Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session för återupptagen efter avbrottet den 2 oktober 1997.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Medina Ortega
Herr ordförande! Jag vill göra ett inlägg angående sammanträdet fredagen den 19 september för att begära ordförandens beskydd.
Den 19 september var jag närvarande under sammanträdet såsom jag alltid brukar vara. Jag deltog i omröstningarna med namnupprop och jag var kvar tills sammanträdet avbröts.
Massmedia har anklagat mig för att otillbörligt ha mottagit traktamente den dagen.
Trots att dessa uttalanden har korrigerats av ordföranden i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, av mig själv och av några andra parlamentsledamöter, jag tror också att själva ordföranden har gjort något i frågan, har några medier i Spanien utnyttjat detta för att angripa mig personligen. Och i detta ögonblick, herr ordförande, befinner jag mig i den svåra situationen hos en ledamot som anför att han har uppfyllt sina åtaganden, inför medier som inte har uppfyllt sina åtaganden.
Jag begär att ordförandeskapet nu offentligt bekräftar att undertecknad ledamot var närvarande den dagen. Och jag vill göra klart att jag alltid har försökt deltaga fram till slutet på fredagssammanträdena. Jag brukar därför inte ta specialflyget utan ett flyg som avgår klockan tre på eftermiddagen, något jag tror ordföranden vet. Detta för att kunna närvara fram till klockan ett.
Jag hoppas att parlamentets ordförandeskap beskyddar undertecknad ledamot mot den förtalskampanj som bedrivs mot honom.
(Applåder)

Fontaine
Herr ordförande! Låt mig komma med ett inlägg på samma tema som herr Medina Ortega, eftersom jag anser att våra kollegor har rätt att få fullständig klarhet i detta ärende. Det gäller mig också. Jag åberopar artikel 108 i arbetsordningen, personliga uttalanden.
Vad gäller det då? Vi blev alla allvarligt förtalade i ett program som sändes i den nederländska TV-kanalen NCRV den 13 oktober. Fredagen den 19 september, en hel del av er minns för övrigt eftersom vi var många, diskuterade vi under ett offentligt sammanträde vår kollega Hallams utmärkta betänkande. Samma dag hade den nederländska kanalen beslutat att göra ett program där målsättningen var, det medgav kommentatorn i början, att visa, jag citerar: "att missbruket med traktamenten fortsätter" .
För att kunna göra detta bröt TV-kanalen mot parlamentets regler och teknikerna placerade dolda kameror på åhörarläktaren dit de har tillträde. Jag hittar inte på, det var kommentatorn som sade det, och utan minsta skrupler.
De beslutar att filma de parlamentsledamöter som signerar närvarolistan och de väljer i princip ut två offer: Manuel Medina Ortega och mig. Kommentarerna till bilderna är betecknande för den uppenbara avsikten att skada. Jag låter er döma. "Strax efter kl. 9.30 lämnar den spanske socialisten Medina Ortega kammaren. En stund senare kommer han till chaufförernas kontor. Ortega skrev under för 500 floriner i traktamente. Mindre än en minut senare dyker kristdemokraten Fontaine upp. Den franska vice ordföranden har arbetat mindre än tre kvart. Även hon skrev under för 500 floriner" .
Men oturligt nog för TV-kanalen hade man verkligen valt ut fel offer. Vår kollega Medina Ortega försvann inte efter att ha skrivit under - vilket han just själv sade - han uppfyllde fullständigt sina skyldigheter i parlamentet ända till sammanträdets slut, genom att rösta om Hallams betänkande, vilket också omröstningen med namnupprop bevisar.
När det gäller mig, som var där från kl. 9, lämnade jag inte kammaren förrän sammanträdet avslutats, eftersom jag var ordförande. Det kunde var och en se.
(Applåder) Denna grova ärekränkning, herr ordförande, hade åtminstone det goda med sig att den bevisade att de berörda journalisterna är inkompetenta skojare när de inte ens bekymrat sig om att ta reda på vad vi gjorde, vad vi röstade om, vem som hade röstat, vem som var ordförande...
(Applåder) Allt det här var utan betydelse för dem. De hade ett mål och alla medel var tillåtna för att uppnå det.
Man kan lätt föreställa sig hur det har gått till eller t.o.m. de förhållningsorder de fått från högre ort. "Hitta två eller tre parlamentsledamöter, företrädesvis från två olika politiska partier så vi verkar objektiva, filma dem när de skriver under och gå sedan till chaufförernas disk och vänta på dem, filma dem där så duger det sen" .
Men nej, herr ordförande, det duger inte! Inget parlament i något demokratiskt land kan tolerera att arbeta i en miljö med dolda kameror. Ingen parlamentsledamot kan acceptera att denna kampanj som pågår sedan månader ostraffat får fortsätta med ihopljugna artiklar och trickfilm - det har vi nu ett formellt bevis på - avsedda att smutskasta och förlöjliga våra personer och dessutom vårt parlament och demokratin.
Jag respekterar alltför väl, herr ordförande, pressfriheten för att veta att de journalister som arbetar ärligt - och lyckligtvis är de många de också - inte skulle stödja sådana förfaranden som indirekt skulle kunna drabba dem själva.
De bland våra kolleger som varit föremål för liknande angrepp, offer för exploaterade ofullstäntiga eller förfalskade bilder, har inte haft samma tur som Medina Ortega och jag själv att kunna göra belackarna svarslösa. Och genom att tänka på oss alla, och vår institution som ni, herr ordförande, har uppgiften att försvara, skall jag senare vid presidiets möte kräva att exemplariska förhållningsregler inrättas för att sätta stopp för dessa knep som allvarligt skadar vårt parlaments värdighet.
(Livliga applåder)
Ordföranden
Jag har en rad personer som har begärt ordet. Med tanke på de känslor som frågan väcker i kammaren skall jag för en gångs skull ge ordet till dem som begär det.
Jag börjar med att ge ordet till en annan av de personer som berörs av informationen.
Kreissl-Dörfler har ordet.

Kreissl-Dörfler
Herr ordförande, ärade kollegor! Jag kan egentligen bara ansluta mig till Medina Ortega och Fontaine. Även jag hade det tvivelaktiga nöjet att förekomma i TV-rutan. Jag hoppas åtminstone att bildkvaliteten under detta viktiga bidrag var så bra att vi inte såg alltför hemska ut. Jag måste visserligen också säga att jag självklart tagit reda på hur länge sammanträdet skulle vara. Till ca kl 10.00 fick jag som besked. Själv befann jag mig i anslutning till sammanträdet på tjänsteuppdrag i min egenskap av ledamot i delegationen för länderna i Sydamerika och MERCOSURO på väg till Brasilien. Jag skulle önska att dessa journalister - lyckligtvis är det bara några få som arbetar på det sättet - följde någon av oss, det kan vara vem som helst, under en vecka för att se vad vi gör. Då skulle jag vilja se om de över huvud taget orkade med.
I övrigt vill jag inte än en gång upprepa vad de som talat innan mig sagt. I själva frågan har det sagts tillräckligt. Något sådant här ska vi inte behöva stå ut med. Skulle de vilja att vi sätter upp ett stämpelur, då måste vi säga att vi inte ställer upp på det!
(Applåder)

Puerta
Herr ordförande! Jag skall upprepa vad jag sade under ordförandekonferensen: att det är ovärdigt och oacceptabelt att man sätter parlamentet och dess ledamöters anseende på spel. De personer som har förorättats är exemplariska och den aktuella dagen uppfyllde de sina åtaganden.
I Spanien återgavs det nederländska TV-programmet i en del massmedia och det är nu mycket svårt att upprätta sanningen och försvara Medina Ortegas och Nicole Fontaines eller de övriga berörda kollegornas parlamentariska arbete.
Kampen mot korruption och maktmissbruk kräver också ett försvar av parlamentets ställning och föredömligheten hos dem som uppfyller sin roll som folkets representanter.
Därför ansluter jag mig till protesterna, för min grupps räkning och för allas räkning, utan någon kåranda. Här finns ingen kåranda av typen " hjälp mig i dag så hjälper jag dig i morgon" . Absolut inte. Det som står på spel är vårt anseende som representanter för det europeiska folket.
Jag insisterar därför på att begära beskydd och försvar för de ledamöter som allvarligt har förorättats och som nu har stora svårigheter att förklara för den allmänna opinionen vilket arbete de har utfört.

Green
Herr ordförande! Jag skulle väldigt gärna vilja ansluta mig till de kommentarer som gjorts, i synnerhet av herr Medina Ortega och fru Fontaine. Jag vill rikta mig till nederländska medier, och i synnerhet till vissa sektorer av spansk media, som utnyttjat sig av denna incident på ett mot herr Medina Ortega mycket illvilligt sätt.
Jag vill mycket tydligt få till protokollet att herr Medina Ortega, månad efter månad efter månad, såsom vice ordförande för denna grupp har tagit ansvar för plenarmötena för min grupp på fredagsförmiddagarna här i Strasbourg. Han har gjort det för att jag skulle få tillfälle att ägna mig åt min grupps administration, och för att ge mig lite tid då jag inte behövde befinna mig i plenum. Jag måste påpeka att jag alltid är här, även om jag inte är på plats i plenisalen. Herr Medina Ortega har gjort detta samvetsgrant månad efter månad efter månad, vilket har inneburit att han inte kunnat ta specialplanet till Madrid för att resa hem, som andra gör, utan i själva verket tagit ett senare flyg på egen personlig bekostnad vad gäller tidsaspekten bland annat. Jag vill göra det helt klart att han har mitt och min grupps fulla förtroende, och vi tar väldigt illa vid oss av dessa angrepp på hans personliga integritet.
(Applåder)

Robles Piquer
Herr ordförande! Det behövs mindre än en minut för att säga att min grupp utan några som helst tvivel, jag är säker på att vår ordförande Martens accepterar att jag säger så, till fullo solidariserar sig med de ledamöter som har råkat ut för ett så nedrigt angrepp. Vi solidariserar oss självklart med alla dessa. Jag vill framför allt nämna fru Fontaine, vars arbete vi alla beundrar, och min landsman och vän, professor Medina, som är en extremt pliktskyldig man. Vi som brukar vara här på fredagarna känner mycket väl till detta och inte enbart på fredagarna utan även övriga dagar under de långa veckorna i Strasbourg och Bryssel.
Vi anser att den nederländska televisionen har gjort informationsfriheten en björntjänst och det är beklagligt att några tidningar i vårt land, herr Medinas och mitt, har tagit upp dessa lögnaktiga beskyllningar. Även vi, herr ordförande, är säkra på att ni kommer att utöva vad som står i er makt för att skydda kammarens och dess ledamöters heder, speciellt de som rigoröst iakttar sina plikter, såsom de tidigare nämnda som har talat här.

Telkämper
Herr ordförande! Vi kan som enskilda ledamöter och även också som parlament ta det mycket lugnt med en sådan TV-rapport. Jag själv har inget att förebrå mig och inte heller detta parlament har något att förebrå sig. Vi står för vår politik och det gör vi samvetsgrant.
Kanske visar en sådan rapportering också att det är nödvändigt med en gemensam stadga. Vi borde tydliggöra att vi är ett europeiskt parlament som täcker ett stort område med sitt arbetssätt. Det är något speciellt! Och det måste kanske diskuteras även i rådet. Samma rättigheter måste gälla för alla ledamöter i denna kammare, så att ett sådant simpelt uppträdande från journalisternas sida inte kommer att återupprepas. Vad gäller själva förloppet har vi ju redan haft en diskussion. Det var klart att det fanns tre talare kvar och det händer ofta att det inte är helt fullt i kammaren, eftersom ledamöterna har många andra politiska skyldigheter.
När journalister rapporterar på det sättet så representerar det för mig inte någon bra undersökande journalistik utan ett smutsigt arbete. Med en sådan rapportering vill man smutskasta politiken. Man skäller på oss, man insinuerar saker om oss, och för mig var det faktiskt andra gången i den nederländska pressen. Vi skriver upp oss på närvarolistor. En gång rapporterades det att jag skulle ha skrivit upp mig på kvällen. Men jag hade skrivit upp mig både på morgonen, mitt på dagen och på kvällen eftersom jag var med på olika sammanträden. När man inte tar reda på saker ordentligt, då behöver vi inte försvara oss. Jag anser att det inte behöver diskuteras mer. En sådan rapportering har bara till syfte att skriva ner politiken och att insinuera att politiken inte längre varken kan ordna respektive utforma samhället eller är uttryck för detta samhälle. En sådan journalistik behöver vi inte! Dessa journalister kan vi vara utan. Vi behöver dem inte för att rapportera från denna kammare.
Fru Fontaine, som ordförande avslutade ni sammanträdet. Jag lyssnar gärna till er när ni sitter ordförande. Ni gör det bra och ni är i detta fall en symbol för att man gjort dålig research. Men som parlament borde vi säga, att vi inte har något att förebrå oss. Vi behöver inte i fortsättningen diskutera med den typen av journalistik, utan vi borde med självkänsla fortsätta vårt arbete!
(Applåder)

Martens
Herr ordförande, ärade kollegor! Jag vill inte förlänga debatten, men jag anser att det är min plikt att i likhet med Green inför parlamentet tydligt framhålla på vilket exemplariskt sätt Nicole Fontaine och herr Medina uppfyllt sina plikter. Jag hör till dem som är här även på fredagarna. Det var ett fegt anfall mot dem.
För det andra skulle jag vilja säga detta: under ert ordförandeskap, och under er företrädares, har i parlamentet viktiga åtgärder föreslagits som starkt kan bidra till vår trovärdighet. Alla de ansvariga i parlamentet håller på att genomföra dessa åtgärder som verkligen kommer att öka och återställa parlamentets trovärdighet. Men låt mig tillägga detta: medan denna ansträngning äger rum understöds kampanjen mot parlamentet ibland också av vissa parlamentsledamöter, och det är oacceptabelt.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Jag har två kommentarer. För det första förekom jag också i denna utsändning; jag frågade om det var i sin ordning att alla ledamöter av parlamentet trots reglerna till skydd för privatlivet skulle filmas. David Martin från presidiet svarade att han inte kände till något om detta, som alltid när jag frågar något. Martin var tydligen oriktigt informerad, visar det sig nu, och jag skulle med stöd av artikel 8 gärna vilja att han tog tillbaka dessa ord.
För det andra skulle jag vilja påpeka för Telkämper och Kreissl-Dörfler att de bara behöver ställa sin egen grupp, som var med från början av denna utsändning, till svars, eftersom inspirationen och ansatsen till denna utsändning kommer från deras egen grupp.

Duhamel
Herr ordförande! Det tar mindre än trettio sekunder. Jag skulle bara vilja säga att det kanske till den rättmätiga indignationen bör fogas ett nödvändigt motdrag som, enligt min uppfattning, endast kan komma från parlamentets ordförande eftersom det är han som försvarar institutionen.
Detta motdrag består för ordföranden i att utnyttja rätten till genmäle i media när denna rätt finns och för de länder där det inte finns kräva rätt till ett moraliskt svar för att skydda institutionen. Till indignationen måste nu också fogas ett motdrag.

De Vries
Herr ordförande! Av detta meningsutbyte har det med önskvärd tydlighet framkommit att vissa ledamöter av Europaparlamentet med orätt har kritiserats i den aktuella utsändningen. Men utsändningen hade en vidare innebörd. För vi vet alla att vissa av de tillvägagångssätt som fördömdes i denna utsändning tyvärr förekommer. Just därför beslöt parlamentets presidium i juli att vidta ett antal reformåtgärder. Presidiet har bland annat beslutat att det måste komma nya bestämmelser för närvaron och för ledamöternas dagersättning. Presidiet har också beslutat att det måste komma nya bestämmelser för resekostnaderna. Bägge reformerna är mycket angelägna eftersom dessa två områden berör parlamentets anseende och således också EU: s anseende. Det ligger på vårt ansvar att tillse att denna institution är höjd över all kritik. Jag vill därför eftertryckligen be er, herr ordförande, att tillse att presidiets beslut, som fattades i juli, genomförs både andligen och bokstavligen. Detta ärende måste nu en gång för alltid ur världen.
(Applåder)

Alvoet
Herr ordförande! Vi är ivriga förespråkare för det faktum att parlamentet självt samlar kraft, såväl moraliskt som politiskt, för att rätta till saker där det behövs. Och att det var nödvändigt att rätta till saker blev tydligt med det initiativ som Klaus Hänsch tog för mer än ett år sedan. Den fråga som låg bakom denna utsändning var: vad har hänt efter detta år? Och saken är den att endast ett litet beslut har fattats, allt annat återstår att göra. Min grupp deltog, i likhet med de flesta andra, i denna utsändning. Det finns också andra parlamentsledamöter som med rätta har uttryckt kritik. Jag tillbakavisar bestämt att vi skulle ha organiserat detta och att vi skulle ha sett till att kolleger blev angripna obefogat. Det är inte sant! Vi begär bara en enda sak, och det är att parlamentet självt rättar till saker. Om vi skulle vara beredda att göra detta skulle vi få en annorlunda bedömning av utomstående. Hela processen skulle leda till att vi själva fick mod att ordna sakerna övertygande och öppet. Det är min begäran till hela parlamentet.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag skall inte förlänga våra diskussioner. Jag gläds åt att kammaren är enhällig i detta ärende.
Men som herr de Vries nyss sade och vilket jag också i min grupps namn delgivit ordförandekonferensen tror jag att det som ifrågasätts är våra metoder. Jag skulle ha önskat att samma enighet och reformvilja råder i den arbetsgrupp som inrättats under ledning av fru Péry och att alla skulle vara överens om att reformera systemet, att alla också skulle vara överens om att tillämpa de magra beslut som fattats av presidiet.
Jag erinrar om att vi för vår del har lämnat förslag beträffande traktamentsbeloppet, beloppet för kilometerersättning, villkoren för reseersättning och villkoren för ersättning för mellanliggande resor.
Jag tror också att viljan till öppenhet måste visa sig när det föreligger minsta misstanke och att tillsättandet av en granskningsgrupp måste blir enhälligt vilket vi ofta begärt, bl.a. i budgetkontrollutskottet.

