Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Posselt
Fru formand, hr. Dell'Alba fik i går noteret en stemmeforklaring, som på to punkter imidlertid ikke var nogen stemmeforklaring. For det første indeholdt den personlige fornærmelser, som jeg må tilbagevise, idet han beskyldte mig for falskneri, og for det andet opfordrede han formanden til at forholde sig i strid med vedtægterne, nemlig til at stryge passager i begrundelsen i min betænkning. Ifølge vor forretningsorden er indholdet i en begrundelse udelukkende ordførerens ansvar. Man kan lige så lidt stryge passager heri som passager i en tale. Det ville man højst kunne i det Orwellske sandhedsministerium, og Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser har enstemmigt tilbagevist dette urimelige krav i et brev til formanden.

Formanden
Jeg tager disse bemærkninger til efterretning, kære kollega. Men lad mig gentage, at det her og nu handler om godkendelse af protokollen.
Er der andre bemærkninger til protokollen?
(Protokollen godkendtes)

Afstemning
Wijsenbeek
Har De taget til efterretning, fru formand, at vores gruppe undlod at stemme, fordi Farthofer-betænkningen i sig selv ikke ændrer noget ved den monopollignende status, samtlige jernbaneselskaber nyder i medlemslandene?

Formanden
Det er ikke netop det rette tidspunkt for stemmeforklaringer, men vi har noteret os det.

Correia
Jeg stemte for forslaget til forordning om forlængelse indtil slutningen af 1997 af ordningen for import til Madeira, Açorerne og De Kanariske Øer af kvæg til opdræt, som er bestemt til lokalt forbrug, visse former for fersk og frossent svinekød, visse produkter forarbejdet på basis af kød samt læggekartofler.
Det skal bemærkes, at den nu forlængede særordning består i fritagelse for importtold og støtte til de ovennævnte produkter med oprindelse i Det Europæiske Fællesskab.
I forslaget til forordning begrundes denne særlige forsyningsordning, der imødekommer behovene i de omhandlede regioner, med de særlige omstændigheder, der skyldes områdernes fjerne beliggenhed og ømarkedernes fragmenterede karakter.
Da det således drejer sig om en objektiv og permanent situation, er der ingen begrundelse for denne forsyningsordnings overgangskarakter og kravet om forlængelse en gang årligt. Efter min mening bør den gøres til en permanent ordning, uden at dette er til hinder for, at der, i overensstemmelse med udviklingen i årets løb, kan indføres ændringer, for så vidt angår mængden af produkter, der kan importeres toldfrit.
Efter min mening skal dette spørgsmål ses i sammenhæng med forbundet med statutten for regionerne i Den Europæiske Unions yderste periferi, og det viser endnu en gang vigtigheden af, at regeringskonferencen stadfæster de forslag, der bl.a. er fremsat af den portugisiske regering, om at der i traktatens tekst indsættes en bestemmelse om permanent og effektiv støtte til disse områder, hvilket vil være en udmøntning af princippet om lige rettigheder og muligheder, som er det essentielle træk ved et europæisk statsborgerskab.
Betænkning af Bennasar Tous
Andersson og Waidelich
I princippet er det ønskeligt at iværksætte en fælles støtteforanstaltning som PHILOXENIA-programmet, da turisterhvervet er en væsentlig faktor i den økonomiske og sociale udvikling i Unionen. Men efter den meget alvorlige kritik, der blev rettet mod Kommissionens, og i særlig grad GD XXIII's måde at gennemføre den tidligere handlingsplan på, er det i det forsatte arbejde yderst vigtigt, at man nøje overvejer de ressourcer, der foreslås stillet til rådighed for PHILOXENIA-programmet, og de mål, der skal nås. Programmet har klart og tydeligt til formål at skabe arbejdspladser. De administrative udgifter i forbindelse med denne foranstaltning, herunder rejse- og personaleudgifterne, må ikke overstige, hvad der er rimeligt.

Díez de Rivera Icaza
Meget kort, for at udtrykke min glæde over, at det af mig fremlagte ændringsforslag 28 påny er blevet vedtaget inden for rammerne af PHILOXENIA.
I overensstemmelse med svaret fra kommissær Papoutsis (P-2433/96ES) bør det europæiske Turismeagentur komme i gang nu, hvilket jeg håber sker, og jeg tror på, at kommissæren som tidligere parlamentsmedlem vil forsvare Parlamentets røst og ikke bøje sig for andre opfattelser eller interesser...
Jeg vil stemme ja.

Sjöstedt
Jeg har stemt imod betænkningerne om turistpolitik, da jeg mener, at disse spørgsmål ikke er EU-anliggender, men henhører under national politik og mellemstatsligt samarbejde.
Betænkning af Parodi
Andersson og Waidelich
Hvis foranstaltninger på turistområdet virkelig skal have gennemslagskraft, er det en forudsætning, at de vinder institutionel legitimitet på fællesskabsplan. Vi mener dog ikke, at det er nødvendigt at nedsætte et underudvalg for turisme, og heller ikke, at der er behov for at oprette flere enheder i Kommissionen til at kontrollere gennemførelsen af principperne for en fælles turistpolitik. De fælles budgetmidler skal anvendes effektivt. Der må være en rimelig balance mellem den effektivitet, som man opnår for de bevilgede midler, og de tilstræbte målsætninger. Derfor må administrationsudgifterne, herunder personaleudgifterne, i forbindelse med foranstaltninger på turistområdet ikke overstige, hvad der er rimeligt.

Lindqvist
Jeg har stemt for betænkningen ved den endelige afstemning. Det er vigtigt at fremme turisterhvervet i Europa, men det er først og fremmest et anliggende for de respektive medlemsstater. Der er ikke nogen grund til at indføre en art retsgrundlag for turistpolitikken i Rom-traktaten. Der er heller ikke nogen grund til at give Kommissionen en masse pålæg om at undersøge både dette og hint på turistområdet, såsom »former for turisme«, «turismens finansiering« osv. Det er også noget, der bør foretages på nationalt plan af de respektive medlemsstater.
EU bør dog kunne påtage sig en samordnende rolle mellem nationale, regionale og lokale myndigheder, turistbranchen og forskellige forbrugerorganisationer.
Betænkning af Harrison
Andersson og Waidelich
Kommissionens GD XXIII's måde at gennemføre den tidligere handlingsplan på har været genstand for stærk kritik, navnlig for så vidt angår de administrative og operative aspekter. Denne kritik må tages yderst alvorligt. Der må gennemføres en række organisatoriske ændringer i Kontoret for Turisme. For at PHILOXENIA-programmet kan skabe den tilstræbte udvikling på det økonomiske og sociale område er det i det fortsatte arbejde særdeles vigtigt, at man nøje overvejer de ressourcer, der foreslås stillet til rådighed for GD XIII.

Beskyttelse mod visse tredjelandes lovgivning (forretningsordenens artikel 97)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0329/96) af Kittelmann for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets forordning (EF) om beskyttelse mod virkningerne af anvendelsen af visse tredjelandes lovgivning eller foranstaltninger, som er baseret herpå eller er en følge heraf (KOM(96) 0420 - C4-0519/96-96/0217(CNS)).

Kittelmann
Fru formand! Mine damer og herrer! Europa-Parlamentet fordømte i sin beslutning af 24. maj 1996 Helms-Burton-loven og alle de ensidede foranstaltninger, som USA havde truffet mod den frie verdenshandel, anmodede Kommissionen om at fremsætte et forslag til en forordning, der indeholdt et forbud mod at underkaste sig sådanne foranstaltninger, og opfordrede parallelt dermed Rådet og Kommissionen til at fortsætte dialogen med USA.
Det glæder mig, at vi i dag, selv om det er lidt sent - den udførende magts møller maler altid lidt langsomt, også når forholdene er helt klare -, men til gengæld i fuld overensstemmelse med alle medlemslande i Den Europæiske Union, med Rådet og Kommissionen, har en forordning klar, som lever op til vore forventninger. Helms-Burtonloven, som angår situationen på Cuba, og d'Amato-loven, som angår situationen i Libyen og Irak, er et forsøg på at udvide nationale amerikanske retsbestemmelser for erhvervsliv og privatpersoner til tredjelande, hvis disse vil foretage nyinvesteringer i de nævnte lande.
Vi har flere gange konstateret, og vi betoner det igen i dag: Det kan man ikke byde europæisk industri, og det er ikke acceptabelt og holdbart for Den Europæiske Unions politik. Selv om Bill Clinton har udsat dele af HelmsBurton-loven, så er den egentlige trussel mod de europæiske interesser der stadig, da en udsættelse af loven om Irak og Libyen ikke er mulig. Udsættelsen af Helms-Burton-loven er også kun foreløbig.
Vi har taget de økonomiske konsekvenser, som denne lov medfører, til efterretning med yderste bekymring. De ved lov udstedte ensidede foranstaltninger, hvorved tredjelande skal regne med sanktioner, er en entydig krænkelse af international ret, hvis virkning endnu ikke kan overskues. En ting står fast: Hvis disse love bringes i anvendelse, er det især europæiske virksomheder, der lider skade.
Amerikanerne har i mellemtiden udarbejdet en lang liste over, i hvilken form de kan straffe hvilke individuelle virksomheder. Vi forkaster imidlertid, at amerikanerne påtager sig rollen som verdens politibetjent, og at de ignorerer internationale aftaler som verdenshandelsordningen, en aftale, de selv har krævet og ratificeret.
Jeg gør nok en gang opmærksom på, at det ikke handler om, at vi ikke uindskrænket støtter den amerikanske regering, det amerikanske folk i kampen mod international terrorisme; vi er for at udvide de nødvendige tiltag til bekæmpelse af terrorisme. Det er der tradition for i Europa-Parlamentet! Vi betoner også, at vor skarpe forkastelse intet har at gøre med det lange og gode venskab med De Forenede Stater og de transatlantiske forbindelser. De er et overmåde kostbart gode, og vi må i større grad stadig uddybe disse forbindelser på grund af de internationale problemer, som vi har, og som der vil komme stadig flere og flere af.
Netop i disse vigtige spørgsmål vil Den Europæiske Union derfor samarbejde kooperativt og konstruktivt med USA. Men blandt gode venner er det også nødvendigt at overholde spillereglerne. Bilateralisme og protektionisme skal der siges nej til på en måde, som ikke kan misforstås. Dette er især en opgave for Verdenshandelsorganisationen, som her meget hurtigt må træffe en beslutning ved voldgift.
Det glæder os, at vi som Den Europæiske Union har anmodet om at oprette et »panel«, der på grund af USA's protest er blevet udsat, men som i år i november forhåbentligt vil fortsætte på næste møde. USA forpligtede sig desuden i december 1995 i Madrid-beslutningerne til et transatlantisk samarbejde. Og det går simpelthen ikke, at USA på den ene side indgår forpligtelser og gentagne gange betoner, hvor nødvendigt samarbejdet med os er, og på den anden side bryder lov og ret.
Vi må imødegå den vedtagne lov med meget skarpe tiltag. Det glæder mig derfor, at Rådet og Kommissionen agter at beskytte vore virksomheders interesser, i første omgang med fem punkter. Det er i og for sig ikke nødvendigt at diskutere noget for at stemme for denne forordning, den lever op til vore krav og forventninger. Men jeg vil dog gøre opmærksom på, at forordningens almene mål på nogle punkter må afklares. Det er f.eks. ikke helt klart, hvordan forslaget kan finde anvendelse i forbindelse med d'Amato-loven.
Til slut beder jeg Dem, efter at også REX-Udvalget har stemt for forordningen og enstemmigt har anbefalet Parlamentet at stemme for denne, om at give den Deres ja-stemme.

Miranda de Lage
Fru formand, min gruppe hilser forslaget til Rådets forordning om beskyttelse mod virkningerne af eksterritoriale love velkommen. Vi glæder os endvidere over, at den vej, Rådet har valgt, er den, Parlamentet valgte i sin beslutning af 24. maj - hvilket hr. Kittelmann også påpegede - efter at det blev kendt, at USA ville iværksætte en række foranstaltninger for at begrænse, straffe og i yderste instans forhindre handelen med og investeringerne i visse lande gennem to instrumenter: Helms-Burton-loven og D'Amato-Kennedy-loven.
Lige fra begyndelsen har Parlamentet gennem REX-Udvalget ment, at disse forslag, der i realiteten er fremsat ud fra interne politiske motiver, var farlige for de handelsregler, der er fastlagt i Marrakech-traktaten, og en politisk uacceptabel udfordring. Uden dækning fra en multilateral organisation eller en international institution som FN - som i exceptionelle tilfælde kan træffe beslutninger med handelsmæssige konsekvenser - er disse unilaterale initiativer uacceptable ligesom de argumenter, der er blevet brugt til at overbevise os a posteriori om det hensigtsmæssige i formålene.
Kommissionen og Rådet har fået opbakning fra Parlamentet og fra den offentlige mening i medlemslandene, hvilket har givet disse institutioner mulighed for at handle på to fronter med en enorm støtte. Dels ved forordningen om beskyttelse af interesser og dels ved indgivelsen af klage for Verdenshandelsorganisationen. Begge måder er korrekte, selv om Rådet, som det alt for ofte er tilfældet, har glemt, at Parlamentet er en vigtig del af fællesskabsinstitutionerne, og at man havde kunnet anmode om denne institutions mening inden for en mere hensigtsmæssig frist.
På trods af denne ukorrekthed støtter vores gruppe forslaget til forordning, ligesom den støtter den klage, der er indgivet til Verdenshandelsorganisationen. Vi mener, at i denne konflikt er enstemmighed absolut nødvendig og - helt i overensstemmelse med de internationale aftaler og til forskel fra USA - mener vi, at Verdenshandelsorganisationen er det rigtige forum til en afgørelse af konflikten, eftersom dette forum omfatter andre lande med interesser, der også er blevet skadet af disse egenrådige foranstaltninger.
Vi anerkender den rolle, USA spiller i verden, men vi er ikke villige til at acceptere restriktioner på bekostning af tredjelandes økonomiske interesser, som det her er tilfældet, uden et udtrykkeligt og forudgående mandat fra en international organisation, som vi er medlem af, der som sagt kunne være FN.
Vi ønsker hr. Kittelmann til lykke med, at han har arbejdet med så stor hurtighed, og vi håber også, at denne forordning vedtages med enstemmighed, hvilket vil styrke Den Europæiske Unions position i en konflikt som den, vi diskuterer her.

Cox
Fru formand, princippet bag denne lovgivning støttes af Den Liberale Gruppe som et passende og betimeligt svar på De Forenede Staters uovervejede ekstraterritoriale lovgivning. I betragtning af sammenfaldet mellem de enkelte medlemsstaters særskilte og kollektive interesser og Kommissionens rolle i forbindelse med international handel er det et klassisk eksempel på den slags lovgivning, der egner sig bedre for Den Europæiske Union end for en mangfoldighed af bilaterale ordninger for de enkelte medlemsstater.
Kollektivt må vi forsvare vor ret til at vælge, hvornår og hvordan vi går i clinch med eller isolerer regimer, såsom dem i Cuba, Libyen, Iran og andre steder. De Forenede Staters vilje til at isolere sådanne stater som forsvar for demokratiet er dårligt tjent med den udemokratiske tilranelse af magt til USA selv, som hviler på en antagelse af, at de kan handle og vælge for alle. De Forenede Stater har ingen ret hertil, og de må med den største bestemthed og om nødvendigt via gengældelsesforanstaltninger som dem, der foreslås i denne lovgivning, tvinges til at acceptere dette.
I de sidste dage har vi med bekymring læst rapporter om, at Danmark måske vil forsinke vedtagelsen af denne lovgivning på grund af, at man drager retsgrundlaget i tvivl. Det retsgrundlag, der foreslås, hviler på lang praksis og er ikke i sig selv noget nyt. Skik og brug foreskriver, at mens vi venter på en kendelse fra den danske højesteret, bør status quo bevares. Jeg håber ikke, at dette vil forsinke sagen, og Den Liberale Gruppe støtter fuldt ud denne lovgivning og REX-Udvalgets ændringsforslag.

González Álvarez
Fru formand, jeg tror, at Parlamentet med støtten til denne forordning, som forsvarer virksomhedernes interesser og Den Europæiske Unions handelsinteresser generelt, blot følger en tradition, der lige siden Melandri-betænkningen i 1993 har haft politiske og handelsmæssige følger.
Vi beklager, som det angives i ændringsforslagene, at man ikke har taget hensyn til Parlamentets rolle, og vi beklager også, at Parlamentet er blevet hørt så sent i denne sag. Vi mener også, at den til formålet oprettede komité skal være rådgivende. Som Udenrigsudvalget siger, er det nødvendigt at træffe strenge foranstaltninger for at imødegå USA's uacceptable handelsmæssige og politiske provokationer med Helms-Burton-loven og D'Amato-loven, for - som ordføreren har sagt udmærket - skal denne lov også bruges til at imødegå den fremtidige D'Amato-lov over for Iran og Libyen.
Vi støtter også forslagene fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, som med kontrollisten over amerikanske virksomheder og med ændringen af procedurerne for de amerikanske virksomheders adgang til EU kommer med et logisk modspil til den provokation, disse amerikanske love indebærer.
Til slut vil jeg sige, fru formand, at jeg mener, at der bag denne forordning ligger en beslutning fra Den Europæiske Union om at forsvare suverænitetsprincippet og en beslutning fra andre lande om at bestemme, hvem de skal handle med.

Kreissl-Dörfler
Fru formand! USA vil igen puste sig op som global lovgivningsmagt og holder sig heller ikke til de regler, som blev aftalt inden for rammerne af WTO. Dette må vi ikke finde os i. Det var alle grupper i REX-Udvalget enige om. Efter at Rådet i midten af juli gav sit samtykke, fremsatte Kommissionen et forslag til en antiblokadeforordning. REX-Udvalget - også her var alle grupper enige - kræver, at der på grundlag af denne forordning skal træffes foranstaltninger snarere af Kommissionen end af Rådet. Parlamentet har krævet en sådan antiblokadelov helt siden 1992, efter at USA med Torricelli-loven skærpede blokaden mod Cuba.
Rådet og ikke mindst den tyske forbundsregering var i lang tid den største bremseklods. Ej heller Kommissionen var særlig aktiv. Man ventede vel dengang, at sagen om Cuba ville gå i sig selv igen i løbet af et par år. Den cubanske økonomi har imidlertid rettet sig noget i det sidste år, og nu giver USA blokadeskruen et par takker til, «for at udbrede demokratiet« som de siger. Men det begrundede de jo også støtten til militærkuppet i Chile og mujahedinerne i Afghanistan med. Heller ikke på det tidspunkt trådte Rådet og Kommissionen i aktion, indgav ikke straks klage hos WTO. Først da EU's, specielt Tysklands og Frankrigs, handelsinteresser i stor udstrækning blev berørt med D'Amato-loven, udløstes der hektisk aktivitet på alle fronter.
Når man har holdt mund så længe, så er der heller ingen, der længere tror, at der virkelig vil blive slået tilbage nu. Denne antiblokadelov kommer nogle år for sent. Når de europæiske handelsinteresser nu tager skade, er det i første række de nationale regeringers skyld, men også Kommissionens forsømmelse. Efter årelang passivitet fra Unionens side og den hektiske aktivitet i de sidste uger trues en fælles holdning fra EU's side nu af et veto fra Danmark. Jeg har fuld forståelse for Danmarks juridiske forbehold, som med antiblokadeloven ikke vil skabe præcedens for en generel bemyndigelse til Kommissionen. Sådanne spørgsmål hører hjemme på regeringskonferencen og bør reguleres enstemmigt der.
Men i dette særlige tilfælde er det nødvendigt at handle hurtigt, og derfor appellerer jeg til alle involverede parter om at se stort på juridiske tvister og hurtigt blive enige i sagen.

