EU:n ja Marokon uusi kalastussopimus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Varela Suanzes-Carpegnan esittämä kalatalousvaliokunnan suullinen kysymys (B5-0546/00) komissiolle Marokon kanssa tehtävää kalastussopimusta koskevien neuvotteluiden tilanteesta.

Varela Suanzes-Carpegna
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, minun on aloitettava pahoittelemalla, ettei kalastuksesta vastaavan komission jäsen Fischler voi olla täällä läsnä tänään. Olen puhunut hänen kanssaan henkilökohtaisesti tällä viikolla, ja syynä on Brysselissä järjestettävä kalastukseen liittyvä tilaisuus, jonka ajankohtaa olimme jo arvostelleet kalastusvaliokunnassamme: kyse on kalastuksen valvontaa käsittelevästä seminaarista, jonne meidät parlamentin jäsenet on kutsuttu juuri samalla viikolla, kun meillä on Strasbourgin täysistunto, jonka aikataulu on tiedossa jo vuotta aikaisemmin. Asia on siis kaksin verroin ikävä. Tämän olen sanonut komission jäsen Fischlerille ja toistan sen nyt julkisesti täällä.
Koska tilanne on tällainen ja koska neuvottelut saatetaan mahdollisesti aloittaa Brysselissä ensi maanantaina, luulen, että komissio ei anna meille paljoakaan tietoja, sillä niitä on saatavissa ensi maanantaista, lokakuun 30. päivästä, lähtien. Se, että komissio ei paljasta täällä kuten komission jäsen itse on kertonut minulle noissa neuvotteluissa noudattamaansa strategiaa, on perusteltu ja kunnioitettava näkökanta.
No niin, kalastusvaliokunnan puheenjohtajana haluan käyttää hyväkseni esittämäämme suullista kysymystä ja tätä keskustelua esittääkseni kummallekin sillä päätöslauselmaesityksemme on osoitettu kummallekin niistä täysin tyynesti muutaman huomautuksen.
Ensinnäkin haluan tähdentää, että kalastusvaliokunta on ollut sangen huolestunut siitä, että neuvottelut ovat viivästyneet niin valtavasti lähes vuoden edellisen sopimuksen päättymisestä mikä onkin ollut syynä jo syyskuussa laatimaamme suulliseen kysymykseen.
Toiseksi haluan painottaa sitä, että valiokuntamme on yksimielinen muistutan tässä valtuuksistamme antaa lausunto, joka on välttämätön kalastussopimuksen solmimiseksi Marokon kanssa valiokuntamme päätöslauselmaan, josta me olemme neuvotelleet ja jonka olemme esittäneet kaikille poliittisille ryhmille äänestääksemme siitä tänään, sisältyvän viestimme välittämisestä yksiselitteisesti.
Tämän päätöslauselmaesityksen osalta haluan korostaa erityisesti, että me tuemme voimakkaasti Euroopan komission aietta jatkaa neuvotteluja Marokon kanssa, ja vetoamme Marokkoon, jotta päästäisiin neuvottelemaan ja löydettäisiin mahdollisimman hyvä ja kumpaakin osapuolta hyödyttävä ratkaisu, sillä ratkaisu voidaan ja se pitää löytää. Kuten esityksessämme sanotaan, ei voi olla niin, että kun osapuolten välillä on kaikenlaisia kiinteitä suhteita (poliittisia, taloudellisia, kaupallisia, rahoituksellisia, kulttuurisia jne.) ja vielä assosiaatiosopimuskin, Euroopan unionin vaatimalle kalastussopimukselle ei ole tilaa. Tilaa kalastusyhteistyölle on valtavasti, ja se voi ja sen täytyy onnistua molempien osapuolten yhteisellä tahdolla. Kalavarojen säilyttämisessä ei voi käyttää kahta mittatikkua. Euroopan unioni noudattaa yhteisessä kalastuspolitiikassaan vastuullisen kalastuksen ja kalavarojen säilyttämisen perusperiaatetta, sillä kalavarat ovat kaikkien osapuolten, niin marokkolaisten, eurooppalaisten, kuin Marokossa kalastavien ei-eurooppalaistenkin toiminnan ehdoton edellytys.
Edellä mainittujen asioiden lisäksi olemme myös sitä mieltä, että mikä tahansa sopimus ei kelpaa. Sopimuksen on edistettävä kalastusyhteistyötä ja kalastusalaa Marokossa, mutta sen on myös tyydytettävä täysin eurooppalaisten laivastojen kalastukseen liittyvät etunäkökohdat. Olisi vahinko, jos näin suuret ponnistelut eivät johtaisikaan ratkaisuun, jota me kaikki täällä toivomme niin kovasti ja jos suhteemme Marokon itsenäisen kansan kanssa typistyisivät tai häiriintyisivät juuri, kun uusi ja nuori kuningas on aloittanut toiveiden täyttämän kehitysvaiheen, jolloin suhteilla Euroopan unioniin on ratkaiseva merkitys noiden toiveiden tukemisessa. Toistan, olisi vahinko heittää hukkaan sellaiset tulevaisuudennäkymät ja keskinäisen yhteisymmärryksen mahdollisuudet.
Komissiolle sanomme myös 8 kohdassa, mitä me odotamme siltä siinä tapauksessa, ettei se kykenisi saamaan aikaan tyydyttävää sopimusta.
Vetoan täältä puhujankorokkeelta käsin ja eurooppalaiseen edustukselliseen demokratiaan nojaten näiden molempien osapuolten, jotka 30. lokakuuta kokoontuvat Brysselissä korkeimmalla tasolla mukana on Euroopan kalastuksesta vastaavan komission jäsen ja Marokon kalastusministeri, mikäli, niin kuin toivon, Brysselistä vahvistetaan hänen tulonsa, sekä tekniset valtuuskunnat, joita johtavat Marokon ulkoasiainsihteeri, mikäli hänen tulonsa varmistuu, ja Euroopan unionin kalastuskomission pääsihteeri terveeseen järkeen, jotta he kävisivät vuoropuhelua tosissaan ja löytäisivät ratkaisun ongelmiin.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni sanomalla, että voidaan hyvinkin onnistua ja aikaakin on, vaikkakaan ei valitettavasti kovinkaan paljon. Edustamamme unionin kansat vaativat ongelmien ratkaisemista.

Busquin
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komissio on säilyttänyt kantansa muuttumattomana koko sen ajan, kun se on ollut yhteydessä Marokkoon. Tämä kanta on sen valtuutuksen mukainen, jonka neuvosto antoi lokakuussa 1999. Marokon suhteissa on nyt aika aloittaa uusi vaihe sellaisessa hengessä, josta parhaana esimerkkinä ovat konkreettiset ehdotuksemme siitä tuesta, jota voidaan antaa Marokon kalastusalalle sen kasvun ja kehittymisen tukemiseksi niiden ensisijaisten tavoitteiden mukaisesti, jotka on hyväksytty Marokon hallituksen viisivuotissuunnitelmassa. Kaikki viime kuukausien aikaiset ponnistuksemme kaikissa niissä kokouksissa, joissa osapuolet ovat keskustelleet teknisistä ja poliittisista seikoista, ovat kohdistuneet oleellisesti uudenlaisen kumppanuuden ääriviivojen luomiseen kalastusalalla, kumppanuuden, jonka täytyy olla hyödyksi molemmille osapuolille ja hyvin tasapainoinen.
Sen jälkeen, kun komission jäsen Fischler vieraili edellisen kerran Marokossa 16. lokakuuta, jolloin hän oli kuningas Mohammed VI:n vieraana ja hänellä oli mahdollisuus keskustella Marokon pääministeri Youssoufin sekä kalastusministerin kanssa, on näyttänyt siltä, että voimme saada aikaan huomattavaa edistystä. Voidaankin ajatella, että edellä mainitut keskustelut ovat johtaneet siihen, että uuden kalastusalaa koskevan sopimuksen sisältöä koskevat neuvottelut voidaan todella aloittaa. Olemme sopineet, että tällä tavoin vahvistetussa uudessa yhteistyömuodossa on otettava huomioon molempien osapuolten etu, ja olemme todenneet, että Marokon mielestä tärkeänä osana yhteistyössämme tulevat olemaan uuden kumppanuuden mahdolliset vaikutukset työllisyyteen.
Komissio toisti yhteisön puolesta, että se on valmis avustamaan Marokkoa kalastusalan kehittämisessä, mutta tähän tavoitteeseen pyrittäessä emme saisi myöskään unohtaa eurooppalaisten pyrkimyksiä voida harjoittaa kestävää kalastusta Marokon vesillä. Meistä on erittäin tärkeää, että yhteisön kalastajat voivat jatkaa ammattinsa harjoittamista sillä tasolla, joka vastaa kalavarojen kestävyyden varmistamista koskevaa velvoitetta. Olemme siis päässeet yhteisymmärrykseen siitä, että työskentelemme vastuullisen kumppanuuden hengessä, ja tämän jälkeen Marokko esittää näkemyksensä kokouksessa, joka pidetään, kuten korostitte, Brysselissä 30. lokakuuta eli maanantaina.
Haluaisin korostaa sitä, että jos Euroopan unioni ja Marokko haluavat tehdä tulevaisuudessa yhteistyötä, tarvitaan molemmilta osapuolilta joustavuutta, sillä maksimaaliset vaatimukset eivät johda mihinkään. On selvää, että kaikki ponnistuksemme keskittyvät tällä hetkellä siihen, että saamme Marokon kanssa aikaan kohtuullisen sopimuksen, mutta yhteisymmärryksessä niiden jäsenvaltioiden kanssa, joita tämä ensisijaisesti koskee, komissio harkitsee toisaalta myös sitä, millaisiin toimiin voitaisiin ryhtyä tämän alan tukemiseksi siinä tapauksessa, että uuden kumppanuuden osalta ei päästäisi yksimielisyyteen. Komissio on hyvin toiveikas siitä, että Marokon kanssa voidaan päästä tasapainoiseen kumppanuuteen. Se tarkentaa, että nyt on joka tapauksessa vielä liian aikaista suunnitella tarkasti niiden toimien luonnetta, joihin ryhdyttäisiin siinä tapauksessa, että Marokon kanta olisi kielteinen.

Langenhagen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, huomenna on meidän parlamentissa käymämme edellisen Marokkoa koskevan keskustelun vuosipäivä. On vaikea uskoa, että siitä on kulunut kokonainen vuosi. Reinissä on virrannut paljon vettä, sopimuksen voimassaolo on kuitenkin päättynyt, eikä sitä ole korvattu. Puhutaan äärimmäisen vaikeista keskusteluista ja peräänantamattomista pohdinnoista. Me istumme siis vuosi edellisen keskustelun jälkeen taas täällä ja voisimme käydä lähes samaa keskustelua. Se ei kuitenkaan auta meitä eteenpäin. Olin toivonut järjen voittoa, turhaan.
Komissio antoi nyt lehdistötiedotteen, ja komission jäsen Busquin antoi tänä aamuna tiedonannon. Marokkolainen valtuuskunta esittelee kantansa 30. lokakuuta Brysselissä. Komission jäsen Fischler on myös vahvistanut sen minulle. Jotta ei syntyisi mitään väärinkäsitystä, kyse on Marokon osapuolen kannasta. Sillä ei ole saavutettu vielä lainkaan neuvottelujen päättymistä. Kysynkin: onko neuvotteluja sitten ylipäätään aloitettu? Vai puhummeko me umpimähkäisesti? Meillä oli tällä viikolla kalatalousvaliokunnan erityisistunto ja äänestimme yhteisestä päätöslauselmasta, jonka on tarkoitus tukea tämänaamuista suullista kysymystämme ja suurta huolenaihettamme. Minulla oli vaikeuksia valiokunnan istunnon ja myös itse päätöslauselman kanssa, koska me puutumme mahdollisesti meneillään olevaan menettelyyn emmekä ole kuitenkaan saaneet tähän mennessä tietää mitään aivan uutta. Eikö olisi ollut kenties parempi lykätä neuvotteluja? Onko meillä kuitenkaan tarpeeksi aikaa? Ymmärrän erittäin hyvin tilanteesta kärsivien espanjalaisten ja portugalilaisten kalastajien huolen. Saksan rannikkoseutua edustavana parlamentin jäsenenä ymmärrän, millaisessa tilanteessa ovat kalastajat ja heidän perheensä, jotka istuvat kirjaimellisesti kuivalla maalla - ja jotka ovat tehneet niin jo kuukausien ajan.
Olin muutama viikko sitten Espanjan etelärannikolla sijaitsevassa Algecirasin kaupungissa. Se sijaitsee lähellä Marokkoa. Alukset olivat tiukasti köytettyinä satamassa, ja kalastajat on tuomittu olemaan toimettomina. He ovat tyytymättömiä ja pettyneitä Eurooppaan. Toistaiseksi uusimattoman sopimuksen sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset ovat valtavat. Sillä se ei koske vain muutamia tuhansia kalastajia vaan myös yli 20 000:ta jalostusteollisuuden työntekijää. Yksi myönteinen uutinen voidaan kertoa: taloudellisia korvauksia jatkettiin tämän vuoden loppuun asti. Se on kuitenkin vain pisara meressä. Sopimus Marokon kanssa on tietysti poliittinen kysymys. Politiikalla on tietysti jotain tekemistä myös herkkävaistoisuuden ja diplomaattisuuden kanssa. Meidän ei pitäisi nyt paukuttaa vaatimusten vasaraa heti sen jälkeen, kun tunnelin päässä on nähtävissä valoa. Olen kuitenkin sitä mieltä, että viime vuonna ajattelemattomilla toimilla aiheutettiin tarpeeksi vahinkoa ja jatkossa on meneteltävä varovaisesti. Varovaisuus on päivän strategia. Mutta onko meillä sitten vielä tarpeeksi aikaa? Keskustelut edistyvät valitettavan hitaasti.
Toivoisin, että me, komissio ja parlamentti, voisimme panna yhdessä jotakin alulle. Onko sitten todellakin sopimatonta vaatia myös tässä tapauksessa, että Euroopan parlamentti osallistuu neuvotteluihin suoraan? Sopimuksen merkitys ja sen taloudelliset vaikutukset yhteisön talousarvioon oikeuttavan sen. Miksi me emme toteuta tätä itsestäänselvyyttä? Onko suljettujen ovien takana jotain salattavaa? Minua kiinnostaa hyvin paljon, millaista uusin kehitys on, millaisiksi seuraavat ratkaisevat päivät muodostuvat ja mitä sitten voidaan tai on tehtävä, jotta neuvottelut saadaan menestyksekkääseen päätökseen. Odotan tältä osin kaikesta varovaisuudesta huolimatta nopeaa ja hyvää tulosta. Toivotan komission jäsenelle taidokkuutta ja onnea, ja toivotan Marokon valtuuskunnan sydämellisesti tervetulleeksi.