Ordföranden
Tack så mycket Fabre-Aubrespy. Jag tänker inte gå närmare in på debatten, men jag vill säga för det första att ordförandekonferensen har gett mig i uppdrag att vända mig till TV-stationen i fråga för att redogöra för de faktiskt sakförhållandena. Något som jag självklart kommer att göra redan i dag. Jag har behövt tid för att förbereda ett tillräckligt tydligt och välgrundat brev om de misstag som har begåtts, och jag är tacksam för de precisioner ni har gjort här i dag.
För det andra och på begäran av en av viceordförandena, kommer presidiet att granska frågan på sitt möte i dag, liksom de åtgärder som kan bli nödvändiga att vidta och som jag av naturliga skäl inte tänker föregripa.
För det tredje, som ni kanske känner till, och gör ni det inte får ni här information, så kommer arbetsgruppen för ledamöternas gemensamma stadga att omedelbart inleda sitt arbete under vice ordförande Martin.
Detta är den information jag kan ge som svar på er berättigade indignation, till vilken det inte tycks nödvändigt att jag ansluter mig, eftersom jag liksom alla andra kan vittna om den anda de berörda har demonstrerat i sitt parlamentariska arbete. Därmed, om det inte finns fler synpunkter i ämnet, går vi över till den fråga som väckts av herr Coates.

Coates
Herr ordförande! Mitt problem omfattas av artiklarna 2 och 3 i parlamentets arbetsordning, dvs. artikeln om fritt mandat och artikeln om privilegier och immunitet.
Som jag redan meddelat er brevledes uppkommer frågan eftersom medlemmar av labourpartiet i denna kammare tillställdes vad som kallades ett "uppträdandekodex" , som sökte bestämma deras agerande på sätt som tycktes stå i motsättning till parlamentets regler.
Jag har precis i denna minut upplysts om att mitt brev till labourpartiets generalsekreterare faktiskt har besvarats. Jag bör tala om att jag skrev till labourpartiets generalsekreterare och upplyste honom om att vi enligt artikel 2 inte kunde tilldelas något mandat och att det enligt artikel 3, som en del av de protokoll som reglerar Europaparlamentets ledamöter i fördragen, stod klart att vi inte skall vara föremål för något slag av utredning - bland annat av externa organ.
Jag vet ännu inte om Sawyer bestämt sig för att gå med på min begäran att dra tillbaka uppträdandekodexen eller inte. Jag anhåller om uppskov tills jag erhållit svaret innan jag tar upp frågan med er på nytt om så blir nödvändigt.

Ordföranden
När jag får skrivelsen skall jag givetvis ägna all nödvändig uppmärksamhet åt det. Om det är nödvändigt att be om någon information kommer jag naturligtvis att göra det.

Cornelissen
Herr ordförande! Jag har en kort fråga om ett annat ämne. Inför det europeiska toppmötet om sysselsättningen fick vi diverse brev och rapporter om att det planerade avskaffandet av tax freehandeln i den europeiska samfärdseln kommer att leda till att tiotusentals arbetstillfällen går förlorade. Min fråga är om ni hos Europeiska kommissionens ordförande skulle vilja yrka på att resultaten från den studie som utlovades 1990 så snart som möjligt läggs fram.

Ordföranden
Jag skulle uppskatta om ni inte kommer med den här typen av förslag igen, som inte har någonting med föredragningslistan att göra och som bara stör den goda arbetsgången.

McMillan-Scott
Herr ordförande! En ordningsfråga, med anledning av vad Coates tog upp. Jag tror jag kan hjälpa kammaren. Vad han talar om är en instruktion från labourpartiet som säger att ingen ledamot av denna kammare får diskutera Förenade kungarikets valsystem med pressen. Om det kan vara er till hjälp så har jag själv ett exemplar av den instruktionen och lämnar den gärna till er.

Ordföranden
Som ni vet är detta inte tillfället att diskutera inhemska politiska frågor.
(Protokollet justerades.)

Sammanträdeskalender
Ordföranden
Efter EG-domstolens utslag den 1 oktober 1997 (mål C 345/95), beslutade ordförandekonferensen på sitt möte den 16 oktober 1997 att lägga fram följande förslag: att inte lägga till en sammanträdesperiod i år utan att utöka sammanträdeskalendern för 1998, antagen av Europaparlamentet den 17 september 1997, med en sammanträdesperiod från den 5 till den 9 oktober 1998.
Tidsfristen för inlämning av ändringsförslag till detta förslag går ut tisdag kl. 12.00.
Omröstningen kommer att äga rum onsdag kl. 17.00.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Ordförandekonferensen har mycket riktigt beslutat att föreslå det ni just erinrade kammaren om. Jag skulle vilja påminna om att vår grupp var emot detta förslag eftersom det för 1997 inte tillämpar ett beslut från EG-domstolen. Men, i ett system som vill kalla sig demokratiskt måste beslut som fattats av en domstol tillämpas. Vi kräver alltså att det skall vara möjligt att ändra de två aspekterna av detta förslag som ni angav, dvs. både för 1997 och 1998.
Jag kan inte se hur parlamentet skulle kunna fortsätta att varje torsdag eftermiddag ge hela världen lektioner i demokrati om det inte själv tillämpar ett domstolsbeslut som i sista hand fattats av domstolen i Luxemburg. Detta beslut är utomordentligt tydligt och det händer i våra stater att man kan dömas enligt ett domstolsbeslut och att de praktiska konsekvenserna naturligtvis är en smula pinsamma. Även om de praktiska konsekvenserna är svåra måste vi tillämpa domstolens beslut.

Blot
Herr ordförande! Jag skall fatta mig mycket kort. Mitt inlägg går i samma riktning som vår kollega Fabre-Aubrespys, men jag skulle vilja lägga till en fråga, om ni tillåter.
Jag skulle vilja veta vilken juridisk motivering ordförandekonferensen haft till att inte lägga till någon extra sammanträdesperiod under 1997. Jag säger "juridisk motivering" eftersom jag mycket väl vet att det finns praktiska motiveringar - som man kan förstå. Emellertid, i avsaknad av juridisk motivering befinner vi oss i den situation som beskrivs av Fabre-Aubrespy, dvs. att vi till slut inte tillämpar ett rättsligt beslut.
Det är rent principiellt mycket oroande, det måste ni hålla med om.

Pasty
Herr ordförande, jag vill inte gjuta olja på elden, men jag tror att vi inte skall strida mot de tydliga och bestämda reglerna i EG-domstolens dom som ovedersägligen är tillämpliga för år 1997.
Vi har två lösningar att välja mellan. Antingen lägger vi till en sammanträdesperiod för 1997 i Strasbourg och allt är i sin ordning. Eller också gör vi det inte p.g.a. materiella eller andra svårigheter. Men vi kan inte hålla de två extra planerade sammanträdesperioderna i november och december! Beaktandemening 29 är kristallklar på den punkten!
Jag ställer därför två frågor till er, herr ordförande. För det första, de omröstningar som görs i Bryssel, om vi framhärdar med att hålla sammanträdesperioder under dessa förhållanden i november och december, kan de inte bestridas inför EG-domstolen av varje person som har intresse av att göra det? För det andra, är de utgifter som orsakas av dessa sammanträdesperioder förenliga med vår budgetförordning, eftersom man inte kan ha utgifter för olagliga sammanträden och kan revisorn - som är så noggrann - godkänna dessa utgifter?

Ordföranden
Jag besvarar frågan från herr Blot.
Ordförandekonferensen har konstaterat att det var praktiskt taget omöjligt att hålla ytterligare en sammanträdesperiod under november eller december. I november p.g.a. svårigheterna med att fylla ut föredragningslistan och i december eftersom kammaren är upptagen av Europarådet.
Den juridiska regeln ad imposibili nemo tenetur är tillräckligt gammal för att alla jurister skall känna till den. Det är utifrån den regeln som ordförandekonferensen har uttalat sig.
(Applåder) Det är för övrigt samma juridiska regel som motiverar att i avsaknad av ett beslut från EG-domstolen rörande år 1997 kan vi inte ta tillbaka avtalen om att hålla två extra sammanträdesperioder i Bryssel. Var och en kan naturligtvis ha en annan åsikt. Här gäller det ordförandekonferensens beslut och dess rättsliga grund. Det är det beslut som konferensen överlämnar till denna kammare för att den skall kunna uttala sig på onsdag.

Arbetsplan
Ordföranden
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandekonferensen (vid sammanträdet torsdag den 16 oktober 1997) i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut.
Sammanträdesperioden 20-24 oktober i Strasbourg
Måndag: inga ändringar föreslagna
Tisdag: ARE-gruppen begär ett tillägg till föredragningslistan: ett uttalande från kommissionen angående villkoren för utdelningen av humanitärt bistånd i Afghanistan. Det skall påpekas att denna punkt för närvarande är förutsedd att komma inom ramen för debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt (artikel 47) som äger rum på torsdag.
Lalumière har ordet för att motivera begäran.

Lalumière
Herr ordförande! Vi är alla medvetna om allvaret i situationen i Afghanistan.
Denna punkt har tagits upp under den aktuella och brådskande debatten. Mycket bra! Men vi skulle önska att denna punkt snarare blir föremål för ett uttalande från kommissionen vilket skulle kunna äga rum i morgon eftermiddag eller i morgon kväll. Varför? Vi vet att en kommissionsledamot nyligen var i Afghanistan och där kunde samla förstahandsinformation, för övrigt mycket allvarlig och som berör oss direkt. Men vi vet också att kommissionen inte får uttala sig under den aktuella och brådskande debatten. Det är anledningen till att det förefaller oss lämpligt att föredra ett uttalande framför en enkel brådskande debatt: vi får då fullständigt färsk och mycket viktig information om situationen i detta land och om det stöd som Europeiska unionen lämnar via Echo-programmet.
Det är innehållet i vår begäran! Jag upprepar, detta uttalande skulle eventuellt kunna göras under tisdagskvällen om föredragningslistan för morgondagen är alltför fulltecknad under dagen.

Bangemann
Herr ordförande! Jag kan, å min kollega Boninos vägnar, meddela att hon är beredd att på tisdag eftermiddag eller tisdag kväll göra ett sådant uttalande. Men självklart måste även kommissionen hålla sig till parlamentets arbetsordning. Om ämnet kommer upp till behandling vid debatten om aktuella och brådskande frågor, finns det enligt mitt förmenande även den möjligheten att kommissionen i samband med debatten om aktuella och brådskande frågor kan göra ett sådant uttalande. Jag har hittills inte känt till att kommissionen kan yttra sig vid denna typ av debatt. Men det kan den tydligen. Jag överlämnar till denna kammare att beslulta om vad den föredrar. Vi kan göra bådadera.

Van Bladel
Herr ordförande! Jag vill göra er och kollegorna uppmärksam på säkerheten för våra besöksgrupper. I går kväll blev en besöksgrupp överfallen i Molsheim när den steg av bussen. Angriparen kom ur ur en BMW och flydde med en väska. En av besökarna protesterade dock mot detta och blev skadad. I efterhand har det visat sig att dessa överfall äger rum regelbundet. Jag frågar er nu, herr ordförande, vilka är era förslag för att alla besöksgrupper skall få en säker ankomst till Strasbourg. För övrigt vad säkerhet och kriminalitetsbekämpning beträffar, rådet har ännu inte besvarat mina frågor från mars, detta gäller särskilt van Mierlo.

Ordföranden
van Bladel, det är varken rätt tid eller plats för att ta upp detta ämne och därför kommer jag inte att ge er något som helst svar.

Maij-Weggen
Herr ordförande! Jag har å min grupps vägnar förberett en resolution över ämnet Afghanistan, och jag anser att den fråga som fru Lalumière har tagit upp är en mycket bra fråga. Jag skulle vilja stödja detta, och jag tror att en bra debatt om det som hänt fru Bonino verkligen är viktigare än att behandla angelägenheter i den aktuella och brådskande debatten. Jag vill alltså stödja detta.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Jag beklagar djupt, men, fru Maij-Weggen, vi har inte diskuterat den frågan mer i gruppen i dag. I torsdags beslöt vi i ordförandekonferensen, och vår grupp deltog helhjärtat, att förklaringen så som Bonino skulle vilja avge den på tisdag eftermiddag är absolut omöjlig, för vi har budgetdebatten och det anser jag vara en mycket viktig debatt. Det innebär alltså, herr ordförande, att vi har ombesörjt att det skall komma en resolution under aktualitetsdebatten på torsdag. Vi vill alltså inte ha någon debatt på tisdag, men vi kommer att ta upp det i aktualitetsdebatten på torsdag eftermiddag. Tack så mycket, och jag ber fru Maij-Weggen om ursäkt.

Ordföranden
Vi skall nu genomföra omröstningen om ARE-gruppens begäran.
(Parlamentet avslog denna begäran.)
onsdag, torsdag och fredag: inga ändringar föreslagna Sammanträdesperioden 5 till 6 november i Bryssel

Ordföranden
I avsikt att låta kommissionär van Miert deltaga i debatten om Areitio Toledos betänkande för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik angående kommissionens XXVI: e rapport om konkurrenspolitiken 1996, begär PSE-gruppen, såsom förutsagts inledningsvis, att detta betänkande flyttas till föredragningslistan för torsdagen den 6 november och att Sainjons betänkande för utskottet för externa ekonomiska förbindelser angående omlokaliseringar och direktinvesteringar i tredje land, flyttas till onsdagen den 5 november som näst sista punkt.
Green har ordet för att motivera begäran.

Green
Herr ordförande! Vi stöder eftertryckligen förslaget om betänkandet från Areitio Toledo, eftersom det är viktigt att det tas upp i närvaro av kommissionären. Vad vi förstår kan han inte vara här på onsdag men han kan vara det på torsdag förmiddag. Den upplysningen fanns inte tillgänglig för oss när vi tog beslutet att flytta betänkandet vid ordförandekonferensen. Vi uppmanar plenum att gå med på detta.

von Wogau
Herr ordförande! Jag vill stödja detta förslag.

Ordföranden
Ingen är således emot.
Vi skall nu genomföra omröstningen om PSE-gruppens begäran.
(Parlamentet biföll denna begäran.)
(Arbetsplanen fastställdes med dessa ändringar.)