Martinez
Fru formand, hvis man holder sig til de nøgne facts, er der meget der har ændret sig siden los barbudos sammen med el comandante kæmpede sig vej fra Sierra Madre og indtog Havana. Vi besøgte for nylig Cuba med en lille delegation fra Europa-Parlamentet og mødte - det gælder i øvrigt også Carlos Lage - selveste Fidel Castro. Tingene har naturligvis ændret sig på det økonomiske plan med fremkomsten af de små restauranter, paladares , og med skattereformen i 1994. Det er i denne sammenhæng, hvor Cuba trods vanskeligheder åbnede op for en liberalisering - naturen lader sig ikke tvinge - at Delano Roosevelts big stick , Monroe-doktrinen og svinebugtsfilosofien atter rører på sig med USA's sædvanlige adfærd: arrogance, diktat, ensidige foranstaltninger og embargo! Det samme man har praktiseret over for Irak og det irakiske folk med støtte af alle dem, der er til stede her.
I Cuba rejste der sig en enig front, som indbefattede ærkebiskoppen af Havana, imod USA's tiltag; vi mødte således også ærkebiskoppen under vores besøg i juni; også han var imod denne fremgangsmåde bestående i ensidige foranstaltninger, protektionisme og økonomisk nationalisme.
Man finder pludselig i den amerikanske lovgivning en paragraf 301, en super-301, der gør det muligt for USA ensidigt at indføre sanktioner imod dem, der generer landet. Man opdager pludselig her i Europa-Parlamentet, at Europa har givet efter for det multinationale selskab Chiquita i »banansagen«. Man opdager, at vi var ved at give efter i hormonsagen vedrørende udvidelsen af den amerikanske lovgivning.
Alle skatteeksperter ved imidlertid, hvad sagen drejer sig om! Californiens fremfærd, hvad enhedsbeskatningen angår, der er til gene for virksomheder i Storbritannien og til gene for Péchiney i Frankrig, har nu stået på i over femten år!
Kære kolleger, man ser nu, hvad der var fejlen ved indordningen under USA's lederskab i Golf-krigen. Hos venstrefløjen glemte man under Golf-krigen de amerikanske jagere over Mondoa-paladset i Santiago, der var et resultat af, at det multinationale selskab Kenneccott & Braden gav ordre til at styrte det chilenske styre. Det har man glemt. Man har glemt indordningen under USA's lederskab under GATT-forhandlingerne, tilslutningen til Blair House-aftalerne. Man kan i det mindste sige, at intet er så galt, at det ikke er godt for noget.
Vi står for at skulle indlede drøftelserne i Singapore, og vi skal påbegynde GATT-forhandlingerne i 1999. Vi kan allerede konstatere, at præsident Clinton har vedtaget en ny landbrugslov. Husker Europa, husker EuropaParlamentet den blødagtige opførsel, Clinton udviste under golfkrigen? Hvis det gentager sig, vil vi også kunne unddrage os virkningerne af en d'Amato-, en Torricelli-og en Helms-Burton-lov!
Tak, fru formand. Hvis slaverne vågner op til dåd, lever håbet endnu!

Nußbaumer
Fru formand, mine damer og herrer! Den foreliggende forordning er i den nuværende situation nødvendig og rigtig. Kittelmann-betænkningen skal støttes. Men spørgsmålet er, om vejen med hurtig liberalisering, som Den Europæiske Union og WTO er slået ind på, er rigtig, når den i stigende omfang snigløbes af protektionisme og eksterritoriale love og så må korrigeres eller stoppes med modforanstaltninger som denne forordning.
På den måde bekæmpes internationale retsbrud med tvivlsomme retsmidler. Ville det så ikke være bedre at gå langsommere til værks med verdenshandelsliberaliseringen og først at tage det næste skridt, når fordelene ved de tidligere skridt var sikret, og når alle nationaløkonomier kunne tage det næste skridt i fuld udstrækning?
Jeg har inden for mange områder i vort parlamentsarbejde måttet konstatere, at ønsketænkning og manglende realitetssans har affødt mange tanker og beslutninger. Da jeg i dag på grund af min tilbagevenden til det nationale østrigske parlament taler for sidste gang i dette forum, vil jeg gerne takke alle dem, som jeg i udvalgene har haft et godt samarbejde og hjertelige møder med. Jeg takker også Kommissionen for at svare på mine mange forespørgsler. Og jeg takker tolkene for deres ikke altid lette arbejde.
På samme måde beder jeg mangen en parlamentariker om at tænke over, om det er i den europæiske ånd, når de undlader at bedømme deres kolleger på grundlag af disses kvalifikationer, og ene og alene bedømmer dem på grundlag af deres placering i Europa-Parlamentet.
Jeg ønsker Dem alle al mulig held og lykke i Deres arbejde for Europa!
Fru formand, hjertelig tak!

Cresson
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen glæder sig over, at Europa-Parlamentet er rede til at anvende hasteproceduren vedrørende de boycotbestemmelser, Kommissionen agter at vedtage for at beskytte europæiske virksomheder mod de ekstraterritoriale virkninger af de amerikanske Helms-Burton- og d'Amato-love, der er trådt i kraft i år.
Kommissionen er fuldt ud klar over, at Europa-Parlamentet gentagne gange - senest under plenarmødet den 24. maj 1996 - har opfordret til, at man vedtog bestemmelser af denne art.
Kommissionen vurderer, ligesom Europa-Parlamentet, at det nu er nødvendigt at beskytte Fællesskabets, dets borgeres og dets virksomheders interesser imod de uretmæssige ekstraterritoriale virkninger af amerikansk lovgivning. Fællesskabsbestemmelserne bør ligeledes være et klart signal til den amerikanske regering -og navnlig Kongressen - at folkerettens bestemmelser bør respekteres. Dette er det synspunkt, Kommissionen, Rådet og medlemsstaternes regeringer til stadighed har forsvaret.
Man bør imidlertid ikke opfatte fællesskabsbestemmelserne som en afvisning af de mål, USA forfølger, nemlig genindførelse af demokratiet i Cuba og standsning af visse landes støtte til den internationale terrorisme.
Den Europæiske Union deler fortsat disse målsætninger, og Rådet har bekræftet sin vilje til at støtte demokratiseringsprocessen i Cuba. Den Europæiske Union mener til gengæld, at Washington forsøger at påtvinge andre lande sin egen opfattelse med hensyn til de midler, der skal tages i brug for at gennemføre de fælles mål, ved at udstrække sine love til at gælde uden for USA's grænser.
Kommissionen vil endvidere takke Europa-Parlamentet for de konstruktive ændringsforslag, det har stillet. Kommissionen lover at holde Europa-Parlamentet løbende orienteret via det kompetente udvalg, og den vil i overensstemmelse med traktatens bestemmelser inddrage Europa-Parlamentet i den eventuelle følgelovgivning.
Kommissionen deler Europa-Parlamentets opfattelse med hensyn til komitologiproceduren og vil underrette Rådet herom under de kommende møder.
Hvad angår Unionens målsætninger vedrørende Cuba, skal jeg præcisere, at det Europæiske Råd på mødet, der blev afholdt i Madrid den 14. og 15. december 1995, vedtog følgende konklusioner: Det Europæiske Råd finder det hensigtsmæssigt at fortsætte dialogen og samarbejdet med Cuba med det formål aktivt at støtte den igangværende reformproces og fremme respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt udvide området for privat initiativ og fremme udviklingen af det civile samfund. Det anmoder derfor Kommissionen om i første halvår af 1996 at forelægge et udkast til forhandlingsmandat med henblik på en aftale om økonomisk og handelsmæssigt samarbejde, som Rådet skal tage stilling til på baggrund af den politiske og økonomiske udvikling på Cuba.
Endvidere vedtog Det Europæiske Råd i Firenze den 21. og 22. juni 1996 følgende konklusioner: Det Europæiske Råd beklager, at det på grund af de politiske forhold på Cuba ikke har været muligt at gøre yderligere fremskridt i forbindelse mellem EU og Cuba. Det håber, at den politiske situation på Cuba vil udvikle sig således, at dette bliver muligt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Van der Waal
Efter tidligere tilbageholdende røster på grund af det amerikanske præsidentvalg har Kommissionen alligevel valgt et hårdt politisk signal over for De Forenede Staters handelsforanstaltninger mod Cuba. Formelt er der indgivet en klage til WTO, men behandlingen deraf vil stadig lade vente på sig. Et yderligere konkret skridt på nuværende tidspunkt er derfor det nu foreliggende forslag om en europæisk forordning. Selv om vi afviser den amerikanske lovgivnings eksterritoriale virkning, gør dette skridt fra Unionens side ondt på vor vigtigste forbundsfælle. Så meget desto mere som vi ligesom De Forenede Stater fordømmer Cubas diktatorstyre.
Den europæiske lovgivning, som Kommissionen foreslår, er vidtrækkende. På grund af forbuddet mod anerkendelse og gennemførelse af den amerikanske dommers afgørelser, gribes der ind i medlemsstaternes ret. Desuden skabes der mulighed for tilbagesøgning af amerikanske forsikringskrav ved enhver domstol i medlemsstaterne. Disse foranstaltninger fører til en mere vidtgående overdragelse af suverænitet.
Det er derfor for os et spørgsmål, om der er tilstrækkeligt med holdepunkter til en fællesskabsaktion på grundlag af Traktatens artikel 113 og 235. Er det juridisk set ikke mere korrekt at anbringe foranstaltningerne under den tredje søjle og optræde på mellemstatsligt grundlag? Bl.a. for at undgå risikoen for senere ugyldighedserklæring og erstatningsansvar.
Desuden synes vi ikke, at forordningen på alle punkter er lige tydeligt formuleret, og vi mener, at der også lovteknisk set stadig er nogle komplikationer. Når alt kommer til alt kan vi ikke tilslutte os Kommissionens forslag om også at anvende denne lovgivning mod den amerikanske »D'Amato-lov«. I modsætning til »Helms-Burtonloven« nægter »D'Amato-loven« europæiske borgere og virksomheder adgang til det amerikanske marked, hvis de driver handel med Libyen eller Iran. Det kræver andre modforanstaltninger end juridiske aktioner ved en europæisk domstol.
I betragtning af det foregående har vi hverken stemt for eller imod.

Fiskeri
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning (A4-0306/96) af Kindermann for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning (EF) om den fjerde ændring af forordning (EF) nr. 3699/93 om kriterier og betingelser for EF-strukturinterventioner inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskerivarer og akvakulturprodukter (KOM(96) 0189 - C4-0312/96-96/0124(CNS)); -betænkning (A4-0271/96) af d'Aboville for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og det finansielle bidrag, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Republikken Seychellerne om fiskeri ud for Seychellerne, for perioden 18. januar 1996 til 17. januar 1999 (KOM(96) 0131 - C4-0268/96-96/0089(CNS)); -betænkning (A4-0270/96) af Gallagher for Fiskeriudvalget om Kommissionens meddelelse om indførelsen af tekniske foranstaltninger i den fælles fiskeripolitik (KOM(95) 0669 - C4-0016/96); -mundtlig forespørgsel (B3-0979/96 - O-0213/96) af Arias Cañete for Fiskeriudvalget til Kommissionen om krisen inden for laksesektoren i Den Europæiske Union; -betænkning (A4-0305/96) af McKenna for Fiskeriudvalget om Kommissionens rapport om kontrollen med den fælles fiskeripolitik (KOM(96) 0100 - C4-0213/96).
Kindermann
Fru formand, mine damer og herrer! Kommissionen har fremsat et forslag om den fjerde ændring af FIUF-gennemførelsesforordning (EF) nr. 3699/93. Det består i det væsentlige af en tilpasning af denne forordning til andre retsforskrifter. Det skal åbne mulighed for, at der ydes FIUF-støtte til afsætningsfremmende foranstaltninger for fiskeriprodukter. I henhold til artikel 12 i forordningen har det hidtil ikke været muligt at yde kvalitetsgaranti gennem anvendelse af geografiske referencer.
Med den fremsatte ændring anerkendes det nu, at et fiskeriprodukts geografiske oprindelse på bestemte betingelser, der især kan opfyldes inden for akvakultur, absolut kan give objektive oplysninger om dets særlige kvalitet. Derfor skal artikel 12 ændres således, at der under FIUF's afsætningsfremmende foranstaltninger også kan ydes støtte til dette særlige aspekt.
Fiskeriudvalget støtter dette forslag. Den beskyttede oprindelsesbetegnelse samt den beskyttede geografiske betegnelse med den hermed forbundne kvalitetsgaranti kan betragtes som et vigtigt middel til salgsfremme for fiskeriprodukter, men kun på mellemlang og lang sigt, da anmodning herom er underkastet en omfattende kontrolprocedure på både medlemsstats- og kommissionsniveau. Derfor opfordrer jeg medlemsstaterne til - når denne forordning er trådt i kraft - at underrette deres producentorganisationer om de nye muligheder og til at behandle anmodningerne så hurtigt som muligt og videresende dem til Kommissionen.
En anden foreslået ændring er af mere teknisk art, men alligevel af betydning. Det skal juridisk sikres, at den ecukurs, der i forbindelse med udbetalinger under FIUF skal anvendes ved omregning til national valuta, efter 1. januar 1994 skal være budgetomregningskursen for ecu. Dermed omsættes Rådets principielle beslutning om ikke at anvende den agromonetære omregningskurs for ecu i forbindelse med FIUF-interventioner.
Siden forordning nr. 3699 trådte i kraft den 1. januar 1994, har der nemlig hersket usikkerhed i medlemslandene med hensyn til den ecu-kurs, der skulle anvendes ved omregning til national valuta. Da dette ikke var udtrykkeligt fastlagt, har medlemsstaternes omregningspraksis til dels adskilt sig fra hinanden. Den foreslåede ændring er derfor en juridisk præcisering, som fjerner bestående uklarheder, og hilses derfor velkommen af Fiskeriudvalget, især da det er sikret, at bestemmelsens tilbagevirkende kraft ikke må være til ulempe for modtagerne. Jeg beder derfor Parlamentet om at stemme for Fiskeriudvalgets betænkning og tilslutte sig Kommissionens forslag.
Og nu til McKenna-betænkningen. Fru McKennas udmærkede betænkning om Kommissionens rapport om kontrollen med den fælles fiskeripolitik siger det jo meget tydeligt: Den fælles fiskeripolitiks succes forudsætter, at der gennemføres en effektiv kontrol med forvaltningen af ressourcerne. Det gør der imidlertid ikke, hvilket dokumenteres entydigt af Kommissionen. Kontrolforanstaltningerne i medlemslandene er forskellige med hensyn til intensitet, med henblik på hele overvågningsprogrammet generelt mangelfulde og meget lidt effektive. Når man læser Kommissionens rapport, kan man desværre ikke undgå at få indtryk af, at de konstaterede mangler i forbindelse med den nationale omsættelse af Unionens kontrolbestemmelser er udtryk for medlemslandenes manglende politiske vilje. Fiskerne føler, at de ikke bliver behandlet ens, da kontrollen er forskellig i medlemslandene. Fiskernes mistillid til EU-lovgivningen undergraver deres retsfølelse.
Derfor kræver Europa-Parlamentet, at der idømmes de samme straffe for de samme overtrædelser i hele EU, at EU-inspektoratet for flere beføjelser, og at Kommissionen får mulighed for selv at pålægge sanktioner. Ulovlige landinger tvinger til en mere intensiv kontrol af landing og markedsføring af fisk. En sådan skal understøttes ved inden 1999 at installere et støtteberettiget satellitovervågningssystem i medlemslandene.
Disse foranstaltninger, som Parlamentet foreslår, kan imidlertid kun delvis bidrage til at løse problemet. Ondets rod ligger i EU's fiskerflådes overkapacitet. Fiskerne må befries for det pres, de ligger under for for at overleve økonomisk, og det er tvingende nødvendigt at etablere en bæredygtig balance mellem fiskerikapacitet og bestående ressourcer. Spørgsmålet om at omstrukturere flåderne og begrænse fiskeriaktiviteterne samtidig med at gennemføre socioøkonomiske ledsageforanstaltninger får i den forbindelse ny aktualitet.

