Grönbok om reform av den gemensamma fiskeripolitiken (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Maria do Céu Patrão Neves, för fiskeriutskottet, om grönboken om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken -.
Maria do Céu Patrão Neves
Jag vill gärna säga några ord till den grupp på 50 fiskare som just nu är på väg in i kammaren för att följa debatten och omröstningen om betänkandet.
Jag talar nog för samtliga kolleger i fiskeriutskottet, som har lagt ned ett omfattande arbete på betänkandet, när jag konstaterar att jag är mycket glad över att dagen nu är inne när betänkandet ska läggas fram för parlamentet och bli föremål för omröstning. Varför då? Eftersom den gemensamma fiskeripolitiken är ett av EU:s främsta flaggskepp på politikområdet. Den fick en tämligen trög start sedan den formellt införts på 1980-talet och reformerats första gången 2002. I dag är vi införstådda med en del av de största problemen som var aktuella vid den tiden (jag tänker på överkapacitet, överfiske och överinvestering, där olika villkor uppenbarligen gällde inom EU), eftersom dessa problem till stor del fortfarande kvarstår.
Detta är utgångspunkten för reformen, som måste vara heltäckande och genomgripande och som industrin länge sett fram emot.
Vilken inriktning bör reformen ha enligt vårt betänkande? När det gäller de grundläggande principerna måste utgångspunkten först och främst vara att uppnå balans mellan miljöaspekten och de sociala och ekonomiska aspekterna. Miljöaspekterna behövs för att säkra bevarandet av bestånden. De sociala aspekterna krävs för att garantera utvecklingen av och självkänslan i yrket. De ekonomiska aspekterna är nödvändiga för att industrin ska ge intäkter. Utan dessa tre aspekter kommer vi inte att ha någon fiskeriverksamhet i EU - den kommer hur som helst inte att vara hållbar och utvecklingsbar, vilket är vad vi alla vill.
Hur bör dessa allmänna principer genomföras, som syftar till att begränsa fisket, öka vinsterna och ge bättre möjlighet att bevara bestånden? I betänkandet anges vissa grundläggande principer. Det handlar om investeringar i decentralisering. Fiskarna och hela fiskerinäringen måste ges beslutsbefogenheter, och de måste få ökat inflytande över fiskeförvaltningen, vilket också leder till efterlevnad och ansvarstagande. Vi måste också skilja mellan småskaliga flottor och industriella fiskeflottor och införa särskilda bestämmelser för vart och ett av dessa områden. Vi måste lyfta fram förvaltningsmodeller som är bättre anpassade till olika fiskeområden och olika slags fiske. Marknaden måste stärkas genom ett fiske som är inriktat på mervärdesprodukter och på en höjning av priset vid det första försäljningstillfället. Subventioner måste kopplas till bästa metoder. Flottan måste moderniseras i fråga om säkerhet och hygien. Vattenbruket måste genomgå en tydlig utveckling som är hållbar inom EU. Också övriga sektorer som deltar i fångst eller beredning av fisk måste utvecklas. Vi får heller inte glömma bort kvinnornas alltmer framträdande roll inom fisket och att samma krav ställs på de fiskeriprodukter från tredjeland som importeras till EU som på våra egna producenter. Detta innebär certifiering, märkning, spårbarhet och slutligen att fisket integreras i EU:s havspolitik i det större sammanhanget, där arbetet med att öka kapaciteten ingår.
Jag vill avslutningsvis framhålla att det arbete vi lägger fram här i dag är resultatet av gemensamma insatser av samtliga ledamöter av fiskeriutskottet, särskilt skuggföredragandena, som vi har samarbetat intensivt med, liksom kommissionen, Europaparlamentets sekretariat, rådgivarna från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och övriga politiska gruppers rådgivare samt givetvis mina medarbetare och min assistent i fiskerifrågor. Vi lägger fram ett helt och hållet gemensamt arbete här i dag, och vi hoppas också att betänkandet kommer att antas.
Juan Carlos Martín Fragueiro
Herr talman! Ordförandeskapet välkomnar också denna debatt i parlamentet, eftersom den utgör ett viktigt bidrag till det breda samrådsförfarandet om grönboken, och parlamentets bidrag bör därför tas under allvarligt övervägande av kommissionen när den utarbetar sina lagstiftningsförslag.
Rådet ska även noggrant gå igenom parlamentets samtliga yttranden för att därefter granska och anta lagstiftningsförslagen enligt det ordinarie lagstiftningsförfarandet.
Grönboken från april 2009 tar upp olika strukturella hinder inom den gemensamma fiskeripolitiken, bland annat överkapaciteten, bristen på tydliga mål, antagandet av kortsiktiga beslut, bristen på ansvar inom sektorn och den bristfälliga efterlevnaden i allmänhet.
I grönboken föreslås också tänkbara lösningar för att komma till rätta med dessa strukturella hinder, och viktiga frågor tas upp, exempelvis differentierade förvaltningssystem för industriflottor och småskaliga kustflottor, slöseri, relativ stabilitet, överlåtbara fiskerättigheter, bättre marknadsorientering, integration av den gemensamma fiskeripolitiken i den mer övergripande havspolitiken, offentlig finansiering och den externa aspekten av den gemensamma fiskeripolitiken.
Medlemsstaterna detaljstuderar både individuellt och gemensamt alla aspekter av de aktuella frågorna i rådet. Den inledande samrådsfasen avslutades i december 2009, och kommissionen har hittills mottagit 1 700 förslag och hållit över 125 möten och seminarier.
Under den andra fasen, som inleds den 1 september i år, kommer de inlämnade bidragen att analyseras och de viktigaste uppslagen att diskuteras. Kommissionen anordnade i januari ett antal seminarier om de viktigaste inslagen i reformen och om rättighetsbaserad fiskeförvaltning, och just i dag hålls ett seminarium om småskaligt fiske. Konsekvensbeskrivningen kommer att genomföras i mars. Europeiska fiskerifonden och den kommande budgetplanen kommer att behandlas i april, den externa dimensionen i maj och slöseri och selektivitet i juni.
Den 2 och 3 maj kommer den av ordförandeskapet och kommissionen gemensamt anordnade konferensen att äga rum i La Coruña. Tre grundläggande inslag i reformen kommer att behandlas, nämligen styrelseformerna, förvaltningen av bestånden och differentieringen mellan storskaligt och småskaligt fiske.
Den 4 och 5 maj kommer ministrarna att träffas i Vigo för att gå igenom resultaten av konferensen, och en informell debatt om ett arbetsdokument där tänkbara förändringar ingår kommer eventuellt att finnas med på dagordningen vid rådets möte i juni.
Som jag sade tidigare kommer kommissionen under den tredje fasen, som inleds under andra halvåret 2010, att lägga fram en vitbok, följd av fyra lagstiftningsförslag, nämligen grundförordningen, den nya gemensamma organisationen av marknaden, tekniska åtgärder och den nya förordningen om finansiering. Målet är att den nya reformen av den gemensamma fiskeripolitiken ska träda i kraft den 1 januari 2013.
Rådet har ännu inte tagit ställning i detta avseende. Rådet kommer endast att fatta formella beslut på grundval av de lagstiftningsförslag man mottar från kommissionen 2011, och detta kommer att ske enligt reglerna för det ordinarie lagstiftningsförfarandet.
Maria Damanaki
Herr talman! Detta är mitt första tal som kommissionsledamot till ledamöterna av Europaparlamentet, och jag vill därför tacka er för att jag fått möjlighet att tala till parlamentet. Jag känner mig mycket hedrad över att vara här och diskutera reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, som är en central fråga för hela sektorn. Jag vill gratulera föredraganden Maria do Céu Patrão Neves till det omfattande arbetet med att sammanställa de olika synpunkterna till ett sammanhängande dokument. Jag håller helt med om att vi behöver genomgripande reformer för att komma till rätta med de strukturella bristerna i vår politik. Den senaste reformen 2002 var som bekant inte tillräckligt framgångsrik.
Nu måste vi ta itu med alla de tidigare bristerna för att uppnå ett bättre resultat ur såväl miljösynpunkt som social och ekonomisk synpunkt. Det offentliga samrådet har tydligt visat att reformen har ett utbrett stöd. Jag kommer givetvis inte att i dag kunna besvara samtliga frågor i det betänkande som snart ska bli föremål för omröstning. Jag lägger emellertid de kompromissförslag på minnet som rör hållbarhet, överkapacitet, småskaligt fiske, horisontell decentralisering, utfasning av bruket att kasta fisk överbord, nya fiskeavtal och utveckling inom fiskerisektorn. Jag är mycket tacksam för era konstruktiva bidrag.
Jag vill ta upp två särskilda frågor, först och främst den offentliga finansieringen. Jag anser att vi för att lyckas bättre måste inrikta subventionerna mot målen i vår politik. I stället för att stödja byggandet av nya fartyg bör vi till exempel stödja innovationer för selektivitet och miljöanpassning och hjälpa producentorganisationerna att möta framtida utmaningar.
För det andra delar jag er uppfattning om den sociala dimensionen, vilket innebär att vi vill ha en fiskerinäring med attraktiva och säkra arbetstillfällen. Jag ser fram emot att höra era förslag under dagens debatt.
Jag vill även informera om våra kommande åtgärder. Vi kommer att ta fram en sammanfattande rapport om förra årets samråd, som kommer att vara till hjälp för oss när vi utarbetar förslagen till den nya politiken. Vi anordnar studiecirklar, där specifika frågor diskuteras med berörda parter, institutionerna och medlemsstaterna. I samarbete med det spanska ordförandeskapet kommer vi att anordna en bred konferens om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken i maj.
Jag känner till det som redan sagts om ett tekniskt seminarium med deltagare från hela Europa som just nu pågår i kommissionen. Jag beklagar att ni inte kan delta i seminariet. Seminariet bestämdes för länge sedan. Jag kommer i möjligaste mån att försöka se till att mötena inte krockar i framtiden.
På grundval av bidragen därifrån kommer vi i slutet av 2010 att börja utarbeta de förslag som kommissionen ska anta våren 2011. Den omfattande samrådsprocessen kommer att mynna ut i en mycket givande diskussion med er. Som medlagstiftare kommer ni att ha en mycket viktig roll när det gäller att utforma den nya politiken tillsammans med rådet. Jag ser verkligen fram emot att samarbeta med er.
Antonello Antinoro
Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar rådet för synpunkterna, och jag vill tacka den nya kommissionsledamoten - som i dag gör sin debut i parlamentet - och önska henne lycka till med det arbete som vi just ska påbörja.
Jag anser att det vi genomför är viktigt, och jag hoppas att resultatet av den grönbok som vi ska börja diskutera i dag och senare kommer att rösta om blir bättre än 2002.
I dag befinner sig parlamentet emellertid i en annan situation. Vi har det ordinarie lagstiftningsförfarandet och Lissabonfördraget, och jag anser att vi måste utnyttja dem för att uppnå målen.
De viktigaste punkterna har tagits upp av föredraganden Maria do Céu Patrão Neves, som vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) tackar för det arbete hon har lagt ned, för hennes sammanfattning och för det hon har kunnat meddela.
Jag begärde egentligen ordet för att få tillfälle att diskutera fisket, men jag ville gå lite utanför den aktuella grönboken - och vitboken som är tänkt att läggas fram i juni - och diskutera de behov som finns när det gäller Europas hav, särskilt Medelhavet.
