Förhandlingsläget när det gäller klimat- och energipaketet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om förhandlingsläget när det gäller klimat- och energipaketet.
Andris Piebalgs
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Dagens debatt är mycket viktig eftersom vi är nära att nå en överenskommelse om klimat- och energipaketet. Jag vill tacka parlamentet och särskilt Claude Turmes, Angelika Niebler, skuggföredragandena och föredragandena för yttrandena för ett väl utfört arbete. Vi har imponerats av alla inblandades beslutsamhet och konstruktiva vilja - det har gjort det möjligt för oss att komma närmare en överenskommelse.
Det senaste trepartsmötet om direktivet avslutades klockan halv två i natt. Det har gjorts framsteg och det ser ut som att mycket få olösta frågor återstår. Det betyder att vi är nära att nå målet att anta en ramlagstiftning om förnybara energikällor, vilket kommer att ha stor betydelse för försörjningstryggheten, EU:s konkurrenskraft och även för hållbarheten.
Utsikterna är mycket goda för att vi inom de närmaste dagarna kommer att kunna bekräfta vår överenskommelse om att 20 procent av EU:s energi kommer att vara förnybar år 2020. Vi kommer att kunna bestämma hur denna målsättning ska brytas ner i rättsligt bindande målsättningar för medlemsstaterna, vilket kommer att skapa säkerhet för investeringar. Vi kommer att kunna enas om mekanismer för flexibilitet och samarbete så att medlemsstaterna kan uppnå sina mål genom att samarbeta på kostnadseffektiva sätt. Vi kommer att kunna enas om målet att 10 procent av den energi som används till transporter ska vara förnybar samt om ett bonussystem för andra generationens biobränslen och för förnybara bränslen som används till elbilar. Vi kommer att kunna enas om världsledande hållbarhetskriterier för de biobränslen som ska användas för att uppnå vårt mål. Vi kommer att kunna enas om en rad åtgärder för att övervinna administrativa hinder för den förnybara energins genomslagskraft och för att garantera tillträdet till el- och energinät. För två eller tre år sedan trodde vi inte att vi skulle uppnå detta mål, men det har gjorts stora framsteg i EU:s energipolitik.
Jag nämnde samarbetsmekanismer. Det verkar som att den återstående huvudfrågan i förhandlingarna är om dessa mekanismer bör ses över på något sätt 2014. Kommissionen har full förståelse för att parlamentet anser att en översyn är nödvändig med tanke på att ett av huvudsyftena med direktivet är att skapa en tydlig och säker rättslig ram för investeringar. Vi är också medvetna om att flexibilitetsmekanismen i direktivet innehåller några oprövade inslag. Vi kan inte med säkerhet säga att alla delar är perfekt utformade. Därför motsätter vi oss inte en översyn av mekanismernas funktion, men vi vill inte ifrågasätta målsättningen. Om det beslutas att en sådan översyn ska ske vill jag dock understryka vikten av att direktivets målsättningar och ambitionsnivå inte ifrågasätts på något sätt.
Jag är säker på att institutionerna kommer att hitta en lämplig lösning på det här återstående problemet. När jag betraktar processen i sin helhet blir jag stolt, och jag tycker att ni också ska vara stolta över att rådet och ordförandeskapet arbetar tillsammans och har uppnått så mycket. Genom direktivet kommer de normer som hittills endast har efterlevts i mycket få medlemsstater att kunna tillämpas i hela EU. Det är en bra utveckling. Det är ett viktigt steg för att EU ska kunna behålla sin banbrytande roll i den svåra uppgiften att tackla klimatförändringarna och vara ett ledande exempel i Köpenhamn nästa år.
Precis som det nyligen antagna åtgärdspaketet för energisäkerhet är detta direktiv ett stort steg på vägen mot förbättrad säkerhet i vår energiförsörjning. Utarbetandet av direktivet om förnybar energi har varit en stimulerande samarbetsprocess mellan institutionerna, och parlamentet har haft en viktig roll. Vi närmar oss slutet och det är tydligt att resultatet kommer att bli utmärkt med tanke på det samförstånd som råder. Jag ser fram emot processens fullbordan under de kommande dagarna.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EL) Jag vill tacka er för möjligheten att få uttala mig i den här mycket viktiga frågan i dag. Det klimat- och energipaket som kommissionen har förslagit är ett av de viktigaste initiativen som EU har tagit under de senaste åren. I och med dessa åtgärder kommer EU inte bara att uppnå sina miljömål, utan samtidigt även att starkt bidra till de nya internationella överenskommelserna om att bekämpa klimatförändringarna. Det är nödvändigt att anta det här åtgärdspaketet om EU ska kunna behålla sin internationella trovärdighet.
Dagens diskussion sammanfaller med den internationella klimatkonventionen som äger rum i Poznań i Polen. Det är därför naturligt att vi i dag vänder oss till såväl EU som förhandlare i Poznań och till världssamfundet i allmänhet. Åtgärderna kommer att bidra till att underlätta EU:s övergång till en ekonomi med låga koldioxidutsläpp. Dessutom kommer det att ge EU-industrin möjlighet att vara en internationell föregångare för rena tekniker, vilket kommer att innebära konkurrensfördelar.
Den rådande ekonomiska krisen får inte bli en ursäkt för apati - tvärtom är den en anledning för oss att ta itu med klimatförändringarna. Det är i dessa finanskristider som vi måste kostnadseffektivisera förbrukningen och produktionen av naturresurser. Genom att spara energi och öka vår energitillgång kan vi dessutom förbättra EU:s energisäkerhet genom att minska importen av olja och naturgas. Övergången till en ekonomi med låga koldioxidutsläpp kommer att ge oss möjligheter att främja nytänkande, tillhandahålla nya investeringsmöjligheter och skapa nya gröna jobb. Därför är åtgärdspaketet för klimat och energi en del av lösningen på krisen. Det är grunden för den nya gröna vågen som kommer att öka EU-industrins internationella konkurrenskraft.
Jag vill tacka Europaparlamentet, ordförandeskapet och rådet för deras utmärkta samarbete med kommissionen om klimat- och energipaketet, de viktiga förslagen om bilar och koldioxid och direktivet om bränslekvalitet. Vi har gjort stora framsteg i dessa frågor och jag är säker på att vi kommer att nå en överenskommelse vid första behandlingen. I de slutliga överenskommelserna måste vi se till att grundstrukturen i kommissionens förslag och i våra miljömål bevaras och säkra en rättvis fördelning av medlemsstaternas gemensamma insatser.
Jag vill kort kommentera översynen av systemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser. För att vi ska kunna uppnå våra miljömål måste taket för systemet för handel med utsläppsrätter leda till att utsläppen minskar med 21 procent till 2020 jämfört med 2005 års nivåer. Det här är en av huvudpoängerna med kommissionens förslag.
Jag skulle vilja säga några ord om risken för koldioxidläckage. Det internationella avtalet om klimatförändringar är det mest effektiva sättet att hantera den faran. Alla lösningar i åtgärdspaketet måste både ha syftet att stödja det internationella avtalet och vara genomförbara. Diskussionerna mellan ministerrådet, Europaparlamentet och kommissionen fortsätter i snabb takt. Jag är säker på att man kommer att finna en tillfredsställande lösning där miljömålen i kommissionens förslag respekteras fullt ut.
Rådet och Europaparlamentet har gjort stora framsteg i många frågor som rör systemet för gemensamma insatser bland medlemsstaterna utanför handelssystemet. En av huvudfrågorna i vår diskussion var hur man ska hitta en lämplig balans mellan ett flexibelt och ett effektivt genomförande av våra mål. Kommissionen har satt den årliga gränsen för mekanismen för ren utveckling till 3 procent, eftersom man då uppnår en balans mellan flexibilitet och utsläppsminskning inom EU. Begränsningen, tillsammans med möjligheten till handel med utsläppssätter mellan medlemsstaterna, kommer att göra det möjligt för länderna att uppnå sina mål. Kommissionen anser att flexibiliteten måste gå hand i hand med ett öppet och effektivt efterlevnadssystem för att medlemsstaterna ska kunna nå sina mål. Denna metod har redan tillämpats med framgång på EU:s system för handel med utsläppsrätter.
Viktiga framsteg har även gjorts med kommissionens förslag att skapa en rättslig ram för avskiljning och lagring av koldioxid. En fråga som parlamentet har visat särskilt intresse för är finansieringen av koldioxidavskiljningen. Diskussioner förs redan om att företag som deltar i systemet för handel med utsläppsrätter ska kunna använda reserverna. Detta är ett positivt steg för att hitta en lösning på problemet. Tack så mycket, jag väntar med intresse på era åsikter.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman! Som ni kan se är inte Javier Solana närvarande. Huvudsyftet med dagens debatt är att vi vill ha en konsoliderad rapport om trepartsmötet. Kommissionen, som deltog i trepartsmötet, har uttalat sig i detalj och har redan avslutat sitt arbete - åtminstone för stunden. Rådet och parlamentet diskuterar huvudfrågorna nu. Tanken var att många ledamöter som inte är föredragande eller på annat sätt involverade i de här diskussionerna skulle få möjlighet att höra om den senaste utvecklingen och utväxla åsikter här i plenum nu under förmiddagen - det var också därför talmanskonferensen ville ha den här debatten.
Jag hörde att planet från Paris precis har landat. Jean-Louis Borloo är på väg hit. Jag tycker att vi borde skjuta upp debatten tills han är här, för att sedan lyssna till rådet och efter det fortsätta våra diskussioner. Jag vill inte att det här ska bli bara en uppvisning. Jag vill höra vad rådet har att säga om utvecklingen den här förmiddagen. Rådet vill att parlamentet ska förhandla om ett helt paket före slutet av december enligt ett extraordinärt förfarande. Det är bra, men då borde rådsordföranden vänligen vara här i tid för att ge sina åsikter till parlamentet. Sedan kan vi diskutera det.
Talmannen
Tack så mycket, herr Schulz. Enligt föredragningslistan ska Jean-Louis Borloo och även Stavros Dimas och Andris Piebalgs få ordet efter att ordförandena för de politiska grupperna har talat. De kommer även att få ordet igen i slutet av debatten.
Låt mig tala om en annan sak för er, herr Schulz: Europaparlamentet anpassar inte föredragningslistan för sina plenarsammanträden efter deltagarnas kalendrar. Ledamöter som deltar i plenarsammanträdena måste anpassa sig efter parlamentet. Nästa talare för gruppen för Europeiska folkpartiet ...
(Protester)
Saken är avgjord, herr Schulz.
(Protester)
Hartmut Nassauer
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag ber om ordet för att ta upp en ordningsfråga.
Jag begär att sammanträdet skjuts upp tills Jean-Louis Borloo kommer, inte för att ändra i föredragningslistan, men för att skjuta upp sammanträdet litet tills han är närvarande. Det är min begäran.
Talmannen
Mina damer och herrar! Jag sade just till er att parlamentet inte anpassar föredragningslistan efter deltagarnas kalendrar. Det vore under parlamentets värdighet och det råder ömsesidig förståelse mellan institutionerna om detta.
Jag har lyssnat till era ordningsfrågor och kommit fram till det beslut som jag just förklarade för er. Jean-Louis Borloo kommer att tala efter de politiska grupperna och sedan kommer han att tala igen i slutet av debatten.
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Ni kan inte bara lämna de här ordningsfrågorna därhän. Det är tydligt att kammaren vill ha Jean-Louis Borloo här för att höra vad han har att säga före debatten, så låt oss vänta.
(Applåder)
Talmannen
Mina damer och herrar! Kom ihåg att kammaren är enväldig. Vi ska därför övergå till en omröstning om detta. Vi ska rösta om huruvida vi ska avbryta parlamentets plenumsammanträde tills Jean-Louis Borloo kommer.
(Parlamentet godkände förslaget.)
(Sammanträdet avbröts kl. 8.50 och återupptogs kl. 9.05.)
Jean-Louis Borloo
Herr talman, mina damer och herrar! Först av allt vill jag be er om ursäkt för min missbedömning av Bryssels trafik. Jag hoppas att ni förlåter mig.
Herr Piebalgs, herr Dimas! Jag vill tacka er för möjligheten hålla den här debatten och för ert intensiva samarbete om klimat- och energipaketet. Arbetet påbörjades efter mötet på Bali under Sloveniens ordförandeskap och fortsatte sedan under det informella rådsmötet i Saint Cloud i augusti och därefter under de fem månader som detta ordförandeskap har varat. Vårt gemensamma mål är att säkra en överenskommelse i första behandlingen, vilket måste samordnas tidsmässigt med de internationella förpliktelserna och med parlamentsvalet.
Under den här debatten vill jag främst lyssna till det ni har att säga innan jag återvänder till Europeiska rådets möte om miljö som hålls samtidigt hela dagen. Jag kommer att informera mina kolleger i rådet om vår diskussion och framföra era synpunkter. Vårt arbete kunde inte vara bättre samordnat och jag är tacksam för er inbjudan. Den är ett bevis på vår gemensamma vilja att nå en omfattande överenskommelse om klimat- och energipaketet.
I och med konferensen i Poznań som äger rum just nu har vi faktiskt nått den sista etappen. Den konferensen bör lägga grunden för konferensen i Köpenhamn i december 2009. Vi befinner oss i en tid då världen fortfarande står och tvekar inför ett vägskäl. Medlemsstaterna hävdar att de är villiga att engagera sig för att påskynda övergången - men inte på egen hand, och bara under förutsättning att någon annan står för kostnaderna eller att de får ekonomiskt stöd. De säger sig även vara villiga att se över sin produktion och konsumtion - men bara under förutsättning att konkurrenskraften inte riskeras. Världen håller ögonen på EU den här månaden, december 2008, eftersom de kommande dagarna kommer att vara ett slags generalrepetition eller en försmak av det som kommer att hända under de viktiga världsomspännande samtalen. Åtminstone hoppas jag det.
Klimat- och energipaketet är ett ”instruktionspaket” för en enorm, men kontrollerad, energi,- ekonomi- och teknikövergång. Paketet innefattar ett gemensamt förfaringssätt och en rad solidaritetsmekanismer - allt detta för en union med 27 länder som engagerar sig på ett demokratiskt sätt.
Det här är förmodligen första gången i modern tid som olika ekonomier försöker förändra sina tankesätt tillsammans och på samma gång. Den ekonomiska utvecklingen har aldrig varit så sammanlänkad med energivillkoren som nu. Det här är vår uppgift som historien har lett till i dag. Vi är den första ekonomin i världen - 450 miljoner konsumenter och 15 procent växthusgasutsläpp - med ett klimat- och energipaket som syftar till att visa att en hållbar utveckling är möjlig för 27 stater - trots mycket varierande industrier och klimat samt geografiska och ekonomiska bakgrunder.
För de andra världsdelarna är detta ett bevis på att en av deras huvudpartner redan engagerar sig och att det här är möjligt. Ni känner till de berömda ”tre gånger tjugo-målen”, som de traditionellt kallas, även om siffran för ett av målen snarare är tjugo eller trettio procent. Målen är följande: 20 procent mindre växthusgasutsläpp jämfört med 1990, 20 procent från förnybara energikällor och 20 procent förbättrad energieffektivitet. Kommissionen har omsatt dessa mål i fem lagstiftningsförslag: direktivet om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser för industrier och energileverantörer, vars syfte är att minska industriutsläppen med 21 procent fram till 2020, direktivet om ansvarsfördelning som syftar till att minska växthusgasutsläppen med 10 procent fram till 2020 i de sektorer som inte ingår i systemet för handel med utsläppsrätter, såsom byggsektorn, transportsektorn och jordbrukssektorn, direktivet om förnybara energikällor, vars målsättning är att öka andelen av dessa energikällor från lite drygt 8 procent 2006 till 20 procent med en tioprocentig minskning i transportsektorn, direktivet om avskiljning och lagring av koldioxid som syftar till att bestämma villkoren för koldioxidlagring och slutligen, lagstiftningen om koldioxidutsläpp från motorfordon som syftar till att sänka utsläppen från 160 till 120 gram mellan 2006 och 2008.
Innan vi i detalj går in på förhandlingarna, som är diffusa, har jag fyra allmänna anmärkningar.
För det första vill jag säga att det här komplicerade paketet utgör en konsekvent, självständig och rättvis helhet som alla kan ta del av och bidra till i enlighet med sina industriella, energimässiga eller geografiska förutsättningar. Jag vill tacka kommissionen och de tidigare ordförandeskapen för deras utmärkta gemensamma insatser. Vårt mål är tydligt - normalt sett skulle ett paket av den här storleken ha tagit flera år att ta fram.