Miguélez Ramos
Arvoisa puhemies, komission jäsen Fischlerin poissaolo tästä keskustelusta on merkittävä asia, mutta minusta vielä merkittävämpi asia on pääjohtaja Smidtin poissaolo. Saatan ymmärtää komission jäsenen syyt, mutten pääjohtajan syitä.
Arvoisa komission jäsen Busquin, sanotaan, että komissio on kollegiaalinen elin. Minusta on kuitenkin niin, että jos näin todella olisi, tätä vaikeaa Marokon kalastussopimusta koskevaa kysymystä olisi käsitelty alusta alkaen sellaisissa yleisissä puitteissa, joissa kaikki komission jäsenet olisivat olleet mukana.
Epäilen, että te ette ole kuullut aiemmin tästä ongelmasta, joka selviää teille tästä keskustelusta kaikessa tylyydessään. Se, joka poistuu täältä viisaampana, olette te, vaikka ainoa mitä me olisimme halunneet, oli lähteä täältä vähän enemmän tietävinä.
Se, että Euroopan unioni maksaa kalastajille ja varustamoille korvausta, on laiha lohtu. Heti alusta asti he ovat sanoneet haluavansa nimenomaan kalastaa. Joka tapauksessa tuet loppuvat 31. joulukuuta, jolloin laivaston toimintasuuntaa on ajateltu muuttaa.
Kuinka Euroopan unioni aloittaakaan kolmannen vuosituhannen: muutamme laivaston toimintasuuntaa, koska emme ole kyenneet neuvottelemaan uutta kalastussopimusta Marokon kanssa. 11 kuukautta edellisen sopimuksen päättymisen jälkeen kukaan ei takaa meille sitä, että saisimme solmittua uuden sopimuksen ennen joulukuun 31. päivää. Sitä, mitä ei ole saatu tehtyä 11 kuukaudessa, on vaikea saada aikaan muutamassa päivässä.
Arvoisa komission jäsen Busquin, joskus minulla on parlamentin jäsenenä sellainen tunne, että Euroopan komissio, kalastuskomission jäsen ja ennen kaikkea kalastuksesta vastaavan komission pääjohtaja käyttäytyvät ikään kuin he häpeäisivät alaansa ja jopa niitä jäsenvaltioita, joita heidän pitäisi edustaa näissä neuvotteluissa. Me kaikki tiesimme jo alusta asti, että nuo neuvottelut olisivat vaikeat. Myöhemmin aika näytti, että vaikeiden lisäksi ne voisivat osoittautua myös mahdottomiksi. Suhteita ei nimittäin voi aloittaa siten, että kääntää selkänsä alan vaatimuksille ja hyväksyy Marokon vaatimukset ilman neuvonpitoa.
Komissio välitti viestejä, ei naapurimaan neuvottelijoille, vaan Euroopan kalastajille: liikaa mustekalaa, liian jykevää kalustoa, yhteisyrityksiä, laivaston osista käytäviä neuvotteluja, kielto puhua muunlaisesta kaupallisesta vaihdosta ja tietenkin hiljaisuus.
Kenelle tämä hiljaisuus sitten sopii? Sopiiko se parlamentille, jonka on tehtävä tiliä Euroopan unionin kansalaisille? Sopiiko se kalastusalan edustajille, jotka ovat yritteliäämpiä kuin itse neuvottelijat ja matkustivat Marokkoon näyttämään, että se, mikä on mahdotonta Brysselille, onkin mahdollista heille: puhua suoraan marokkolaisten kanssa, solmia kunnon yhteyksiä, jotka ovat yhteisymmärryksen perusta niin kaupallisella, teollisella kuin kalanpyyntialallakin? Sopiiko se kalastuksen pääosastolle, jolla on koko yhteisön koneisto käytössään ja jonka piirissä siitä huolimatta ajatellaan yhä, että omat kalastajamme ovat niitä pahoja poikia ja kysellään, että miksi nämä eivät ryhdy johonkin muuhun työhön?
Arvoisa komission jäsen, meillä ei ole ainoastaan sellaista tunnetta, että kalastusala olisi kyennyt yksinään saamaan aikaan sopimuksen, jota komissio ei ole vieläkään onnistunut solmimaan, vaan olemme siitä aivan varmoja. Tämä tunne ei sovi yhteen niiden neuvottelujen kanssa, joita käymme Euroopan unionin kanssa assosiaatiosopimuksen solmineen maan kanssa ja jonka kehitykseen olemme sitoutuneet. Vielä vähemmän se sopii yhteen sellaisen Euroopan unionin kanssa, joka tuntee voivansa neuvotella 13 uuden jäsenvaltion liittymisestä siihen.
Marokon hallitus vaatii, että se saa etuoikeutetun suhteen Euroopan unioniin. Se on oikeassa tehdessään niin ja meidän pitäisi olla siitä ylpeitä. Me olemme marokkolaisten kala-, maatalous- ja teollisuustuotteiden pääasiallisia maahantuojia. Marokon maatalousala saa osakseen etuoikeutettua kohtelua, kun se vie tuotteitaan Eurooppaan. Silloin kuin kalastussopimukset olivat väliaikaisia, Marokko sai järjestelmällisesti kaikissa niitä koskevissa neuvotteluissa maataloutta koskevia pysyviä myönnytyksiä. Voisimme sanoa, että 11 kuukautta keskeytyksen jälkeen maksamme yhä edellisestä ja sitä edellisestä sopimuksesta.
Euroopan unioni haluaa olla yhteydessä Marokkoon kalastusasioissa, koska olemme vakuuttuneita siitä, että molempia osapuolia hyödyttävä yhteistyö on mahdollista samoista syistä, joiden takia Euroopan unioni on suurin Marokkoon sijoittaja. Ensimmäinen, toinen ja kolmas syy: tuhannet marokkolaiset nuoret opiskelevat espanjalaisissa tai ranskalaisissa yliopistoissa; Marokko saa Euroopalta merkittävää tukea. Meillä on Marokon kanssa yhteinen Välimeri-politiikka.
Jos työllisyys on Euroopan unionin toiminnan ensisijaisia painopistealueita, kalastuksen kaltainen talousala ei saa jäädä osattomaksi. Ainakin 40 000 työpaikkaa unionissa on suoraan tai välillisesti riippuvaisia tästä sopimuksesta sellaisilla seuduilla, joilla toimintasuunnan muutos ei ole mahdollinen. Me emme kerro satuja. Komissio tietää varsin hyvin, kuinka tärkeitä kalastussopimukset ovat joillekin alueille, jotka ovat erittäin riippuvaisia tästä toiminnasta: sellaiset Eurooppaan kuuluvat alueet Tanskassa, Irlannissa, Skotlannissa, Andalusiassa, Portugalissa ja Galiciassa, joilla työttömyysaste on hyvin korkea, teollisuus vähäistä ja jotka ovat joutuneet luopumaan kilpailumahdollisuuksistaan sellaisen pienimuotoisen toiminnan hyväksi, jota komissio tuntuu haluavan marginalisoida vielä lisää olen pahoillani siitä, että olen näin jyrkkä. Näille alueille laivaston jääminen muiden vaihtoehtojen puuttuessa lopullisesti maihin on kohtalokas isku, josta niiden on vaikea toipua.
Eurooppalaisten toimielinten on saatava kansalaiset ja kalastajat huomaamaan, että vaikka Eurooppa ei ole yleislääke, se tarjoaa ainakin oikeat puitteet heidän etujensa puolustamiseen.

Busk
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kalastussopimukset ovat erittäin tärkeitä kalastusalalle. Kolmansien maiden kanssa tehtävät sopimukset ovat erittäin tärkeitä unionille ja erityisesti niille alueille, joilla sijaitsee suuria kalastussatamia. Ajattelen tässä työllisyystilannetta alalla. Ajattelen myös niitä monia tämän alan liitännäiselinkeinoja, palveluelinkeinoja, jotka ovat täysin tai osittain riippuvaisia kalastuksesta. Kalastussopimusten nojalla unioni voi harjoittaa kalastustoimintaa ja vaihtaa kalastusoikeuksia kolmansien maiden kanssa. Sen vuoksi liberaaliryhmä tukee sitä, että EU:n kalastuspolitiikka sisältää nämä monet kolmansien maiden kanssa tehtävät sopimukset.
EU:n ja Marokon väliset neuvottelut uudesta sopimuksesta ovat pitkittyneet. Neuvotteluja on käyty siitä asti, kun sopimuksen voimassaolo päättyi 30. marraskuuta 1999, ja unioni on maksanut korvauksia espanjalaisille ja portugalilaisille laivanomistajille ja kalastajille. Komission jäsen Fischler on sanonut, että tämä yksinpuhelu ei voi jatkua. Siitä olen komission jäsenen kanssa samaa mieltä. Emme voi sille mitään, että etenkään kalastajat eivät ymmärrä tilannetta ja että he ovat hyvin pettyneitä, kun Marokon kanssa solmittavaa kalastussopimusta koskevat neuvottelut ovat pitkittyneet. Liberaaliryhmä voi tukea sitä, että nämä liian kauan jatkuneet neuvottelut pyritään nyt saamaan päätökseen kaikin keinoin. Sen vuoksi tuemme kalatalousvaliokunnan päätöslauselmaehdotuksen muotoa. Ehdotamme kuitenkin muutosta kohtaan, jossa käsitellään niitä toimia, joiden tarkoituksena on lievittää niitä vaikutuksia, joita Marokon kanssa tehdyn sopimuksen uudistamatta jättämisestä aiheutuisi. Ehdotamme, että kohtaan lisätään: "joita on rahoitettava sopivalla yhteisrahoituksella EU:n kanssa".

McKenna
Arvoisa puhemies, kävimme vastaavan keskustelun vuosi sitten, ja se, että neuvottelujen käynnistyminen on kestänyt vuoden, osoittaa, miten vaikeaa alkaa olla löytää kalakantoja, joita EU:n valtava laivasto voisi pyytää.
EU:n kalastustoiminta on entistäkin riippuvaisempaa muiden maiden hyväntahtoisuudesta. Tiesimme viisi vuotta sitten, että joutuisimme tähän tilanteeseen. Kun Marokko allekirjoitti edellisen sopimuksen, se sanoi, ettei se halua toista samanlaista sopimusta, ja se on pysynyt kannassaan.
Mitä yhteisö on tehnyt viiden viime vuoden aikana? Se hyväksyi monivuotisen ohjaussuunnitelman, joka oli paljon heikompi kuin tutkijat ja komissio suosittelivat. Komissio korosti äskettäin, mitä seurauksia tästä on ollut. Sitten se hyväksyi rakennerahaston, jossa maksetaan yhä uusista aluksista ja nykyisten alusten laajentamisesta, vaikka tätä tosin valvotaan. Silti neuvosto vesitti jälleen kerran komission rohkean ehdotuksen. Niinpä ongelmiamme ovat liikakapasiteetti ja hupenevat kalakannat. Suurinta sallittua saalista täytyy supistaa entisestään tänä jouluna. Komission täytyy tähyillä yhä kauemmaksi löytääkseen kalaa.
Marokko on sikäli erityistapaus, että monet alukset ovat suhteellisen pieniä ja kalastavat lähellä kotisatamaansa. Olemme samaa mieltä siitä, että sopimuksen puuttumisesta on ollut vakavia seurauksia. Vaikka meillä kuitenkin on paljon aluksia, jotka eivät saa kalaa yhteisön aluevesiltä tai edes sieltä, mistä ne ovat sitä perinteisesti pyytäneet, Pohjois-Euroopan maissa on liikemiehiä tai jopa konserneja, jotka rakentavat valtavia uusia aluksia, joiden on pakko pyytää kalaa kaukaa Euroopan ulkopuolelta.
Nämä alukset on vaikea sovittaa tavanomaisiin sopimuksiin, joten niiden omistajat tekevät yksityisiä sopimuksia kolmansien maiden hallitusten kanssa. Koska yhteisö ei ole mukana näissä yksityisissä sopimuksissa, meillä ei ole avoimuutta, pääsyä tietoihin eikä tilivelvollisuutta. Tilanne on erittäin vaikea. Kuka valvoisi näitä aluksia?
Haluaisin, että komission jäsen antaisi meille yksityiskohtaisen selvityksen toimistaan ja niiden vaikutuksesta. Tuemme päätöslauselmaa, mutta meidän on tehtävä selväksi, ettei kenelläkään ole oikeutta hyödyntää toisen maan kalavaroja, ellei toinen maa niin halua. Tämä pitäisi ottaa huomioon. Meidän täytyy ratkaista omat ongelmamme.