I dag måste vi ålägga oss själva de regler som vi redan i flera år har ålagt ekonomin och fiskarna. Vissa kuststater, även de som gränsar till EU, har många gånger, för att inte säga jämt och ständigt, avsiktligt nonchalerat dessa regler, och vi befinner oss i den paradoxala situationen att alla dessa regler påtvingas våra fiskare, medan de andra kan göra som de vill.
I dag har kommissionen en annan och starkare ställning. Den har en utrikesminister och Europaparlamentet har blivit starkare. Min förhoppning är att vi, inom ramen för grönboken och innan vi inleder arbetet med vitboken, kan arbeta med tredjeländerna - länderna utanför EU - och ta fram ömsesidiga och gemensamma regler, så att de som berörs av reglerna inte känner sig lurade eller bortglömda av EU och inte betraktar EU som en fiende utan som en vän.
Josefa Andrés Barea
Tack, herr Martín Fragueiro, välkommen och tack, fru Damanaki.
Även jag yttrar mig för första gången i fiskerifrågan, och vi står mycket riktigt inför en betydande utmaning på detta område. Vi är tvungna och det ankommer på oss att dra upp riktlinjerna för havens, fiskets och faktiskt hela jordens hållbarhet.
Vi talar också om en viktig del av produktionen i våra länder, vid våra kuster och i våra regioner - en ekonomisk och kulturell sektor med en rad inneboende värden - och som ni, fru Damanaki, med all rätt framhöll är 2002 års reform problematisk.
Vi måste se över principen om relativ stabilitet, och vi måste ta fram nya förvaltningsstrategier som är mer flexibla och anpassningsbara, eftersom det har varit problem med totala tillåtna fångstmängderna och kvoterna. Problemen har uppstått till följd av det alltför utbredda bruket att kasta fisk överbord, vilket vi inte kan tillåta, varken för våra fiskares eller för vår planets skull.
Den framtida reformen av den gemensamma fiskeripolitiken måste garantera hållbara fiskemetoder, och vi stöder ett nytt förvaltningssystem som grundas på fiskeansträngning. Vi måste vara öppnare och fundera över saker och ting, och vi måste få en smidigare förvaltning.
Vi måste se till att miljökriterier införs på bred front och skilja mellan kustfiske och djuphavsfiske. Detta är viktigt och ett önskemål från hela sektorn. Vi måste minska överkapaciteten bland vissa flottor. Vi måste också slutföra den gemensamma organisationen av marknaden och undersöka hur marknaden ska stabiliseras och hur den ska kunna kombineras med fiskimporter från tredjeländer.
Kampen mot olagligt fiske, som har kritiserats och hittills varit verkningslös, behöver ytterligare resurser, harmoniserade sanktioner och internationella avtal med stöd i såväl rättsprinciper som principerna om mänskliga rättigheter och om efterlevnad av avtalen.
En finansieringsram, som ni menade måste leda till bättre resultat, måste vara mer framgångsrik än den aktuella politiken.
Vi måste framför allt beakta den sociala dimensionen. Vi talar om människor, och vi måste se till att de får självkänsla och ser sig som yrkesmänniskor, att deras yrkeskvalifikationer erkänns och att de har ekonomiska möjligheter att överleva.
Vi får givetvis inte glömma bort integrationen av kvinnorna, som utgör den dolda sidan av fiskarnas liv. Vi måste synliggöra dem och göra en extra insats för dem.
Reformen av fiskeripolitiken handlar om mer än bara lagstiftning. Den handlar om att vi, inom EU, tar oss an en viktig del av reformen, som leder till att havens, fiskarnas och en del av jordens hållbarhet garanteras.
Vi måste alltså stå starka inför utmaningarna, vilket betyder att vi inte får vara rädda för att ge oss i kast med politiska åtgärder. Vi måste lägga farhågorna åt sidan. Vi måste ta tjuren vid hornen och behålla balansen i medlemsstaterna, i EU och i världen.
Carl Haglund
för ALDE-gruppen. - Herr talman! För oss som har jobbat hårt med denna grönbok och detta betänkande känns det jättebra att vi nu har nått plenum. Jag vill inledningsvis tacka föredraganden, som har gjort ett mycket gott arbete.
Vår gemensamma fiskeripolitik behöver reformeras. För den liberala gruppen var det viktigt att vi utgår från en ekosystembaserad approach då vi gör reformen. Skrivningen om detta i betänkandet är bra. Samtidigt står vi inför en situation där vi måste åtgärda allvarliga problem som utkasten - dvs. de så kallade discarden -, den enorma överkapacitet som finns på sina håll och mycket annat. Det är därför glädjande att vi har kunnat enas om åtgärder gällande just detta. För vem tycker egentligen att EU:s utkastpolitik går att motivera? Inte jag.
En annan viktig fråga är regionaliseringen av den gemensamma fiskeripolitiken. Det är viktigt att beslut kan fattas och tillämpas på regional nivå, där situationen är så annorlunda på olika håll i Europa. En annan välkommen reform är tanken att införa en egen approach för det småskaliga kustnära fisket. Detta är också frågor som vi har initierat i betänkandet från den liberala gruppen.
Som finländare och invånare vid Östersjön gläds jag också över skrivningen om åtgärder för att överstora säl- och skarvpopulationer ska kunna åtgärdas. Detta hör nämligen till de största hoten mot fisket i Östersjön.
Slutligen vill jag nämna fiskeriavtalet med tredje land. Det är viktigt att vår politik på denna punkt går hand i hand med den människorättspolitik som EU för. Avtalet med Guinea är ett bra exempel där parlamentet röstade ner avtalet, och detta visar vägen för framtiden.
Det är med glädje jag kan konstatera att reformen har kommit så här långt. Vi har en bra grönbok och jag är övertygad om att vi kommer att få en mycket bättre fiskeripolitik från och med 2013.
Isabella Lövin
för Verts/ALE-gruppen. - Herr talman, ärade kollegor och kommissionär Damanaki! Jag fick upp ögonen för EU:s gemensamma fiskeripolitik och dess destruktiva konsekvenser år 2002, då Sverige genom en majoritet i riksdagen hade beslutat om ett ensidigt svenskt torskfiskestopp för ett år, men hindrades av EU-kommissionen från att genomföra detta.
Trots att Sverige tänkte kompensera svenska yrkesfiskare för stoppet, trots att forskarna i Internationella havsforskningsrådet under en rad år rekommenderat ett totalt torskfiskestopp och trots att de olika torskbestånden längs med den svenska kusten hade utraderats eller minskat med mellan 70 och 90 procent var principen om den gemensamma fiskeripolitiken viktigare. Om alla andra överfiskar måste också Sverige överfiska, tyckte kommissionen. Det var exploateringsplikt för EU-länderna, med andra ord.
Under 2002 var den senaste reformeringen av fiskeripolitiken klar och den, har det visat sig, har inte kunnat göra något åt de svåra problem som fisket stod inför redan för tio år sedan, nämligen att alldeles för många alldeles för effektiva fartyg tävlar om att fiska efter alldeles för få och ständigt färre fiskar. De sista fartygen för att fånga blåfenad tonfisk subventionerades av EU-pengar så sent som 2005 i Medelhavet. Mellan 2000 och 2008 betalade EU:s skattebetalare ut 34 miljoner euro för att bygga och modernisera tonfiskefartyg, samtidigt som beståndet varit på väg att kollapsa. I Östersjön har vi en liknande logik. De senaste har svenska Fiskeriverket betalat ut 5,4 miljoner euro för att skrota några av de största torskfiskefartygen - samma fartyg som har byggts med stöd av EU-pengar.
En radikal reform av fiskeripolitiken är nödvändig. Vi anser att alla typer av skadliga subventioner måste bort. EU-fartyg med skattebefriat bränsle och med tillträdeskontrakt av skattebetalarna tömmer i dag afrikanska hav på livsviktig mat och konkurrerar orättfärdigt med afrikanska fiskare, samtidigt som man förstör ekosystem.
Inför dagens omröstning om betänkandet om grönboken uppmanar jag alla kollegor att få bort åtminstone en dålig punkt ur ett annars i stora delar mycket bra betänkande. Den handlar om punkt 121, där det står att EU:s externa fiskeripolitik ska skydda europeiska fiskeintressen. Jag tycker inte att det anstår EU att föra en sådan politik 2010.
Marek Józef Gróbarczyk
Herr talman, fru Damanaki! Jag vill börja med att uppriktigt tacka Maria do Céu Patrão Neves för hennes arbete med att sammanställa betänkandet. Det krävdes stark beslutsamhet och även kompromissvilja för att ta fram ett så genomarbetat dokument. Dokumentet är emellertid endast en utgångspunkt för utformningen av den framtida gemensamma fiskeripolitiken, som kräver en genomgripande omorganisation och grundläggande förändringar, så att omsorgen om den naturliga miljön kan kombineras med utvecklingen av fiskets historiska arv. Politiken måste grundas på regionalisering, som utgår från de villkor som råder i de skilda regionerna. På så sätt kan en adekvat bedömning göras på grundval av såväl synpunkterna från fiskerinäringen som olika vetenskapliga rön, och den kompromiss som antas kommer att garantera en rättvis och jämlik förvaltning av fisket.
Den nya fiskeripolitiken måste främja industrins utveckling i ett EU som befinner sig i djup kris, men vi måste också uppmärksamma det industriella rovfisket i framför allt Östersjön, där nyttig och värdefull fisk förvandlas till fiskmjöl för fjäderfän och nötkreatur och den giftiga pangafisken från Fjärran Östern i stället hamnar på européernas bord. Detta är ett slag mot det hållbara europeiska kustfisket, en industri som vi bör värna särskilt om.
Det visar också hur viktigt det är att införa ett rationellt och rättvist fångstsystem i stället för det lättmanipulerade kvotsystemet. Detta betyder att alla fiskare i alla EU-länder ges samma möjlighet. Europeiska konservativa och reformister stöder betänkandet i hopp om en förändring av det nuvarande systemet.
João Ferreira
Kommissionen försöker i grönboken upprätta ett infasat eller fristående unionssystem av överlåtbara fiskerättigheter eller privata äganderätter för att utnyttja en offentlig tillgång, nämligen fiskbestånden.
Förslaget röstades ned när den senaste reformen genomfördes, men tio år senare har kommissionen återtagit initiativet och förutser de oundvikliga konsekvenserna av en privatisering av bestånden, nämligen att verksamheten samlas hos grupper med större ekonomisk och finansiell makt och att en betydande del av det småskaliga kustfisket förstörs. Det är avslöjande att de länder, bland annat Island, som förespråkade denna modell nu vill dra sig ur, när de ställs inför de negativa konsekvenserna av och betydande olägenheterna med systemet.
Parlamentet bör ta tydlig ställning och rösta nej till förslaget. Lösningen är för övrigt ingen garanti för att fiskbeståndens hållbarhet bevaras, eftersom inskränkningen och koncentrationen av rättigheter till ett mindre antal yrkesfiskare inte nödvändigtvis innebär en begränsning av fiskeansträngningen, utan endast att resursutnyttjandet koncentreras.