På grund av Europaparlamentets tidsschema inför valet och mötena i Poznań och Köpenhamn ville alla parter försöka nå en överenskommelse före årets slut. Det är naturligtvis en mycket svår uppgift, men oundviklig. Målet fastslogs vid rådets möte under det tyska ordförandeskapet och upprepades i oktober under Nicolas Sarkozys ordförandeskap, trots att vissa länder uttryckte oro över krisen och ville skjuta upp alla beslut. Det råder ingen tvekan om att läget var spänt och Sarkozy fick visa prov på ett stort engagemang för att vi skulle kunna gå framåt i processen.
Den överenskommelse som nåddes i oktober utgör därför en bekräftelse av det som vi hade uppnått under det tyska ordförandeskapet. Ni ville först av allt tidigarelägga er omröstning till i dag eller i går. Det önskemålet innebar ett viktigt lyft, en knuff framåt i en tid när det fokuserades på klimatfrågan, och det gav en mycket positiv effekt. Ni - gruppordförandena, fördragandena och utskottsordförandena - ville möta oss och Jean-Pierre Jouyet och vi diskuterade hur vi på bästa sätt kunde försöka nå en överenskommelse före årsskiftet. Jag tror att vi alla rekommenderade att hålla den här djupgående debatten i dag och att skjuta upp eftermiddagens slutsatser från debatterna till rådets sammanträde den 11-12 december, ett trepartsmöte följande helg och sedan en debatt med - hoppas jag - en omröstning den 17 december. Det vill jag tacka er för.
Jag måste säga att detta kan gå till historien som en vändpunkt på vägen mot den överenskommelse som ju är vårt gemensamma mål. Vi har nått en avgörande fas i diskussionerna. Den här frågan handlar inte om politiska poser eller röstfiske för de berörda medlemsstaterna. Det handlar inte om en förhandling där man tar ställning bara för att vinna fördelar, något som ibland händer. Det är ett slags positiv paradox. Vi är medvetna om att vi måste agera eftersom det är en så viktig fråga, men vi måste göra det på ett sådant sätt att varje direktiv blir socialt, finansiellt och ekonomiskt acceptabelt för hela unionen och för varje enskild medlemsstat.
I dag har förhandlingarna nått en kritisk punkt. Trepartmötena går så bra som man hade kunnat hoppas - det är faktiskt tack vare dem och förtroendet mellan parterna som tidsschemat kunde ändras något. Det återstår inte mycket innan vi kan nå en slutsats - faktiskt mindre än två veckor. Trepartsmötena - vissa av dem pågick fortfarande sent i går natt - borde leda till att vi kan slutföra 90 procent av texten, som sedan kan översättas till samtliga EU-språk.
Om vi blickar fram mot rådets sammanträde den 11-12 december ser vi att miljöministerrådet i dag och energiministerrådet måndagen den 8 december kommer att behandla de frågor som medlemsstaterna fortfarande verkar kunna enas om.
I eftermiddag ska ordförandeskapet försöka göra ytterligare framsteg i många frågor som rör de fyra texterna som bokstavligen utgör det här paketet.
Jag ska även presentera er överenskommelse om förslaget till förordning om koldioxidutsläpp från lätta fordon och bränslekvalitet.
Sedan kommer jag att förslå att rådets slutsatser om kommissionens meddelande om avskogning antas. Att bekämpa avskogning och skogsutarmning och bevara och vårda skogarna är huvudfrågor i ett framtida internationellt klimatavtal. Det är frågor som vi diskuterar intensivt med våra vänner i Afrika.
Dessutom hoppas jag att vi har nått en enhällig slutsats om genetiskt modifierade organismer.
Ett sista trepartsmöte kommer att hållas under helgen efter rådets sammanträde den 11 december och före den 17 december. Det kommer naturligtvis att schemaläggas så att vi kan förbereda för debatterna och omröstningen i plenarsammanträdet den 16-17 december.
De tidigare trepartsmötena, varav det senaste ägde rum i går kväll, har gått fantastiskt bra ur teknisk synvinkel. För några månader sedan verkade materialet ärligt talat vara tekniskt oöverstigligt. Jag måste säga att alla parter och de ständiga representanternas kommitté, Coreper, bemästrade utmaningen och gjorde ett utmärkt arbete. Jag vill naturligtvis även tacka parlamentets företrädare vid de olika mötena och särskilt vid trepartsmötena.
Stora framsteg har gjorts och texterna har utformats på ett mycket bra sätt där de flesta frågorna har tagits med. Särskilt den allmänna utformningen och de mål som har tilldelats varje medlemsstat har nu brett stöd.
Flera komplicerade frågor diskuteras emellertid fortfarande inom rådet och mellan rådet och parlamentet. Det är tydligt att vi inom ramen för direktivet om ett system för handel med utsläppsrätter (vilket förmodligen är det svåraste direktivet) måste hitta system för progressivitet och finansiell solidaritet, så att länder vars ekonomi till största delen bygger på koldioxid kan övergå till andra energikällor.
Industriernas energiprestanda varierar i EU, från ett till tre beroende på land. Koldioxidutsläppen varierar från ett till fyra eller till och med fem i vissa sektorer. Detta säger något om den problematik vi står inför, men vi måste nå en överenskommelse som innebär att vi bevarar EU:s ekonomiska och industriella konkurrenskraft. Vi har dessutom hållit oavbruten kontakt med industrierna i EU.
Ja, el-auktioner måste organiseras, men vi måste hitta en regleringsmetod som inte innebär stora prisökningar för slutkonsumenterna, oavsett om det rör sig om privata konsumenter eller om industrin. Vi håller just nu på att staka ut kursen för den här övergången, som inte får medföra en risk för illojal konkurrens på den inre marknaden.
När det gäller risken för koldioxidläckage arbetar vi med två alternativ som inte utesluter varandra: progressivitet när det gäller auktioner och en mekanism för koldioxidskatter vid import liknande den som Förenta staterna har planerat inom ramen för sitt eget paket.
Argumentet att detta skulle äventyra handelsfriheten är inte relevant enligt oss. Valet av mekanismer måste vi hursomhelst helt enkelt besluta om vid ett senare tillfälle. Nu måste vi fastställa vad som är lämpligt för de sektorer som är särskilt konkurrensutsatta på grund av eventuella kraftiga kostnadsökningar och på grund av risken för koldioxidläckage.
En del länder, Tyskland till exempel, vill bara behålla ett kriterium och avstå från progressiviteten. Vi måste hitta en lösning som är godtagbar för oss alla. Kort sagt har tre stora block uppstått i förhandlingarna så här långt.
Det första består till största delen av de baltiska länderna som i enlighet med fördraget är på väg att - åtminstone ett av dem - avveckla kärnkraftverk och som på grund av deras speciella geografiska läge utgör en riktig energiö. Dessa länder lyfter fram ett antal befogade och specifika tekniska, praktiska och finansiella frågor.
Det andra blocket omfattar länder vars industri är mycket mindre energieffektiv, eftersom den är så koldioxidberoende. Det tydligaste exemplet är Polen. För de här länderna måste vi hitta progressivitetssystem som inte under några omständigheter påverkar de globala målen eller tidsfristen, nämligen 2020, men som fortfarande är godtagbara för de andra länderna. Systemets progressivitet bör prioriteras i de fallen.
Trots att länderna i det tredje blocket inte har några större bekymmer eller bekymmer som är av vikt för den här processen, intresserar de sig mycket för de kostnader som vårt krav på solidaritet medför och för avkastningen från de olika auktionerna och särskilt för frågan huruvida anslag kan ges i efterhand.
Om två dagar, den 6 december, kommer ett möte mellan Nicolas Sarkozy och stats- och regeringscheferna för Polen, Tjeckien, Ungern, Slovakien, de baltiska länderna samt Rumänien och Bulgarien att äga rum i Gdansk.
Jag är övertygad om att de kommer att nå en överenskommelse i de frågor som de med rätta anser vara viktiga. I slutet av den här första etappen kommer stats- och regeringscheferna naturligtvis att göra ett starkt åtagande innan parlamentet möts igen.
Paketet kommer inte att fungera utan ett stort och enhälligt engagemang från medlemsstaterna. Det framgick tydligt redan från början. Vi kan inte föreslå en sådan förändring av de ekonomiska och sociala fundamenten för 450 miljoner EU-medborgare utan en extremt kraftfull politisk utveckling.
Det är oundvikligt att det i de nationella parlamenten finns en stark frestelse - kanske känner några av er den också - att ge upp utmaningen och tänka ”Vad ska det tjäna till? Låt oss vänta till Köpenhamn, låt oss vänta tills Förenta staternas nya administration har inrättats”. Med tanke på den finansiella, industriella och sociala krisen kanske man till och med tänker att det här inte är rätt tidpunkt. Det betyder dock att man inte förstår att det vi inte gör i dag kommer att kosta oss mycket mer i framtiden när det gäller produktivitet och konkurrenskraft. Om vi inte agerar under dagens omständigheter, som våra ekonomier och vår demokrati är fullt rustade för, kommer vi att hamna i en oåterkallelig och oacceptabel situation som gör all utveckling omöjlig. De länder som behöver oss för att kunna tro på en hållbar utveckling, kommer att tycka att vi har misslyckats. Våra barn kommer att tycka att vi har misslyckats. Hur kan vi möta våra afrikanska motparter, med vilka vi har skapat en gemensam europeisk-afrikansk plattform som bekräftades i Addis Abeba för några dagar sedan, och sedan åka till Köpenhamn för att tala om en förändring av det globala tankesättet om EU inte antar det här paketet? Oavsett om ni tycker om det eller inte, är EU - precis som på Bali - en ”vit riddare” i den här uppgörelsen. Jag kan inte se hur en överenskommelse i Köpenhamn är möjlig utan denna nödvändiga förutsättning.
Om våra 27 länder, som ju fortfarande har stora tillgångsskillnader och antagligen olika bakgrund när det gäller industri och energi och även olika klimat, i stället kan komma överens om ett offentligt förfarande som kan bedömas, bekräftas och finansieras och därigenom åstadkomma en historisk förändring, så tror jag att det kommer att ge oss hopp inför Köpenhamn och hopp om vår planets framtid.
Vi är övertygade om att medbeslutandet, som är en extraordinär möjlighet, fortfarande är en viktig princip för en sådan här stor förändring. Jag tror nämligen inte att någon av de demokratiska parterna på egen hand klarar att göra framsteg inom detta ramverk.
Därför ska vi naturligtvis utnyttja alla debatter och åsikter som vi kommer att få höra i dag på bästa möjliga sätt och jag hoppas att medbeslutandeförfarandet kommer att göra det möjligt för oss att ta det här stora steget. Det är ett ansvarsfullt och hoppingivande steg som EU:s medborgare har väntat på.
(Applåder)
Joseph Daul
Herr talman, herr Borloo, herr Piebalgs, herr Dimas, mina damer och herrar!
Morgonens debatt har ägnats åt det som brukar kallas ”energi- och klimatpaketet”. Det är ett politiskt paket som innehåller ett huvudmål som de 27 ländernas ledare fastslog i mars 2007. Det finns många samband mellan de fem texterna, vilket betyder att de måste hanteras som en sammanhängande politisk helhet. Att ta hänsyn till alla texterna samtidigt är en utmaning och innebär en tung arbetsbörda för alla våra institutioner. Jag vill tacka alla berörda parter, särskilt ordförandeskapet och Jean-Louis Borloo och hans kolleger för deras insatser.
Det här arbetet var svårt redan innan finanskrisen exploderade. Nu är det extremt svårt på grund av de ekonomiska och sociala spänningar som orsakar medborgarna mycket oro i vardagen. Under dessa svåra och allvarliga omständigheter måste vi ändå undvika ett misslyckande. Vi är skyldiga att ta varje chans att lyckas. Det handlar dock inte om att få igenom vår vilja, utan det handlar om att vara övertygande och göra de ansträngningar som krävs för att se till att balanserade och långsiktiga beslut kan fattas.
Vi måste ta vara på denna historiska möjlighet att vända klimatutvecklingen. Vi måste välja den väg som kommer att rädda oss från en katastrof. Att bekämpa klimatförändringarna och verka för ekologiska lösningar innebär också att på medellång sikt sätta fart på EU:s ekonomi och industri. Det innebär också att planera våra investeringar i dag för att säkra morgondagens arbetstillfällen, och det är därför vi måste se till att vi har medborgarnas stöd.
Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater har arbetat hårt med klimat- och energipaketet. Vi är övertygade om att det här är en viktig strukturell politik och framför allt även en historisk politik och därmed ett stort ansvarstagande gentemot de kommande generationerna. En överenskommelse om ett av de fem förslagen - förordningen om koldioxidutsläpp från bilar - nåddes i veckan.
För vår grupp i center-högern innebär detta en stark politisk signal och motivation för att fortsätta arbetet. Ändå står balansen i paketet som helhet på spel och vi kommer att rösta om detta under ett framtida plenarsammanträde. Vi måste lyssna på varandra och göra det som krävs för att kunna enas om en kompromiss. Vår viktigaste uppgift är dock att inge medborgarna framtidstro och att försäkra oss om deras stöd för EU:s strategiska val på medellång sikt.
Jag tror mig kunna säga att vi, tack vare den rådande goodwillandan, kommer att ta chansen att lyckas med de viktiga mötena i Poznań om några dagar och i Köpenhamn nästa år.
Martin Schulz
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman! Det är inte min uppgift att gå in på detaljerna i den lagstiftning som vi diskuterar. Jag ska försöka att beskriva en större ram för vår grupp. Inom denna ram ska vi bearbeta klimatpaketet. Jag är glad att rådets tjänstgörande ordförande har anlänt så att jag kan lyssna noggrant på hans anförande. Som han med rätta nämnde är klimatförändringarna en stor utmaning för oss alla; för Europeiska rådet, för Europaparlamentet och för kommissionen.
Vi har fått höra många fina titlar, 20 procent - 20 procent - 20 procent. Endast det hårda detaljarbetet sker här i parlamentet. Titlarna tas fram av stats- och regeringscheferna. Det hårda detaljarbetet sker här i Europaparlamentet. Joseph Daul hade rätt när han sade att vi har en början till en överenskommelse om direktivet om koldioxidutsläpp från bilar. Parlamentet förtjänar beröm för den framgången. Därför bör Guido Sacconi i stället för Nicolas Sarkozy berömmas för titeln på det här lagstiftningsförfarandet som vi har nått en början till en överenskommelse om.
(Applåder)
Jag kommer därför att hålla mig till det förfarande som vi har kommit överens om. Det är inte ett vanligt förfarande. Europaparlamentet har samtyckt till att gå en annorlunda väg tillsammans med rådet och kommissionen. Att slutföra ett informellt trepartsmöte och sedan ha omröstning går bra. Det vi gör här är dock att upphäva det normala parlamentsförfarandet för sex olika lagstiftningsförfaranden. Det innebär att många av parlamentets ledamöter inte kan delta i de detaljerade samråden utan måste begränsa sin verksamhet i parlamentet för att kunna säga ja eller nej på slutet som ett slags bekräftelse på det uppnådda resultatet.
Det innebär ett allvarligt åsidosättande av de parlamentariska rättigheterna. Jag är lite överraskad över att de som annars alltid talar om öppenhet och deltagande nu ignorerar denna omständighet med ett kyligt leende på läpparna. I vissa situationer måste man ändå besluta sig för om detta är motiverat i relation till problemet. Vår grupp har fört djupgående diskussioner om detta. Vi har kommit överens om att vi måste göra på det här sättet den här gången eftersom problemet är så allvarligt.
Herr rådsordförande! Ni har med rätta sagt att det här är århundradets största utmaning och det är även vi fullkomligt övertygade om. Vi kommer inte att hitta en lösning på århundradets samtliga klimatproblem nu, men om vi inte löser de problem vi står inför i dag kommer vi att gå under det här århundradet. Det är främsta skälet till att vi vill nå ett avslut i processen nu.