d'Aboville
Fru formand, allerførst vil jeg tillade mig at protestere imod dette rodede møde vedrørende fiskeriet, hvor indlæggene omhandler import af laks, fiskeriaftaler med Seychellerne samt tekniske foranstaltninger i den fælles fiskeripolitik, og hvor man forventer et samlet svar. Jeg finder det helt skandaløst, at man systematisk, mødeperiode efter mødeperiode, opfører fiskerispørgsmålene på dagsordenen for fredag. Fredag er ganske vist traditionelt den dag, hvor man spiser fisk, men disse sager drejer sig om problemer, der er af afgørende betydning for fremtiden for en befolkning, som arbejder under rædselsfulde forhold, og som oplever en krise uden fortilfælde! Hvad tror man, fiskerne tænker om vores institutioner, hvis deres problemer altid drøftes i en sal, hvor tre fjerdedele af stolene står tomme, og - hvad mere er - i fravær af den kompetente kommissær?
Først vil jeg lade falde et par ord om de tekniske foranstaltninger, inden jeg kommer ind på min betænkning. Alle er overbevist om - og frem for alt fiskerne selv - at det er nødvendigt at forvalte ressourcerne fornuftigt for at bevare erhvervet. Kommissionens forslag går i den retning, idet de vedrører en række foranstaltninger, der med rette specielt tager sigte på beskyttelsen af ungfisk. Hensigten er god nok, hvorimod forholdene omkring iværksættelsen er mere diskutable. Man kan således kun rent umiddelbart vedtage sådanne foranstaltninger, hvis de på forhånd er efterprøvet, dvs. at man har bedømt effektiviteten og den socioøkonomiske effekt. Vi vil derfor opfordre til, at de vigtigste foranstaltninger - især foranstaltningerne vedrørende fiskeredskaberne - gøres til genstand for pilotprojekter, der løber over en rimelig periode og på forskellige steder svarende til de forskellige forhold, der gør sig gældende i fællesskabsfarvandene. Hvad angår foranstaltningerne vedrørende en eventuel lukning af bestemte geografiske områder, forudsætter disse foranstaltninger mere end andre en forudgående evaluering af de socioøkonomiske følger, de medfører, samt gennemførelsen af tilsvarende, passende ledsageforanstaltninger.
Jeg vil dernæst komme ind på min betænkning vedrørende fiskeriaftalen med Seychellerne. Aftalen vedrører udelukkende tunfiskeriet. I forhold til fiskeriaftalerne som helhed kan den foreliggende aftale størrelsesmæssigt betragtes som mellemstor. Den har imidlertid en stor betydning, i betragtning af den strategiske beliggenhed af den pågældende zone. Man kan sige, at adgangen til farvandene ved Seychellerne er en forudsætning for fiskeriaktiviteter i hele Det Indiske Ocean. Aftalen omhandler licenser for 57 europæiske fartøjer, en finansiel godtgørelse på 9, 9 mio ECU, der fordeler sig på fiskerettigheder i egentlig forstand, finansiering af videnskabelige programmer og uddannelsesaktioner, herunder bl.a. stipendier. Aftalen dækker perioden januar 1996-januar 1999. Der er tale om fornyelse af en aftale af samme type.
Selv om den finansielle godtgørelse for den samme mængde fangster ikke er ændret, er der en række andre ændringer. Det er bl.a. værd at bemærke, at kontrolsystemet er blevet forbedret, at kommunikationen mellem skibe og myndigheder er blevet styrket, og at fangsterne kontrolleres af Seychelles Fishing Authority , en halvoffentlig myndighed, der har til opgave at forvalte ressourcerne og udvikle den videnskabelige forskning. På den anden side styrkes sanktionerne, både i tilfælde af manglende overholdelse af bestemmelserne og i tilfælde af forkerte fangstjournaler.
Hvad ressourcerne angår, bør det siges, at de videnskabelige specialister i al almindelighed ikke betragter den tropiske tun som overfisket. Imidlertid vil jeg understrege nødvendigheden af hurtigst muligt at gøre IOTC - Kommissionen for Tunfiskeriet i Det Indiske Ocean - operationel. IOTC er et koordinerings- og forskningsorgan, der forvalter ressourcerne; den består ikke kun af kyststaterne ved Det Indiske Ocean, men ligeledes af de lande der driver fiskeri i disse farvande, og dens henstillinger vedrørende beskyttelsen af fiskebestandene har bindende virkning for alle medlemmerne.
Med hensyn til relationerne mellem Fællesskabets industrifiskeri og det traditionelle fiskeri bør det påpeges, at Seychellernes regering har vedtaget strenge forholdsregler for at bevare de zoner, hvor der drives traditionelt fiskeri. Disse foranstaltninger, som forbyder udenlandske flåder adgang til kystzonerne og zonerne inden for revene, har forhindret enhver konflikt.
Fiskeriaftalen med Seychellerne har en række særdeles gunstige økonomiske følger. Inden de europæiske tunfiskeres ankomst levede Seychellerne kun for og af turismen. I dag er den aktivitet, der er opstået på grund af tunfiskeriet, blevet lige så vigtig som turismen. F.eks. bliver to tredjedele af de samlede fangster i det vestlige Indiske Ocean landet i havnen i Victoria. Den største konservesfabrik i landet, der er oprettet som et blandet selskab bestående af staten, en konservesfabrikant og en skibsreder, beskæftiger 600 personer. Der forventes en fordobling af kapaciteten i 1997, hvilket vil skabe 900 nye arbejdspladser oven i de nuværende 600.
Endelig har EF-fartøjerne forpligtelse til at påmønstre to seychelliske fiskere pr. fartøj. Denne forpligtelse bliver overholdt og overskrides endda ofte.
Som konklusion mener jeg, at Europa-Parlamentet kan støtte vedtagelsen af aftalen, i betragtning af aftalens grundlæggende økonomiske elementer ikke er ændret i forhold til tidligere, i betragtning af aftalens betydning på det udviklingsmæssige plan og i betragtning af forbedringen af at bestemmelserne vedrørende fartøjernes indberetninger og kontrollen med fangsterne.
Jeg takker Udvalget om Udvikling og Samarbejde for dets udtalelse, som jeg håber jeg har taget hensyn til i min erklæring, specielt hvad angår udvalgets bekymring vedrørende foranstaltninger til hindring af overfiskning.
Jeg takker ligeledes Budgetudvalget for dets bidrag, hvori det bl.a. opfordrer Kommissionen til at indlede forhandlinger om fornyelse af finansprotokollerne om fiskeri i god tid, inden de udløber, og at afslutte forhandlingerne i god tid med henblik på retmæssig høring af Europa-Parlamentet, dvs. inden undertegnelsen af den pågældende aftale.
Endelig takker jeg mine kolleger i Fiskeriudvalget, der enstemmigt har godkendt min betænkning.
(Bifald)
Gallagher
Fru formand, jeg vil gerne give udtryk for min påskønnelse af den interesse, som mine kolleger i Fiskeriudvalget har vist for denne betænkning om meddelelse fra Kommissionen om gennemførelse af tekniske foranstaltninger inden for den fælles fiskeripolitik.
Jeg glæder mig meget over holdningen i Kommissionens meddelelse og over mange af de ideer, som denne meddelelse indeholder. Desværre har man ikke tidligere i tilstrækkelig grad fokuseret på de tekniske foranstaltninger i alle medlemsstaterne, selv om et antal medlemsstater har været bekymrede. Jeg er overbevist om, at tekniske bevaringsforanstaltninger er af afgørende betydning for beskyttelsen af ungfisk og gydende fisk. Fiskeriudvalget mener, at man burde have været mere opmærksomme på dette vigtige aspekt af bevaringen noget tidligere. Det er af afgørende betydning at forbedre konsultationerne og samarbejdet på græsrodsniveau, hvis den politik, der kommer ud af det, skal være acceptabel for dem, der skal sætte den i værk.
Kommissionen må træffe passende foranstaltninger for at genskabe fiskernes tillid til videnskabsmændenes arbejde ved fuldt ud at inddrage dem i overvejelserne. Det er af afgørende betydning, at man rådfører sig med tekniske eksperter, der har erfaring med fiskeri. Man bør ikke ignorere den opfattelse, som både fiskerne og de tekniske eksperter har. Desuden er jeg overbevist om, at Parlamentet vil støtte mig, når jeg siger, at det er af afgørende betydning, at tekniske foranstaltninger er enkle, at de bør være omkostningseffektive, teknisk gennemførlige og praktikable, når det gælder operationer under kommercielle forhold. Tekniske bevaringsforanstaltninger skal være lette at forstå, og de skal være enkle at gennemføre. Husk, at fiskere er fiskere og ikke eurokrater. Tekniske bevaringsforanstaltninger bør være en integrerende del af en integreret politik til beskyttelse af bestandene. Tekniske bevaringsforanstaltninger bør ledsages af andre foranstaltninger såsom TAC og kvoter. Kun nogle få medlemsstater har fremsat forslag til Kommissionen. Jeg opfordrer alle medlemsstater til at involvere sig mere aktivt og fremsætte forslag. I mit beslutningsforslag opfordrer jeg til iværksættelse af en omfattende ordning med incitamenter og uddannelse for fiskerne i brugen af bevaringsteknologi, som omgående bør medtages i enhver pakkeløsning.
Jeg går stærkt ind for ideen om bevaringspræmier. Formålet med, at udvalget går ind for bevaringspræmier, er at tilskynde fiskerne til frivilligt at acceptere bevaringsteknologien, så vi ikke bliver nødt til at lovgive. Jeg tror, at hvis vi ikke møder god vilje fra erhvervet, så vil man trodse de tekniske foranstaltninger overalt, hvor det er muligt. Jeg mener, at vi som en bevaringspræmie bør overveje at give indrømmelser på MAGP (det flerårige udviklingsprogram) eller ekstra kvotetildelinger til dem, der retter sig efter bestemmelserne. Hvis en frivillig indførelse af tekniske foranstaltninger ikke belønnes, så er det eneste valg, der er tilbage, EU-lovgivning, hvilket utvivlsomt vil kræve en aftale mellem alle medlemsstaterne. Jeg tror, at det vil blive næsten umuligt at opnå en sådan. På dette tidspunkt er der ingen, der drager spørgsmålet om passende foranstaltninger og reguleringer i tvivl. Det er min afgjorte opfattelse, at de samme foranstaltninger og reguleringer bør indføres i alle fremtidige internationale aftaler. Jeg opfordrer Kommissionen til at sikre, at det bliver tilfældet. Kommissionen må sikre, at de foranstaltninger, der er foreslået, også omfatter en forøgelse af den mindste tilladte maskestørrelse - som skal indføres i etaper og efter forsøg i havet, geografisk forenkling og indførelse af kvadratmaskepaneler og også lukning af kasser, hvor det er nødvendigt.
Før jeg omtaler de andre betænkninger og tager min nationale kasket på, vil jeg gerne igen takke alle dem, der har interesseret sig så meget for disse tekniske bevaringsforanstaltninger, for jeg tror, at sådanne foranstaltninger kan spille en vigtig rolle i bevaringen af fiskebestandene i fremtiden. Men som jeg siger, vil det kræve fuld opbakning fra fiskerne. Så jeg ønsker endnu en gang at fremhæve behovet for at rådføre sig med fiskerne og videnskabsmændene, der har erfaring på dette område.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at omtale McKenna-betænkningen. I denne betænkning går fr. McKenna ind for, at Kommissionen skal forberede sig på at beslutte ikke at bevillige, suspendere, reducere eller afskaffe vitalt nødvendig finansiel bistand til fiskerierhvervet fra Fællesskabet i tilfælde af, at man ikke overholder visse EUforordninger. Denne betænkning går desværre ind for, at man som en straffeforanstaltning skal indføre en reduktion af kvoterne. Sådanne anbefalinger er efter min mening helt unødvendige. Fr. McKenna forsøgte uden held at få en yderligere reduktion af den allerede decimerede irske fiskerflåde.
Jeg vil gerne påpege, at Irland har de bedste fiskebanker i Europa: Vi har 4 % af EU-kvoterne; 44 % af vor flåde er mindst 25 år gammel; 64 % af vor flåde lider af sikkerhedsmangler. Jeg håber, at man vil gøre noget ved dette, og det glæder mig, at kommissæren for noget siden gav mig en forsikring om, at Kommissionen ville være ganske imødekommende, når det drejede sig om sikkerhed.
Vi i Irland kan dårligt tåle at tabe yderligere tonnage. Vi bør have mulighed for at udvikle vort fiskerierhverv, samtidig med at vi husker godt på, at vi ud over at have en fælles fiskeripolitik har en regionalpolitik og en politik for udvikling af landdistrikterne. De bør integreres med henblik på at sikre, at kystområderne i mit land og i Europa, hvor der ikke findes alternative udviklingsmuligheder, får lov til at udvikle sig og skabe de arbejdspladser i alle disse områder, som der er så hårdt brug for. Derfor vil jeg finde det meget vanskeligt at støtte denne betænkning.
Jeg kan ikke stærkt nok betone, hvor megen skade, den norske lakseimport gør på de irske laksebrug, og det gælder også for Skotland. Jeg er klar over, at nordmændene på et møde i London for nylig har lovet at sikre, at produktionen i sidste kvartal af 1996 og første kvartal af 1997 bliver på 1995-grundlaget plus 10 %. Vi vil nøje følge med i dette spørgsmål. Minimumsimportpriser, som vi værdsætter, blev indført tidligere i år, men de har ikke virket. Man har omgået dem. Derfor opfordrer jeg nu Kommissionen til at gennemføre minimumsimportpriser og følge op med kvantitative restriktioner. Jeg opfordrer alle regeringer, herunder min egen, til at træffe de nødvendige foranstaltninger.

Arias Cañete
Fru formand, den vanskelige situation, som EU's lakseindustri befinder sig i - navnlig Irland og Skotland - er ikke noget nyt for Parlamentet. Allerede sidste år var der alvorlige problemer på EUmarkedet på grund af importen af norsk laks til unormalt lave priser med betydelige tab for vores producenter til følge. Derfor stillede Fiskeriudvalget i november 1995 et mundtligt spørgsmål og bad Kommissionen om en øjeblikkelig aktion for at beskytte beskæftigelsen i denne sektor.
Som et resultat af dette initiativ fastsatte Kommissionen en mindstepris for importen i december 1995. Mindsteprisen blev af denne sektor hilst velkommen som en første foranstaltning til en løsning af krisen. Men, som hr. Gallagher påpegede, udeblev de forventede resultater. Tværtimod oplevede de irske producenter et fald på 10 % i salget af deres produkter efter indførelsen af mindsteimportprisen. Denne pris blev opretholdt indtil juni 1996, uden at situationen blev afhjulpet, den blev tværtimod forværret. I 1995 påpegede vi, at importen fra Norge var steget med 27 % i løbet af de ni foregående måneder, og at prisen på laks fra EU var faldet med 21 %.
Der er god grund til at stille vores spørgsmål i dag, eftersom importen fra Norge de sidste otte måneder er steget med 22 %, og salgsprisen samtidig er faldet med endnu 21 %. Det vil sige, at de europæiske priser i øjeblikket totalt er faldet ca. 35 % i forhold til sidste år, samtidig med, som alle ved, at produktionsomkostningerne er steget.
Der er derfor grund til at mene, at den norske lakseeksport til EU i dette massive omfang og på det prisniveau kun kan ske takket være det fænomen, der kaldes dumping. I slutningen af august i år indledte Kommissionen efter anmodning fra Sammenslutningen af Skotske Lakseproducenter en sag om antidumping mod Norge. Men vi har fået at vide, at det vil tage mindst ni måneder at gennemføre denne undersøgelse korrekt og at iværksætte korrigerende foranstaltninger. Og her ligger problemet, for producenterne kan ikke vente så længe. Hvis man ikke øjeblikkeligt gennemfører aktioner, vil lakseproducenterne i EU lide så betydelige tab, at det vil føre til ruin for utallige laksebrug.
Og vi taler om en vigtig sektor. Vigtig, fordi lakseproduktionen repræsenterer ca. 5.000 arbejdspladser i Det Forenede Kongerige og ca. 2.000 i Irland. Men det er arbejdspladser i maritime randområder, under mål 1, hvor der er få eller ingen alternative jobmuligheder. Derfor er denne mistænkelige import fra Norge en alvorlig trussel mod arbejdspladser, der er meget vanskelige at erstatte.
I denne situation er det nødvendigt, at der øjeblikkeligt gennemføres foranstaltninger, for man skal huske, at årets sidste kvartal er den vigtigste periode for salget af laks. Og hvis der ikke træffes foranstaltninger nu, og hvis prisen på laks fortsat falder, vil mange producenter ikke kunne dække deres produktionsomkostninger. Det er derfor foruroligende, at regeringerne i de berørte medlemsstater ikke har taget initiativer til at imødegå denne situation, samt at dette emne indtager en tvivlsom plads på Rådets dagsorden under »eventuelt« - hvor der aldrig tages beslutninger.
Denne situation tvinger os til at træffe de nødvendige parlamentariske foranstaltninger for at forsøge at løse dette problem seriøst. Fiskeriudvalget i Europa-Parlamentet har nedsat en arbejdsgruppe om lakseproblemet for med stringens og alvor at undersøge denne sektors krav. Gruppen arbejder tæt sammen med Kommissionen som støtte for sine beslutninger. Og gruppen mener, at der er adskillige foranstaltninger, som kan træffes øjeblikkeligt, og som alle er i overensstemmelse med den juridiske ramme for Verdenshandelsorganisationen og det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
Kommissionen kan endvidere træffe foranstaltninger i henhold til artikel 24 i forordning nr. 3759/92 om den fælles markedsordning for fiskerivarer, som siger, at i tilfælde af alvorlige ændringer på fællesskabsmarkederne kan Kommissionen træffe foranstaltninger inden for handelen med tredjelande, indtil disse ændringer eller trusler over for markedet forsvinder. En ny mindsteimportpris er det mindste man kan overveje, men ud fra tidligere erfaringer er vi skeptiske, såfremt man ikke tager hensyn til de omgåelsesordninger, som nordmændene med stor opfindsomhed har indført.
Såfremt dette ikke måtte være muligt, vil den bedste løsning desværre - jeg siger desværre - være kvantitative begrænsninger over for importen. En talsmand fra Kommissionen hævder, at denne foranstaltning strider mod ånden og indholdet af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, men i virkeligheden er det den dumpingsituation, som fællesskabsproducenterne står overfor, som strider mod denne ånd og dette indhold.
Kommissionen har den nødvendige juridiske kompetence til at vedtage de nødvendige foranstaltninger, som kan bringe denne situation til ophør. Hvis det - jeg understreger: desværre - er nødvendigt med kvantitative begrænsninger, så skal de vedtages.
Der er en bred konsensus om, at på lang sigt er den eneste løsning for at genoprette stabiliteten på markederne at nå til en aftale om god tro med Norge. Men indtil da, er den aktion, vi i den øjeblikkelige uholdbare situation anmoder om for Fællesskabets producenter, det eneste mulige svar på den nødsituation, vi oplever, fordi disse beslutninger er nødvendige for lakseakvakultursektorens fremtid.
Fru formand, jeg vil gerne slutte med at lykønske ordførerne for de fire betænkninger - som vi desværre endnu en gang diskuterer en fredag - for det strålende arbejde og takke alle de medlemmer, der er til stede ved denne debat, for deres støtte til ordførernes forslag.

Lannoye
Fru formand, to bemærkninger. For det første at jeg ikke er den egentlige ordfører. Jeg er stedfortræder for fru McKenna, der er forhindret i at være til stede.
For det andet vil jeg sige, at jeg er enig med hr. d'Aboville. Jeg må stærkt beklage, ikke kun at kommissær Emma Bonino, der har fiskeriet som sit ansvarsområde, ikke er til stede, men også at vi har en debat, som er vanskelig at overskue. Jeg er alvorligt bange for, at folk, der ikke er specialister på fiskeriområdet, ikke vil forstå ret meget af debatten.
I Kommissionens rapport om kontrollen med den fælles fiskeripolitik gøres der status over medlemsstaternes kontrolaktiviteter i 1994. Året 1994 er det første år, hvor Rådets forordning fra året før finder anvendelse. I forordningens artikel 35 foreskrives udarbejdelsen af en årlig rapport. I rapporten gøres rede for forordningens iværksættelse - dvs. en opremsning af facts - og der stilles en rækkes forslag. Det er den første rapport af denne type, og den er derfor særdeles vigtig.
Kommissionens generelle konklusion er, at der stadig resterer et stort arbejde med hensyn til etableringen af et effektivt kontrolsystem. Rapportens hovedkonklusioner er følgende: For det første er der ingen lande, der unddrager sig kritik. Kontrollen er ikke tilfredsstillende og er ikke effektiv - jeg tror, dette gælder os alle. Hvad havinspektionerne angår, er tallene temmelig rystende. For visse medlemsstaters vedkommende lader det til, at det enkelte fartøj kontrolleres hvert tiende år, hvilket er komplet håbløst. Hvad inspektionen på land angår, er situationen ikke spor bedre. Resultatet af alt dette er kort sagt: svindel. I henhold til de offentliggjorte skøn er omfanget af underrapportering større end 10 % for mere end femten bestandes vedkommende og mere end 40 % for tre bestandes vedkommende. Der landes helt klart flere fisk end anbefalet fra videnskabeligt hold. Vi står derfor over for et alvorligt problem, da der er tale om en truet ressource, og da det i sidste instans er selve fiskerierhvervet, der er truet.
På det politiske plan må man konstatere, at alle mistænker alle for ikke at overholde forordningerne, for ikke at overholde fællesskabslovgivningen, hvilket skaber et katastrofalt klima og ansporer til svindel. Det er afgørende nødvendigt at ændre denne situation. Kommissionen fremsætter en række interessante forslag. Kommissionen gør bl.a. gældende, at det er nødvendigt at øge antallet af straffeforanstaltninger og at iværksætte disse noget oftere. Ordføreren er af den opfattelse - og jeg tror, hun på dette punkt støttes af Fiskeriudvalget - at man rent faktisk bør styrke straffeforanstaltningerne. Personligt mener jeg, man bør nægte at yde støtte under strukturfondene, når en medlemsstat ikke overholder fællesskabsforordningerne på området.
På det tekniske plan trænger forskellige foranstaltninger sig naturligvis på, og Fiskeriudvalget fremsætter en række forslag i den forbindelse. Der er imidlertid et elementært forslag, som desværre ikke figurerer i beslutningsforslaget, nemlig forbuddet imod at et fartøj, at en fiskerflåde under et og samme togt råder over flere net med forskellig maskestørrelse, hvilket efter min mening er helt elementært for at hindre bedrageri, som ellers vil være alt for nemt.
Men lad os lade de tekniske spørgsmål ligge, da de ikke er problemets kerne. Problemets kerne er fiskerflådens kapacitet. Alle i de berørte kredse er enige om, at man bør mindske fiskerflådernes kapacitet. Hvis der er ligevægt mellem fiskerikapaciteten og de disponible ressourcer, vil det være meget lettere at sikre bevarelsen af fiskebestandene, at sikre ressourcerne. Hvis dette ikke er tilfældet, hvad der desværre er tilfældet i dag, vil fiskeressourcerne nødvendigvis blive udsat for et meget stærkt pres fra fiskernes side. Det er forståeligt, socialt set forståeligt, at det pres, der udøves af markedet, får fiskerne til at svindle. Man bør være opmærksom på denne situation. Det er således nødvendigt med en drastisk flådeindskrænkningspolitik. Hvis man nægter at løse dette vigtige problem, at tage tyren ved hornene, vil man ikke løse kontrolproblemet.
Jeg gør i den forbindelse opmærksom på, at ni medlemsstater ud af tretten - da to medlemsstater ikke har adgang til havet - i begyndelsen af 1996 ikke havde nået de mål for flådeindskrænkninger, der er fastsat i de flerårige udviklingsprogrammer, hvilket klart viser problemets omfang. Det fjerde program på området vil blive afgørende, da det - som sagt - er en nødvendig forudsætning, hvis man skal sikre en effektiv gennemførelse af forordningen.
Endelig er der et problem, man ikke er kommet ind på - eller i hvert fald kun sporadisk - nemlig problemet med fiskerikontrollen i internationalt farvand eller i tredjelandsfarvande inden for rammerne af fiskeriaftalerne. Inden for disse rammer foregår der ingen kontrol af EF-flådens aktiviteter, hverken fra Unionens eller fra medlemsstaternes side. Dette er en hyklerisk og ineffektiv situation. Den er hyklerisk, fordi vi godt ved, at hovedparten af de stater, vi er knyttet til gennem aftaler på området, ikke har den nødvendige kapacitet til at gennemføre kontrollen. Hvis vi ikke selv gennemfører kontrollen, er det indlysende, at der vil foregå snyderi, og vi ved, at der foregår et sådant snyderi.
Dette var en række betragtninger, der forekommer mig vigtige.
Til sidst vil jeg sige, at det på dette område er umuligt at gøre brug af subsidiaritetsprincippet. Jeg er af den opfattelse, at det er et begreb, der klart strider imod ånden i den fælles fiskeripolitik. Man vil ikke kunne gennemføre effektive foranstaltninger på dette område, hvis man gør brug af subsidiaritetsprincippet.

Jöns
Jeg må desværre konstatere, at vi først fire måneder efter, at forhandlingerne blev afsluttet i midten af januar, nærmere betegnet den 9. maj, blev hørt angående denne aftale. En måned senere besluttede Rådet så at tage aftalen i midlertidig anvendelse. I øvrigt skulle den første udligningsgodtgørelse allerede have fundet sted i slutningen af maj, hvilket ifølge Kommissionen først skete en måned senere, men altså alligevel før Parlamentet havde afgivet sin udtalelse. Vi har hermed nøjagtig den samme situation som i foråret sidste år i forbindelse med fiskeriaftalen med Senegal.
Det vil så sige: Parlamentet blev først hørt fire måneder efter, at fiskeriaftalen var blevet fornyet. Rådet har igen truffet en beslutning med betydelige økonomiske følger uden først at indhente udtalelse fra budgetmyndighedens anden part og uden at der forelå et tilstrækkeligt retsgrundlag. Den første godtgørelse - trods alt i en størrelsesorden af 3, 5 mio ecu - blev igen udbetalt, før vi som Parlament kunne afgive udtalelse, ja, i dette tilfælde sågar før de udvalg, der beskæftigede sig med denne aftale, kunne afgive udtalelse.
Kommissionen har således atter en gang anset Rådets beslutning om den midlertidige anvendelse af aftalen som tilstrækkeligt retsgrundlag. Budgetudvalget og Parlamentet har allerede gentagne gange i andre tilfælde protesteret kraftigt mod denne fremgangsmåde. Det gør jeg her i dag igen. Til syvende og sidst er vi jo da stadig den ene part af budgetmyndigheden! Men det er lige stærkt nok, når Rådet tror, det systematisk kan gå uden om os. Hvis Rådet og Kommissionen fremturer, må vi virkelig seriøst overveje, om vi ikke alligevel skal gå rettens vej.
Jeg opfordrer derfor igen Kommissionen til fremover at indlede og afslutte forhandlingerne i så god tid, at den korrekte høringsprocedure kan afsluttes og et retsgrundlag kan vedtages, før der udbetales noget. Det ville også bringe den ulyksalige praksis til ophør, hvor internationale protokoller i form af brevveksling træder midlertidigt i kraft og Parlamentet ignoreres. Det gik en gang til, fordi det i forbindelse med de internationale fiskeriaftaler drejer sig om ikke-obligatoriske udgifter.
Under alle omstændigheder viser disse episoder endnu en gang, hvor nødvendigt det er, at Rådet og Kommissionen omsider underskriver den adfærdskodeks, vi har foreslået, om at give bedre informationen og forbedre budgetopstillingen i forbindelse med internationale fiskeriaftaler.

