatförändringen i utvecklingsländerna, vilket är gott och väl.
Enligt mig bör detta belopp ges utöver det utvecklingsstöd som EU har lovat att öka till 0,7 procent av bruttonationalinkomsten fram till 2015. Varför? Låt oss anta att dessa 7,2 miljarder euro tas från det paket som redan har tilldelats som officiellt utvecklingsstöd. Då kommer inte denna summa att räcka till för att finansiera millennieutvecklingsmålen. Det skulle vara som att bestjäla en för att kunna betala någon annan.
Vi väntar på ett klargörande från Europeiska rådet och kommissionen i denna fråga. Minsta oklarhet kring den kompletterande karaktären hos det belopp som tillkännagetts av Europeiska rådet den 10 och 11 december skulle undergräva EU:s trovärdighet vid Köpenhamnskonferensen, som vi inte tvekar att beteckna som avgörande för mänsklighetens framtid.
(Applåder)
Ian Hudghton
(EN) Herr talman! Jag företräder Europeiska fria alliansens del i min grupp, som innefattar självständighetspartierna i Wales, Flandern, Katalonien och Skottland. Vi strävar efter självständighet så att våra nationer kan bidra till Europeiska rådets möten och till världshändelser som klimatkonferensen i Köpenhamn.
Skottlands regering och parlament har antagit världens mest ambitiösa klimatlag för att minska utsläppen med 42 procent fram till 2020 och med 80 procent fram till 2050. Detta är mål som vi tänker uppnå. Ändå vägrade Storbritanniens regering att tillmötesgå en rimlig begäran om att en skotsk minister skulle delta i de officiella förhandlingarna i Köpenhamn. Ett sådant agerande understryker bara det faktum att endast ett självständigt, regelrätt självständigt Skottland kan bidra på riktigt till det internationella samfundet. Jag hoppas att Europeiska rådet mycket snart kommer att diskutera EU:s inre utvidgning, med Skottland i spetsen.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! Vi behöver en demokratisk revolution. Genom att jag beundrar så många svenska traditioner blev jag desto mer besviken över det sammantagna resultatet av svenskarnas verksamhet. Tyvärr var det inte ett folkets ordförandeskap, utan snarare ett rådets eller storinvesterares ordförandeskap i Margot Wallströms anda snarare än Cecilia Malmströms.
Cecilia Malmström, jag kommer väl ihåg er från er tid som parlamentsledamot här. Under detta ordförandeskap har ni inte varit er lik. Jag hoppas verkligen att ni, när ni återvänder, kommer att ta vid där ni var sist, nämligen inspirerad av det parlamentariska systemet. Varför antog ni Swift i ett så sent skede? Varför har vi nu en sorts styrelse på EU-nivå - ett av svenskarnas mål, just svenskarna som är kända för sin öppenhet? Återvänd till era rötter i framtiden.
János Áder
(HU) Herr talman, mina damer och herrar! Under de senaste två och en halv timmarna av denna debatt har en hel del sagts om Köpenhamn och Köpenhamnsförhandlingarna. Jag måste konstatera att det svenska ordförandeskapet i detta avseende inte har varit helt framgångsrikt, eftersom EU inte har någon gemensam ståndpunkt att lägga fram i Köpenhamn. Detta är inte nödvändigtvis det svenska ordförandeskapets fel, utan snarare kommissionens. Vad är det som händer och varför finns det ingen gemensam ståndpunkt? Det saknas en gemensam ståndpunkt i åtminstone två frågor. En av dessa frågor är om koldioxidkvoter ska kunna överföras efter 2012 och om de i så fall även ska kunna säljas.
Europeiska kommissionen kritiserar denna ståndpunkt på ett obegripligt, kortsynt och inskränkt sätt. Ungern, Polen, Rumänien och andra tidigare kommunistländer har fullgjort sina åtaganden från Kyoto. De har i själva verket inte bara fullgjort dem utan till och med överträffat dem. Vi har rätt att sälja överflödiga kvoter. Kommissionen vill dock ändå beröva oss denna rätt. De vill med andra ord bestraffa avtalsenlig efterlevnad, vilket även Ungern har uppvisat. Andra har inte fullgjort sina åtaganden och till och med ökat sina skadliga utsläpp, men ingen vill straffa dem. Hur kan vi efter detta förvänta oss att undertecknarna ska följa ett nytt avtal, det vill säga om Köpenhamn leder till en fortsättning på Kyoto?
Jag uppmanar enträget kommissionen, och om han vore här skulle jag på samma sätt uppmana och vädja till ordförande José Manuel Barroso att förändra den inskränkta hållning han har visat hittills och inta en ståndpunkt som följer det i dag gällande Kyotoprotokollet. Jag vill även uppmärksamma något som vi inte får glömma, nämligen att EU-15 utan de nya medlemsstaterna inte skulle ha kunnat fullgöra sitt åtagande om 8 procents utsläppsminskning. Utan dem skulle EU ha haft en mycket sämre och svagare förhandlingsposition i Köpenhamn.
Catherine Trautmann
(FR) Herr talman, herr ordförande, herr minister! Det svenska ordförandeskapet har haft sina historiska ögonblick: Lissabonfördragets ikraftträdande, utnämnandena av den förste ordföranden i Europeiska rådet och av den höga representanten, men även klimatkonferensen och utnämningen av den nya kommissionen, samt, om ni tillåter detta korta omnämnande, telekompaketet.
Dessa händelser har ingett hopp. Sammantaget kvarstår dock ett eller två blandade resultat. Eftersom Europaparlamentet har tagit ställning för ett införande av EU-tillsyn av finansmarknaderna välkomnade parlamentet för det första förslagen från de Larosière-gruppen som ett avgörande steg. Ekofinrådets slutsatser av den 2 december når dock inte på långa vägar upp till denna realistiska ambitionsnivå.
Jag vill nämna här att parlamentet för att göra finansmarknaderna stabilare kommer att se till att återställa lite balans i de förslag som har hänskjutits till det. Det samma gäller de finansiella åtaganden som har lovats länderna i söder för att hjälpa dem att bekämpa klimatförändringarna. Trots att de fattiga länderna kräver verkliga åtaganden i Köpenhamn när det gäller långsiktig finansiering har rådet endast kunnat utlova 7,2 miljarder euro över tre år. Det är sant att detta är ett första steg, men det motsvarar inte på långa vägar kraven, särskilt som det delvis har åstadkommits genom en omkastning av medel.
På finansområdet välkomnar vi till sist viljan att genomdriva regler och agera med kraft när det gäller både tillsyn och beskattning. Jag noterar i rådets slutsatser särskilt omnämnandet av en global skatt på finansiella transaktioner. Detta är något som vi socialdemokrater har hoppats på och önskat i mer än tio år. Det återstår fortfarande en del att göra. Sökandet efter nya finansiella medel för främjande av sysselsättningen, solidaritet inom och utanför EU samt finansieringen av kampen mot klimatförändringarna är stora utmaningar. Eftersom det snart är jul uppmanar jag rådet att skänka oss ett beslut om egna medel under kommande år.
Olle Schmidt
Herr talman! Det är märkligt att höra en del gnällspikar, bland annat svenska kollegor, kritisera det svenska ordförandeskapet. Vad jämför Carl Schlyter med? Är det med Tjeckien eller något annat storvulet ordförandeskap?