Sjöstedt
Arvoisa puhemies, mielestäni olisi myönteinen asia, jos Marokon kanssa pystyttäisiin solmimaan kalastussopimus, mutta mielestäni nyt ehdotetussa päätöslauselmaehdotuksessa on kuitenkin suuria heikkouksia. Kyse on erityisesti 3 ja 4 kohdasta, joissa pidetään itsestään selvänä - lähes oikeutena - että EU saa kalastaa Marokon aluevesillä. Tällaista itsestään selvää oikeutta ei ole olemassa, vaan kyse on neuvotteluista toisen kansan kanssa. Voidaan vain kuvitella, miten suhtauduttaisiin, jos Marokko esittäisi vastaavia vaatimuksia saada kalastaa EU:n vesillä ja pitäisi sitä itsestään selvänä asiana. Mielestäni ei myöskään ole itsestään selvää, että EU:n pitäisi maksaa korvauksia niille kalastajille, jotka ovat kalastaneet Euroopan unionin aluevesien ulkopuolella.
Jos tarkastellaan EU:n kalastuspolitiikkaa kokonaisuutena eikä vain tätä sopimusta, suuri osa EU:n kalastuslaivastojen kalastuksesta on kestämätöntä pitkällä aikavälillä ekologiselta ja resurssien kannalta katsottuna. Tarvitsemme perusteellisia muutoksia, jotta maailmanlaajuinen kalastus vähenisi ja jotta kalastusbudjetista käytettäisiin pienempi osa kolmansien maiden kanssa tehtäviin sopimuksiin.
Marokon aluevesillä kalastavat pääasiassa juuri espanjalaiset ja portugalilaiset laivat, mutta jopa pohjoiseurooppalaiset laivat kalastavat siellä, muun muassa muutama ruotsalainen laiva on kalastanut Marokon edustalla. Luin eräästä ruotsalaisesta kalastusta käsittelevästä ammattilehdestä, kuinka yksi noista laivoista purkaa saaliinsa El Aaiúniin, jonka kuvataan olevan marokkolainen satama. El Aaiún ei kuitenkaan sijaitse Marokossa vaan Marokon miehittämässä Länsi-Saharassa. Mielestäni on kummallista, että EU:n kiintiöiden nojalla kalastavien veneiden saalis saadaan purkaa miehitettyyn maahan.
Haluaisin kysyä komissiolta, otetaanko nämä asiat esiin Marokon kanssa käytävissä neuvotteluissa. Kuinka Länsi-Saharan kalastusvyöhykkeitä käsitellään? Ja kuinka tämän sopimuksen mukaan on mahdollista purkaa saalis miehitettyyn maahan?

Martinez
Arvoisa puhemies, käsittelemme parhaillaan kolmatta Marokon sopimusta, joka kiinnostaa ennen kaikkea espanjalaisia ja portugalilaisia ystäviämme, jotka käyttävät suurinta osaa laivastosta, vaikka tämä koskeekin myös joitakin ranskalaisia ja ruotsalaisia. Marokon, Mauritanian ja vähän etelämpänä sijaitsevan Senegalin kohdalla kyseessä ovat tietenkin kalastuksen kannalta kaikkein rikkaimmat alueet.
Toisen sopimuksen aikaan asiat olivat erittäin selviä. Marokkolaisilla ystävillämme ja minulla ei ollut mitään epäilystä asiasta: kyseessä oli viimeinen sopimus.
Kaikilla on nyt käsillä totuuden hetki. Se on käsillä ensinnäkin Marokolla, jolla on pysyvät täysivaltaiset oikeudet omiin luonnonvaroihinsa. Kuulin kuitenkin äsken, ettei näin ole kun puhuttiin kalastamisesta miehitetyn alueen eli tässä tapauksessa Länsi-Saharan edustalla ja tästä olisi meille neuvotteluissa paljon apua. Marokkolaisilla on oikeus kestävään kehitykseen sekä tärkeän ammatin harjoittamiseen, samoin kuin heillä on oikeus luoda elintarviketeollisuusala, joka perustuu heidän kalastustoimintaansa ja heidän kalavaroihinsa.
Espanjalaisten ja portugalilaisten osalta ymmärrän tietenkin sen, että vedotaan eräänlaiseen historialliseen oikeuteen. Loppujen lopuksi espanjalaiset sanovat syyksi sen, että he ovat harjoittaneet alueella kalastusta jatkuvasti ja että kyse on taloudellisesta ja inhimillisestä ongelmasta, joka koskettaa 20 000:tta ihmistä, jotka työskentelevät kalastusalalla ja sen tuotteita käyttävän teollisuuden aloilla. Tämä on täysin ymmärrettävää.
Euroopan kannalta ymmärrän aivan yhtä hyvin senkin, että kyse on Euro-Välimeri-yhteistyökumppanuudesta. Kaikki tämä pannaan koetukselle. Ei ainoastaan Marokon kanssa tehty, vaan kaikki kalastussopimuksemme sillä niitä on tehty esimerkiksi Mauritanian ja pian myös Guinean kanssa asetetaan nyt kyseenalaiseksi.
Sosialistikollegojemme kannalta tämä on herkullinen tilanne! Jalomielisyyden ja kolmannen maailman puolustamisen mestareina heille selviää, mitä presidentti Mao tarkoitti antagonisten ja ei-antagonisten ristiriitojen välisellä erolla. Heidän on sovitettava yhteen työllisyyden puolustaminen sekä universaaliset ja maailmanlaajuisuuteen liittyvät vakaumuksensa, jotka joutuvat nyt koetukselle. On todellakin helpompi puolustaa lähiöitä kuin Marokkoa.
Tarvitaanko siis kolmannen sukupolven sopimusta, jossa käsitellään yhteisyrityksiä ja joka merkitsee Marokon kannalta tärkeää muutosta ja erityissuhteita? Mielestäni kalavaroista oli ensinnäkin maksettava oikea hinta. Koska öljylitrasta on maksettu yksi frangi tai vähemmän kuin yksi euro, on öljyn osalta opittu huonoille tavoille, samoin kuin kahvin, kaakaon ja muiden luonnonvarojen osalta.
Sekin on toki ymmärrettävä, ettei mikään ole ikuista, eivät edes kalavarat! Marokko on maa, jonka väkiluku on suuri, mutta sillä on myös suuria väestöllisiä ja taloudellisia ongelmia. Nykyisin ongelman muodostaa myös poliittinen siirtymäkausi, sillä kuningas Hassan II:sta ei enää ole. Tämän lisäksi on vielä Marokon alaisuuteen historiallisista syistä kuuluvaan Länsi-Saharan alueeseen liittyvä ongelma, jota ei ole vielä täysin ratkaistu. Nykyisin Marokolle ovat ongelmallisia myös uivat jalostamot, jotka ryöväävät maan luonnonvaroja ja joita vastaan pienet alukset ja pienimuotoisen kalastuksen harjoittajat eivät pysty taistelemaan.
Tietyssä elämänvaiheessa on opittava luopumaan. Tämä ei saa kuitenkaan estää meitä suojelemasta omia varojamme. Tarkoitan hedelmäpuiden kasvattajia ja kauppapuutarhureita, joiden tuotteita on myyty halvalla, sekä eteläisen Euroopan etuja.
Hyvät espanjalaiset ja portugalilaiset kollegat, elämässä kaikella on tarkoituksensa, jopa kolmannen maailman kanssa tehtävillä kalastussopimuksilla.

Fraga Estévez
Arvoisa puhemies, mielestäni tämän hetken tärkein asia on se, että kun lähes vuosi on kulunut, tunnelin päässä alkaa näkyä valoa ja se, että kolmen päivän kuluttua, ensi maanantaina, voimme jo tietää, mistä puhumme: jatkuuko kalastusyhteistyö Marokon kanssa ja minkälaista tuo yhteistyö voi olla.
Tässä edustajainkokouksessa on arvosteltu aivan oikeutetusti komissiota Marokon sopimuksen takia, jonka yhteydessä komissio toimi heti alusta alkaen erittäin epäröivästi ja luottavasti. Kesti 11 kuukautta päästä siihen käännekohtaan, jossa nyt olemme, ja tässä mielessä osaamme myös arvostaa komission jäsen Fischlerin viimeisimpiä toimia, jotka ovat hänen Marokkoon 26. lokakuuta tekemänsä matkan ja korkean tason kokousten jopa itsensä kuninkaan kanssa tulosta.
Tuon matkan perusteella voidaan päätellä, ettei 30. lokakuuta pidettävä kokous ole vain yksi muiden joukossa ja että Brysseliin saapuu lopultakin sellainen Marokon valtuuskunta, jolla on neuvottelu- ja päätösvaltuudet. Sellaisen toiveen voimme ainakin nyt suoda itsellemme, ja vain sen takia voimme luottaa siihen, että kalastussuhteet Marokon kanssa solmitaan uudelleen, että ne solmitaan mahdollisimman pian ja kummallekin osapuolelle mahdollisimman suotuisissa oloissa, sillä on täysin mahdotonta kuvitella kalastamista Etelä-Euroopassa ilman, että suhteet Välimeren rantojen välillä olisivat tyydyttävät ja ilman, että laivasto, joka on edistänyt Marokon kalastuksen kehittymistä niin paljon, jouduttaisiin uhraamaan tarpeettomasti.
Tähän päätöslauselmaan, jonka hyväksymisestä me valmistaudumme äänestämään, ei sisälly paljoakaan uutta. Se ei voikaan olla mahdollista, koska päätöslauselma laaditaan kolme päivää ennen neuvottelujen tärkeintä päivää, mutta juuri tuon tärkeimmän päivän lähestyessä se on mielestäni laadittava erittäin huolellisesti. Siinä on yksi kohta, josta voi esittää aivan erilaisia tulkintoja, joista jotkin ovat tosiaankin harhaanjohtavia ja valheellisia ja jotka on nähty painettuna joissakin viestimissä.
Siksi haluan erityisesti tehdä selväksi, että jos PPE-ryhmä on kunnostautunut jossakin asiassa, niin se ei ole ainoastaan tukenut ja puolustanut kalastussopimuksia sekä pehmittänyt maaperää niille, vaan yrittänyt myös päättäväisesti laajentaa niiden soveltamisalaa. Se ei kuitenkaan missään tapauksessa tarkoita sitä, että PPE-ryhmä vastustaisi yksityisiä sopimuksia, yksinkertaisesti siksi, että niiden vastustaminen merkitsisi kuolemantuomion antamista puolelle yhteisön laivastosta. Haluaisinkin kovasti tietää, voiko joku tosiaankin vastustaa tätä sopimusmuotoa ja miten ja mitä perusteita käyttäen hän aikoo selittää sen kalastusalan edustajille.
Olen sitä mieltä, että me olemme täällä avataksemme yhteisön kalastustoiminnalle uusia reittejä tulevaisuuteen emmekä sulkeaksemme niitä. Yksityiset sopimukset, joita on monissakin jäsenvaltioissa on solmittu lukemattomia määriä kolmansien valtioiden kanssa, ovat tuottaneet kerrassaan loistavia tuloksia niin yhteisön työpaikkojen säilyttämisen kuin kalatuotteiden Euroopan unioniin tuottamisenkin osalta. Esimerkiksi riittänee, kun muistaa Namibian, Etelä-Afrikan, Argentiinan, Chilen, Brasilian, Ecuadorin, Islannin, Mauritanian ja Marokon itsensä sekä niin monien muiden valtioiden tapaukset.
Kun me sitä paitsi valitamme päivät pääksytysten sitä, kuinka neuvottelut tuntuvat jäävään sikseen niin olemassa olevien kuin uusien sopimustenkin osalta ja kuinka vähäiseltä komission ja joiltakin osin neuvostonkin kiinnostus niihin näyttää olevan tästä ovat osoituksena äskettäiset Angolan, Kap Verden ja Kiribatin tapaukset olisi yksinkertaisesti itsemurha sulkea tie, joka toimii tätä nykyä vakaana pohjana yhteisön laivaston kalastustoiminnalle, ja voi toimia sellaisena tulevaisuudessa vielä paljon suuremmassa määrin.
Nämä kaksi reittiä ovat siis molemmat täysin kannatettavia niin kauan kuin kumpaakin viitoittaa keskeinen päämäärä, kalavarojen säilyttäminen. Kannatamme siksi sitä vastuuta, joka meille kuuluu kahdenkeskisten ja yksityisten sopimusten perusteella, jossa laivaston toimintaa säätelevät ja tulevaisuudessa yhä enemmän sellaiset alueelliset kalastusjärjestöt kuten ICCAT (Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio, NAFO (Luoteis-Atlantin kalastusjärjestö) tai Camelar (Antarktiksen luonnonvaroja suojeleva järjestö).
Arvoisa puhemies, sen lisäksi, että toivotan mitä parhainta menestystä 30. lokakuuta pidettävään kokoukseen, minulla ei ole enää muuta sanottavaa.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, komission jäsen Fischlerin poissaolo, joka on aivan oikeutettu, kuten kalastusvaliokunnan puheenjohtaja painotti aiemmin, estää minua paneutumasta sen enempää yksityiskohtiin. Haluaisin kuitenkin välittää komissiolle, jota komission jäsen Busquin tänään uljaasti edustaa, muutaman erittäin lyhyen viestin.
Ensimmäinen viesti koskee komission kyvyttömyyttä uusia Euroopan unionin tärkeimpänä pitämä kalastussopimus. Mielestäni tämä tosiasia on merkittävä muistiin ja tehtävä se yleisesti selväksi, samoin kuin on epäiltävä komission kykyä neuvotella kansainvälisistä sopimuksista, ennen kaikkea sen jälkeen, kun komission puheenjohtaja Prodin on kuultu ruinaavan komissiolle valtuudet toimia kansainvälisissä asioissa.
Toiseksi olen huolestunut komission jäsen Busquinin huomiosta, joka koski Marokon kalastusvoimavarojen kehittämisen tukemista. Me keskustelemme alueesta, joka ei kuulu Marokolle, vaikkakin se on Marokon hallinnoima. Jos autamme Marokkoa harjoittamaan riistokalastusta tuolla alueella, joka on riippuvainen Yhdistyneiden Kansakuntien valvonnan alaisesta kansanäänestyksestä, jos kehitämme Marokon kalastuslaivastoa, jotta se harjoittaa riistokalastusta tuolla alueella, mitä tapahtuukaan sitten, kun tuo alue alkaa harjoittaa itsemääräämisoikeuttaan ja mitä sitten teemme Marokon laivastolle?
Kolmanneksi: siitä alkaen, kun kalastussopimuksen voimassaolo päättyi, sekä yhteisöön kuuluvat että siihen kuulumattomat laivastot, jotka eivät ole komission tai jäsenvaltioiden valvonnanalaisia, ovat kalastaneet Saharan kala-apajilla: kyseessä on ennen kaikkea Alankomaiden merkittävän kokoinen laivasto. Mihin toimiin komissio on suunnitellut ryhtyvänsä sen välttämiseksi, etteivät ainakaan yhteisön laivastot harjoittaisi näiden kalavarojen osalta riistokalastusta?
Neljänneksi, kuten jäsen Miguélez tähdensi, kun aiemmat kalastussopimukset allekirjoitettiin, Euroopan unioni teki Marokolle huomattavia myönnytyksiä kaikissa asioissa. Viime vuonna Marokko vetäytyi neuvottelupöydästä, ja niin kuin hyvä pelaaja, joka on voittanut pelin, se vei mukanaan kaikki pelimerkit eikä unohtanut yhtäkään myönnytystä. Aikooko Euroopan unioni jatkaa myönnytysten tekemistä, mikäli Marokko ei ponnistele vähäisimmässäkään määrin tilanteen helpottamiseksi?
Viidenneksi: komission jäsen on puhunut komission toimista välittömästi kärsimään joutuneen kalastusalan auttamiseksi. Kalastusala on kuitenkin vain osa kalastustoiminnan synnyttämästä toiminnasta. Tällä hetkellä monet alueet Espanjassa Kanariansaaret, Andalusia ja Galicia sekä jotkut alueet Portugalissa kärsivät kalastustoiminnan keskeytymisen välittömistä vaikutuksista. Tämä merkitsee satamatoiminnan, alusten korjaamisen ja muonittamisen sekä säilyke- ja öljytehtaiden toiminnan keskeytymistä, eli toisin sanoen kokonainen talouden ala on nyttemmin halvaantunut kaiken tämän seurauksena.
Kysymykseni komissiolle on seuraava: mikäli sopimusta Marokon kanssa ei saada aikaan, tai mikäli tuo sopimus solmitaan komission esittämin ehdoin, eli siitä tulee marokkolaista tuotantoa edistävä sopimus, aikooko komissio ryhtyä rakenteellisiin toimiin korvatakseen sen taantumisen, joka tulee kehittymään kärsimään joutuvilla alueilla?