Jag tycker inte att det var särskilt klokt av rådet att förbehålla stats- och regeringscheferna rätten att fatta det slutgiltiga beslutet, eftersom enhällighetsprincipen gäller i Europeiska rådet. Ni har redan antytt att president Sarkozy fortfarande måste hålla separata samtal med åtta eller nio stater. Lycka till! Vi hoppas att resultatet blir framgångsrikt. Parlamentet har emellertid inte utfärdat en blankocheck i och med det förfarande vi har använt oss av här och det betyder inte att parlamentet är redo att godkänna varje önskemål från varje enskild medlemsstat, vilket fortfarande måste diskuteras inom stängda dörrar.
Vid ett informellt trepartsmöte måste allt överensstämma på slutet - rådet, parlamentet och kommissionen måste ha en enhällig ståndpunkt. Det får inte vara så att vi går in på detaljerna här om Europeiska rådet sedan bara ska säga ”jag har något att ordna här och jag har någon förfrågan där” och att parlamentet i slutändan får höra ”passar det inte så får det vara”. Så kan vi inte ha det. Därför rekommenderar jag Jean-Louis Borloo och rådets ordförande Nicolas Sarkozy att hitta en lösning som är godtagbar för alla.
Därför får det inte finnas några blockeringar i rådet, och inte heller i de enskilda samtalen. Vi har gjort alla förberedelser för att vi ska kunna rösta nästnästa vecka. Europaparlamentet har samtyckt till att godkänna det här paketet i år om det är möjligt. Nicolas Sarkozy tror att det kommer att innebära en stor framgång för honom. Därför säger jag här och nu att om resultatet blir framgångsrikt så är den framgången främst tack vare parlamentsledamöternas hårda arbete. Vi kan vara stolta, och om det slår väl ut kan rådets ordförandeskap också vara stolt.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (FR) Herr Borloo! Vi fick veta att ni kom från Paris med flyg. Om det är sant, råder jag er till att ta tåget nästa gång. Då skulle ni med säkerhet komma i tid och samtidigt bevara ert gröna anseende.
(EN) Herr talman! Det återstår bara några dagar innan EU kan nå ett historiskt genombrott i kampen mot klimatförändringarna. Våra nationella ledare tycker om att tala sig varma för miljön, men nu får vi se hur mycket de är villiga att satsa för att uppnå målen. I mars förra året samtyckte de till en tjugoprocentig minskning av koldioxidutsläppen fram till 2020 men nu hör vi att rådet har börjat få kalla fötter. Det är vårt jobb att få dem att tänka om.
Som ni nämnde, herr talman, är klimatförändringarna vår största utmaning. Även om det finns personer som klagar över att de inte har råd att skära ned på koldioxidutsläppen så mycket som de en gång samtyckte till, är det oansvarigt av Italien att hävda att elräkningarna kommer att stiga med 17,5 procent. De förnybara energikällorna kommer att göra räkningarna billigare och det kommer inte att bara spara pengar, utan även liv.
Det finns tecken på framsteg i uppgörelsen. Vi kan snart införa ett handelssystem med maximigränser (cap and trade system) som styrs av den reella marknaden och där hänsyn tas till medlemsstaternas behov samtidigt som målen uppnås, men rådet måste återigen bekräfta åtagandet om 20 procent förnybara energikällor fram till 2020. Rådet måste även dra upp riktlinjer för hur arbetsinsatserna ska fördelas på ett öppet och ansvarsfullt sätt på de områden som inte omfattas av systemet för handel med utsläppsrätter och engagera sig i den forskning som kommer att maximera de gröna teknikernas potential, såsom avskiljning och lagring av koldioxid.
Vi måste se till att kombinationen av industrilobbying och nationella egenintressen (något som har bromsat utvecklingen i bilutsläppsfrågan) inte fördärvar nästa veckas historiska chans. EU har chansen att leda det globala arbetet med att minska koldioxidutsläppen och få till stånd en verklig förändring för de kommande generationernas skull. Har vi någonsin haft en sådan möjlighet inom räckhåll? Rådet måste hålla sitt löfte.
Claude Turmes
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! I Förenta staternas president Barack Obama har vi nu en politisk ledare som visar framsynthet och mod. Han kommer att placera gröna tekniker, förnybara energikällor och energieffektiva bilar centralt i landets ekonomiska ombildning.
Det är även en fråga om en etisk ombildning i det land som president Bush körde i botten ekonomiskt, fredspolitiskt och etiskt. På samma gång som vi har denna enorma historiska chans riskerar vi här i EU - vi, som alltid har varit internationella ledare, vi, som alltid har satt normen för den internationella klimatpolitiken - att förlora vår långsiktighet på grund av att vi hålls tillbaka av de smutsigaste företagen och deras medbrottslingar. Det vore ett historiskt misstag och vi skulle förlora all vår diplomatiska trovärdighet om vi misslyckades med att hjälpa till att göra det här paketet till ett paket för framtiden.
Det här handlar om politik och jag är stolt över att vi i går gjorde framsteg på området förnybara energikällor hos liberalerna, socialdemokraterna och, även om de var mycket tveksamma, de konservativa. En konservativ man står fortfarande i vägen, och det är Silvio Berlusconi.
Klimatpaketet handlar även om framtidens politik. Jag är glad att vi i Poul Nyrup Rasmussen har en socialdemokratisk ledare som vill se utveckling och en grön socialpolitik och som inte vill återvända till 70-talet som andra socialdemokrater. Jag är glad att Graham Watson är inne på ett grön-liberalt spår. Den intressanta frågan är: Hur ska vi göra för att bevara naturen? Var finns etiken hos det som ska vara EU:s största folkparti? Vill vi här i parlamentet verkligen tillåta att konservativa politiker som Donald Tusk, Silvio Berlusconi och Angela Merkel och deras kumpaner står i vägen för EU:s historiska framsteg för medborgarna och för världen?
Alessandro Foglietta
för UEN-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den nya 20/20/20-formeln som summerar EU:s mål i kampen mot klimatförändringarna är ett ambitiöst åtagande som kan göra EU till den självklara ledaren i den här globala striden. I ärlighetens namn bör jag påpeka skillnaden mellan detta måls globala karaktär och ensidigheten i EU:s åtaganden. Vi måste våga inse att vår styrkeuppvisning kan visa sig vara både helt förgäves från miljösynpunkt och förlamande för vår industri om den inte övervägs i multilaterala förhandlingar.
Det är uppenbart att vi alla stöder målet att skydda miljön, men för att kunna göra det måste vi identifiera de mest effektiva verktygen som samtidigt har ett brett stöd. Det är viktigt att de två villkoren uppfylls samtidigt, eftersom det ena utan det andra skulle motverka alla våra ansträngningar och till och med kunna leda till irreparabla konsekvenser för vår industri. En analys av kostnaderna och vinsterna är därför viktig. Jag vill betona att en sådan analys inte på något sätt innebär att vi bedömer eller ifrågasätter vikten av att skydda vår planet. Jag tror helt enkelt att de verktyg som omfattar energi- och klimatpaketet (främst en översyn av direktivet om ett system för handel med utsläppsrätter) måste utvärderas noggrant, både vad gäller de ekonomiska och byråkratiska konsekvenserna för våra affärer och för den offentliga ekonomin, samt för konkurrenskraften inom EU:s tillverkningsindustri, med särskild tyngdpunkt på de små och medelstora företagen.
Resonemanget är legitimt, särskilt i en tid när den globala ekonomin har drabbats av lågkonjunktur vilket kräver en ny analys av paketets innehåll. Jag syftar på en översyn av de kriterier som används för att beräkna de nationella målen. Det är framförallt absolut nödvändigt att utnyttja de så kallade flexibilitetsmekanismerna fullt ut. Bara då kan vi hoppas att vi förblir konkurrenskraftiga globalt. Jag vill avsluta med att påpeka att det nu är viktigare än någonsin att undvika försök att utnyttja motsättningarna mellan industriförsvararna och miljökämparna.
Umberto Guidoni
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar, herr Borloo, herr Piebalgs, herr Dimas! Vissa säger att det europeiska 20/20/20-direktivet medför alltför höga kostnader för EU:s ekonomi. Bland dessa finns den italienska regeringen som uppskattar att kostnaderna kommer att fördubblas - dock utan övertygande bevisning. Genom sådana påståenden undervärderar man likväl det framtida priset på fossila bränslen och ignorerar de betydande fördelarna med en snabb utbredning av de förnybara energikällorna. En trygg energiförsörjning är ett exempel, men viktigast är att nya jobb skapas i dessa tider av lågkonjunktur när tusentals arbetare tvingas bort från produktionen.
Förbättrad energieffektivitet och ökad användning av förnybara energikällor är nyckeln till att lämna finanskrisen bakom oss. Att lägga en stor del av de offentliga medlen på att hjälpa bankerna betyder att man återinför samma ekonomiska finansbaserade modell som ledde till den kris som vi nu försöker bekämpa. Vi kan inte hantera den ekonomiska situationen utan att ändra vår strategi. EU-direktivet är inriktat på innovation och är särskilt ämnat att så småningom försöka hantera den omvälvning som de rådande klimatförändringarna har orsakat. Det här är ett problem som kommer att ta mer och mer plats i EU-medborgarnas liv och i medlemsstaternas ekonomier. Därför får inte de offentliga investeringarna återigen satsas på de traditionella sektorerna, utan de måste i stället koncentreras till de områden som leder till innovation på energi- och miljöområdet.
Att utveckla distributionsnäten och systemet för prioriterad åtkomst till dem är grundförutsättningar för att sektorn för förnybar energi ska kunna växa. Mellan 60- och 80-talen användes stora offentliga investeringar för att bekosta den enorma satsningen på nätverksinfrastruktur för stora centraliserade system. Så bör man även göra i dag för att trygga de förnybara energikällornas framtid. Därför måste vi starta anläggningar för förnybara energikällor genom att använda nya tekniker. Till det behövs det investeringar, forskning och teknikutveckling. Vi måste absolut anta paketet vid första behandlingen under plenarsammanträdet i december. Det förväntar sig EU:s medborgare. Vi kan inte låta vissa staters kortsynta egenintressen och ekonomiska intressen stå i vägen för den här processen.
Johannes Blokland
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! De senaste veckorna har vi lagt alla våra krafter på förhandlingarna om energi- och klimatpaketet. Det har tagit en stor del av vår tid, men det har enligt min mening varit värt varenda minut. Jag vill särskilt tacka föredragandena för deras enorma insatser och jag vill uppmuntra dem att insistera på ett ambitiöst avtal under de kommande två veckorna. Jag vill även tacka ordförandeskapet och kommissionen för deras obevekliga ansträngningar under förhandlingarna.
Ibland får jag intrycket att ordförandeskapet har stora svårigheter att närma sig parlamentets åsikter angående innehållet, vilket skulle kunna påverka klimatpaketets ambitioner negativt. Jag är emellertid fullt medveten om ordförandeskapets svåra uppgift att uppnå konsensus inom rådet, särskilt nu när ett antal medlemsstater utnyttjar finanskrisen för att kunna minska sina satsningar på energi- och klimatfrågan. Det är en beklaglig situation.
Om våra mål försenas, kommer det att stå oss dyrt. Nu är det tid att hitta lösningar. Jag vill uppmana ordförandeskapet att fortsätta med de lovande satsningar som vi godkände under rådets sammanträden våren 2007 och 2008. I ljuset av klimatkonferensen i Poznań som började den här veckan och som vi kommer att delta i tillsammans med en EU-delegation, är det av yttersta vikt att vi håller fast vid våra ambitioner.
Under mötet på Bali lovade vi till exempel resten av världen att vi skulle ta fram ett omfattande klimatpaket och vi bör inte svika dem på den punkten. Om vi gör det kommer EU att förlora sitt förtroende, vilket i sin tur kommer att påverka förhandlingarna om ett nytt klimatavtal. Människan har anförtrotts uppgiften att förvalta vår planet. Så långt det är möjligt är det vår uppgift att reparera de skador som vi har orsakat.
Roger Helmer   -
(EN) Herr talman! Vi står utan tvivel inför den största kris jag har upplevt under min livstid. Hotet kommer dock inte från den globala uppvärmningen, utan från vår politiska reaktion på den globala uppvärmningen. Det är helt sant att jorden periodvis har blivit något varmare de senaste 150 åren, men de förändringarna är helt i linje med väldokumenterade, långsiktiga och naturliga klimatcykler som har varit kända i tusentals år. Holocenklimatoptimumet, romartidens klimatoptimum och medeltidens värmeperiod är exempel på det. Det verkar som att vi nu rör oss in i ett klimatoptimum för 2000-talet.
Havsnivån stiger faktiskt inte snabbare i dag än den har gjort på århundraden. Den totala mängden is i världen är faktiskt till största delen oförändrad. Extrema väderföreteelser är faktiskt inte vanligare i dag än de var för hundra år sedan och antalet isbjörnar har faktiskt ökat dramatiskt de senaste decennierna och de är långt ifrån en hotad art.
Det är sant att koldioxid är en växthusgas, om än en mycket mindre betydande växthusgas än vattenånga, men effekterna av klimatförändringar på grund av koldioxid är icke-linjära. Det är en lag om avtagande avkastning. Med tanke på de nuvarande nivåerna på omkring 380 miljondelar i atmosfären, kommer ökade koldioxidutsläpp att ha en mycket liten påverkan.
Samtidigt kommer vår politik att få förödande ekonomiska konsekvenser med stora skador som följd. Våra ouppnåeliga mål för de förnybara energikällorna, särskilt vindkraft, utgör faktiskt ett hot mot elförsörjningen.
Den här politiken kommer att bli ett misslyckande precis som Kyotoavtalet. Även om vi i väst minskar utsläppen kommer de nya marknaderna Kina och Indien uppenbarligen inte att göra det. Koldioxidnivåerna kommer att fortsätta stiga i åtminstone femtio år till. År 1998 var det varmaste året i mannaminne och de senaste tio åren har världen faktiskt blivit svalare. De åtgärder som vi diskuterar i dag utgör den största kollektiva verklighetsflykten någonsin.
Talmannen
Mina damer och herrar! Jag har en kort ordningsfråga att ta upp. Som ni vet beslutade parlamentet att vänta på att rådets flygplan hade landat för att sedan starta den här viktiga debatten. Vi ligger därför mycket efter tidsplanen, men vi är artiga nog att uppfylla våra åtaganden mot våra gäster.
Som ni vet kommer Dalai lama hit till kammaren kl. 11.30, vilket naturligtvis är den tid som det högtidliga mötet kommer att hållas.
Det här betyder att vi inte kommer att kunna avsluta den nuvarande debatten kl. 11.30. De sista talarna får därför ordet efter det högtidliga mötet, vilket betyder att omröstningen också måste skjutas fram. Allt detta kommer naturligtvis att stå på era skärmar.
Jag uppmanar nu alla talare att hålla sig till sina talartider.
Werner Langen   -
(DE) Herr talman! Några av oss ser fortfarande trötta ut efter mötet som pågick till klockan två i natt. Vi vill ha en global överenskommelse, men då måste naturligtvis alla de stora aktörerna delta: Kina, Indien och framförallt Förenta staterna. Utan deras deltagande blir det omöjligt att bekämpa klimatförändringarna även om EU gör de mest krävande ansträngningarna. Det är visserligen vi som ligger bakom målen för 2020, men vi är inte bara ansvariga för klimatet utan även för att bevara jobben och för vår ekonomis konkurrenskraft. Det är dilemmat vi befinner oss i och jag kan bara säga att kommissionens förslag inte var tillräckligt bra för att vi skulle kunna anta dem.
Vi debatterar och rådgör nu intensivt eftersom kommissionen inte tog tillräcklig hänsyn till de här aspekterna i sitt förslag, i motsats till i de offentliga uttalandena. Jag tror därför - Martin Schulz har rätt - att vi måste värna vår rätt att delta och att vi inte får utställa några blankocheckar. I och med de provisoriska besluten för bilar till exempel har vi dock hittat en ansvarsfull kompromiss som vi kan skriva under på. Kompromissen passar inte industrin men garanterar adekvata övergångsperioder. Detta trots protester från de gröna och enade påtryckningar från olika intressegrupper som försöker nedvärdera denna fungerande kompromiss.
Med förnybara energikällor måste man vara öppen för alla möjligheter och inte utesluta tekniska innovationer. Handel med utsläppsrätter utgör det värsta dödläget och vi måste undvika att jobben omlokaliseras. Förordningen måste vara enkel och ekonomiskt hållbar för konsumenterna och industrin, och den måste förhindra snedvriden konkurrens mellan medlemsstaterna. Det är vårt mål. Om vi uppnår det kan vi godkänna paketet.