Skyddet av fiskeresursernas hållbarhet kräver andra åtgärder, exempelvis ett rimligt ekonomiskt utbyte inom sektorn. Detta kräver i sin tur marknadsintervention och förbättrad saluföring inom sektorn, en höjning av första försäljningspriset, ökade inkomster för fiskarna, en sänkning av mellanhändernas marginaler och en rättvis fördelning av mervärdet i hela värdekedjan inom sektorn.
Verkligheten inom fiskerinäringen i EU är komplex och mångskiftande. Den utbredda uppfattningen om betydelsen av lokalförvaltning strider i detta avseende mot den institutionella ram som införts genom Lissabonfördraget, där bevarandet av de marinbiologiska tillgångarna anges som EU:s enda ansvarsområde.
Vi behöver en vetenskapligt förankrad förvaltning, där man beaktar varje lands specifika förhållanden och särdrag, varje enskilt fiskeområde, varje flotta och de faktiska tillgångarna. Detta innebär att fiskarna ska hjälpa till att hitta lösningar och att genomföra dem. Det är en helt annan sak än ett decentraliserat genomförande av en centralt fastlagd politik.
John Bufton
Herr talman! Jag vädjar till kommissionsledamot Maria Damanaki om lyhördhet inför Storbritannien i översynen av den gemensamma fiskeripolitiken, där man även vill inkludera havssportfisket i bestämmelserna för och kontrollen av havsfisket.
Jag trodde att hela vitsen med kvoterna var att förhindra en minskning av bestånden. EU:s fiskeripolitik har så till den grad misslyckats med att uppnå hållbarhet att 91 procent av fiskevattnen riskerar att klassificeras som utfiskade senast 2015.
Problemet är emellertid hur fisket i vattnen bedrivs, inte vem som fiskar. Urskillningslös trålning och fiske med långrev tömmer haven på marint liv. Att kasta tillbaka redan upptagen död fisk som duger att äta är givetvis raka motsatsen till hållbarhet.
Sportfisket, som däremot är ett hållbart fiske och ett nöje för omkring en miljon människor i Storbritannien, försörjer en industri som beräknas vara värd cirka 2 miljarder euro på kontinenten enbart när det gäller handeln med fiskeredskap.
Sportfiskeindustrin sysselsätter cirka 19 000 personer i omkring 1 300 företag i England och Wales. Sportfiskarna fångar och tar endast upp ur havet det de tänker äta och lämnar småfisken kvar att växa och frodas och kastar tillbaka den fisk som de inte absolut behöver. Ibland märker de även fisken och bidrar på så sätt till bevarandeprogrammen.
Om kommissionen får sin vilja igenom tvingas de landa all fångst och beräkna sin kvot mot den nationella.
Sportfisket ligger i linje med en miljövänlig självförsörjning. Om fler människor utnyttjade den skulle detta minska den efterfrågan som numera gynnar ett urskillningslöst kommersiellt fiske och utgör ett hot mot hela arter av marint liv.
Inom den gemensamma fiskeripolitiken har man alltid haft förutfattade meningar om den brittiska fiskeflottan, som för närvarande endast har tillstånd att ta upp 7 procent av torskkvoten i Engelska kanalen och endast en femtedel av kvoten i våra egna territorialvatten.
Kommissionsledamoten kan kanske tänka sig att stödja oförargliga brittiska fiskares behov på samma sätt som hennes föregångare öppet visade sin lyhördhet för sitt eget lands fiskare och motsatte sig ett förbud mot försäljning av blåfenad tonfisk, en industri som drog in 100 miljoner euro om året till hans eget land Malta.
Den gemensamma fiskeripolitiken har lett till att merparten av det som borde ha utgjort en fantastisk förnybar källa gått till spillo. Sportfiskarna står för kanske 1 procent av den totala återstående fångsten. Kommissionen tvekar att skydda en i princip utrotningshotad art, men anser det lämpligt att införa regleringar för hobbyfisket. Det visar bara var kommissionen har sina intressen.
Diane Dodds
(EN) Herr talman! För mig och invånarna i min valkrets i Nordirland sammanfattas fiskerinäringen och 27 års gemensam fiskeripolitik i betänkandets punkt 138, där det återigen konstateras att ett av de få områden där den gemensamma fiskeripolitiken har varit relativt framgångsrik är då medlemsstaterna har haft kontrollen.
Det allra bästa för oss vore att den gemensamma fiskeripolitiken skrotades eller att Storbritannien ställer sig utanför och på så sätt ser till att medlemsstaterna återtar kontrollen över sina vatten.
Tyvärr lever vi inte i den bästa av världar. Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken kommer oundvikligen att resultera i ännu en nödlösning för fiskarna i Nordirland, en nödlösning som under de tre senaste årtiondena har lett till en oberättigad nedgång i vår fiskeindustri och att tillståndet för de fiskbestånd som vår industri är beroende av är högst oklart.
Detta framkom dessutom med all önskvärd tydlighet genom sammanbrottet vid rådets möte (fiske) i december och i besluten om kvoterna.
Även om det är en utpräglad nödlösning är jag en varm anhängare av regionaliseringen av den gemensamma fiskeripolitiken enligt föredragandens förslag. Jag stöder uppfattningen att den gemensamma fiskeripolitiken bör grundas på tre huvudprinciper om en miljödimension samt en social och en ekonomisk dimension. Jag hoppas dessutom innerligt att vi kan lägga fram en politik som kan bidra till att avhjälpa de katastrofala konsekvenserna av den gemensamma fiskeripolitiken.
Jag fruktar dock att de radikala förändringar som utlovats av vissa personer i samband med översynen kommer att resultera i ännu ett försuttet tillfälle för fiskeindustrin och fiskbestånden.
Carmen Fraga Estévez
(ES) Herr talman! Allt står på spel i denna reform. Om vi inte visar mod nu kommer det inte att bli något nytt tillfälle att skapa en verklig fiskeripolitik och vi kommer delvis att bära ansvaret för misslyckandet.
Den gemensamma fiskeripolitiken har i åratal utsatts för alltmer berättigad kritik och det vore nedslående om parlamentet, när vi har fått en sista chans, skulle visa sig vara oförmöget att föreslå alternativ till det som vi har kritiserat så många gånger, framför allt det uppenbara misslyckandet med systemet för bevarande och förvaltning, vilket både tillståndet för resurserna och nedgången inom sektorn visar på.
Jag kan inte förstå motviljan att föreslå tydliga alternativ, vilket diskuterades i parlamentet 1996, till exempel överlåtbara kvotsystem eller förvaltning baserad på ansträngningar, som har haft så positiva resultat och som skulle kunna bidra till att åtminstone de mer storskaliga flottorna kan behållas.
Enligt betänkandet finns det ingen lösning som passar alla, men samtidigt stänger man dörren för möjligheten att det kan finnas andra lösningar. Jag förstår inte motsägelsen i detta, och inte heller förstår jag varför lösningen måste vara att förbjuda instrumentet för alla om någon inte vill använda det.
Detta är inget skydd för de svagaste. Det är vissa sektorers rädsla att bara se permanenta bidrag som lösningar.
Den gemensamma fiskeripolitiken bör också utgöra en garanti för konkurrenskraft i en globaliserad värld av fiskeriprodukter. Marknaden för dessa produkter kommer otvivelaktigt att växa, men det förefaller som om den kommer att växa utan oss.
Politiken inom unionen bör vara sammanhängande och vi måste se till att EU-fiskets konkurrenskraft inte fördärvas genom vår handelspolitik och våra ursprungsregler, till exempel de som utformades i de nya avtalen om ekonomiskt partnerskap, som bara har blivit en tom gest till tredjeländerna. Annars kommer våra fiskerisektorer att bli lidande.
Enighet är bra när den resulterar i framsteg, men inte när vi står passiva inför problemen, och vi har många problem att lösa.
Ulrike Rodust
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag välkomnar varmt alla fiskare som befinner sig i kammaren! Dagens omröstning är en milstolpe för Europaparlamentet. För första gången sedan ratificeringen av Lissabonavtalet har vi möjlighet att uttrycka våra åsikter om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Under de närmaste åren kommer våra befogenheter och ansvarsområden att öka avsevärt. Betänkandet är godtagbart och jag vill tacka Maria do Céu Patrão Neves och Josefa Andrés Barea för deras hårda arbete.
Vi har lyckats införliva viktiga socialdemokratiska åsikter i betänkandet. Det handlar närmare bestämt om stöd till småskaligt fiske. De som berörs kommer nu att innefattas i beslutsprocessen. Stöd måste framför allt ges till små familjeföretag. Deras närvaro i kustregionerna gör inte bara att det skapas arbetstillfällen, utan ökar också många av dessa regioners dragningskraft på turisterna. Vissa delar i detta betänkande behöver fortfarande förbättras och vi har lagt fram ändringsförslag i detta syfte. Vi socialdemokrater vill klargöra att den mycket stora överkapaciteten är ett av de centrala problemen. Faktum är att miljöbetingad hållbarhet är en grundläggande förutsättning för att yrkesfiskarna ska överleva ekonomiskt. Därför måste miljön prioriteras.
En tredje viktig punkt gäller de yttre aspekterna av den gemensamma fiskeripolitiken och partnerskapsavtalen med tredjeländer. Vi föreslår att punkt 121, där orimlig tonvikt läggs vid EU-fiskets intressen, bör utgå. Vi bör uppträda på exakt samma sätt utanför de europeiska vattnen som vi gör här hemma. Detta innebär att vi främjar hållbarhet, mänskliga rättigheter och demokrati i hela världen och ser till att inkomsterna från partnerskapsavtalen inte hamnar i korrumperade diktaturers kassakistor.
Slutligen vill jag påpeka ännu en viktig sak. Den europeiska fiskeripolitiken är en het potatis, eftersom den berör så många mäktiga nationella intressen. Det är ingen överraskning att dessa intressen under de senaste veckorna har lett till livliga debatter i grupperna. Som tur är har vi alla lyckats enas om effektiva kompromisser. När det gäller lagstiftningsprocessen måste vi emellertid inrikta oss närmare på denna fråga än vi har gjort i dag och komma fram till gemensamma europeiska lösningar. Vi måste lämna de triviala problemen med den nationella girigheten till rådet.
Pat the Cope Gallagher
(EN) Herr talman! Låt mig först välkomna kommissionsledamoten till kammaren vid hennes första tal till parlamentet och önska henne lycka till under hennes mandatperiod. Jag vill också gratulera Maria do Céu Patrão Neves till utarbetandet av detta betänkande.
(GA) Den nya gemensamma fiskeripolitiken måste ha en tydligare, bättre målsättning där man godtar ekologiska, ekonomiska och sociala principer. En radikal omprövning måste genomföras och naturligtvis är det nödvändigt att alla intressenter deltar.
Vi måste hantera fiskbeståndet på ett hållbart sätt. Men samtidigt är det viktigt att garantera ett livsdugligt och hållbart levnadssätt för yrkesfiskarna i EU.
(EN) Jag är särskilt oroad över de fiskare som ägnar sig åt kustfiske och åt fiske från små öar vid kusterna. Sådant småskaligt fiske är synnerligen viktigt för randområdena där det inte finns någon alternativ social sysselsättning och jag känner mig uppmuntrad denna förmiddag när jag hör kommissionsledamoten hänvisa till sådant fiske.