Nogueira Román
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron kertoakseni, että ryhmäni ja minä itse Galician edustajana kannattaa tätä päätöslauselmaa, josta olemme samaa mieltä.
Nyt, kun kokonainen vuosi on kulunut hukkaan ja kun talousarviossa sopimukselle varatut määrärahat yritetään suunnata toisiin otsakkeisiin, minun on ilmaistava syvä epäluottamukseni sitä vakaumusta kohtaan, jonka nojalla komissio aikoo puolustaa kärsimään joutuneiden kalastajien ja varustajien laillisia etuja, ja minun on myös tuotava ilmi unionin ja useiden jäsenvaltioiden, niiden joukossa Espanjan, todellisia pyrkimyksiä koskevat epäilykseni, kun ne neuvottelevat sopimuksesta "Marokon ja Euroopan unionin poliittisten ja taloudellisten suhteiden yleiskehyksessä", kuten me ehdotamme päätöslauselmaesityksessä.
Haluaisin kuitenkin tietenkin huomata erehtyneeni ja havaita, että loppujen lopuksi sopimus saadaan allekirjoitettua välittömästi.

Meijer
Arvoisa puhemies, tänään ei ole ensimmäinen kerta, kun oikeus päästä kalastamaan uudelleen Marokkoon ja Saharaan rajoittuville vesille on täällä käsiteltävänä. Espanjassa ja Portugalissa on pidetty itsestään selvänä, että Marokon täytyy päästää eurooppalaiset kalastajat vesilleen, ja se, että siitä tuli loppu viime vuonna, on koettu sokkina. Ymmärrän sen, koska tämä kalastus oli tulonlähde ja tarjosi työllisyyttä eurooppalaisittain köyhällä alueella.
Menneisyydessä oli itsestään selvää, että taloutta pidettiin tärkeämpänä asiana kuin luonnon tasapainon suojelua ja että Euroopan köyhimmät yrittivät ottaa osuutensa Euroopan yliotteesta kolmannessa maailmassa. Samalla näemme, että joitakin alueita meristä on kalastettu tyhjiin ja että tietyt kalalajit vähenevät niin runsaasti, että niiden olemassaolo vaarantuu. Marokolla on oikeus suojella meriään kestävällä tavalla liikakalastusta vastaan. Eurooppa ei voi enää vaatia oikeuksia muissa maanosissa. Tulevaisuudessa meidän täytyy oppia elämään ilman siirtomaa-ajoilta perittyjä kalastuslupia. Ehdotettu päätöslauselma ei johda kalastusoikeuksien palauttamiseen vaan korkeintaan Espanjan ja Portugalin tiukempiin vaatimuksiin korvaavista tuista.
Pyydän, että Euroopan komissio ei enää painostaisi Marokkoa ja että se osoittaisi enemmän ymmärtämystä Marokon vastalauseita kohtaan. Olen McKennan kanssa samaa mieltä siitä, että on enemmänkin pahantekijöitä kuin espanjalaiset ja portugalilaiset kalastajat. Myös pohjoisen suurten kalastajien, kuten minun kotimaani Alankomaiden, täytyy vähentää pyyntiään.

Bastos
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan unioni on solminut kalastussopimuksia Marokon kanssa vuodesta 1992 lähtien. Nykyisin voimassa oleva sopimus päättyi marraskuun lopussa viime vuonna. Tämän sopimuksen ansiosta lähes 500 Euroopan unionin laivaa, josta 50 oli portugalilaisia, pääsi Marokon aluevesille noin 125 miljoonan euron vuosimaksun avulla. Aivan kuten kuvittelimmekin, neuvotteluissa Marokon viranomaisten kanssa on ollut erittäin suuria vaikeuksia. Marokossa ollaan tietoisia maan kalavesien arvosta, ja suuret kansainväliset kalastusmahdit, kuten Japani, Etelä-Korea tai Venäjä ahdistelevat sitä jatkuvasti voidakseen kalastaa entistä enemmän sen aluevesillä. Tässä yhteydessä kannattanee myös muistaa, että Marokon kalastussopimus liittyy myös laaja-alaisempaan yhteistyöhön ja kumppanuuteen, jonka perusteella Euroopan unioni tekee Marokolle huomattavia kaupallisia myönnytyksiä ja antaa sille merkittävää kehitysapua. Haluaisin painottaa puheenvuorossani neljää näkökohtaa.
Ensiksi on tähdennettävä sitä, että kalastussopimus Marokon kanssa on jo pitkään ollut tärkein kalastussopimus Euroopan unionille, sillä sen osuus kattaa 30 prosenttia kaikista yhteisön alusten saamista kalansaaliista kolmansien maiden aluevesillä. Tästä sopimuksesta riippuvat 30 000 välitöntä ja välillistä työpaikkaa voivat vaikuttaa vähäisiltä Euroopan unionin mittakaavassa, mutta se, että ne sijaitsevat pienissä kalastuksesta toimeentulonsa saavissa yhteisöissä, erityisesti Espanjan ja Portugalin rannikoilla ja se, ettei niillä ole taloudellisen uudelleensuuntautumisen perinnettä tai mahdollisuutta, tekisi näiden työpaikkojen menettämisestä dramaattisen asian.
Toiseksi minun on korostettava erittäin karvas maku suussani, että neuvotteluihin osallistuneet Marokon viranomaiset eivät ole juurikaan lämmenneet niille. En ymmärrä tätä asennetta kahdesta syystä: ensimmäinen on se, että he ovat samaan aikaan myöntäneet yksityisiä lupia useille muiden valtioiden varustamoille, mikä on vastoin sitä perustetta, että vaikeudet neuvotella sopimuksesta Euroopan unionin kanssa johtuvat kalavarojen säilyttämisen tarpeesta; toinen on se, että marokkolaisten joustamattomuutta ei voi ymmärtää, kun ottaa huomioon meidän markkinoidemme avoimuuden marokkolaisille tuotteille, samoin kuin ne tuet, jotka Marokolle on myönnetty yhteistyötä koskevan yleissopimuksen puitteissa.
Yksi näkökohta, jonka haluaisin tuoda esille on se, että ne tilapäistuet, jotka kalastajille ja varustajille on maksettu korvaukseksi tästä vuodesta, jolloin sopimus on ollut katkolla, umpeutuvat tämän kuun lopussa. Tilanne on kestämätön, sillä kaikki haluaisivat saada mieluummin työtä kuin tukea. Niinpä komission ja Euroopan unionin ministerineuvoston on hoidettava velvollisuutensa, mikä ei tarkoita ainoastaan tukiajan pidentämistä siihen asti, että tilanne voidaan määritellä, vaan myös sitä, että Marokon kanssa tehtävän yhteistyön yleiset perusteet tarkistetaan, mikäli tämä tilanne pitkittyy.
Viimeiseksi komission, joka vastaa neuvottelujen eteenpäin viemisestä, on annettava parlamentille asianmukainen selvitys siitä, mitä parhaillaan tapahtuu, sillä me emme voi ymmärtää sitä. Kalastuksesta vastaavan ministerineuvoston passiivisuus ei ole myöskään ymmärrettävissä.

Lage
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, "sininen" Eurooppa, kuten vertauskuvallisesti sanotaan, on joutunut kriisiin. Meriä kohdellaan huonosti, kalavarat hupenevat, työttömien kalastajien on vaikeaa hyväksyä se julma kohtalo, joka uhkaa perinteisen ammatin ja tietyn elämäntavan tulevaisuutta. Viime keskiviikkona keskustelimme tässä istuntosalissa Irlanninmeren turskan turskan, joka on sivumennen sanottuna portugalilaisen keittotaidon tunnusmerkki vähenemisestä hälyttävässä määrin. Tänään keskustelemme Marokon kalastussopimuksesta. Euroopan unionin kalastustoiminta on saamassa jälleen kovan iskun. Puhun Euroopan unionista, enkä ainoastaan kahdesta sen jäsenestä, kuten jotkut jäsenistä ovat vihjanneet: eurooppalainen solidaarisuus ei saa olla pelkkä tyhjä sana tai tunne, jota ei enää ole olemassa, kun on kyse ongelmista, jotka ovat näkyvimpiä Portugalissa ja Espanjassa...
Komissio ei valitettavasti onnistunut saamaan aikaan uusia järjestelyjä neuvotteluissa, jotka käytiin Marokon kanssa ennen kalastussopimuksen päättymistä 30. marraskuuta vuonna 1999. Lähes vuosi myöhemmin vaikuttaa siltä, että olemme lähtöpisteessä. Saatavissa on vain niukasti sekavaa tietoa, vaikka sanotaan, että neuvottelujen kuluessa on ollut monenlaisia ja monimutkaisia hankaluuksia. Kaikesta huolimatta komission jäsen on taannut meille tänään, että neuvottelut aloitetaan uudestaan ensi viikolla ja että edistystä on jo havaittavissa. Hän sanoi tämän epämääräisesti. Hän sanoi, että on mahdollista päästä tasapainoiseen kumppanuuteen Marokon kanssa. Onko se varmaa? Johtuvatko nämä sanat olosuhteista? Epäilys ja hämmennys ovat valtavia ja oikeutettuja. Eikö Euroopan unionilla ole siis riittävästi painoarvoa ja vaikutusvaltaa, että se voisi vakuuttaa marokkolaisen sopimuspuolen siitä, että uuden sopimuksen solmimisesta on molemminpuolista etua? Mitä loppujen lopuksi tapahtuu? Onko kenties niin, että Marokon valtiovalta on päättänyt suhtautua vähemmän rakentavalla tavalla ja haluaa mieluummin neuvotella yksittäisten yritysten kanssa Euroopan unionin sijasta, jonka kanssa sillä on pitkäaikaisia ja pitkälle meneviä kiinnostuksenkohteita useilla aloilla? Onko Euroopan unioni menettänyt kaiken diplomaattisen ja taloudellisen painoarvonsa? Sitä en usko! Minusta Euroopan unioni on vähätellyt ongelmaa. Entä jos sopimusta ei saada aikaan? Minkä asenteen neuvosto ja komissio silloin ottavat? Ne eivät varmastikaan voi vain pestä käsiään, sillä ne ovat toimielimiä, joilla on valtuudet ja vastuu neuvottelujen viemisestä eteenpäin.
Lopuksi: siinä ei-toivotussa tapauksessa, että neuvottelut epäonnistuvat, unionilla on poliittinen ja moraalinen velvollisuus myöntää kalastajille ja omistajille tukea, jotka takaavat elinkeinon turvaamisen. Se on vähintä, mitä voi vaatia. Mutta se ei ole tarpeeksi. Unionin on suunniteltava ohjelma kärsimään joutuneiden ammatinharjoittajien toiminnan suuntaamiseksi uudelleen, jotta heidän tulevaisuutensa olisi turvattu. Tämän ongelman sysääminen rakennusrahastojen ja jäsenvaltioiden hoidettavaksi merkitsisi unionin esittämistä toimintakyvyttömänä paitsi niiden silmissä, joita ongelma eniten koskee, myös muiden kansalaisten silmissä.