Baldarelli
Fru formand, jeg vil tage tingene en for en. Kontrolområdet er meget følsomt. Jeg er enig i de opfattelser, ordførerne har givet udtryk for, og som også De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har bidraget til i Udvalget. For så vidt angår kontrollen, er der ikke alene tale om et spørgsmål om regler og følgelig et bureaukratisk spørgsmål, det er nødvendigt at inddrage fiskeriorganisationerne og miljøorganisationerne.
Vi må dog ikke blot tage hensyn til de teknologiske hjælpemidler, men tillige de særlige biologiske forhold under reformen af den fælles fiskeripolitik, idet denne kan reformeres gennem subsidiaritetsprincippet men tillige de dele af socialpolitikken, der har til formål at yde indkomststøtte til fiskerne, et emne, der allerede nu er inddraget i den fælles landsbrugspolitik. Det er dette, vi vil fremme i debatten om reformen af den fælles fiskeripolitik, idet vi ved, at det fjerde program kan være et nyttigt led i debatten.

Provan
Fru formand, jeg byder kommissæren velkommen her til formiddag. Det forekommer mig at være længe siden, at kommissæren har været i Parlamentets Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og det er rart at se, at hun igen interesserer sig for fiskerianliggender.
Vi har fire vigtige spørgsmål at behandle her til formiddag, og jeg vil gerne i særdeleshed koncentrere mig om laks. Lad mig sige, at overvågningen af og kontrollen med den fælles fiskeripolitik er yderst vigtig, og jeg håber, at Parlamentet vil dække dette spørgsmål tilstrækkeligt i dag.
Jeg vil gerne lade De Grønne vide, at vi vil støtte deres ændringsforslag til McKenna-betænkningen. Det er særlig vigtigt, at vi her i Parlamentet erkender, at bifangster, genudsættelser og sorte fisk er noget, som vi virkelig må se at få styr på.
Men grundlæggende beskæftiger jeg mig med spørgsmålet om import af laks fra Norge. Vi må erkende, at Kommissionen har bevæget sig langt ved at fremlægge denne undersøgelse af dumpingen af norske laks. Formanden for Fiskeriudvalget har grafisk demonstreret problemet, og jeg takker ham for hans engagement og støtte i dette spørgsmål. Men Kommissionen kunne være gået videre, og ligesom hr. Gallagher opfordrer jeg medlemsstaterne til nu at gøre noget over for den norske regering med hensyn til de mængder af laks, som den sender ind i Fællesskabet. Det er ikke acceptabelt, at regeringerne står og ser passivt til, mens vor akvakultur og måske hele fremtiden for fiskeproduktionen i Fællesskabet bliver decimeret af et land, der er besluttet på at få en stor del af markedet på bekostning af en ny industri i god udvikling i nogle af Fællesskabets randområder. Kommissionen bør gå videre og på egen hånd træffe midlertidige foranstaltninger, og det opfordrer jeg den hermed til at gøre.
De seneste dage har jeg haft mulighed for at se på dette problem og erkende, at der straks bør indføres minimumsimportpriser. Jeg håber, at det kan ske, og at vi på længere sigt har mod til at indføre en eller anden form for kvantitative restriktioner.

Teverson
Fru formand, McKenna-betænkningen ser på den første af en meget vigtig række af rapporter fra Kommissionen om effektiviteten af den fælles fiskeripolitik med hensyn til overvågning. En af de vigtigste ting, der har vist sig, er, at gennemførelsen foregår på en meget forskelligartet måde i forskellige dele af Unionen, og at medlemsstaterne mangler politisk vilje til at få gennemførelsessystemet til at virke. Politikken virker ikke, og det vil den ikke gøre, så længe den nuværende struktur bevares.
Det glæder mig meget, at Fiskeriudvalget har accepteret en meget stor del af Den Liberale Gruppes ændringsforslag: En forøgelse af EU-inspektørernes beføjelser, der er afgørende for at sikre fair play overalt; samme straf for samme overtrædelser i hele Unionen for at sikre juridisk rimelighed inden for den fælles politik, såsom fiskeripolitikken; langt strengere kontrol inden for transport- og markedsføringsområdet i forsyningskæden, som denne rapport viste var næsten ikke-eksisterende.
En af de ting, jeg vil understrege, er, at vor gruppe mener, at denne situation illustrerer, hvordan den fælles fiskeripolitik i sin nuværende form ikke kan sikre bevaring af fiskebestanden. Det er det, der er udfordringen. Det er det, vi har brug for en ny løsning på.

Lannoye
Fru formand, jeg ønsker at fremsætte nogle bemærkninger til d'Aboville-betænkningen og til fiskeriaftalen med Seychellerne; der er tale om fire bemærkninger.
For det første vil jeg påpege, at Europa-Parlamentet nok en gang er i færd med at behandle en sag, hvor beslutningen allerede er truffet. Selv de finansielle forpligtelser er indgået. Dette er en uacceptabel situation. Dette understreges gang på gang, og man spiller med musklerne, men man lader det være ved det. Alene dette ville være grund nok til at stemme imod. Men der er også andre grunde.
Den anden bemærkning vedrører det forhold, at der ikke findes en regional indgang til problemet. Når man taler om Det Indiske Ocean, er det rent faktisk en regional indfaldsvinkel, man bør anlægge, som på samme tid omfatter Madagascar, Mauritius, Comorerne og Seychellerne. For hvis man anlægger en separat strategi, som tilfældet er, vil man nødvendigvis ikke være i stand til at håndtere situationen korrekt.
Den tredje bemærkning går på, at der er tale om en aftale uden kvoter, hvilket gør det til en formelt set noget gammeldags aftale.
Og endelig, hvem gennemfører kontrollen? Det er trods alt vigtigt at gøre opmærksom på, at det er de franske og spanske kontrolorganer. Dette siger alt om viljen til at gennemføre en effektiv kontrol på området.
Af alle disse grunde vil vi stemme imod forslaget.

Macartney
Fru formand, jeg er glad for, at vi har denne debat, selv om den finder sted på en fredag. Jeg tog dette initiativ for at henlede Parlamentets opmærksomhed på den alvorlige situation, som de skotske lakseproducenter står over for. Men det burde slet ikke have været nødvendigt for os at holde denne debat, og vi må forstå, hvorfor det har vist sig nødvendigt.
Da vi havde møde i Rådet (fiskeri) drøftede Ministerrådet spørgsmålet under »eventuelt«, og da det blev Det Forenede Kongeriges tur til at sige noget, til at gøre noget, så var det som den berømte detektivhistorie, der hedder »Den hund, der ikke gøede om natten«. Overraskelsen var, at hunden var der og ikke gøede. Det var en fejl fra Det Forenede Kongeriges regerings side, for da man ventede, at den skulle forsvare den skotske lakseindustri, så undlod den at træffe juridiske foranstaltninger. Med andre ord, hunden brugte ikke tænderne i denne forbindelse for at tvinge Kommissionen til at overveje kvantitative restriktioner. Det var, hvad erhvervet forventede. Der var endog en skotsk minister til stede, men der skete ingenting. Så nu er det op til Parlamentets Fiskeriudvalg at træde til og stoppe hullet.
Hvad er det præcis, vi anmoder om, og hvad kan vi forvente? Som vi ved fra tidligere tilfælde, er minimumsimportprisen ikke noget særlig godt instrument, men det er det eneste, der kan anvendes øjeblikkelig. Med truslen om en sag om anti-dumping mod nordmændene er der gode chancer for, at de vil opføre sig lidt bedre her op imod jul, end de gjorde sidst. Men på den anden side er jeg næsten overbevist om, at vi må følge op med kvantitative restriktioner. Vi må stille os selv det politiske spørgsmål, der hele tiden bliver stillet, og som man stillede til mig på fransk fjernsyn i går: Hvordan kan det være, at nordmændene uden for Fællesskabet klarer sig bedre med deres lakseproduktion end skotterne og irerne inden for? Det er grunden til, at det er absolut nødvendigt at iværksætte denne aktion, påtrængende nødvendigt.

Amadeo
Fru formand, Fællesskabets interventioner med strukturelle formål til fordel for fiskeriet og akvakulturen har til formål at ændre en ældre forordning fra 1993, som berøres på tre punkter vedrørende fremme af produkterne, støtte til oprettelse af producentorganisationen og vekselkursen for den ECU, der bruges ved afregninger.
Vi er af den opfattelse, at fremme af produktet kan reguleres ved det foreliggende forslag, dersom de pågældende foranstaltninger faktisk forbindes med beskyttelsen af de geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelserne for landbrugsprodukter og levnedsmidler. Vi støtter følgelig Kommissionens krav, både med hensyn til støtten til iværksættelse af virket i producentorganisationerne og anvendelsen af vekselkursen for ECU'en på grundlag af den vekselkurs, der opgives af Instituttet for Fiskeriorganisationerne.
For så vidt angår hr. d'Abovilles forslag er der faktisk ikke tale om nogen ny aftale, men snarere om en ændret udgave af den, som allerede udløb i januar, med tilføjelse af en bevilling, der gør det muligt at øge kontrolforanstaltningerne takket være forbedringen af landkommunikationssystemerne. Desværre er EuropaParlamentet, som det nu fast praksis, blevet stillet over for fuldbyrdede kendsgerninger. Vi beklager denne situation og håber på, at den ikke vil gentage sig i fremtiden, men støtter hr. d'Abovilles forslag.

Formanden
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag , fremsat i overensstemmelse med artikel 40, stk. 5, i forretningsordenen.

Izquierdo Rojo
Fru formand, kvaliteten af hr. Gallaghers betænkning og vigtigheden af de tekniske foranstaltninger fortjener, at der var mere tid til rådighed. Det vil under alle omstændigheder være rigtigt at sige, at hr. Gallagher har udført et strålende arbejde, selv om det også må siges, at han ikke har været fleksibel og dristig nok til at acceptere ændringsforslaget til tredje led i punkt 7, som ville have forbedret hans betænkning betydeligt.
I betragtning af vigtigheden af de tekniske foranstaltninger vil jeg gerne spørge Kommissionen, om den er indstillet på at indlede en høringsperiode, eftersom Parlamentet er kommet med en enstemmig udtalelse om de tekniske foranstaltninger og har erklæret, at man ikke bør handle overilet, og at foranstaltningerne bør gennemføres i overensstemmelse med fiskerisektoren. Vi er ved at vedtage Gallagher-betænkningen, men mit spørgsmål, som jeg gerne vil have et direkte svar på, er, om Kommissionen er indstillet på at indlede denne høringsperiode for betænkningen om tekniske foranstaltninger.
Det er meget presserende, at Parlamentet får dette svar fra Kommissionen, for, som De ved, står Rådet bagved og presser for et svar. Derfor anmoder jeg om, hr. formand, at Kommissionen svarer mig på dette vigtige spørgsmål i denne mødeperiode.
Generelt må jeg sige, at hvad angår tekniske foranstaltninger, giver Kommissionen regler, der ikke har meget med virkeligheden af gøre. Man må nok understrege over for Kommissionen, at disse foranstaltninger, som er ideelle i en ideel verden, skal anvendes på fiskeriområdet. Man skal komme med incitamenter, man skal tilskynde fiskerne til at bruge disse foranstaltninger.

Formanden
Mange tak, fru Izquierdo, men jeg må sige til Dem, at De næsten har fordoblet Deres taletid. Dette formandskab tager aldrig ordet fra talerne. Jeg mener, at medlemmerne selv må sørge for at overholde taletiden, og jeg vil bede om, at forsamlingens øvrige medlemmer, hvad angår taletiden, ikke følger fru Izquierdos eksempel, selv om indholdet af indlægget var meget værdifuldt.
Fru Fraga har ordet i to minutter.

Fraga Estévez
Hr. formand, uden at jeg forsøger at se bort fra andre betænkninger, vil jeg koncentrere mit indlæg om betænkningen om kontrollen, som ordføreren fru McKenna har grebet an på en realistisk måde.
Vi er ikke kun her for altid at sige det, som fiskerne gerne vi høre. Det er indlysende, at i en tid, hvor der er krise i fiskerisektoren, som den vi nu oplever, øges fristelsen til at vise foragt for reglerne, og dette understreger endnu mere, at kontrollen er en af de største fiaskoer i den fælles fiskeripolitik. Vi må holde fast ved, at så længe kontrollen med egne fiskere udelukkende ligger hos medlemsstaterne, er ineffektiviteten næsten sikker. I magre år fordobles anmodningerne om kontrol, men altid for de andre, og dette er uden tvivl en af grundene til det aktuelle overfiskningsproblem. Man kan ikke fratage medlemsstaterne deres beføjelser, men Kommissionen bør styrke sin egen kontrol og overvåge medlemsstaternes kontrol og holde sig på afstand af et eventuelt pres fra interesserede parter og fra isolerede og opportunistiske aktioner, som i realiteten løser meget lidt eller slet intet, såsom kravet om at kontrollere langdistanceflåderne.
Dette er uden tvivl nødvendigt, hr. Lannoye, men den, som kender disse fiskeriaktiviteter, ved, at fællesskabsflåderne i internationalt farvand for størstedelens vedkommende er de mest kontrollerede flåder i verden inden for NAFO, hvorimod der trænger til at blive ryddet op i fiskeriet i fællesskabsfarvandet. I stedet for at bruge så mange ressourcer på de allerede kontrollerede flåder, burde man styrke kontrollen på landevejene i den Europæiske Union, hvor der helt sikkert foregår en meget uheldig trafik af forbudte arter.
Jeg mener også, det er vigtigt med en effektiv kontrol af gennemførelsen af de flerårige udviklingsprogrammer og indførelsen af et afskrækkende sanktionssystem. Hvad angår forslagene om nedskæringer...

Formanden
Fru Fraga, De skal ikke fortolke hammerslaget som noget, der skal få Dem til at tie stille, men som en påmindelse om, at De har opbrugt Deres tid, og at De derfor bruger forsamlingens tid, som De ønsker.

Fraga Estévez
Hr. formand, jeg har hørt, hvad De sagde, og jeg agter at gøre, som formændene her i salen bestemmer. Så jeg mener, at jeg har sagt nok nu.

Cox
Hr. formand, i isolerede kystsamfund som min egen valgkreds er der meget begrænsede muligheder for lokalt baserede økonomiske udviklingsinitiativer. Én succes fra de seneste år har været væksten i lakseproduktionen. Det er en sektor med et betydeligt potentiale, men som alle andre erhverv må den have rimeligt stabile forretningsbetingelser at arbejde under. De, der beskæftiger sig med den, må kunne kræve en vis forudsigelighed med hensyn til deres muligheder for at få overskud.
Parlamentet og de europæiske institutioner behøver ikke nogen forklaring på vigtigheden af stabilitet for politikker på mellemlang sigt. Det kender vi udmærket i makroøkonomiske termer med hensyn til ØMU'en. Men når det gælder mikroøkonomien, laksesektoren, så tænk på implikationerne af tilfældet Norge, en stat uden for Unionen, der frembringer et omfattende overskud til eksport, og har mulighed for at producere meget mere i den nærmeste fremtid - og oversvømmer vort marked i en sådan grad, at sagen om antidumping vil blive vundet, når der falder dom. Bedre sent end aldrig. Det har helt destabiliseret priserne, og ved fire lejligheder siden 1989 har vi forsøgt os med en reaktion i form af indførelse af minimumspriser, og det har ikke virket. Hvis vi skal give disse kystsamfund en chance for at overleve, så er der oprigtig talt kun én sandsynlig løsning på lang sigt: At skrue bissen på og indføre kvantitative restriktioner. Rådet er veget uden om dette problem; det bør vi ikke gøre.

Apolinário
Hr. formand, jeg vil primært forholde mig til hr. Gallaghers betænkning, hvis forslag, der er vedtaget i Fiskeriudvalget, forekommer mig yderst positive og påskønnelsesværdige. Navnlig på et tidspunkt, hvor man drøfter det operationelle POP IV-program for de kommende år. I Kommissionens forslag betones beskyttelsen af ungfisk og af fiskeressourcerne generelt samt kontakten til fiskerne. Det glæder mig, for jeg kan ikke gå ind for den opfattelse, at formålet med kontrollen udelukkende skulle være at få klarhed over, hvor mange sanktioner der pålægges, og hvor mange overtrædelser Kommissionen afslører; efter min mening skal kontrollen have den pædagogiske effekt at få fiskerne, og alle andre, der er afhængige af fiskeriet, til at overholde loven. Jeg afviser nemlig den opfattelse, at fiskerne nødvendigvis driver rovdrift på miljøet.
Endelig opfordrer jeg Kommissionen til at skabe de nødvendige betingelser for, at det bliver muligt at iværksætte et satellitkontrolsystem i Fællesskabets farvande.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne gå ind på spørgsmålet om laksepriser og takke Parlamentet for dets solidaritet i dette spørgsmål i årenes løb. Hvis vi havde fået samme støtte fra Ministerrådet og Kommissionen, så ville vi have gjort fremskridt.
Vi bør ikke undervurdere situationens alvor. Når jeg besøger randområderne i min egen valgkreds, der traditionelt har været afhængig af fiskeri, så har jeg meget lidt at tilbyde dem. Kommissionen anmoder om, at de reducerer deres fiskeri, deres tonnage og deres fangster. Vi truer deres bestandes tilstand, hvilket vil tvinge os til at reducere fiskerisamfundenes omsætning.
Vi har kun ét alternativ at byde dem, nemlig akvakultur. Politisk har det traditionelt ikke været meget populært, men fiskerisamfundene i hele Fællesskabet er begyndt at erkende, at der er muligheder, at man kan gøre det uden at skade miljøet, og at det kan bidrage til at redde kystsamfundene. Denne bestræbelse bliver nu kvalt af en voldsom norsk indsats - der helt klart i årenes løb er blevet subsidieret - og som ikke vil tillade det flagskib for fiskeribrugenes aktiviteter, som laksebrugene er, at komme i gang.
Jeg vil gerne takke fru Bonino. Jeg erkender, at selv om det er fredag morgen, så er det traditionelt fredag morgen her i Parlamentet, at vi endelig kan få Kommissionen til at vise dette spørgsmål opmærksomhed. Hun er begyndt at gøre noget, og det er jeg meget glad for.
I forlængelse af det, hr. Macartney sagde, siger man i Killybeg i det nordvestlige Irland, når folk beklager sig over den fælles fiskeripolitik - og jeg forsøger at forsvare Fællesskabet - at nordmændene klarer sig ganske udmærket. Det ville jeg bare gerne understrege.