De flesta fartyg som fiskar i dessa områden är mindre än 15 meter och fångar sådan fisk och sådana mängder som inte har någon betydande inverkan på fiskbeståndet, och naturligtvis fiskar många av dem arter utan kvoter. Det viktigaste är att det inte finns någon alternativ källa till sysselsättning för många av dessa människor. Därför har jag lagt fram ett ändringsförslag där jag uppmanar kommissionen att särskilt uppmärksamma dessa avlägsna samhällen.
Regionaliseringen och införandet av regionala rådgivande nämnder har haft framgång och strukturer för regionaliseringsförvaltning kan därför skapa många positiva effekter, däribland ökat ansvar för intressenterna och genomförandet av en ny gemensam fiskeripolitik som är mer lyhörd för lokala problem.
I och med att Lissabonfördraget genomfördes efter folkomröstningen i mitt eget land förra året har Europaparlamentet nu ett större lagstiftningsansvar. Kommissionsledamoten har insett även detta och jag ser fram emot att samarbeta med henne.
Avslutningsvis hoppas jag att de viktiga åtgärderna i detta betänkande i framtiden kommer att ingå i de konkreta reformerna.
Ian Hudghton
(EN) Herr talman! Vår föredragande sade om den gemensamma fiskeripolitiken att de ursprungliga problemen till stor del kvarstår. Jag håller med om detta och i Skottland har de 27 årens erfarenheter av den gemensamma fiskeripolitiken varit dåliga. Om vi vill övergå till ett fungerande fiskeriförvaltningssystem, och jag tror att det är vad vi alla önskar, måste vi vara beredda att välja en helt annan strategi.
Den övercentraliserade, tungrodda gemensamma fiskeripolitiken har misslyckats totalt och det måste vi acceptera. Men vi måste göra något åt det. Omvänt erkänner kommissionen att den lokala förvaltningen inom 12-milszonerna hittills i allmänhet har varit framgångsrik. Det kan vi dra lärdom av.
Jag har lagt fram ändringsförslag som jag försöker få stöd för av mina kolleger. Med dessa ändringsförslag försöker jag delegera verkliga befogenheter till EU:s fiskenationer genom att främja samarbete mellan fiskenationerna och intressenterna på logisk grund enligt havsområde, främja hållbara förvaltningsåtgärder på nationell och lokal nivå och erkänna och hålla fast vid de historiska rättigheter och förmåner som har uppnåtts enligt principen om relativ stabilitet.
Jag är fast övertygad om att de som har mest att vinna på det framgångsrika bevarandet av fiskbestånden, det vill säga våra fiskesamhällen och fiskenationer, är bäst skickade att fatta verkliga beslut om förvaltningsplaner och att genomföra dem för sitt fiske genom att samarbeta på regional nivå. Den gemensamma fiskeripolitiken har inte bara missgynnat fiskeriindustrin och fiskbestånden, utan har också i hög grad lett till att den allmänna opinionen har blivit avsevärt mer negativt inställd till EU i allmänhet, och detta står också på spel. Om vi inte får rätsida på denna reform av den gemensamma fiskeripolitiken ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Struan Stevenson
(EN) Herr talman! Låt mig först och främst gratulera föredraganden Maria do Céu Patrão Neves för det mycket hårda arbete hon har lagt ner på detta betänkande. Vi har i dag möjlighet att genomföra förändringar av och ändra inriktningen för denna politik, som har varit ett stort misslyckande - det är alla överens om. Men för att genomföra denna radikala förändring får vi inte upprepa tidigare misstag.
Ingen mer ”mikroförvaltning” från mitten, inga fler ”top-down”-förordningar, inga fler politiska strategier enligt konceptet ”en modell passar alla”. Varje reform av den gemensamma fiskeripolitiken måste innefatta åtgärder för att få slut på misslyckandet med fångst som kastas överbord. Intressenterna måste bli delaktiga i den dagliga förvaltningen av bestånden. Flottkapaciteten måste anpassas till fiskbeståndens nivåer. Vi måste ställa hållbarhet och bevarande i centrum för vår dagordning. Vi måste sätta stopp för olagligt, orapporterat och oreglerat fiske och garantera en anständig försörjning för alla som arbetar inom sektorn. Om vi kan ge verklig substans till de grundläggande värdena i den gemensamma fiskeripolitiken för att bevara arbetstillfällena och fiskbestånden kommer vi att ha gjort verkliga framsteg.
Anna Rosbach
(DA) Herr talman! Det är på tiden att vi genomför en reform av vår fiskeripolitik. Men jag hade velat att den skulle vara mer ambitiös - framför allt eftersom den gäller den framtida förekomsten av livskraftiga fiskbestånd i våra hav. Det är mycket sällan jag helt håller med gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, men i det här fallet måste jag tillstå att jag gör det. Deras ändringsförslag är faktiskt både ansvarsfulla och nödvändiga för vårt fiske i framtiden.
Våra gäster här dag kommer säkert inte att tycka om min fråga till rådet och kommissionen, men den kommer att ha avgörande betydelse för framtiden. Frågan lyder: Hur kan vi införa ett fångstförbud i hela EU som gäller all fisk och alla skaldjur under deras respektive lekperioder? Alla vet att varje gång man fångar en enda torsk som är full av rom (dvs. fiskägg) fångar vi alla framtida torskgenerationer. Detta gör det nästan omöjligt att skydda stabila torskbestånd, för att bara nämna ett aktuellt exempel.
Det gläder mig att man i den nya grönboken i mycket högre utsträckning vill satsa på kustfiske. Detta kommer inte bara att gagna miljön. Det kommer också att bidra till att skydda lokala arbetstillfällen. Det är också bra att man i grönboken lägger vikt vid ett hållbart vattenbruk för att vi ska kunna undvika utfiskning av haven runt kusterna i tredjeländer. Vi bör också sluta fiska exotiska och utrotningshotade fiskarter, bara därför att sushi har blivit populärt.
Andrew Henry William Brons
(EN) Herr talman! Vårt parti anser att bevarandet av fiskbestånden bör tillhöra ansvarsområdet för varje medlemsstat, vars fiskare ska ha ensam tillgång till vattnen i sitt eget land.
Men vi erkänner att det finns ett problem i hela EU, faktiskt i hela världen, med överfiske och ohållbara fiskbestånd.
Det måste göras en översyn av den nuvarande politiken, enligt vilken yrkesfiskarna måste kasta tillbaka överflödiga och till och med alltför små fiskar i havet, trots att de är döda eller döende på grund av att simblåsan skadas när de alltför snabbt förs upp till ytan.
Ny teknik måste bli räddningen. En av invånarna i min valkrets, Jeff Stockdale från Hull, en före detta fiskare, har till exempel uppfunnit en revolutionerande fångstbur som gör att fiskarna uppmuntras att simma in i den för att undgå tidvattnet, men som gör att små fiskar flyr och att de större släpps innan de förs upp till ytan, om det skulle vara nödvändigt för att undvika överskridande av den tilldelade kvoten.
Jag rekommenderar att kommissionen och hela världen överväger denna uppfinning.
Alain Cadec
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Till skillnad från vissa anser jag att Europaparlamentets betänkande om grönboken är ett betydelsefullt, ja till och med väsentligt bidrag till utvecklingen av den framtida gemensamma fiskeripolitiken. Det är ett heltäckande betänkande där alla aspekter av denna politik behandlas, framför allt skyddet av resurserna, en global strategi för förvaltningen av fiskbestånden och en decentraliserad förvaltning. Allt detta är både mycket relevant och mycket målinriktat.
I dag vill jag i parlamentet uttrycka Frankrikes tillfredsställelse med detta bidrag från parlamentet, som vi har samarbetat om, och jag tackar Maria do Céu Patrão Neves för det arbete hon har utfört. I betänkandet påpekas behovet av att öka den vetenskapliga expertisen inom fiskerisektorn för att de beslut som fattas ska vara odiskutabla.
Ja, vi måste bevara resurserna och främja ett hållbart fiske, men vi måste akta oss för att brännmärka yrkesutövare som länge har förstått att deras överlevnad är beroende av att de rättar sig efter reglerna. Ja, vi måste utveckla en marknadsekonomi. Men det innebär inte att vi måste överge organiserade sätt att lagstifta. Jag välkomnar framför allt de kompromisser som har nåtts som ett resultat av våra diskussioner i utskottet.
Ingen uttrycklig hänvisning görs till överlåtbara individuella rättigheter. Denna form av förvaltning betraktas av vissa som ett förvaltningsredskap som uppfyller sektorns miljömässiga, ekonomiska och sociala målsättningar. Jag delar inte denna åsikt. En europeisk marknad där man har rätt till oreglerad produktion är inte önskvärd i dag. Det skulle ge upphov till okontrollerbar spekulation och en koncentration av individuella rättigheter.
Trots att det säkert kommer att bli avgörande att genomföra nya förvaltningsmetoder för storskaligt fiske - jag håller med min kollega Carmen Fraga Estévez i detta avseende - är jag fortfarande övertygad om att en alltför bred tillämpning av detta system skulle innebära dödsstöten för vårt småskaliga fiske, som vi är mycket engagerade i.
Fru Damanaki! Vi litar på er.
Kriton Arsenis
(EL) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr Martín Fragueiro! Den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken har misslyckats. De flesta fiskbestånd håller på att kollapsa. Åttioåtta procent av fiskbestånden fiskas över maximal hållbar avkastning. Trettio procent av fiskbestånden ligger under de säkra biologiska gränserna, vilket innebär att de har liten chans att återhämta sig. Torsken i Nordsjön, som fiskas till och med före sin reproduktiva ålder, är ett typiskt exempel. Den reform som är under diskussion är därför helt nödvändig.
Skyddet av yrkesfiskarna är beroende av skyddet av fångsterna. Om vi ska kunna hindra det europeiska fisket från att kollapsa måste vi minska fiskeansträngningen och den europeiska fiskeflottan. Den ekologiska strategin måste vara drivkraften bakom en ny gemensam fiskeripolitik och den måste åtföljas av långsiktig planering, deltagandeförfaranden och tillämpning av principen om förebyggande. Denna långsiktiga strategi för bevarandet av arter måste också tillämpas i alla våra internationella fiskeavtal.
Jag uppmanar er att anta dessa grundläggande principer så att vi kan utveckla ett decentraliserat system som bygger på deltagande, där besluten fattas på lägsta möjliga nivå, med deltagande av yrkesfiskare och med respekt för de marina ekosystemen.
Britta Reimers
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Detta är bara ett steg på den långa vägen mot reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Jag vill tacka föredraganden för betänkandet och vår samordnare för deras effektiva arbete.
Jag är för en grundläggande reform av den gemensamma fiskeripolitiken. Men om vi saknar mod att göra detta är det viktigt för mig att vi behåller principen om relativ stabilitet. Dessutom vill jag särskilt nämna det stora problemet med de glupska skarvarna och den förvaltningsplan som parlamentet redan har begärt.
Fiskerinäringen är av grundläggande ekonomisk och kulturell betydelse för våra kustområden. Därför är det mycket viktigt för mig att uppnå en balans mellan ekonomin och miljön när det gäller den kommande reformen av den gemensamma fiskeripolitiken.
Peter van Dalen
(NL) Herr talman! Hållbarhet är ett nyckelbegrepp i grönboken och det med rätta: Hållbar i den meningen att det är både hållbart för fisket i framtiden och bra för miljön. De mål som har fastställts av kommissionen är inte nya, men hittills har EU inte lyckats nå dem. Detta innebär att det är ännu mer brådskande att genomföra en reform.