Linda McAvan
- (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka det franska ordförandeskapet för beslutsamheten att nå en överenskommelse. Det vill vi också, men som några talare har sagt får det inte vara vilken överenskommelse som helst.
Jag är PSE-gruppens skuggföredragande för systemet för handel med utsläppsrätter och vi vill uppnå ett antal saker. Vi vill se till att huvuddelen av insatserna görs inom EU och inte genom kompensationer. Kompensationssystemet måste genomgå noggranna kvalitetskontroller - det kan inte vara vilka projekt som helst. Vi vill ha en fastställd finansiering för att kunna hantera klimatförändringarna. Vi kan inte delta i internationella förhandlingar med vaga löften om finansieringen till utvecklingsländerna. Jag vill att rådet agerar i frågan om öronmärkning nu, eftersom det behövs en utveckling där. Vi kan inte komma till konferensrummet tomhänta. Vi behöver tydliga kriterier för koldioxidläckagefrågan så att vi kan ge trygghet till våra företag och se till att de inte missgynnas.
Herr Borloo! Ni talade om särskilda villkor för de länder som har svårigheter. Jag tycker att villkoren är godtagbara om de är tidsbegränsade och inte urholkar projektets allmänna utformning. Vår grupp kommer att stödja de särskilda villkoren under de omständigheterna.
Många personer har talat om ledarskap denna morgon, om EU som ledare. I går träffade en del av oss några av huvudaktörerna från Kina och Förenta staterna som skulle vara i Poznań och som kommer att vara i Köpenhamn. Ärligt talat är de ganska skeptiska till att EU ska leda klimatarbetet och de tydliggjorde att om vi inte gör det, så har de egna planer ändå. EU måste bestämma sig - antingen är vi ledare eller så dansar vi efter någon annans pipa.
Ni nämnde finanskrisen. Att försöka reglera finansinstituten, vilket orsakade krisen, innebar ett misslyckande för politikerna såväl som för bankerna. Låt oss undvika att göra samma misstag i klimatarbetet. Om vi misslyckas blir det folket som får bekosta det, precis som de i dag bekostar misslyckandet med bankkrisen.
Chris Davies
- (EN) Herr talman! Det är en sak att få 27 medlemsstater att godkänna fina ord, men det är mycket svårare att få stöd för praktiska handlingar. Jag tycker att överenskommelsen om bilar och koldioxid som vi just har uppnått är ett tydligt exempel på det: det är inte den mest ambitiösa åtgärd man kan tänka sig. Men om vi misslyckas med att göra stora framsteg på alla områden, kan vi åtminstone vända oss till tekniker som jag tror kan utvecklas ännu mer. Jag talar särskilt om avskiljning och lagring av koldioxid, som ni förstår.
Rådet måste verkligen inse exakt hur mycket potential den här tekniken har och att den kan göra stor skillnad i arbetet med att minska koldioxidutsläppen i atmosfären. Om vi ska kunna säkra ett internationellt avtal och få med oss Kina (som får 80 procent av sin el från kol) måste vi ta itu med problemet med stora kraftverk som använder fossila bränslen och genererar koldioxid.
Steg ett är att testa och utveckla tekniken. Vi måste få i gång demonstrationsprojekten. Jag välkomnar starkt det stöd som ordförandeskapet och kommissionen nu visar för förslaget att vi ska använda avkastningen från handeln med utsläppsrätter till att finansiera detta. Men kritiken är tydlig. Det rådet har kommit med är inte tillräckligt. Det kommer inte att uppfylla statschefernas löfte från förra året om att ha upp till tolv verksamma demonstrationsprojekt i gång 2015.
Den här tekniken kan göra enorm skillnad. Under de kommande två veckorna har vi chansen att förhandla fram ett avtal så att vi kan börja använda tekniken.
Rebecca Harms
- (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Återigen dyker denna mycket grundläggande fråga upp: är miljöskydd, klimatskydd och finansiell och industriell politik förenliga? Jag har en känsla av att vi faktiskt har tagit ett steg tillbaka i debatten. Jag får ständigt höra argumentet att industrin och ekonomin måste tas med i beräkningarna i svåra tider och att det inte är möjligt att ställa några krav på dem eftersom utvecklingen då kommer att stanna upp.
Herr Langen! Vem tycker ni är ansvarig för att just bilindustrin går mycket dåligt nu? Så ser det ut i hela världen, det råder försäljningskris överallt. Enligt min mening är det ett resultat av dålig förvaltning och felaktiga industristrategier - det beror definitivt inte på att man har etablerat en långsiktig miljöpolitik för bilindustrin.
(Applåder)
Var är de mängder av energieffektiva bilar som EU-medborgarna ville ha för att kunna ge fart åt framtidens marknader? Nu läser jag att de behöver EU-resurser till forskning för att kunna göra tekniska framsteg. Men företagen har redan tekniken som krävs för miljövänliga bilar. Vi måste tillhandahålla ett ramverk så att dessa bilar i slutänden kan säljas också. Vad gör vi? Återigen försenar vi en lagstiftning som vi ansåg vettig redan 1995. Då sade man: 120 gram 2012! I och med den här lagstiftningen tillåter vi - tro det eller ej - högre medelutsläpp från EU:s nya bilpark 2012 än i dag.
(Protester)
Herr Langen! Det är inte bara upp till er att bestämma, men en dag kommer det att bli uppenbart vem som ljuger.
(Applåder)
Jag tror att vi i Europaparlamentet måste bestämma oss för om vi verkligen kan ändra vårt sätt att bedriva ekonomiska affärer, ett sätt som nu bygger på överkonsumtion, ”överflöde” och en ”mer och mer”-filosofi. Sanningen är den att finanskrisen, klimatkrisen och fattigdomen i världen beror på vår överkonsumtion och industriländernas enorma glupskhet. Om vi inte lyckas förändra detta har vi en dyster framtid framför oss, herr Langen. Det här århundradet kommer ingen att kunna komma ihåg EU:s klimatpolitik eller krispolitik.
Bogdan Pęk
. - (PL) Herr talman! EU:s försök att anta den här utvecklingsstrategin, som förutsätter att en drastisk minskning av människans koldioxidutsläpp kommer att ha en betydande inverkan på de cykliska klimatförändringarna, samt försöket att påtvinga den strategin på hela världen, är vår tids största utopi.
Jag ska nämna flera siffror som visar hur absurt det antagandet är. Till exempel hävdar internationella energiorganet att en minskning av koldioxidutsläppen med 50 procent kommer att kosta världen cirka 45 miljarder US-dollar fram till 2050 och den summan kommer att sänka temperaturen, jag citerar, ”med 0,02 grader”, det vill säga med mindre än den statistiska felmarginalen. Det kommer inte att ha någon påverkan på de cykliska klimatförändringarna och samtidigt kommer det att resultera i en snabb nedgång i den mänskliga civilisationens utveckling.
Roberto Musacchio
- (IT) Herr talman, mina damer och herrar! I en kort rapport meddelade mellanstatliga panelen för klimatförändringar för några dagar sedan att koldioxidutsläppen återigen har börjat öka i snabbare takt än tidigare beräknat. Därför måste vi också öka takten för våra beslut och se till att de är tillfredsställande. Som en del ledamotskolleger har nämnt, har parlamentet arbetat på ett rationellt, kompetent och, vill jag påstå, engagerat sätt och viktiga dokument har redan antagits i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet.
Vi förväntar oss att kommissionen - jag har inga tvivel om det eftersom jag har respekt för Stavros Dimas arbete - och rådet ska erkänna värdet på det här arbetet. I och med medbeslutandeförfarandet måste vi hålla tidsfristerna och nå en överenskommelse före nästa sammanträde i Strasbourg. Vi får inte urholka våra åtaganden, utan vi måste se till att parlamentets huvudpunkter upprätthålls, såsom effektiva nedskärningar, den automatiska övergången från 20 till 30 procent, etableringen av en anpassningsfond och tekniktransporter till tredje världen. EU måste spela en avgörande roll i Poznań och vi måste också komma ihåg att det ligger i EU:s eget intresse att säkra ett avtal efter Kyoto med Kina och USA.
Som italienare gör det mig ont att mitt lands regering och Confindustria har en sådan reaktionär och skadlig inställning, främst för mitt land. Att säga att finanskrisen gör klimatfrågan omöjlig att ta itu med är dåraktigt. Att bekämpa klimatförändringarna är tvärtom precis vad som behövs för en grön återuppbyggnad av industrin och det är vårt viktigaste åtagande under den här dramatiska krisen. Miljön är inget problem för ekonomin, den är i stället lösningen på krisen tillsammans med en ny social inställning till den kris som har uppstått ur en sjuk ekonomi som skadar miljön och arbetsmarknaden.
Hanne Dahl
- (DA) Herr talman! Det är med stor glädje jag följer det återuppväckta intresset för grön tillväxt som har kommit i samband med finanskrisen. Precis som med alla nya politiska företeelser, kräver dock även denna nya gröna våg en portion sund skepsis. Man kan lätt få för sig att det här handlar mer om att hitta en ursäkt att understödja den föråldrade tunga industrin än om att faktiskt vilja föra en klimatpolitik. Om man vill vara lite fräck kan man säga att det påminner om ett försök att återinföra en gammaldags protektionistisk industripolitik enligt vilken de stora EU-länderna, vars ekonomier är beroende av bilindustrin, ska ges tillåtelse att garantera statsunderstöd. Men så fräck är jag inte! Därför välkomnar jag den nya gröna linjen och jag vill säga att det vi behöver är ett riktigt klarsynt synsätt. Vi bör satsa på att få EU att börja producera elbilar som kan drivas med förnybara energikällor. En femtedel av alla koldioxidutsläpp i EU kommer från transportsektorn. Om vi satsar på det området kommer vi verkligen att kunna göra något åt koldioxidutsläppen och minska buller- och partikelföroreningarna.
Philip Claeys
- (NL) Herr talman! Samtidigt som jag stöder huvudmålen, särskilt klimatplanen som går ut på att minska koldioxidutsläppen och beroendet av energiimport utifrån EU, är jag också övertygad om att det behövs mer realism i de mer specifika målen som uppställs. Huvudnormen för att bestämma andelen förnybar energi är medlemsstaternas bruttonationalprodukt och inte den naturliga potentialen att producera förnybar energi.
Flandern, en framtida EU-medlemsstat, missgynnas av den anledningen. Med en mycket begränsad kuststräcka, inga möjligheter till lagringsreserver, få soltimmar, få öppna områden och så vidare, är det ett fullständigt mysterium hur andelen förnybara energikällor ska kunna öka från knappt 2 till 13 procent fram till 2020. Det kommer att bli en extremt svår situation för den flamländska industrin med tanke på hur klimatplanen ska byggas ut. Även konsumenterna kommer att drabbas av till exempel högre elräkningar.
Avril Doyle
- (EN) Herr talman! Jag håller med om att politiker överallt är rädda för långsiktiga beslut på grund av kortsiktiga effekter. Som David Puttnam nyligen sade i Dublin, är man i det politiska etablissemanget av naturen konservativ och rädd för plötsliga förändringar på kommunal, regional och nationell nivå. Även på EU-nivå skulle jag vilja påstå.
Med klimatavtalet har vi inget val. Som politiker är vi skyldiga samhället - alla samhällen och även framtida samhällen - att ta ställning.
Vetenskapen talar sitt tydliga språk. Vi vet vad som måste göras. Ett år har gått sedan kommissionen antog energi- och klimatpaketet, och mycket arbete har gjorts. Det franska ordförandeskapet har prioriterat detta och vi har arbetat hårt tillsammans för att kunna ha ett bra avtal färdigt före årsskiftet. Det som en gång var en möjlighet är nu en sannolikhet.
Efter att ha bevittnat många frustrerande partskonferenser de senaste åren, tycker jag att EU nu måste föra den här processen framåt som vi gjorde på Bali och leverera i tid till klimatkonferensen i Köpenhamn.
Men jag varnar er - vi kommer inte att skriva under vilket avtal som helst. Det har jag tydliggjort för det franska ordförandeskapet och det råder ett tydligt samförstånd om att vi i Europaparlamentet inte kommer att godta att ett fullbordat faktum presenteras för oss. Parlamentet kommer inte heller att överlåta beslutsfattandet till stats- och regeringscheferna, den saken är klar. En eventuell påskrivning kommer att ske under ett senare trepartsmöte mellan det franska ordförandeskapet och Europaparlamentet.
Jag vill emellertid bara tillägga - och jag uppmanar minister Borloo att yttra sig om detta och göra det helt klart för president Sarkozy - att en stor andel av auktionsavkastningarna bör öronmärkas för utvecklingsländernas anpassning och utsläppsminskningar, eftersom en lagstiftning utan generös finansiering inte kommer att leda till en global överenskommelse. Den saken är klar.
Eftersom vi diskuterar och debatterar vårt paket efter 2012 under en världsomspännande ekonomisk lågkonjunktur och finanskris kommer vi att behöva kraftfull ledning, entreprenörsanda och vetenskaplig innovation. Investeringar, arbetstillfällen, löner, konsumtion och att rädda vår planet är liktydigt. Vi kommer att vara beroende av vår förmåga att gå ifrån fossila bränslen som spyr ut koldioxid till mer hållbara energikällor och av att få alla våra kolleger runt om i världen att förena sig med oss runt FN-bordet.
Robert Goebbels
- (FR) Herr talman! Det är ovanligt att Europaparlamentet hanterar ämnen som har en sådan omfattande inverkan på EU:s befolkning och även på resten av världen som energi- och klimatpaketet har. I stället för att hantera det här ämnet med öppenhet, försöker man emellertid på alla möjliga sätt se till att detta mycket viktiga paket får stöd genom att kringgå parlamentets vanliga demokratiska förfaranden.
De kompetenta utskotten har naturligtvis fått uttala sig, men parlamentet har aldrig fått framhålla någon ståndpunkt, vilket innebär att varje ledamots demokratiska rättighet att komma med ändringsförslag hindras. Trots att det bestämdes att samarbetet mellan utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet och utskottet för industrifrågor, forskning och energi skulle utökas, ägde förhandlingar rum på ett informellt trepartsmöte på grundval av en omröstning som hölls i endast ett av de två utskotten. Behöver jag påpeka att den omröstningen inte nödvändigtvis speglar majoritetens åsikt i parlamentet?
Dessutom finns som regel de kompetenta utskottens ståndpunkter endast på engelska vilket förhindrar många ledamöter att fullt ut förstå de föreslagna åtgärdernas omfattning. Åsidosättandet av demokratin rättfärdigades av EU:s önskan att vara ett gott exempel för resten av världen under konferensen i Poznań. Sanningen är att konferensen kommer att ha avslutats innan stats- och regeringscheferna når en överenskommelse. Jean-Louis Borloo gör rätt i att betona behovet av en överenskommelse på stats- och regeringschefsnivå, men vi får inte bortse från de bidrag som kommer från ledamöterna som har valts direkt av EU-medborgarna.
Parlamentet kommer likväl att behöva skriva under de kompromisser som förhandlats fram av ordförandeskapet under nästa rådsmöte. På så sätt reduceras medbeslutandeförfarandet som fastställts i fördragen till en stilövning. Det är oacceptabelt. Jag vill ha en överenskommelse, men inte till vilket pris som helst. Jag vill ha en överenskommelse som uppnåtts med demokratisk öppenhet. Jag hoppas att en omfattande överenskommelse uppnås i Köpenhamn 2009, men en justering av EU:s insatser inom ramen för denna omfattande överenskommelse kan inte ske i ett kommittésystem, som kommissionen föreslår och som i synnerhet mina kolleger i Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen vill. En långtgående klimatpolitik kan inte beslutas om inom stängda dörrar utan medborgarnas vetskap, herr talman.
Lena Ek
- Herr talman! Tiden för klimatförhandlingarna, EU:s klimatpaket, rinner ut, och ansvaret för att vi ska hinna klart i tid ligger på det franska ordförandeskapet. Parlamentet hade sina ståndpunkter klara redan i september. Vi kommer inte att acceptera ett urvattnat förslag. Medbeslutande gäller för alla, inklusive Polen.
