Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 3. maj, for genoptaget.

Meddelelse fra formanden
Formanden
Kære kolleger, som De ved, slog ETA til igen i Spanien under valgkampen i Baskerlandet med mordet den 6. maj i Saragossa på Manuel Giménez Abad, der var formand for folkepartiet i Aragon, og med en bilbombe i Madrid den 11. maj, der sårede 13 mennesker. Jeg har straks personligt og på vegne af Europa-Parlamentet givet udtryk for vores dybe sympati og sendt kondolencer til Manuel Giménez Abads familie. Jeg givet ligeledes givet udtryk for vores støtte til de spanske myndigheder.
Der er i det mindste en ting, der fremgår klart af valgresultaterne fra det spanske Baskerland. Det baskiske folk, der i stort antal gik til stemmeurnerne, forkaster volden. I dette øjeblik kan jeg kun håbe, at denne besked vil blive hørt af alle de politiske kræfter.
Jeg opfordrer Dem til at iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Arbejdsplan
Formanden
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen på mødet den 10. maj i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 95, er omdelt.
Det foreligger ingen forslag om ændringer for mandag, tirsdag og onsdag.
Torsdag:
Med hensyn til den aktuelle og uopsættelige forhandling har jeg modtaget to anmodninger om ændringer.
Med hensyn til menneskerettighederne har jeg modtaget en anmodning om at erstatte det andet underpunkt om "Guatemala" med et nyt underpunkt om "Menneskerettighedssituationen i Cameroun". Denne anmodning er fremsat af De Grønne.
(Forslaget vedtoges) Stadig vedrørende torsdag og i forbindelse med punktet "Ulovlig udnyttelse af naturressourcerne i Den Demokratiske Republik Congo". Jeg har modtaget en anmodning fra GUE/NGL-Gruppen om at erstatte dette punkt med et nyt punkt om "Oversvømmelserne i Frankrig".

Van den Berg
Fru formand, ligesom vores gruppe netop har stemt i Cameroun-sagen, går vi ud fra, at andre grupper vil hjælpe os i næste måned med at tage Guatemala, Rios Monts stilling og de meget alvorlige krænkelser af menneskerettighederne op. Vi vil også gerne foreslå, at dette punkt, meget vigtige betænkninger og situationen i Congo behandles i næste måned, fordi EU er temmelig direkte involveret, og det ser også ud til, at det kan lade sig gøre i næste måned. Så er der nu den alvorlige situation i forbindelse med oversvømmelserne i Frankrig. Vi tilslutter os altså forslaget om at erstatte et punkt.

Formanden
Kære kollega, jeg tager gerne Deres udtalelse i betragtning, men som De ved, er det Formandskonferencen, der skal undersøge den situation, De beskriver. Det forekommer mig, når jeg ser på gruppeformændene, at der er en vis enighed om det, De har foreslået. Jeg tror, at man kan regne med, at det er i denne retning, tingene vil gå.
(Forslaget vedtoges) Med hensyn til onsdag den 30. og torsdag den 31. maj 2001 foreligger der ingen forslag til ændringer.
Dagsordenen fastsættes således.

 
Indlæg til forretningsordenen

Ford
Fru formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen vedrørende dødsstraffen i USA. Hvis De ikke allerede har gjort det, vil jeg bede Dem om at skrive til USA's præsident Bush og bede ham forvandle dødsstraffen til livsvarigt fængsel for Tim McVeigh, den højreekstremistiske terrorist og bombemand i Oklahoma.
Dette er på baggrund af vores langvarige modstand mod dødsstraffen i USA, men netop denne sag forstærkes af, at der er stadig flere tegn på, at bombningen ikke var en enkelt sindssyg bombemands værk, men et led i en sammensværgelse fra den højreekstremistiske Aryan Republic Army. At henrette ham på nuværende tidspunkt ville være at forhindre kampen for sandhed og retfærdighed, og det ville i stedet tjene de menneskers interesser og ideologi, som er impliceret i forbrydelsen.

Formanden
Tak, hr. Ford.
Som De sikkert ved, har vi indvilliget i at være medarrangør af en meget vigtig kongres om universel afskaffelse af dødsstraffen, som skal finde sted i juni måned. Dette besluttede vi i Præsidiet og på Formandskonferencen for netop at gå i retning af Deres udtalelser. Det højtidelige møde finder endda som noget helt usædvanligt sted i Parlamentets mødesal som et tegn på vores engagement.
  