Att få ett högt betyg av Mario Borghezio är heller ingenting ni ska förvänta er. Att få ett dåligt betyg av Borghezio är faktiskt ett gott betyg.
Mycket har gjorts. Lissabonfördraget har kommit på plats. De två högsta posterna inom EU är besatta. En rad viktiga förslag har manglats fram: Stockholmsprogrammet, den framtida finanstillsynen och inte minst telekompaketet. Också klimattoppmötet i Köpenhamn kan gå åt rätt håll om också vi i Europaparlamentet vill det.
På minussidan vill jag sätta misslyckandet om patientrörligheten. Det betyder fortsatt rättsosäkerhet och onödigt lidande i vårdköer.
Men sammantaget, heder åt statsminister Fredrik Reinfeldt, EU-minister Cecilia Malmström och alla andra i ordförandeskapsteamet. Ni har alla förtjänat ett Gott nytt år!
Judith Sargentini
(NL) Herr talman! Fredrik Reinfeldt, det finns en stor fläck på ert ordförandeskap. Det är besluten som fattades om Swift. Lissabonfördraget trädde i kraft den 1 december. Den 30 november trumfade ni och era stats- eller regeringschefskolleger igenom en ordning genom vilken våra bankuppgifter lämnades ut till Förenta staterna. Om detta är en fingervisning om Stockholmsprogrammets framtida utveckling - ett program som är avsett att garantera våra medborgerliga rättigheter, säkerhet och frihet - så är mitt intryck att ett genomförande av detta program verkligen kommer att fälla utslaget och hota friheten och de medborgerliga rättigheterna.
Detta är en fläck på ert ordförandeskap. Jag anser även att det befläckar Lissabonfördraget, genom vilket Europaparlamentet ges fler rättigheter, och jag skulle vilja få er försäkran om att ni i framtiden kommer att visa större respekt för de medborgerliga rättigheterna, medborgarna och parlamentet.
Zoltán Balczó
(HU) Herr talman! Vi skulle vilja utvärdera resultaten av det svenska ordförandeskapet som det kommer att te sig om 10-20 år. Den viktigaste händelsen som kommer att nämnas är Lissabonfördragets ikraftträdande. Genom detta fördrag upprättas den rättsliga ramen för en överordnad stat där 500 miljoner människors liv kontrolleras centralt och nationalstaterna tynar bort. Vägen till detta var antidemokratisk. I tre folkomröstningar förkastades denna idé fram till dess att den framtvingade andra irländska folkomröstningen och förvärvet av en underskrift från Václav Klaus öppnade vägen. En majoritet av EU:s befolkning förkastade denna idé, och de vill behålla nationalstaten. Därför är jag övertygad om att historieskrivningen kommer att skildra denna period som ett misslyckat försök till upprättande av ett imperium.
Othmar Karas
(DE) Herr talman, herr rådsordförande, mina damer och herrar! I debatter om rådets ordförandeskap talar vi ofta som om ordförandeskapet är liktydigt med EU. Rådets ordförandeskap är inte EU. Det är en viktig chef för en EU-institution. Jag uppmanar därför samtliga att vara en smula ärligare och lugnare.
Rådets ordförandeskap har gjort ett bra jobb under de senaste sex månaderna. Det har bidragit till att inleda ett nytt kapitel i EU:s framgångshistoria. Ingen av oss vill dock ha ett regeringarnas EU. Vi strävar efter ett medborgarnas EU och efter större samarbete mellan institutionerna och de olika delarna av EU. Var och en av oss är en del av EU.
Den institutionella debatten har avslutats, den nya posterna har tillsatts och inom ett par viktiga områden har rådet gått i ställning på ett sätt som gör att vi kan fortsätta arbetet. Låt oss blicka mot framtiden. Någon sade att vi har ett allvarligt problem, eftersom Lissabonfördraget ännu inte har tagits med i beräkningen i rådets arbetsmetoder. Rådet har fler möjligheter att påverka Europaparlamentet och parlamentsutskotten än parlamentet har att påverka arbetsgrupperna och rådsmötena. Även i detta avseende kräver vi att de två institutionerna behandlas på likvärdigt sätt, eftersom vi har samma ställning som lagstiftare.
Ja, det var ett misstag att trumfa igenom Swift före ändringen av parlamentets medbeslutandebefogenheter en dag senare. Innehållet kan diskuteras. Beslutet om tillsyn av finansmarknaderna har ännu inte godkänts. Vi behöver göra förbättringar, vi behöver genomförandebefogenheter, vi behöver större EU-tillsyn när det gäller gränsöverskridande institutioner och vi behöver bättre samordning mellan medlemsstaterna, kommissionen och Europeiska centralbanken i Baselkommittén, för annars kommer det att uppstå en parallell struktur.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Herr talman! Jag vill gratulera det svenska ordförandeskapet till dess arbete, särskilt när det gäller frihet, säkerhet och rättvisa.
Lissabonfördragets ikraftträdande är ett kvalitativt steg och kräver att de kommande ordförandeskapen - det spanska, belgiska och ungerska - fortsätter det svenska ordförandeskapets arbete med Stockholmsprogrammet vid utarbetandet av handlingsplanen.
När det gäller det samarbete som enligt Lissabonfördraget krävs mellan Europeiska kommissionen, rådet och parlamentet samt de nationella parlamenten i medlemsstaterna (artikel 17 i EU-fördraget och artikel 295 i EUF-fördraget), vill jag uppmärksamma betydelsen av tre punkter som har betonats av det svenska ordförandeskapet.
Den första gäller tvetydigheten kring samordnaren för kampen mot terrorism och olaglig människohandel samt i vilken utsträckning denna befattningshavare är beroende av kommissionen och omvänt föremål för kontroll av Europaparlamentet.
Den andra punkten gäller den yttre dimensionen av de grundläggande rättigheterna, som nu kommer att vara en övergripande dimension i EU-politiken. Även om det finns en kommissionsledamot för grundläggande rättigheter och rättvisa har EU även en avdelning för yttre åtgärder som måste engagera sig för de mänskliga rättigheterna och ett starkt försvar av de grundläggande rättigheterna.
Den tredje punkten gäller Schengenområdet för fri rörlighet för personer. Vi anser att den betydelse man har fäst vid utvärdering och övervakning av den europeiska pakten för invandring och asyl samt vid den yttre gränskontrollpolitiken (asyl, invandring och förebyggande av organiserad brottslighet) framgångsrikt kommer att skapa detta område av fri rörlighet för personer och mänskliga rättigheter. Därigenom kommer den inre marknaden att fullbordas och EU-projektet förverkligas.
Lena Ek
Herr talman! Det är aldrig lätt att bygga broar. Särskilt svårt är det att bygga broar som 27 medlemsländer och 500 miljoner människor ska kliva över, från det gamla EU till - med det nya Lissabonfördraget - ett öppnare, mer transparent och mera demokratiskt EU, eftersom Europaparlamentet nu får ett mycket större inflytande.