Bautista Ojeda
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, en aio toistaa kaikkea, mitä tässä täysistunnossa on sanottu tänä aamuna ja käytännöllisesti katsottuna kokonaisen vuoden aikana. Hyvät parlamentin jäsenet, tosiasia on se, että Andalusiassa, Kanariansaarilla ja Portugalissa toimivat yhteisön laivastot ovat jääneet satamiin kalastussopimuksen puuttumisen takia. En myöskään halua enää syyttää komissiota sen taitamattomuudesta neuvotteluissa tai viivyttelystä Marokon painostamisen aloittamisessa. Me kerroimme siitä jo aikanaan.
Olen andalusialaisena parlamentin jäsenenä neuvotellut jo vuoden ajan ja tehnyt aloitteita käytävillä, työhuoneissa, kalastusvaliokunnassa ja komission jäsenen kuulemistilaisuuksissa, jotta Marokossa ahertavan Andalusian kalastuslaivaston erityiset ominaispiirteet otettaisiin huomioon. Me tarvitsemme käyttökelpoisen kalastussopimuksen. Me emme halua sopimusta, joka ei ole tuon enemmistönä olevan sekä lähivesi- ja pitkäsiimakalastukseen keskittyneen laivaston etujen mukainen.
Mitä huomattavimmat Etelä-Atlantin alueen kaupungit Huelva ja Cádiz sekä eteläisen Välimeren alueen kaupungit Málaga, Granada ja Almería ovat riippuvaisia tästä sopimuksesta. Niillä ei ole vaihtoehtoa kalastukselle.
Toisaalta taas tämän laivaston satamaan jäämisestä aiheutuu erittäin huolestuttavia yhteiskunnallisia seurauksia, jotka liittyvät joissakin tapauksissa Marokon harjoittamaan huumausaineiden viljelyyn ja kauppaan.
Päätän puheenvuoroni sanomalla, että jos Euroopan unioni neuvottelisi tällä hetkellä Saharan pankin varsinaisten omistajien, Saharan kansan kanssa, meillä olisi jo kunniallinen sopimus, eikä Marokon kuningaskunta voisi kiristää meitä hävyttömästi. Siksi Marokon erityissuhdetta Euroopan unionin kanssa on harkittava vakavasti uudelleen, mikäli sopimusta ei saada solmittua tai mikäli se osoittautuu hyödyttömäksi.

Seppänen
Arvoisa puhemies, kaikki tietävät, että Jean Monet oli yksi EU:n perustajaisiä. Hänellä oli tapana kertoa vitsi norjalaisista. Vitsi oli se, että norjalaiset puhuvat aina kalasta. Vitsi on huono. Se on yhtä huono kuin oli Jean Monet'n käsitys siitä, miten Euroopan unionia pitää kehittää. Hänen mukaansa EU:lla pitää aina olla johtoryhmä, millä hän lienee tarkoittanut Saksaa ja Ranskaa. Sen mukaan EU:ssa ei voisi olla maiden demokratiaa.
Mutta nyt kalasta. Puolustan Norjaa, joka ei ole EU:n jäsen sen takia, että EU haluaa yhteisöllistää Norjan kalavarat antamatta tilalle muuta kuin Jean Monet'n poliittisen johtoryhmän. Puolustan myös Marokkoa EU-maiden ryöstökalastajia vastaan. Maailman meriä tyhjennetään nyt kalavalkuaisesta tavalla, joka muistuttaa ryöstöä. On turvattava maailman kalakannat. On purettava EU:n kalastusteollisuuden ylikapasiteetti. Kalastettakoon EU:n rahoilla vain EU:n vesillä!

Posselt
Arvoisa puhemies, tsekkiläisellä piispalla, jolle tunnen olevani hyvin kiitollinen, piispa Kouklilla on tapana sanoa kauniisti: "lähimmäisenrakkaus olisi yksinkertainen asia, jos lähimmäinen ei olisi niin hirvittävän lähellä". Tämä lause pätee erittäin hyvin moniin valtioiden välisiin naapuruussuhteisiin. Juuri naapuruksilla on ollut menneisyydessä usein hyvin suuria keskinäisiä vaikeuksia, ja Euroopan unionin ajatuksena on voittaa sellaiset naapuruusongelmat. Tässä yhteydessä haluaisin esittää suuren kohteliaisuuden Espanjan ulkopolitiikan taholle. Espanja on kehittänyt erinomaisen myönteisellä tavalla vaikeaa naapuruussuhdetta, joka on ollut menneisyydessä myös toistuvasti Euroopan ja Pohjois-Afrikan sekä Espanjan ja Marokon välillä.
Minulla oli lehtimiehenä kunnia osallistua 1980-luvun alussa Marokon silloisen kuninkaan, kuningas Hassanin hallitsemisen 20-vuotisjuhlaan. Seurasin sitä läheltä. Oli vaikuttavaa, kun Espanjan kuningas saapui silloin Marrakechiin ja ajoi yhdessä Marokon kuninkaan kanssa avoautolla pitkin katuja, joille oli kokoontunut yli miljoona ihmistä. Se muistutti minua kuvista menneisyydessämme ja minun lapsuudestani, kun Konrad Adenauer ja Charles De Gaulle kiertelivät samalla tavalla saksalaisissa kaupungeissa ja tekivät selväksi, että nämä naapuruusongelmat Saksan ja Ranskan välillä oli voitettu ja näistä maista tulisi yhdessä eurooppalaisen yhdentymisen ydin.
Siten Espanjalla ja Marokolla on mahdollisuus tulla Välimeren alueen yhdentymisen ytimeksi. Uskon, että Espanja ja Marokko ovat saaneet tältä osin paljon aikaan välttääkseen jotakin, jota monet pitävät väistämättömänä, nimittäin sivilisaatioiden törmäyksen, eri kulttuurien yhteentörmäyksen, jossa ne törmäävät toisiinsa. Espanja on kehittänyt tältä osin suurenmoisen sillanrakentajatehtävän, kuten muuten myös Portugali. Uskon siksi, että on tärkeää nähdä tämä kalastussopimus myös tässä yhteydessä. Meidän koko solidaarisuutemme kohdistuu espanjalaisiin ja portugalilaisiin kalastajiin. Kyse ei ole paikallisesta erityisilmiöstä vaan eurooppalaisista kalastajista, joiden puolesta myös meidän, joita tämä asia ei koske ehkä suoraan, on puhuttava.
Meidän on kuitenkin nähtävä myös erittäin selvästi, että Euroopan unionin ja kaikkien EU:n rajojen läheisyydessä sijaitsevien valtioiden, ja lasken näihin ennen kaikkea Pohjois-Afrikan, Turkin ja Venäjän, väliset suhteet toimivat sillanrakentajina maailman muihin osiin ja muihin kulttuureihin Euroopan unionin rajoilla ja että nämä valtiot tarvitsevat meidän erityistä tukeamme. Me tarvitsemme siksi mahdollisimman nopeasti tiiviit taloudelliset ja poliittiset suhteet Marokkoon ajaen samalla eurooppalaisia kalastukseen liittyviä etujamme. Tuen siksi kaikkea, mitä täällä sanottiin sopimukseen pääsemisestä. Haluaisin kuitenkin kritisoida selvästi niitä Marokon-vastaisia sävyjä, joita tässä keskustelussa on myös esiintynyt, koska ne eivät ole avuksi näissä naapuruussuhteissa eivätkä palvele myöskään kalastussopimusta. Meidän on oltava kriittisiä ja avoimia, mutta meidän on sanottava marokkolaisille, että etujemme turvaamisen ohella olemme hyvin kiinnostuneita tiiviistä ja kestävästä kumppanuudesta Marokon kanssa ja Marokon vakauttamisesta Välimeren alueella.
Uskon, että jos onnistumme antamaan Marokolle eurooppalaisen suunnan, myös Marokko aloittaa sen, mikä olisi pitänyt jo tehdä, nimittäin keskustelee meidän kanssamme luonnonvaroista, jotka ovat yhteisiä voimavaroja, eikä suosi enää kolmansien valtioiden kalastusaluksia.

Hernández Mollar
Arvoisa puhemies, neuvottelut kantavat hedelmää kolmen päivän kuluttua, ja silloin saamme tietää, onko satoa saatu tarpeeksi, jotta me kaikki voisimme olla rauhallisia, ja kaksi sopimuspuolta, Euroopan unioni ja Marokko voivat aloittaa joustavasti, mutta myös tosissaan ja huolellisesti, yhteistyö- ja sopimusmuotojen etsimisen, jotta yhteisön kalastuslaivasto voisi aloittaa toimintansa noilla vesillä uudelleen.
Espanjalaisena ja andalusialaisena parlamentin jäsenenä vetoan tuhansien andalusialaisten ja espanjalaisten perheiden oikeuteen säilyttää työpaikkansa, jotka he ovat olleet vaarassa menettää jo lähes vuoden ajan, ja puolustaa niitä, minkä me teemme myös täältä parlamentista käsin.
Haluan kuitenkin myös vedota Marokon kuningaskunnan joka se on yhden jos toisenkin kerran kolkutellut Euroopan unionin ja tämän parlamentin ovilla etsimässä ymmärtämystä ja tukea sen taloudellisten, yhteiskunnallisten ja poliittisten ongelmien ratkaisemiseksi järkeen, jotta se tekisi yhteistyötä joustavasti ja etenkin tosissaan hyvän ja molempia osapuolia tyydyttävän sopimuksen aikaansaamiseksi.
Arvoisa komission jäsen, maatalous, maahanmuutto jonka osalta hyväksyimme uuden kohdan talousarvioon Marokon tukemiseksi teollisuus ja talous ovat osa Marokon ja Euroopan unionin keskinäisten suhteiden muodostamaa kokonaisuutta. Kalastusalan jättämisessä pois ei olisi mitään mieltä, ja meidät ja Marokon yhdistävään assosiaatiosopimukseen sisältyy nimenomaan se, ettei mitään etujamme vahingoittavaa näkökohtaa suljeta pois, koska se tekisi tehottomaksi sen piristysruiskeen, jonka avulla Euroopan unionista käsin halutaan ja voidaan auttaa tuota maata kehittymään kokonaisvaltaisesti.
Tämä on viesti, joka myös marokkolaisten on ymmärrettävä selkeästi.

Busquin
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin vain lisätä, että molemmat osapuolet ovat tietenkin päässeet yksimielisyyteen neuvotteluaikataulun laatimisesta, ja Marokko on myös valmistellut viisivuotissuunnitelmaansa huolellisesti kuukausien ajan. Lisäksi kun komission jäsen Fischer kävi uudelleen Rabatissa 18. toukokuuta 2000, neuvotteluissa päästiin aktiivisempaan vaiheeseen, ja 25. heinäkuuta Rabatissa järjestettiin kalastuksesta vastaavien hallintoyksiköiden tapaaminen, yksi tapaaminen 28. ja 29. syyskuuta Brysselissä ja 16. lokakuuta komission jäsen Fischer tapasi sekä pääministerin että Marokon kuninkaan Mohammed VI:n. Komission jäsen Fischer raportoi tuolloin komissiolle käymistään keskusteluista. Hän piti keskusteluja myönteisinä, minkä perusteella voidaan ennakoida, että 30. lokakuuta alkavia neuvotteluja käydään rakentavassa hengessä.
Tämän vuoksi komissio työstää perustaa uudenlaiselle kumppanuudelle, jossa pyritään molempia osapuolia hyödyttävään kehitykseen, ja johon kuuluu toisaalta Marokon kalastusalan, laivaston, vesiviljelyn, liiketalouden muuttumisen ja tutkimuksen kokonaisvaltainen kehittäminen sekä toisaalta kalastusmahdollisuuksien myöntäminen eurooppalaisille kalastajille.
Mielestäni meidän täytyy siis odottaa 30. lokakuuta pidettävän tapaamisen tuloksia. Komission jäsen Fischer tiedottaa niistä tietenkin parlamentille suoraan, ja teidän kaikkien tavoin toivon, että neuvottelut johtavat myönteisessä hengessä hedelmälliseen liittoon Marokon ja Euroopan unionin välillä.
Niiden toimien osalta, joihin olisi ryhdyttävä siinä tapauksessa, että sopimukseen ei päästä, komissio harkitsee niitä, mutta kuten olette varmasti ymmärtäneet, uskomme ja toivomme, että maanantaina neuvotteluissa saadaan aikaan ratkaisevampaa edistystä. Nyt on siis liian aikaista keskustella tästä asiasta.
Tässä oli siis joitakin vastauksia, jotka komission jäsen Fischer olisi voinut antaa teille minun sijastani, ja tiedotan hänelle ehdottomasti kaikista puheenvuoroistanne.