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru formand, De nævnte selvstyrevalget i Baskerlandet. Det spanske Reconquista fra Baskerlandets selvstyre sejrede ikke, og vi i Euskal Herritarrok betaler prisen.
Gårsdagens valg var en skarp konkurrence om, hvem der er bedst til at kæmpe for sin politiske sag. Det er derfor ikke overraskende, at vi ser ud som tabere. Men de egentlige tabere er de spanske nationalister, PP og Socialistpartiet samt señor Aznars regering. De har ikke nået deres mål, som var at fortrænge de baskiske nationalister fra selvstyreregeringen.
Valgresultatet sender et klart budskab. Et stort flertal af det baskiske folk opfordrer kraftigt de politiske partier til at rette blikket mod Lizarra-aftalen fra 1998 for at komme ud af den nuværende situation. EU kan ikke længere betragte dette som et internt spansk anliggende.

Obiols i Germà
Fru formand, hver gang der sker et mord i Baskerlandet eller i Spanien, og Parlamentet med sit værdighedsritual fordømmer disse kriminelle handlinger og iagttager et minuts stilhed, skal vi høre på, hvordan ét parlamentsmedlem, som er specialist i sørgetaler, udnytter lejligheden til at reklamere for et program, som ville have vores respekt, hvis ikke det på så tragisk vis var ledsaget af et kontrapunkt i form af forbrydelser og død.
Det er en lidet værdig og frem for alt absolut unyttig handling, for den overbeviser ingen i Parlamentet. Jeg anmoder ham om at bruge sin energi og sine retoriske evner, hvis han da har nogen, til at overbevise sine venner om at indstille drabene. Mange tak, fru formand.

Formanden
Tak, hr. Obiols. Som De kan forestille Dem, berøres også jeg meget dybt af denne kollegas udtalelser. Men jeg foretrækker at lade dem ligge, for jeg ønsker ikke at gå ind i denne uanstændige diskussion.

Tannock
Fru formand, jeg vil gerne lykønske hr. Berlusconi med den storartede sejr ved det italienske valg. Jeg håber, at hr. Michel, Belgiens udenrigsminister og hans tilhængere, den venstreorienterede europæiske presse, nu vil holde mund og respektere det italienske folks demokratiske valg uden flere opfordringer til at indføre sanktioner a la dem mod Østrig eller anden indblanding fra EU's side.
Jeg vil gerne minde den nye italienske regering om hr. Amatos tidligere regerings forpligtelse, som blev støttet af alle medlemmer af den ledende koalition her i Parlamentet, til at gøre en ende på kongehuset Savoyens skammelige eksil og tillade dem at vende tilbage til deres hjemland ved snarest muligt at ændre den italienske forfatning

 

Alavanos
 - (EL) Fru formand, jeg vil gerne rejse et konkret spørgsmål på grundlag af forretningsordenens artikel 44, stk. 5, om de skriftlige prioriterede forespørgsler, som Kommissionen skal besvare inden for en frist på tre uger.
Jeg stillede en prioriteret forespørgsel til Kommissionen den 15. februar 2001 angående arbejdet med det nationale ejendomsregister i Grækenland. Det er det eneste emne, hvor der hersker alvorlig politisk uenighed mellem Kommissionen og den græske regering.
Kommissionen var forpligtet til at svare mig inden den 10. marts, men jeg har ikke fået noget svar. Parlamentets tjenestegrene har rykket for svaret fire gange. Den 19. marts, den 2. april, den 18. april og den 2. maj, men Kommissionen har stadig ikke svaret.
Derfor vil jeg, navnlig i forbindelse med denne forespørgsel, men også generelt, rejse spørgsmålet om Kommissionens pligt til at overholde fristen, når vi stiller forespørgsler.

Formanden
Tak, hr. Alavanos. Eftersom jeg ikke kan forestille mig, at Kommissionen har et svar med det samme - jeg kan se, at det desværre er tilfældet - vil vi insistere igen. De kan regne med mig.

Sauquillo Pérez del Arco
Fru formand, nu hvor valget i Italien har fundet sted, og man ikke længere kan beskylde os for valgspekulation, vil jeg gerne vide, om De har modtaget en ny anmodning fra den spanske Højesteret om ophævelse af hr. Berlusconis immunitet, og om De i så fald vil behandle den uden for store forsinkelser, da dette dokument er blevet bekræftet af otte retskendelser, herunder en fra Forfatningsdomstolen, der, som De ved, er det højeste retsorgan, højere end statsrådet. Højesteret har kompetence til at rette direkte henvendelse til Europa-Parlamentet og kræve behandling af en anmodning.
Jeg vil gerne vide, om De har modtaget den, således som jeg beskriver, og hvordan De vil behandle sagen.