Imaz San Miguel
Hr. formand, hvad angår de tekniske foranstaltninger i fiskeriet, vil jeg først og fremmest gerne takke ordføreren hr. Gallagher for hans strålende arbejde. Meddelelsen fra Kommissionen om indførelsen af tekniske foranstaltninger i den fælles fiskeripolitik er blevet videreført med det forslag til forordning, som i øjeblikket er ved at blive behandlet.
I denne samlede debat vil jeg gerne give udtryk for nogle overvejelser. Kommissionens mål er prisværdige og foranstaltningerne nødvendige. Jeg mener ikke, at den øjeblikkelige mangel på selektivitet skyldes den lille maskestørrelse i de nuværende fiskeredskaber, men snarere den mere og mere hyppige aktivitet, der udføres af fællesskabsfiskere med illegale fiskeredskaber, som ikke kan forhindres på grund af manglende politisk vilje.
Kan Kommissionen påvise, at ungfiskene er fanget med fiskeredskaber med den tilladte maskestørrelse? Jeg er bange for, at Kommissionen over for medlemslandenes nej til at reducere flåden forsøger at opnå dette gennem en streng darwinistisk udvikling. Mange virksomheder forsøger at overleve denne situation, og dette sker ind imellem ved, at man overtræder reglerne - mange gange uden at blive straffet - hvilket de kontrolansvarlige medlemsstater er vidende om, og hvilket Kommissionen næsten altid er vidende om. Derfor vil jeg også gerne lykønske fru McKenna med hendes arbejde med betænkningen om kontrol.
Den virksomhed, som nøje overholder de tekniske foranstaltninger, der vil blive skrappere, og som skal konkurrere med andre virksomheder, som ikke overholder dem, hvad skal den gøre i denne situation? Hvad hjælper det at overholde de tekniske foranstaltninger, hvis hele sektoren ved, at en manglende overholdelse ikke straffes, og at det er den reelle grund til fangsten af ungfisk?
Jeg vil ikke være apokalyptisk, og jeg vil heller ikke være demagogisk. Jeg går ind for en bevarelse af ressourcerne, bl.a. for at fiskerisektoren kan være rentabel på mellemlang og lang sigt. De tekniske foranstaltninger er nødvendige, men hvis vi gør dem endnu skrappere, samtidig med at vi ikke er i stand til at sørge for, at de nuværende bliver overholdt, vil vi alvorligt skade konkurrencedygtigheden for de legale fiskere, dem som overholder foranstaltningerne, og favorisere dem, som ikke overholder dem, hvilket naturligvis ikke er særlig gunstigt for bevarelsen af fiskeressourcerne.

Formanden
Jeg vil give ordet til hr. McMahon, som jeg må give en undskyldning, fordi det var hans tur til at få ordet inden hr. Imaz. Jeg vil gerne sige til hr. McMahon, at denne efterladenhed ikke skyldes det personlige venskab og den sympati, jeg nærer for hr. Imaz, som er af samme omfang som det, jeg nærer for Dem. Efter denne undskyldning giver jeg Dem ordet i to minutter.

McMahon
Hr. formand, det er et problem, vi har haft meget længe. Det har nu været der i snart ti år. Medlem efter medlem har nævnt problemet. Det er den tredje eller fjerde debat, vi har haft. Vi har haft høringer i Fiskeriudvalget. Vi har endog inviteret nordmændene. Vi har haft dem til stede ved to lejligheder. Vi har haft lysbilledforevisning, vi har haft de to parter: Dem fra Norge i det ene hjørne og irerne og skotterne i det andet. De har alle givet os beviser, og vi har lyttet til debatten, men problemet fortsætter.
Det gør det, fordi Kommissionen mangler viljestyrke, og det samme gør Ministerrådet. Den hellige treenighed, Sir Leon Brittan, hr. Michael Forsyth og hr. Raymond Robertson - der er den ansvarlige for fiskeri i Ministeriet for Skotland - er de mennesker, der kan forsøge at gøre noget ved det.
Vi ved, at Sir Leon har enorme problemer i øjeblikket, fordi halvdelen af hans eget kabinet ikke er interesseret i Europa eller i noget som helst, der har med Europa at gøre, så han må forsvare det europæiske hjørne. Han må bortlede sin opmærksomhed fra arbejdet som kommissær for handel for at dække ryggen mod euroskeptikerne i Det Forenede Kongeriges regering. Han kan ikke gøre sit arbejde ordentligt, når medlemmer af Parlamentet fra Irland, Skotland og andre steder går til ham og forsøger at få nogle aktioner i gang vedrørende laksen. Det er her, problemet ligger - problemet ligger hos Kommissionen, i direktoratet for handel med tredjelande og hos Ministerrådet.
På det ministerrådsmøde, der fandt sted i sidste måned, blev det overladt til det irske formandskab at rejse spørgsmålet. Men de anmodede faktisk ikke rigtig Rådet (fiskeri) om at gøre noget. De havde en drøftelse af det, men de bad ikke om handling.
Det gør vi her i dag. Vi anmoder om en realistisk minimumspris og kvantitative restriktioner. Intet andet kan tilfredsstille lakseopdrætterne i Skotland og Irland.

Crampton
Hr. formand, jeg er enig i det meste af det, der er blevet sagt. Jeg vil ikke tale om fiskeri som sådan, men der er tre generelle ting, som jeg mener, alle institutioner i Den Europæiske Union bør tage fat på.
For det første bliver det gjort helt klart i hr. d'Abovilles betænkning, at vi har endnu en aftale, der er blevet underskrevet, og hvor pengene er faldet, før Parlamentet har drøftet sagen. Dette må høre op.
For det andet, hvorfor skal vi altid have denne debat om fredagen? Dette punkt er blevet nævnt flere gange. Politisk er fiskeriet et af de vigtigste problemer i medlemsstaterne, det vækker enorme lidenskaber og diskussioner, men vi behandler det altid om fredagen. Det er da et spørgsmål, som Formandskonferencen kunne forsøge at finde en rimelig løsning på.
For det tredje er jeg enig i den kommentar, der allerede er blevet fremsat om, at den fælles forhandling søger at dække for mange ting på én gang. Den ansvarlige kommissær bør da være til stede for at besvare de spørgsmål, der er blevet rejst. Måske hænger det sammen med noget, der er blevet nævnt tidligere. Så det er nødvendigt, at alle tre institutioner tager fat på hele fiskeriproblemet. Jeg støtter for øvrigt alle betænkningerne.

Sindal
Det spørgsmål, hr. Gallagher har behandlet i sin betænkning, er jo et gammelt spørgsmål, kan man sige. Kommissionen er allerede i gang med at tage aktion på dette område, og det er godt. Det betyder netop, at Parlamentet kan være med, og det, vi savner på dette område, er mindre bureaukrati og mere forenkling. Det er også det, Ministerrådet ønsker. Vi vil gerne være med til at løse problemet med allerede fangede fisk, der dør og genudsættes. Vi vil gerne være med til at løse og udvikle nye fangstmetoder. Vi vil gerne være med til at beskytte fiskestammer og begrænse områder for fiskeri. Men det kan kun foregå i samarbejde med fiskerne og gennem regionale aftalesæt. Vi skal passe på, at vi ikke laver et topstyret Bruxelles-bureaukrati frem for noget, der kommer nedefra fra de sidste sande jægere, nemlig fiskerne. Og et lille nordisk pip til sidst: Det er pinligt at se, hvorledes vi skærer vores flåde væk i Danmark, medens resten af medlemslandene undlader at gøre det samme.

Cresson
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil først takke fru McKenna for hendes betænkning, som både er direkte og fyldestgørende. Den indeholder en række betragtninger og konklusioner, som Kommissionen fuldt ud tilslutter sig.
Betænkningen henleder opmærksomheden på vanskeligheden ved at nå et tilfredsstillende niveau, hvad angår kontrollen med fiskerikapaciteten i Unionen og på det nødvendige i hurtigst muligt at reducere fiskerikapaciteten. Kommissionen erkender, at kontrolniveauet stadig er utilstrækkeligt i Fællesskabet, og at det er nødvendigt hurtigst muligt at træffe foranstaltninger med henblik på en forbedring af kontrollen - foranstaltninger, som der er hårdt brug for, og som burde være truffet for længe siden. Hvad Kommissionen angår, agter den at bidrage til en forbedring over hele linjen.
Ikke desto mindre vil jeg henlede Europa-Parlamentets opmærksomhed på den begrænsede kompetence, Kommissionen har på dette område. Jeg skal således gøre opmærksom på, at Rådet uden tvivl ikke vil acceptere nogle af de dristigste forslag i Kommissionens rapport. Jeg tænker her på harmoniseringen af strafferammerne for de samme forseelser og på suspensionen af den finansielle støtte i tilfælde af overskridelse af kvoterne samt på styrkelsen af EU-inspektoratets beføjelser.
Jeg vil benytte lejligheden til at minde om hovedelementerne i Kommissionens strategi på området. En streng og grundig kontrol af medlemsstaternes gennemførelse af fællesskabslovgivningen - for så vidt angår kontrollen - forelæggelse af detaljerede rapporter vedrørende kontrolniveauet i medlemsstaterne, herunder specialrapporter om særlige spørgsmål - for så vidt angår gennemskueligheden.
For det tredje: incitamenter til et snævrere samarbejde mellem medlemsstaterne på kontrolområdet. I den forbindelse kan jeg meddele Europa-Parlamentet, at der blev vedtaget et første sæt foranstaltninger under et møde i Dublin i september mellem generaldirektørerne og lederne af kontroltjenesterne, og at disse foranstaltninger blev vedtaget i Rådet »fiskeri« den 14 oktober.
Dernæst: tildeling af en finansiel fællesskabsstøtte med henblik på en reel forbedring af de nationale kontroltjenester, således at omkostningerne i forbindelse med kontrollen kan fordeles mere retfærdigt. Endelig: sikring af den fulde anvendelse af bestemmelserne i »kontrolforordningen«, dvs. forordning (EØF) nr. 2847/93 om satellitovervågning og registrering af fangster.
Til allersidst, hr. formand, kan jeg meddele Europa-Parlamentet, at Kommissionen nøje vil studere de opfordringer, der er indeholdt i betænkningen.
Hvad angår forslaget om den fjerde ændring af Rådets forordning nr. 3699/93 om strukturinterventioner i fiskerisektoren, tager det sigte på at gennemføre tre ændringer. Den første ændring åbner mulighed for ydelse af FIUF-støtte til afsætningsfremmende foranstaltninger for beskyttede geografiske betegnelser og beskyttede oprindelsesbetegnelser. Ved den anden ændring opdateres en henvisning til artikel 7 i forordning om den fælles markedsordning for fiskerivarer. Ved den tredje ændring fastslås det, at omregningskursen for ecu er budgetomregningskursen, regnskabs-ecuen, således som Rådet bestemte den 21. december 1993.
Ingen af disse ændringer har nogen finansielle følger, hverken hvad angår fællesskabsbudgettet eller den strukturstøtte, de enkelte medlemsstater modtager. Kun den første ændring er en kvalitativ ændring. De to øvrige ændringer er blot tekniske justeringer af forordningen uden praktisk betydning. Jeg er overbevist om, at EuropaParlamentet vil støtte Kommissionen, således som der opfordres til i den betænkning, vi i øjeblikket behandler; og jeg vil benytte mig af lejligheden til at takke ordføreren, hr. Kindermann.
Hvad angår d'Aboville-betænkningen, vil jeg allerførst på Kommissionens vegne takke det ærede medlem for den udmærkede betænkning om de nye fiskerimuligheder for Fællesskabets tunfiskerflåde i farvandene ud for Seychellerne, som vil være gældende i tre år indtil januar 1999. Kommissionen skønner, at disse nye betingelser på det tekniske plan vil kunne sikre en endnu mere effektiv gennemførelse af aftalen i overensstemmelse med de grundlæggende principper for bevarelse af ressourcerne. I den forbindelse vil det være forsamlingen bekendt, at Fællesskabet vil deltage som fuldgyldigt medlem af Kommissionen for Tunfiskeriet i Det Indiske Ocean (IOTC), hvis åbningsmøde vil blive afholdt i Rom i december i år. Den politik, der vil blive ført af Fællesskabets delegation inden for denne nye internationale organisation vil i overensstemmelse med opfordringen i d'Abovillebetænkningen gå ud på at erhverve en større viden og at sikre forvaltningen af de lokale tunressourcer under overholdelse af de i folkeretten gældende grundprincipper.
Med hensyn til ændringsforslagene afviser Kommissionen ændringsforslag 2 og 6, da de formelt set er i strid med selve fiskeriaftalernes karakter og gør indgreb i Kommissionens forhandlingskompetence. Kommissionen kan godkende de øvrige ændringsforslag, hvad substansen angår, men kan ikke acceptere ændringsforslagenes form, idet Kommissionen imidlertid for det første vil understrege, at den allerede regelmæssigt gennem redegørelser og rapporter over for Fiskeriudvalget informerer Europa-Parlamentet om de fremskridt, der gøres med hensyn til fiskeriaftalernes gennemførelse.
For det andet ønsker Kommissionen at understrege, at princippet om bevarelse af fiskeressourcerne henhører under havretten, som Kommissionen har undertegnet, og som allerede er indskrevet i alle fiskerirammeaftaler, og specielt i aftalen vedrørende Seychellerne. For det tredje har Fællesskabet allerede ratificeret dokumentet om oprettelsen af IOTC, der - som allerede nævnt - netop får til opgave at varetage den videnskabelige opfølgning og forvaltningen af de regionale tunressourcer. Med hensyn til Europa-Parlamentets rolle i forbindelse med den budgetmæssige gennemførelse af fiskeriaftalerne skal jeg gøre opmærksom på, at de tre berørte institutioner i øjeblikket er ved at lægge sidste hånd på en adfærdskodeks vedrørende budgetproceduren for fiskeriaftaler, som tager sigte på en bedre regulering af forholdet mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet.
Kommissionens meddelelse om indførelsen af tekniske foranstaltninger i den fælles fiskeripolitik udgør en dybtgående analyse af hensigtsmæssigheden af de foranstaltninger, der er blevet iværksat siden 1986 med henblik på at beskytte ungfisk i fællesskabsfarvandene. Kommissionen noterer sig, at der en generel overensstemmelse mellem Gallagher-betænkningen og konklusionerne i Kommissionens meddelelse, både hvad angår problemerne og eventuelle alternative løsninger. Dette viser, at Kommissionens forslag til en forbedring af fiskeressourcerne er et skridt i den rigtige retning, og det ansporer Kommissionen til at fortsætte bestræbelserne.
Kommissionen har som bekendt allerede fremsat et forslag til en ny forordning om tekniske bevarelsesforanstaltninger, som skal erstatte forordningen fra 1986. I dette forslag, der blev fremsat i juni, og som man vil få lejlighed til at drøfte nærmere i de kommende måneder, har Kommissionen medtaget størstedelen af de tanker og idéer, der findes i den omtalte meddelelse og i Gallagher-betænkningen. Jeg håber, denne generelle overensstemmelse også vil føre til en fælles holdning mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet i forbindelse med de nævnte forslag.
Hvad angår problemet med krisen i laksesektoren, ønsker Kommissionen allerførst at understrege, at det i de seneste år ikke kun er salgsprisen på laks, der er faldet, men også enhedsomkostningerne i produktionsleddet. I den sammenhæng er prisstabilitet ikke nødvendigvis ensbetydende med en prisstigning eller med uændrede priser. Priserne er helt klart faldende, og markedet er på samme tid vokset. Til gengæld ved vi ikke, og vi vil heller ikke kunne få det at vide, før de igangværende undersøgelser er afsluttet, om prisen på norsk laks er faldet hurtigere end enhedsomkostningerne, således at en væsentlig del af det samlede salg er sket til priser, der er lavere end produktionsomkostningerne, hvilket ville være et brud på reglerne i henhold til bestemmelserne om illoyal konkurrence. Vi ved heller ikke, om disse salgspriser på vores markeder har været mulige på grund af statsstøtte, hvilket med rimelighed burde have medført udligningsforanstaltninger.
Der kan fremsættes mange udsagn og påstande, og der findes mange særtilfælde. Hvad vi mangler - og det gælder os alle - er et samlet overblik over situationen. Emnet har som bekendt været genstand for en ophedet diskussion i de seneste år. Dette har skabt stor forvirring og kun ringe indsigt. Vi står nu atter over for det samme problem.
Kommissionen har benyttet sig af den lejlighed, de to klager fremsat af producenter i Skotland og på Shetlandsøerne frembød, til at gennemføre dybtgående undersøgelser af markedet, især med henblik på at godtgøre, om der er tale om dumping og udligningsstøtte eller ej, og at fastslå karakteren og størrelsen af skaden. Det er ikke sandt, at Kommissionen intet foretager sig; tværtimod arbejder den hårdt med disse sager. Det er vigtigt, at der træffes foranstaltninger på et solidt faktuelt grundlag; i modsat fald vil foranstaltningerne ikke opfylde målsætningen, hvilket forordningen om minimumspriserne har vist.
Vi vil naturligvis fortsat følge udviklingen på markedet, og der er i den forbindelse grund til at notere sig, at der er færre tilgængelige oplysninger, end der burde være, og at oplysningerne fremkommer gennem undersøgelser. Desværre er mange stater lang tid om at besvare vores spørgsmål. Ikke desto mindre kan vi slå fast, at priserne nu er stabile, når der korrigeres for sæsonmæssige udsving. Vi har tydeligvis ikke set tegn på en pludselig faldende tendens, således som det var tilfældet i det sidste kvartal 1995.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, i dette mekaniske autopilotsvar, som Kommissionen har givet os, svares der ikke på det spørgsmål, som jeg som levende person har stillet. Kan Kommissionen i det mindste ikke fortælle mig, hvornår man vil svare på spørgsmålet?

Macartney
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hendes svar, men jeg vil gerne høre noget mere om det sidste, hun sagde, om mangel på informationer fra medlemsstaterne. For det første, er Det Forenede Kongerige en af de medlemsstater, der har undladt at tilvejebringe de oplysninger, hun efterlyser? For det andet har hun faktisk ikke sagt, om Kommissionen vil gå ind for minimumsimportpriser, hvilket er det, der opfordres til i dette beslutningsforslag.

Formanden
Mange tak, hr. Macartney.
Fru Cresson, ønsker De at svare på indlæggene fra fru Izquierdo og fra hr. Macartney?

Cresson
Hr. formand, jeg vil gerne besvare spørgsmålet, om hvorvidt Det Forenede Kongerige har indsendt oplysninger. Det Forenede Kongerige har indsendt oplysninger vedrørende laksesektoren, men det er omtrent de eneste oplysninger, vi råder over.
Hvad minimumspriserne angår, er Kommissionen af den opfattelse, at en sådan forholdsregel er overflødig, da priserne nu er stabile.

Formanden
Mange tak, fru Cresson. Fru Izquierdo, De må forstå, at vi ikke kan indlede en debat, og jeg tror ikke, fru Cresson er færdig endnu.

Cresson
Hr. formand, jeg besvarede ikke det første spørgsmål, men jeg kan sige, at vi drøfter dette punkt med Rådet.

Formanden
Fru Izquierdo, fastholder De Deres spørgsmål? Fru Cresson har netop svaret Dem, men hvis De vil, har De ordet. Jeg vil som formand aldrig nægte Dem ordet.

Izquierdo Rojo
Hr. formand, jeg beder Dem gennemgå forhandlingsreferatet, for De har tydeligvis ikke lyttet til debatten. I forhandlingsreferatet vil De se, hvad der var mit spørgsmål, og derfor beder jeg Dem revidere Deres svar, for jeg fik ikke noget svar.

Formanden
Lad os håbe, at De efter en gennemgang af forhandlingsreferatet kan få et skriftligt svar.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
Betænkning af Kindermann (A4-0306/96)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Andersson og Waidelich
Selvom vi i dette tilfælde har valgt at stemme for betænkningen, er det ikke ensbetydende med, at vi er positive over for rutinemæssig støtte til producentorganisationer. Erhvervslivet og forskellige former for producentsammenslutninger bør normalt kunne klare sig uden subsidier.
Betænkning af d'Aboville
Andersson og Waidelich
Selvom vi agter at stemme for betænkningen, vil vi gerne udtrykke skepsis over for de store køb af fiskerikvoter, som EU foretager. Udgifterne til køb af fiskerikvoter er i størrelsesordenen 300 millioner ecu. Vi mener, at det er dyrt og uhensigtsmæssigt at fortsætte med på denne måde at yde økonomisk støtte til en fiskerflåde, hvis antal i stedet burde nedskæres.
Endvidere er der grund til at formode, at handelssamkvemmet på fiskeriområdet med de berørte stater i ført og fremmest Afrika og Det Indiske Ocean kunne finde sted på vilkår, der var mere fordelagtige for disse lande. Flere »joint venture«-løsninger kunne give disse tredjeverdenslande flere arbejdspladser, mere forarbejdning og større fiskerflåder.
Betænkning af Gallagher
Andersson og Waidelich
Hver gang der drøftes foranstaltninger med henblik på langsigtet, bæredygtig bevarelse af fiskeressourcerne, fremsættes der straks krav om erstatning, kompensation og støtte. Det er også sket denne gang. Økologiens love sætter imidlertid grænser, som vi må være villige til at overholde, også uden subsidier. Forslagene om at tilføje afsnit om samfundsøkonomiske hensyn mv. er rigtige i en større sammenhæng, men giver forkerte signaler i denne forbindelse.
Beslutning om laks
Ford
Hr. formand, jeg repræsenterer det østlige Stor-manchester, og en af mine væsentligste interesser i Parlamentet har drejet sig om forskningspolitik og omstilling af våbenindustrien, som jeg har udarbejdet to betænkninger om, hvilket alt sammen synes at ligge langt fra krisen i laksesektoren.
Men for noget siden blev jeg kontaktet af en virksomhed i min valgkreds, der faktisk befinder sig i forsvarssektoren og forsøger at bevæge sig væk fra denne sektor for at investere i nye civile højteknologiske områder. En af de ting, der blev benyttet, var radarteknologi til behandling af sygdomme i laksenes øjne på laksefarme, hvilket åbenbart er et større problem. På grund af den pludselige dumping på markedet af norske laks blev de lovede udviklingsmidler til dette projekt taget tilbage, og nu har vi så en situation, hvor dette ikke bare rammer folk i Skotland og Irland, men i hele Europa. Det rammer udviklingen af nye teknologier; det rammer den kommercielle udnyttelse af nye teknologier; det rammer arbejdspladser. Derfor støtter jeg dette beslutningsforslag, og det er meget passende, at fru Cresson har været til stede her for at svare på dette spørgsmål på en måde, som hun formentlig ikke kunne i begyndelsen.