Puhemies
Kiitos, arvoisa komission jäsen!
Keskustelu on päättynyt.
Siirrymme äänestykseen.
Kalatalousvaliokunnan päätöslauselmaesitys (B5-0823/2000) EY:n ja Marokon kalastussopimusneuvotteluista
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.) Äänestysselitys

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, kiitän ystäviäni ja toivon, että he kuuntelevat tarkkaavaisesti tätä äänestysselitystä, joka on hyvin vakavahenkinen, vaikkei se ei siltä ehkä ensi silmäyksellä näytäkään. Ymmärrän hyvin Espanjan ja Portugalin kalastajien ongelmia, sillä samoja ongelmia on myös Sisilian kalastajilla. Muutama päivä sitten kuulin kuitenkin marokkolaisesta kalasta, joka tapasi Välimeressä espanjalaisen kalan ja sanoi sille, omalla kielellään tietysti: "Olen saanut tietää, että jäsen Fatuzzo taistelee myös sen puolesta, että me kalat pääsemme eläkkeelle.
Olen tästä erittäin tyytyväinen, mutta minulla on toisenlainen toive: olen marokkolainen kala, ja haluaisin päätyä marokkolaisen enkä espanjalaisen kalastajan saaliiksi. Olen perustanut ammattiliiton." Toinen kala, espanjalainen, sanoi tähän: "Minä haluaisin päätyä marokkolaisen enkä espanjalaisen kalastajan saaliiksi"...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Puhemies
Hyvä kollega, puheaikaa on työjärjestyksen mukaan yksi minuutti, ja se koskee kaikkia kollegoja! Siitä huolimatta kiitokset tästä erittäin mielenkiintoisesta puheenvuorosta!

Vieraiden kielten lehtoreiden oikeudet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Palacio Vallelersundin esittämä oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan suullinen kysymys komissiolle (B5-0541/00) vieraiden kielten lehtoreiden oikeuksista ja lainsäädännön noudattamisesta.
Jäsen Palacio Vallelersundin puolesta puhuu viisi minuuttia jäsen Wieland.

Wieland
Arvoisa puhemies, jäsen Palacio Vallelersundi, oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan puheenjohtaja, on valitettavasti yllättäen estynyt ja hän on pyytänyt minua ottamaan kantaa asiaan. Minulle suotiin siksi vain lyhyt aika valmistautua ottamaan täällä kantaa asiaan oikeudellisia asioita käsittelevän valiokunnan puolesta. Mistä on kyse? Kyse ei ole oikeastaan vieraiden kielten lehtoreista. Monet sanovat ehkä, että asia on muutenkin aivan liian yksityiskohtainen ja monimutkainen. Kyse ei ole oikeastaan vieraiden kielten lehtoreista vaan yhdestä esimerkistä sen osalta, mikä on kansalaisten Euroopan tilanne konkreettisessa tapauksessa. Kyse on asiasta, joka oli vireillä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa ensi kertaa vuonna 1989. Lähes 12 vuotta jatkuneesta asiasta, joka on täynnä virallista lohtua, viivytystaktiikkaa, toiveita ja myös henkilökohtaista ahdinkoa, lumelääkkeistä asianomaisille henkilöille sekä vanhojen lakien itsepintaisesta puolustamisesta kansalaisiin nähden, jotka vaativat vain oikeuksiaan. Kyse on - tekijät mainitakseni, kuten saksan kielessä osuvasti sanotaan - unionin kansalaisten Alluén ja Coonanin tapauksesta Venetsian yliopistoa vastaan, unionin kansalaisen Alluén tapauksesta niin ikään Venetsian yliopistoa vastaan ja unionin kansalaisen David Petrin tapauksesta Veronan yliopistoa vastaan.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on ottanut asiaan selkeästi kantaa. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut kolmessa tuomiossa näiden kansalaisten olevan oikeassa, jotka oli palkattu ennen ensimmäistä näistä kolmesta tuomiosta opetusvirkoihin lehtoreiden asemassa italialaisiin korkeakouluihin. Näiden tuomioiden sanoma on selkeä: Italia on loukannut asianomaisten henkilöiden oikeutta työvoiman vapaaseen liikkuvuuteen unionin sisällä ja heidän oikeuttaan olla kärsimättä kansalaisuuteen perustuvasta syrjinnästä, sillä näille nimikkeellä "lettori" toimiville henkilöille ei ole myönnetty vastaavia työehtoja ja -turvaa kuin yliopistoissa vastaavissa opetusviroissa toimiville Italian kansalaisille.
Ensimmäisen tuomion jälkeen ei tapahtunut valitettavasti mitään. Lakiuudistukset, joita sen seurauksena tehtiin vuonna 1995, eivät kykene vieläkään takaamaan opetusviroissa toimiville lehtoreille heidän oikeuksiensa täyttä suojaa. Lopuksi jopa oikeusasiamies asettui näiden kansalaisten taakse. En kuitenkaan tiedä, kääntyykö tämä sanaleikki kaikille kielille, mutta saksan kielessä sanotaan "on eri asia, onko oikeassa tai saako vahvistuksen sille, että on oikeassa". Oikeudellisia asioita käsittelevä valiokunta on muotoillut tältä osin selkeän kannan ja asettunut oikeuksissaan rajoitettujen unionin kansalaisten puolelle.
Teille esitetään tänään muutama tarkistusehdotus, jotka lievästi sanottuna jokseenkin ärsyttävät minua. Haluan mainita vain kaksi esimerkkiä, joilla yritetään parantaa parlamentin kantaa viime minuuteilla tai yksittäistapauksessa jopa muuttaa se päinvastaiseksi: alkuperäinen, oikeudellisia asioita käsittelevän valiokunnan ehdottama päätöslauselman H kohta kuuluu: "ottaa huomioon, että näinä monina vuosina asianomaiset unionin kansalaiset ovat kärsineet menetyksistä, stressistä ja huolestuneisuudesta, he ovat joutuneet osallistumaan kahdentoista vuoden ajan satoihin pitkittyneisiin ja toistuviin oikeustapauksiin ja he ovat joutuneet turhautumaan odottaessaan ymmärrettävästi, että voisivat harjoittaa ammattiaan nauttien oikeudenmukaisista urakehitysmahdollisuuksista." Nyt esitetään ehdotus, tarkistusehdotus 8, jolla on pyyhitty pois pari sanaa ja lisätään yksi pieni sana, minkä seurauksena kohdan merkitystä ei vain vesitetä vaan se käännetään melkein päinvastaiseksi. Teksti kuuluisi silloin: "ottaa huomioon, että asianomaiset unionin kansalaiset ovat joutuneet osallistumaan 12 vuoden ajan satoihin pitkittyneisiin ja toistuviin oikeustapauksiin ja he ovat joutuneet turhautumaan ymmärrettävissä odotuksissaan." Tässä ei ole selkeää eroa yksinomaan saksan kielessä.
Tulen kuitenkin minun kannaltani paljon merkittävämpään menettelyyn. Tarkistusehdotuksessa 9 ehdotetaan nyt: "ottaa huomioon, että Italian hallitus väittää täyttäneensä nimikkeellä "lettori" toimivia henkilöitä koskevat velvoitteensa lailla nro 236/95, joka noudattaa tinkimättä perussopimuksen periaatteita". Huolimatta siitä, että tästä ei keskusteltu oikeudellisia asioita käsittelevässä valiokunnassa, me toteaisimme tässä yhteydessä, että italialaisen lainsäädännön oikeudellinen perusta vastaa sopimuksen perusteita, ja tuomioistuin totesi juuri päinvastaista! Pidän tätä menettelyä arveluttavana. Jos ollaan sitä mieltä, että nämä käytännöt ovat juridisesti asianmukaisia ja poliittisesti toivottuja, lainsäätäjänä on ryhdyttävä muuttamaan perusteita, mutta jos parlamenttia halutaan käyttää tämän kannan salaamisessa, voin vain sanoa, että PPE-ryhmä ei tule ottamaan siihen osaa!

Busquin
. (FR) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, italialaisissa yliopistoissa työskentelevien ulkomaalaisten vieraiden kielten lehtoreiden tapaus on hyvin tuttu komissiolle ja suurimmalla osalle yhteisön toimielimistä. Tätä asiaa on käsitelty jo yli kymmenen vuotta, ja sen jälkeen kun yhteisön toimielimet, erityisesti komissio, puuttuivat asiaan, lehtoreiden tilanne on parantunut.
Kuten tiedätte, asia on hyvin monimutkainen ja se koskee noin 700:ää henkilöä, jotka työskentelevät yli 25 italialaisessa yliopistossa. Komissio on työskennellyt näiden kymmenen vuoden aikana aktiivisesti ratkaistakseen Italiassa työskentelevien ulkomaalaisten vieraiden kielten lehtoreiden ongelman, joka liittyy oikeuteen työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta, jonka perustamissopimus takaa. Kuten totesitte, Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt jo kolme lehtoreita koskevaa päätöstä, ja Luxemburgissa vireillä olevan jutun osalta komissio on jatkanut toimia, joilla pyritään parantamaan tilannetta entisestään.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen 1989 ja 1993 tekemien päätösten jälkeen - Alluén päätös - eli kun se oli päättänyt, että Italian lain mukaiset sopimusten voimassaoloaikojen rajoitukset olivat syrjiviä, komissio ryhtyi toimiin. Se aloitti rikkomusmenettelyn, joka keskeytettiin vuonna 1995, sen jälkeen kun Italiassa säädettiin laki, jonka myötä maan lainsäädännöstä tuli yhteisöjen tuomioistuimen päätöksen mukainen.
Niiden vaatimusten osalta, joita lehtorit ovat tämän jälkeen esittäneet saavutetuista oikeuksistaan, komissio aloitti uuden rikkomusmenettelyn, koska muutamissa Italian yliopistoissa lehtoreiden saavutettuja oikeuksia ei ollut turvattu asianmukaisella tavalla. Komissio on käyttänyt paljon voimavarojaan tämän asian tutkimiseen. Komission yksiköt ovat koonneet satoja sivuja asiakirjoja erityistapauksista eri yliopistoissa. Olemme olleet aktiivisesti kirjeenvaihdossa asianomaisten osapuolten kanssa ja tehneet kovasti töitä valitessamme toisarvoisten asiakirjojen pinoista sellaisia elementtejä, jotka ovat ratkaisevia todisteita siitä, että joissakin italialaisissa yliopistoissa entisiä vieraiden kielten lehtoreita oli tosiasiassa syrjitty heidän palkkaukseensa ja eläkemaksuihinsa liittyvien saavutettujen taloudellisten oikeuksiensa osalta.
Heinäkuussa 1999, komissio vei tämän rikkomusmenettelyn yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi. Odotamme yhteisöjen tuomioistuimen päätöstä tämän uuden rikkomuksen ja komission aloittaman menettelyn osalta.
Lehtorit eivät ole tuoneet esille ainoastaan sitä, että heidän saavutettujen oikeuksiensa turvaamisessa on puutteita, vaan he ovat valittaneet myös siitä uudesta oikeudellisesta järjestelmästä, joka vahvistettiin Italian lainsäädännöllä vuonna 1995. He ovat sitä mieltä, että Italian valtion olisi pitänyt luokitella heidät kuuluvaksi yliopistojen opetushenkilökuntaan, tai ainakin määritellä heille oma erityinen luokka opetushenkilökunnan sisällä. Lehtoreiden mielestä tämä oikeus perustuisi suoraan työntekijöiden oikeuteen vapaaseen liikkuvuuteen. Tältä osin komissio oli kuitenkin eri mieltä lehtoreiden kanssa.
Meidän mielestämme vapaa liikkuvuus antaa unionin kansalaisille mahdollisuuden olla joutumatta syrjinnän kohteeksi kansallisessa oikeusjärjestelmässä. Tämä oikeus ei anna heille mahdollisuutta saada erityistä oikeusasemaa. Jokainen jäsenvaltio on täysin toimivaltainen määräämään julkisia palvelujaan ohjaavia säädöksiä. Yhteisön lainsäädäntö ei voi estää Italiaa muuttamasta niitä säädöksiä, joilla säännellään entisten vieraiden kielten lehtorien asemaa, eikä tekemästä näistä kielitieteen asiantuntijoita, joilla on osittain erilaiset valtuudet. Jos Italian oikeusjärjestelmää uudistetaan ja muutetaan, kuten yliopistohenkilökunnan osalta on tehty, ei komissio voi mielestämme puuttua asiaan enää silloin, kun kaikilla Euroopan kansalaisilla on tasavertaiset mahdollisuudet saada töitä kaikista ammattiryhmistä. Kaikki Euroopan kansalaiset voivat päästä pysyviksi jäseniksi opettajien ammattikuntaan, jos he läpäisevät tarkoituksenmukaisen valintakokeen.