Formanden
Fru Sauquillo, jeg er Dem yderst taknemmelig for at rejse dette spørgsmål og således give mig mulighed for at komme med en vigtig oplysning til vores kolleger. Jeg må sige, at jeg næsten ikke har kunnet vente, men jeg har ikke selv kunnet tage initiativet.
Det er et vigtigt punkt. Den spanske udenrigsminister skrev til mig for nogle dage siden for at viderebringe statsrådets udtalelse. Som De husker, kære kolleger, er det den, vi har ventet på. Den spanske regering havde henvendt sig til statsrådet, og denne afgav sin udtalelse. Jeg må sige, at denne udtalelse bekræfter, at jeg havde ret i at udvise juridisk forsigtighed. Med andre ord mener statsrådet, at anmodningen om ophævelse af immunitet skal fremsendes af det spanske justitsministerium og ikke direkte af højesteret. Sådan er det. Det er naturligvis ikke op til mig at kommentere de nationale domstoles holdninger. Jeg tror, at dette ville gribe om sig. Det er klart, fru Sauquillo, at jeg for mit vedkommende forventer en dag at modtage denne anmodning gennem de rette kanaler i overensstemmelse med vores forretningsorden. Hvis den kompetente myndighed, som efter det spanske statsråds mening er justitsministeriet, fremsender en anmodning om ophævelse af disse kollegers parlamentariske immunitet samt andres, vil jeg naturligvis straks videresende den til Retsudvalget efter at have underrettet Parlamentet.
Jeg mener nu, at det hele er afklaret. Det har det i øvrigt hele tiden været for en stor del af os. Der har været en del polemik, som jeg personligt beklager. Men De skal vide, at jeg for mit vedkommende absolut ikke bærer nag over for nogen blandt Dem.

Schulz
Fru formand, hvis jeg har forstået Dem ret, har den spanske forfatningsdomstol bekræftet Deres opfattelse og afgjort, at også anmodninger om ophævelse af immunitet fra den øverste spanske domstol vedrørende den spanske regering skal sendes til Dem. Der var diskussion om, hvorvidt det nødvendigvis skal forholde sig således, som De går ind for.
Tillad mig at stille et tillægsspørgsmål til fru Sauquillo i denne sag: Ved De, om dokumenterne allerede er på vej hertil nu? Har De fået at vide, at De får dokumenterne på ny? Ja eller nej?
Mit næste spørgsmål lyder: Har jeg desuden forstået Dem ret, at De vil lade Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender behandle sagen umiddelbart efter modtagelsen af dokumenterne? Vil De gøre det umiddelbart, eller vil De underrette plenarforsamlingen forinden? Ifølge Deres eget udsagn må det jo forholde sig således, at De underretter plenarforsamlingen, når De har modtaget dokumenterne, og så først derefter kan inddrage Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Det ville jo betyde, at vi først kan regne med, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender bliver inddraget efter næste plenarmøde. Derfor spørger jeg Dem nu helt konkret: Vil De overdrage dokumenterne, og det vil sige dokumenterne om den på forhånd mistænkte hr. Berlusconi og dokumenterne om den på forhånd mistænkte hr. Dell'Utri, til Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, umiddelbart efter at De har modtaget dokumenterne, uafhængigt af om plenarforsamlingen er blevet underrettet? Der er jo tale om to tilfælde her.

Formanden
Tak, hr. Schulz. For det første vil jeg takke Dem for at tage statsrådets beslutning til efterretning og at tage til efterretning, at det spanske statsråds beslutning eller udtalelse bekræfter, at den juridiske forsigtighed, jeg udviste, var på sin plads. Da jeg sagde, at jeg ikke bærer nag, tænkte jeg på visse kolleger. Jeg tænkte også lidt på Dem, for De fremkom med nogle ret hårde udtalelser, men alt det er glemt nu.
Jeg vil først svare meget åbent og klart på Deres spørgsmål og først og fremmest på det første. Om jeg har modtaget en ny anmodning fra den spanske regering gennem de officielle kanaler? Svaret er nej. I øjeblikket har jeg intet modtaget. Desuden vil jeg, når jeg modtager denne anmodning, blot følge artikel 6 i forretningsordenen, hvor det fremgår, at enhver anmodning fra en medlemsstats kompetente myndighed til formanden - det vil så stå klart, om myndigheden nu også er kompetent - om ophævelse af et medlems immunitet meddeles på plenarmødet og henvises til det kompetente udvalg.
Når dette er sagt, kan jeg fortælle Dem, at Udvalget om Konstitutionelle Anliggender netop er i gang med at undersøge, om proceduren ikke burde afpudses og ændres. Man kan forestille sig, at det måske ikke er den rette procedure, men i øjeblikket, hr. Schulz, må De forstå, at jeg følger forretningsordenen, som den er vedtaget af Parlamentet. Jeg tror, at jeg har udtrykt mig helt klart.