Ahlqvist, Andersson, Lööw og Waidelich
Vi har i det store og hele sympati for beslutningsforslaget. Der er al mulig grund til at være opmærksom på stigningen i den norske lakseeksport, eftersom Norge yder omfattende støtte til sin lakseindustri i form af transportsubsidier, subsidierede lån, nedsatte socialafgifter, ja, endog gældseftergivelse og erstatning for tab. Vi ønsker i samme forbindelse at pege på, at også den svenske fiskeindustri påvirkes negativt af billig norske laks. Vi mener dog, at den undersøgelse, som Kommissionen nu har iværksat, bør være færdig, før man kan begynde at drøfte forskellige former for foranstaltninger. Derfor vælger vi at undlade at stemme.
Betænkning af McKenna
Ahlqvist, Andersson, Lööw og Waidelich
Vor støtte til betænkningen af McKenna og dermed til henstillingen til Rådet om at vedtage et flerårigt udviklingsprogram skal ikke fortolkes som en støtte til samtlige elementer i Kommissionens forslag. Nedskæringen af medlemslandenes fiskerflåder må stå i forhold til de fiskeressourcer, der skal bevares. For Sveriges vedkommende er Kommissionens unuancerede forslag for så vidt angår fiskeriet i Østersøen for en stor del økologisk ubegrundede - vi henviser bl.a. til den såkaldte Lassenrapport.

EU's politik for landdistrikterne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0301/96) af Hyland for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om EU's politik for landdistrikterne og udarbejdelse af et europæisk charter for landdistrikterne.

Hyland
Hr. formand, må jeg begynde med at give udtryk for min påskønnelse af de mange medlemmer, der har taget del i udarbejdelsen af denne betænkning, der drejer sig om et stort og nyt område inden for Europa-politikken. Jeg har givet et løfte om så vidt muligt at give udtryk for de opfattelser, medlemmerne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og andre udvalg har, og ligeledes for opfattelserne hos interesseorganisationer og folk, der er ivrige efter at få udviklet en planlagt og ny integreret holdning til problemerne med landdistrikterne. Jeg håber, at betænkningen præcist afspejler denne enighed. Jeg vil også gerne give udtryk for min påskønnelse af den interesse, som hr. Fischler og hans embedsmænd har udvist.
Alle medlemsstaterne oplever store vanskeligheder, når det gælder håndtering af problemet med tilbagegang i landdistrikterne og de mere omfattende socioøkonomiske problemer med ubalance i forholdet mellem land og by. Betænkningen tager hensyn til, hvor forskellige disse problemer er i forskellige lande, og til, at der er brug for en fleksibel indførelse af nye initiativer. Men jeg har prioriteret relevansen af landbruget og familiebruget for landdistrikterne, og skønt landbrug alene ikke er tilstrækkelig til at danne basis for et levedygtigt samfund i landdistrikterne, så tror jeg, at det er den økonomiske krumtap, som andre økonomiske aktiviteter drejer sig om.
Selv om jeg ikke kunne se, at det faldt ind under mit område, var det uundgåeligt, at medlemmerne ville nævne den fælles landbrugspolitik, og hentydninger hertil foregiver ikke at udgøre en endelig holdning på dette vigtige politiske område, der utvivlsomt vil blive gjort til genstand for en løbende debat om grundlaget for Kommissionens diskussionsoplæg.
På et tidspunkt hvor jobskabelse står meget højt på Parlamentets dagsorden, passer det sig for dem af os, der har fået ansvar på landbrugsområdet, at fremlægge forslag om at maksimere det fulde potentiale af alle vore ressourcer i landdistrikterne med henblik på at stabilisere eksisterende strukturer på landet og skabe nye beskæftigelsesområder, herunder arbejde for dem, der ikke direkte har noget med landbrug at gøre. Jeg mener, betænkningen udpeger disse områder, idet den begynder med den grundlæggende opgave at forarbejde fødevarer og skabe beskæftigelse gennem værditilvækst i fødevaresektoren. Men som jeg allerede har sagt, anerkendes det også, at landbruget ikke alene kan sikre disse områders levedygtighed.
Betænkningen drejer sig også om udnyttelsen af Fællesskabets menneskelige ressourcer og villigheden hos landboer til, hvis de får mulighed for det, omhyggeligt at udarbejde arbejdsprogrammer for udvikling af landdistrikterne. Jeg er af den opfattelse, at det kræver en integreret tilgang, herunder at de nationale og regionale regeringer i EU arbejder sammen med lokalsamfundene for at maksimere det fulde potentiale af de ressourcer, som alle vore lande og indbyggere rummer. Jeg lægger vægt på infrastrukturen i byer og landsbyer og på og nødvendigheden af at opretholde den nødvendige service fra samfundets side, og jeg og vil påpege, at man ikke altid kan anlægge en rent økonomisk vurdering af ydelsen og forbedringen af denne service, men at man må tage hensyn til dens bredere sociale dimension eller problemer i forbindelse med ikke-planlagte og vildtvoksende bysamfund.
Betænkningen beskæftiger sig med det landlige miljøs betydning og potentiale og den rolle, landboerne spiller for at bevare det intakt til fremtidige generationer. Den peger derfor også på dets økonomiske potentiale for at skabe beskæftigelse på områder som turisme på landet, og dets betydning som en bæredygtig basis for europæisk kultur og tradition. Den tager også fat på den udfordring at tilvejebringe alternative energiressourcer, hvilket finder sted på landet, og vigtigheden af at tilpasse de små og mellemstore virksomheder til lokale behov, og i særdeleshed initiativer såsom LEADER-programmet.
Planlagt skovbrug bliver også udpeget som en bæredygtig virksomhed, der både giver økonomisk udbytte til landbrugerne og beskæftigelsesmuligheder til landbefolkningen. Betænkningen beskæftiger sig med disse sociale behov, der er forbundet med livet på landet, og nødvendigheden af at stille tilstrækkelige skoler, postvæsen og telekommunikation samt vejinfrastruktur til rådighed. Der gøres særlige bemærkninger om kvindernes rolle på landet og nødvendigheden af at skabe de sociale betingelser, der er nødvendige for at støtte kvinder, der arbejder uden for hjemmet, og de kvinder, der er beskæftigede med landbrug og andre foretagender på landet.
Tilbagegangen for landdistrikterne tilskrives ofte teknologiske fremskridt, og skønt denne påstand til en vis grad kan være rigtig, tror jeg, at avanceret ny kommunikationsteknologi, som Internettet, nu kan bruges til at vende denne spiral og skabe nye arbejdspladser i landdistrikterne i hele Fællesskabet.
Afslutningsvis argumenterer betænkningen for en ny koordineret holdning til bæredygtig politik for landdistrikterne, der sætter menneskene i centrum for udviklingsprocessen, og opfordrer til etablering af en ny fond, med særlig henblik på det nye program, der skal sørge for, at landdistrikterne i Den Europæiske Union stadig står centralt inden for de bredere økonomiske og sociale mål, som Parlamentet og dets institutioner sætter sig.

Seillier
Hr. formand, kære kolleger, som ordfører for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier vil jeg takke hr. Hyland, fordi han i sin betænkning har indarbejdet de konklusioner, vores udvalg vedtog enstemmigt. Princippet om et europæisk charter for landdistrikterne, som skaber en global ramme for Fællesskabets indsats på dette område, er naturligvis et princip, vi alle kan tilslutte os.
Jeg skal således minde om, at der siden starten på den fælles landbrugspolitik i 1961 og indtil 1975 er blevet en landbruger mindre hvert eneste minut. I 1995 erklærede landbrugskommissær Franz Fischler over for EuropaParlamentets Landbrugsudvalg, at der vil blive yderligere 3 mio europæiske landbrugere færre mellem 1995 og år 2000. Det svarer til, at der bliver syv landbrugere færre hvert ottende minut over en femårsperiode.
Denne udvikling giver store problemer på alle områder, herunder naturligvis på det økonomiske plan, men også - således som det er blevet nævnt - på det sociale og - vil jeg tilføje - kulturelle plan. Igennem Europas historie og helt op til kort efter den første verdenskrig har landdistrikterne nemlig været det grundlag, vores samfund og kultur byggede på i enhver henseende, og det i århundreder i et samspil med byerne. Der var et samspil mellem by og land, hvilket har givet europæisk kulturliv et særligt præg.
Denne ligevægt er som sagt blevet brudt. Der er derfor brug for kreativitet og opfindsomhed. Kulturpolitisk er det vigtigt at udvikle interessen for lokalhistorie i landområderne, hvilket heldigvis også sker i det øjemed at udvikle de folkelige traditioner, der er centrale elementer for turismen i landdistrikterne, som er nødvendig både for beskæftigelsen på landet, for landdistrikternes fulde overlevelse og for samfundets ligevægt som helhed.
Hvad ungdommen angår, er det vigtigt at notere sig, at problemet med affolkningen af landområderne er det, at befolkningen på landet bliver ældre. Det er derfor nødvendigt at opstille en aktiv politik, der kan takle de særlige uddannelsesmæssige problemer, der gør sig gældende i landområderne. Der er ingen, der ønsker at tilsidesætte sine børns uddannelse. Man ved i øjeblikket, hvor stor en rolle uddannelse spiller, og man bør skabe job for de unge omkring landbrugsaktiviteter, men også i tilknytning til landbosamfundet. I den forbindelse er det muligt med nye, dristige løsninger i forbindelse med de miljømæssige problemer, der truer landdistrikterne.
Landbruget har udviklet sig i tilknytning til andelsbevægelsen, der har bidraget til udviklingen, ikke kun hvad angår landbrugsproduktionen, men også med hensyn til en forbedring af livskvaliteten for landbofamilierne. Det er nødvendigt, at institutioner såsom banker, forsikringsselskaber og skoler med rødder i landbosamfundene inddrages i arbejdet på at udvikle landdistrikterne. Vi har meget at lære af disse institutioner, og vi har al mulig interesse i at samarbejde med dem på dette område.

Campoy Zueco
Hr. formand, ærede medlemmer, landdistrikterne befinder sig i en usikker situation, i ren og skær forfald. De lider under presset fra de nye tider og afsmitningen fra det urbane miljø. Derfor glæder det mig, at Parlamentet sørger for at skabe en ramme for landområderne, således at Kommissionen kan komme med et forslag til en social og økonomisk model, der i tide og rationelt skal imødegå en presserende situation.
Charteret for landdistrikterne vil være Parlamentets bidrag til konferencen om »landdistrikterne i Europa«, som finder sted i Irland i begyndelsen af november. Derfor skal vi glæde os over og lykønske ordføreren, hr. Hyland, med hans strålende arbejde i forbindelse med charterets indhold, og fordi det også omfatter andre udtalelser, i dette tilfælde fra Udvalget om Regionalpolitik.
Landdistrikterne skal betragtes ud fra en tredobbelt synsvinkel: Sociologisk som en verden, der skal støttes og udvikles, økologisk som et område, der skal planlægges og beskyttes, og kulturelt som steder, hvor de principper og traditioner, der har skabt den kollektive bevidsthed, mødes. Problematikken omkring landdistrikterne ligger på den ene side i den fysiske planlægning af området og på den anden side i den økonomiske genopbygning, som indebærer en omlægningsproces med vægt på økonomisk spredning.
Det europæiske charter for landdistrikterne, som forelægges Parlamentet, er en strategi for genoprettelse af balancen mellem de europæiske regioner med tilskyndelse til at bevare kulturen i Den Europæiske Unions landdistrikter og også et instrument for den fysiske planlægning, for koordineringen af alle de fællesskabspolitikker, der har indflydelse på landområderne. Denne opgave, der handler om landområderne, skal integreres i en overordnet vision, der gør det muligt at afveje de vigtigste muligheder med hensyn til landdistrikter/randområder/isolation mod urbanisme/centralisme/tæthed. Isolation og mangel på grundlæggende tjenesteydelser på f.eks. sundheds- og uddannelsesområdet er karakteristisk. At beskytte miljøet, undgå omkostningerne i forbindelse med affolkning, bevare balancen mellem regionerne, dvs. en social rentabilitet, er tilstrækkelig grund til at opretholde den økonomiske aktivitet og befolkningstallet i landområderne. Mere vidtgående betragtninger omkring den økonomiske og sociale samhørighed, de lige muligheder for alle og den lige adgang til tjenesteydelser og infrastrukturer styrker dette forslag.
Dette er indholdet i bidraget fra Udvalget om Regionalpolitik til det europæiske charter for landdistrikter, for selv om der er mangel på grundlæggende tjenesteydelser i landdistrikterne på f.eks. sundheds- og uddannelsesområderne, kan dette problem ikke behandles separat hvert enkelt sted i landdistrikterne. Udviklingen i de mellemstore byområder har en positiv indvirkning på den nødvendige decentralisering af de økonomiske aktiviteter og tjenesteydelserne og skaber samtidig en dynamisering af de omliggende landdistrikter og en selvforsyning i området og bidrager derved til at øge livskvaliteten i landdistrikterne og til at afhjælpe problemerne med befolkningstætheden i storbyerne.
Den rolle, som de mellemstore provinshovedstæder spiller, fortjener særlig opmærksomhed. Det er efter min mening yderst nødvendigt for landdistrikternes fremtid, at staterne med midler fra Unionen iværksætter projekter med henblik på samarbejde mellem disse mellemstore byområders omliggende kommuner for at kunne tilbyde fælles tjenesteydelser og infrastrukturer.
Jeg anmoder om, at man stemmer ja til dette europæiske charter for landdistrikter, som betragter landdistrikterne som en mulighed for at løse de mere og mere vanskelige problemer omkring bykoncentrationerne, og som angiver de overordnede retningslinjer, således at Kommissionen kan foreslå de nødvendige foranstaltninger til fastsættelse af en politik til udvikling af bærekraftige landdistrikter.

Thomas
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke hr. Hyland for hans arbejde med denne betænkning. Den er af afgørende betydning for de mennesker, jeg repræsenterer, og for mange andre mennesker i hele Den Europæiske Union. Denne anerkendelse af de særlige problemer og behov, der findes i landdistrikterne, er forhåbentlig første stadium af en fuldstændig revision af strukturen og arten af den finansielle bistand, de modtager.
Alt for længe har vi rettet ressourcerne mod udviklingen af landbruget, hvor de gavnlige virkninger har været begrænsede inden for de samlede landdistrikter. Den fortsatte reform af den fælles landbrugspolitik vil frigøre midler, der bør udnyttes til at ændre den fælles landbrugspolitik til en fælles politik for landdistrikterne, hvor landbruget fortsat vil spille en afgørende rolle, men hvis hovedformål vil være at sikre landdistrikternes økonomiske og sociale velfærd.
Sådanne samfund har ganske vist en række karakteristika tilfælles, men når vi skaber en fælles politik for landdistrikterne, må vi være omhyggelige med at sikre, at vi også erkender de forskelle, styrker og svagheder, der findes i hele Unionen. Vi bør sigte mod at skabe rammer, inden for hvilke de lokale samarbejdspartnere kan prioritere og deltage i udformningen af programmerne for at sikre, at disse giver det størst mulige udbytte. Ved at støtte denne betænkning kan vi deltage i opfordringen til at etablere en politik for udvikling af landdistrikterne, men denne politik vil kun få succes, hvis vi lytter til, hvad der bliver sagt fra alle vore landdistrikters side.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, mine ærede damer og herrer! Først mange tak til ordføreren. Med hensyn til Hyland-betænkningen gælder følgende konstatering: Udviklingen af landdistrikterne kan efter min mening kun ske med et konkurrencedygtigt landbrug. Dette gælder i hele EU. Landdistrikterne må ikke synke ned til at blive en folklore-indretning.
Når den videre udvikling nu i begyndelsen af november skal diskuteres i Cork i Irland, så skal man først slå fast, at landdistrikterne ikke er nogen restgruppe. I Tyskland klassificeres 80 % af landets areal som landdistrikt. 50 % af alle landets indbyggere bor der, men kun 20 % har deres arbejdsplads i landdistrikterne; alle andre er pendlere. I de øvrige EU-lande ser man tilsvarende tal. Landdistrikterne betragtes gerne som vigtige funktions- og tjenesteydelsesressourcer for belastede tætbebyggede industriområder. Denne betragtning er imidlertid ikke tilstrækkelig som program for udvikling af landdistrikterne og bidrager som regel heller ikke til at stabilisere arbejdsmarkedet på landet. Det nytter ikke at lukke øjnene for, at de fjerntliggende landdistrikter i EU er beskæftigelsespolitiske katastrofeområder. Den klassiske regionalpolitik vil i tider med knappe midler næppe kunne ændre noget særligt ved dette.
Desuden er der opstået tvivl om dens effektivitet. Alternative overvejelser i retning af fornuftige perspektiver for mennesker med få chancer til på mellemlang og lang sigt at få fodfæste på det standardiserede arbejdsmarked er derfor tvingende nødvendige for de fjerntliggende landdistrikter. Blot at håbe på markedsmekanismerne er for lidt. Blot at håbe på Kommissionens grøn- og hvidbøger er efter min mening også for lidt. Papirer har vi nok af i Europa. Men der ligger håb i den selvstændige regionaludvikling, der på ny har vundet frem, og som efterhånden også har vundet indpas i europæisk politik.
Udviklingskonceptet i den selvstændige regionalpolitik helliger sig sikringen af beskæftigelse i landdistrikterne på basis af private initiativer. Det er målet at integrere folk i arbejdsverdenen og forbedre mulighederne for at få egne indtægter, der ikke er afhængige af offentlige overførselsydelser. Staten skal kun finansiere, at man kommer i gang! Derfor er målet med den selvstændige regionaludvikling at afdække aktivitetsområder ved kreativ udnyttelse af de pågældende lokale ressourcer. Der skal udvikle sig et arbejdsmarked, som i overvejende grad er knyttet til regionen, og som opstår på grundlag af kendskab til mennesker, landskab og region. Ukonventionelle enkeltinitiativer, småprojekter kan her være særlig nyttige; jeg tror, at den nye teknologi også giver nye muligheder for landdistrikterne. Det afgørende spørgsmål lyder: Hvilken regionalspecifik efterspørgsel er der overhovedet, hvilke specielle aktivitetsområder kan komme op at stå, hvordan kan disse aktivitetsområder kommercialiseres? Virksomhedsprincippet skal helst ikke sættes ud af kraft.

Ryynänen
Hr. formand, jeg lykønsker hr. Hyland med et godt stykke arbejde i forbindelse med udvikling af et europæisk charter for landdistrikterne. Landbrugspolitikken er bestemt ikke et tilstrækkeligt redskab til at udvikle landdistrikterne, der er brug for en omfattende og alsidig politik for landdistrikterne. Udgangspunktet bør være respekten for de enkelte områders særpræg og kulturelle rigdom.
Finland er et af de lande i Europa, der har de største landdistrikter. Derfor har vi et særligt stort behov for en politik for landdistrikterne. I Finland er en bæredygtig udnyttelse af skovene en central forudsætning for livet i landdistrikterne og beskæftigelsen. I 1991 blev der vedtaget et program for landdistrikterne, der er helhedsorienteret og fremadrettet. Problemet er mangel på de nødvendige midler til gennemførelsen.
Levevilkårene for indbyggerne i landdistrikterne bør forbedres således, at borgerne i deres hjemegne både kan klare sig og leve et fuldgyldigt liv. Landdistrikterne må ikke gøres til reservater i de tæt beboede områder. Landbruget bør tilpasses markederne, således at ældre erhverv ikke forsvinder, før der er skabt nye. Med støtte fra både Den Europæiske Union og staten bør man udvikle kvalifikationerne, erhvervslivet og infrastrukturen. Den alsidige kreativitet særligt blandt landdistrikternes kvinder bør udnyttes til at producere kvalitetsfyldte produkter, turistoplevelser og andre tjenester. Nye underleverandørnetværk og kvalitetskæder øger alsidigheden og iværksætterånden blandt virksomhederne i landdistrikterne. I forbindelse med forberedelserne til udvidelsen mod øst er det vigtigt at sikre udviklingsmulighederne i de nuværende fjerntliggende områder i EU og skabe forståelse for de særlige problemer i de tyndtbefolkede nordlige områder.