Jag stöder i stora drag kommissionens lösning, dvs. regionalisering. Mer utrymme måste ges till själva fiskerisektorn, samtidigt som man uppmärksammar miljöaspekterna. Den nuvarande politiken går för långt, den är alltför detaljerad och ineffektiv.
Dessutom är efterlevnaden av reglerna för närvarande dålig. De som sköter sig får lida för dem som missköter sig. Jag är stolt över de nederländska yrkesfiskarna, eftersom de och deras danska kolleger är de enda som har ordning på sina fångstkvoter. Vi måste uppmuntra den europeiska fiskerisektorn så att den blir mer engagerad och tar ett större ansvar, i överensstämmelse med den nederländska modellen. Det gladde mig att hitta detta i grönboken. Det är enda vägen till en hållbar framtid för fiskerisektorn.
Bastiaan Belder
(NL) Den nuvarande fiskepolitiken fungerar inte tillräckligt bra. En dramatisk förändring behövs för att ändra på situationen. Kommissionen inleder sin grönbok i dessa ganska skarpa ordalag. Detta är anmärkningsvärt. Jag vill inte invända mot det, tvärtom.
Vissa säger att det huvudsakliga skälet till den gemensamma fiskeripolitikens misslyckande inte är att politiken som sådan är felaktig, utan att den är så dåligt införlivad och genomförd. Det är en viktig lärdom i detta hänseende. Politik måste vara genomförbar, och för att vara det måste den förenklas. Därför gläder jag mig åt den riktning kommissionen anger, nämligen regionalisering, mer engagemang från sektorns sida och framför allt efterlevnad av reglerna.
I betänkandet om denna grönbok av min portugisiska kollega påpekas de stora variationerna mellan olika fiskeflottor och olika typer av fiske, och det med rätta. Vi kan inte tala om överkapaciteten, överfisket eller om bristen på efterlevnad i allmänna termer. En regional, sektorspecifik strategi kräver nyanserat språk i detta avseende. I lördags hade jag en intensiv diskussion med företrädare för denna sektor som informerade mig om att fiskare och forskare samarbetar med allt större framgång. Detta anser jag vara ett exempel på hur saker kan göras. När yrkesfiskare kan bidra med sina kunskaper och hjälpa till att utforma politiken breddar detta avsevärt grunden för politiken och detta kommer att leda oss in på rätt spår. Slutligen vill jag framföra mitt uppriktiga tack till föredraganden för hennes utmärkta betänkande.
Ioannis A. Tsoukalas
(EL) Herr talman! Även jag vill välkomna kommissionsledamot Maria Damanaki och framför allt tacka Maria do Céu Patrão Neves för hennes uttömmande och utmärkta arbete.
Allt som är viktigt har redan sagts. Jag ska koncentrera mig på tre punkter: Först och främst överfisket. Överfiske är ett obestritt faktum. Som Kriton Arsenis sade beräknar man för närvarande att 88 procent av bestånden i de europeiska haven hotas av överfiske, vilket innebär att de fiskas på en nivå som gör att deras återhämtning hindras.
Kroniskt överfiske har resulterat i allt mindre fångster för det europeiska fisket och arbetstillfällen har gått förlorade. Mindre och mindre fiskar fångas, ofta innan de når reproduktiv ålder, och de blir allt svårare att lokalisera.
För det andra fångar man mycket mindre fisk i EU än för 15 år sedan, omkring 25 procent mindre, trots att fiskeansträngningen och fiskekostnaden har stigit. Men när vi vidtar åtgärder får vi inte överreagera, eftersom detta kan ge motsatta resultat, med tanke på att vi, enligt specialisterna, trots att vi har överfiskat, inte talar om kollapsande fiskbestånd.
Vi får inte glömma att lönsamhet har tre dimensioner, vilket också lyfts fram i Maria do Céu Patrão Neves betänkande: den sociala, den ekonomiska och den ekologiska dimensionen. En fiskeripolitik som är inriktad på hållbar utveckling får inte bara handla om fisk. Den måste också inrikta sig på människan.
Fiskar, människor, skarvar och sälar är konkurrerande system i samma ekologiska miljö.
Slutligen måste jag understryka att jag, liksom många andra kolleger, insisterar på mer forskning om fiske. Det är inte jag som insisterar. Det är en verklighet som vi måste ta itu med inom ramen för allt som Alain Cadec har sagt.
Catherine Trautmann
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka alla föredragandena för deras utmärkta samarbete och för den enorma uppgift de har utfört, trots att det ibland fanns motstridande intressen.
Det första resultatet av våra ansträngningar är att parlamentet nu kan fastställa riktningen för den framtida fiskeripolitiken.
Det andra resultatet är att vår prioritering under förhandlingarna var att se till att vi genom denna text bemöter den oro som uttrycks av yrkesfiskarna. Vi har lyckats med detta. De bestämmelser som gäller överförbara individuella kvoter har dragits tillbaka och stödet för småskaligt fiske och kustfiske har behållits.
Det tredje förväntade resultatet är att det kommande dokumentet måste resultera i en deltagande strategi på gräsrotsnivå, det vill säga i samråd med alla som är engagerade i sektorn. I dokumentet måste man också införliva de delar som är väsentliga för gruppen Progressiva alliansen av socialister och demokrater i Europaparlamentet, nämligen den mänskliga och sociala dimensionen i hela sektorn, som måste kombineras effektivt med främjandet av hållbara fiskemetoder och med bevarandet av fiskbeståndet som en del av en ekosystemisk strategi.
Jag vill tillägga att om vi vill lyckas med en ambitiös reform av den gemensamma fiskepolitiken måste vi avsätta en budget för den som motsvarar våra ambitioner. Vårt politiska engagemang kommer att bedömas enligt de resurser vi beviljar reformen. Vi förväntar oss att kommissionen ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Herr Martín Fragueiro, fru Damanaki! Vi behöver tydliga mål. Vi måste vara modiga och vi måste undvika ännu ett misslyckande. Deltagande är därför väsentligt.
Fiskerisektorn och beredningsindustrin är de som är mest intresserade av ett hållbart fiske, vilket är anledningen till att de är engagerade i förberedelsen av reformen eller deltar i den, till exempel i översynen av en kontrollförordning 2009 som borde ha utarbetats på ett öppnare sätt. För att uppfylla målen i reformen är svaret enkelt: Vi måste garantera en hållbar och lönsam sektor och garantera försörjning.
De andra viktiga orden är regionalisering, ansvar, stabilitet och rättvisa: Regionalisering innebär att undersöka de speciella särdragen för varje område och form av fiske, att differentiera mellan små- och storskaligt fiske. Ansvar är att inrikta sig på bra metoder och tidigare insatser för att minska fiskekapaciteten. Stabilitet uppnås genom långsiktiga förvaltningsplaner som grundas på allt pålitligare forskningsverksamhet. Rättvisa innebär slutligen att göra en översyn av den gemensamma organisationen av marknaden och införa inspektioner och kontroller av tredjeländer för att främja ett hållbart beteende inom sektorn. Rättvisa också för havets kvinnor, de ständigt bortglömda i denna sektor. Utan deras bidrag skulle det vara omöjligt att bedriva fiske inom många områden.
Oldřich Vlasák
(CS) Jag välkomnar framläggandet av grönboken om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Precis som Tjeckien gör i ministerrådet stöder jag insatserna att förbättra, förenkla och effektivisera den ramlagstiftning varigenom detta område regleras. Kommissionens insatser att anta en flerårig strategi för att bevara fiskbeståndet och lägga större vikt vid att hitta en lämplig kompromiss mellan fisket och miljön är särskilt värdefull.
Vi måste betrakta grönboken som första steget mot en reform inom detta område. Det skulle glädja mig ännu mer att se en starkare betoning på området för vattenbruk i framtida förslag. En förnyelse av både det marina vattenbruket och av vattenbruket i sötvatten kommer att hjälpa oss att stödja utvecklingen av kustområdena och landsbygden och därigenom kommer man också att skapa fördelar för konsumenterna i form av miljövänliga livsmedel. Ur detta perspektiv stöder jag samtliga ändringsförslag.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Herr talman! Fiskerisektorn är av grundläggande betydelse som försörjningsmöjlighet i EU:s kustregioner och som livsmedelskälla för EU-medborgarna. Tyvärr motsvarar inte den gemensamma fiskeripolitiken i sin nuvarande form de utmaningar som är förenade med uppkomsten av ett antal problem, exempelvis det okontrollerade utnyttjandet av fiskevatten eller den överdrivna fiskekapaciteten. Det krävs helt enkelt en fullständig omvandling av havspolitiken. Vi befinner oss i början av denna process och slutet bör innebära en genomgående ändring av den nuvarande, ineffektiva europeiska fiskeripolitiken.
Fru Patrão Neves! Tack för ert heltäckande betänkande, där ni anger de viktiga åtgärder som denna reform bör grundas på. Först och främst en minskning av den överdrivna fiskekapaciteten. Detta är ett grundläggande problem som bör lösas genom införande och övervakning av lämpliga marknadsmekanismer. Jag talar här om ett system med individuella överlåtbara kvoter, eller ITQ (individually transferable quotas). Jag anser att detta är ett slags ekonomisk medicin för att anpassa flottans storlek till tillgängliga resurser och för att garantera fiskerisektorns lönsamhet. För det andra, decentralisering och bredare deltagande i processen av berörda parter och rådgivande organ. Syftet med detta är att öka yrkesfiskarnas engagemang och att ta fram detaljerade bestämmelser för att öka tilliten mellan yrkesfiskarna och de organ som styr fisket.
I grönboken utvärderas med rätta den nuvarande fiskeripolitiken genom att man belyser dess många brister. Maria de Céu Patrão Neves analyserar i sitt betänkande möjligheterna att lösa den ogynnsamma situationen för fisket i EU. Förslagen måste emellertid diskuteras ytterligare. Om detta inte sker riskerar unionen att rösta igenom en annan version av en reform som inte kommer att lösa de problem som EU-fisket står inför.
Iliana Malinova Iotova
(BG) Detta är första gången vi diskuterar den gemensamma fiskeripolitiken sedan antagandet av Lissabonfördraget, i fullständigt medvetande om det stora ansvar vi har på grund av parlamentets ökade makt. Debatten om grönboken har varit mycket livlig och jag vill uppriktigt tacka föredragandena för deras arbete.
Jag vill lyfta fram en speciell aspekt av den föreslagna reformen som är av största betydelse för hela sektorns utveckling. Genom reformen måste hänsyn tas till hur situationen har förändrats efter EU-utvidgningen 2004 och 2007, samt till de nya medlemsstaterna. I det befintliga systemet för att genomföra forskning och analyser och i beslutsprocessen måste hänsyn tas till de nya vattenvägarna och deras särdrag. Jag vill i detta sammanhang betona behovet av att ägna särskild uppmärksamhet åt Svarta havet och att inrätta engagerade organ för att förvalta det. Vi måste ta hänsyn till människorna som bor i dessa kustområden, de ekologiska frågorna och fisket. Jag nämner också detta i samband med den kommande finansieringsramen 2014-2010, under vilken denna reform måste finansieras.