Caudron
Fru formand, jeg ville blot spørge, om De ikke snarest kan fremsende den skrivelse til os, som De har modtaget, og som De omtaler, så vi kan se den nøjagtige formulering.

Formanden
Mener De skrivelserne fra justits- og udenrigsministeriet? Så absolut, jeg troede, De havde modtaget dem allerede. Men naturligvis, det skal vi straks sørge for.

Katiforis
Fru formand, den 5. april, under vores foregående mødeperiode i Strasbourg, vedtog Parlamentet en beslutning, der krævede frigivelse af hr. Tsiakourmas, som var blevet bortført på Cypern, og jeg er i den lykkelige position at kunne meddele Parlamentet, at bortførerne har frigivet hr. Tsiakourmas. Jeg er sikker på, at Parlamentets faste og næsten enstemmige beslutning har medvirket til at få denne frigivelse i stand.
Jeg vil gerne takke alle de medlemmer, der var med til at vedtage beslutningsforslaget. Jeg håber, frigivelsen betegner indledningen af en ændret adfærd hos den part, der stod for bortførelsen, og kan give tyrkisk-cyprioterne mulighed for at komme i kontakt med deres græske landsmænd, så den unormale situation på Cypern hurtigere kan blive bragt til afslutning.

Formanden
Tak, hr. Katiforis.

Fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0162/2001) af Maaten for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer (C5-0086/2001 - 1999/0244(COD)).

Maaten
Fru formand, det er nu tredje gang, vi taler om dette emne, og for at afslutte det har Rådet og Parlamentet tilbragt en spændende nat. Det vil ikke overraske nogen, at diskussionen i Forligsudvalget den aften blev domineret af Domstolens afgørelse om tobaksreklamedirektivet. Det knytter der sig mange juridiske aspekter til, og spørgsmålet er, om vi nu har sikkerhed om alle disse juridiske aspekter, som har været taget op. Nej, naturligvis ikke. Det drejede sig jo om en anden sag med andre bestemmelser i forbindelse med Domstolens afgørelse, men vi har da den sikkerhed, at vi mener, vi har handlet i overensstemmelse med ånden i Domstolens afgørelse, og mere kunne man ikke forvente af os alle. Der er opnået overensstemmelse om eksportbestemmelsen, således at der fra 2007 skal gælde samme kriterier for tjære, nikotin og kulilte som for produkter, som sælges i EU. I den henseende er sagen bragt på linje med Domstolens afgørelse. Jeg er også glad for at se, at dette emne nu også er taget op i Verdenssundhedsorganisationen. Vi har opnået enighed om offentliggørelsen af ingredienser og om den fælles liste over ingredienser. En overordentlig vigtig og banebrydende bestemmelse. Når alt kommer til alt, er det indre marked bedst tjent med en fælles ordning for ingredienser og prøver, og det gælder også folkesundheden. Det er ligeledes vigtigt på grund af en måske fremtidig bedømmelse af mindre usunde tobaksprodukter, f.eks. ordningen for snus. Det er ingen hemmelighed, at jeg personligt tilhørte det mindretal her, som syntes, at det godt kunne være solgt i EU, men det kommer vi tilbage til i Kommissionens rapport i begyndelsen af næste parlamentsperiode og sandsynligvis ligeledes til andre mindre usunde tobaksprodukter, som vil blive udviklet. Dette emne vil bestemt blive en politisk udfordring for os alle. Vi har opnået enighed om advarslerne. Der kan efter vores mening ikke være tale om et forbud mod tobaksprodukter, og hvad enten man vil have det eller ej, er rygning en individuel beslutning, der træffes af voksne, så længe man ikke skader andre dermed, men det skal være på grundlag af tilstrækkelig information. Følgerne af rygning er så alvorlige, at forbrugerne bør advares ordentligt, og vi går nu mere, om end efter min mening stadig utilstrækkeligt, i retning af den canadiske lovgivning, som er mere intelligent, end hvad vi hidtil har været i stand til at gennemføre i EU. Det glæder mig meget, at medlemsstaterne er gået med til muligheden for også at trykke billeder, hvis de ønsker dette, og jeg opfordrer Kommissionen til ved den nærmere regulering inden udgangen af 2002 at se nøje på, hvad der er udviklet i udlandet, f.eks. i Canada.
Så er der emnet de vildledende beskrivelser. Store cigaretfabrikanter såsom Philip Morris går med til det, som Parlamentet og Rådet ville opnå på dette punkt. Det siger sig selv, at en vildledende beskrivelse, hvad enten det nu er et varemærke eller ej, ikke kan komme på markedet, men det er en juridisk vanskelig sag, måske navnlig når det drejer sig om et ord som "mild". I sidste instans har vi i Forligsudvalget foretrukket den formulering, som Rådet havde foreslået, og som er baseret på kosmetikdirektivet, og jeg tror, at vi dermed har valgt en klog vej, som også er juridisk sikker.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at udtrykke min anerkendelse af Rådet. Selv om det portugisiske formandskab har arbejdet på det i tilløbet og det svenske formandskab i den sidste fase, påskønner jeg det franske formandskab, som har spillet en afgørende rolle på dette punkt, og også kommissæren. Jeg har måske for en gangs skyld lov at handle i modstrid med protokollen og også nævne John Ryan, som i årevis har været meget aktiv på dette område i Kommissionen, og som her har spillet en afgørende rolle. Også tak til Parlamentets delegation for dens tålmodighed i denne mærkværdige forligsnat og støtten fra tjenestemændene Sabine Magnano og Klaus Beyer, men jeg vil dog udtrykkeligt nævne Renzo Imbeni, den aften vores delegationsformand, som scorede vores vigtigste point foran helvedes porte, eller i hvert fald Rådets porte. Jeg synes også, at de ikke-statslige organisationers og industriens deltagelse har været positiv. De har gjort meget med deres bidrag. Det var en speciel forligsprocedure. Jeg har tre afsluttende bemærkninger.
For det første har Parlamentet, Kommissionen og Rådet holdt en fælles pressekonference, og det var en fornyelse og en positiv erfaring. Jeg vil nævne den hurtige beslutningsproces. Vi har på knap nok et år fået denne kontroversielle og indviklede lovgivning vedtaget på en omhyggelig måde. Hvor er nu disse langsommelige møller i Bruxelles og Strasbourg, som der altid tales om?
Til sidst synes jeg, at det endelige resultat er bedre end både Rådets fælles holdning og Parlamentets endelige tekst. Dette viser, at proceduren med fælles beslutningstagning med Parlamentets ligeværdige involvering til trods for omstændeligheden jo virkelig er den bedste måde at nå frem til beslutninger på i Unionen.