Barthet-Mayer
Hr. formand, kære kolleger, hvad er det for en slags landbrugsområder, vi har brug for i Europa?
Hr. Hylands forslag til et europæisk charter for landdistrikterne er et strategisk dokument for en fremtidig europæisk politik for en bæredygtig udvikling. Landdistrikterne i Den Europæiske Union oplever en vedvarende tilbagegang; det gælder især de såkaldt fjerntliggende landdistrikter, f.eks. i Sydeuropa og i bjergområderne. Landdistrikternes handicap kan imidlertid vendes til fordel for udviklingen med det integrerede landbrug, der netop går hånd i hånd med øget beskæftigelse, i et tæt samspil med miljø, socialt samarbejde, landskabspleje, grøn turisme og skovrejsning, der i dag altsammen er anerkendte funktioner i landdistrikterne.
Charteret foreslår Kommissionen at forbedre vilkårene for landområderne og at udnytte landområdernes muligheder ud fra en helt enkel idé, nemlig idéen om at sikre landdistrikternes overlevelse. Såvel af hensyn til verdensmarkedet som af hensyn til Europas fødevarebehov er det af afgørende betydning at opretholde landdistrikter, der er afbalancerede og produktive, og som giver landbrugerne den værdighed, de fortjener. Det er på disse vilkår, at landbosamfundet i dag genvinder den betydning, det havde før i tiden.
For at denne politik kan føres ud i livet, bør den støttes, og jeg opfordrer forsamlingen til at sørge for, at disse forslag virkeliggøres gennem programmerede aktioner. Jeg glæder mig da også over, at man er nået frem til en konsensus i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter under ledelse af hr. Hyland.
For at denne solidaritet kan omsættes til virkelighed, vil Gruppen Europæisk Radikal Alliance stemme for betænkningen.

Needle
Hr. formand, også jeg støtter den udmærkede Hyland-betænkning. Jeg kommer til at tænke på noget, der skete, da jeg for nogen tid siden besøgte en medlemsstats ambassade i Tokyo. En embedsmand dér sagde til mig, at det landdistrikt, jeg kommer fra, ikke trængte til nogen indre investeringer, da alle dér er rige gårdejere. Jeg kunne meget hurtigt overbevise ham om det modsatte. Han kunne dårlig have taget mere fejl, for vi er kvalificerede til bistand under mål nr. 5b. Faktisk viste The Guardian i Storbritannien i sidste uge, at én ud af fire europæiske borgere, der bor i et landdistrikt, reelt lever i fattigdom. Dette gælder særlig de unge, pensionisterne og kvinderne, der ofte står over for social og økonomisk udelukkelse. Alligevel er der gode ideer.
Så sent som i sidste uge startede jeg et fremragende projekt under LEADER II på et lille sted, der hedder Swanton Morley, hvor alle niveauer af offentlige og private sektorer er gået sammen om at hjælpe denne hårdt trængte landsby. Vi trænger til flere græsrodsaktioner af denne art med støtte fra Den Europæiske Union. Det er grunden til, at en sammenhængende strategisk holdning må række videre end til landbruget. Den må erkende de hurtige demokratiske, sociologiske og teknologiske forandringer, der finder sted. Den må inddrage samfundene i partnerskaber.
Det er grunden til, at jeg hilser Hyland-betænkningen - med de ændringer, der er foretaget i udvalget - velkommen, selv om den ikke er fejlfri. Jeg håber, at den vil være et nyttigt redskab for deltagerne i den kommende konference, der kan hjælpe dem med at tilvejebringe de reelle og fundamentale forandringer, vi har brug for, for at reformere den europæiske politik for landdistrikterne.

Gillis
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Hyland for hans betænkning. Den tekst, vi har fået forelagt, er et yderst værdifuldt bidrag til den fremtidige udvikling af landdistrikterne. Den blev enstemmigt vedtaget af vort Udvalg om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, og den giver os meget gode argumenter for økonomisk og social udvikling. Beslutningsforslaget peger med rette på behovet for at udvikle jobmuligheder uden for landbruget i landdistrikterne. Jeg er helt enig i dette mål, der vil hjælpe med til at forhindre noget af den alt for store befolkningstæthed og de miljøproblemer, der er forbundet med storbyer.
Ny beskæftigelse ved udvidelse eller støtte til eksisterende små foretagender og tiltrækning af ny industri og servicefag til landdistrikterne er det, man må prioritere højest inden for politikken for landdistrikterne. Frembringelsen af regionale produkter af høj kvalitet og i særdeleshed fødevarer er af afgørende betydning for mange af vore landdistrikter, hvis de skal reddes fra affolkning. Hvad end omkostningerne bliver ved at udvikle økonomien i landdistrikterne, så vil det koste en hel del mere på lang sigt, hvis vi ikke sørger for en afbalanceret udvikling af både by og land.
Henvisningen i udkastet til et europæisk charter for landdistrikterne til en ny reform af den fælles landbrugspolitik er noget, der volder mig en vis bekymring. Vi fik en grundig reform af den fælles landbrugspolitik i 1992. I betragtning af den igangværende krise inden for oksekødssektoren ville det være bedre at undgå yderligere reformer, i det mindste indtil vi har fået styr på den nuværende krise. Uden langsigtede garantier er jeg ikke sikker på, at det er fornuftigt at tale om yderligere tilpasning af landbruget til markedet, som det gøres i forslaget, for det betyder i regelen lavere priser og øgede omkostninger for befolkningen i landdistrikterne. Jeg ser frem til en rapport fra Kommissionen med konkrete forslag til iværksættelse af mange af de nyttige ideer, der er fremlagt i det foreslåede charter.
Jeg vil gerne komplimentere min kollega, hr. Hyland, for det arbejde, han har lagt i denne betænkning, og sige til ham, at jeg stærkt støtter den.

Hallam
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere hr. Hyland for hans betænkning og sige, at det er godt, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har taget initiativ til at få dette charter gennem Parlamentet.
Det er klart, at landdistrikterne ikke er et museum; der er levende samfund dér, som frembringer en masse velstand og tjenesteydelser til alle vore europæiske borgere. Vi må se frem og hæge om landdistrikternes særlige karakter. Vi må undgå den dobbelte fare at omdanne dem til forstæder og at affolke dem. Det betyder frem for alt, at vi må give arbejde og håb til de unge. For eksempel bør der være muligheder for unge landbrugere, moderne områder med let industri i udkanten af købstæderne, let adgang til informationsmotorvejen, en skånsom udvikling af turismen og af de rekreative faciliteter og ny anvendelse af vore faglærte landbrugsmedhjælpere til andet end fremstilling af fødevarer.
Jeg hilser dette charter velkomment. Jeg tror, at Europas landdistrikters guldalder ligger i fremtiden, og ikke i fortiden.

Cresson
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, Kommissionen lykønsker hr. Hyland med den udmærkede betænkning. Den glæder sig samtidig over det arbejde, der udført i EuropaParlamentet omkring EU-politikken for udvikling af landdistrikterne. Det arbejde og den betænkning, der behandles i dag, falder på det helt rigtige tidspunkt, da disse initiativer bidrager til at sende en række budskaber til den konference om udvikling af landdistrikterne, der afholdes i Cork fra den 7. til den 9. november - en konference, der vil gøre det muligt at uddybe arbejdet på grundlag af de opnåede resultater og at udstikke retningslinjerne for den fremtidige EU-politik for udvikling af landdistrikterne.
Med hensyn til beslutningsforslaget kan Kommissionen tilslutte sig størstedelen af betragtningerne, især hvad angår det nødvendige i ved gennemførelsen af politikken for udvikling af landdistrikterne at tage hensyn til alle økonomiske og sociale forhold i landdistrikterne. En politik for landdistrikterne, der ikke er et led i regionalpolitikken, da den bør omfatte samtlige landdistrikter i Den Europæiske Union, som ikke er begrænset til de dårligst stillede regioner eller til de regioner, der undergår en strukturtilpasning. Der er således tale om en samlet politik, hvis betydning afspejles i det forhold, at udviklingen af landdistrikterne er indskrevet i unionstraktaten som en politisk prioritet.
Indføjelsen i unionstraktaten er helt klart et solidt grundlag for en styrkelse af EF-politikken for udvikling af landdistrikterne og for at kunne løse de problemer, der venter forude.
Kommissionen deler hr. Hylands synspunkt om nødvendigheden af en integreret udvikling af landområderne for at give disse en saltvandsindsprøjtning. Der er her tale om hovedelementer, der er indeholdt i det strategidokument, Kommissionen fremlagde i Madrid i december 1995, ifølge hvilket udviklingen af landdistrikterne bør centreres om såvel landbrugsmæssige som ikke-landbrugsmæssige aktiviteter gennem en aktiv diversificeringspolitik og udviklingen af en multisektoral politik.
Som det understreges i Hyland-betænkningen er denne multisektorale politik, der omfatter forskellige aspekter - det økonomiske, det landbrugsmæssige, det sociale og det miljømæssige - det bedste middel til at opfylde de forskellige behov i landdistrikterne, fremhæve landdistrikternes stærke sider og bekæmpe strukturproblemer såsom aldringen af befolkningen, tilbagegangen for visse aktiviteter og fraflytningen af virksomheder.
I betænkningen peges der på en række påtrængende problemer, som landbosamfundene står over for, og der fremsættes en række konstruktive forslag. Jeg tænker her specielt på prioriteringen af beskæftigelsen, viljen til at tilvejebringe lige muligheder, forbedringen af landbrugsprodukternes kvalitet, beskyttelsen af miljøet og udviklingen af infrastrukturer og tjenesteydelser.
Vi forsøger at løse disse problemer gennem politikken for udvikling af landdistrikterne, og med de politiske prioriteringer på dette felt tages der højde for de problemer og udfordringer, som på udmærket vis beskrives i Hyland-betænkningen. I den forbindelse er vi specielt opmærksomme på beskæftigelses- og arbejdsløshedsproblemet, som landdistrikterne langt fra er sparet for, og bekæmpelsen af dette problem udgør en af de prioriterede målsætninger for strukturinterventionerne. Det samme gælder beskyttelsen af miljøet og naturressourcerne, som er de områder, der modtager en væsentlig del af de bevillinger, der ydes til politikken for udvikling af landdistrikterne.
Udviklingen af landdistrikter er da også en prioriteret opgave for Unionen, ikke kun af økonomiske og sociale grunde, men også af hensyn til miljøet. Afvandringen fra landet medfører almindeligvis en øget urbanisering med de negative sociale følger og ekstraomkostninger, dette bringer både for landområderne og byområderne. Det er derfor vigtigt - og Kommissionen er meget opmærksom på dette - at man arbejder på at sikre de lamdskabsmæssige værdier og den europæiske kulturarv for de kommende generationer.
I betænkningen rejser ordføreren med rette spørgsmålet vedrørende definitionen af landdistrikter. Landbosamfundenes forskelligartethed gør det meget svært at finde et enkelt og repræsentativt kriterium. Det typiske og repræsentative landdistrikt findes nemlig ikke. Kommissionen er enig med hr. Hyland i, at anvendelsen af et enkelt parameter såsom befolkningstætheden ikke i tilstrækkelig grad tager hensyn til landdistrikternes forskelligartethed. Derfor vil vi fortsætte arbejdet og sørge for, at den definition, vi vil foreslå, også indeholder andre parametre end befolkningstætheden, idet der tages højde for de indbyrdes forskelligartede forhold i landdistrikterne, hvilket i øvrigt er den fremgangsmåde, der foreslås i Hyland-betænkningen.
Endelig har vi med stor interesse noteret os forslaget om at oprette en fond for stabilisering af landdistrikterne, der gør det muligt at finansiere samtlige aktioner inden for rammerne af en integreret udvikling af landdistrikterne, og som tager sigte på at gøre styringen af fællesskabsinterventionerne til fordel for landbobefolkningen effektiv, fleksibel, gennemsigtig og enkel. Dette er helt klart et emne, der vil blive taget op i Cork om nogle dage.

Formanden
Mange tak, fru Cresson.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Varer fremstillet af landbrugsprodukter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0264/96) af Gillis for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 3448/93 om en ordning for handel med visse varer fremstillet af landbrugsprodukter (KOM(96)0049 - C4-0156/96-96/0039(CNS)).

Gillis
Hr. formand, forslaget til Rådets forordning sigter mod at ændre forordning 3448/93, der definerer EU's handelsordning for varer uden for traktatens bilag II, dvs varer, der er fremstillet af produkter fra primærsektorens forarbejdningsindustrier. Disse varer bliver på grund af deres dobbelte tilhørsforhold, der både har med landbrug og industri at gøre, på importsiden underkastet såvel en industriel beskyttelse som en landbrugsmæssig beskyttelse. Den landbrugsmæssige beskyttelse kompenserer for forskellen mellem EU- og verdensmarkedspriserne for de råvarer, der er anvendt til deres fremstilling.
Som følge af ikrafttrædelsen af aftalen efter Uruguay-runden forhandlede Fællesskabet forskellige GATT-aftaler på plads, herunder aftalen om landbruget. Disse aftaler ændrede de metoder, hvorefter man bestemte importafgifterne på visse varer. De giver også mulighed for at lægge ekstra afgifter på andre varer. De indfører en grad af disciplin i bevillingen af restitutioner for landbrugsprodukter uden for traktatens bilag II.
Der er to grunde til, at det er nødvendigt at modificere forordningen. For det første må EU's beskyttelse på landbrugsområdet tilpasses GATT-tarifikationen. Derfor må der foretages visse ændringer af forordning 3448 for at slette de bestemmelser, der ikke længere gælder. For det andet er det nødvendigt at tilføje visse forvaltningsregler for at sikre, at de forpligtelser, der er indgået med hensyn til eksportrestitution inden for GATT, bliver overholdt. Som ordfører har jeg haft omfattende rådslagninger med forskellige repræsentanter for fødevareindustrien. Jeg ser ikke noget generelt problem i dette forslag efter drøftelserne med folk på græsrodsniveau, men jeg har medtaget et ændringsforslag, som jeg mener vil være fordelagtigt.
Sådan som Kommissionens forslag ser ud i øjeblikket, indfører det et system med restitutionscertifikater. Efter min opfattelse er det for stift og pålægger industrien en unødvendig byrde. Jeg har derfor foreslået, at vi gør dette valgfrit. For at skabe mulighed for at indføre restitutionscertifikater og for at gøre det mere fleksibelt, foreslår jeg, at det skal kunne afgøres i henhold til forvaltningsproceduren i artikel 16.
Det kan hævdes, at vi slet ikke har behov for certifikater på nuværende tidspunkt. Men det er umuligt at forudsige, hvordan priserne vil udvikle sig i løbet af de næste 3-4 år eller måske endnu længere ud i fremtiden. I mellemtiden nedsættes GATT-lofterne for de eksportrestitutioner, der skal betales til forarbejdede produkter, og bliver år for år mere restriktive. Det er afgørende nødvendigt, at vi får en simpel mekanisme på plads, der kan sikre, at vore GATT-forpligtelser bliver overholdt. Ved at få dette system på plads nu, sikrer vi en langt lettere vej ind i fremtiden.
Jeg føler, at de ændringer, jeg har foretaget, indfører den nødvendige fleksibilitet, der mangler i Kommissionens forslag, og med dette ændringsforslag har jeg ikke noget problem i at godkende dette forslag.

Hardstaff
Hr. formand, jeg ønsker ikke at føje noget til det, vor ordfører har sagt, ud over at takke ham og give udtryk for vor gruppes støtte til hans arbejde med denne betænkning, der modificerer ordningerne i forbindelse med overholdelse af GATT-aftalerne. Vi støtter hans forslag om at reducere de ekstra bureaukratiske processer, der kræves af tilpasningen til det nye system, og således sikre overholdelse af GATT-kravene.

Cresson
Hr. formand, jeg ønsker at takke Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og specielt ordføreren, hr. Gillis, for indsatsen i forbindelse med forslag til forordning om ændring af forordning (EF) nr. 3448/93.
Som det anføres i betænkningen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, tager forslaget hovedsagelig sigte på tekniske ændringer i handelsordningerne vedrørende forarbejdede landbrugsprodukter uden for traktatens bilag II. Disse ændringer er nødvendige som følge af den tarifikation af importafgifter på landbrugsprodukter, der blev vedtaget i forbindelse med Uruguay-rundens multilaterale forhandlinger.
Forslaget til ændringer er allerede blevet behandlet i Rådet, og erhvervslivet er blevet hørt. Forslaget er stort set blevet godkendt. Dog er der et enkelt punkt, der har skabt problemer. Det vedrører betingelserne for udbetaling af eksportrestitutioner. I den forbindelse har Kommissionen valgt en fremgangsmåde svarende til den, Rådet allerede har valgt vedrørende eksport af landbrugsprodukter. Forslaget tager imidlertid højde for det forhold, at varerne uden for bilag II - til forskel fra landbrugsprodukterne - over for WTO kun er genstand for en forpligtelse med hensyn til et maksimumsbeløb for restitutioner pr. regnskabsår og ikke med hensyn til mængden af eksporterede varer.
Der er stillet to ændringsforslag vedrørende denne fremgangsmåde. Ifølge det første ændringsforslag skal det besluttes i overensstemmelse med forvaltningsproceduren, at der skal fremlægges et restitutionscertifikat, såfremt der viser sig et reelt behov for et sådant certifikat. For at man kan vurdere rækkevidden af dette ændringsforslag, vil jeg fremsætte to bemærkninger. På den ene side er det vigtigt, at der i god tid vedtages en række foranstaltninger, der supplerer de eksisterende, for at man reelt kan sikre overholdelsen af de forpligtelser, vi har indgået. På den anden side er det nødvendigt for at sikre udbetaling af restitutioner til eventuelle eksportører af varer uden for bilag II, at disse nye foranstaltninger vedtages, inden at vi reelt set konfronteres med de regler, der flyder af aftalerne i forbindelse med Uruguay-runden.
Det første ændringsforslag, der stilles af Europa-Parlamentet, er ikke til hindring for dette. I ændringsforslaget understreges også Fællesskabets vilje til at sikre overholdelsen af dets forpligtelser. Derfor kan Kommissionen acceptere dette ændringsforslag. Det er imidlertid vigtigt, at de nødvendige foranstaltninger udarbejdes allerede nu, hvilket vil gøre det muligt, dels at Fællesskabet kan sikre overholdelsen af dets internationale forpligtelser, dels at eksportørerne kan fortsætte med at eksportere, samtidig med at de på forhånd kender størrelsen af det restitutionsbeløb, de har ret til, hvis de ønsker det. For at sikre overholdelsen af forpligtelserne i medfør af artikel 9 i landbrugsaftalen indgået i forbindelse med Uruguay-runden, bør Fællesskabet således kunne nedsætte restitutionssatsen eller midlertidigt indstille udbetalingen af restitutioner i den strengt nødvendige periode. Dette er i øvrigt allerede foreskrevet i artikel 8, stk. 3, i forordning (EF) nr. 3448/93 som ændret ved det foreliggende forslag.
Hvad angår det andet ændringsforslag, skal jeg henlede opmærksomheden på, at artikel 8, stk. 6, som foreslås ændret, indeholder en definition af Kommissionens beføjelser, såfremt man vedtager at indføre restitutionscertifikater, idet der sikres en sammenhæng mellem den omhandlede forordning og de forordninger, der allerede er vedtaget af Rådet vedrørende tilpasningen af den fælles landbrugspolitik og landbrugsaftalen, der er indgået i forbindelse med Uruguay-rundens multilaterale forhandlinger. Omtalte stk. 6 bør sandsynligvis tilpasses for at tage højde for de ændringer, der følger af det første ændringsforslag. Ikke desto mindre forenkler det foreliggende ændringsforslag i alt for høj grad de nærmere betingelser, der bør fastsættes ved forvaltningsproceduren.

Formanden
Mange tak, fru Cresson.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemningen.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Andersson og Waidelich
Vi hilser det velkomment, at EU's landbrugsbeskyttelse skal revideres for at blive tilpasset GATT-aftalen. Enhver tilpasning af den fælles landbrugspolitik til GATTforpligtelserne er et skridt i den rigtige retning. Det gælder ikke mindst med henblik på udvidelsen mod øst. Vi er overbeviste om, at en gennemgribende reform af den nuværende fælles landbrugspolitik i det lange løb er uomgængelig, hvis udvidelsen skal kunne gennemføres uden hindringer. I fremtiden bør den fælles landbrugspolitik opfattes som en foranstaltning, der skal fremme miljøet og udviklingen i landdistrikterne, og den bør ikke være direkte forbundet med produktionen.

Olivenolie
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B4-0977/96) af Colino Salamanca, Jacob, Fraga Estévez, Redondo, Jiménez, Filippi, Campos, Cunha, Fantuzzi, Jové Peres, Arias Cañete og Rosado Fernandes for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om reform af olivenoliesektoren.