Energipaketet diskuteras också. Energipaketet är väldigt viktigt för öppenhet och en fungerande marknad. Jag vill dock ta upp några delar som rör handel med utsläppsrätter. För det första: De som släpper ut ska betala. Därför kan vi inte kompromissa med en auktionering, och det blir fullständigt vansinnigt att dela ut allting gratis. För det andra: Om åtgärderna tvingar företagen att flytta från Europa genom koldioxidläckage ska de självfallet kompenseras. Vid en global överenskommelse minimeras dock denna risk. Därför ska vi inte förhasta oss och peka ut några offer före klimatkonferensen i Köpenhamn. Jag vill påpeka att det finns regler för småföretag och combined heat and power som är väldigt viktiga för industrin.
De pengar som tas in från klimatåtgärder ska också investeras i åtgärder för klimatet. Därför behövs öronmärkning av intäkterna. De fattiga länderna är oroliga. Det behövs pengar till mitigation och stöd där; vi är 27, de är 77.
Avslutningsvis vill jag erinra våra franska kolleger om vad general de Gaulle en gång sade: I politiken räknas inte avsikten, bara resultatet. Nu har vi 24 timmar på oss med parlamentet och trepartsmötet om handeln med utsläppsrätter.
Satu Hassi
- (EN) Herr talman! Jag talar engelska för första gången här i kammaren med förhoppningen om att det franska ordförandeskapet ska lyssna på mig. Nuvarande modell för insatsfördelningen som rådet har föreslagit innebär tyvärr att EU ska minska utsläppen huvudsakligen utanför EU genom CDM/JI. Det skulle innebära att upp till 70 procent av utsläppsminskningarna förflyttas någon annanstans, huvudsakligen till utvecklingsländerna. Det skulle urholka trovärdigheten för vår klimatpolitik fullständigt. En absolut gräns för parlamentet är 50 procent för kompensationer, vilket skulle leda till att majoriteten av våra utsläppsminskningar sker inom EU.
Gränsen på 50 procent har alltid varit en hörnsten i EU:s klimatpolitik under de utdragna Kyoto-förhandlingarna. Den höga CDM-kvoten som rådet har föreslagit skulle innebära en helomvändning i EU:s klimatpolitik som skulle leda till att alla de som vill förringa och svärta ner EU:s klimatpolitik får vatten på sin kvarn.
Enligt den mellanstatliga panelen för klimatförändringar bör industriländerna minska sina utsläpp med mellan 25 och 40 procent och utvecklingsländerna med mellan 15 och 30 procent jämfört med dagens utsläpp. Vi kan inte dubbelräkna utsläppsminskningarna. Om vi vill kompensera för huvuddelen av våra utsläppsminskningar, kräver vi faktiskt mer av utvecklingsländerna än av oss själva. Det är mycket svårt att förstå hur detta skulle kunna vara till hjälp i de internationella förhandlingarna och jag hoppas verkligen att det franska ordförandeskapet förstår denna grundläggande poäng i den internationella klimatpolitiken.
Zdzisław Zbigniew Podkański
- (PL) Herr talman! Vi har nu sagt praktiskt taget allt om klimatförändringarna. Vi vet att klimatet förändras, men vi vet också att en mycket mer betydande global uppvärmning ägde rum en gång i tiden. Vi vet att koldioxidutsläpp i miljön sker i stor utsträckning utan att människan har något att göra med det. Människans bidrag till koldioxidutsläppen är endast omkring 4 procent. Den största koldioxidkällan är havet som innehåller 50 gånger mer koldioxid än atmosfären.
Olika länder släpper ut olika mängder koldioxid. Stora mängder släpps ut av utvecklingsländer som Kina och Indien. Om deras utsläpp inte minskar kan EU ensamt inte lösa det här problemet. Det kommer inte att lösas av att man påtvingar länder med stora mängder koldioxidutsläpp restriktioner. Ekonomier som Polen kommer fortsatt att vara beroende av kol och biobränslen under en lång tid framöver. De källorna kommer fortsatt att vara de främsta drivmedlen i deras ekonomier.
Den förväntade koldioxidminskningen med 20 procent fram till 2020 kommer att krossa de ekonomierna under de föreslagna villkoren. Planen att minska utsläppen med 80 procent till 2050 kommer att leda till att energiekonomin kollapsar, inte bara i Polen utan även i många andra länder. Det skulle utan tvekan leda till en total ekonomisk katastrof.
Därför måste vi studera problemet på ett djupare plan och handla i förebyggande syfte. Lösningen på problemet kommer verkligen inte att hittas genom bilaterala samtal mellan Ryssland och Tyskland där andra medlemsstater utesluts. Det här är en fråga som vi måste diskutera tillsammans och hitta en gemensam lösning på. Jag hoppas att mötet i Poznań och det efterföljande mötet i Köpenhamn leder till en överenskommelse och en lösning som är fördelaktig för alla.
Dimitrios Papadimoulis
. - (EL) Herr talman! Diskussionerna i Poznań, och i Köpenhamn om ett år, måste leda till framsteg. Det finns inte längre rum för önsketänkande och andra fördröjningar. I förrgår röstade Europaparlamentet med en enastående majoritet, nästan enhälligt, för Florenzbetänkandet i vilket långtgående mål, adekvata medel och direkta åtgärder krävs. Den korrupta alliansen i rådet och kommissionen försöker dock att urholka de satsningarna.
Det är oacceptabelt att rådet urholkar parlamentets roll bara för att behaga Silvio Berlusconi och vissa andra nya EU-medlemsstater. EU-medborgarnas intressen och EU:s historiska intressen måste komma först. EU måste fortsätta att leda kampen och Europaparlamentets vilja att bidra får inte undergrävas.
Urszula Krupa
- (PL) Herr talman! De drastiska lösningarna i klimat- och energipaketet innebär ett påbud som kommer att få en destruktiv inverkan inte bara på Polen, utan även på EU - som bara står för 15 procent av de globala koldioxidutsläppen - och på resten av världen.
Medan de gamla EU-länderna har minskat sina koldioxidutsläpp med cirka 3 procent, har man i Polen till följd av den industriella övergången och moderniseringsprocessen minskat utsläppen med cirka 30 procent. Trots detta kräver EU att utsläppen ska minskas ännu mer. Detta ska föreställa solidaritet och ansvarsfördelning, men det kommer med säkerhet att leda till att vår industri kollapsar och till dramatiska prisökningar.
Dessutom motsätter vi oss CCS-direktivet som nyligen infördes. Direktivet kommer att göra det omöjligt för Polen att använda geotermisk energi och att uppnå målet om en tjugoprocentig andel förnybara energikällor. Tvärtom kan det orsaka en miljökatastrof snarare än att skydda miljön. Att ta bort koldioxid från jordens yta kan leda till att levande varelser dör och även till tektoniska rörelser och jordbävningar.
Andreas Mölzer
- (DE) Herr talman! Europa värms upp snabbare än det globala genomsnittet. Som ni vet, har kostnaderna till följd av naturkatastrofer dubblerats till nästan 14 miljarder euro årligen på tio år. Därför måste vi noga överväga vårt nästa drag. Det är här vi fortfarande har problem.
Om vi nu överväger undantag från utsläppshandeln får vi inte glömma att energibolagen skamlöst har tagit betalt av konsumenterna för kostnadsfria utsläppsrätter för att tjäna mer pengar. Det får inte hända igen. Vi behöver inte fler ogenomtänkta hafsverk såsom fiaskot med de gröna bränslena. Elbilar som inte släpper ut koldioxid är värdelösa om bränslet kommer från koldrivna kraftverk.
Det är emellertid enligt mig löjligt att i den här situationen lovprisa kärnkraften som om den vore miljövänlig. Om alla de miljarder euro som går upp i rök årligen för kärnkraften i stället användes till förnybara energikällor, skulle vi kanske inte ha några energiproblem längre och vi skulle definitivt vara ett stort steg på vägen till minskade koldioxidutsläpp.
I det här sammanhanget måste vi även komma ihåg att vi på lång sikt måste uppmuntra till subventioner av offentliga transportsystem och av varutransporter med tåg.
Péter Olajos
- (HU) Tack, herr talman! Vi vill alla förhindra klimatförändringarna och den globala miljökatastrof som hotar mänskligheten. Vi är naturligtvis medvetna om att detta kommer att medföra stora kostnader som vi medborgare kommer att tvingas betala förr eller senare på ett eller annat sätt.
Vi vet också att ju senare vi agerar, desto större blir skadan, desto oåterkallelig blir processen och desto mer måste vi betala. Frågan är å ena sidan om vi är modiga nog att vara de första att agera och göra de nödvändiga uppoffringarna, och å andra sidan hur vi ska fördela ansvaret mellan de olika sociala och ekonomiska aktörerna.
Det aktuella lagstiftningspaketet visar att man i EU är beredd att agera. Tyvärr är det ett partiskt och inkonsekvent paket och det har inslag av dubbelmoral vad gäller genomförandet av åtgärderna. Paketet tillåter att vissa medlemsstater producerar mer utsläpp 2020 än det som fastslogs för 2010 i Kyotoavtalet. Samtidigt får andra medlemsstater som redan gör bra ifrån sig inte tillräcklig uppmuntran.
Varför blundar vi för det faktum att vissa medlemsstater inte bryr sig ett dyft om sina löften, medan andra samtycker till att göra enorma uppoffringar? Det är på samma sätt obegripligt att cementindustrin ska tvingas göra dubbelt så stora minskningar som avfallsindustrin eller transportindustrin. Herr minister! En modig regering är inte den som vågar tilldela företag hårda straff utan att var lika hård mot sig själv. En klok regering är inte den som för medborgarnas pengar utomlands enligt mekanismen för ren utveckling (CDM) - en klok regering investerar i stället i hemlandet och inom EU. Genom att ta fram nya rena tekniker för marknaden minskas vårt energiberoende.
Den rådande globala lågkonjunkturen är inte ett skäl att inte agera - tvärtom utgör den en möjlighet till genombrott. EU:s historiska ansvar och möjligheter innebär också att anta en nyskapande roll i denna tredje industriella revolution. Tack för er uppmärksamhet.
Guido Sacconi
- (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka mina ledamotskolleger, först och främst min grupps ordförande Martin Schulz som med rätta talade om överenskommelsen för förordningen om skyldigheten att reducera koldioxidutsläppen från motorfordon som uppnåddes förra måndagen.
Jag vill förklara varför jag skyndade på införandet av denna överenskommelse genom att så att säga trycka lite extra på gaspedalen, för att stanna kvar på biltemat. Jag gjorde det avsiktligt och i överenskommelse med det franska ordförandeskapet, som jag på detta informella sätt vill säga har gjort ett fantastiskt arbete. Jag gjorde det av två anledningar: för det första för att jag tyckte att det var viktigt att vi gjorde framsteg med paketet, åtminstone i en fråga, och för att visa att det verkligen är möjligt - svårt, men möjligt - att förena olika krav: att skydda miljön och bekämpa klimatförändringarna å ena sidan, och den ekonomiska dimensionen med konkurrenskraft och sociala frågor och sysselsättningen å andra sidan. Vi är medvetna om den rådande krisen i bilindustrin och att vi gör det här just nu sänder ett mycket viktigt budskap.
Jag satte dock foten på gaspedalen av en annan anledning också. Jag tyckte att det skulle vara mycket bättre om vi kunde färdigställa paketet före nästa veckas rådsmöte så att ingen skulle kunna lägga näsan i blöt, för att uttrycka mig rakt på sak. Ingen stats- eller regeringschef kommer att kunna röra förordningen. Jag talar till mina ledamotskolleger som precis som Chris Davies har kritiserat överenskommelsen och som inte har insett att det även skulle ha varit bättre om de andra paketen (till exempel Chris Davies paket) där allt redan är klart för en överenskommelse, redan hade färdigställts. Jag vill säga er en sak, herr Borloo, om ni tillåter mig en liten stund till: vi lyckas inte alltid uppnå enhällighet här, så fatta mod och låt inte det som hände i går med de förnybara energikällorna hända igen. Då lade ett land, tyvärr mitt eget, en vetoröst mot förslaget och omöjliggjorde därmed en överenskommelse.
Johannes Lebech
(DA) Herr talman! Det har varit fascinerande att vara med och förhandla om klimatpaketet, först i utskottet och sedan i trepartsmötena som jag deltar i i egenskap av skuggföredragande för direktivet om insatsfördelning. Här i parlamentet har vi varit mycket benägna att uppnå kompromisser och komma med idéer som kan förbättra kommissionens förslag. Vi är mycket medvetna om att om vi ska få en seriös efterföljare till Kyotoavtalet måste vi vara beväpnade med ett ambitiöst förslag när vi möts i Köpenhamn.
Nu väntar vi på rådet. Jag vill poängtera några huvudproblem. Det är viktigt att rådet förstår att om medlemsstaterna vill ha flexibilitet, måste det finnas en garanti för att målen uppfylls, vilket måste ske genom rapportering kombinerat med påföljder om de inte gör det. Tomma löften kommer inte att stoppa den globala uppvärmningen. Det måste även klargöras att vi inte bara kan köpa hela vår koldioxidminskning utifrån. I stället måste huvuddelen av våra insatser göras inom EU. Något annat vore varken seriöst eller trovärdigt om vi verkligen vill uppnå en internationell klimatöverenskommelse, eftersom ett sådant beteende kan tolkas som att vi säger att vi redan har gjort vår del och att vi inte kan göra något mer. Av samma anledning får vi inte förlora motivationen att modernisera energitekniken i EU, och i och med det här paketet måste vi se till att vi går mot en framtid där vi grundar vår energianvändning på energikällor som är koldioxidneutrala. Förra året förband sig EU:s stats- och regeringschefer att inta en ledande roll i klimatarbetet. Det innebär ett åtagande. Parlamentet är redo. Nu måste rådet visa sin vilja att uppnå resultat så att vi tillsammans kan glädja oss åt klimatpaketet som årets bästa julklapp.
Caroline Lucas
(EN) Herr talman! Jag delar den ilska och frustration som alla de som med rätta kritiserar personer i parlamentet och i rådet känner över att dessa personer försöker förstöra vårt åtagande att skapa ett ambitiöst energi- och klimatpaket.
EU ifrågasätter nu sitt eget åtagande om 30 procent genom att försöka kompensera för det mesta av sina egna minskningar, skära ner på auktionskraven för energisektorn och nästan alla andra industrier, införa normer för energieffektiva bilar som är sämre än i dagsläget och på ett brottsligt sätt avstå från att anslå medel för att solidariskt hjälpa utvecklingsländerna. Allt detta innebär att EU:s klimatpaket verkar mer och mer tomt och politikerna kommer inte att förlåtas för ett sådant oerhört misslyckat ledarskap.
Jag vill protestera mot något som har upprepats många gånger i dag. Vi måste inte välja mellan att tackla finanskrisen och att tackla klimatkrisen. Vi bör se finanskrisen som en möjlighet att totalt ändra vår inställning och vår ekonomi och göra den till en verkligt hållbar ekonomi som faktiskt kan ge miljövänliga såväl som ekonomiska fördelar. Detta är ett avgörande prov för hela EU som vi inte har råd att misslyckas med.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Herr talman! Dagens diskussion handlar om energi och miljöskydd. Växthusgasernas påverkan på klimatförändringarna är ett faktum, även om andra faktorer för närvarande underskattas.
Jag vill understryka att vi måste agera i den här frågan på global nivå. Vad kommer annars resultatet av våra drastiska utsläppsrestriktioner att bli om andra länder inte följer vårt exempel? Det kommer bara att leda till att EU-varor blir utan konkurrenskraft och till att våra marknader styrs av dem som inte har infört sådana restriktioner.
Vi måste även ta hänsyn till situationen i länder som Polen, vars el-industri till stor del bygger på kol. Det vore på plats att uppmärksamma de stora framsteg med koldioxidminskningen som de länderna har uppnått.
Energi- och klimatpaketet måste därför vara vettigt och samtidigt genomsyras av en solidaritetsanda. Det måste också vara nyskapande och stödja ekonomin och miljön samtidigt som säkerheten tryggas och framtiden tas i beaktande, något som är särskilt viktigt i dessa tider av kraftig lågkonjunktur.
Eva-Britt Svensson
Herr talman! I mars 2007 lovade EU:s regeringschefer att EU skulle minska sina utsläpp av växthusgaser med minst 20 procent fram till 2020. Det är ett åtagande som i och för sig inte är tillräckligt för att stoppa uppvärmningen vid den magiska gränsen 2º C, vilket forskningen säger oss att det krävs. Ändå var det ett löfte till våra medborgare och ett steg i rätt riktning. Det är därför som jag nu med stor oro ser att verktyget för att nå målet, klimatpaketet, blir alltmer kraftlöst för varje dag som går.