Lisi
Arvoisa puhemies, haluaisin vain kehottaa kollegoitani pohdiskelemaan. Jos tämä kysymys on luonteeltaan oikeudellinen, edetään oikeusteitse, tuomioistuin tekee päätöksen, ne, joilla on tarve valittaa, tekevät niin, ja ne, joilla on tarve saada oikeutta, saavat sitä. Jos kysymys on poliittinen - ja tästä syystä asia koskee parlamenttia - olen pahoillani siitä, että näihin asioihin ei ehkä suhtauduta tarpeeksi varovaisesti. Arvostin suuresti komission kantaa, ja parlamentin on todellakin oltava erittäin valpas. Minä en puolustele kotimaani hallituksen viranhoitoa - se ei ole minun hallitukseni, edustan oppositiopuoluetta - mutta yritän kuitenkin selventää asiaa.
Pidämme tarkoin huolta siitä, että kaikilla Euroopan unionin kansalaisilla on samat oikeudet kaikissa jäsenvaltioissa, mutta heidän täytyy vastaavasti kunnioittaa ja noudattaa samoja velvollisuuksia kaikissa jäsenvaltioissa. Ei voida ajatella, että Euroopan unionin kansalaiset saisivat jossakin toisessa jäsenvaltiossa jollakin tavalla etuoikeutetun kohtelun eikä heitä koskisi samat vaatimukset ja velvollisuudet kuin tuon maan, tässä tapauksessa Italian, omia kansalaisia.
Koulutus ja opetus on Euroopan unionin sisällä järjestetty toissijaisuusperiaatteen mukaisesti, mikä tarkoittaa sitä, että järjestelmät ovat erilaisia. Italian järjestelmässä yliopiston dosentiksi ei pääse lain voimalla, ope legis, vaan osallistumalla julkiseen kilpailuun. Mikäli siis järjestelmiä ei yhteen soviteta - mitä me toivomme - toissijaisuusperiaatteen noudattaminen ei tällä hetkellä salli sitä, että edistetään syrjintään vedoten jotakin sellaista, jossa paljon luultavammin on kyse pyrkimyksestä saada etuoikeus. Toistan, että kaikilla on oltava samat oikeudet, mutta kaikkia on myös koskettava samat velvollisuudet. Muutoin tämä ongelma, joka on poliittinen eikä oikeudellinen, toistuu ja saattaa nousta esille myös muissa unionin jäsenvaltioissa, joissa on niin ikään erilainen opetus- ja yliopistojärjestelmä. Kehotan siis todella noudattamaan varovaisuutta.

Miller
Arvoisa puhemies, haluan puhua tästä vääryydestä, josta olemme kuulleet ja joka - kuten olemme myös kuulleet - on jatkunut jo 12 vuotta. Siitä ei ole ollut vain yhtä eikä kahta vaan peräti kolme oikeusjuttua, eikä sitä ole vieläkään ratkaistu. Miksi sitten keskustelemme parlamentissa tänään jälleen kerran tästä vääryydestä? Keskustelemme siitä jälleen kerran siksi, ettemme ole kyenneet ratkaisemaan asiaa. Meidän täytyy muistuttaa siitä, kunnes se ratkaistaan.
Mistä vääryydestä sitten on kysymys? Jäsen Wieland otti sen esille puhuessaan oikeudellisten asioiden valiokunnan puolesta. Vääryys on siinä, että kaksi ihmistä tekee samaa työtä ja työskentelee rinta rinnan mutta eri palkalla ja eri ehdoin. Jos todella uskomme yhtenäismarkkinoihin ja henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen, näin ei saisi olla.
Olen eri mieltä kuin kollegani Lisi, joka puhui aiemmin. Hän sanoi, että nämä ihmiset haluavat "etuoikeutetun" aseman. He eivät vaadi etuoikeutettua asemaa vaan ainoastaan samaa asemaa. Tämä asia jatkuu jatkumistaan, kunnes he saavat saman kuin heidän kollegansa Italiassa.
Kuuntelin tarkkaavaisena sitä, mitä komission jäsen Busquin sanoi komission puolesta. Jotkut sanovat, että komission sanat tuoksahtavat tekopyhyydeltä. Jotkut menevät tätäkin pitemmälle ja sanovat, että komission sanat löyhkäävät tekopyhyydeltä. Minä sanon, että komission sanat haiskahtavat tekopyhyydeltä. Jos komissio pyrkisi tosissaan ratkaisemaan tämän asian, se olisi ratkaistu vuosia sitten. Voimme kenties myöntää, että edellinen Santerin komissio ei ollut paras mahdollinen komissio, joten se joutui eroamaan. Minun on kuitenkin sanottava, että kyse on tästä komissiosta: tämän komission puheenjohtaja on täysin tietoinen tapauksesta ja tosiseikoista, mutta asian ratkaisemiseksi ei ole tehty mitään. Meidän on kysyttävä, miksi. Tästä syystä parlamentti keskustelee tänään jälleen kerran tästä asiasta ja korostaa sitä ja antaa sen takaisin komission käsiteltäväksi ja sanoo: järjestäkää tämä asia.

Attwooll
Arvoisa puhemies, poliitikoilla on usein edessään vaikea tehtävä, kun he joutuvat kertomaan äänestäjille, että vaikka he ovat vilpittömästi pahoillaan asiasta tai vaikka asian moraalinen perusta on vahva, oikeuskeinoja ei ole. Joskus heidän tehtävänsä on vieläkin vaikeampi, kun he joutuvat myöntämään, että oikeussuojaan liittyvien ongelmien tai lain omien viivytysten takia laillisten oikeuksien ajaminen on pitkä ja raskas prosessi. Uskoakseni kaikkein pahinta on, kun he joutuvat varoittamaan, että tuomioistuimen puoltava tuomio saattaa olla vain rauhoittavaa puhetta, jolla ei ole todellista vaikutusta heidän elämäänsä.
Onneksi tämä on harvinaista demokraattisessa yhteiskunnassa. Oikeusvaltio tarkoittaa juuri tätä. Kukaan ei voi joutua oikeusvaltion ulkopuolelle vain siksi, kuka hän on tai mitä hän tekee. Amerikkalainen juristi Lon Fuller varoitti meitä, että oikeusjärjestelmä voi olla epäonnistunut muun muassa siksi, että oikeussäännöt ja viralliset toimet eivät vastaa toisiaan.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on 11 viime vuoden aikana antanut kolme tuomiota nimikkeellä "lettori" toimivien henkilöiden hyväksi. Euroopan oikeusasiamies hyväksyi 13. syyskuuta tänä vuonna heidän tekemänsä kantelun, ja Italian tuomioistuimissa on ollut vireillä useita yksittäisiä tapauksia.
Tiedostan hyvin, ettei tilanne ole ollut helppo kummankaan osapuolen kannalta. Jos oikeusvaltio kuitenkin on tärkeä parlamentin jäsenille, meidän täytyy varmistaa, että sitä kunnioitetaan. Jos todella uskomme parlamentissa kansalaisten Eurooppaan, meidän täytyy aktiivisesti pyrkiä siihen.
Kuten on jo sanottu, parlamentti käsittelee kolmatta kertaa tätä asiaa koskevaa päätöslauselmaesitystä. Toivon ja luotan siihen, ettei meidän enää koskaan tarvitse tehdä niin, ellemme sitten vain kiitä kaikkia asianosaisia siitä, että tehokkaisiin toimiin on viimeinkin ryhdytty.

MacCormick
Parlamentti on vähälukuinen, koska on perjantaiaamu, mutta on syytä todeta ja tunnustaa, että tämä kysymys koskee kaikkia puolueita ja koko unionia. Kaikkia unionin jäsenvaltioita ja kaikkia puolueita edustavat oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan jäsenet ovat kokoontuneet tänne sanoakseen, että on turha puhua oikeuksista ja puolustaa perusoikeuskirjoja, ellei silloin, kun ihmisiltä evätään heidän oikeutensa, ryhdytä tehokkaisiin toimiin näiden oikeuksien tunnustamiseksi ja voimaansaattamiseksi, ja juuri tämä on ongelmana tässä tapauksessa.
Oli esimerkiksi valitettavaa, että yhdessä tarkistuksessa poistettiin paitsi viittaus oikeusasiamiehelle esitettyyn kanteeseen myös se, että tämä vastasi siihen myöntävästi. Tämä on tärkeää, koska oikeusasiamies sanoi, että komissio menetteli väärin, kun se ei ilmoittanut nimikkeellä "lettori" toimiville henkilöille, että se aikoo muuttaa oikeudellisia perusteita eräässä tärkeässä ja merkittävässä kohdassa, ja komission jäsen Busquin mainitsi juuri tuon kohdan. Tuo kohta on, että nimikkeellä "lettori" toimivat henkilöt vaativat oikeutta jatkaa opettajina, eivät sitä, että heistä tehtäisiin jotakin muuta.
Kukaan ei kiistä sitä, että Italian tasavallalla on täysi oikeus sanoa vuonna 1995 tai koska tahansa, että se ei vastaisuudessa palkkaa ihmisiä nimikkeellä "lettori" vaan uudella nimikkeellä. Se voi sanoa niin kaikille, jotka hakevat paikkaa vastaisuudessa, mutta se ei voi takautuvasti muuttaa niiden ihmisten oikeuksia, joiden oikeudet tuomioistuin on pitänyt voimassa.
Muistutan komissiolle, että toivon sen vastaavan siihen tuomioistuimen Alluén asiassa antaman päätöksen kohtaan, että on ETY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 2 kohdan vastaista, että vieraiden kielten lehtoreiden työsopimusten kesto rajataan jäsenvaltion lainsäädännössä yhteen vuoteen, jonka jälkeen ne on mahdollista uusia, sillä periaatteessa tämä rajoitus ei koske muita opettajia.
Jos asia on näin, ihmisillä, joiden edustajat ovat tänään lehterillä, on oikeus samanlaiseen asemaan toimiessaan opettajina Italian yliopistoissa kuin kymmenen vuoden yliopistovirkojen haltijoilla. Emme sano, että heistä pitäisi tehdä valtion virkamiehiä. Sanomme, että Italian pitäisi mukauttaa lakinsa tuomioistuimen päätökseen ja sallia näille opettajille heidän oikeutensa.

Meijer
Arvoisa puhemies, ulkomaalaisten opettajien nimityspolitiikassa Italiassa on selvästi jotakin vialla, jos he saavat vain määräaikaisen viran teknisinä ja hallinnollisina avustajina. He saavat siten samassa työssä heikomman oikeudellisen aseman ja matalamman palkan kuin heidän kollegansa, jotka ovat Italian kansalaisia. EY:n tuomioistuin ja oikeusasiamies ovat todenneet tämän jo aiemmin.
Tärkeää on se, onko tässä kyse onnettomasta sattumasta vai tietoisesta valinnasta säilyttää tämä ero pysyvästi. Oletan, että Italian opetusviranomaiset ovat jo täysin tietoisia tästä arvostelusta, mutta saan sellaisen vaikutelman, että se ei ole saanut heitä vakuuttumaan siitä, että olisi välttämätöntä hoitaa asia jatkossa eri tavalla. Hyväksyn päätöslauselmaluonnoksen myös kansallisen riippumattomuuden kannattajana ja sen kannattajana, että on oltava oikeus moninaisuuteen, koska syrjintää ei saa milloinkaan tapahtua kansallisuuden perusteella.
Voiko ehdotetun päätöslauselman hyväksyminen tuoda jonkinlaisen muutoksen tilanteeseen, vai eikö Euroopan unioni voi loppujen lopuksi tehdä mitään tälle asialle? Rangaistaanko Italiaa sakolla? Jäämmekö voimattomina valittamaan, vai alkavatko muut jäsenvaltiot syrjiä italialaisia opettajia?