Under hösten har vi haft både en klimatkris och en jobbkris att hantera. Trots det har det svenska ordförandeskapet lyckats få en del oerhört viktig eko-effektiv lagstiftning på plats. Särskilt tycker jag att det är roligt att EU:s energimärkning av hushållsprodukter nu är införd. Andra exempel på lagstiftning som nu är införd är energieffektivitetskrav för byggnader och miljömärkning av bildäck.
Jag skulle slutligen vilja tacka regeringen för ett effektivt och sammanhållet ordförandeskap. Jag vill särskilt betyga min respekt för ambassadör Ulrika Barklund Larsson som så hastigt togs ifrån oss under hösten. Hon gjorde ett fantastiskt arbete och vi saknar henne mycket.
Nu återstår slutförandet av klimatmötet i Köpenhamn - den sista, största och mest långsiktiga uppgiften. Lycka till!
Mario Mauro
(IT) Herr talman, Fredrik Reinfeldt, mina damer och herrar! Det finns ett antal punkter i slutsatserna som kan dras av det senaste Europeiska rådets möte vilka vi bör kunna enas om och vilka vi kan beteckna som uppmuntrande för den närmaste framtiden.
För det första invandringen: behovet att göra tillträdet till EU:s territorium mer effektivt för att garantera medborgarnas säkerhet lyftes fram. I detta syfte behöver vi en integrationspolitik. Vi behöver med andra ord finna rätt balans mellan medlemsstaternas behov och det mänskliga dramat, invandrarnas produktiva potential.
Vidare nämndes ett EU som tar ansvar och visar solidaritet i fråga om invandring och asyl. I denna mening uppmuntras jag av det sätt på vilket rådet betonade det akuta behovet att bekämpa den illegala invandringen, vilket i första hand berör medlemsstaterna i gränsområdena, särskilt i söder. Detta innebär att vi måste dela med oss av resurser och gemensamt ta itu med problem. Tyvärr överskuggas allt för ofta denna aspekt av själviskhet och brist på mod.
Den andra aspekten som jag anser vara en prioritet under dessa ekonomiska kristider när vi fortfarande inte kan se ljuset i slutet av tunneln, är nystarten för Lissabonstrategin. Vi måste så fort som möjligt åter bli förmögna att konkurrera med tillväxtekonomierna på finansiell och kommersiell nivå. Endast ett toppmodernt forsknings- och informationssystem gör det möjligt för oss att ta detta steg, som är så viktigt för oss och framför allt för kommande generationer.
Jag hälsar med tillfredsställelse att den nya metod som åberopas av rådet är inriktad på att stärka kopplingen mellan nationella åtgärder och EU-åtgärder samt stärka det nationella egenansvaret genom en mer aktiv medverkan av arbetsmarknadens parter samt regionala och lokala myndigheter vilket kan sammanfattas med ordet subsidiaritet.
Jag anser fortfarande att vi måste göra mer i denna riktning. Familjen, människor och mellangrupper måste stå i centrum för EU:s ekonomiska återhämtning. Endast människor, endast män och kvinnor besitter den ursprungliga dynamiska kraft som kan återuppliva samhällslivets olika områden, som i dag är nedtyngda av en pessimism som allt för ofta härstammar från institutionerna.
Ivari Padar
(ET) Herr talman! Först av allt vill jag berömma ordföranden för antagandet av EU:s strategi för Östersjöregionen, som är mycket viktig för mitt hemland. Jag vill dock utveckla tre punkter på det finansiella området lite mer ingående.
Först vill jag tacka för insatserna i riktning mot en reglering av det transeuropeiska finansiella systemet och uppmana Europaparlamentet att ge största möjliga stöd till detta.
För att kontrollera den finansiella krisen har EU och dess medlemsstater för det andra genomfört ett stort antal undantagsåtgärder, vilket är mycket positivt. Det är redan möjligt att iaktta en ekonomisk stabilisering. Samtidigt håller jag med rådet om att situationen ännu inte är tillräckligt säker för att vi ska kunna upphöra med stödåtgärderna. Vad krisen betyder för mig är helt klart att bankerna är nödvändiga och att tjänsterna de tillhandahåller är nödvändiga. Det är därför onödigt att bestraffa dem för hårt. Bankverksamheten bör dock vara grundad på vad som händer i den reala ekonomin, inte på en virtuell marknad mellan bankerna, vilket var huvudorsaken till krisen. Samtidigt måste vi överväga utbetalningarna av bankdirektörernas bonusar, vilket är en fråga som har blivit ett särskilt hett ämne i Estland.
I förhållande till detta stöder jag, för det tredje, uppmaningarna till Internationella valutafonden att överväga införandet av en avgift på globala finansiella transaktioner - Tobinskatten - för att återföra pengar till samhället under goda tider. Jag menar att det är nödvändigt att förnya de ekonomiska och sociala avtalen mellan finansinstituten och det samhälle de tjänar, samt öka bidragen till samhället under goda tider och skydda det mot faror.
Paulo Rangel
(PT) Herr talman! Jag vill börja med att gratulera det svenska ordförandeskapet, särskilt statsminister Fredrik Reinfeldt, både för Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och för den portugisiska delegationen inom PPE-gruppen.
Vår bedömning av det svenska ordförandeskapet är att det har varit en nästan fullständig framgång, huvudsakligen inom fyra grundläggande områden. På det institutionella området var för det första det svenska ordförandeskapets bidrag till Lissabonfördragets ikraftträdande, till det mycket framgångsrika valet av kommissionens ordförande och till allt som har att göra med ratificeringen ytterst professionellt och på nivå av bästa praxis i EU. För att land som Portugal, som spelade en avgörande roll för antagandet av Lissabonfördraget, var självfallet det svenska ordförandeskapets bidrag ovärderligt.
Min andra punkt är klimatagendan, där kommissionens insatser naturligtvis också har varit ytterst viktiga. Enligt mig och enligt många av mina kolleger i PPE har EU varit mest framgångsrikt på klimatförändringsområdet. EU står i bräschen för den globala kampen. Detta är på grund av det svenska ordförandeskapets och särskilt kommissionsordförandeskapets insatser. Vi anser att även dessa resultat är mycket positiva.
Min tredje punkt rör regleringen av finansmarknaderna. Särskilt det senaste rådsmötet har inneburit ett steg framåt som vi betraktar som avgörande och som kan ha stor inverkan på hur vi tar oss ur krisen. Jag vill därför även förmedla våra gratulationer till att enighet har uppnåtts på detta område. Till sist vill jag nämna ett område som är mycket viktigt för mig personligen: Stockholmsprogrammet och därmed frihet, säkerhet och rättvisa. Jag följde både Tammerforsprocessen och därefter särskilt Haagprocessen. Jag betraktar Stockholmsprogrammet som absolut nödvändigt och vill gratulera det svenska ordförandeskapet och statsminister Fredrik Reinfeldt till det.
Marietta Giannakou
(EL) Herr talman! Resultaten av det svenska ordförandeskapet är verkligen positiva. De sammanfaller med Lissabonfördragets ikraftträdande, vilket innebär slutet på den mellanstatlighet som har orsakat problem under så många år och början på en mer integrerad och sammanhållen politik.
Det svenska ordförandeskapet kännetecknas även av upprättandet av Stockholmsprogrammet och besluten under den finansiella krisen, som är verkligt viktiga, centrala punkter för den fortsatta utvecklingen av dessa insatser.