Begäran om upphävande av Campos parlamentariska immunitet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande betänkanden, för utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet angående begäran om upphävande av Antonio Carlos Ribeiro Campos parlamentariska immunitet:
A4-0311/97 av Fayot (mål 6119/94), -A4-0312/97 av Palacio Vallelersundi (mål 384/96).
Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Vi skall tala om immunitet, vilket innebär att tala om rättigheter och privilegier för kammaren och oss som utgör den. Som alltid när vi talar om rättigheter och privilegier, måste vi tänka efter ordentligt vad som ligger bakom dessa rättigheter och privilegier.
Låt oss vara tydliga: rättigheterna och privilegierna för kammaren och dess parlamentariker är ingenting vi äger. De är tvärtom en tillgång som vi bör förvalta med ett ödmjukt ansvar och som måste vägas mot en annan grundläggande princip i vår rättsordning, nämligen likhetsprincipen. Vi är alla lika inför lagen. Vi är alla lika inför rättvisan. Om den principen skall sättas på undantag kan det aldrig få ske på grund av egennytta, vinstintresse eller som privilegium för en speciell person, utan för att andra högre principer talar för det, som, i slutändan, upprätthållandet av det demokratiska systemet. Vi står således, herr ordförande, inför ett problem där vi måste väga rättsliga intressen mot denna kammares ansvar.
Vi skall analysera de två betänkanden som vi i dag tar upp var för sig. Jag tar först upp betänkandet om mål 384/96, för vilket jag själv är föredragande. I detta betänkande, herr ordförande, är den första fråga som parlamentet bör analysera om de nödvändiga förfaranderekvisiten är uppfyllda för att man skall ta i beaktande ett upphävande av immuniteten. För, som jag redan har påpekat är vi förvaltare av dessa privilegier, förvaltare av dessa rättigheter. Endast förvaltare. Därför måste vi analysera det med ödmjukhet och extrem noggrannhet.
Nåväl, herr ordförande, i fallet med begäran från de rättsliga myndigheterna i Portugal kan inte parlamentet uttala sig om upphävande av immuniteten, därför att villkoren för ett mål inte är uppfyllda, och sålunda var rösten från utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet enhällig, efter sin analys. För att kunna inleda en undersökning om upphävande eller inte av immuniteten, i enlighet med den tillämpbara europeiska lagstiftningen som hänvisar till den portugisiska författningen och reglerna för det portugisiska parlamentet, måste det finnas en definitiv anklagelse, ett formellt åtal. Med andra ord räcker det inte att man inleder en process, en undersökning, för att analysera om en viss straffbar handling har ägt rum, utan dessa undersökningar måste ha lett till en förundersökning och den kompetenta rättsinstansen måste ha funnit tillräcklig bevisning för ett beslut om lagföring, ett formellt åtal.
I det första fallet - och jag upprepar: det första fallet 384/96 - finns inte dessa rekvisit. Därför var utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet kategorisk, och jag som föredragande kan inte annat än att stödja den hållningen: det finns ingen anledning att upphäva immuniteten för Ribeiro Campos i detta mål. Jag upprepar att det inte finns någon anledning därför att man inte har uppfyllt rekvisiten för ett åtal som respekten för våra europeiska regler i sin helhet och en hänvisning till de portugisiska konstitutionella reglerna, framför allt artikel 160 i den portugisiska författningen, kräver.
Situationen i det andra målet - mål 6119/94 är väldigt annorlunda. Här är det första vi måste säga, herr ordförande, att det finns ett formellt åtal. Således är svaret på den första frågan att rekvisiten för målet är uppfyllda.
Därmed återstår alltså att analysera om vi i denna kammare skall eller inte skall upphäva Ribeiro Campos immunitet. Låt oss komma ihåg att begäran från de rättsliga myndigheterna i Portugal om upphävandet av immunitet är en strävan efter att låta Ribeiro Campos vittna i rätten som åtalad i detta mål, endast att vittna som åtalad. Här återvänder vi till inledningen av mitt anförande: det enklaste och det mest bekväma för kammaren skulle vara att inte upphäva immuniteten och politiska skäl skulle också tala för detta. Emellertid pläderar jag, herr ordförande, för ett upphävande av immuniteten, även om jag omedelbart måste säga att jag kommer att acceptera, respektera och skriva under vilket majoritetsbeslut kammaren än kommer att ta, och jag vill påminna om Argüelles oerhört vackra ord i inledningstalet till spanska konstitutionen av år 1812, då han sade att ljuset kommer från idéernas stjärnbeströdda himmel.
Under dessa premisser anser jag att kammaren, genom ett ansvarsfullt agerande, bör häva Ribeiro Campos immunitet. Jag skall förklara det. Jag sade nyss att den parlamentariska immuniteten inte är en rättighet som vi äger, det är ett ansvar som vi förvaltar på grund av vår befattning och till förmån för parlamentet, aldrig för egen vinning.
Jag tänker inte anföra de särskilda intressen som står på spel, det är inte vår sak utan domarens. Men vilka tvivel råder om att Ribeiro Campos faktiskt har kommit med ett antal beskyllningar, vilka i princip är ett klart och tydligt förtal och som så omfattas av åtalet?
Jag tänker inte anföra den förtalades intresse av att detta klaras upp. Det kan bara klaras upp i rätten. I annat fall kommer vi att stå inför probatio diabolica , som det gamla latinska rättsutrycket löd. Ingen kan bevisa att han inte är korrumperad. Ingen kan bevisa att han inte har handlat emot sina egna intressen. Om det inte bevisas i domstol.
Jag tänker inte heller anföra att det här finns ett särskilt intresse för Ribeiro Campos att bevisa att det finns substans i det han säger, att det faktiskt har förelegat ett korruptionsfall. Det som står på spel, herr ordförande, är helt enkelt det ansvar som åligger oss i att förvalta dessa rättigheter och privilegier. Därför att denna kammare, som varje dag kräver öppenhet och likställdhet med andra institutioner, måste inse att det föreligger ett formellt åtal mot en av dess medlemmar i ett mål, efter att en förundersökning genomförts med alla rättsliga garantier. Det ligger också i hans intresse att reda upp de okända bevekelsegrunderna och klara upp dessa saker. Låt domaren avgöra om det i detta fall har begåtts ett förtalsbrott eller ej. För tvetydigheten, herr ordförande, avsaknaden av genomsynlighet i det motsatta fallet, faller tillbaka på hela kammaren.
Jag förstår att det kan finnas politiska argument som talar för motsatsen, även om det i grunden är sådana politiska argument som jag anser inte bör beaktas i detta fall. Det var dessutom den åsikt som kom från utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Men jag anser, herr ordförande, utifrån mitt mandat och i mitt eget namn och andras som har samma åsikt, att vi bör förvalta dessa rättigheter och privilegier på ett ansvarsfullt sätt och att varje privilegium och rättighet som bryter mot den grundläggande likhetsprincipen skall tolkas på ett restriktivt sätt. Jag anser att det för kammarens och våra mandats skull, de mandat vi har fått av de europeiska medborgarna, är nödvändigt att denna situation klaras upp så snart som möjligt och att vi således bör upphäva Ribeiro Campos immunitet för att han skall kunna åka och vittna.

Evans
Herr ordförande! Som vice ordförande i utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet lägger jag fram detta betänkande å ordförande Fayots vägnar, som inte kan vara här och som framför sina ursäkter för det. Som Palacio, den ursprungliga föredraganden nämnde, tog Fayot över rollen på det vedertagna sättet, efter det att hon efter omröstningen meddelat att hon kände sig oförmögen att fortsätta. Hon intog en motsatt uppfattning och när utskottet väl hade antagit betänkandet bad hon Fayot att lägga fram det. Jag vill emellertid ge ett erkännande åt Palacio för det arbete hon lagt ner på detta betänkande och för det ytterst ärliga sätt på vilket hon lämnade sitt bidrag till betänkandet och på vilket hon på nytt redovisade sin uppfattning här i eftermiddag.
Omröstningen i vårt utskott följde inte de politiska skiljelinjerna. Olika personer i de politiska partierna röstade på olika sätt. Som redan sagts kan detta spåras bakåt i över tre års tid, till tidpunkten för de senaste valen till Europaparlamentet sommaren 1994. Av många olika skäl har det tagit så lång tid att komma till parlamentet. Ett av dessa skäl - kanske det viktigaste - var att det till en början förekom en del ganska tvetydiga kommunikationer med de portugisiska myndigheterna, och parlamentet var osäkert på exakt vad som begärdes av det.
Under 1994 års europeiska valkampanj höll det portugisiska socialistpartiet en presskonferens vid sitt högkvarter, vid vilken Campos fällde några anmärkningar om Arlindo Cunha, den förre jordbruksministern. I det betänkande som ligger framför er anmärks att det förekom tre specifika anklagelser. De återfinns på sidan fem i betänkandet och jag behöver inte läsa upp dem nu. Anklagelserna är att Campos genom att ha fällt sådana yttranden skall ha överträtt olika paragrafer i den portugisiska strafflagen.
Vi känner alla till att pressen kan presentera frågor och uttalanden på ett sätt som inte nödvändigtvis framställer en ledamot av Europaparlamentet i en fördelaktig dager, och i detta fall har utan tvivel ett påstående tagits ur sitt sammanhang och misstolkats av pressen. Det tycks emellertid som om Campos anmärkningar inte fälldes i ögonblickets ingivelse. Icke desto mindre är en ledamot av Europaparlamentet, enligt artikel 10 i protokollet till Fördraget om de europeiska gemenskaperna, immun mot åtal under dess sessioner. Detta har tolkats såsom innebärande vid någon som helst tidpunkt under ämbetstiden och vid någon som helst plats i sitt eget land eller i någon annan medlemsstat.
För att kunna åtalas för en anklagelse måste en ledamots immunitet upphävas, som föregående talare sade. Eftersom den förbrytelse Campos anklagas för ägde rum i Portugal så skyddas han av samma lagar som skulle skydda en ledamot av det portugisiska parlamentet, enligt artikel 160 i landets författning. I detta parlament omfattas frågan av artikel 6 i arbetsordningen. Anklagelserna mot Campus har sin upprinnelse i valkampanjen och valkampanjen ägde rum innan han valdes.
Syftet med artikel 6 är att skydda såväl ledamöter som själva parlamentet genom att garantera institutionens självständighet. Vid tidpunkten ifråga var Campos ledamot av det portugisiska parlamentet, men endast i opposition. I varje författning eller varje demokrati är oppositionens roll att ibland stödja regeringen, men också att gå emot den när den anser så vara lämpligt. Det kan inte finnas någon lämpligare tid att opponera sig än under en valkampanj. Det är vad Campos gjorde när såväl han som Cunha var kandidater. Han opponerade sig mot en regeringsministers politik under en valkampanj, genom att göra ett antal offentliga uttalanden. Jag vill påstå att under en kampanj så kunde ministern, Cunha, ha försvarat sig på samma politiska sätt. Så gör man hela tiden i politiken. Det sker i synnerhet under valkampanjer - det är det val är till för.
Detta var den tolkning och det synsätt som förfäktades av en majoritet i utskottet. Det var av de skäl jag anfört, och som finns upptagna i betänkandet, som utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet beslöt att i enbart detta specifika fall rösta emot att häva ovannämnde Campos parlamentariska immunitet.

Wibe
Herr ordförande! Jag skall väldigt kort bara redogöra för de principer som ligger till grund för mitt ställningstagande. Jag är alltså emot att man upphäver Campos immunitet. Det är två åtalspunkter som har lagts Campos till last. Den ena avser en händelse som inträffade innan denna mandatperiod började. Man har då menat att det inte motiverar att han har sin immunitet kvar. Men meningen med vår immunitet är ju att den skall gälla under mandatperioden, det vill säga att man oförhindrat skall kunna bedriva politisk verksamhet under mandatperioden. Då spelar det juridiskt sett ingen roll om åtalet avser en händelse som inträffade före eller under själva sessionen; det är kärnpunkten i det hela.
Vad det sedan gäller det brott som Campos sägs ha begått så är det helt klart att den immunitet som vi ledamöter har här inte avser vanliga kriminella brott, det vill säga om vi mördar någon, själ något etc., utan den avser just politiska konflikter som vi kan råka in i på grund av vår ställning som ledamöter av Europaparlamentet. I detta fall är det väl helt uppenbart att det som Campos åtalas för är en politisk sak; han har gjort ett politisk uttalande som har förargat den dåvarande jordbruksministern, vilken därför vill åtala honom. För mig är det helt klart att båda dessa anförda fakta gör att Campos immunitet inte bör upphävas. Vi bör i detta fall i stället följa det förslag som har lagts fram av föredraganden.

Rosado Fernandes
Herr ordförande, jag vill be min kollega Campos om ursäkt för att jag lägger mig i denna debatt, men jag skulle också vilja säga honom att det skulle gå lättare för honom om han själv avsagt sig immuniteten. Immuniteten är naturligtvis ett skydd, vi kan anklaga, förolämpa och göra vad vi vill, men detta ser naturligtvis inte bra ut inom politikens etik.
På min farfars tid löstes dessa frågor med en duell. Nu är alla människor rädda för att avlossa skott. På min pappas tid löstes dessa frågor med käpp eller knytnävar. Nu löser man frågorna med en debatt här i parlamentet. Campos, ni skulle kunna besparat oss detta oerhörda arbete och denna extremt svåra och obehagliga uppgift, genom att säga "ja" eller "nej" vi vill upphäva immuniteten för en respekterad kollega. Själv har jag alltid betraktat honom som en modig man men har alltid beklagat att hans passion fört honom till den extrema ändpunkt, inte bara gentemot sina fiender utan också gentemot sina goda vänner, vilket till och med slutade med att han sköt sig själv i foten. Detta är vad som hänt!
Jag har alltid ansett att den som inget har inget kan förlora. Det är uppenbart att det här finns två olika frågor: det finns en fråga om personliga förolämpningar, men också en mer politisk fråga, en fråga för den nuvarande regeringen. Om ledamöterna verkligen vill skapa trovärdighet, vill skapa etisk prestige, vilket man inte har, vill förtjäna pressens uppvaktning, och jag vet att det finns många föga ärliga journalister, vilket vi såg i det fall vi diskuterade nyss, måste de själva kämpa för detta.
Den dag jag vill förolämpa någon kommer jag att avstå från min parlamentariska immunitet, om det inte uppstår något mer våldsamt utbyte av åsikter med den förolämpade personen. Jag tror att upphävandet av immuniteten, på det sätt jag tänkte mig i fallet med ledamot Tapie, och ingen av de två sakerna kan jämföras, kan föreslås som en metod för att bevara etiken i detta parlament.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Får jag först tacka Palacio för inledningen som hon höll, samt Evans. Motsägelsen mellan båda betänkandena anger precis vad grundfrågan är som vi talar om här i dag: eftersom gemensamma stadgar saknas tillämpar vi olika metoder som härstammar ur olika traditioner. I vissa medlemsstater finns det ingen parlamentarisk immunitet för allt som yttras utanför parlamentets sessionssal. I andra system räknas de politiska uttalanden som man gör inom ramen för sitt politiska mandat, om det nu är förolämpande eller inte - men där det är är tydligt att dessa beskyllningar yttrats inom ramen för valkampanjen - till det politiska mandatet.
Vi har hittills haft prejudikatet som etablerats av Donnez, och efter denna förebild av Defraigne, att det politiska mandatet måste upprätthålla immuniteten i ordets vidaste bemärkelse. Ändå har vi, efter det att det italienska parlamentet hyst en annan uppfattning, egentligen ändrat åsikt också i Europaparlamentet. Det är just den frågan det rör sig om i de två betänkandena. Anser vi i detta fall att handlingen har ägt rum inom det politiska mandatet eller inte? Jag tror att föredraganden, Palacio, har rätt, och att vi säger: när det är en personlig konflikt måste domaren utröna det. För allt som sker här inom parlamentet skall den parlamentariska immuniteten upprätthållas och finnas till i institutionens intresse och inte i individers intresse.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! I dessa två krav på att upphäva den parlamentariska immuniteten gäller det att betrakta fakta så som de ägt rum, oberoende av vår kollegas personlighet. Dessa fakta påtalades av Palacio och jag skulle vilja säga att jag delar helt hennes slutsatser.
När det gäller det andra ärendet - beträffande 1996 - hade Campos anklagat da Silva för att ha förskingrat gemenskapsanslag, för favörer som han beviljats av ett företag han kände, intressekonflikter, etc.
Denna begäran måste enligt min mening förkastas av två anledningar. Den första är av formskäl: det finns inga slutsatser eller anklagelser som fastställts på kontradiktorisk grund såsom artikel 160.3 i den portugisiska författningen kräver, det andra är ett sakskäl: diskussionerna ägde rum när Campos var ledamot av Europaparlamentet, de gäller parlamentets verksamhet under hans mandatperiod och det är då den parlamentariska immuniteten skall gälla, förefaller det mig.
Detta är inte fallet, tvärtom, beträffande det första ärendet, från 1994, angående presskonferensen på socialistpartiets partikansli där den f.d. jordbruksministern Cunha, som i dag är vår kollega, och Fernandez, som också är vår kollega, anklagades för missbruk av tjänsteställning och aktiv korruption.
Dessa påståenden gjordes av Campos under valkampanjen inför valen till Europaparlamentet i juni 1994. Campos var vid den tidpunkten inte ledamot av Europaparlamentet. Upphävandet av hans parlamentariska immunitet skulle göra det möjligt för honom att försvara sig, att motivera de allvarliga anklagelser han gjort mot våra två kolleger. Han har inga svårigheter att göra det, säger han, och jag tror jag kan säga att om det gällde Frankrike skulle man utan problem anse att uttalandena inte utgör något brott då de gjorts inom ramen för en valkampanj.
Det är anledningen till att jag kommer att rösta för upphävande av den parlamentariska immuniteten i det första ärendet och jag fäster våra kollegers uppmärksamhet på det faktum att när de alltför mycket vill skydda parlamentsledamöterna med hjälp av den parlamentariska immuniteten försörjer de kampanjen som det återigen har gällt i dag, mot den politiska klassens yrkeskår.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 12.30.

Satellitkommunikation
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet från Hoppenstedt (A4-0279/97) för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, ekonomiska och sociala kommittén och regionkommittén: EU: s handlingsplan, satellitkommunikation i informationssamhället (KOM(97)0091 - C4-0131/97).