Slutligen anser jag inte att vi bör stödja förslaget om att minska flottornas överkapacitet, vilket skulle kunna få skadliga följder för fisket i samband med en allvarlig finansiell och ekonomisk kris.
Chris Davies
(EN) Jag hoppas att kommissionsledamoten kommer att fatta mod genom den omröstning om den blåfenade tonfisken vi hade denna månad. Jag anser att det gav en god fingervisning om de starka känslorna i parlamentet och kanske också en fingervisning om att ni kan räkna med att många av ledamöterna kommer att rösta för en tämligen radikal reform.
I går, under ett seminarium som jag hade organiserat, lyssnade många ledamöter till en presentation av organisationen Marine Stewardship Council (MSC). Jag har alltid uppskattat denna organisation. Den inrättades för omkring 10 år sedan genom ett partnerskap mellan näringslivet och miljövännerna, vilket enligt min åsikt alltid är bra. Starten var trög, men i slutet av detta år räknar de med att omkring 10 procent av världens fiske kommer att vara MSC-certifierat.
Jag anser att detta ger trovärdighet åt de återförsäljare som stöder MSC. Det skapar förtroende hos konsumenterna och det innebär inte bara mer pengar för yrkesfiskarna som har fått sitt fiske certifierat på ett hållbart sätt. De känner också en viss stolthet över detta. De får ett dokument att visa upp för sina familjer och samhällen, där det framgår att deras nuvarande hårda arbete inte skadar utsikterna till att fiskbestånden kan överleva i framtiden.
Detta är helt i linje med allt som kommissionen gör och jag hoppas att kommissionsledamoten kommer att stödja det arbete som utförs av denna organisation under hennes mandatperiod. Det innebär mycket höga normer.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för hennes mycket ihärdiga och noggranna arbete med detta ärende.
Nu när Lissabonfördraget har antagits kommer parlamentet att stå inför två viktiga reformer inom två politikområden: jordbruk och fiske. Frågorna liknar varandra. Vi önskar alla dessa sektorer allt gott och försöker reformera dem på bästa möjliga sätt.
Jag är dock lite orolig, eftersom vi 2002 också var fyllda av goda föresatser, men vi svek fiskesektorn med den reformen och misslyckades även med hållbarhetskriterierna, vilket föredraganden påpekar i sin motivering.
Jag känner mig emellertid mycket uppmuntrad av hennes mycket praktiska förhållningssätt till problemen: De tre principer som vi måste undersöka - den miljömässiga, den sociala och den ekonomiska - och dessutom de metoder som krävs för att genomföra dessa principer. Det handlar om lokala och regionala frågor och om att ta hänsyn till de människor som berörs. Jag tilltalas i synnerhet av tanken på att vi skulle kunna fiska mindre och tjäna mer. Om vi åstadkommer det kan vi kanske göra samma sak för jordbruket.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Som flera talare redan har sagt är det mål som vi har försökt uppnå med den gemensamma fiskeripolitiken, hittills utan framgång, ett fiske som är miljömässigt hållbart, ekonomiskt genomförbart och som lönar sig socialt. I kommissionens grönbok ställer man en god diagnos av situationen inom sektorn och ställer många frågor, men misslyckas med att erbjuda lösningar. Betänkandet innehåller ett stort antal principer och gemensamt överenskomna vägval. Dessa måste nu omsättas i konkreta åtgärder, så att detta mål kan uppnås så snart som möjligt.
Föredragandens insatser måste betonas, framför allt hennes försök att föreslå åtgärder och hennes vilja att acceptera kompromisser, vilket har inneburit att de mest kontroversiella frågorna har uteslutits i hennes ursprungliga betänkande. Kommissionen har nu det mycket stora ansvaret att för oss lägga fram konkreta åtgärder i sitt lagstiftningsförslag som gör det möjligt att genomföra principerna i detta betänkande. Jag är säker på att vi kommer att anta betänkandet med stor majoritet.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Herr talman! En viktig del av EU:s framtid står på spel genom reformen av den gemensamma fiskeripolitiken.
Fiskerisektorn är en resurs och ett sätt att leva i våra kustområden och utgör grunden för vår konservindustri och marina forskning. Den är av avgörande betydelse för säkerheten, kvaliteten och priset när det gäller våra konsumenters livsmedelsförsörjning. Den är också av avgörande betydelse för de yttre förbindelserna och för utvecklingen.
I reformen måste man inrikta sig på ett ansvarsfullt, hållbart och konkurrenskraftigt fiske. Man måste betona den sociala dimensionen, prioritera ekosystemen och reformen måste vara integrerad i havspolitiken.
Det är viktigt att garantera bevarandet och återhämtningen av bestånden och att göra en översyn av principen om relativ stabilitet. Den förvaltningspolitik som grundas på totalt tillåtna fångstmängder och kvoter måste lämna utrymme för förvaltning baserad på ansträngningar. Det är också viktigt att öka kontrollerna och sätta stopp för orättvis konkurrens.
Den småskaliga fiskeflottan och de områden som är starkt beroende av fiske måste behandlas annorlunda och behöver större socioekonomiskt stöd. Skaldjursfisket måste integreras helt i den gemensamma fiskeripolitiken.
Jag stöder betänkandet och gratulerar föredraganden och skuggföredragandena till de kompromisser som har uppnåtts. Jag uppmanar kommissionen och rådets ordförandeskap att allvarligt beakta betänkandet i sitt framtida arbete.
Ole Christensen
(DA) Herr talman! Jag anser att den europeiska gemensamma fiskeripolitiken är viktig. Men det är lika viktigt att fiskeripolitiken stöds av EU-medborgarna och av alla berörda parter inom fiskerisektorn. Det finns därför inget annat alternativ än att införa starkare regionalisering, så att ansvaret för att följa EU:s regelverk och mål decentraliseras. Bruket att kasta fisk överbord måste reduceras till ett minimum, men för att det ska bli möjligt måste politiken som leder till detta bruk ändras. Det olagliga fisket måste stoppas - det har en mycket skadlig inverkan på laglydiga fiskare. Kontrollerna i medlemsstaterna måste bli strängare och mer enhetliga. Kustfisket måste förstärkas för att ge de mindre fartygen en särställning. Ut och hem igen samma dag resulterar i färsk fisk, fisken får ett bra pris och det är skonsamt för miljön och för fiskbestånden. Jag hoppas att dessa delar lyfts fram ordentligt i den slutliga reformen. Det är vad vi behöver.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill berömma föredragandens kommentarer om denna grönbok. Jag anser att de går i rätt riktning. Den nya strategin måste innebära en prioritering av fiske på lokal nivå och jag vill påpeka att vattenbruk ingår som en viktig del i detta, eftersom det står för en avsevärd mängd resurser och tiotusentals arbetstillfällen. EU behöver ett vattenbruk som är starkt, hållbart och av hög kvalitet.
Jag vill särskilt uppmärksamma er på skaldjursuppfödningen, som är utsatt för särskilda begränsningar där det krävs pragmatiska och lämpliga lösningar. Denna form av uppfödning bedrivs ofta av småföretag, som har drabbats hårt av krisen. Föroreningar och miljöförändringar leder till en allt svagare och mer instabil produktion. Producenterna förväntar sig att EU ska ge dem starkt stöd, det vill säga på kort sikt med tillfälligt ekonomiskt stöd som gör det möjligt för dem att fortsätta att tjäna sitt uppehälle på sin produktion, på medellång sikt med övergångsstöd för att se till att arterna får den biologiska tid de behöver för att fortplanta sig, och på lång sikt ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Luís Paulo Alves
(PT) Jag vill gratulera föredraganden och de azoriska yrkesfiskare som är närvarande i parlamentet i dag. Jag välkomnar också detta betänkande, eftersom det innebär en viktig förändring av den nuvarande fiskeripolitiken och eftersom det inbegriper åtgärder som är särskilt relevanta för de yttersta randområdena, till exempel skillnaden mellan små- och storskaliga flottor och inrättandet av biogeografiska regioner. Jag anser också att införandet av ändringsförslagen från gruppen Progressiva alliansen av socialister och demokrater i Europaparlamentet är positivt, eftersom de har medfört en jämkning av föredragandens ursprungliga ståndpunkt om skyddet av individuellt överlåtbara kvoter, vilket förordas av de azoriska fiskeorganisationerna.
Vi har också noterat de ändringsförslag från S&D-gruppen som handlar om principen om relativ stabilitet, som de förespråkar. När det gäller de yttersta randområdena anser vi att ytterligare insatser bör göras för att inrätta biogeografiska regioner och använda dem som den förvaltningsmodell som är att föredra i överensstämmelse med de befintliga resurserna. För att bevara goda miljöförhållanden i havsområdena och respektera försiktighetsprincipen är det dessutom nödvändigt att ompröva gränsen 100 nautiska mil runt öar, eftersom det är absolut nödvändigt att återinföra 200-milsgränsen så att ...
(Talmannen avbröt talaren.)
George Lyon
(EN) Herr talman! Jag vill också börja med att gratulera föredraganden. Den gemensamma fiskeripolitiken är en mycket kritiserad politik och denna reform ger oss möjlighet att börja om på nytt. Jag anser att om den gemensamma fiskeripolitiken ska återvinna sin trovärdighet måste den framför allt utmärkas av hållbarhet. Om det inte finns någon fisk finns det ingen framtid för branschen. För det andra krävs det stabilitet och förutsägbarhet för våra fiskesamhällen och fiskare. För det tredje måste vi ta itu med överkapaciteten. Vi måste hitta en lösning på överkapaciteten. För det fjärde måste vi erkänna tidigare ansträngningar - det är mycket viktigt. Vi behöver också en politik som innebär en verklig lösning på problemet med fisk som kastas överbord.
Det viktiga är att reformen av den gemensamma fiskeripolitiken erbjuder en framtid för våra fiskesamhällen och våra yrkesfiskare. I grunden anser jag att det viktigaste när det gäller den gemensamma fiskeripolitiken ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Raül Romeva i Rueda
(ES) Herr talman! Jag vill också ta tillfället i akt att lyfta fram de saker som vissa av oss anser ska vara grundläggande inslag i det slutliga betänkande som vi ska rösta om.
Till dessa saker hör följande: försiktighetsprincipen, som är grundläggande och nödvändig, minskad kapacitet, vilket är oerhört angeläget, att det offentliga stödet begränsas, samt att övervakningen förbättras och att överträdelser av aktörer som missköter sig och uppmuntrar andra att uppträda på samma sätt beivras utan pardon eller betänkligheter. Men vi behöver också slå ett slag för hållbara redskap och hållbart fiske, och det kräver att vi kommer någon vart med att definiera vad småskaligt fiske är - att en tydligare definition av detta behövs är obestridligt.
Jag vill också nämna kvinnornas roll och det erkännande som deras arbete förtjänar - vi tar upp även denna aspekt i ett antal av våra ändringsförslag.
Avslutningsvis anser jag att det är viktigt att betona hur önskvärt det är att vi får mer konsekventa och ansvarsfulla fiskeavtal med tredjeländer. Detta är bland annat nödvändigt när det gäller fiskeavtalen med Marocko och Guinea.
Werner Kuhn
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att önska kommissionsledamot Maria Damanaki lycka till i alla avseenden. Vi ser fram emot att samarbeta med henne. Jag vill också tacka Maria do Céu Patrão Neves, som har skött förhandlingarna på ett utmärkt sätt.