Samtidigt är valet av Europeiska kommissionens ordförande och de genomförda utnämningarna enormt viktiga för utvecklingen av arbetet inom ramen för Lissabonfördraget. De är dessutom särskilt viktiga och intressanta för Europaparlamentet eftersom de är positiva och påtagliga aspekter.
Europaparlamentet håller på att ta på sig en ny roll som lagstiftande organ tillsammans med Europeiska rådet. Detta utgör ett nytt skede i utvecklingen och innebär att vi alla måste anstränga oss mer och genom mer sammanhållna insatser.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Herr talman! Jag gratulerar det svenska ordförandeskapet till dess berömvärda ledarskap under de senaste sex månaderna.
När det gäller Stockholmsprogrammet vill jag betona att man genom detta försöker ge ny kraft åt den eftersträvade gemensamma invandringspolitiken. Vissa centrala frågor har dock förpassats till underordnad ställning.
Under 2008 utfördes 515 terroristattacker i elva av EU:s medlemsstater. Kampen mot terrorismen och skyddet av offren måste därför ingå i prioriteringarna för vår politiska agenda och måste utgöra en separat, avgränsad kategori inom ramen för Stockholmsprogrammet.
För det andra lever åtta miljoner illegala invandrare inom området för frihet, säkerhet och rättvisa. I detta hänseende måste vi stärka utvecklings- och samarbetspolitiken gentemot ursprungs- och transitländerna. EU måste verka för återvandrings- och återtagandeavtal med länder som Marocko, Algeriet och Libyen. I Stockholmsprogrammets framtida handlingsplan, som ska läggas fram i mitten av juni 2010, måste man ta hänsyn till dessa aspekter.
Andrzej Grzyb
(PL) Jag vill också tacka det svenska ordförandeskapet och Fredrik Reinfeldt personligen för hans prestation och för det utmärkta sätt genom vilket han har uppnått ordförandeskapets prioriteringar.
Det som är särskilt viktigt för EU:s medborgare är naturligtvis åtgärder inriktade på att mildra följderna av den ekonomiska och finansiella krisen. Detta står i relation till stödet till företagssektorn i syfte att återskapa arbetstillfällena och skapa villkor som gör att små och medelstora företag kan utvecklas samt avlägsna krisens orsaker, särskilt inom finansmarknaderna, så att de inte upprepas i framtiden. Mitt intryck är att EU:s tillsyn på detta område är otillräcklig och att vi som demokratiskt vald institution här även måste påverka de etiska standarder som följs av dem som utövar tillsyn gentemot banker och finansinstitut.
När det gäller toppmötet i Köpenhamn stöder jag helt José Manuel Barrosos linje. Här finns verkligen ett behov av partnerskap mellan andra viktiga ekonomiska aktörer för att toppmötets resultat ska kunna uppnås.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Jag var föredragande för direktivet om byggnaders energiprestanda, som jag förhandlade om i andra behandlingen med det svenska ordförandeskapet i Europeiska unionens råd. Detta är ett ytterst viktigt betänkande för EU:s framtid och kampen mot klimatförändringarna. Det är även av betydelse för Köpenhamnkonferensen, men särskilt för de 2,7 miljoner arbetstillfällen som kan skapas i denna sektor fram till 2020.
I fråga om kommittéförfarandet har förhandlingar inletts enligt Lissabonfördraget om ett institutionellt avtal om de befogenheter och förfaranden som delegeras av kommissionen. Med tanke på att Lissabonfördraget skapar en ny grund både för klimatpolitik och gemensam energipolitik hoppas jag - och det förväntar vi oss även av kommissionen - att ni, José Manuel Barroso, lägger fram ett arbetsprogram för de kommande fem åren, så att de kommissionsledamöter som presenteras för oss kan ta itu även med dessa utmaningar.
Till sist vill jag nämna avlägsnandet av hindren för arbetskraftens fria rörlighet när det gäller arbetstagare från de nya medlemsstaterna, vilket bör vara en sista insats av det svenska ordförandeskapet.
Talmannen
Jag ber Zigmantas Balčytis och Petru Constantin Luhan om ursäkt: jag kan inte gå med på deras begäran eftersom vi har många fler talare och vi inte har tid att låta alla yttra sig. De får spara det till ett annat tillfälle. Jag ber än en gång om ursäkt.
Ivo Vajgl
(SL) Jag vill gratulera det svenska ordförandeskapet till att ha lett EU på ett rättvist och ansvarsfullt sätt vid en tid av institutionell förändring samt ekonomisk och finansiell kris. Ni kan dock under denna period ha missat att främja en bredare debatt i EU om en annan socioekonomisk modell än den som orsakade krisen. Sverige vet mycket mer om detta än flera andra länder.
Ni har också bittert fått inse begränsningarna med EU när det gäller enat agerande, särskilt då vi valde EU:s ledarskap. Ni har uppställt ett par nya standarder på det utrikespolitiska området, exempelvis i Mellanöstern, och jag gratulerar er till denna prestation. Jag tackar även för den uppmärksamhet ni har ägnat åt EU:s utvidgning och för att ni tillsammans med kommissionen tog hand om vissa olösta problem som hindrade denna process. Bra gjort!
Jean-Pierre Audy
(FR) Herr talman, José Manuel Barroso, Fredrik Reinfeldt! Jag vill höra er åsikt, Fredrik Reinfeldt, om trojkans slutsatser, eftersom stats- och regeringscheferna beslutade att införa denna trojkaprincip för att skänka kontinuitet åt ordförandeskapet. Eftersom ni dessutom avslutar trojkan med Frankrike, Tjeckien och Sverige undrar jag vad ni anser om detta instrument och vilka slutsatser ni drar om det?
Mirosław Piotrowski
(PL) Herr talman! Vi träffas här i parlamentet var sjätte månad för att sammanfatta ännu ett lands insatser i slutet av dess EU-ledarskap.
Det svenska ordförandeskapet kommer att gå till historien eftersom man under dess mandattid drev igenom den EU-författning som vissa hade propagerat för i nästan tio år och som i sin nuvarande form är känd som Lissabonfördraget. Detta drevs igenom mot många nationers vilja. Resultaten av folkomröstningar i Frankrike, Nederländerna och Irland avfärdades demonstrativt. Principen om demokratiskt underskott infördes, vilket möjliggör toppstyrning, skenbart för att förbättra EU:s administrativa mekanismer. De första förändringarna rörande valet av personer för nya poster i unionen har för närvarande lett till organisationsmässigt kaos och orsakat allmän munterhet i Europa och övriga världen. Det svenska ordförandeskapet lämnar i själva verket EU i ett tillstånd av osäkerhet och kaos.
Anna Maria Corazza Bildt
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera det svenska ordförandeskapet till visionen i Stockholmsprogrammet av ett EU inriktat på medborgarna. Vi kan aldrig tillräckligt betona den historiska betydelsen av att äntligen ha en vision som tar hänsyn till våra medborgares oro över säkerheten och på samma gång respekterar den enskildes rättigheter. Nu kan vi äntligen gå vidare med ett EU för medborgarna, av medborgarna.