Tannock
Olen sattumoisin tänään iltapäivällä lähdössä Italiaan, tuohon suuresti rakastamaani maahan, luennoimaan Välimeren alueen ruokavalion eduista. Tuota ruokavaliotahan on erittäin menestyksekkäästi viety muualle maailmaan. Minua surettaakin, että joudun puheenvuorossani arvostelemaan Italian hallitusta ja sen määräyksiä tällä alalla.
Jotkut britit, jotka haluavat luennoida ja asua Italiassa, eivät kuitenkaan ole yhtä onnekkaita kuin minä nykyisin. Vuonna 1989 maassa työskennelleet vieraiden kielten lehtorit voittivat Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa oikeusjutun, jossa he vaativat, ettei heidän sopimustensa kestoa rajata kuuteen vuoteen. Italian yliopistot vastasivat tähän sanomalla, että tuomiossa ei erityisesti vaadittu niitä tarjoamaan avosopimuksia, minkä jälkeen tuomioistuin antoi vuonna 1993 toisen tuomion, jossa sanottiin selvästi, että sopimusten kestoa ei voida rajata. Yliopistot vastasivat tähän alentamalla vieraiden kielten lehtoreiden asemaa niin, että he kuuluivat nyt tukihenkilöstöön eivätkä enää yliopiston opetushenkilöstöön.
Nämä nimikkeellä "lettori" työskennelleet erotetut henkilöt - kuten heidät tunnetaan - haastoivat työnantajansa Italian korkeimpaan oikeuteen, joka päätti asian heidän hyväkseen ja vaati heidän asemansa välitöntä palauttamista. Yliopistot eivät noudattaneet päätöksiä, vaan ne epäsivät heiltä opetushenkilöstölle kuuluvat oikeudet, mukaan luettuina kahdesti vuodessa annettavat palkankorotukset, jotka ovat Italian yliopistojärjestelmässä erittäin tuntuvia. Kafkamaiseen tapaan yliopistot jopa poistivat heidän nimensä sisäisistä puhelinluetteloista, ovista ja yliopiston verkkosivustoilta.
Tätä ei missään nimessä voida hyväksyä nyky-Euroopassa. Osa teistä tietänee, että kannatan sitä, että maanpaossa elävän Italian kuningasperheen miespuolisilla jälkeläisillä olisi oikeus palata kotimaahansa. Heihin sovelletaan Italian perustuslain keskiaikaista artiklaa, jossa kaikkia suvun miespuolisia jälkeläisiä estetään astumasta Italian maaperälle, mikä on mielestäni selvästi Amsterdamin sopimuksen vastaista. On häpeällistä, että parlamentin vasemmisto- ja liberaaliryhmät ovat yhdessä estäneet prinssejä kääntymästä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen puoleen, vaikka Strasbourgissa toimivan ihmisoikeustuomioistuimen odotetaan piakkoin antavan päätöksen asiasta.
Hallitusten on ymmärrettävä, että jos ne allekirjoittavat sopimuksia, niiden täytyy joko kumota ne suvereeneina valtioina tai noudattaa niiden ehtoja oikeusvaltiossa. Italian hallitus muodostuu vasemmistopuolueista, jotka jatkuvasti ylistävät eurooppalaisten lakien, oikeuksien ja sopimusten hyveitä, ja sen täytyykin pian ryhtyä toimiin kummassakin asiassa, jottei sen sitoutuminen arvoihin, joita se väittää puolustavansa, saa muita jäsenvaltioita suhtautumaan kyynisesti siihen, onko Italia sitoutunut noudattamaan yhteisön oikeutta.
Euroopan komissio on toistaiseksi ollut haluton valvomaan perussopimusten noudattamista, kun kyse on vain muutamista ihmisistä. Liberaalipuolueen ryhmää edustava parlamentin ihmisoikeusesittelijä luonnehti kuningasperhettä koskenutta päätöslauselmaesitystäni eksoottiseksi ja epäkiinnostavaksi.
Mielestäni näissä asioissa on nimenomaan kyse yhteisön oikeuteen liittyvistä vapauden perusperiaatteista, erityisesti vapaasta liikkuvuudesta, eikä näihin periaatteisiin voida tehdä poikkeuksia. EU:n kansalaisia on kohdeltava syrjimättä riippumatta siitä, mistä he ovat kotoisin tai minne he haluavat unionissa mennä. Nämä ovat Euroopan vapauden puolustamisen kannalta keskeisiä kysymyksiä, eivätkä kuningasperhe tai vieraiden kielten lehtorit mielestäni uhkaa Italian valtion turvallisuutta.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät naiset ja herrat, pidän tästä kysymyksestä, joka koskee muitakin maita kuin Italiaa, käytävää keskustelua erittäin mielenkiintoisena ja tärkeänä. Kun me viittaamme päätöslauselman C kohdassa niihin kolmeen tuomioon, nimittäin että Italia on loukannut asianomaisten henkilöiden oikeutta työvoiman vapaaseen liikkuvuuteen unionin sisällä ja heidän oikeuttaan olla kärsimättä kansalaisuuteen perustuvasta syrjinnästä, ja kun sen vahvistavat myös vielä oikeusasiamies ja monet tähän parlamentin keskusteluun osallistuvat, silloin yhden edellisen puhujan esittämä perustelu, että loukkausta voidaan nimittäin perustella toissijaisuusperiaatteella, ei ole pitävä.
Jos Euroopan yhteisöjen tuomioistuin toteaa eurooppalaisen lainsäädännön loukkauksen, sitä ei voida tehdä tyhjäksi toissijaisuusperiaatteella. Toinen asia on se, että tässä asiassa on hyvinkin kyse poliittisesta keskustelusta, koska kyse on oikeuksien loukkauksesta. Sopimusten oikeudellista tilaa ei voida asettaa vastakkain politiikan kanssa, vaan tässä yhteydessä meidän velvollisuutemme on käydä parlamentissa poliittista keskustelua oikeuksien loukkauksen vuoksi. Mielestäni seuraava lause on osuva: "siihen, joka ei suhtaudu itseensä vakavasti, ei suhtauduta vakavasti". Jos asiasta on kolme Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomiota eikä asianomainen maa muuta silti toimintaansa, meidän on puututtava asiaan ja tehtävä asiasta julkinen. Me keskustelimme vasta muutama päivä sitten täällä parlamentissa perusoikeuskirjasta. Eikö nykyisen lainsäädännön noudattaminen ole ylipäätään ensimmäinen perusoikeus, jota voidaan vaatia meiltä kaikilta, ja eikö oikeudellisen yhteisön tukeminen ole eurooppalaisen arvoyhteisön perusta? Molempia ei voida asettaa vastakkain.
Koulutusala kuuluu tietysti vielä toissijaisuuden piiriin, mutta sopimusten puitteissa työntekijöiden vapaa liikkuvuus ja syrjintäkielto kuuluvat meille kaikille, vaikka me - ja minä erityisesti, koska olen kotoisin hyvin federatiivisesta valtiosta - sitoudumme toissijaisuusperiaatteeseen Euroopan unionin yhteistyön järjestysperiaatteena ja pyrimme siihen, että toimivaltajaot eri tasojen välillä Euroopassa järjestetään mahdollisimman pian toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Italian menettely tässä kysymyksessä on ristiriidassa yhteisön tavoitteiden ja meidän toiveemme kanssa lisätä työntekijöiden liikkuvuutta ja joustavuutta. Kulttuurien moninaisuus, jota me pidämme yhtenä Euroopan peruselementtinä, ilmenee toki ennen kaikkea kielten moninaisuutena. Sen joka puhuu kulttuurien moninaisuuden puolesta on tehtävä kaikkensa sen hyväksi, että me säilytämme kielten moninaisuuden ja voimme opetella niitä kaikkialla.
Me sitoudumme taloudellisiin sisämarkkinoihin. Sanon tämän myös kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan jäsenenä: taloudelliset sisämarkkinat tarvitsevat koulutuksen sisämarkkinoita. Meillä on, kuten myös tämänpäiväinen keskustelu osoittaa, vielä erittäin monia kahleita ja erittäin monia esteitä näille sisämarkkinoille, ei pelkästään tässä tapauksessa. Meidän pitäisi tehdä kaikkemme avataksemme nämä kahleet mahdollisimman nopeasti.

Busquin
. (FR) Arvoisa puhemies, mielestäni kaikki puheenvuorot ovat tuoneet tähän keskusteluun uusia aineksia. Siitä huolimatta olen jo mielestäni vastannut tiettyihin esille tuotuihin näkökohtiin. Haluaisin muistuttaa vielä kerran, että näihin mekanismeihin liittyy aikatekijä ja että puhumme asioista, jotka ovat peräisin kymmenen vuoden ajalta ja joissa täytyy ottaa huomioon erilaisia asioita.
Koska Italian järjestelmä ei ollut yhdenmukainen Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen Allué-asiassa tekemän päätöksen kanssa, komissio aloitti rikkomusjärjestelmän. Menettely kuitenkin keskeytettiin vuonna 1995 kun Italia hyväksyi lain, joka kumosi tämän rajoituksen. Vuonna 1996 Italia siis hyväksyi uuden tekstin, josta oli poistettu aikaisemmin olemassa olleet syrjivät osat. Ongelmaan liittyy kuitenkin myös toinen näkökohta, joka on saavutettuja oikeuksia koskeva kysymys.
Tältä osin olemme analysoineet kaikkia prosesseja. Selitin sitä puheenvuorossani. Heinäkuussa 1999 komissio aloitti myös toisen rikkomusmenettelyn Italiaa vastaan. Odotamme Euroopan yhteisöjen tuomioistuimelta toista tätä näkökohtaa koskevaa päätöstä. On siis kaksi asiaa, joita en pitäisi erilaisina, mutta jotka kuitenkin ajallisesti liittyvät hieman eri tavalla toisiinsa. On siis syytä tehdä ero näiden kahden asian välillä. Mitä tulee nykyisin kaikkien Euroopan kansalaisten yhtäläisiin mahdollisuuksiin saada töitä kaikista ammattiryhmistä, on selvää, että nykyisin kaikki Euroopan kansalaiset voivat päästä pysyvästi Italian opettajien ammattikunnan jäseniksi, mikäli he läpäisevät italialaisille opettajille tarkoitetun kokeen.
Tämän vuoksi kyse ei voi olla enää syrjinnästä. On siis ajateltava aikaisempaa tilannetta, joka oli selvästi syrjivä. Komissio on hoitanut tehtävänsä aloittamalla rikkomusmenettelyt Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa ja Italian valtio on muuttanut lainsäädäntöään. Saavutettuja oikeuksia koskevat ongelmat ovat tietysti edelleenkin olemassa. Rikkomusmenettely on jälleen käynnissä ja toivomme, että yhteisöjen tuomioistuin antaa lausuntonsa mahdollisimman pian.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Siirrymme äänestykseen.
Päätöslauselmaesitys (B5-0824/2000) kielten opettajien oikeuksista: oikeusvaltion periaatteiden kunnioittaminen
Päätöslauselmaesityksen kohdasta H toimitetun äänestyksen jälkeen:

MacCormick
Arvoisa puhemies, ehdotan täten, että lisäisimme tarkistukseen sanojen "Italian hallitus väittää" jälkeen sanat ", mutta ei lainkaan vakuuttavasti,". En vastusta sitä, että huomiomme kiinnitetään siihen, että Italian hallitus on väittänyt jotakin, mutta koska komission jäsen tuntui - häpeällistä kyllä - uskovan tuohon väitteeseen, meidän pitäisi lisätä tarkistukseen sanat ", mutta ei lainkaan vakuuttavasti," tai hylätä se.

Puhemies
Koska tätä suullista tarkistusta ei vastusteta, me äänestämme siitä.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.) Äänestysselitykset

Fatuzzo
Arvoisa puhemies, en suhtaudu hellämielisesti Italian hallitukseen enkä myöskään italialaisiin tuomioistuimiin, joiden päätösten vuoksi monet eläkeläiset eivät saa oikeutettua eläkettään, mutta tässä tapauksessa äänestin vastaan, koska minusta yhteisön tuomioistuimen päätökset ovat virheellisiä. Todellinen ongelma on se, ettemme voi sallia lehtorille, henkilölle, joka osaa erittäin hyvin englantia ja tulee italialaiseen yliopistoon selittämään opiskelijoille, mitä italialaisia termejä käytetään sellaisista asioista kuin sydänkipu, kirurginen toimenpide, maksakipu jne., samoja oikeuksia kuin niille, jotka opettavat lääketiedettä, vaikka asema olisi sama. Kumman antaisitte hoitaa itseänne, arvoisa puhemies, jonkun sellaisen, joka tuntee erinomaisesti kirurgiset termit italiaksi, englanniksi, ranskaksi tai saksaksi, vai kirurgin?

Lulling
Arvoisa puhemies, ymmärrän todella hyvin Italiassa työskenteleviä ulkomaalaisia kielten opettajia. Hyvin pienen maan kansalaisena kannatan vahvasti työntekijöiden ja vapaiden ammatinharjoittajien vapaata liikkuvuutta sekä sijoittumisvapautta, ja vanhana naisasianaisena olen taistellut yli 40 vuotta barrikadeilla kaikenlaista syrjintää vastaan, perustuipa se sitten sukupuoleen tai kansallisuuteen. Työntekijöiden vapaa liikkuvuus ei saa kuitenkaan johtaa kansallisuuteen perustuvaan syrjintään.
Koska olen kotoisin maasta, jonka työvoimasta yli 50 prosenttia on peräisin Luxemburgin ulkopuolelta he ovat joko ulkomaalaisia tai rajatyöntekijöitä tiedän kyllä, mistä puhun. Kotimaassani yläasteen ja lukion opettajaksi pyrkivät osallistuvat hyvin tiukkoihin rekrytointikilpailuihin. Kysymys ei voi olla siitä tarkoitan periaatteessa että maan kansalaisia syrjittäisiin antamalla paremmat työnsaantimahdollisuudet ulkomaalaisille.
Näin ollen toivon, että keskustelumme myötävaikuttaa siihen, että Italian vieraiden kielten lehtoreille löydetään oikeudenmukainen ratkaisu. Minun on kuitenkin sanottava, että voisimme saada perjantain esityslistan täyteen, jos käsittelisimme täällä kaikkia olemassa olevia analogisia syrjintätapauksia, etenkin niitä, jotka ovat perustuneet sukupuoleen....
(Puhemies keskeytti puhujan.)   

Purvis
Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että liberaalipuolueen ryhmän tarkistukset hylättiin ja että pystyin näin äänestämään tämän asiakirjan puolesta, mutta haluaisin tarkastella erästä komission jäsen Busquinin mainitsemaa asiaa. Hän sanoi, että kaikkien Italian yliopistoissa työskentelevien henkilöiden täytyy läpäistä samat kokeet kuin italialaisten opettajien. En ymmärrä tätä. Tutkinnot pitäisi käsittääkseni tunnustaa Euroopassa vastavuoroisesti niin, että tutkinnon voi hankkia omassa maassaan ja sitten siirtyä muualle. Meidän on tarkasteltava tätä perusluonteista asiaa, jonka komission jäsen Busquin mainitsi vastauksessaan, ja olen pahoillani siitä, että hän on jo poistunut istuntosalista.

Puhemies
Jäsen Purvis, se ei koskenut nyt työjärjestystä. Komission jäsen Busquin on valitettavasti jo lähtenyt. Kehottaisin teitä kääntymään suoraan hänen puoleensa.

Istuntokauden keskeyttäminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden keskeytetyksi. Toivotan teille hyvää viikonloppua!
(Istunto päättyi klo 10.56.)