Hoppenstedt
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar, herr kommissionär! På föredragningslistan i dag fanns det egentligen två betänkanden som behandlar politiska rymdfrågor, det ena Europeiska unionen och rymden: Att främja tillämpningar, marknader och industriell konkurrenskraft, det andra EU: s handlingsplan: Satellitkommunikation i informationssamhället. Tyvärr kan det förstnämnda betänkandet inte behandlas idag. Men jag anser att det är riktigt att vårt betänkande, som ju har ett visst samband med det förstnämnda, behandlas i dag, eftersom vi inte har råd att förlora tid.
Vi har inte råd att förlora tid med hänsyn till hur vansinnigt snabbt utvecklingen går inom satellitområdet. Just temat satelliter i informationssamhället står ju på många andra medkonkurrenters dagordning och behandlas i ett mycket snabbt tempo. Utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik har enhälligt godkänt detta betänkande. Det är säkert bra, eftersom troligen betänkandet kommer att få stöd liksom även framför allt kommissionens försök att göra allt för att utforma framtiden för satellitstödd information och kommunikation.
Hitintills har det ju funnits några försök, några intressanta betänkanden som lett till intressanta diskussioner både här i plenum och i hela parlamentet men även med kommissionen och med andra grupperingar om ämnet personlig kommunikation via satellit eller användning av satelliter på telekommunikationsområdet. Detta är enligt min uppfattning viktiga steg på vägen mot att öka den europeiska kompetensen och det europeiska ansvaret inom denna sektor.
De globala satellitinfrastrukturerna kommer att bli en kritisk faktor i det världsekonomiska systemet. Av den anledningen är en prestationsduglig, samordnad satellitkommunikations- och tjänstesektor synnerligen viktig för Europa ur teknologisk och politisk synpunkt. Om vi riktar blicken mot USA, som har de flesta aktörerna för denna typ av tjänster, då ser vi att man här redan hunnit en bit på väg in i en tidsålder av satellitstödd kommunikation. Förutsättning för en ledande position i världsrymden är med andra ord även att framgångsrika kommersiella tjänster och tillämpningar realiseras.
När man tittar på prognossiffrorna inom denna sektor, nämligen en marknadsandel på ca 400 miljarder US-dollar under de närmaste tio åren, då får man en aning om vad det slumrar för eventuella övriga användningsmöjligheter som man ännu inte har kalkylerat med. När man tänker på att Teledesic ser ett spektrum av tjänster och kommunikationsmöjligheter genom att utveckla nätverk med några hundra satelliter på hela omloppsbanan för att kunna erbjuda omfattande tjänster, då ser man hur långt andra hunnit inom denna sektor.
Även det nämnda temat med personliga kommunikationstjänster har ju kommit långt: 17 möjliga aktörer finns på marknaden, bland dem en potentiell europeisk. Det räcker naturligtvis inte för att tydligt befästa vår närvaro. Jag anser emellertid att vi fortfarande har en chans att delta och att komma med. Därför är kommissionens betänkande ett viktigt steg i denna riktning. Vad vi behöver är ett bättre samarbete mellan Europeiska unionen och andra konkurrerande nationer som Förenta staterna, Ryssland, Ukraina, Japan och Kina. Vi behöver ett genombrott för den europeiska positionen på internationell nivå och särskilt inom ramen för Världshandelsorganisationen. Vi behöver intensifiera samarbetet mellan Europeiska unionen och rymdorgansationer samt berörda aktörer på marknaden. Det senare skedde nyligen då ju alla berörda aktörer på marknaden rådfrågades och medverkade positivt i samband med förberedelsen av detta betänkande.
Vidare krävs det av oss att vi i högre grad främjar forskning och utveckling samt intensifierar samarbetet inom dessa sektorer, något som i sin tur kan gynna utvecklingen av nya tekniker. Naturligtvis måste även tekniska normer för avancerade multimediala sattelitterminaler och -mottagare för bredbandsteknik harmoniseras snabbt.
Att betona betydelsen av marknadsorienterade koncept är självklart. Vi anser naturligtvis också att de mångfacetterade harmonieringsproblemen måste lösas. Vi anser också att vi måste få bort byråkratiskt krångel som försenar utvecklingen framför allt från de nationella organen gentemot Europeiska unionen. Vi behöver särskilt snabbt - och det är en av de viktigaste satsningarna under de kommande månaderna - en handlingsplan för satellitnavigation. Det duger framför allt inte inom luftfarten att vi fortfarande är beroende av Glonass och GPS, ett ryskt och ett amerikanskt miliärt system. Här måste europeiska komponenter in.
Jag är även säker på att Europeiska kommisionen inom kort presenterar en handlingsplan. Vi stöder kommissionen efter bästa förmåga, eftersom vi vet att just här spelar europeiska dimensioner en särskild roll inte bara för Europa utan även för Afrika. Europa måste ju även samarbeta med de marknadsaktörer som jag just nämnde, nämligen Ryssland och Amerika. Om man från europeisk sida kommer tomhänt, då har man inte heller något att förhandla om. Det är inte politiskt gångbart att sätta utgifterna för rymdforskning, för bemannade rymdfärder, för det europeiska rymdlaboratoriet under spartvång. Det måste vara tillåtet att ifrågasätta om det är politiskt gångbart att satsa en miljard ecu för att stödja tobaksodling i Europa, om det inte skulle vara det i detta framtidsorienterade ämne. Jag anser att vi måste sätta till alla klutar för att i framtiden göra det tydligare för skattebetalaren i Europa att ämnet rymden, hela satellitindustrin och dess användning för medborgarna i Europa och för hela världen i det globala sammanhanget har en alldeles speciell dimension. Och jag är säker på att vi även i framtiden kommer att kunna göra det genom flera aktiviteter och samtal här i parlamenet och med andra runt om i hela Europa.

Santini
Herr ordförande! Jag tar till orda som ställföreträdare för föredraganden Franco Malerba. Låt mig också i sammanhanget påminna om att han var den första italienska astronauten och en av de första i Europa som flugit i rymden med amerikanerna. Det är med andra ord ha synd att i dag inte ha tillgång till hans erfarenhet här, eftersom hans kunskaper när det gäller satelliter utan tvekan är betydligt större än våra.
Kommunikationssatelliter är den sektor inom rymdindustrin som har den största utvecklingspotentialen. Konkurrensen mellan telefon- och videoteknik när det gäller kommunikationen mellan olika hushåll, möjligheten att erbjuda multimedial överföring utan geografiska begränsningar för affärsändamål gör att telekommunikationer via satellit blir ett system av strategisk betydelse när det gäller att förverkliga informationssamhället.
Uppfattningen att detta är en strategisk verksamhet visar sig mycket tydligt i den amerikanska industrins fokuserade och samstämmiga arbete inom forskning och teknisk utveckling som stöds av den amerikanska regeringen, såväl inom NASA: s civila program som i det militära, samt i det internationella arbetet inom Federal Communication Commission .
Kommissionens handlingsplan förtjänar ett helhjärtat stöd och stor uppmuntran. I det betänkande som Malerba presenterar för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi understryks nödvändigheten av att införa ett antal kapitel i ramprogrammet för forskning för att utveckla viss specifik grundläggande teknik och för att bygga upp plattformar. Kommissionen uppmuntras att själv använda och utnyttja nya tjänster förutom satelliter i det politiska arbetet inom ramen för Europeiska unionen. Ännu en gång föreslås satellitkommunikationer i olika samarbetsprojekt med tredje länder i Medelhavsområdet, och detta skulle avse såväl när det gäller att sprida tekniska standarder, med målet att göra systemen kompatibla, som för de många tillämpningarna som snabbt skulle kunna mångfaldiga möjligheterna till dialog med Medelhavets andra kust via stödet till luft- och sjötrafiken, distansundervisning, sjukvårdstjänster via satellit, främjande av turismen via forskning och övervakning av land och kuster, och slutligen övervakning av naturresurser.
Två aspekter skall slutligen framhållas: statusen för de operatörer som tillhandahåller tjänster via satellit av typen EUTELSAT, som måste vara förenlig med en avreglering av tjänsterna, och kommissionens och Europeiska rymdorganisationen ESAs roll när det gäller att tillhandahålla speciella satellitprogram, även om ett gott samarbete - som redan finns - mellan kommissionen och ESA bör göra detta till ett mindre angeläget problem.
Vi väntar oss också snarast en handlingsplan för satellitnavigering, som inte omfattas av det aktuella betänkandet och som, enligt vår åsikt, är lika viktig som den fråga som är ämne för det betänkade som vi behandlar här.
Till föredraganden vill jag slutligen, för Malerbas och min egen räkning, rikta mina varmaste gratulationer.

Hendrick
Herr ordförande! Jag vill tacka Hoppenstedt för ett utmärkt betänkande och svar på vad jag anser vara ett utmärkt dokument från Europeiska kommissionen.
Den teknik vi talar om är av avgörande betydelse för om viktiga industrier i Europa skall lyckas eller misslyckas med att ta sig in i nästa århundrade. Utvecklingen mot digital konvergens har inneburit att många olika teknikområden nu använder sig av samma slags kommunikationsmetoder, och av den anledningen kommer mycket av det som vi diskuterar i dag att få en inverkan långt utöver frågan om uppskjutning av satelliter i rymden, och vad de kan användas till - i synnerhet militära aspekter, men också utvecklingen av fredliga aspekter och, i synnerhet, utvecklingen av informationssamhället. Vad vi måste inse är att antingen så måste vi hålla oss till detta synsätt, som vi för ögonblicket gör, eller också kommer vi att hamna ordentligt på efterkälken gentemot amerikanerna.
Själva EU: s handlingsplan förordar med eftertryck en mer drivande och konsekvent europeisk inriktning vad gäller satellitkommunikation och hävdar, och det med rätta, att den europeiska informationsteknologin och satellitteknologin släpar efter USA, i första hand vad själva teknologin beträffar, men också till följd av det rättsliga ramverket.
Jag vet att Bangemann träffade Cresson och andra EU-ministrar i oktober förra året i Paris, då denna handlingsplan diskuterades ganska ingående. Som en följd av detta sammanträffande föreligger ett uppenbart behov av att samordna detta EU-handlande, för att slutföra EU: s inre marknad och avlägsna handelshindren för skapandet av hemmamarknader för satellitkommunikation, i synnerhet inom tillverkningssektorn, och även inom servicesektorn. Det finns också behov av förbättrad samordning för att stärka EU: s ställning, i synnerhet i de internationella fora där dessa diskuteras på global nivå och, sannerligen, också för marknaderna.
Vi behöver också en kraftigare fokusering på EU-program för forskning och utveckling inom i synnerhet dessa sektorer. Jag tror att det femte ramprogrammet kommer att utgöra en väsentlig del av detta, när det kommer. Målsättningarna för det är helt klara. Vi bör stödja kommissionens initiativ. Vi bör dessutom framhäva att Europeiska post- och telesammanslutningen, även om den gjort mycket för att harmonisera medlemsstaternas roll i viss utsträckning, inte sitter inne med alla svaren. Jag tror att kommissionen kan spela en viktig roll i det avseendet.
Jag håller inte med om en eller två saker i Hoppenstedts betänkande, i synnerhet punkt 5 som talar om att privatisering är nödvändig för att liberalisera. Enligt min uppfattning finns det andra liberaliseringsmodeller som inte innefattar privatisering. Kombinationer av offentligt och privat kapital bör också tas med i ekvationen. Kanske bör man söka hitta någon sorts kompromiss där kommissionen spelar en ledande roll och Europeiska post- och telesammanslutningen spelar den ledande rollen såsom talesmän, helt enkelt därför att vissa medlemsstater kanske ännu inte har möjlighet att göra det.
Detta är komplicerade frågor, som måste tas itu med. Om inte vi i Europeiska unionen tar tjuren vid hornen nu så kommer vi att hamna ännu mer på efterkälken, till den grad att vi kanske aldrig kommer att kunna hinna i kapp.

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande! Vi behandlar en växande sektor med en mycket hög teknologisk nivå med, som tidigare talare har kommenterat, en mycket bred internationell marknad vilken Europeiska unionen självklart inte kan stå utanför. Tvärtom borde vi ha stora möjligheter till inflytande inte bara på europeisk nivå utan också på internationell.
Därför är vi i Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp mycket positiva till kommissionens förslag, vilka har ägnat speciell uppmärksamhet åt denna sektor och som ligger till grund för Hoppenstedts betänkande, vars generella linjer vi stödjer.
Tyvärr visar den sektor vi nu pratar om återigen upp ett typiskt europeiskt problem. Ur många aspekter har den varit en föregångare och i vissa avseenden har den en mycket hög teknologisk nivå. Däremot stöter den återigen på en rad problem som den splittrade marknaden, den olyckliga reservationen i vissa av medlemsstaternas undersektorer, det vill säga en avsaknad av adekvat liberalisering av sektorn i vissa medlemsstater och en obalans inom teknologisk forskning och utveckling. I några avseenden befinner vi oss på en internationell nivå och i andra ligger vi alltför långt efter.
Därför menar vi att såväl kommissionens förslag som de som Hoppenstedt yrkar på skall inledas inom forskningens och utvecklingens områden, samordning av sektorerna och ett förbättrat samarbete mellan dem och europeiska rymdorganisationen, är några steg i rätt riktning. Vi stödjer dem därför reservationslöst.

Theonas
Herr ordförande! Det är ett faktum att varje teknologisk utveckling framkallar misstro och tvivel som beror på de förändringar utvecklingen i respektive fall medför.
I detta fall talar vi dock om utförandet av en plan som inte endast avser att medföra förändringar, men även att omstrukturera vårt samhälles fundament och av detta skäl behövs största möjliga eftertanke och kritisk hållning, det bredaste möjliga deltagandet av medborgare och institutioner i utformandet av de slutliga planerna. Hela kommissionens handlingsplan har dock präglats av strategier som dikterats av de stora multinationella företag vilka är aktiva inom sektorn och i huvudsak med europeiska företags och industriers intresse gentemot amerikanska och japanska som måttstock, utan att ta hänsyn till vare sig samhällets behov, de tjänster som bör erbjudas medborgarna och deras allmänna karaktär och försäkrandet att alla medborgare kan få tillgång till dessa.
Vi är rädda för att denna utvecklings startpunkt, på det sätt den beskrivs i kommissionens rapport, samt med tanke på de mål som anges, kommer att leda till ett Orwellskt samhälle, ett sammangående i nätverk av den Europeiska hjärnbarken med underkuvande och uppnåendet av vissa specifika ekonomiska mål som målsättning, snarare än ett samhälle för fritt tänkande, likhet inför lagen och utveckling.
Vår oro är mer än välgrundad om man tänker på att även det ansvariga utskottets rekommendation, utskottet vilket bearbetat kommissionens betänkande, för inte så länge sedan karakteriserades både av medlemsstaternas frånvaro och av det fullständiga uteslutandet från hela diskussionen av de europeiska medborgarnas sociala och kulturella institutioner, till och med Europaparlamentets kulturutskott.
Ingenstans i de problemformuleringar som anges nämns säkerhetsventiler för skyddandet av konsumenternas och de förvärvsarbetandes sociala intressen. Det enda de ombeds är att visa sig välvilligt inställda i namnet av en utveckling vilken till slut kommer att ersätta, brutalisera och göra dem till produktionsverktyg till förmån för det stora kapitalet.
Det är fortfarande oklart vilken den juridiska ramen för skyddet av medborgarens privatliv och värdighet kommer att vara. Talar vi om upplysningsmångfald eller en koncentration av kommunikationesmedlen i händerna på några få vars målsättning är att styra det fria tänkandet? Teknikens utveckling och utformandet av satellitsystem bör karakteriseras av största möjliga grad av samarbete och bidra till förbättrandet och upphöjandet av medborgarnas livskvalitet samt att man inriktar på utveckling med människans bästa för ögonen. Dessa internationella samarbetsprogram bör inte användas för militära ändamål och bör inte heller fördela utnyttjandet av rymden mellan de stora multinationella företagen. Förvaltandet av rymden med envist inriktande på marknaden öppnar farliga vägar för hela planeten och dess invånare. Vem kan, säg, utesluta att kontrollen av alla världens satellitkommunikationssystem i rymden koncentreras? Om människan och inte det stora multinationella kapitalets vinster stod i centrum för utvecklingen, då borde den Europeiska unionen gå i spetsen för ett internationellt och likvärdigt avtal gällande brukandet av rymden inom ramen för FN, för alla länders medverkan, inte bara i kostnaderna men också vinsterna, för alla staters nationella säkerhet och suveränitet, för framdrivandet av att de länder vilka har medlen och teknologin samarbetar, med behoven hos planetens eftersatta regioner som rättesnöre, något som marknaden och dess konkurrens inte kan försäkra.

Holm
Herr ordförande! Satellitkommunikationsområdet berör väldigt många områden. Många av dessa områden är, enligt min mening, oerhört viktiga, t.ex. områden som TV- och radioutsändningar, multimedia och Internet som verkligen är en chans för min generation och även för dem som bor i glesbygd att verkligen vara med i det nya samhälle som byggs. Vi måste därför satsa mycket på detta. Det är mycket, mycket viktigt att vi fortsätter denna kamp på en internationell arena.
Jag måste dock säga att jag är litet kritisk till Hoppenstedts resolution, eftersom den inkluderar alltför militära aspekter. Det anser jag vara den kritiska punkten, nämligen rymdkoncentrationen och den militära sektorn. Vi vet ju att både i USA och Ryssland har dessa frågor väldigt nära samband med det militära. Jag tycker inte att EU på något sätt skall utveckla någon militär kapacitet. Därför blir det väldigt svårt på detta område att veta var gränsen skall dras.
Slutligen vill jag bara kommentera det som Malerba har tagit upp i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi. Vi har där ansett att kommissionen bör åta sig att främja användningen av nya satellittjänster av socialt intresse. Detta tycker jag är en mycket, mycket viktig punkt som jag verkligen hoppas att kommissionen tar åt sig, och som jag delvis också tycker att Hoppenstedt har missat i sina slutsatser.

Lukas
Herr ordförande! Eftersom den framtida världsomspännande informationsstrukturen i hög grad kommer att vara beroende av telekommunikationssatelliter kan man inte göra annat än att stödja Hoppenstedts betänkande. Vi måste nämligen förhindra att Europa hamnar på efterkälken i denna ekonomiska sektor. Särskilt viktigt är det att kommissionen helt tar med ESA i sitt agerande och kraftigt ökar forskning och utveckling inom denna sektor. Satellitsystemen erbjuder den utomordentliga fördelen att de till konkurrenskraftiga kostnader gör det politiskt möjligt att låta alla medborgare få tillgång till informationssamhället.
Som avslutning ett felaktigt exempel på en vettig tillämpning. Eutelsat har på "Telecom interaktiv" i Geneve visat att Internettjänster kommer att kunna tas emot via satellit. En egen, ny Internetkanal, den europeiska turistkanalen, sänder informationssystem för turism in i kammaren och möjliggör därmed en revolutionerande ny väg för en effektiv marknadsföring för turism.

Schmid
Herr ordförande, ärade kollegor! När dåvarande Sovjetunionen sköt upp satelliten Sputnik i sin omloppsbana 1957 var världen i extas men huvudsakligen var det i militärt intresse som det gjordes. De första civila tillämpningarna, TV-överföring mellan Amerika och Europa, var inte så överväldigande. Vi hade en sändningstid på elva minuter. I dag är vi bortskämda med att via satellit kunna telefonera runt hela jorden, och att det finns direkta TV-överföringar hör till det normala.
Men utvecklingen står inte still. Den satellitstödda kommunikationen med världsomspännande täckning kommer att höra till framtidsteknologin för nästa årtusende. Såtillvida är det bra att Europeiska kommissionen lägger fram förslag särskilt som vi inte är i den situationen att det finns tillräckligt med statligt och privat engagemang som svar på utmaningarna.
Några andra funderingar kommer dock på skam och dessa skulle jag vilja peka på. För det första orienterar sig kommissionens ansatser i först hand mot marknaden och mot privata initiativ. Jag tror inte att det helt återställer jämvikten på vapenområdet med våra huvudkonkurrenter. Precis som förut kommer det initiativ från rustningsindustrin i Amerika, Ryssland men även från Kina. Och att det i Japan är så att de gamla förhållandena fortfarande leder till att det kommer motsvarande stöd från MITI är ju ingen hemlighet.
För det andra borde vi även i god tid fundera igenom vad denna teknologi betyder för den fortsatta globaliseringen inte minst för arbetsmarknaden. Jag är inte emot, men vi skall inte diskutera problemen när det redan är för sent.
För det tredje och som sista argument: Vi måste se till att de markbundna bredbandsnäten som ju representerar infartsvägen till detta system även kan byggas ut ytledes, eftersom vi annars bara skulle kunna njuta av teknologins fördelar i tätbebyggda områden men inte ute i glesbygderna.