Jag vill även välkomna byrån för samarbete i asylfrågor, som är ett viktigt och konkret steg i riktning mot att ta hänsyn till oron hos de länder som vill bekämpa den illegala invandringen samtidigt som de vill utforma en mänskligare invandringspolitik. Stockholmsprogrammet kommer att följa oss åt under fem år, och jag hoppas att vi kan genomföra det. Jag tackar det svenska ordförandeskapet. Ordförandeskapets verkningar kommer att följa oss under fem år.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Det svenska ordförandeskapet har gjort ett utmärkt arbete. Jag vill gratulera statsministern till detta. Slutförandet av Lissabonfördragets ratificering löste den beklagliga och skandalösa minikrisen med den tjeckiske presidenten Václav Klaus. Situationen var en följd av det politiska misstag som EU begick vid utvidgningen, då unionen inte tidigare förklarade att de tretton diskriminerande Benešdekreten är moraliskt ohållbara. Den andra större händelsen är att EU lyckades inta en enad ståndpunkt inför klimatförhandlingarna. USA och Kina har ännu inte insett detta, men EU inser klart att framtiden tillhör den som går i bräschen för grön ekonomisk utveckling. Låt oss inte glömma bort att det enda skälet till att EU kunde uppnå sina mål var att de nya medlemsstaterna avsevärt hade minskat sina utsläpp. Slutligen var den tredje större händelsen att anslutningsförhandlingarna med Serbien kom i gång, och att viseringskravet slopades för Serbien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Montenegro. Jag vill tacka det svenska ordförandeskapet för att det skapade en utmärkt möjlighet för den spansk-belgisk-ungerska ordförandetrojkan.
Rachida Dati
(FR) Herr talman, José Manuel Barroso, Fredrik Reinfeldt! Först vill jag gratulera det svenska ordförandeskapet till sex månaders hårt och mycket ambitiöst arbete, särskilt genom att det tillsammans med stats- och regeringscheferna och inom ramen för G20 uppnådde en gemensam och ambitiös ståndpunkt i finansregleringsfrågor.
Även när det gäller Köpenhamnskonferensen ser vi att EU har en ambitiös, mycket upphöjd och förebyggande ståndpunkt där man arbetar gemensamt. Jag stödjer därför dess ståndpunkter och beslut. EU har varit en motor i förslaget till förhandlingarna om och slutförandet av viktiga avtal rörande den finansiella kris som berör hela Europa.
Förra veckan uttalade sig också Europeiska rådet om den nya finansiella tillsynsstrukturen. Förhandlingar med Europaparlamentet har inletts, eftersom parlamentet från och med nu kommer att dela ansvaret för att övervaka genomförandet av besluten från Pittsburgh.
Den finansiella krisen har blottlagt de svaga punkterna i vårt finansiella tillsynssystem. Tanken var att säkerställa bättre samordning men även förnya och stärka EU-myndigheternas befogenheter. Dessa är brådskande krav.
Jag hoppas - och jag riktar mig här till kommissionen - att vi förblir vaksamma och upprätthåller denna ambitionsnivå vid genomförandet av besluten.
Diane Dodds
(EN) Herr talman! Denna förmiddag vill jag för Nordirlands fiskeindustris räkning uttrycka min enorma besvikelse över ytterligare en inskränkning för denna industri. Gårdagskvällens meddelande från rådet om att fisket av havskräftor ska minskas med 9 procent i område 7A är ett kännbart slag för fiskeindustrin i Nordirland.
Industrin är bräcklig på grund av återhämtningsplanen för torsk och på grund av begränsningar av antalet dagar till sjöss. Det är en industri som har varit hänvisad till havskräftor. Minskningen med 9 procent kommer att få katastrofala följder. Det är särskilt allvarligt eftersom forskarna i år skulle ha kunnat få kommissionen att tänka om.
Jag anser att Spaniens prioritet för nästa mandattid måste bli en reform av den gemensamma fiskeripolitiken och säkerställande av att beslut som detta fattas på regional nivå av lokalt ansvariga personer, inte av byråkrater i Bryssel.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Under det svenska ordförandeskapet har vi uppnått en hel del goda resultat inom EU trots att vi gått igenom en besvärlig period med kriser och förväntningar beträffande godkännandet av Lissabonfördraget. Men jag delar inte uppfattningen att vi har ett annorlunda EU eller ett nytt EU. Jag anser att vi på sin höjd har ett förnyat EU. Fördragets generella bestämmelser måste kompletteras, inte bara med detaljerat innehåll utan också med specifika praktiska lösningar. Det är viktigt att klargöra uppdelningen av behörigheter mellan nyckelposter och hur vi upprättar kontakter mellan EU:s institutioner, samt Europaparlamentets nya roll.
Mina farhågor har väckts av eventuella begränsningar i att ordförandeskapet innehas i tur och ordning av medlemsstaterna. Ledarskapet är något som medlemsstaterna förbereder sig för och genomför med stor beslutsamhet. Om vi, vid sidan av den permanenta ordföranden för Europeiska rådet, inte också har ledaren i det land som för närvarande innehar ledarskapet och som rapporterar här, skulle EU vara ofullständigt och förlora något av sin mångfald. De länder som leder måste fortfarande på ett kreativt sätt inspirera till nya ageranden och den permanenta ordföranden för Europeiska rådet måste säkerställa samordning, kontinuitet och sammanhållning i unionens arbete.
Fredrik Reinfeldt
rådets tjänstgörande ordförande. - (EN) Herr talman! När den här debatten avslutas, börjar vi också närma oss slutet på det sista presidentskapet enligt rotationsprincipen, såsom nämnts tidigare. José Manuel Barroso och jag ska snart resa till Köpenhamn, så jag vill bara säga några ord om ekonomiska resurser, eftersom jag förmodar att det kommer att vara hjärtefrågan i de diskussioner som vi kommer att ha med utvecklingsländerna.
Vi har kunnat lägga upp en summa på bordet - 2,4 miljarder euro per år mellan 2010 och 2012. Det är viktigt för oss att kunna säga att summan är avsedd för just de åren och öronmärkta för 2010 till 2012, och att den också kommer att finnas tillgänglig för att ge stöd till klimatskydd.
Det är viktigt att diskutera hur vi ska kunna uppfylla millennieutvecklingsmålen. Jag vill framhålla att medlemsstaterna har samtyckt till att vi ska förbinda oss att tillsammans betala 0,56 procent av EU:s BNI senast 2010, det vill säga redan nästa år, och under 2015 nå upp till FN:s procentuella nivå på 0,7 som offentligt utvecklingsbistånd.
Det här vilar i hög grad på medlemsstaterna. Det ska inte behöva framhållas att många av medlemsstaterna ligger under dessa siffror i dag. Sverige tillhör en mycket exklusiv grupp, nästan ensamt med ett utvecklingsbistånd på 1 procent av BNI. Men när vi diskuterar nivåerna ska vi också ha för ögonen att det finns skillnader mellan länderna.
Vi har gjort det frivilligt för medlemsstaterna att bidra med de resurser de har förmåga att ge. Jag är glad över att kunna rapportera att samtliga 27 medlemsstater har bidragit till dessa igångsättningsresurser. I några fall har det varit mycket små bidrag, men EU:s röst har gjort sig hörd i den meningen att alla har bidragit.