Det är viktigt att även länder med små fiskerisektorer är företrädda. Som redan har nämnts är relativ stabilitet av största vikt för Tyskland. Vi är givetvis alla övertygade om att det är angeläget att värna om fiskbestånden och sörja för en hållbar exploatering, så att bestånden är tillräckligt stora för att garantera att vår fiskerisektor överlever på sikt. Men vi får inte begränsa diskussionerna till att enbart handla om miljöfrågor och ekonomi. Vi behöver också betänka att vissa arter - som redan nämnts - åtnjuter ett alltför långtgående skydd, exempelvis skarv och säl.
Europas kust är tusentals kilometer lång, och det finns traditionellt småskaligt fiske i många områden. Många familjer är beroende av fisket för sin försörjning. Här spelar också turismen en viktig roll. Allt detta behöver vi beakta. Jag anser att grönboken är en mycket bra lösning, som gör det möjligt för oss att gå vidare med kommissionen ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Czesław Adam Siekierski
(PL) Den gemensamma fiskeripolitiken behöver ta hänsyn till såväl fångstmängder som ekologiska och miljömässiga mål, och samtidigt beakta sysselsättningsaspekten och fiskarfamiljernas levnadsstandard. Fiskekapaciteten bör anpassas till resurstillgången, som ska bestämmas i enlighet med den senaste vetenskapliga sakkunskapen. Hållbara fiskekvoter måste bestämmas parallellt med den stödprocess för fiskerinäringen som berör ett flertal områden, exempelvis investeringar, modernisering och sociala frågor. Här behöver dessutom ett långsiktigt synsätt tillämpas.
Den gemensamma fiskeripolitiken bör ta hänsyn till att det råder olika förutsättningar i olika regioner och hav. Därför behöver de regionala rådgivande nämnderna få utökade befogenheter, och ha ett nära samarbete såväl med medlemsstaternas fiskerimyndigheter som med kommissionen. Slutligen behöver också fiskarna organisera sig på ett mer aktivt sätt, samtidigt som hela kedjan från fångst till försäljning förbättras, så att vi får fiskeprodukter som är av god kvalitet och uppfyller högt ställda krav.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! Under mina sju månader som europaparlamentariker har jag inte stött på argare människor än de fiskare som jag träffat i min valkrets.
Det är uppenbart att den gemensamma fiskeripolitiken är ett misslyckande för deras del. Reformen är därför synnerligen välkommen. Jag tror att vi alla är överens om att vi behöver värna om fiskbeståndet, men vi måste också slå vakt om kustsamhällena - två åtgärder som inte nödvändigtvis utesluter varandra. Någon måste tillvarata de småskaliga fiskarnas intressen.
Som Andrew Henry William Brons påpekade, behöver vi också införa nya tekniska lösningar, framför allt av den typ som han nämnde, som kan främja spridningen. Det skulle betyda oerhört mycket.
Och slutligen måste vi ta itu med hela forskningsfrågan. När vi hör talas om forskning eller om vetenskapliga rön så tenderar vi att svälja allt med hull och hår. Som Alain Cadec sade måste underlaget vara obestridligt, objektivt och aktuellt.
Juan Carlos Martín Fragueiro
Herr talman! Jag vill också tacka Maria do Céu Patrão Neves för hennes arbete.
När det gäller överläggningarna i rådet så här långt, kan jag meddela att ministrarna är helt ense om behovet av en reform som omfattar ett förenklat regelverk, ökat regionalt inflytande och decentraliserat beslutsfattande, utom då det gäller strategi- och principfrågor. De är eniga om att bruket att kasta fångst överbord måste minska, liksom överkapaciteten och överfisket.
Hittills råder det enighet på följande enskilda punkter: om att behålla de nuvarande bestämmelserna om tillträdesrättigheter till området inom 12 nautiska mil från kusten, om den långsiktiga resursförvaltningen, om en mer framträdande roll för fiskerisektorns aktörer, om att ge fiskarna en större del av intäktskakan med hjälp av märkning, certifiering och andra marknadsincitament, om att stöd enbart får utgå undantagsvis för att minska överkapaciteten, om forskningens betydelse för fiskeripolitiken, om integrationen av vattenbruk, om förhållandet mellan den gemensamma fiskeripolitiken och den integrerade havspolitiken, och slutligen om behovet av att bibehålla och förbättra EU:s åtgärder i internationella sammanhang.
Hittills har meningsskiljaktigheter framkommit vid överläggningarna om följande punkter: relativ stabilitet, det nuvarande systemet med totala tillåtna fångstmängder, kvoter och användning av överförbara rättigheter, om begränsning av fiskeansträngningar som ett förvaltningsverktyg, om metoder för att minska bruket att kasta fångst överbord och för att minska överkapaciteten och överfisket, om total finansiering och tilldelning av medel, och om att öka stödet till det småskaliga fisket och till kustsamhällena.
Som jag sade i mitt inledningsanförande har rådet ännu inte tagit ställning, och det avser inte att fatta några formella beslut förrän nästa år, efter det att kommissionen formellt har lagt fram sina lagstiftningsförslag.
Låt mig avslutningsvis också hälsa de företrädare för fiskerisektorn som kommit hit i dag välkomna.
Maria Damanaki
Herr talman! Jag vill tacka samtliga ledamöter för deras inlägg. Att få höra så många inlägg känns verkligen uppmuntrande.
Om jag uppfattade det rätt så var ”hållbarhet” det mest använda begreppet. Hållbarhet är således något som de flesta av oss kan ställa upp på, en ram som alla kan enas om. Det är omöjligt att bemöta alla de frågor som togs upp, men jag skulle vilja lyfta fram ett antal prioriteringar.
Småskaligt fiske och kustregioner ska prioriteras. Jag försäkrar er alla om att jag kommer att ta era inlägg om detta under mycket noggrant övervägande. Jag vill också försäkra er om att jag inte tänker införa några nya stränga åtgärder och bestämmelser för sportfiskare.
Regionaliseringen är prioritering nummer två. Jag skulle väldigt gärna vilja diskutera mer i detalj med er exakt hur vi genomför denna princip, för på detta område finns det åtskilligt att dryfta.
Överförbara fiskerättigheter: Redan nu konstaterar jag att detta har utlöst en mycket het debatt där många argument har förts fram. Jag vet inte hur det går vid omröstningen, men vi får inte strunta i den här frågan. Många medlemsstater genomför redan systemet. Jag föreslår därför att vi talar ut med varandra, kanske i fiskeriutskottet. Dialogen är ju inte avslutad ännu, så vi kan tala ut med varandra om individuella överförbara rättigheter - jag ser att Carmen Fraga Estévez är här - och ha en bra överläggning som ger oss insikt i hela frågan.
Låt mig nämna ytterligare några prioriteringar: att skapa likvärdiga förutsättningar för Medelhavsområdet och övriga områden när det gäller fiskare från andra länder - detta är rätt väg att gå, en nödvändighet för att skapa rättvisa konkurrensvillkor för våra fiskare; utfasning av bruket att kasta fångst överbord samt märkning.
Detta är våra prioriteringar. Avslutningsvis vill jag lyfta fram behovet av en ny typ av fiskeavtal, som innehåller en klausul om mänskliga rättigheter. Tack för alla era inlägg. Detta är knappast slutet på dialogen, utan upptakten till en mycket givande diskussion oss emellan.
Maria do Céu Patrão Neves
Jag vill passa på att tacka alla som kommit till parlamentet i dag och fortsätter att ge sitt värdefulla stöd åt den här långdragna processen, som måste fullföljas för att vi ska kunna genomföra våra mål - vilket kommissionsledamoten precis sade.
Uppriktigt sagt inser vi ju att ett betänkande inte kan göra alla till lags. Många kommer säkert att säga att det i vissa avseenden inte gick långt nog, medan andra säger att det gick för långt i andra avseenden, eller rentav i samma avseenden. Just nu tycker jag att det är viktigt att framhålla att vi, med betänkandets hjälp, har åstadkommit en bra balans mellan de viktigaste frågorna och en bred samsyn. Jag tror att det finns en god chans att betänkandet ska utgöra en fullgod reaktion på sektorns behov, eller kanske snarare på dess krav.
Jag hoppas att vi nu kan fullfölja arbetet i fiskeriutskottet, där Carmen Fraga Estévez är ordförande, på samma sätt som hittills, och även på bredare front tillsammans med rådet och kommissionen, så att det går framåt med utarbetandet av lagstiftningsförslagen - vilket är en minst lika ansträngande uppgift.
Låt oss fortsätta att arbeta så här, med laganda och förståelse för att vi behöver beakta alla frågor som är betydelsefulla i olika delar av vår vidsträckta union, samtidigt som vi försöker att tillgodose fiskerisektorns olikartade behov i hela vår exklusiva ekonomiska zon på ett bra sätt. Då tror jag att vi med vårt arbete åstadkommer resultat som gagnar branschen. Mot denna bakgrund avser vi att skapa förutsättningar för att göra fiskerisektorn verkligt hållbar och långsiktigt utvecklingsbar.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Vito Bonsignore  
Först och främst gratulerar vi föredraganden Maria do Céu Patrão Neves till hennes arbete, som så här långt har varit förträffligt, och till att omröstningen fick ett sådant positivt resultat.
Vi hoppas att grönboken, som inom kort behandlas av utskottet, signalerar att vitboken snabbt kommer att läggas fram inför parlamentet. Från europeiskt håll har det alltid funnits ett intresse för fiskerisektorn. Vi anser emellertid att det är avgörande att skapa förutsättningar för ökade forskningsinvesteringar, särskilt på fiskeriområdet, och det redan i nästa ramprogram. Vi anser också att det är absolut nödvändigt att förbättra branschens kunskaper om regelverket, genom att tillåta en mer flexibel tillämpning av kvotsystemet och ge branschen ett större ansvar för övervakning och bestånd.
Vi vill också ha starkare partnerskap med tredjeländer för att bekämpa det olagliga fisket, och utöka samarbetet med Medelhavsländerna, så att vi på ett mer energiskt sätt kan reglera fisket i hav som Medelhavet, som alltid har varit en vagga för en rad olika civilisationer och kulturer.
Slutligen instämmer vi formuleringarna om modernisering i punkt 23, i synnerhet när det gäller den småskaliga fiskeflottan, låt vara att vi efterlyser ett lite mer detaljerat underlag här. Beträffande punkt 62 och punkt 63 om yrkeskvalifikationer för branschens aktörer vill vi ha tydligare skrivningar, särskilt avseende det småskaliga fisket, som skulle drabbas särskilt hårt av skärpta bestämmelser för hur flottorna ska förvaltas.
Nessa Childers  
Sportfisket svarar bara för en marginell del av fångsterna i EU:s fiskerisektor, men är ett omistligt inslag i det ekonomiska och sociala livet på flera håll i EU, särskilt i östra Irland. Sportfisket har gamla och betydelsefulla anor i östra Irland, och de sportfiskare som sitter vid floder som Slaney, eller vid stränderna på östkusten, skildras ofta i den irländska kulturen. Att Irland blivit så känt för sitt sportfiske har haft stor betydelse för turistväsendet på många håll i landet, både när det gäller inhemsk och internationell turism. Ett välkänt exempel på det senare är kändisen Tiger Woods, som regelbundet reser till Liffey i grevskapet Kildare. På grund av de minskande fiskbestånden görs försök att begränsa sportfisket längs stränderna och att avräkna sådana fångster från yrkesfiskarnas kvoter.