I måndags slöts en informell överenskommelse mellan det franska ordförandeskapet och parlamentets större grupper om hur vi ska minska koldioxidutsläppen från bilar. Resultatet kan sammanfattas väldigt enkelt: Business as usual för bilindustrin. Fullständigt obegripligt! Redan 1995 kom kommissionen med sitt förslag om att begränsa utsläppen med 120 g koldioxid. Nu, 13 år senare, skjuts målet upp ytterligare. Det är resultatet av alla kryphål i lagstiftningen i form av infasningen av såväl mängden bilar som måste uppfylla kraven som verkningslösa straffavgifter.
Jag blir också trött när jag hör hur man använder sig av den finansiella krisen som ursäkt för att inte ta sitt ansvar för klimatpåverkan. Bilindustrin har haft mer än ett decennium på sig att ställa om till en grönare teknik. Detta är inte ett resultat av den finansiella krisen, utan det är resultatet av en pågående överproduktion och en brist på omställning av bilindustrin.
Förhandlingarna om utsläppshandeln är också inne på sluttampen. Det ser inte ljust ut för klimatet här heller. Det gäller CDM-projekten. Självklart ska vi stödja klimatprojekt i utvecklingsländerna, men de måste vara utöver våra egna utsläppsminskningar och inte ersätta dem.
Sylwester Chruszcz
(PL) Herr talman! Under sken av fina miljöskyddsmål driver de rikaste staterna och företagen igenom ett klimatpaket som kommer att drabba de mindre rika EU-staterna. Under den rådande globala krisen attackeras gruv- och energiindustrin i länder såsom Polen, vilket förhindrar ekonomisk tillväxt och orsakar massarbetslöshet. Även jag är för att koldioxidutsläppen i EU och i resten av världen ska minskas, men inte till vilket pris som helst.
Vi kan inte stänga ner kolkraftverk eller kolgruvor från en dag till en annan. Det är inte för sent att arbeta fram en klok kompromiss som är godtagbar för alla stater. Men en sådan kompromiss är möjlig endast om man tar hänsyn till de nationella ekonomiernas speciella särdrag. Annars står vi inför en situation med diktat och orättvisor, och det kan vi inte gå med på.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Herr talman! Avskiljning och lagring av koldioxid (CCS) är bara en liten kugge i klimatpaketet. Men små kuggar och små hjul är också viktiga. Det är därför det är så viktigt att vi och EU bereder väg för uppbyggandet och grundläggandet av demonstrationsprojekten så att en helt ny industri, en övergångsteknik för koldioxidlagring, kan utvecklas utan att andra stora satsningar hamnar i skymundan.
Det finns tre stora demonstrationsprojekt i världen som har andra mål, nämligen att öka olje- och gasproduktionen. Vi behöver dock våra demonstrationsanläggningar i EU eftersom vi är ansvariga för gruvor och teknik, men även för det regelverk som vi måste inrätta i EU när gruvorna har stängts.
Vi har finansieringsproblem, åtminstone sägs det så. Jag tror inte att det här är verkliga problem. Vi reserverar fortfarande 1 800 miljarder euro för företagen och bankerna för att få igång affärerna. 1 800 miljarder, men vi har inte 10 eller 5 miljarder till att prova nya tekniker som skulle kunna vara av världsomspännande betydelse.
Jag kom nyss tillbaka ifrån Kina. Där talade vi om CCS-teknik och att Kina ska producera 60 procent av sin energi från kol i framtiden. Sydafrika, Amerika, USA och Ryssland behöver alla de här teknikerna och i EU lyckas vi inte få igång dem. Enligt mig bör vi tillsammans med rådet anstränga oss för att få medel genom vilket instrument som helst, ETS eller annat, så att vi globalt kan gå i bräschen för just den här tekniken.
Dariusz Rosati
(PL) Herr talman! Klimatförändringarna är en av mänsklighetens största utmaningar. EU har utvecklat ett ambitiöst program för att minska koldioxidutsläppen med 20 procent fram till 2020 genom att förbättra energieffektiviteten och öka andelen förnybara energikällor.
Planerna visar att EU vill leda världen i kampen mot klimatförändringarna, men EU är inte en ö och kan inte agera på egen hand. Om vi inte övertygar våra partner runt om i världen om att göra lika ambitiösa förändringar som vi, kommer vi inte att kunna tackla det här problemet hur mycket vi än anstränger oss.
Ändringsförslagen måste utformas på ett effektivt sätt så att kostnaderna, som ändå kommer att bli enorma, kan sänkas och på så sätt minska den enskildes börda. När vi utvärderar kommissionens förslag inom detta ramverk vill jag påpeka två faror.
När energiproducenter måste köpa koldioxidutsläppsrätter på auktion, kommer det för det första att leda till en markant ökning av energipriserna, särskilt i de länder där kol spelar en större roll i elproduktionen. Detta kommer att få en negativ effekt på hushållsekonomin och konkurrenskraften i de länderna. Problemet kan delvis lösas med ett riktmärkessystem. Genom denna metod belönas den mest effektiva lösningen inom bränslekategorin och möjliggör därmed att målet om koldioxidminskningar kan uppnås till en betydligt lägre kostnad.
För det andra favoriserar det nuvarande förslaget om ett fördelningssystem för utsläppsrätter starkt industrier som riskerar koldioxidläckage på bekostnad av värme- och elgeneratorer. Det ger faktiskt de rikare länderna en privilegierad ställning, vilket inte verkar vara en rättvis lösning.
Fördelningssystemet bör utformas på så sätt att mindre rika länder inte förlorar mot de rikare länderna. Det mest rättvisa systemet vore ett som fördelar auktionsintäkterna på grundval av bruttonationalprodukten.
Jag uppmanar kommissionen och rådet att hitta en lämplig kompromiss så att strävan att uppnå målen inte urholkar våra ekonomiers konkurrenskraft och inte leder till att levnadsstandarden försämras.
Fiona Hall
(EN) Herr talman! Tack vare föredragandens beslutsamhet har vi gjort stora framsteg i förhandlingarna om förnybar energi. Det var en besvikelse att inte nå en full överenskommelse i går kväll, men klausulen i fråga handlar inte bara om att behålla målet om 20 procent fram till 2020 oförändrat: parlamentsledamöterna har arbetat hårt och länge för att se till att det finns rättssäkerhet i de flexibilitetsmekanismer som medlemsstaterna kan använda för att uppnå sina mål om förnybara energikällor. En översyn av flexibilitetsmekanismerna 2014 riskerar att rasera allt det fina arbetet. Det riskerar att undergräva den storskaliga utvecklingen med förnybara energikällor och ”gröna arbetstillfällen” som lovar en pånyttfödelse för europeiska regioner som min egen region, nordöstra England. Därför kan vi inte böja oss för något som endast en medlemsstat insisterar på.
Många positiva framsteg har dock gjorts för direktivet om förnybar energi. Vi har åstadkommit en stark text om biobränslen, och ytterst kommer nu en förändring i indirekt markanvändning att ingå på parlamentets insisterande. Jag är även nöjd med att medlemsstaterna kommer att uppmanas att arbeta för energieffektivitet för att lättare kunna uppnå målen om förnybar energi.
Nu måste vi kraftfullt stödja direktivet om förnybar energi, och även hela klimatpaketet. Lagstiftningen måste fungera bra för EU, men den måste även fungera som ett starkt erbjudande i de globala förhandlingarna.
Marie Anne Isler Béguin
- (FR) Herr talman! EU har varit en pionjär förut och vill fortsätta att agera brohuvud i Köpenhamn.
Världen bevakar oss naturligtvis i dag, men blickarna riktas även mot Obama-administrationen. Vi gör rätt i att fråga oss om han gör ett bättre arbete, eftersom vi fortfarande inte räcker till på området. Vi är otillräckliga när det kommer till förorenare och även när vi slutligen lämnar förhandlingarna om energi- och klimatpaketet till medlemsstaterna. Personligen har jag tappat allt hopp. Vi har varnat för detta under en lång tid till ingen nytta. På andra sidan Atlanten har världens största utsläppsstat meddelat att deras utsläpp kommer att minska till 1990 års nivåer fram till 2020, med andra ord en minskning med 60 procent. Dessutom vill man auktionera 100 procent av utsläppsrätterna direkt. Jag frågar er: vad är det för fel med det? Naturligtvis klappar vi oss själva på axeln för våra stora ansträngningar, även om vi vet att vi inte kommer att kunna uppfylla de krav som vetenskapsmännen i FN:s klimatpanel ställer.
I USA har fackföreningar stått bakom övergången till en koldioxidsnål ekonomi. Detta borde verkligen inspirera våra producenter som är upptagna av att utnyttja miljö- och finanskrisen till att avskeda personal efter att i många år ha tjänat pengar som inte har delats ut bland de anställda. I många år har de förhandlat om frivilliga överenskommelser om förorening, och det har varit ett lika stort misstag.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Herr talman! Stora klimatförändringar orsakas av värmeutstrålning från solen som förser vår planet med cirka 96 procent av sin värme. Höga koldioxid- och metangasutsläpp har en skadlig inverkan på miljön och måste därför minskas.
Ett sätt att ta sig ur detta dödläge är att genomföra radikala tekniska och organisatoriska åtgärder för att sätta fart på utvecklingen av förnybara energikällor, utveckla den rena energin och skynda på all verksamhet som främjar energieffektivitet och energibesparing.
Detta kommer utan tvekan att kräva en omstrukturering av utgifterna och att anslagen till dessa åtgärder är rörliga, men det får inte leda till en drastisk ökning av elpriserna. Det skulle inte godtas av EU:s medborgare eller EU:s industri. Därför kräver den nuvarande versionen av paketet en omfattande omarbetning.
Martin Callanan
(EN) Herr talman! Det gläder mig att få möjlighet att bidra till dagens debatt. Jag hade stor del i Guido Sacconis betänkande om koldioxidutsläpp från bilar på PPE-DE-gruppens vägnar och jag deltog i trepartsmötet. Jag vill visa min uppskattning för Sacconis arbete med att få till stånd en överenskommelse om denna lagstiftning. Jag kan meddela att PPE-DE-gruppen i går kväll kom överens om att vi ska stödja förslaget till överenskommelse i plenaromröstningen.
Den lagstiftningen har nu godkänts och det gör att vi kan uppmuntra fordonsindustrin att börja framställa renare, grönare och effektivare bilar, förhoppningsvis på ett hållbart sätt som inte minskar sysselsättningen eller tillväxten i industrin. Precis som Fiona Hall representerar jag den nordöstra delen av England och i min region finns många tusentals arbeten som är beroende av fordonstillverkningsindustrin. Jag hoppas att denna lagstiftning inte kommer att påverka dem.
Jag vill säga några ord om utvecklingen. Jag har varit särskilt orolig över att man under arbetet med lagstiftningen har hastat igenom både rådet och parlamentet med en ibland onödig brådska. Många gånger fick vi ta emot den sextiosidiga dokumentationen bara en timme innan de formella trepartsmötena skulle äga rum. Till och med före det slutliga trepartsmötet i måndags lade kommissionen fortfarande fram tekniska ändringsförslag till ordalydelsen bara några minuter innan förhandlingarna började.
Jag tycker inte att det här är ett bra sätt att arbeta. Jag tycker att det är dåligt att denna mycket viktiga lagstiftning inte har granskats särskilt noggrant vare sig i rådet eller i parlamentet. Jag har förstått att så även är fallet med några av de andra ärendena. Jag tycker att det verkligen är viktigt att lagstiftningen granskas noggrant och att alla får möjlighet att delta i debatten. Vi måste se till att denna mycket viktiga lagstiftning blir rätt så att vi slipper upptäcka misstag i framtiden.
Hannes Swoboda
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag fick äran att svara på ordförande Barrosos förslag till klimatpaket på min grupps vägnar. Då sade jag att jag stödde de miljöpolitiska målen helhjärtat för min grupps räkning. Det gör jag fortfarande. Vi kan inte ändra oss om detta. Jag nämnde dock redan då problemet med koldioxidläckage och det stod klart för mig då att kommissionen inte har arbetat tillräckligt med den här frågan. Nu måste vi komma i kapp.
Jag vill tacka ordförandeskapet för att man verkligen försökt att hitta lösningar tillsammans med parlamentarikerna. Det här handlar inte om att ge upp målen, utan det handlar om att ge de industrier som använder den senaste miljötekniken en lämplig inledande fördel också, och inte om att få dessa industrier att lämna EU tillsammans med sina arbetstillfällen och miljöförorening.
Det riktmärkessystem som nämndes tidigare måste även utformas på ett lämpligt sätt. Det är också en fråga om att möjliggöra en tillförlitlig planering. Det finns liten mening med att inrätta det systemet nu för att sedan skjuta upp genomförandet i flera år tills kommissionen är färdig med detaljarbetet. Företagen behöver tillförlitlig planering så att de även kan investera nu.
En sista mycket viktig punkt: avkastningen från ökningarna bör återanvändas i miljöarbetet, antingen i vår egen industri, så att den kan moderniseras för att man ska kunna ta itu med miljöproblemen, eller också utanför EU. Jag tycker inte att finansministrarna ska tillåtas försvinna med de pengarna. De måste användas till miljöskydd.
Holger Krahmer
(DE) Herr talman! EU:s miljöpolitik måste matchas mot verkligheten. EU:s ekonomi kollapsar och här diskuterar vi hur vi ska kunna sätta upp ytterligare hinder för vår industri.
Utsläppshandeln är tänkt att leda till minskade utsläpp, men först och främst kommer den att öka kostnaderna. Detta ökar risken för att arbetstillfällena exporteras. Samtidigt iakttar resten av världen oss med ro. Kina behöver egentligen bara avvakta lite innan stål kommer att produceras där i stället för i EU.
Det är inte för inte som 11 000 stålarbetare demonstrerade i Bryssel den här veckan för att behålla sina arbeten. Jag välkomnar starkt det som Hannes Swoboda just sade om riktmärkessystemet, men socialdemokraternas insikt kom mycket sent.
Jag är övertygad om att vi överskattar vår betydelse gravt om vi tror att vi kan påverka det globala klimatet genom politiska åtgärder. Under 2000-talet kommer de som har intelligenta svar på dessa två frågor att bli framgångsrika: Var kommer vår energi ifrån och hur använder vi den på ett effektivt sätt? En politik som bygger på att man ideologiskt undviker koldioxid, som den som vi för närvarande driver i EU, blir kostsam och kommer inte att leda till framgång.
Angelika Niebler
(DE) Herr talman, herr rådsordförande, ärade kommissionsledamöter, kära kolleger! Jag tror att klimatpaketet är på rätt väg. I dag vill jag bara använda mina två minuters talartid till att diskutera utsläppshandeln, eftersom det ämnet ligger mig varmast om hjärtat.
Låt mig blicka mot USA. Vad gör amerikanarna? Barack Obama har presenterat sin plan ”New Energy for America”. När man läser den blir man glad, för målen i planen är desamma som våra. Minskning av växthusgasutsläppen till 2020, ökning av andelen förnybara energikällor, minskning av energikonsumtionen, minskning av oljekonsumtionen och en miljon nya laddningsbara hybridbilar fram till 2015. Dessa är alla projekt och målsättningar som vi är mycket välbekanta med och som man inte kan göra annat än stödja.
Den stora frågan är dock: Hur ska amerikanarna genomföra detta? Det är även här den stora skillnaden ligger jämfört med det vi gör i EU. Amerikanarna investerar stort i sin industri. Den amerikanska regeringen tar fram ett ekonomiskt återhämtningsprogram värt 500 till 700 miljarder US-dollar och säger att större delen av dessa pengar kommer att gå till utvecklingen av förnybar energi och grön teknik. När man tittar på detaljerna i deras valmanifest, ser man att det talas om miljarder i stöd till industrin så att den verkligen kan komma upp i världsmarknadsnivå.
Vad gör vi? När jag ser på utsläppshandeln, ser jag att vi skattebelägger vår industri med 70 miljarder euro per år. 70 miljarder euro ytterligare i skatt för vår industri. Jag tycker att frågorna om hur vår industri ska kunna förbli konkurrenskraftig och hur vi ska kunna hindra våra arbeten från att försvinna från EU är berättigade.