Ilaskivi
Herr ordförande! Kollega Hoppenstedt har utarbetat ett utomordentligt betänkande om satellitkommunikation. Behandlingen i ekonomiutskottet löpte mycket smidigt. Betänkandet tar sikte på kommissionens förslag och stödjer sig på den snabba utvecklingen av förhållandena på 2000-talet där satellitkommunikationen kommer att ha stor betydelse.
På grund av den snabba behandlingen har jag kanske lite sent diskuterat saken även med en del finska experter. De har styrkt min uppfattning att det, förutom det som så förtjänstfullt läggs fram i betänkandet, finns anledning att även i detta sammanhang understryka vikten av de frågor som gäller datasekretessen. Det finns redan ett direktiv om saken, men skillnaden mellan lagstiftningens anda i Förenta staterna och de europeiska länderna kan göra det svårare att säkerställa en tillräcklig datasekretess på global nivå.
I dagens samhälle kommer behovet av datasekretess för både privatpersoner och företag att spela en allt mer framträdande roll, för att inte tala om hur det blir på 2000-talet. Detta för att satelliterna i framtiden kommer att förmedla allt fler affärshemligheter som affärsvärlden vill skydda. De förmedlar finansiell information som avser både finansiella system och privatpersoner. Via dem går känslig information om medborgarna, till exempel inom telemedicinen, för att inte tala om det informationsflöde som gäller säkerhetsfrågor. Det finns således vida kretsar med ett intresse att bryta datasekretessen, allt från industrispioner till dem som är ute efter information om nationella säkerhetssystem, och dessutom hackers.
Man får därför hoppas att kommissionen, nu representerad här av Bangemann, också i detta sammanhang skall intressera sig för sekretessfrågan.

Bangemann
. (DE) Herr ordförande! Jag vill först tacka föredraganden och även alla kollegor för att de princip instämmer med det som vi föreslagit i handlingsplanen. Naturligtvis finns det alltid kommentarer till den ena eller andra punkten som jag gärna skulle vilja gå in på. Jag tycker ändå att det är viktigt att än en gång understryka det som Hoppenstedt sagt. Om vi inte nu tar oss samman, då behöver vi inte längre diskutera frågan varken nästa år eller nästnästa, eftersom först och främst de övriga då redan kommer att komma före oss. Vare sig vi gillar det eller inte, så kommer de att via satelliter behärska kommunikationen och kommer inte bara ligga före oss inom ett viktigt område i den ekonomiska utvecklingen utan t.o.m. slå ut oss från marknaden.
När någon frågar efter vilka sociala fördelar som kan förväntas, då kan jag först konstatera att om vi vill skapa arbetstillfällen är detta ett av de områden, således kommunikation i allmänhet, där det kommer att växa fram arbetstillfällen. Enligt vår beräkning kommer under de närmaste åren de flesta arbetstillfällena - inte bara nya utan även gamla som kommer att ändra karaktär - uppstå inom sektorn information och kommunikation. Man borde därför inte underskatta denna betydelse.
Vi kommer inte att komma framåt om inte alla aktörer samarbetar. Jag är säker på att parlamentet och kommissionen kommer att göra det som kommer an på dem. Vi kommer att avskaffa de hinder som kan finnas kvar på den inre marknaden. Vi kommer även inom forskningen - som Hendrick med rätta påpekat - att behöva hitta nya angreppspunkter. Det kommer vi säkert att klara av för där samarbetar kommissionen och parlamentet bra.
Vad som ger oss svårigheter är två saker: För det första finns det ett visst tillbakahållande från industrins sida, fortfarande, tyvärr! Vi har visserligen nu så att säga fört samman industrin, vi arbetar med den, det pågår även fortlöpande vettiga diskussioner. Men det finns för få aktiviteter från industrins sida. Industrin är inte samma grad närvarande som vi ser exempel på i enskilda konsortier i Amerika. Vi har gett några experter i uppdrag att i en studie undersöka var de ekonomiska möjligheterna ligger. Naturligtvis är det helt riktigt som herr Schmid och väl även herr Hendrick har sagt: Vi behöver även ett visst deltagande från det allmänna i form av public private partnership eller i någon annan form. Därför bör man inte se privatiseringen så ideologiskt. Det är en vink om att vi behöver privata pengar när det handlar om telekommunikation. De privata pengarna kommer säkert när det blir lönsamt. Vi undersöker för närvarande, hur man bäst organiserar det, så att man något så när kan överblicka riskerna. För ett sådant system får man inte för under 10 miljarder dollar. Det innebär således att var och en som ger sig in i branschen måste vara medveten om att han verkligen får tillbaka dessa pengar, även om det kanske inte blir någon vinst, som ju är det normala i affären.
Jag vill inte gå in på Theonas anmärkningar. Delvis har vi behandlat dem i den allmänna diskussionen. Det finns forum för samhällsinformation, där konsumenter, fackföreningar, journalister, alla möjliga människor är representerade. Det är inte så att vi från början endast såg det ur teknologisk eller ekonomisk synpunkt. Jag delar inte heller de farhågor som han uttrycker. Jag anser snarare att man kanske borde fundera över om ändå inte the brave new world är bättre än the timid old world .
Men, det är snarare ideologiska kontroverser som vi förhoppningsvis kanske nu har bakom oss. Det forum för samhällsinformation där alla dessa människor arbetar, som Theonas talar om är helt begeistrade över de nya möjligheterna. Han borde gå dit en gång. Vi har även inrättat ett sådant för parlamentsledamöterna. Där finns platser för dem och det skulle vara nyttigt för honom, om han såg att människor, vars ängslan han här ger uttryck åt, under tiden har blivit modigare. Men det vill jag bara ha sagt i förbigående!
Vad har det med den militära aspekten att göra, som Holm tog upp? Vi använder i dag för alla typer av trafiknavigation - navigation till sjöss, navigation i flygplan - mest GPS, med andra ord ett amerikanskt system som utvecklades för militära ändamål. Även det ryska utvecklades för militära ändamål.
När vi nu t.ex. tillåter våra flygplan att landa med sådana möjligheter, då skulle det enligt mitt förmenande vara ett framsteg, om vi hade haft ett eget system än att behöva förlita oss på ett amerikanskt eller ryskt system, som utvecklats och vidareutvecklats utifrån militära överväganden. Ser man det så, är skapandet av ett europeiskt satellitstött kommunikationssystem, om man så vill, en sorts demilitarisering av de nuvarande systemen. Att man sedan även kan nyttja det militärt, om man vill - ja, ni hänger väl fortfarande med i min argumentation, eller hur? Det känns uppmuntrande att ni lyssnar! Naturligtvis skulle man även kunna använda ett sådant system militärt, om man vill, det är klart! Det är dock ett beslut som måste fattas på politisk nivå och som inom Europeiska unionen hamnar under frågan: Behöver vi en gemensam utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik?
Det är inte min sak att besluta om detta, det är ett beslut för hela unionen vad som sker med dessa frågor. Men vi behöver detta system närmast för helt normala syften, t.ex. för att flygplan ska landa. Helt riktigt säger ni att för de yttre regionerna, t.ex. de grekiska öarna - jag talar nu för de grekiska öarna, eftersom ju ingen här talar för de grekiska öarna, inte ens Theonas. Varje grekisk ö är, om man så vill, perifer och såtillvida är det precis som i Sverige och Finland, och ligger i ett land som är mycket vidsträckt och glest befolkat. Om man vill garantera kommunikation är satelliten det billigaste medlet. Det är det enklaste och billigaste! Med detta kan man verkligen erbjuda något. Och då har man gjort något för de människor som bor i den typen av regioner.
Över till medlemsstaterna. Tyvärr ligger medlemsländerna lågt av två skäl: dels p.g.a. gamla kompetensstridigheter - delvis kan jag förstå det, för när man så att säga förlorar politisk kompetens och denna vandrar över till de europeiska institutionerna, är det inte så enkelt för de nationella politikerna, de tycker helt enkelt inte om det, dels på grund av CEPT: s existens. CEPT har naturligtvis fördelen att det omfattar fler länder än Europeiska unionen. Å andra sidan är det ett mycket löst organiserat förbund, där strategiska, taktiska överläggningar inte alltid finner nödvändigt gehör. Därför har vi tydliggjort i vårt handlingsprogram, att även medlemsstaterna måste engagera sig. För övrigt, som jag alltid har sagt, kommer det även nu in på telekommunikationsområdet. De oberoende regleringsmyndigheter, som inrättades, samarbetar enastående. De har skapat en europeisk nivå, där de samarbetar mycket bra och det visar, att man bäst övervinner nationellt motstånd genom att skapa goda och praktiska exempel.
Och den sista synpunkten. Vi behöver mer samarbete på internationell nivå. Hela systemet kan bara fungera globalt. Därför måste vi fundera över - och kommissionen kommer att göra det och presentera sina resultat - hur vi kan passa in allt det som vi vill göra i informationssamhället, vad som passar in i de befintliga internationella organisationerna respektive var de befintliga organisationerna måste förändras för att de bättre skall komma till sin rätt i den globala dimensionen.
Vi har här tagit itu med en viktig del i detta globala informationssamhälle. Jag tackar för parlamentets stöd!

Ordföranden
Jag ber att få tacka kommissionär Bangemann.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 12.30.

Fjärde ramprogrammet för Europeiska gemenskapernas verksamhet
inom forskning, teknisk utveckling och demonstration (1994-1998)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-322/97) av Linkohr för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådet beslut om att för andra gången anpassa beslut nr 1110/94/EG om det fjärde ramprogrammet för Europeiska gemenskapernas verksamhet inom forskning, teknisk utveckling och demonstration (1994-1998) (C4-0516/97-96/0034(COD)).

Linkohr
Herr ordförande, mina damer och herrar! Efter halvannat års sega förhandlingar - och det var verkligen sega förhandlingar - med rådet, som flera gånger höll på att kapsejsa, har Europaparlamentet i ett förlikningsförfarande fått igenom en höjning av det löpande ramprogrammet för forskning med 115 miljoner ecu. Det hade även sina svårigheter på grund av - det säger jag en gång till tydligt - att kommission själv hade tänkt nöja sig med 100 miljoner ecu.
Alltså är de 115 miljonerna ecu verkligen även en framgång för parlamentet. Jag vill därför tacka alla dem som gjort detta möjligt - inte minst mina kollegor och - det säger jag än en gång tydligt - även det luxemburgska ordförandeskapet.
Men i vilken utsträckning förtjänar verkligen detta resultat att kallas för "framgång" ? Vi kan säkert värdera positivt att vi lyckades genomföra någonting, även om vi ursprungligen utgick från 700 miljoner ecu. Vi kan även värdera positivt att vi har antagit ett nytt program och det dessutom för första gången på Europaparlamentets initiativ och inte på kommissionens initiativ - ett program för att forska fram nya metoder för att röja antipersonminor. För detta ändamål finns inklusive tilläggs- och ändringsbudgeten 20 miljoner till förfogande.
I övrigt ber jag att få hänvisa till - något som ofta sagts - att det världen över finns uppskattningsvis 110 miljoner antipersonminor utlagda. Om man skulle ta bort dem med dagens metoder - om man mot förmodan hade de pengarna - skulle man behöva 1 000 år.
Vi fick även igenom att ytterligare 35 miljoner ecu avsätts för BSE-forskningen, även det en framgång, enligt min uppfattning. I sammanhanget handlar det inte bara om forskning kring BSE-sjukdomen i sig utan om nya överföringsmekanismer. Jag förväntar mig i varje fall av resultaten förklaringar till andra epidemiska överföringsvägar. Inte minst - även det skedde, tror jag, efter parlamentets påtryckningar - har vi numera pengar för förnyelsebar energi och naturligtvis även för de löpande programmen inom områdena multimedia klimat, transport, telematik m.m.
Man blir fundersam över att det här tillämpade förfarandet, i varje fall i denna fråga, inte tillät några äkta förhandlingar. Mitt emot oss satt inte de egentliga beslutsfattarna - även om jag uppskattar forskningsministrarna. Vi hade nämligen egentligen behövt förhandla med Ekofin-rådet, men det var inte närvarande, eftersom denna fråga formellt inte var Ekofins bord.
Man blir fundersam över att parlament i budgetförfarandet genom omflyttningar ville ställa 200 miljoner ecu till förfogande för forskning, men att rådet till slut endast ville bevilja 115 miljoner. 200 miljoner hade funnits till förfogande utan att man totalt sett hade behövt ge ut mer pengar, eftersom denna summa hade frigjorts genom omflyttningar. Rådet ville emellertid bara ge 115 miljoner till forskning. Det är ett mycket märkvärdigt synsätt på forskning och beslår många skönmålande tal med lögn. precis sådana som hållits här.
Det är desto tråkigare som forskningsutgifterna totalt sett inom Europeiska unionen fortfarande stagnerar. Det må finnas undantag, men totalt sett sjunker forskningsutgifterna i de femton medlemsländerna, åtminstone stagnerar de. Det är inget bra exempel på innovationspolitik.
Vi kommer förmodligen redan under de närmaste veckorna eller månaderna uppleva fenomenet att genom den tillväxt, som vi lyckligtvis åter kan observera, kommer det att behövas kvalificerat yrkesfolk. Det kommer det inte att finnas överhuvudtaget, eftersom det under de senaste åren inte skett någon utbildning inom dessa områden. Unga människor har avråtts från att studera tekniska ämnen eller naturvetenskap. I framtiden kommer man förmodligen att behöva falla tillbaka på indisk eller annan kvalificerad arbetskraft. Det är glädjande för indierna, men tråkigt för européerna.
En sista anmärkning. Det var för parlamentarikerna säkert inte lätt att till slut säga ja till kompromissen. Trots det skulle jag vilja be alla de som då uttalade sig med reservation att i morgon vid omröstningen rösta ja till programmet. Vi bör inte förhålla oss så som om vi inte vill ha programmet överhuvudtaget. För om vi skulle rösta mot, då kommer det att bli ännu mindre än vad vi lyckades genomföra. Jag ber er alla således om stöd.
Jag anmodar även kommissionen att så snabbt som möjligt genomföra besluten. Detta gäller särskilt minorna. Den måste även - det säger jag än en gång tydligt - tillsätta en lämplig ledning som är handlingskraftig samt inom den korta tid som nu står till förfogande under nästa år även betala ut pengarna på ett vettigt sätt.

McNally
Fru ordförande! Först av allt gratulationer till Linkohr, inte minst för hans uthållighet och tålamod under årens lopp.
I likhet med honom gläder också jag mig åt att vi nått fram till ett resultat, även om jag rekommenderar godtagande med ett något tungt sinne. Jag har blandade känslor och hyser vissa tvivel. Å ena sidan känner jag en betydande lättnad: det tycks som om parlamentet är ense om att vi nått en överenskommelse. Det medför en viss säkerhet för vetenskapsvärlden i Europeiska unionen, det gör det möjligt att fortsätta med en del viktiga program, det ger oss ett oskrivet blad för det femte ramprogrammet och det gör det möjligt att använda pengar med en rättslig grund.
Å andra sidan känner jag mig djupt besviken över resultatet av alla överläggningarna, över det bortkastade arbete som lagts ner på att utarbeta mer ambitiösa förslag, över de möjligheter som förlorats, över bristen på investeringar i Europas ekonomi och över det bristande gensvaret på utmatningen mot ekonomin från andra delar av världen. Jag känner mig också besviken över den brutna överenskommelsen, kanske till och med det brutna löftet, och över att ministerrådet inte erkänt Europaparlamentets medbeslutandebefogenheter.
Det föreligger en tydlig och påvisbar länk mellan tillväxt och forskning och utveckling. Det har parlamentets budgetutskott förstått och jag vill här i kväll betona att varje ansträngning gjorts, i synnerhet av detta utskotts ordförande, för att bidra till att ta fram mer pengar för forskning. Han kan frestas tänka att hans insatser för denna överenskommelse varit bortkastade och inte har värdesatts. Så är det inte. Utan hans ansträngningar för att göra det möjligt att föra 100 miljoner ecu till posten från reserven, via tilläggsbudgeten, så hade vi inte haft den styrka som behövts för denna begränsade framgång.
Ministerrådet har varit mindre tillmötesgående, för att inte säga hårdhjärtat, i sin inriktning. Det var två mycket otillfredsställande sammanträffanden, där man vid det första på intet sätt erkände Europaparlamentets roll. Det andra ledde lyckligtvis till en viss utveckling och lade 15 miljoner ecu till den summa som avsatts för parlamentets prioriteringar. Det är inte någon vidare glänsande seger för forskningens och utvecklingens sak.
Vi hade tre valmöjligheter. Vi kunde fortsätta att förhandla, och försöka få till stånd fler ändringar med avseende på omfördelningen av pengarna - hade vi haft mer tid hade det kunnat vara en möjlighet. Vi kunde ha övergivit överläggningarna och övergivit eventuella extra resurser, och bara nöjt oss med att flytta om en liten summa pengar via tilläggsbudgeten - ett mycket tvetydigt budskap från parlamentet till forskningssamfundet. Slutligen kunde vi göra det som vi rekommenderar parlamentet - godta på grundval av att inga ytterligare pengar kommer att komma, för att vara realistiska, men för att vissa eftergifter gjorts vad våra prioriteringar beträffar. Det var inte lätt att bestämma vår taktik. Vår strategi var klar - mer pengar till forskning. Var och en av dessa valmöjligheter medförde allvarliga nackdelar. Jag vill hävda att godtagande av den överenskommelse som utarbetats vid förlikningen är den bästa lösningen för parlamentet, men vi måste lära oss vår läxa, i synnerhet med avseende på våra förhandlingar rörande det femte ramprogrammet.