Jag vill också tacka er för det samarbete vi har haft med parlamentet. Det här är fjärde gången under det svenska ordförandeskapet som jag talar i parlamentet i egenskap av statsminister. Det är inte ens i närheten av Cecilia Malmströms antal sammanträden med parlamentet. Hon har varit här 25 gånger för att tala med er. Sammanlagt har ordförandeskapet talat till parlamentet i plenum vid 43 tillfällen under vår mandattid och vi har deltagit i utskott vid 44 olika tillfällen.
Det är också viktigt med diskussioner om öppenhet och gott samarbete mellan institutionerna. Vi insåg vikten av att ha goda förbindelser med Europaparlamentet. Vi förberedde oss på att vara närvarande, att finnas på plats, att kunna svara på frågor och vi vill tacka er för detta mycket goda samarbete.
Talmannen
Statsminister Reinfeldt! Om två veckor kommer ert ordförandeskap i Europeiska unionen att avslutas. Tack för det ni utfört och för er handlingskraft. Vi är medvetna om att det inte varit något lätt ordförandeskap. Men som vi har hört från medlemsstaterna och de många synpunkter som uttalats, har det varit ett framgångsrikt ordförandeskap. Jag vill rikta ett personligt tack till er och till hela den svenska regeringen. För första gången i historien har vi under de gångna veckorna sett nya relationer uppstå som resultat av Lissabonfördraget.
Tack för ordet. Vi kommer att minnas ert ordförandeskap.
José Manuel Barroso
Herr talman! Jag vill svara på några konkreta frågor från de parlamentsledamöter som fortfarande är närvarande.
Adrian Severin talade t.ex. om ekonomisk, social och territoriell sammanhållning och jag vill stryka under det han framförde. Under det första åsiktsutbytet i Europeiska rådet om EU:s strategi fram till 2020, kom man överens om - se punkt 18 i slutsatserna - att vi skulle göra allt vi kan för att säkerställa ekonomisk, social och territoriell sammanhållning liksom jämställdhet mellan könen. Jag anser att det är viktigt att ha med detta från början när vi diskuterar Europeiska unionens strategi fram till 2020. Betoningen ligger förstås på konkurrenskraft och att vi måste bemöta de globala utmaningar som vi står inför, men vi ska göra det samtidigt som vi främjar ekonomisk, social och territoriell sammanhållning inom EU. Det här håller på att bli mycket viktigt, inte bara för att fastställa strategin, utan också för de kommande ekonomiska perspektiven.
Beträffande de europeiska tillsynsmyndigheterna har en annan konkret fråga tagits upp av Othmar Karas och likaså av Rachida Dati. Jag vill vara tydlig i den här frågan. Vi välkomnar det faktum att Europeiska rådet har kunnat uppnå en enhällig överenskommelse. För någon tid sedan hade det uppriktigt sagt varit otroligt att samtliga medlemsstater skulle komma överens om en text om tillsyn av finansmarknaden på EU-nivå. Jag vill dock tillägga att jag anser att kommissionens text har blivit en smula för tunn, även om jag vet och respekterar att några av de frågor som behandlas i våra förslag är mycket känsliga. I förslaget hade kommissionen tänkt sig en enkel och hanterbar skattemässig säkerhetsklausul, just för att det är en mycket känslig fråga. Men jag beklagar ändå att man tagit bort de föreslagna myndighetsbefogenheterna, för att rikta beslut direkt till enskilda finansiella institutioner i två av tre fall där kommissionen hade föreslagit detta.
Jag beklagar att frågan om nödsituationer har politiserats genom att vi gett rådet ansvar för att deklarera att en nödsituation föreligger och jag beklagar också att den möjliga omfattningen av direktövervakning av EU:s tillsynsmyndigheter har begränsats till endast kreditvärderingsinstitut. Jag hoppas att Europaparlamentet under nästa förhandlingsfas kommer att förstärka och på nytt balansera bestämmelserna inom dessa områden.
Beträffande Köpenhamnkonferensen vill jag framföra följande: Det var mycket viktigt att Europeiska rådet bekräftade de tidigare åtagandena som anger att vi är beredda att sträcka oss till en 30-procentig minskning fram till år 2020, jämfört med nivåerna 1990, under förutsättning att övriga industriländer är beredda att göra jämförbara utsläppsminskningar och att utvecklingsländerna bidrar på lämpligt sätt i förhållande till sitt ansvar och med hänsyn till förmåga.
Vi fortsätter nu att bedöma övriga länders planer på att lindra riskerna och fattar detta beslut vid lämpligt tillfälle i Köpenhamn. I Europeiska rådet har jag tagit upp möjligheten att vårt erbjudande skulle kunna anpassas något, dvs. möjligheten att dra upp några framkomliga vägar för efter 2020. Den här diskussionen handlar ju inte bara om 2020; den gäller också efter 2020. Vi bör alltså ha en viss flexibilitet när det gäller de vägar som vi kan fastställa efter 2020. Med detta i åtanke far vi till Köpenhamn, inte bara för att komma fram till en mycket ambitiös överenskommelse utan också för att uppnå en verkligt global överenskommelse.
Talmannen
Ordförande Barroso! Tack än en gång. Tack också till premiärminister Fredrik Reinfeldt, minister Cecilia Malmström, tidigare ledamot av Europaparlamentet, och hela svenska regeringen för deras mycket aktiva samarbete med parlamentet.
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (Artikel 149)
Vilija Blinkevičiūt 
Jag gratulerar det svenska ordförandeskapet till att programmålen genomförts på ett konstruktivt och effektivt sätt. Sverige har lagt ned mycken möda på att säkerställa Lissabonsfördragets ikraftträdande den 1 december innevarande år, och det betyder att Europeiska unionen kommer att bli mer demokratiskt, mer effektivt och mer insynsvänligt. Jag är säker på att fördraget kommer att förbättra kontinuiteten och stärka EU:s roll på den internationella arenan.
EU:s strategi för Östersjöområdet har bekräftats under det svenska ordförandeskapet. Jag är glad över att ett ekonomiskt stöd har öronmärkts för att genomföra EU:s strategi för Östersjöområdet. Som litauisk medborgare är jag mycket medveten om de utmaningar som Östersjöområdet står inför. En av dessa är hur man bäst kan lösa det angelägna och svåra problemet med att skydda miljön i och kring Östersjön. En annan utmaning är hur man ska kunna förändra Östersjöområdet till en starkare motor för ekonomisk tillväxt och utveckling.
Vi har redan i dag preliminära svar på dessa frågor genom att EU:s strategi för Östersjöområdet har antagits under det svenska ordförandeskapet. Det är den första av flera europeiska makroregionala utvecklingsplaner, genom vilka vi hoppas förbättra områdets miljö och stärka dess konkurrenskraft. Stockholmsprogrammets strategi är en av de viktigaste prioriteringarna som Sverige har uppnått. Det här femårsprogrammet kommer att skapa villkor för att ytterligare utveckla ett område för frihet, trygghet och rättvisa
José Manuel Fernandes  
Det svenska ordförandeskapets sex månader under statsminister Reinfeldt har varit mycket framgångsrika och kännetecknas av kompetens.