Jag stöder endast de bestämmelser i klimatpaketet som garanterar att vi inte drabbas av koldioxidläckage och att vår inhemska industri behålls inom EU.
(Applåder)
Atanas Paparizov
(BG) Jag vill påpeka att för mig och mina kolleger är det viktigt att ett resultat uppnås i samtalen om klimatet och energin så att EU kan inta en ledande position i samtalen för en internationell överenskommelse. Samtidigt är jag ledsen över att behöva uttrycka besvikelse över att någon utveckling inte har skett i en av de viktigaste frågorna för länderna i centrala och östra Europa, och det är det rättvisa erkännandet av deras ansträngningar att minska utsläppen från tiden efter Kyotoprotokollets undertecknande fram till i dag. Jag tycker att man bör hitta en lösning som inom ramen för kompensationsmekanismen även tar hänsyn till de insatser som de här länderna har gjort med tanke på att frågorna om omstrukturering av deras ekonomi och deras ekonomiska utveckling har varit mycket aktuella de senaste åren.
Det gläder mig att Jean-Louis Borloo nämnde mötet som ska hållas nästa vecka. Det kan leda till en utveckling i frågan. När det gäller handelskvoter för elenergi är det mycket viktigt att det tas hänsyn till integreringen av den sektorn i olika länder. I vissa länder förekommer det långfristiga överenskommelser och därför är en gradvis integrering av kvoterna en bra lösning i de länder där marknaden inte har integrerats tillräckligt med systemet för utsläppshandel. Jag insatserna för att försöka hitta en lösning på koldioxidutsläppen, och jag tror att kommissionens uppdaterade information om detta kommer att bidra till en lösning som kan skydda industrin i de länder som konkurrerar med grannländer utanför EU.
Adina-Ioana Vălean
(EN) Herr talman! EU har möjlighet att bli en global ledare i kampen mot klimatförändringarna och det är vad våra medborgare förväntar sig av oss. Det är därför viktigt att nå en överenskommelse om klimatpaketet vid första behandlingen, inte bara för att uppfylla de förväntningarna men även för att kunna åka till Köpenhamn med en enad ståndpunkt. Jag vill tacka mina kolleger som har arbetat långa dagar för att försöka uppnå det.
Det är viktigt att vi håller oss till våra ambitiösa målsättningar, men samtidigt kan vi inte ignorera finanskrisens dramatiska inverkan på konkurrenskraften i EU:s industri som har påverkats starkt. Med tanke på den nya ekonomiska situationen är det ännu viktigare att överväga ett större urval av industriella infrastrukturer i medlemsstaterna och det bör noteras att några av dem har genomgått en snabb och storskalig omorganisation och modernisering.
Det är därför vi måste erbjuda medlemsstaterna och industrierna en rimlig och lämplig flexibilitet så att de kan uppnå målet att minska koldioxidutsläppen.
Anders Wijkman
(EN) Herr talman! Samtidigt som vi diskuterar minskningar med 20 procent, eller som bäst 30 procent, fram till 2020 talar fler och fler forskare om för oss att vi måste göra bättre ifrån oss än så. Anledningen är den senaste forskningen som presenterades efter FN:s klimatpanels rapporter. Budskapet är att klimatet förändras snabbare och att situationen är allvarligare än vad forskarna trodde för bara några få år sedan.
Den mest alarmerande nya informationen rör samspelet mellan klimatsystemet, haven och ekosystemen på jorden. Haven och växtligheten på land har kamouflerat uppvärmningen genom att absorbera mer än hälften av människans utsläpp hittills. Denna kapacitet är nu hotad på grund av den globala uppvärmningen och den förvärras ytterligare av överanvändandet och förstörelsen av de stora ekosystemen, särskilt skogarna. Vi kan kontrollera utsläppen, men vi har ingen kontroll över jordens positiva respons. Därför är våra insatser enligt min mening för små. Vi måste likväl ta ett beslut i förhoppning om att kunna öka våra insatser stegvis tillsammans med resten av världen.
När det gäller paketet, oroar det mig att auktionssystemet ifrågasätts. Vi behöver auktionerna för att kunna inspirera nyskapande och för att få fram pengar till välbehövligt stöd för anpassning och gröna investeringar i utvecklingsländerna. Jag är även bekymrad över de föreslagna kompensationsnivåerna. Enligt min mening innebär det att vi skjuter upp den nödvändiga teknikövergången i vår del av världen.
Jag har varit särskilt inblandad i förhandlingarna om förnybara energikällor. Det svåraste området har varit hållbarhetskriteriet. Vi fick ett genombrott i går kväll med rådet i frågan om mer långtgående växthusgasminskningar när biobränslen används och i frågan om att inkludera påverkningar på indirekt markanvändning i livscykelanalysen. Jag tycker att det är ett tecken på ansvarstagande.
Jag har en sista anmärkning. Frågan om klimatförändringarna skiljer sig från alla andra frågor som vi diskuterar. Vi kan förhandla om budgeten på detaljnivå, men vi kan inte förhandla med naturen.
Libor Rouček
- (CS) Mina damer och herrar! Energi- och klimatpaketet som vi debatterar i dag utgör en kompromiss. Det är en kompromiss mellan intressen inom industrin, behovet av att skydda miljön och naturligtvis behovet av sysselsättning och skyddet av sysselsättningen i EU, vilket har blivit en mer akut fråga mot bakgrund av den rådande finanskrisen. Energi- och klimatpaketet utgör även en kompromiss mellan EU:s industriländer och de länder i EU där industrin inte har en lika viktig roll. Precis som alla bra kompromisser, bygger denna på rimliga eftergifter från alla parters sida. Jag tror starkt på att vi kan nå en kompromiss som passar alla medlemsstater, gamla som nya, stora som små, med utvecklad såväl som mindre utvecklad industri, oavsett om det är i västra, östra, norra, södra eller centrala EU. När allt kommer omkring kommer detta ur överenskommelsen om de föreslagna förordningarna om koldioxidutsläpp från fordon och överenskommelsen om direktiven om förnybar energi.
På många områden i livet utgör EU en modell i andra regioner i världen. Detta gäller även energi- och klimatpolitiken. Det ligger i vårt intresse att anta energi- och klimatpaketet så fort som möjligt och inta en ledande roll tillsammans med den nya amerikanska administrationen nästa år i Köpenhamn.
Samuli Pohjamo
(FI) Herr talman! Att bättre utnyttja de förnybara energikällorna och främja hållbar utveckling är positivt för regionerna. Det kommer inte bara att påverka klimatet på ett positivt sätt utan även att skapa nya arbeten där och förbättra tillgången på energi. Man måste dock ta större hänsyn till skillnaderna mellan regionerna. Till exempel måste det kalla klimatet i norr och skogsindustrins stora betydelse få större plats i de slutliga besluten. Jag vill även påpeka att det finns många uttorkade myrar i norr, där det virke som produceras och den torv som utvinns på ett hållbart sätt är extremt viktiga för energiproduktionen där. Jag hoppas att även detta beaktas när besluten ska tas.
Jerzy Buzek
(PL) Herr talman! Jag vill gratulera det franska ordförandeskapet till det hårda arbete som har ägnats åt energi- och klimatpaketet. Framför allt vill jag tacka ordförandeskapet för att man har lyssnat på parlamentets återkommande kommentarer som inte har tagits på tillräckligt stort allvar tidigare.
Kära kolleger! EU har lyckats sköta sitt arbete under mycket svåra omständigheter. Nu står vi återigen inför en svår tid. Det är viktigt att vi lyssnar på varandra och att vi är öppna för olika argument. Det har vi alltid lyckats med.
Jag vill även ta tillfället i akt och lugna Claude Turmes. För mitt eget lands del, är vi helt redo att anta paketet så snart som möjligt. Parlamentet är fullt medvetet om ändringsförslagen. De hotar inte på något sätt paketets huvudmål, nämligen att minska utsläppen.
Vi behöver utan tvekan ett klimatpaket, och vi behöver det så snart som möjligt. Inget land vet detta bättre än Polen. Vi är ansvariga för förhandlingarna inom klimatkonventionen och vi är medvetna om att utan ett paket kommer vi inte att kunna göra framsteg i de globala förhandlingarna. Jag tänker mig ett paket som uppfyller alla föreslagna målsättningar. Jag upprepar: alla målsättningar fram till 2020, men som passar EU:s ekonomi bättre.
Endast ett sådant paket kan vara en modell för andra, och det är ett sådant paket vi ser framför oss. Dessutom kommer endast en stark ekonomi som är fri från hot att kunna investera i miljöskydd. Om vår ekonomi försvagas, var ska då resurserna till att bekämpa klimatförändringarna komma ifrån? Det är därför denna diskussion är så viktig och det är viktigt att vi lyssnar på varandras argument.
Riitta Myller
(FI) Herr talman! Jag vill understryka det som många talare redan har sagt, nämligen att nu när vi talar om de beslut som diskuteras måste vi komma ihåg att det endast kommer att leda till ett genomförande av de beslut som stats- och regeringscheferna tog tillbaka i mars 2007. Dessutom måste vår ambition vara att genomföra de beslut som redan har tagits.
Det som kommissionsledamot Stavros Dimas sade här om förhållandet mellan ett flexibelt och ett effektivt genomförande är därför extremt viktigt. Vi måste agera inom EU och jag vill visa mitt stöd för föredraganden Satu Hassi när hon säger att det är vår plikt att fatta beslut inom EU. Endast på så sätt kan vi uppnå det som många av oss talar om, nämligen att vinna över finanskrisen genom miljövänliga förändringar och genom att investera i ny teknik och ny utveckling. Om vi inte ser till att kraven gäller även för oss, kommer industrin inte att få incitament till att börja utveckla ny teknik. Det gör mig därför något bekymrad att vi ska tillåta vissa länder särskild flexibilitet, eftersom de då i värsta fall kommer att förlora på det. De kommer nämligen inte att få samma tekniska fördelar som de andra EU-länderna.
Mariela Velichkova Baeva
(BG) En långsiktig oavbruten politik på nationell nivå och EU-nivå för användning av energi från förnybara källor och långsiktiga oavbrutna investeringar är de viktigaste lösningarna för en hållbar utveckling på den gröna energimarknaden och för att uppnå målen för 2020 på ett ekonomiskt effektivt sätt. För att kunna använda de många olika gröna teknikerna behövs många olika instrument. Om det ska ske i form av skattesystem, investeringsbidrag eller annat beror på utvecklingsnivån och om alternativa källor används. Detta måste ske utan att konkurrensen mellan olika marknadsaktörer i energisektorn tar skada. En sådan komplicerad strategi skulle kunna påverka minskningen av skadliga utsläpp och även energisäkerheten. Det är ett grundvillkor för att ekonomin ska kunna fungera effektivt och för att våra medborgare ska få sinnesro.
Françoise Grossetête
- (FR) Herr Borloo, herr Piebalgs, herr Dimas, mina damer och herrar! Till att börja med vill jag gratulera det franska ordförandeskapet till det hårda arbete som gjorts för att slutföra klimatpaketet.
Men vad dyker upp i förhandlingarna just när vi diskuterar klimatförändringarna om inte finanskrisen? Det är just finanskrisen och en minskad användning av våra naturresurser som kan leda till en verkligt hållbar industriell revolution.
Jag säger därför ”ja” till tre gånger tjugo-målet, ”ja” till rena motorer, ”ja” till förnybar energi med olika energikällor, men ”nej” till koldioxidläckage och ”nej” till omlokaliseringar. Vi måste därför stödja forskning och nyskapande samt hjälpa våra företag och vår ekonomi att komma igenom denna övergångsperiod på ett så smärtfritt sätt som möjligt.
Arbetet med överenskommelsen om koldioxidutsläpp från bilar utfördes väl, även om jag tycker att utformningen av påföljderna fortfarande är bristfällig. Beträffande avskiljning och lagring av koldioxid, väntar vi på överenskommelsen om finansieringen. Beträffande utsläppsrätterna, är det viktigt att hitta en rättvis och realistisk väg att gå. Att införa tröskelvärden välkomnas. Vi vet dock att det fortfarande återstår mycket arbete. Att nå en överenskommelse vid första behandlingen är mycket viktigt. Våra företag och industrier förväntar sig att bli informerade om framtida överenskommelser eftersom de måste planera sina investeringar.
Vad skulle folk säga om EU om vi inte får till stånd en överenskommelse före årsskiftet? Vi i EU som gärna tror att vi är så exemplariska i kampen mot klimatförändringarna. Vi som är så ambitiösa i denna kamp. Jag vågar inte tänka på hur absurt det skulle vara om EU misslyckades med att nå en överenskommelse men samtidigt försökte övertyga alla i Köpenhamn nästa år om att det är det rätta.
Jag vill därför önska det franska ordförandeskapet lycka till och än en gång gratulera till det arbete som utförts hittills.
Edite Estrela
(PT) Herr talman! Klimatförändringarna är vår tids största problem. Vi måste agera nu för att kunna bromsa den globala uppvärmningen. Konferensen i Köpenhamn är vår sista chans att undvika en kollaps i en tid när det kommer positiva signaler från Förenta staterna. Nu när Barack Obama har valts till president, måste EU presentera ett trovärdigt och ambitiöst förslag för att kunna mobilisera andra regioner.
Frågan om insatsfördelningen är något som jag har följt noggrant i egenskap av skuggföredragande för den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och som jag hoppas att vi kan nå en överenskommelse om. Jag tycker att medlemsstaterna måste ta på sig att minska koldioxidutsläppen internt och inte bara på bekostnad av krediter utifrån. Den ekonomiska krisen är inte ett resultat av miljöpolitik som några här påstår - den orsakades av vanskötsel och det är förmodligen en fråga för polisen i stället för en politisk fråga.
EU gör sitt arbete och vi kan bara hoppas att rådet gör detsamma utan att ge efter för nationell själviskhet och falska argument. Att utveckla nya tekniker medför möjligheter för ekonomin och sysselsättningen.
Herr rådsordförande, kära ledamotskolleger! Jag avslutar med en vädjan om att vi alla ska anstränga oss för att nå en överenskommelse vid första behandlingen. Världen behöver en internationell överenskommelse och medborgarna förväntar sig att vi agerar.
Vladko Todorov Panayotov
(BG) Klimatet förändras till och med snabbare än man tidigare förutsett. Om EU vill vara en ledare på FN-mötet i Köpenhamn 2009 i arbetet med nå en global överenskommelse för att på allvar kunna bekämpa klimatförändringarna efter 2012, måste växthusgasutsläppen minskas inom EU. För att de nya medlemsstaterna ska kunna uppnå effektiva minskningar av de skadliga utsläppen, skulle det vara bra att överväga en stegvis tillämpning av en 100-procentig auktion inom elproduktionssektorn samt förlänga övergångsperioderna. De nya medlemsstaterna är fortfarande till stor del beroende av kol som huvudsaklig energikälla. I de här staterna sker övergången till alternativa energikällor långsammare och därför kan tuffa åtgärder för att minska de skadliga utsläppen få oönskade sociala följder. Jag uppmanar kommissionen och rådet att ta hänsyn till Kyotoprotokollets förpliktelser fram till nu och varje enskild medlemsstats beredskap så att åtgärderna kan ge resultat.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Herr talman! Jag vill först och främst tacka alla som har talat, inklusive kommissionen, ordförandeskapet och mina kolleger, för det arbete som har gjorts och deras vilja att ta itu med detta problem.
Jag börjar med att ta upp fyra punkter som jag tror är grundläggande för att kunna tackla problemet. Den första är att vår kolanvändning ständigt ökar på grund av uppenbara skäl, nämligen att stora områden av världen utvecklas på ett sätt som inte har skett tidigare. Den andra är att resultatet av denna ökade kolanvändning är ökade koldioxidutsläpp. För det tredje får vi inte glömma att industriernas konkurrenskraft nu mäts globalt. För det fjärde och sist men inte minst: vi får aldrig glömma att när vi talar om ekonomin talar vi framför allt om människor. Om ekonomin mår bra, kommer nämligen också människorna att må bra. Annars får vi en motsatt situation.
De två senare punkterna betyder att konkurrenskraften i EU:s industri inte får ta onödig skada i denna särskilt svåra tid när det inte finns några internationella regler och krav som är tillämpliga på samma slags industrier på andra platser i världen. De två första punkterna betyder att vi behöver en realistisk, genomförbar och därmed effektiv internationell överenskommelse som inkluderar de stora koldioxidutsläppsländerna som därmed även är stora kolanvändare. Utan en sådan överenskommelse kan vi inte uppnå huvudmålet på ett effektivt sätt, det vill säga att minska koldioxidutsläppen.