Estevan Bolea
Fru ordförande, jag tänker inte upprepa det som Linkohr och McNally har förklarat på ett mycket bra sätt. Ingen medlem av utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi i Europaparlamentet är nöjd med resultatet men jag måste också säga att vi alla har uppfyllt vårt åtagande. Detta är tredje behandlingen av ett medbeslutandeförfarande angående ett mycket viktigt program för Europas framtid, nämligen det om forskning och utveckling.
Jag gratulerar er, Linkohr, för er envishet, och alla medlemmar som har deltagit i förlikningskommittéerna. Jag vill inte insistera på att vi inte tycker om resultatet, däremot vill jag understryka det positiva, och det finns positiva saker.
Finansministrarna anser att vi måste spara, ja alla anser det, hemmafruar gör det ständigt, men kanske är det ett misstag när det gäller så viktiga poster som forskningen. Vi har emellertid genomdrivit flera höjningar av tilläggsmedlen: det finns 115 miljoner ecu mer. Det fanns inte heller tid att förhandla om mer därför att kommissionen, generaldirektorat XII, faktiskt inte hade haft tid att disponera och använda dessa resurser väl. Vi kommer att få tillfälle att i det femte ramprogrammet för forskning och utveckling, gå vidare med de idéer som vi ville ge form i dessa program.
Däremot vill jag säga att något av det vi alla har kämpat för, speciellt ni Linkohr, finns med här: forskningen för att eliminera antipersonminor. Dessa är ett ofantligt problem till vilket parlamentet inte kan förhålla sig passivt. Vi har också ökat anslagen till förnybara energikällor, blygsamt visserligen men de finns där trots allt. Vi har gett anslag till forskningen om vattenteknologi i två program, till det för industriteknologi och miljö och vi har utökat biomedicinen genom olika anslag.
Europa är föråldrat, herr kommissionsledamot, säg det till alla kommissionsledamöter så får vi se om de reagerar genom att bidra med mer medel till biomedicinprogrammen.
Europa behöver mycket forskning om hjärnan, inom biomedicinen och bioteknologin. Det är ett första enkelt tilläggsanslag men jag tror att det är tillfredsställande.
Därför, Linkohr, kan jag säga att majoriteten inom Europeiska folkpartiets grupp kommer att stödja er. Det finns säkert någon medlem som inte är nöjd med resultatet och hade velat fortsätta förhandlingarna eller avbryta dem. Jag anser att det är bättre att förlika sig - därifrån kommer ordet förlikning som vi använder oss av hela tiden - och följaktligen vara säkra på att majoriteten av PPE-gruppen kommer att stödja ert utmärkta betänkande.

Ploij-Van Gorsel
Herr ordförande, kolleger, kommissionär Bangemann! Tyvärr kan jag inte komplimentera föredraganden för det resultat som uppnåtts under samrådsförfarandet om den finansiella höjningen av det fjärde ramprogrammet. Jag delar inte hans åsikt att detta är det bästa möjliga resultatet. Min grupp är besviken och detta beror framförallt på den inte särskilt fasta hållning som åtskilliga kolleger intagit under samrådsförfarandet.
Den slutliga finansiella höjningen av det finansiella ramprogrammet med 115 miljoner ecu är mycket mager. Rådet har också varit ytterst oflexibelt. Vad fördelningen av medlen till de olika forskningstemana beträffar hade avsevärt mer kunnat uppnås om vi i likhet med rådet inte hade varit så snabba att ge med oss, nämligen en mer balanserad fördelning, mer inriktad mot nya teknologier som skapar arbetstillfällen än mot projekt inriktade mot dagens illusioner, såsom BSE eller egna hobbyer.
Men om kommissionens hållning under samrådsförfarandet - och då riktar jag mig naturligtvis till Cressons generaldirektorat för annars retar jag återigen upp Bangemann - om kommissionär Cressons hållning har gruppen lika lite att säga. Ända från början har hon spelat under täcket med rådet, och kommissionen har också kämpat mer mot än med parlamentet för mer pengar till forskning.
Trots detta mycket negativa resultat kommer min grupp ändå att rösta ja, för beslutet är fattat och samrådet är avslutat, och något annat är tyvärr inte längre möjligt.

Bloch von Blottnitz
Fru ordförande, ärade kollegor! Någon framgångshistoria är det naturligtvis egentligen inte, för det första vad gäller nivån på medlen och för det andra naturligtvis vad gäller utdelningen. 9 miljoner ecu extra för förnyelsebar energi, det är inte ens något skämt, det är tragiskt. Förhållandet mellan det som vi i dag vet om klimatförändringar och det som vi är villiga att betala ut är verkligen skrattretande.
Den andra punkten är naturligtvis i sig bara att välkomna. OK: 15 miljoner ecu mer för studier om hur man ska kunna röja antipersonminor mer effektivt är bra. Under samma tid kommer emellertid dagligen nya att tillverkas, säljas och läggas ut. Endast i före detta Jugoslavien behöver man 40, 5 miljoner dollar för att få bort de minor som man hittills lagt ut.
Jag kommer nu till nästa punkt: 35 miljoner ecu vill vi ge till BSE-forskning. Det gillar jag nu inte och det av två skäl. För det första fram till det att vi har de första resultaten från BSE-forskningen har tio år gått. Vi kommer att åter ha dödat tusentals schimpanser, något som inget i världen ger oss rätt till. Och detta utan att vi skulle ha ändrat vår jordbrukspolitik. Orsaken till BSE är ju jordbrukspolitiken och den ändrar vi inte. Samtidigt ger vi ut jättesummor för att forska fram något som vi egentligen vet sedan länge varifrån det kommer. Det är självklart att när man av rent penningbegär absolut måste omvandla en idisslare till asätare, går det åt skogen. Som nästa försök görs väl någonting annat i den riktningen. Här begås fel - med politikens goda minne - och sedan springer vi efter och ger ut de små pengar vi har, pengar som är mödosamt insamlade skattepengar, för att släcka några små oroshärdar. Detta tillvägagångssätt gillar jag inte, jag är helt emot. Därför tycker vi i vår grupp att det är mycket svårt att i morgon rösta ja till ert betänkande, Linkohr.
Jag vet att lite pengar är bättre än inga alls. Det sa redan min mormor: en fågel i handen är bättre än tio i skogen. Men vi måste äntligen fundera igenom vilken väg vi nu slutligen skall slå in på och inte göra som vi nu gör. Vad det gäller antipersonminorna kommer inte det politiska systemet känna sig tillräckligt tvingat att vara mot. Man argumenterar t.o.m. för att det skapar arbetstillfällen att tillverka och sälja dem. Då ger vi återigen ut pengar, som vi tjänat in på arbetstillfällen, för att komma underfund med hur vi sedan skall kunna få bort dem. Detta är en vansinnig politik! Men för den viktigaste frågan, för förnyelsebar energi, för framtidsteknologin, har vi bara allmosor kvar. Det är en skandal! Tack för er storsinthet!

Adam
Fru ordförande! Det stämmer verkligen att vi lägger 115 miljoner ecu till forskningsprogrammet som ett resultat av detta betänkande, men det måste betraktas i sammanhang med den ursprungliga indikativa siffran på 700 miljoner ecu. Det är stor skillnad. Även om vi stöder och i hög grad uppskattar det arbete Linkohr lagt ned på detta så står det klart att det finns mycket missnöje rörande det slutliga utfallet av processen. För en gångs skull ligger mina sympatier kanske mer hos Plooij-van Gorsel och Bloch von Blottnitz än vad vanligtvis är fallet vid vårt utskotts överläggningar.
Den mycket viktiga sak McNally påpekade var att budgetutskottet gjort totalt 200 miljoner ecu tillgängliga. Vi använder endast 115 miljoner ecu av dessa. Så resultatet återspeglar inte parlamentets ekonomiska prioriteringar. Vad kommer att hända med de 85 miljoner ecu som återstår? Detta diskuterades mycket under förlikningsprocessen och en del meningsskiljaktigheter förelåg. Budgetutskottets ordförande hävdade med visst eftertryck att dessa pengar hur som helst kommer att användas till lägre prioriteringar som parlamentet ser det. Ministerrådets representanter ansåg helt klart att de faktiskt gjorde en besparing i den övergripande budgetnedskärningen. Sanningen kommer att visa sig i det slutliga utfallet. Jag hoppas att våra kolleger i budgetutskottet kommer att ta upp denna sak, kanske genom ett litet initiativbetänkande eller något liknande, för att avslöja vad som til syvende og sisdt kommer att hända med dessa 85 miljoner ecu. Detta var egentligen kruxet och vi lyckades inte övertyga rådet.
För det andra så respekterar resultatet egentligen inte parlamentets forskningsprioriteringar heller, eftersom vi inte får så mycket till telematik, informationsteknologi, miljön, transporter eller icke-nukleära energikällor som vi ursprungligen hade hoppats. Rådet vägrade i själva verket att över huvud taget diskutera fördelningen. Skall detta kallas för medbeslutande så finns det andra och bättre ord som kan användas. Vi har inte fört några diskussioner alls om fördelningen.
Vad beträffar parlamentets grupp som sådan, så hade vi stora svårigheter. De förhållanden vi måste arbeta under vid sådana här förfaranden är inte idealiska. Vi fick inte till stånd den samstämmighet mellan de politiska grupperna som vi borde ha haft för en så viktig fråga. Vi hoppas att vi kommer att ha lärt oss denna läxa när vi kommer till det femte ramprogrammet.

Holm
Fru ordförande! Dessa extra pengar är ju en följd av att mitt eget hemland, Sverige, samt Finland och Österrike blev medlemmar i EU. Då blir man lite besviken när man ser hur lite pengar som har tillkommit. Man får väl säga att det som det satsas pengar på, t.ex. informationsteknologi, förnybara energikällor och insatser mot landminor, är väldigt bra, men det är långt ifrån tillräckligt.
Jag vill anknyta till det som min kollega Bloch von Blottnitz tog upp och fråga kommissionär Bangemann: Är inte risken stor för att dessa pengar till BSE är bortkastade så länge man inte omformar EU: s jordbrukspolitik? Det är ju den som är kärnan! Jag hoppas verkligen att kommissionen börjar med denna omformning av jordbrukspolitiken, så att vi kommer till rätta med detta problem.
Det är som att välja mellan pest och kolera om man skall rösta ja eller nej till detta betänkande. Man får väl ändå stödja det, eftersom det är bättre än ingenting alls.

Desama
Fru ordförande, jag skall inte upprepa vad de som varit för mig sagt, men jag skall erinra om en punkt i historien som jag var direkt vittne till.
Vid det första medbeslutandet mellan parlamentet och rådet i april 1994 motsatte sig två av de tolv länderna att en summa på 12, 359 miljarder ecu beviljas. Ända till sista stund motsatte sig två länder det: Förenade kungariket - jag nämner det som en upplysning - och Tyskland. Dessa två länder anslöt sig slutligen till den gemensamma ståndpunkten genom att säga: vi kan vara överens om beloppet, men vi kommer inte att lägga fram det som den är. Å ena sidan kommer det att finnas 11 700 miljarder och sedan 700 miljoner, som kommer att finansieras på nytt under resans gång.
Låt oss i dag konstatera att det inte bara är rådet som inte hållit sina löften utan att det också är dessa två länder som in till sista stund hindrat oss från att erhålla större summor, oaktat det faktum att budgetplanen inte reviderats. Det är alltså en fullständigt unik situation. Kommissionen, som ju är fördragens beskyddare borde, herr kommissionär, vilket Linkohr nyss sade, ifrågasätta detta institutionella avsteg som blir allt allvarligare och där ett särskilt råd som ekofin tillskansar sig makt som överstiger t.o.m. den som Europeiska rådet har, vilket vi nyligen sett med vitboken. Här förekommer avsteg som jag vill fästa er uppmärksamhet på. Det är inte bara ett uttalande från talarstolen. Det är ett verkligt hot mot balansen i våra institutioner och systemen för medbeslutande.
När det gäller kommissionen har den kritiserats. Jag skulle gärna i det hänseendet för att vara rättvis säga att den medvetet gjort sin plikt genom att lägga fram ett förslag på 700 miljoner. Jag skulle inte våga säga att den gjort det med stor övertygelse. Och vi har inte alltid känt det nödvändiga stödet från kommissionen i detta ärende. Till alla dem som i dag och inte utan anledning anser att resultatet är en smula magert skall jag föreslå, och det kommer inte att förvåna mina kolleger i den socialistiska gruppen, ett kinesiskt ordspråk som säger: "det är bättre att tända ett ljus än att förbanna mörkret" . Låt oss därför godkänna det ljus som Linkohr tänder för oss.

Bangemann
Fru ordförande, bortsett från att parlamentsdelegationen enligt den information jag har fått kämpat bra - kanske kan man kämpa ännu bättre, men den har ju i alla fall uppnått detta resultat - så jag kan förstå att man undrar: Vad skall vi nu göra med detta? Men frågan blir egentligen, när man betraktar de olika alternativ som McNally skildrat, relativt enkel.
Vi har - det har jag precis förvissat mig om än en gång - drivit på förarbetena på alla punkter så långt att pengarna kan utbetalas nästa år. Det betyder att vi under nästa år har 115 miljoner mer till vårt förfogande. Nu kan man säga sig att det inte är det som vi förväntade oss. Men om man nu avvisar resultatet eller inleder ytterligare ett medbeslutandeförfarande, då kommer man inte att kunna betala ut pengarna nästa år, det är helt klart. Jag tror således att det är bättre att man faktiskt accepterar det resultat som uppnåtts.
Vad beträffar kommissionen så tar jag emot den kritik som Plooij-van Gorsel och nu på slutet även herr Desama uttryckt. Jag kommer att föra den vidare till de damer och herrar som var med vid förhandlingarna. Det kan vara att de inte kämpade med sin yttersta övertygelse, som Desama sade. Det är naturligtvis inte bra, det är helt klart. Kommissionen måste alltid kämpa med sin yttersta övertygelse. Kanske mest när den ser att det inte finns så stora möjligheter att uppnå det som den föresatt sig. Det är ett strategiskt fel, när man inte drar ut i fält med klingande spel och vajande fanor.
Jag kommer att meddela detta till mina kollegor och de herrar som var representerade där. Jag hoppas att det inte äventyrar er omröstning. Jag tackar för denna debatt.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på tisdag kl.12.00.

Mönsterskydd
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan ärandrabehandlingsrekommendation (A4-0319/97) från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0296/97-00/0464(COD)) antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om mönsterskydd (föredragande Medina Ortega).