Colino Salamanca
Hr. formand, kommissær Fischler bekræftede for nogle dage siden, at der var foreslået foranstaltninger til reformen af den fælles markedsordning for olivenolie, som i øjeblikket drøftes i Europa-Kommissionen.
Vigtigheden af denne sektor, et areal på næsten fem millioner hektarer olivenlunde, en produktion på omkring 1, 4 mia. tons olivenolie, dens beliggenhed i den sydlige del af Den Europæiske Union, helt konkret i områder, hvor der ikke er andre alternativer, dens bidrag i mange områder til at skabe de eneste eksisterende arbejdspladser, Den Europæiske Unions fremtrædende rolle på verdensmarkedet og en markedssituation, som giver grund til at tro, at forbruget af olie vil fortsætte med at stige - alle disse omstændigheder er i sig selv grunde nok til, at den ansvarlige kommissær burde have handlet på samme måde som i tilfældet med vinsektoren, i frugt- og grøntsagssektoren eller i tilfældet med visse kontinentale produkter. Det vil sige ved at indlede en debat, hvor man havde foreslået hensigtsmæssige løsninger på basis af Kommissionens refleksioner, en konstatering af problemerne, de miljømæssige og sociale implikationer, følgerne for udviklingen af landdistrikter hvad angår olivenlunde, indkomstudviklingen for olivenavlere, situationen i industrien samt handelen og konkurrencen med andre former for planteolier.
Tværtimod har Kommissæren - uden denne refleksion, uden at de interesserede parter, dvs. producentorganisationerne, de faglige erhvervsorganisationer inden for oliebranchen eller de regionale forvaltninger, har haft den mindste lejlighed eller mulighed for at fremkomme med sine synspunkter - fremsat et forslag, som sikkert vil forårsage en barsk omlægning i hele denne sektor.
Selve arten af foranstaltningerne til reformen (hjælp til træerne og et marked uden intervention) burde have ansporet til at få denne debat ud i de erhvervsfaglige medier, inden forslagene uden videre fremsættes.
Vi kræver derfor, og det gør jeg på vegne af Landbrugsudvalget, at Europa-Kommissionen i et forudgående dokument til Europa-Parlamentet forklarer, hvilke mål den har med forslagene til reform, og navnlig at foranstaltningerne er i overensstemmelse med andre politikker såsom beskæftigelsespolitikken, politikken for udvikling af landdistrikter, regionalpolitikken eller miljøpolitikken. Denne refleksion er mere vigtig end nogensinde, når vi tager i betragtning, at den nuværende fælles markedsordning generelt og uden høje omkostninger for fællesskabsbudgettet, ca. 5 %, har fungeret normalt og medført en forbedring af olivenavlernes indkomst, en modernisering af dyrkningsmetoderne og bedrifterne, en forbedring af produktkvaliteten og en modernisering af denne erhvervssektor, og kort sagt har givet mulighed for en klar dominerende position i den fremtidige handel.
Hvis alternativet til den nuværende situation skal være et system, som gør kontrolsystemerne mere komplekse, således at Europa-Kommissionen unddrager sig sit ansvar, eller som medfører iværksættelse af ordninger, som gør, at man opgiver dyrkningsmetoder med en deraf følgende nedgang i produktionen, som forringer landbruget og medfører en nedgang i den beskæftigede arbejdskraft, eller som udgør en risiko for mangel på forsyninger og tab af den europæiske sektors konkurrenceevne på de internationale markeder, eller som medfører problemer i forarbejdnings- eller afsætningssektoren, eller som fører til en nedbrydning af miljøet ved erosion, ørkendannelse, sygdomme, insektplager eller brande, så begår Europa-Kommissionen en alvorlig fejltagelse.
Derfor fastholder jeg, at der bør indledes en debat på basis af Kommissionens refleksioner, hvilket efter min mening vil være det bedste bidrag til, at olivenlundene fortsat kan være en kilde til rigdom, som skaber et stort antal arbejdspladser og sætter gang i økonomien i store områder i det sydlige Europa, og til at sikre den fortsatte eksistens af en kultur, der er knyttet til disse træer, og som er så vigtig for at forstå virkeligheden i store områder i Middelhavslandene.
Jeg benytter denne lejlighed, hvor fru kommissær Cresson er til stede, til at dele hendes bekymringer - for hun har været tæt på disse problemer - og til at bede hende meddele Kommissionen, hvor betydningsfuldt, det er, at dette emne bliver genstand for en bred debat i Den Europæiske Union.

Cresson
Ærede parlamentsmedlem, tak for Deres forespørgsel. Som De nævner, har Kommissionen gennemført en indledende undersøgelse af nødvendigheden af at reformere markedsordningen for olivenoliesektoren. Drøftelserne fandt sted på kabinetschefsniveau, og mødet udmundede i den konklusion, at landbrugskommissær Franz Fischler skal forelægge mine kolleger i Kommissionen en detaljeret analyse af sektoren. Derefter vil analysen ledsaget af et konkret forslag til reform af markedsordningen for olivenoliesektoren inden for en kort frist blive forelagt for Europa-Parlamentet og Rådet.
Kommissionen erkender den betydning, olivenoliesektoren har for kulturen, økonomien og beskæftigelsen i visse egne i Middelhavsområdet. De økonomiske, sociokulturelle og miljømæssige følger af en ændring af markedsordningen vil blive behandlet i analysedokumentet, og Kommissionen agter både på fællesskabsplan og på nationalt plan at gennemføre foranstaltninger, der er tilstrækkeligt fleksible til at sikre, at reformen af markedsordningen styrker produktionen af og handelen med olivenolie i de egne, hvor olivendyrkning udgør befolkningens eksistensgrundlag.
Kommissionen erkender også, at markedsordningen for olivenoliesektoren har været præget af alvorlige problemer med hensyn til kontrol og svindel i forbindelse med samtlige mekanismer under markedsordningen, især hvad angår støtte til produktion og forbrug samt intervention.
Europa-Parlamentets Budgetkontroludvalg og Revisionsretten har flere gange anmodet Kommissionen om at gribe ind for at bringe orden i disse spørgsmål. Det er, hvad vi bør gøre redeligt, men med fast hånd uden at skade de mange hæderlige producenter og handlende. Det er korrekt, at Kommissionen tidligere for visse sektorers vedkommende har besluttet at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet et reflektionsdokument, inden den fremsatte et formelt forslag, men det forhold, at det haster stærkt med at forenkle og styrke markedsordningen for olivenolie, gør denne fremgangsmåde uegnet i dette tilfælde. Vi vil få lejlighed til at behandle reformspørgsmålet i Europa-Parlamentet og i Rådet på grundlag af analysen og reformforslaget.

Formanden
Mange tak, fru Cresson. Som læge føler sig mig forpligtet til at råde Dem til at pleje Deres forkølelse. En dårligt plejet forkølelse kan få alvorlige følger.

Lambraki
Hr. formand, Kommissionen havde lovet at fremlægge sit forslag i slutningen af 1995, men de gentagne udsættelser og rettelser har øjensynlig hindret den i dette. Disse udsættelser og rettelser, vil jeg gerne understrege, er ikke resultatet af en dialog med Europa-Parlamentet, arbejdsmarkedets parter og erhvervsorganisationerne ud fra en konkret tekst, men er udelukkende Kommissionens beslutninger truffet på grundlag af omstændigheder og pres med det resultat, at olivenoliesektoren og producenterne står over for et fait accompli. Med denne fremgangsmåde har Kommissionen ignoreret den praksis, den selv har fulgt i forbindelse med reformen af andre store landbrugssektorer, hvor den har udsendt et refleksionsdokument og har indledt en grundig debat herom, hvorefter de endelige forslag er blevet fremlagt på grundlag af debattens konklusioner, men den har også ignoreret produktionslandene, der har insisteret på, at Kommissionen skulle følge en lignende procedure for olivenolie.
Det forekommer uforståeligt, at Kommissionen nægter at gøre dette, når man tænker på, at en skriftlig fremstilling af problemet ikke blot ville være med til at gøre den offentlige debat bredere og skabe en så bred konsensus som muligt i forbindelse med reformen af olivenoliesektoren, men den ville også give Kommissionen mulighed for at imødegå de pres, som tydeligvis har ført til gentagne rettelser af forslaget til forordning og til flere udsættelser af dets fremsættelse.
Der er nu kun to år til indledningen af nye forhandlinger om yderligere liberalisering af verdensmarkedet. Olivenoliesektoren, et produkt, som vel at mærke er i underskud inden for Unionen, vil komme i en ubehagelig situation. Vi har nu brug for en løsning, som kan styrke den europæiske olivenolies kvalitet, men også støtte de tusindvis af sydeuropæiske olivenolieproducenter.

Campoy Zueco
Hr. formand, ærede medlemmer, vi har lyttet til kommissærens indlæg, og hun forklarer, at fordi det var presserende nødvendigt, blev hun anmodet om uopsætteligt at sørge for kontrol med budgetafvigelserne som følge af bedrageri. Men vi mener ikke, at dette kan være grund til ikke at spørge og til ikke at lade de forskellige sektorer gøre sig deres overvejelser.
Derfor forstår og støtter vi anmodningen fra repræsentanten fra Den Socialistiske Gruppe. Og på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe anmoder vi udtrykkeligt hr. kommissær Fischler om, at Kommissionen forelægger et refleksionsdokument, inden den begynder at handle.

Cunha
Hr. formand, alt, hvad vi ved om Kommissionens hensigter med hensyn til den fælles markedsordning for olivenoliesektoren, stammer beklageligvis fra dagspressen. Derfor vil jeg gerne stille Kommissionen fire principielle spørgsmål.
For det første: i de år, hvor jeg var medlem af Rådet, udarbejdedes der i forbindelse med større reformer, som man på forhånd vidste var polemisk, et analyse-, refleksions- og perspektiveringsdokument. Der blev afholdt en bred debat, og først derefter forelagde Kommissionen sine forslag. Hvorfor har Kommissionen ikke fulgt denne fremgangsmåde i forbindelse med reformen af olivenoliesektoren?
For det andet: hvad er begrundelsen for denne reform af markedsordningen for olivenolie? Overskydende produktion? En sådan findes ikke! Budgetomkostninger? De er for længst stabiliserede! Svig? Begås der svig? Så må det bekæmpes! Men bekæmpelse af svig er ikke i sig selv en objektiv grund til at foretage en reform af en fælles markedsordning.
For det tredje: det fremgår, at Kommissionen agter at indstille interventionsordningen i olivenoliesektoren og indføre en støtteordning pr. træ. Hvorfor suspendere interventionsordningen i olivenoliesektoren og ikke i andre sektorer, hvor der rent faktisk er tale om overskudsproduktion? Det er et mysterium, som jeg gerne vil have opklaret. Hvorfor foreslår Kommissionen f.eks. for Portugal en støtte, der kun udgør 40 % af den foreslåede støtte til Spanien og Italien og 60 % af den foreslåede støtte til Grækenland. Når den eksisterende støtteordning er ens for alle og baseret på den faktiske produktion, kan De så forklare mig som portugiser, hvorfor støtten skal nedsættes med 60 %?
For det fjerde, fru kommissær: hvorfor gennemfører Kommissionen ikke en samlet reform af den fælles landbrugspolitik, som den selv har erkendt er nødvendig frem til år 2000, i stedet for at foretage enkeltstående småreformer.
Endelig beklager jeg, hr. formand, at landbrugskommissæren ikke er til stede en fredag, hvor der er så mange vigtige landbrugsbetænkninger på dagsordenen.

Marset Campos
Hr. formand, indtil nu har man altid inden forslagene til reform af de fælles markedsordninger for en bestemt sektor forelagt et refleksionsdokument, for at man kunne vurdere konsekvenserne af de foreslåede foranstaltninger. For reformen af den fælles markedsordning for olivenolie er der ikke udarbejdet et refleksionsdokument, hvorved man ignorerer de næsten 800.000 personer, som arbejder i denne sektor, og som bor i områder med stor arbejdsløshed. Alene denne omstændighed berettiger udarbejdelsen af et refleksionsdokument, men det lader til, at arbejderne og landmændene i olivenoliesektoren ikke bekymrer Kommissionen og kommissæren.
Det vil være på sin plads at minde om, at Kommissionen inden den 1. januar 1995 burde have forelagt Rådet en rapport om, hvordan støtteordningen i olivenoliesektoren fungerer, således som det er bestemt i Rådets forordning 2261/84. Næsten to år efter er denne rapport stadig ikke udarbejdet, hvilket ikke forhindrer, at Kommissionen udarbejder et forslag til en reform uden det forudgående arbejde, som både kan kræves og er tilrådeligt. Derfor er det på sin plads at give klart udtryk for, at der mangler et alvorligt arbejde fra Kommissionen. Et alvorligt arbejde, som man kan kræve af enhver lønmodtager og endnu mere af offentligt ansatte.
På nuværende tidspunkt har Kommissionen ikke offentliggjort sit forslag til reform, hvilket ikke har forhindret, at dets indhold er blevet kendt og har bevirket, at man har opnået en betydelig rekord. Kommissionen har opnået, at næsten 5.000 personer demonstrerer i Bruxelles på vegne af producentlandenes landbrugsorganisationer og fagforeninger. Normalt foregår demonstrationerne over for Rådet eller Parlamentet, men det lader til, at Kommissionen er besluttet på at bryde dette monopol. Spørger Kommissionen ikke sig selv, om dens forslag kan udgøre et problem? Berettiger denne situation ikke til, at der gennemføres en seriøs undersøgelse?
På nuværende tidspunkt er der ikke tid til at foretage en vurdering af forslaget til reform. Jeg vil alligevel gerne sige til Kommissionen, at dens forslag har ignoreret de anbefalinger, der er udarbejdet i 1992 af ekspertgruppen.
Desuden betyder afskaffelsen af interventionsordningen, at producenterne skal bære omkostningerne til markedsforvaltningen, hvorved man overtræder solidaritetsprincippet.
Derfor mener vi, at det er nødvendigt, at kommissæren arbejder seriøst, at han bestræber sig på ikke at lave eksperimenter, som har åbenlys risiko for at skabe alvorlige sociale, miljømæssige og markedsmæssige problemer.

Formanden
Mange tak, hr. Marset.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag , fremsat i overensstemmelse med artikel 40, stk. 5, i forretningsordenen.

Baldarelli
Fru kommissær, også Europa-Parlamentet er, således som De har fremhævet, engageret i første række i bekæmpelsen af svig. Naturligvis har Budgetkontroludvalget allerede gjort dette, men dette kan ikke betragtes som et påskud for ikke at medinddrage Europa-Parlamentet. Det, vi kræver, er grundlæggende en ret, der tilkommer os, idet vi kræver at kunne deltage i drøftelsen af dette emne som repræsentanter for følsomme områder på det europæiske område, områder hvor den økonomiske og sociale samhørighed er af grundlæggende betydning, og hvor landbrugsproduktionen, som f.eks. af olivenolie, er en vigtig indtægtskilde for familierne.
Fra dette synspunkt finder vi følgelig, at Parlamentet bør spille en positiv rolle, og i Deres redegørelser mener jeg at skimte vilje til positivt at lytte til de opfattelser, der kommer til udtryk i Parlamentet vedrørende forslaget til reform af den fælles markedsordning. Det forslag, vi har læst i pressen, indeholder mange selvmodsigelser og bringer visse egne i Middelhavsområdet i vanskeligheder, navnlig med hensyn til opgørelserne, og fordi produktionen varierer med de særlige geografiske forhold. Af denne grund kunne man naturligvis have håbet på et velovervejet dokument. Det er derfor hensigtsmæssigt at inddrage Parlamentet og Landbrugsudvalget i første række i et spørgsmål af så stor betydning.

Novo
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen burde for længst have forelagt en evalueringsrapport om støtteordningen for olivenoliesektoren. Her ved slutningen af 1996 foreligger der intet af denne art fra Kommissionens hånd, eller i hvert fald er der intet offentliggjort. Kommissionen har erkendt nødvendigheden af at udarbejde et refleksionsdokument, før reformen af markedsordningen for olivenoliesektoren iværksættes. Forpligtelsen eksisterer, men det gør dokumentet ikke.
Kommissionen synes at glemme sine forpligtelser, og samtidig synes den at ville bestemme alene og træffe hurtige beslutninger. Som følge heraf står vi med et forslag til reform, som vi må afvise, både hvad angår fremgangsmåden og de foreslåede løsninger.
I Kommissionens forslag sættes dyrkningen af oliven ikke i forbindelse med regionale strategier til udvikling af landdistrikterne og beskæftigelsen, og den ses heller ikke som et vigtigt element for beskyttelsen af miljøet i landbrugsområderne, og i endnu mindre grad tager forslaget hensyn til nødvendigheden af at sikre landbrugernes indtægter og produkternes kvalitet.
Det foreslås at erstatte produktionsstøtten med en støtte pr. træ, og det foreslås bl.a., at der for et portugisisk oliventræ betales mindre end halvdelen af, hvad der betales for et italiensk og et spansk træ. Forsøget på at skabe splittelse er iøjnefaldende, det forsøges at vige uden om det væsentlige, men dette forsøg er blevet eftertrykkeligt afvist med demonstrationen i Bruxelles.

Formanden
Mange tak, hr. Novo.
Vi går nu over til afstemningen.
Fælles beslutningsforslag om reformen af den fælles markedsordning for olivenolie
(Det fælles beslutningsforslag vedtoges)

Novo Belenguer
Hr. formand, ganske enkelt for at bekræfte, at vi stemmer for alle forslagene. Selv om vi i forvejen var overbeviste om, at vi skulle stemme for, mener jeg, at de argumenter, der er kommet fra Kommissionen, bekræfter, at det er nødvendigt at støtte dette forslag. For når vi normalt siger - og det siges som regel her i Parlamentet - at beslutningstagningen skal bringes nærmere borgerne, at det skal være borgerne selv, der deltager i beslutningstagningen, så har vi her et klart eksempel, hvor alle faglige sammenslutninger, landbrugskooperativerne og erhvervsorganisationerne burde deltage og i det mindste give udtryk for deres mening i proceduren omkring reformen af den fælles markedsordning for olivenolie.
Man kan heller ikke bruge det andet argument som våben, dvs. at berettige denne mangel på deltagelse med et ønske om at forenkle proceduren. I alle de sager, hvor man bør forenkle proceduren, sker det ikke, og i en så vigtig sagsbehandling som at lytte til de interesserede parter, herunder Landbrugsudvalget og Parlamentet, undgår man dette.
Derfor har vi naturligvis stemt for en procedure, som vi mener er nødvendig, og efter vores mening bør Kommissionen forelægge dette refleksionsdokument.

Izquierdo Rojo
Vi står over for et landbrugsproblem, som snarere end at være et landbrugsproblem vedrører de økonomiske, sociale og miljømæssige politikker i hele deres udstrækning. Tænk blot på de brutale og negative følger, Kommissionens udkast til forslag vil have i Andalusien, den førende producent i Europa og i verden af olivenolie, hvad angår beskæftigelsen, den lokale produktion og udviklingen af landdistrikter og regioner.
Iværksættelsen af en reform af den fælles markedsordning for olivenolie, som den Kommissionen er i færd med at udarbejde, er et alvorligt anslag mod beskæftigelsespolitikkerne, i særdeleshed i Andalusien, mod »det første program til fremme af beskæftigelsen«, oven i købet i en region under mål 1, som på grund af sin arbejdsløshedsprocent fortjener foranstaltninger, der radikalt går i den anden retning. Er det ikke en selvmodsigelse?
Efter fiaskoen med kogalskaben og reformen af frugt- og grøntsagssektoren er en reform som denne inden for olivenoliesektoren simpelthen... for meget!
Kommissionen bør høre på denne sektor, konsultere, lytte, overveje... Hvorfor ønsker den ikke at overholde forordning 2261/84, ifølge hvilken den først skal forelægge en rapport om, hvordan støtteordningen til produktionen fungerer? Hvorfor denne »laden hånt om reglerne« uden fortilfælde? Det, man beder om, er at der indledes en hørings- og refleksionsperiode, således som man har gjort med andre reformer.
I Andalusien skaber denne sektor 140.000 arbejdspladser, som Kommissionen ikke kan »udflytte«, ligesom den heller ikke kan udflytte olivenlundene fra Middelhavslandene eller fra Andalusien. Kun en meget firkantet og obstruerende tankegang kan gå ind for den passivitet og demotivation , som dette forslag er forbundet med. Af alle disse grunde har vi stemt for disse beslutningsforslag.

Newman
Hr. formand, på vegne af de medlemmer, der stadig er til stede, vil jeg gerne komplimentere Dem, hr. formand, for Deres fremragende ledelse af arbejdet i dag.

Formanden
Mange tak, hr. Newman. Hr. Newman er formand for Udvalget for Andragender og ved, i hvor høj grad jeg altid værdsætter hans udmærkede arbejde, og i dag vil han gerne gøre gengæld.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt. Jeg takker for Deres samarbejde.
(Mødet hævet kl. 12.55)