Det svenska ordförandeskapet har haft en avgörande roll för Lissabonfördragets ikraftträdande. Detta har avslutat nästan tio år av debatt och institutionellt dödläge och öppnat dörrarna för nya möjligheter för Europeiska unionen.
Kampen mot klimatförändringen är ett ämne som alltid stått överst på EU:s agenda. EU är ledare inom området, vilket framgår av det ambitiösa förslaget att skära ner utsläppen med 80 procent och 95 procent fram till år 2050. Man har också kommit överens om att avsätta 7,2 miljarder euro som bidrag till utvecklingsländerna under de närmaste tre åren.
Det svenska ordförandeskapet har mött den ekonomiska krisen och finansiella oron med kloka och realistiska åtgärder. Vi står inför den svåraste ekonomiska kris som drabbat Europa sedan 1930-talet och EU har snabbt infört särskilda stödåtgärder. Arbetet med att ”förebygga” kommande kriser har också genomförts med hjälp av en ny tillsynsstruktur för den finansiella sektorn.
Det svenska ordförandeskapet har bidragit till lösningar på krisen och gjort Europa starkare. EU kan nu fortsätta att arbeta för fred, framgång och modernisering.
Ilda Figueiredo  
Under det svenska ordförandeskapet har viktiga institutionella förändringar genomförts, i synnerhet har Lissabonfördraget trätt i kraft efter en process med påtryckningar och utpressning av det irländska folket för att ändra ståndpunkt under den andra folkomröstningen som de tvingades hålla.
Men inte ens för den som verkligen önskar en alltmer nyliberal, militaristisk och federalistisk form för europeisk integration, är det acceptabelt att han inte hade ett ord att säga om den förfärliga sociala situation som råder inom EU, och som tydligt kan ses i att arbetslösheten har ökat med mer än 5 miljoner människor på bara ett år, så att det nu finns mer än 23 miljoner arbetslösa inom EU.
Det var rätt symptomatiskt att strålkastarljuset sattes på starten för debatten om EU:s strategi för 2020 och att man helt glömde bort utvärderingen av den så kallade Lissabonstrategin, som godkändes för tio år sedan och som utlovade en oas inom EU. Det gjordes utan tvivel för att man inte skulle behöva nämna orsakerna till den största ekonomiska och sociala krisen på flera decennier, som byggts på genom liberalisering och flexibilitet på arbetsmarknaden, och som har skapat otrygga och dåligt betalda arbeten och ökad arbetslöshet.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
Herr talman! Det svenska ordförandeskapet har gett ett mycket positivt resultat. Den största framgången var givetvis att processen med Lissabonfördragets godkännande kunde slutföras. Som ledamot av utskottet för rättsliga frågor, betraktar jag också den kompromiss beträffande EU-patent och det integrerade domstolssystemet för patent, som man kommit fram till i rådet, som en framgång.
Debatten om gemensamma patent för hela EU har pågått under lång tid. Det är hög tid att etablera specifika regler om detta, eftersom bristen på enhetliga regler utgör ett hinder för utveckling av europeiska affärsföretag och försvårar deras samarbete med exempelvis amerikanska företag. Under de gångna åren har vi många gånger insett hur svårt det är att förena alla medlemsstaters intressen i frågan om EU-patent, och därför är jag särskilt tacksam mot det svenska ordförandeskapet för den kompromiss som uppnåtts, även om det för närvarande bara är på politisk nivå.
Lissabonfördraget ger EU en rättslig grund att lagstifta om immaterialrätt och föreskriver att lämpliga standarder ska antas under det ordinarie lagstiftningsförfarandet. Under det kommande spanska ordförandeskapet kommer vi därför att få en intressant debatt i parlamentet beträffande den kompromiss som utarbetades i december 2009.
Zita Gurmai  
Lissabonfördraget har fått grönt ljus och det har skapat alla nödvändiga förutsättningar för institutionella reformer. Det svenska ordförandeskapets roll var att bana väg för genomförandet av bestämmelserna i Lissabonfördraget. Det svenska ordförandeskapet antog utmaningen. Uppgiften för nästa ordförandeskap är att se till att de nya strukturerna fungerar effektivt. I detta sammanhang måste vi göra allt för att säkerställa ekonomisk, social och territoriell sammanhållning, samt jämställdhet mellan könen. Jag anser att det är viktigt att understryka att stadgan om grundläggande rättigheter blir bindande genom fördraget, och att det nu blir lättare att stödja frågorna om mänskliga rättigheter (inklusive jämställdhet mellan könen) och antidiskrimineringsfrågor genom lagstiftning.
Ytterligare en framgång var utarbetandet och antagandet av Stockholmsprogrammet, som är inriktat mot vissa centrala frågor, och som kan betraktas som en pragmatisk handlingsplan för ett tryggare och öppnare Europa, baserat på gemensamma värderingar och ageranden.
Jag vill understryka att även om jämställdhet mellan könen inte har varit en prioriterad fråga, har det svenska ordförandeskapet också haft betydelse för att öka antalet kvinnliga kommissionsledamöter och i utnämningen av en kvinna till EU:s utrikesrepresentant.
Petru Constantin Luhan  
Lissabonfördraget har stärkt parlamentets roll i den europeiska beslutsprocessen och i förlängningen institutionens legitimitet i EU-medborgarnas ögon. Jag gratulerar det svenska ordförandeskapet till de utomordentliga insatser som utförts för att få det nya fördraget att träda i kraft. Jag välkomnar också utvecklingen inom området rättsliga och inrikes frågor. I Stockholmsprogrammet, som utarbetats under de senaste månaderna och som var föremål för omröstning i Europeiska rådet den 10-11 december, drar man upp riktlinjer för det nya referensramverket inom detta område för perioden 2010-2014. Slutligen konstaterar jag med tillfredsställelse att rådet har beaktat parlamentets rekommendationer. Jag hänvisar särskilt till Schengenområdets utvidgning till samtliga EU-länder, vilket nu blir en prioriterad fråga för EU:s interna politik, efter de ändringsförslag som vi lade fram.
Marian-Jean Marinescu  
Jag vill gratulera det svenska ordförandeskapet för sex månader av ambitiöst arbete som utförts i en svår situation med ekonomisk och finansiell kris, förberedelser för toppmötet i Köpenhamn och antagande av Lissabonfördraget. Tack vare Lissabonfördraget har vi nu till slut ett tydligt institutionellt ramverk för att ta itu med alla utmaningar som vi står inför. Det nya fördraget ger EU möjlighet att ta på sig en banbrytande roll i kampen mot klimatförändringarna, liksom en ställning som global aktör, inte bara i förhållande till USA och Ryssland utan också i förhållande till tillväxtmarknadsländerna. Den nye ständige ordföranden för Europeiska rådet och EU:s utrikesrepresentant kommer att säkra kontinuiteten i EU:s utrikespolitiska agerande, vilket markerar ett framsteg för att konsolidera EU:s roll på världsscenen. Genom alla dessa institutionella förändringar kommer EU att bli mer effektivt och få tillgång till många olika slags metoder för att lösa de stora problem som det internationella samfundet står inför, t.ex. bekämpning av terrorism, anpassning till klimatförändringarna, tryggad energiförsörjning och motverkande av den ekonomiska krisens och finanskrisens effekter. Jag är övertygad om att det spanska ordförandeskapet kommer att motsvara förväntningarna och på ett framgångsrikt sätt gå vidare med de åtgärder och verksamheter som initierats av det svenska ordförandeskapet.