Medina Ortega
Fru ordförande! Vi behandlar ett ämne som vi redan hållit på med ganska lång tid, nämligen Europaparlamentets och rådets direktiv om mönsterskydd.
I första behandlingen formulerade Europaparlamentet en rad ändringsförslag. Kommissionen korrigerade och modifierade några av de ändringsförslagen. Frågan kom till rådet och rådet avslog på det stora hela Europaparlamentets ändringsförslag.
Direktivet är ett direktiv med större omfång än vad allmänheten ibland tror. Det handlar nämligen i allmänhet om mönsterskydd. Till skillnad från annan industriell äganderätt, som är vad vi skulle kunna kalla funktionell industriell äganderätt, vilken handlar om att apparaterna fungerar, att sakerna går som de skall. Mönstren tillför en estetisk aspekt. Man skulle kunna säga att det är den estetiska äganderätten inom det immaterialrättsliga systemet. Därför intresserar det oss inte så mycket att maskinerna fungerar eller ej utan att det yttre -det synliga- består av en harmonisk enhet. Här kommer det in element som vi skulle kunna kalla immaterialrätt mer än industriell äganderätt.
Direktivet hänvisar inte till en konkret form av mönsterskyddet, utan behandlar alla former. Vi talar exempelvis om skydd av textilmönster, glasmönster, plastmönster och all slags mönster som varje industriprodukt har i ett visst moment.
Direktivet innehåller dessa allmänna karakteristika, men jag anser att vi måste urskilja två typer av problem. De som gäller generella egenskaper vid skapandet av mönstret och de som gäller ett konkret fall: den berömda frågan om reservdelar.
Beträffande det generella problemet, funktionen av industriellt mönsterskydd genom ett harmoniseringsdirektiv, har jag fått intrycket att det inte finns några större skillnader. Detta har fått rådet att tro att frågan skulle kunna lösas genom att placera reservdelsproblemet inom parentes.
Det bör framhävas att diskussionen angående de så kallade reservdelarna är en diskussion som utgår från en filososfisk fråga, det vill säga om mönsterskyddet omfattar hela produkten eller endast en del av den. Jag minns från min barndom att när en radio eller liknande gick sönder skickades den iväg för reparation. I dag är det, som vi vet, för de flesta industriprodukter dyrare att reparera än att köpa en ny vara, varför frågan om reservdelar inte dyker upp. Om klockan går sönder är det normala att man slänger den och köper en ny, om det inte är en antikvitet, vilket gör att vi praktiskt taget befinner oss utanför industrisfären.
Ett ställe där frågan har tagits upp är inom reservdelsområdet för bilar, konkret beträffande yttre reservdelar. När en allvarlig olycka inträffar med dödsfall etc. försvinner normalt bilen eller går upp i rök, men de flesta bilolyckor består av små kollisioner som vi har i städerna, i vilka någon oförsiktigt passerar förbi på en sida och skadar en dörr, en vindruta eller så skadas helt enkelt kofångaren. Detta ger upphov till utvecklingen av en viktig industri i många europeiska länder, reservdelsindustrin. Biltillverkarna hävdar att när en reservdelsfabrikant kopierar modellen X, som kan vara en lyxbil, och marknadsför den, bryter han mot deras mönsterrätt. Det finns de som å andra sidan menar att det inte är så utan att mönsterskyddet måste gälla mönstret i sin helhet och att om en del i ett mönster skadas är den inte skyddad. Just nu finns en mycket tydlig indelning i Förenade kungarikets rättspraxis. I Förenade kungarikets finns i dag inget skydd för enskilda delar, och det finns åtminstone två europeiska länder som har en begynnande rättspraxis som också går i riktningen mot att inte ge detta skydd för ursprungstillverkaren, vilket således ger en reservdelsfabrikant rätten att ersätta delarna på ett eller annat sätt.
Som föredragande utgick jag i första behandlingen från en bas med ett integrerat skydd av delarna, men jag röstades ned i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och som god förlorare accepterade jag nederlaget och antog synen i utskottet för rättsliga frågor. Utskottet för rättsliga frågor föreslog en mellanlösning som bestod i att ge reservdelsfabrikanterna möjligheten att använda mönstren, eller de delar av mönstren som användes vid reparation, och ersätta tillverkaren, genom fastställande av en kompensation. Med detta skulle man kunna nå en kompromisslösning mellan de båda. Förslaget upprättade ett system som vi skulle kunna kalla obligatorisk licens och det tycks som om kommissionen ansåg det vara ett bra förslag då den beslutade att föra det vidare. Rådet ansåg tvärtom och kom till den salomoniska lösningen att " vi löser inte problemet" .
Ur parlamentets utgångspunkt anser vi att detta är den sämsta lösningen, för det finns ingen sämre lösning ur den inre marknadens perspektiv, än att lämna frågorna öppna. Problemen måste lösas för att det skall kunna uppstå en viss stabilitet i näringslivets relationer och i investeringarna. Denna stabilitet uppnås genom en lösning, om den så är bra eller dålig. Den sämsta lösningen är att inte ge någon lösning.
Därför har parlamentet återigen ingivit större delen av ändringsförslagen från första behandlingen och använt de förbättringar som kommissionen tillförde texten. Det finns några andra ändringsförslag av mindre betydelse. Exempelvis finns en motivering som tar upp frågan om motorcyklar, om synliga delar eller sådana som inte syns. Men generellt sett står vi, å ena sidan inför ett avslag från rådet på parlamentets förslag och med ett försök att placera frågan inom parentes, och å andra sidan parlamentets ståndpunkt som föreslår en lösning.
Jag hoppas att man i rådet är kapabel att lösa de interna skillnaderna. Det verkliga problemet är, som vi alla vet, att det inom rådet finns stater som är för en lösning och stater som är för en annan. För parlamentets del anser jag att vi uppfyller våra förpliktelser då vi inger denna samling ändringsförslag. Det är en rimlig samling ändringsförslag vars syfte är att finna en kompromiss och den har vid ett tidigare tillfälle fått kommissionens stöd och är helt försvarbar inför rådet. Det vill säga, parlamentets ståndpunkt är en helt och hållet konstruktiv ståndpunkt, vi är mycket intresserade av att detta direktiv så snart som möjligt anpassas till syftet att harmonisera hela mönsterfrågan. Men å andra sidan insisterar vi på att den reglering som kommer ut av detta måste vara en korrekt reglering som löser problemen på ett effektivt sätt.
Således ber jag kammaren att stödja de ändringsförslag som antagits av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt.

Oddy
Fru ordförande! Jag vill gratulera Manuel Medina Ortega till allt det arbete han lagt ner på detta betänkande och också för det mycket renhåriga sätt på vilket han har sammanställt alla de olika uppfattningarna inom utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt.
Detta är ett mycket viktigt betänkande. Många arbetstillfällen står på spel: det finns omkring 70 000 arbetstillfällen inom komponent- och bilindustrin enbart i Coventry och West Midlands. Vi talar alltså om något med en ekonomisk betydelse i detta direktiv.
Jag är mycket förtretad - och jag delar Manuel Medinas förtret - över att rådet ansåg det lämpligt att avvisa den mycket skäliga lösning detta parlamentet utarbetade vid dess första behandling. Det var svårt att få alla att mer eller mindre komma överens, och vi anser detta vara den bästa lösning vi kunde komma fram till - den är inte helt perfekt men den fick maximalt stöd i denna kammare. Sedan förkastade rådet den och satsade på en fritt-för-alla-lösning, utan någon som helst harmonisering vad gäller problemet med en reparationsklausul. Det har inte infriat sin skyldighet att söka efter en lämplig europeisk lösning och jag hoppas verkligen att det lyssnar till detta parlament och byter ut reparationsklausulen. Det är viktigt för jobben, som jag redan sagt, och det är viktigt för exporten: det säkerställer att företag kan exportera från ett land till ett annat. Som Medina Ortega sade så förblir den brittiska marknaden öppen, men vi är oroliga för att arbetstillfällen kan komma att gå förlorade om vi inte kan exportera till andra länder.
Sedan har vi konsumentfrågan. Konsumenterna har rätt att få snabba reparationer utförda till skäliga priser och med maximala valmöjligheter, och reparationsklausulen medger detta. Det föreligger viss oro med avseende på hälso- och säkerhetsaspekterna på reservdelar, men detta kan bäst sörjas för i annan lagstiftning.
Jag uppmanar rådet att lyssna ordentligt på detta parlament.

Casini C.
Fru ordförande! Låt mig ta upp den fråga som varit föremål för särskilda diskussioner i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Det delikata i den situation som vi här behandlar består i att syftet med den förordning som vi här diskuterar helt klart är att skapa en harmonisering mellan olika rättssystem för att garantera en friare konkurrens och underlätta rörligheten. När det gäller den fråga som här diskuteras, och framför allt den som gäller bil- och motorcykelindustrins reservdelar, så utgår kommissionen från ett förslag som går ut på att rättigheterna för den som konstruerar originaldelar som är delar av en större helhet skall skyddas under endast tre år. Europaparlamentet anser att denna lösning inte är lämplig och pekar i stället på systemet med obligatoriska licenser, som visserligen innebär ett skydd, men ett skydd som inte behöver hindra den fria rörligheten för reservdelar, fri tillverkningsrätt och rättvis ersättning.
Kommissionen accepterar detta kompromissförslag, även om rådet i sin gemensamma ståndpunkt överger direktivets ursprungliga mål, dvs. att skapa en harmonisering och att garantera mer konkurrens och en friare rörlighet för varorna, och bestämmer sig för att under fem års tid kommer vi inte att bestämma någonting alls. Detta är uppenbart inte en acceptabel lösning, varför utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt via sin föredragande och med en stor majoritet föreslår att man återinför de ändringsförslag och därmed också den ståndpunkt som Europaparlamentet redan röstat igenom. Partitio popolare, företrätt av mig, stödjer föredragandens ståndpunkt i denna fråga, som jag tänker behandla mycket kortfattat och därvid uppehålla mig vid fyra faktorer.
Den första, som redan vår kollega Medina har nämnt, är av filosofisk, eller kanske snarare ontologisk natur: skönheten - detta är vad design innebär - estetiken är knuten till helheten, inte till någon enskild del. Ett ögon, en näsa, ett hår är vackra eller fula i förhållande till den kropp vilken de är en del av. Den som ritar en bil tänker på bilen som en helhet, som köps därför att helheten är harmonisk: det är inte på grund av någon enstaka detalj, som inte i sig kan vara tillräckligt vacker. Men det andra skälet, som kanske är viktigare, gäller konkurrensen. Konkurrensen, förklarar specialisterna, kan avse det estetiska, i den betydelsen att om priserna är lika kan en viss produkt vara attraktivare om den är vackrare - och det är i den betydelse som olika bil- och motorcykeltillverkare i dag konkurrerar med varandra - eller den kan avse priset, dvs. om produkterna är likvärda och lika vackra så försöker man sänka priset och på det viset skyddas även konsumenterna bättre.
När det gäller reservdelar så finns det inte längre någon konkurrens om vi inte tillåter att det finns reservdelstillverkare, utan en monopolsituation, eftersom reservdelarna inte kan konkurrera med utseende. De måste av nödvändighet alltid vara likadana och de måste ingå i en viss bilmodell. Om vi med andra ord vill garantera konkurrens, som ju är direktivets syfte, så måste vi tillåta tillverkning av reservdelar även för dem som inte har tillverkat helheten, naturligtvis med garantier - märket, kunskapen, effektiviteten - som väl beskrivs i direktivet.
Och den tredje faktorn har redan påpekats, risken för att om vi inte stiftar lagar i denna sektor kommer vi att orsaka fler avskedanden och arbetslöshet, eftersom ett stort antal företag som tillverkar reservdelar kommer att bli tvungna att slå igen. Slutligen finns det ett juridiskt argument, ett mycket tungt argument: om det i England redan finns en lag, vilket Medina Ortega har påpekat, så finns det i visa länder däremot en lagstiftning som inte erkänner immateriell rätt för tillverkning av delar som har lösgjorts från en helhet. Jag måste slutligen få påminna om att även domstolen i sin dom av den 6 april 1995 ansåg att i det här sammanhanget måste man förena rätten till industriell egendom med behovet av en fri konkurrens och fri rörlighet. Det tycker jag verkar vara ett utlåtande som kan stödja de ändringsförslag som Europaparlamentet föreslår genom föredraganden Medina Ortega och som jag hoppas kommer att accepteras med stor majoritet.

Schaffner
Fru ordförande, vi står inför en mycket känslig text, med tanke på dess innehåll.
Förslaget till direktiv om mönsterskydd har varit föremål för en gemensam ståndpunkt som enhälligt antagits av rådet. Det är mer än önskvärt att den nu resulterar i den balanserade version som rådet fastställt, eftersom en förlikning skulle äventyra denna känsliga konstruktion och framförallt riskera att leda till ett definitivt misslyckande med hela texten. Men Europeiska unionen behöver verkligen ett harmoniserat och balanserat system för juridiskt skydd av industriell äganderätt.
Genom att överta reparationsklausulen som antogs vid den första behandlingen har vi skapat ett system som inte kan tillämpas i praktiken. Reparationsklausulerna upprättar ingen kontraktsförbindelse mellan innehavaren av den industriella äganderätten och den som kopierar, som då nöjer sig med att erbjuda en kompensation utan någon som helst garanti när det gäller såld volym och verkställandet av betalningen. Detta kan bara resultera i ett ökat antal tvister. I princip borde inte reparationsklausulen tillämpas när innehavaren av den industriella äganderätten kan bevisa att den som kopierar inte kan eller vill uppfylla sina åtaganden, men hur kan man få fram ett sådant bevis mot någon som kopierar, särskilt när denne är etablerad utanför Europeiska unionen?
Även tillsammans med ett system för ersättning innebär den reparationsklausul som föredraganden föreslår stora invändningar på rättviseplanet. Å ena sidan sägs att den som kopierar endast är skyldig att erbjuda ersättning till innehavaren av den industriella äganderätten, för att hans kopieringsverksamhet skall betraktas som tillåten och därmed undgå att klassificeras som förfalskning. Å andra sidan kommer den som kopierar att envisas med att producera produkter med stor omsättning och stor försäljninsvolym medan tillverkaren är tvungen att under tio år tillverka över 150 000 enheter för att dessa skall stå till konsumentens förfogande.
I motsats till vad man vill få oss att tro kommer reparationsklausulen inte att gynna konsumenten. Endast originaldelar erbjuder garantier för rostskydd, mekaniskt motstånd och säkerhet som rätteligen krävs av konsumenten och där tillverkaren har ett ansvar.
Det är framförallt av säkerhetsskäl som tillverkarna tillsammans med behöriga juridiska och administrativa myndigheter i medlemsstaterna eller i Europeiska unionen inlett en satsning utan motstycke för att bekämpa säkerhetsrisker som uppkommer på grund av förfalskningar och parallella marknader för reservdelar.
När det gäller priser påverkar respekten för den industriella äganderätten inte konsumenten negativt. I Förenade kungariket där kopieringen är fri har priset för reservdelar ökat med 13 % mellan 1989 och 1993 medan priserna i Frankrike, där denna äganderätt är skyddad, under samma period endast stigit med 1, 6 %.
Fördelen för konsumenten riskerar framförallt att vara en illusorisk sådan. Ett pris som förefaller lägre innebär i verkligheten en högre slutkostnad p.g.a. problem med kvalitet, säkerhet och anpassningsbarhet.
Genom att acceptera kopiering av reservdelar från första dagen bryter denna klausul mot de grundläggande principerna för industriell äganderätt och innebär en mycket stor ekonomisk risk för de industrier som måste göra stora investeringar i estetiska beståndsdelar.
Den gemensamma ståndpunkten är en balanserad helhet som inte kan ifrågasättas av ett ur ekonomisk synvinkel så tungt inslag som återinförandet av reparationsklausulen.

De Clercq
Fru ordförande! Redan från början koncentrerades diskussionen om detta viktiga ämne kring den berömda reparationsklausulen. Jag hoppas också att Europaparlamentet, efter utskottet för rättsliga frågor, likaså kommer att arbeta för jämvikt mellan alla intressen i ärendet. Detta i motsats till ministerrådets oförmåga, som överlåter lösningen till var och en av medlemsstaterna. Sådant ickebeslutande är som att negera alla strävanden till harmonisering på europeisk nivå. Om rådet inte vill följa Europaparlamentet och kommissionen styr vi rakt mot en konfrontation. Jag hoppas uppriktigt att vi för hela materialet av ritningar och mönster skall finna en kompromiss så att ett ordentligt mönsterskydd äntligen ser dagens ljus på europeisk nivå. Skyddet för ritningar och mönster är mycket riktigt inte bara av intresse för bil- och cykelmarknaden. Den är av intresse för bilmarknaden, och bilmarknaden är viktig. Men otaliga andra sektorer, våra europeiska modehus, de som formger dagliga bruksföremål såsom telefoner, dator- och radioutrustning, väntar på en enhetlig europeisk lagstiftning på detta område. Skyddet för den intellektuella egendomen är det samma som vår forskningsiver, vår kreativitet, vår uppfinningsförmåga omvandlad till juridik. Här finns många starka kort, inte bara för det vidare förverkligandet av den inre marknaden, utan framförallt i vår konkurrens med våra viktigaste handelspartner. Det är i denna anda som jag hoppas att betänkandet från kollega Medina Ortega ska godkännas.

Sierra González
Fru ordförande! Problemen som har framkommit i debatterna om den gemensamma ståndpunkten angående mönsterskyddet har kommit, inte för att skydda de estetiska mönstren utan för att försöka lösa intressekonflikterna mellan fabrikanter och konsumenter. Svårigheten för att uppnå en godtagbar juridisk definition för mönstren har varit ett uttryck för de problem som lösningen av denna konflikt förorsakar.
Just det faktum att man tar upp huruvida en sammansatt produkts mönster är synligt eller ej, för att få ett undantag från rätten till skydd, visar hur svårt det har varit och fortsätter att vara, att förlika dessa intressen genom en konceptuell formulering som omfattar dem utan att gå in i juridiska tvetydigheter som inverkar på den juridiska säkerheten. Balansen som har måst göras för att trygga konsumenternas intressen och de intressen som oberoende fabrikanter av reservdelar för motorfordon har, och vilka ger sysselsättning åt en ansenlig mängd anställda, är ytterligare bevis på svårigheterna som har funnits i att förlika dessa intressen.
Balansen som omsorgsfullt har uppnåtts i parlamentet har tydligt visat att vi är medvetna om att vi står inför ett delikat problem. Men också att vi försvarar upprätthållandet av en reservdelsmarknad i vilken fri konkurrens råder och där även industrins intressen skyddas.
De av parlamentet föreslagna lösningarna förlänar konkurrensen på den inre marknaden en juridisk säkerhet och tillräckligt mönsterskydd, vilket i grunden är vad som eftersträvas.
Den rimliga ersättning som fastställts inom ramen för reparationsklausulen ger en garant för biltillverkarnas avskrivningar på investeringar för mönstrens tekniska förbättringar. Därför är det svårt att förstå avvisandet av de kompromisslösningar som parlamentet lagt fram. Jag hade till och med varit för en förkortning av skyddstiden men trots det anser jag att parlamentets kompromisslösningar förtjänar att stödjas. Och trots den avvikande åsikt jag har om skyddstiden, anser jag att det nu på allvar bör föras fram att ett minimiskydd, ett sådant som läggs fram i den fastslagna kompromisslösningen, på intet sätt får lämnas utan ett noggrant övervägande.