I grund och botten handlar ledarskap om att föreslå en plan som kan hjälpa oss att uppnå våra mål. Resten handlar inte om mycket mer än fantasi.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Inget av EU-länderna har hittills stått inför så stora problem som de som kommer att drabba Litauen om ett år. Jag syftar på problemen inom kraftindustrin. Enligt anslutningsavtalet till EU kommer Litauen att tvingas stänga ner kärnkraftverket Ignalina som producerar omkring 70 procent av landets elbehov. Kommissionens förslag till Litauen innebar en liten ökning av växthusgasutsläppen jämfört med 2005 godkändes, men i förslaget tar man inte hänsyn till följderna efter stängningen av kärnkraftverket. Efter det kommer Litauens kärnkraftverk att generera nästan dubbelt så mycket sådana gaser. Efter 2009 kommer Litauen att vara det enda av de nya medlemsstaterna som saknar utsläppsrätter. Allt detta kommer att påverka industrin och hela ekonomin negativt, och även privata konsumenter. Det förväntas att elpriserna kommer att fördubblas jämfört med i dag, eller kanske stiga ännu mer.
Den växande användningen av fossila bränslen kommer att öka utsläppen med fem miljoner ton varje år. Därför hoppas Litauen på att beviljas undantag från reglerna för utsläppshandelssystemet för årliga utsläppsrätter med ungefär lika många utsläppsrätter som inte har sålts fram till ett nytt kärnkraftverk har byggts. Klimatpaketet är extremt viktigt och känsligt. Jag förstår att varje land har sina egna problem och förutsättningar. Det vore mycket tråkigt om undantagskrav kullkastade detta ömtåliga dokument som är så nödvändigt för EU och hela världen. Situationen i Litauen är emellertid verkligen dramatisk och även unik med tanke på att vi inte är anslutna till Västeuropas elnät. Jag uppmuntrar deltagarna i trepartsmötet att ta hänsyn till detta.
John Bowis
(EN) Herr talman! Vi fokuserar nu på huvudproblemen och jag tycker därför att vi gör framsteg. Men ni har inte hört den röst i dag som jag tycker att ni borde höra, nämligen låginkomstländernas röst. Några av oss har nyss kommit tillbaka från AVS-mötet i Papua Nya Guinea och vi vet att låginkomstländerna är de största offren för vår tidigare tillväxt och de behöver vårt stöd.
Stillahavsöarna håller bokstavligen talat på att sjunka ner i havet. Den globala uppvärmningen medför nya sjukdomar, moskiter som bär på malaria och denguefeber i området. Vi får gång efter annan brev från EU:s yttre kustområden med samma budskap. De är i akut behov av att vi agerar och ger även dem vårt stöd.
På AVS-mötet diskuterade vi konsekvenserna om vi skulle misslyckas med att förebygga och hantera klimatförändringarna. Även om vi uppfyller vårt mål om 2 grader, skulle det innebära en fjärdedels minskning av vattenförsörjningen, en tioprocentig minskning av skördeavkastningen, 50 miljoner fler människor som riskerar malaria, 10 miljoner fler människor som kan drabbas av kustöversvämningar samt en dramatisk ökning av lungsjukdomar, hjärtkärlssjukdomar och smittspridande sjukdomar, hudcancer och synproblem.
Om de misslyckas, misslyckas vi. Deras sjukdomar är redan våra sjukdomar. Deras utvandring blir vår invandring. Deras desperation kan leda till ännu mer desperation när de strömmar in över våra gränser, och det är för vår skull såväl som för deras som vi måste hjälpa dem att göra framsteg och att göra det fort.
Britta Thomsen
(DA) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig börja med att tacka vår föredragande herr Turmes för hans imponerande arbete i samband med direktivet om förnybar energi. Jag vill även tacka parlamentets olika sekretariat, rådgivare och assistenter. Tyvärr lyckades vi inte slutföra förhandlingarna med rådet i går kväll även om vi från parlamentets sida siktade på en överenskommelse och var redo att göra eftergifter. Det krävs dock som ni vet två villiga parter för att nå en överenskommelse. I egenskap av föredragande för den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet för detta direktiv såg jag fram emot att stå här denna morgon med ett färdigförhandlat paket. Ett paket som tydligt bar våra fingeravtryck. Detta direktiv kommer att revolutionera EU:s energipolitik. Det kommer att göra det möjligt att få ett slut på ett mer än hundra år långt beroende av olja och gas. Det är ett beroende som har skadat vår miljö och orsakat krig, oroligheter och ojämlikhet i hela världen. Det är därför viktigt att vi nu får sätta den sista punkten i denna överenskommelse.
Vi har redan sett till att tydliga och starka hållbarhetskriterier kommer att fastslås för produktionen av biobränslen för våra bilar. Vi har sett till att den omfattande energianvändningen i byggnader kommer att begränsas och vi har sett till att producenter av vindkraftverk och solceller kommer att få garantier för att EU investerar i förnybar energi. Det sista hindret är att vi måste stå fast vid alla bindande mål till 2020. Problemet är att en ensam medlemsstat står i vägen för en överenskommelse. Allt jag kan göra är därför att starkt vädja till rådet att omvärdera sin ståndpunkt så att EU kan få det energiavtal som vi har så stort behov av.
Gunnar Hökmark
Herr talman! Det är en av Europas och Europeiska unionens viktigaste uppgifter att nu se till att vi får ett internationellt åtagande att göra allvar av de globala målen när de gäller klimatpolitiken. Det blir också en av det svenska ordförandeskapets viktigaste uppgifter att vid Köpenhamnsmötet se till att vi får detta internationella åtagande.
Jag tror att det kan vara viktigt när vi diskuterar dessa frågor att komma ihåg att framgång i Köpenhamn, med brett internationellt åtagande, innebär långt mycket mer än de olika detaljer i paketen som vi nu diskuterar. Det är därför som det är så viktigt att se till att vi nu får ett klimatpaket på plats som lever upp till de mål som vi har ställt upp.
Jag tror det är viktigt att vi är pragmatiska när de gäller de olika medlen. Om vi är pragmatiska med de olika medlen och samtidigt ser till att vi uppnår målen, då garanterar vi nämligen också att vi får en bred uppslutning kring det som behöver göras och att det finns en uthållighet i de olika medlemsstaternas vilja att leva upp till de olika åtaganden som finns. Detta är det viktiga, och det är med det perspektivet som vi går vidare när det gäller olika typer av insatser.
Jag vill understryka att vi också måste vara tydliga i fråga om en sak, nämligen att vi alltid måste skapa utrymme för de insatser som ger bäst resultat. Det innebär att vi måste skapa utrymme för att kunna göra investeringar i andra länder där resultaten blir störst. Det innebär inte mindre krav på oss själva, men det innebär att vi måste vara på det klara med att det som vi kan göra för att hjälpa till i andra länder måste stå i förgrunden.
Slutligen, de resurser som nu frigörs genom auktioner bör tillfalla medlemsstaterna för olika åtgärder i de olika länderna.
Dorette Corbey
(NL) Herr talman! Känslorna svallar nu när vi håller på att slutföra klimatpaketet. Vissa hävdar att vi borde vänta med att ta itu med klimatet, åtminstone tills finanskrisen är över, men det är ingen bra idé. För det första är det absolut nödvändigt att vi agerar kraftfullt för att hindra den globala uppvärmningen, som nu sägs ske snabbare än vad man tidigare trott. För det andra håller oljan på att ta slut. Vi måste verkligen börja gå över till mer hållbara energiförsörjning. För det tredje är en effektiv klimatpolitik ett bra vapen mot lågkonjunkturen.
Investeringar i hållbar energi, infrastruktur för grön energi och energieffektivitet i byggnader skapar miljontals arbetstillfällen och det är inget att fnysa åt. Självfallet måste vi se till att arbetstillfällena i stål-, pappers- och fordonsindustrierna inte försvinner från EU. Som situationen ser ut just nu rör sig paketet åt rätt håll, även om vi måste arbeta för att det inte bara resulterar i ett tomt skal.
Vi kan hur som helst vara nöjda med överenskommelsen om bränsledirektivet. En tioprocentig koldioxidminskning på grundval av en ”well-to-wheel”-analys sänder ut en positiv och kraftfull signal, särskilt i tider när oljebolag förbrukar mer och mer energi för att producera bensin och diesel. Bränsledirektivet sänder därmed ut en viktig signal om världsomspännande utsläppsminskningar, färre svedjebränningar, ökad användning av el i vägtransporter och om att man ska välja mer effektiva biobränslen som uppfyller de stränga hållbarhetskraven. Genom detta anger EU tonen. Liknande initiativ har även tagits i USA och en ny era efter bensintiden är nu i sikte.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Herr talman! Ett stort tack till kommissionen och även till rådet för att de har presenterat klimatpaketet för oss. Jag tycker inte att en endaste siffra, målsättning eller ens procentsats ska ändras i paketet. Emellertid är jag, herr rådsordförande, alltför medveten om den enorma tidspress vi befinner oss i, men jag har inte tid att svara på detta på två minuter i dag.
Jag vill gå in på en punkt som ni är bekant med. Jag vill dra EU:s uppmärksamhet till frågan om vi verkligen ska börja med den mycket resoluta auktioneringen redan 2013, när vi mycket väl vet att våra amerikanska vänner och våra vänner i Indien och Kina inte kommer att ha tillgång till sådana instrument då. Jag föreslår att de bestämmelserna antas i det andra Kyotoprotokollet eller i Köpenhamn och att vi börjar med auktionerna i EU den dag Köpenhamns- eller Kyotoprotokollet har godkänts.
Var så snälla och ta inte ifrån företagen det kapital som de inte får från bankerna för tillfället. Vi behöver kapitalet för att fylla igen hålen. Det är ett absolut önskemål från vår sida - och före 2012. Jag tycker att det är fel av oss i EU att skicka ut vår industri på världsmarknaden med blytunga skor när våra amerikanska vänner har på sig springskor i Indien. Det är inte rättvist. Det får inte hända. De måste alla ha jämförbara skor. Den här frågan engagerar mig för att jag vill att målen ska uppnås.
Det är fullkomligt uppenbart för mig att vi behöver pengar för att även kunna kompensera utanför EU i de latinamerikanska länderna. Det råder det ingen tvekan om. Vi borde dock utforma verktygen för utsläppshandeln så att industrin får lika villkor. Jag är för detta utan att ändra en enda parameter. Jag ville ta upp det här igen eftersom det finns personer i parlamentet som antyder att vi vill ändra målsättningarna. Det vill vi inte, herr Dimas.
Åsa Westlund
Herr talman! Rådet och parlamentet förhandlar ju just nu om klimatpaketet. Samtidigt som det vore en fantastisk framgång för samarbetet om vi kunde få det på plats före jul, måste jag säga att jag är väldigt oroad över inriktningen på förhandlingarna. Enligt den senaste forskningen skulle vi behöva minska utsläppen med mer än vad klimatpaketet föreskriver. Ändå är ministerrådets, särskilt då ett antal högerregeringars, inriktning att vattna ur paketet.
Det är också med sorg i hjärtat som jag som svensk ser att den svenska moderatstyrda regeringen är en av huvudaktörerna för att förhindra att EU går före i klimatpaketet. Av flera anledningar måste merparten av EU:s utsläppsminskningar ske på hemmaplan: för det första för att vi har ett moraliskt ansvar att minska våra egna utsläpp, för det andra för att det är genom att gå före och visa att det går att förena utsläppsminskningar med en hög ekonomisk tillväxt som vi kan få med andra länder på ett internationellt klimatavtal, för det tredje för att vi måste ha incitament på plats för att vår industri ska utveckla den nya gröna teknik som krävs för att vi ska vara konkurrenskraftiga i framtiden.
Jag vill därför uppmana parlamentet att stå emot den svenska regeringens hållning och hålla fast vid att större delen av utsläppsminskningen ska ske inom Europa och också stå fast vid att en del av intäkterna från utsläppshandeln ska gå till utvecklingsländerna. Det är så vi blir trovärdiga, och det är så vi kan få ett internationellt klimatavtal på plats på hösten 2009 i Köpenhamn.
Paul Rübig
(DE) Herr talman! Jag vill tacka rådsordförande Borloo. Ni kommer att få kämpa emot arbetslöshet och fattigdom under de kommande månaderna och åren. Vi kräver därför ett förnuftigt paket. Vi behöver inte fri tilldelning upp till 100 procent i de industrier som berörs av koldioxidläckage, vi behöver 100 procent tilldelning och vi behöver riktmärkning i förväg. För de verksamheter som inte riskerar koldioxidläckage, tror jag att 20/20-lösningen är bäst så att vi kan börja med tjugoprocentiga ökningar och samtidigt uppfylla det målet.
Vi vill även att de små och medelstora företagen ska få dispens här, det vill säga särskilt företagen med 25 000 ton som ska ökas till 50 000 ton. Då skulle vi fortfarande ha 80 procent av de små och medelstora företagen utanför med endast 27 procent av koldioxidutsläppen. Vi bör även anstränga oss för att behålla pengarna i näringslivet istället för att skattebelägga dem och skicka dem utanför EU. Vi är i akut behov av pengarna i näringslivet för att kunna främja nyskapande och forskning. Var även snälla och se till att det blir möjligt att sänka avskrivningarna så att företagen kan investera i de här områdena snabbt och i god tid.
Vi behöver även en formulering i den internationella överenskommelsen som anger upp till 30 procent i stället för 30 procent som en absolut siffra. Vi behöver också en tydlig idé om vad en internationell överenskommelse måste innehålla. Beträffande värmepumpar kräver jag att vi verkligen ser till att luft-luftvärmepumpar också inkluderas eftersom vi på så sätt, tillsammans med solenergi, kan förhindra en stor del av koldioxidutsläppen på ett naturligt sätt.
Jag kräver även att vi gör Internationella atomenergiorganets säkerhetsföreskrifter obligatoriska för EU:s kärnkraftverksindustri och att vi får oberoende tillsynsnämnder i EU som även kan delta i beslutsfattandet i de andra medlemsstaterna för att garantera säkerheten.
Gyula Hegyi
(EN) Herr talman! Många av de nya medlemsstaterna har minskat sina växthusgasutsläpp, som exempelvis Ungern efter slutet av 1980-talet och den gamla industrins kollaps. På grund av detta förlorade var sjätte ungrare - omkring en miljon människor - sitt arbete. Eftersom minskningarna i det nuvarande förslaget grundas på 2005 och inte 1990, skulle vissa äldre medlemsstater kunna öka sina utsläpp utan några konsekvenser. Detta är mycket orättvist mot de nya medlemsstaterna. Efter förlusterna i vår ekonomi måste vi ha en rättvis kompensation.
Fjärrvärme är huvudsakligen en social fråga i många av de nya medlemsstaterna. Beslutet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet som ger fria rättigheter för fjärrvärme inom systemet för utsläppshandel är viktigt för oss, och vi måste hålla fast vid detta under trepartsmötet också.
Jag tycker att metoden med avskiljning och lagring av koldioxid borde bedömas av marknaden och konkurrensen. Eftersom detta är en mycket ny och dyr teknik, måste vi vara försiktigare innan vi bekostar den med offentliga medel.
Min sista synpunkt är att utan ett riktigt påföljdssystem kommer hela paketet att misslyckas. Om vi inte tvingar medlemsstaterna att hålla sig till utsläppsgränserna är alla våra ansträngningar bortkastade. Därför uppmanar jag parlamentet att insistera på att påföljdssystemet behålls, för utan det kommer det inte att finnas något system överhuvudtaget.
Talmannen
Mina damer och herrar! Får jag be om er uppmärksamhet. Trots att vi är mycket nära slutet av debatten, måste jag avbryta av skäl som ni kommer att förstå. Nästa punkt är det högtidliga mötet klockan 11.30 med hans helighet Dalai lama och efter det högtidliga mötet kommer denna debatt att fortsätta. Det är endast två talare kvar på min lista samt de som vill tala enligt ”catch-the-eye”-förfarandet och rådets och kommissionens företrädare. När vi har debatterat färdigt om förhandlingsläget när det gäller energi-och klimatpaketet, kommer vi att gå vidare med omröstningen som vanligt.
(Debatten avbröts kl. 11.30 i väntan på det högtidliga mötet)