Dessa förslag kan slå hårt mot turistväsendets intäkter från sportfisket, och dessutom få skadliga kulturella följder i många delar av Irland. Därför måste parlamentet erkänna att sportfisket, i alla sina former, är en viktig del som berörs av fiskerisektorn. Det ekonomiska och sociala utbyte som sportfisket ger måste beaktas i vitboken om den reformerade gemensamma fiskeripolitiken.
Robert Dušek  
Syftet med betänkandet om grönboken om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken är att utlösa en allmän debatt bland EU:s och medlemsstaternas institutioner. Precis som den gemensamma jordbrukspolitiken är fiskeripolitiken en strategisk plan som påverkar samtliga unionsmedborgare direkt, och som måste hanteras med beaktande av tre huvudprinciper: fiskets ekonomiska lönsamhet, skydd och bevarande av fiskbestånden och en skälig levnadsstandard för yrkesfiskarna. Det måste finnas en balans mellan samtliga dessa principer i lagstiftningsförslaget. Annars finns det risk för ekonomisk tillbakagång i kustregionerna, för utfiskning av vissa fiskarter eller för olagligt fiske och överträdelser av begränsningarna. Med tanke på att 88 procent av fiskbeståndet fiskas över maximal hållbar avkastning, och att upp till 80 procent av fångsten kastas överbord, behöver det fastställas fiskekvoter som gör att bestånden återhämtar sig, så att vi i framtiden får både avsevärt större fångster och ett hållbart fiske. Föredraganden påpekar helt riktigt att jämvikten mellan producenter och konsumenter har störts genom att mellanhänder i form av butikskedjor uppträtt på marknaden. Detta har satt press på fiskpriserna och gjort situationen i fiskerisektorn ännu mer vansklig. I det betänkande som lagts fram beaktas alla de tre huvudprinciper som jag precis nämnde, och man föreslår konkreta lösningar som gagnar hållbarheten. Det är således ett bra första steg för att slå vakt om fisket för allas räkning.
Diogo Feio  
Jag vill gratulera Maria do Céu Patrão Neves till hennes arbete och till det betänkande som vi nu har röstat om. För oss portugiser är fisket en känslig punkt, eftersom det finns många fiskesamhällen hos oss - och för oss i Socialdemokratiskt centrum-Folkpartiet (CDS-PP) är frågan helt avgörande.
Jag anser att det behövs en ny lagstiftning för den gemensamma fiskeripolitiken, som ger bättre resultat och är bättre anpassad till situationen i respektive territorium. Jag välkomnar därför avsikten att framför allt inrikta arbetet på principerna om regionalisering och subsidiaritet, så att medlemsstaterna får större frihet att fatta egna beslut, och den gemensamma fiskeripolitiken får en mer flexibel utformning. Samtidigt tror jag att det är största vikt att den nya gemensamma fiskeripolitiken möjliggör ett ekologiskt och ekonomiskt hållbart fiske, eftersom utmaningarna på miljöområdet medför stora problem för de resurser som används i fisket. Vi är inte likgiltiga inför fiskarnas problem, och vi rekommenderar att den nya gemensamma fiskeripolitiken på ett tillfredsställande sätt slår vakt om fiskekapaciteten hos de samhällen som är beroende av fiske.
Jag anser också att det är mycket viktigt att den nya gemensamma fiskeripolitiken slår vakt om fiskkvaliteten och sörjer för att människor har god tillgång till sådan fisk, så att de kan äta en fiskrik kost, som vi i dag vet är både allsidig och nyttig.
Jag kommer med intresse och särskild uppmärksamhet att följa den förestående reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, och kommer alltid att försvara Portugals intressen på detta strategiska område.
Alan Kelly  
Ur praktisk synvinkel välkomnar jag dessa åtgärdsförslag för att långsiktigt skydda havsresurserna av både ekologiska och ekonomiska skäl, liksom förslaget att modernisera fiskeredskapen, och särskilt att behovet av yrkeskvalifikationer i branschen betonas. Särskilt glädjande är rekommendationen om att alla obligatoriska förändringar bör införas stegvis med en inledande övergångsperiod, så att branschen, och framför allt de enskilda fiskarna, får tid på sig att anpassa sig till nya kostnader i en näring som redan i dag är hårt pressad. Men trots att det sägs i betänkandet att storskaliga och småskaliga fiskeflottor bör behandlas olika, är det mycket beklagligt att särskilt de senare belastas med nya omkostnader. Fiske är inte bara en ekonomisk verksamhet, utan också en del av samhället och vår kultur, och vi måste slå vakt om de småskaliga fiskarnas levnadssätt. Hittills har deras försörjning varit beroende av de historiska anspråk på fiskerättigheter vid kusten som deras lokala samhällen har kunnat göra. Mot bakgrund av detta får vi inte tappa bort löftet i betänkandet att ”garantera denna del av befolkningen (människor som lever av fisket) en skälig levnadsstandard”.
James Nicholson  
Det är i dag allmänt vedertaget att 2002 års reform av den gemensamma fiskeripolitiken är ett hopplöst misslyckande, och att fiskerisektorns situation fortsätter att försämras, snarare än att förbättras. Den gemensamma fiskeripolitiken har blivit en mardrömslik byråkrati, vars överreglering och detaljstyre är ett gissel för branschen utan att den åstadkommer några nämnvärda positiva resultat. Den stundande reformen av den gemensamma fiskeripolitiken ger oss en chans att göra en politisk kursomläggning, att undanröja byråkratiska överdrifter och att åstadkomma miljömässiga, sociala och ekonomiska resultat - vilket är vad politiken är till för. Det viktigaste målet för en reformerad gemensam fiskeripolitik måste vara att ge fiskarna förutsättningar att tjäna en skälig inkomst på ett miljömässigt hållbart sätt. Utmaningen ligger i att utforma den gemensamma fiskeripolitiken på ett sätt som slår vakt om både sysselsättningen och fiskbestånden. Vid reformen av den gemensamma fiskeripolitiken bör vi göra oss kvitt all överdriven centralstyrning från Bryssel, och i stället inrikta oss på idéer som exempelvis handlar om hur intressenterna lokalt kan sköta den dagliga förvaltningen av bestånden.
Wojciech Michał Olejniczak  
Grönboken om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken riktar förintande kritik mot såväl kommissionen som medlemsstaterna. Den utgör ett mycket talande bevis för att inte alla unionens projekt och reformer kröns med framgång. Vi bör därför dra rätt slutsatser när det gäller utformningen av lösningar, såväl institutionellt som praktiskt.
Ett kardinalfel med 2002 års reform var överdriven centralisering. EU består av många regioner med helt olika karaktär och särart. Detta borde få oss att eftersträva regionalisering. Kommissionen får inte behandla Östersjön på samma sätt som Atlanten eller Medelhavet. En regionalisering av fiskeripolitiken bör åtföljas av konkreta åtgärder på det sociala och ekonomiska området. De åtgärder som invånarna i fiskeberoende områden anser vara viktigast är ekonomisk och social diversifiering och omstrukturering, bland annat genom att skapa nya arbetstillfällen i branscher utanför fiskerisektorn. I Östersjön går det inte att öka fångsterna eller sysselsättningen i fiskerisektorn, och detta faktum talar för att det är nödvändigt att genomföra dessa åtgärder. Detta skulle svara mot sociala förväntningar och behov.
Forskningen visar att två tredjedelar av de europeiska fiskbestånden är hotade - bland annat gäller detta välkända arter som sjötunga, spätta och torsk. Världsnaturfonden har genomfört analyser som utan förbehåll konstaterar att den reproducerande populationen av tonfisk och många andra arter i Medelhavet kommer att ha försvunnit fram till 2012 om det inte genomförs konkreta förändringar.
Sirpa Pietikäinen  
Herr talman, mina damer och herrar! Fisket i unionen och i tredjeländers territorialvatten har nu i flera årtionden varit underkastat EU:s gemensamma fiskeripolitik.
Detta politikområde hör tyvärr till EU:s värsta misslyckanden. Vi har fått en situation som man med all rätt kan kalla krisartad. Situationen för fiskbestånden är ytterst oroande, två tredjedelar av de fiskbestånd som har något kommersiellt värde har kollapsat. Fiskerisektorn har stora problem med minskande lönsamhet, och fiskstimmen har tunnats ut enormt. Alltför frikostiga fiskekvoter och olagligt fiske raderar ut fiskbestånden i alarmerande takt.
Krisen beror på att man länge har varit helt likgiltig inför de problem som vuxit fram på grund av överfiske och olagligt fiske. Dessutom håller den övriga havsmiljön på att förstöras av destruktiva fiskemetoder. Bottentrålning hör till de metoder som vållar störst skador.
EU måste inse hur allvarlig krisen för fiskbestånden är. Här finns det också en stark koppling till de yttre förbindelserna, eftersom nästan en tredjedel av all fisk som säljs i EU importeras från omvärlden. En nyckelkomponent i den nya gemensamma fiskeripolitiken kommer att vara att ingå mer hållbara fiskeavtal med våra partnerländer. De viktigaste reformerna måste vara att ta itu med överkapaciteten i fiskeflottorna och att stoppa det olagliga fisket genom effektivare övervakning.
Precis som kommissionen skriver i sin grönbok måste de viktigaste beståndsdelarna av den reformerade fiskeripolitiken vara att man utgår ifrån det ekologiska systemets behov och tillämpar försiktighetsprincipen. Politiken måste framför allt inriktas på att åstadkomma ett verkligt hållbart fiske för respektive art. För att så ska ske krävs att varje land har egna strategier för förvaltning och skydd. EU måste också vara redo att vid behov besluta om lösningar för att garantera att bestånden återhämtar sig, genom att införa totalförbud för fiske och handel med fisk.
Nuno Teixeira  
Grönboken om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken utgör en möjlighet att se över olika aspekter av EU-politiken, bland annat på det ekonomiska, sociala och miljömässiga området, och att ta fram nya metoder för att lösa sektorns återstående problem. I reformen av den gemensamma fiskeripolitiken fäster man särskilt avseende vid de yttersta randområdena, där fisket betyder oerhört mycket för den lokala utvecklingen och för invånarnas försörjning.
I betänkandet om grönboken kräver man reformer som jag anser är nödvändiga för att förbättra genomförandet av politiken i regionerna. Det handlar i synnerhet om att decentralisera fiskeriförvaltningen med beaktande av respektive regions särskilda förutsättningar, och om att skydda enskilda arter och på så vis göra fisket långsiktigt hållbart. På Madeira finns det ett mycket stort behov av att modernisera fiskeflottan och vidta åtgärder som garanterar fiskets ekonomiska överlevnadsförmåga. Jag vill än en gång betona att en effektivare förvaltning av fiskeresurserna, i kombination med en strategi för ekonomiskt stöd till dem som arbetar i branschen, är avgörande prioriteringar inom ramen för reformen, och att dessa måste genomföras regionalt.
Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken är upptakten till ett nytt utvecklingsskede för sektorn, med en mer framträdande roll för samtliga intressenter på nationell, regional och branschmässig nivå.