Scarbonchi
Fru ordförande, kommissionär, kära kolleger! Jag vill i min tur tacka föredragande Medina Ortega för hans mycket omsorgsfulla arbete och den vilja han uttryckt under hela debatten i utskottet för rättsliga frågor att beakta uppfattningen från majoriteten av ledamöter i kammaren. Jag avser naturligtvis yttrandet vid den första behandlingen i parlamentet den 12 oktober 1995.
Införandet av reparationsklausulen i bilindustrin har stått i centrum för diskussionerna alltsedan kammaren erhöll detta förslag till direktiv. Denna fokusering på bilindustrin är inte förvånande. Bilindustrins ekonomiska utmaningar är omfattande. Är inte bilen efter huset den största och dyraste investeringen för flertalet europeiska konsumenter? Även om denna fokusering på bilindustrin knappast är förvånande är den ändå orättvis. Hur har vi kunnat strunta i andra industrisektorer i Europa som på samma sätt berörs av harmoniseringen av den nationella lagstiftningen: textil och beklädnad, urmakeri och elektronik? Felet är reparationsklausulen, säger ni, vars inverkan skulle vara mindre inom dessa sektorer.
När det gäller denna berömda klausul som stått i centrum för vårt intresse måste vi konstatera att kommissionen i sitt ändrade förslag närmar sig den ståndpunkt som uttryckts av parlamentet i den första behandlingen. Detta är tillräckligt ovanligt för att understrykas och bör få all vår uppmärksamhet. Situationen är alltså hädanefter mycket klar. Å ena sidan har vi Europaparlamentet, utan att på förhand bedöma morgondagens omröstning då 314 röster krävs, vi har kommissionen och Ekonomiska och sociala kommittén som inte är positiva till mönsterskydd för reservdelar. Å andra sidan har vi ministerrådet som önskar utvidga det skydd som den fullständiga produkten åtnjuter till att omfatta även reservdelar.
Jag röstade, tillsammans med ledamöterna i utskottet för rättsliga frågor, som var praktiskt taget enhälligt, för att leverantörerna från första dagen skall kunna kopiera karossdelar till bilar. Jag konstaterar att de hinder som vårt utskott planerar är omfattande: laglig licens som garanterar rättvis ersättning till innehavaren av den industriella äganderätten, information till allmänheten och konsumenterna om produktens ursprung, information till innehavaren vid användning av hans mönster. Men det som resulterade i min övertygelse är reservdelarnas särskilda juridiska status. Om reservdelarna omfattas av mönsterskyddet riskerar det att medföra ett monopol för produkten vilket står i motsats till immaterialrättens beskaffenhet, som endast är avsedd att medföra ett formmonopol. Om vi inte för in reparationsklausulen får det avsevärda konsekvenser för konsumenterna som inte kan nöja sig med en godtycklig prissättning.
Vad kan man säga om konsekvenserna för sysselsättningen? Det stora antalet små och medelstora företag och industrier för vilka Europaparlamentet önskar en större plan - vi skall diskutera det i morgon förmiddag - som redan underkastar sig mycket stränga specifikationer från tillverkarna, är grogrunden för sysselsättningen i Europa. Det alltså på dem vi borde tänka i första hand. Argumenten har hörts inom min politiska grupp, Europeiska radikala alliansen. Jag undanhåller er inte att vissa av mina kolleger har en annan uppfattning och är negativa till avregleringen av marknaden för reservdelar. Alla känner till argumenten: en ekonomiskt farlig klausul för biltillverkarna i Europa och en juridiskt omtvistlig klausul som inte skulle respektera de internationella avtal som undertecknats av Europeiska gemenskapen.
Sammanfattningsvis har vissa ledamöter i min grupp valt att i efterhand bekämpa förfalskningar, eftersom de är medvetna om att säkerhetsriskerna får andra konsekvenser inom bilindustrin än om det gäller en klocka eller en handväska. Andra ledamöter har gjort som jag, och de är i majoritet, de har valt ett mer flexibelt rättsligt skydd anpassat till skapandets verklighet. Med andra ord, design av reservdelar kan inte skiljas från originalprodukten.

Buffetaut
Herr ordförande! Lagstiftarens roll är att utarbeta rättvisa, balanserade och tydliga texter för att undvika ständiga juridiska tvister och skadliga ekonomiska effekter inom berörda sektorer.
Om reparationsklausulen återinförs motsvarar förslaget till direktiv om mönsterskydd inte längre dessa kriterier. Den avskaffar allt mönsterskydd för yttre delar. Som kompensation föreslås att den som kopierar själv skall ta initiativet till att informera innehavaren av den industriella äganderätten om sin avsikt att kopiera delarna och föreslå en rättvis och rimlig ersättning.
I praktiken vet ingen hur denna kompensation kan genomföras, inte heller hur idégivarna kan hävda sina rättigheter. Utmaningen gäller forskning och innovation inom Europeiska unionen där industriföretag gör enorma ansträngningar för att ta fram originalmönster enligt en komplex process. Dessa ansträngningar som är ett krav från den internationella konkurrensen innebär en risk som kan räknas i miljarder franc inom vissa industrisektorer.
Reparationsklausulen organiserar kopierandet av resultatet av dessa ansträngningar för tredje man som aldrig kan klara av utvecklingskostnaderna eller industrialiseringskostnaderna. Om denna klausul som bryter mot immaterialrättens grundläggande princip antas skulle det vara en negativ signal till ett stort antal företag i Europa som skulle kunna frestas att minska sina ansträngningar inom innovation och skapande eller utlokalisera verksamheten till platser där kostnaderna är lägre.
Frågan gäller valet av ett industriellt Europa där företag som skapar och investerar får ett rättvist skydd för resultatet av sina ansträngningar inom skapande, innovation och utveckling. Dessutom blir denna reparationsklausul en källa till tvister utan slut och konstant rättslig osäkerhet. Man talar alltid om ett Europa med 380 miljoner konsumenter - detta Europa måste också vara ett Europa för producenterna, i annat fall blir det ett Europa för de arbetslösa.
Detta är anledningarna till att vi inte kommer att rösta för reparationsklausulen.

Parigi
Fru ordförande! Låt mig uttrycka min egen och min grupps besvikelse över rådets uppenbara brist på konsekvens. Låt mig förklara: å ena sidan försitter rådet inga tillfällen att prisa den fria marknaden, konsumentskydd och skyddet av arbetstillfällen; å andra sidan tar rådet, när det gäller mönsterskyddet, sin tillflykt till tämligen diskutabla och tendentiösa juridiska knep till försvar för de stora tillverkarnas dominans när det gäller reservdelar, till stor skada för de mindre tillverkarna, den fria marknaden, konsumenterna och de anställda.
Här finns upphovet till tvisten mellan rådet, kommissionen och parlamentets utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt. Genom att, även vid andrabehandlingen, lägga fram och godkänna ändringsförslaget i artikel 14, avsåg parlamentets utskott för rättsliga frågor att försvara marknaden och de anställda. Att ta bort artikel 14 är sämre: genom att för enskilda medlemsstater införa rätten att välja mellan frihet och monopol, förvränger rådet Europeiska unionens principer.
Gruppen från Alleanza Nazionale väljer friheten, vilket ligger i partiets tradition och övertygelse. Vi hoppas att andra grupper gör likadant genom att stödja Medina Ortegas betänkande.

Sindal
Fru ordförande! Också jag vill gärna stödja Ortegas betänkande. I detta direktiv behandlas något mycket centralt på EU: s inre marknad: behovet av att skydda företag som bedriver forskning och utveckling. Det är dessa företag som skapar Europas konkurrensförmåga. Grunden för framtidens ekonomi är initiativ och forskning. När detta nu är sagt, är det också viktigt att säga att man inte skall skapa monopolstatus för enskilda tillverkare, till men för konsumenterna. Andrabehandlingen av detta direktiv ger mig möjligheten att uttrycka min förundran över rådet och den inställning det presenterat i denna fråga. Rådet har med sin fritt-för-alla-klausul lämnat oss ett tomrum. Denna klausul ger bildproducenten monopol på reparationsmarknaden, en monopolstatus, som innebär en kraftig prisökning på reparationsdelen. Detta är ett pris den europeiska konsumenten kommer att få betala. Rådet har alltså avstått från att fastställa en inställning om mönsterskyddslagen och därmed tagit bort möjligheten att fastställa en tydlig standard, som skulle kunna säkra en väl fungerande inre marknad på mönsterområdet vad gäller reservdelar.
Det är vår uppgift att här i parlamentet säkra genomförandet av den inre marknaden. Detta skall vara till gagn till Europas befolkning och säkra företagen i tredje land. Detta är en stor uppgift, det är en balansgång och det är klart att en monopolstatus för biltillverkarna inom reservdelsområdet är till men för befolkningen. Det är absolut nödvändigt att fritt-för-alla-klausulen tas bort. Konsumenten måste sätta sin tillit till Europaparlamentet och rådet, och jag hoppas att vi i morgon får ett flertal att vilja ändra texten.
Man har här i kväll använt ordet "kopiera" . Om detta vill jag gärna säga att det i vissa fall är underleverantören som utvecklar en reservdel och upprätthåller standarden, vilket innebär att vi har ett samarbete mellan biltillverkare, underleverantörer osv. Det här handlar alltså inte bara om biltillverkare.

McIntosh
Fru ordförande! Jag välkomnar verkligen kommissionens förslag och skulle vilja ta detta tillfälle i akt att gratulera föredraganden till hans utsökta arbete. Efter mycket om och men nådde Europaparlamentet fram till en godtagbar kompromiss. Enligt min uppfattning så är den föreliggande situationen, där skillnader mellan nationella lagstiftningar hindrar den fria rörligheten, inte längre godtagbar.
Kommissionens förslag bör välkomnas, eftersom det söker harmonisera föreskrifter som en verkligt avgörande direkt betydelse för att den inre marknaden ska fungera på korrekt sätt: definitionen av mönsterkrav för att erhålla skydd, omfattningen av och villkoren för sådant skydd, skälen till förvägran av eller ogiltigförklaring av sådant skydd, definierandet av rättigheter som förlänats och begränsningarna därav.
Ett antagande av detta direktiv skulle vara till fördel för alla sektorer inom tillverkningsindustrin, men allra mest för konsumtionsvarusektorn. Av princip så hoppas jag verkligen att denna kammare kommer att återinföra ändringsförslaget om reparationsklausulen. Jag håller helt med om att, när så erfordras för reparationer, utgör oförhindrad kopiering av mönster för reservdelar mot erläggande av ersättning, en skälig kompromiss.
Jag stöder därför kommissionens förslag och de ändringsförslag som antagits av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Jag hoppas att denna kammare kommer att ha modet att anta dessa ändringsförslag och tillfredsställa konsumenternas och tillverkningsindustrins behov i detta avseende.

Blot
Fru ordförande, kära kollegor! Detta direktiv ger oss i mitt tycke anledning att vara vaksamma mot ändringsförslag som skulle kunna ifrågasätta den utomordentligt känsliga jämvikt som utarbetats på rådsnivå mellan staterna och mellan ekonomiska intressen. Jag åsyftar med tanke på tiden framförallt artikel 14 naturligtvis, dvs. reparationsklausulen.
Under förevändning att försvara konsumenten och t.o.m. små företag, riskerar man att ställa de europeiska företagen inför svårigheter och i vissa fall förenkla utvecklingen av kopior och förfalskningar bl.a. i Sydostasien, även om ingen hittills av förståeliga skäl tagit upp denna verkliga fara som föreligger på det geografiska planet.
Å andra sidan har Europaparlamentet alltid visat sig mycket oroat av nivån på arbetslösheten i Europa, med rätta för övrigt, liksom av utlokaliseringarna som avsevärt försvårar sysselsättningssituationen inom industrisektorn. Under förevändning alltså att öppna denna sektor för ytterligare konkurrens trots att den inom bilindustrin är uppenbar och mycket stark och att man inte rimligtvis, tror jag, kan tala om monopol inom denna bransch, riskerar man att försvaga värdet av konstruktörernas rättigheter för de delar som är skyddade. Detta kan enligt vårt förmenande bara gynna förfalskningar och skapa tvister, kort sagt skapa en rättslig osäkerhet. Men alla vet att den rättsliga osäkerheten är negativ för företaget och att det som är negativt för företaget i allmänhet i sin tur är negativt för sysselsättningen.
Ännu en gång: bilindustrin är mäktig, det är sant, men den är mycket sårbar och argumenten till förmån för parlamentets ändringsförslag saknar, även om de är mycket samstämmiga på ett juridiskt plan, enligt min uppfattning ekonomisk relevans och bevisföring i det verkliga dagliga ekonomiska livet.
Det är anledningen till att jag högt önskar att vårt parlament av alla dessa orsaker håller sig till den gemensamma ståndpunkten och jag kommer självfallet att rösta i den riktningen.

Rothley
Fru ordförande! Vi håller på med andrabehandlingen! Parlamentet godkände med överväldigande majoritet, nästan enhälligt, reparationsklausulen vid den första behandlingen. Kommissionen stödde den ståndpunkt som parlamentet hade och rådet slingrade sig undan ett beslut. I den avgörande frågan, nämligen vad gör vi med reservdelarna - det var ju meningen med direktivet - slingrade sig rådet. Nu behandlas ärendet vid den andra behandlingen i parlamentet, och då säger vi att vi inte menade det så allvarligt. Det är ju också ett sätt att försvaga parlamentet på.
I framtiden kommer ingen kommission och inget råd längre att ta parlamentets ståndpunkt vid den första behandlingen med särskilt stort allvar - även om den antogs nästan enhälligt.
Det finns två domstolsbeslut i högsta instans, nämligen det från brittiska överhuset och det från den italienska författningsdomstolen, som säger att mönsterskydd endast skyddar modellen men inte komponenterna som den består av. Det är trots allt två domstolsbeslut i högsta instans!
Nu säger man att man riskerar arbetstillfällen. Reparationsklausulen tar inte marknadsandelar från bilindustrin vad gäller reservdelar utan utsätter den endast för konkurrens. Biltillverkarna har när det gäller reservdelar för närvarande en marknadsandel på 88 %! De förfogar över ett effektivt försäljnings- och distributionsnät och dessutom kommer det alltid att finnas flera kunder som uppskattar att få originaldelar. Att denna marknadsandel skulle minska är därför helt orealistiskt.
Det handlar om huruvida den fria marknaden även i framtiden när det gäller reservdelar kommer att kunna hävda en marknadsandel på 12 % eller inte. Tillverkarna vill ha monopol på denna marknad, det är det det handlar om och det är inte önskvärt.

Pirker
Fru ordförande! Jag skulle vilja inskränka mig till reparationsklausulen. Den kommer snart att vara en realitet, om vi följer rådets uppfattning, att 180 bil- och motorcykeltillverkare har prishöjningar att vänta i samband med reparationer och som en följd av detta naturligtvis även vid försäkringarna. Allt det händer om vi inte följer det som parlamentet redan en gång har beslutat och som kommissionen redan en gång har föreslagit. Det innebär, och här vill jag stryka under det som sades före mig, att det faktiskt kommer att bli förbjudet att kopiera synliga reservdelar. Det skulle växa fram ett monopol, dvs. det kan få till följd ett eventuellt prisdiktat via bilkoncernerna. Det vill vi naturligtvis inte ha. Vi vill varken ha dyra reparationer eller förlora arbetstillfällen. Jag skulle vilja hänvisa till att inte endast arbetstillfällen i produktionen kommer att försvinna utan självklart även i handeln, där reservdelarna säljs. Självklart även i de fria verkstäderna som inte längre kan arbeta fullt. Också här tappar vi arbetstillfällen!
Vi borde egentligen kämpa för båda, alltså både för originalreservdelar och för kopierade reservdelar. Båda måste finnas precis som licensverkstäder och fria verkstäder. Det är just det som kännetecknar en fri marknad, och det är precis som det skall vara. Det är bara försvarbart när man vet att 70 % av originaldelarna i alla fall måste kompletteras hos bilkoncernerna. Det finns således inte de självklara skäl som många pläderar för.
Slutsatsen måste bli: Ja till mönsterskydd men med en reparationsklausul, nämligen med möjligheten att kopiera synliga delar under mycket bestämda villkor, nämligen att originaltillverkaren informeras, att licensavgiften betalas. Jag anser att rådet indirekt tagit parti för bilkoncernerna och vi som parlament borde i morgon vid omröstningen ta parti för konsumenterna och den fria marknaden.

Hager
Fru ordförande! Först vill jag beklaga att diskussionen om det mycket viktiga betänkandet av Manuel Medina Ortegas om rättsskydd för mönster och modeller mest kommit att handla om reparationsklausulen. Ett beslut om denna reparationsklausul skulle enligt min uppfattning vara en Pyrrhusseger för bilförarnas representanter. Naturligtvis inte en Pyrrhusseger ur ekonomisk men väl ur rättslig synpunkt. Jag kan mycket väl förstå argumenten från bilförarnas representanter och tillverkarna av reservdelar, men som jurist kan jag emellertid inte inse att det just i samband med bilreservdelar skulle finnas något objektivt kriterium för att sätta principerna för mönsterskydd ur spel. Jag anser snarare denna utveckling vara högst betänklig och möjligen att den har prejudicerande karaktär.
I själva verket är det problem som skall lösas enligt min uppfattning inte något mönsterskyddsproblem utan ett konkurrensproblem och skall därför bedömas ur den aspekten.

Bangemann
Fru ordförande! Jag skulle som ansvarig kommissionär för industrifrågor kunna säga mycket om det som sagts i dag. Med med tanke på tiden kommer jag inte att göra det utan jag skulle vilja följa Rothleys uppmaning att som ledamot av kommissionen vara konsekvent. Kommissionen stödde vid första behandlingen de ändringar som Medina presenterat. Rådet antog dem inte. För övrigt vill jag säga till den ledamot som frågade efter detta: Det var ett enhälligt beslut i rådet, så man kan verkligen tala om ett rådsbeslut.
Men vi skall fortsätta vara konsekventa. Vi stöder därför parlamentets ändringsförslag med fyra undantag: Ändring nr 12 stöder vi inte, eftersom den enligt vår uppfattning gör sakerna onödigt komplicerade, genom att den på nytt tar upp en öppen fråga. Det kommer säkert inte att underlätta ett snabbt beslut. Sedan har vi sakliga skäl för att avvisa nummer 1, 5 och 6. Om man återinför reparationsklausulen, som parlamentet vill, så kan dessa ändringsförslag enligt vår uppfattning snarare ge upphov till tveksamhet om vad denna reparationsklausul i detalj betyder.
Det innebär emellertid att vi stöder de flesta ändringsförslagen och bland dem även reparationsklausulen precis som vid första behandlingen. Vi hoppas att diskussionen i dag har influerat rådet något.

Ordföranden
Tack herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum på onsdag kl. 12.30.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.15.)