Véronique Mathieu  
Jag gratulerar det svenska ordförandeskapet till dess arbete, särskilt inom de områden som faller under utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Utmaningarna var enorma: det skulle ske en övergång från Nicefördragets rättssystem till det som föreskrivs av Lissabonfördraget; dessutom skulle nästa flerårsprogram utarbetas, vilket ska fastställa de prioriteringar som ska ges till området frihet, säkerhet och rättvisa under de kommande fem åren. Jag vill också ge en eloge för Stockholmsprogrammet som förstärker de ambitiösa politiska insatserna för att förbättra detta område fram till 2014. Det återstår emellertid en hel del som måste göras, särskilt inom de frågor som rör asyl. Jag välkomnar också inrättandet av Europeiska byrån för samarbete i asylfrågor, eftersom medlemsstaterna måste närma sig varandra, inte bara i lagstiftningsfrågor utan också i fråga om praxis. Övriga förslag i asylpaketet måste också antas så snabbt som möjligt för att vi inte ska behöva utveckla en tredje fas i det gemensamma europeiska asylsystemet. Med de viktiga institutionella förändringar som införts genom Lissabonfördraget, kan vi nu se fram emot ett nära förestående antagande av rättsliga instrument med större ambitioner och högre kvalitet under de kommande ordförandeskapen.
Rovana Plumb  
Det svenska ordförandeskapet har betytt framsteg genom tre viktiga åtgärder: valet av EU-ordförande och EU:s höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik efter att Lissabonfördraget trätt i kraft; antagandet av det fleråriga ”Stockholmsprogrammet för perioden 2010-2014”; förberedelserna och samordningen inför COP 15-förhandlingarna i Köpenhamn om klimatförändringarna. Jag välkomnar rådets beslut om att EU och dess medlemsstater är beredda att bidra med en snabb inledande finansiering på 2,4 miljarder euro per år under perioden 2010-2012 för att stödja utvecklingsländernas anpassning till klimatförändringens effekter. Jag kommer emellertid att vända mig till kommissionen för att hitta någon lämplig mekanism för att den ekonomiska bördan ska fördelas mellan medlemsstaterna efter vars och ens ekonomiska förmåga.
Joanna Senyszyn  
2010 års strategi anger kursen för unionens verksamhet och dess viktigaste prioriteringar under de närmaste 10 åren. När vi närmar oss slutet av Lissabonstrategin är det viktigt att vi hittar verksamma metoder för att utjämna den ekonomiska krisens följder, samtidigt som vi bibehåller våra nuvarande sociala och ekonomiska prioriteringar.
Låt mig lyfta fram två saker när det gäller de samråd som för närvarande genomförs om den framtida strategin: dels förbättringen av utbildningsväsendet i Europa, och dels jämställdheten mellan könen på arbetsmarknaden. Utbildningsväsendet i Europa behöver förändras. Det går inte att bygga upp en modern, kunskapsbaserad ekonomi utan tillgång till ung, välutbildad arbetskraft. Vi bör se till att befintliga EU-program som Erasmus, Erasmus Mundus och Leonardo da Vinci får bättre finansiella villkor, och inrätta nya initiativ som gör det lättare för unga människor att utbilda sig och skaffa sig erfarenhet utomlands, och som dessutom ger dem de finansiella och administrativa möjligheter som krävs för att de ska kunna utnyttja detta stöd när de arbetar i sina hemländer.
Vid prioriteringen av medborgarnas behov bör EU införa ett program som helt och hållet går ut på att främja jämställdheten mellan könen, i synnerhet vid bekämpandet av arbetslösheten. När vi planerar den nya strategin bör vi fästa särskilt avseende vid att öka andelen sysselsatta kvinnor. Eurostat har gjort undersökningar som visar att krisen har drabbat kvinnor hårdare än män, bland annat för att de arbetar i yrken med betydligt sämre anställningstrygghet. Diskriminering på arbetsmarknaden är fortfarande ett allvarligt problem, som den nya strategin behöver angripa.
Nuno Teixeira  
Trots de besvärligheter som beror på att Lissabonfördragets ikraftträdande har dröjt så länge, kan det svenska ordförandeskapet visa upp flera viktiga framgångar. Hit hör paketet för energieffektivitet, telekompaketet, inrättandet av en systemrisknämnd, enigheten om 2010 års budget och i synnerhet om finansieringen av den ekonomiska återhämtningsplanen, Östersjöstrategin och sammanjämkningen av ståndpunkter inför klimatkonferensen i Köpenhamn nu i veckan. Spanien, som övertar ordförandeskapet 2010, kommer att fortsätta på den inslagna vägen och främja sysselsättningen genom stimulansåtgärder och åtgärder som främjar Europas ekonomi. Man kommer också att ta itu med andra stora utmaningar, exempelvis klimatförändringen och regleringen av finansmarknaden. Portugal står geografiskt och historiskt nära Spanien, och behöver till fullo utnyttja de möjligheter som säkert kommer att yppa sig. Det gäller i synnerhet randregioner som Madeira, där man ser fram emot att se hur det spanska ordförandeskapet hanterar sitt uppdrag. Det första toppmötet någonsin mellan EU och Marocko är exempelvis ett sammanhang som lämpar sig utomordentligt väl för att slå ett slag för ett europeiskt-afrikanskt atlantiskt samarbetsområde, som omfattar Madeira, Azorerna, Kanarieöarna och ett antal angränsande länder, främst Marocko.
Georgios Toussas  
Herr talman! Besluten vid toppmötet signalerar att EU och de borgerliga regeringarna trappar upp sin gräsrotsfientliga politik och brutala behandling av arbetarklassen och samhällets gräsrötter. Syftet är att göra de europeiska monopolen mer lönsamma och flytta fram deras positioner, såväl inom den inre marknaden som i den internationella, imperialistiska konkurrensen. EU-strategin för 2020 är en fördjupad version av Lissabonstrategin. Dess prioriteringar är att öka tempot i de kapitalistiska omstruktureringarna och att montera ned arbetarnas återstående lönemässiga, arbetsrättsliga och sociala rättigheter. Hörnstenen i EU:s strategi för att ta sig ur kapitalismens kris är att tvinga fram dramatiska förändringar i socialförsäkringssystemen, att höja pensionsåldern och att drastiskt skära ned löner, pensioner och sociala förmåner. Budgetunderskott, statsskuld och åtgärder för att övervaka ekonomin i ett antal medlemsstater, däribland Grekland, blir vapen som används för att terrorisera arbetare ideologiskt. EU:s gräsrotsfientliga politik bär PASOK:s och Nea Dimocratias signum. Dessa är fortsatta anhängare till den kurs som kapitalet stakat ut, samtidigt som de flyttar över de belastningar som krisen orsakar på arbetarna. Greklands kommunistparti uppmanar arbetarklassen att organisera sin motoffensiv, att fördöma de partier som står bakom den europeiska enkelriktade politiken och att gå man ur huse och delta i manifestationen mot arbetslösheten den 17 december, som organiseras av det militanta fackliga nätverket PAME:s klasstyrkor.