Martens
Fru formand, det er, som ordføreren også sagde, ikke første gang, at tobak står på dagsordenen. Vi har ofte talt om dette emne. Det er en vanskelig sag, fordi modstridende interesser spiller ind, navnlig sundhedsinteresserne og industriens interesser, idet de små og mellemstore virksomheder, som jo er økonomiens kerne, for en stor del er involverede. Beskæftigelsen står også på spil.
Det er godt, at Kommissionen har forelagt et nyt direktiv og har taget initiativ til at gøre det maksimale på sundhedsområdet for at modvirke de uheldige følger af rygning, f.eks. ved at nedsætte indholdet, ved at forbyde skadelige stoffer, gennem advarsler og bedre mærkning, ved at gøre opmærksom på risikoen ved passiv rygning og gennem produktinformation. Med hensyn til harmonisering af det indre marked vil den gøre det maksimale for at imødegå ulige udgangspunkter og fjerne handelshindringer ved f.eks. at gøre indholdet tydeligt og ved yderligere at harmonisere politikken vedrørende advarsler og produktinformation. Jeg håber, at vi virkelig vil nå frem til en gensidig anerkendelse af testmetoder.
Eksporten til tredjelande er et ømt punkt. Personligt støtter jeg den holdning, at vi ikke må eksportere det, som vi anser for at være utilladeligt skadeligt for EU's borgere, til andre lande, selv om de ikke har nogen lovgivning på dette område. Jeg beklager, at dette vil få uheldige følger for beskæftigelsen i visse lande. Jeg vil imidlertid dertil sige, at der efter min opfattelse indtil nu er gået mere beskæftigelse tabt på grund af industriens egen omlægning eller lukning af virksomheder end på grund af politisk lovgivning. Foreløbig er jeg derfor temmelig optimistisk. Jeg synes også, at vi har opnået et rimeligt kompromis om overgangsfristerne.
Med hensyn til det juridiske retsgrundlag gør jeg opmærksom på, at dette direktiv bygger videre på tre eksisterende direktiver. Jeg går derfor ud fra, at vi har et godt retsgrundlag, bl.a. efter at jeg har hørt udtalelser fra Parlamentets, Kommissionens og Rådets juridiske tjenester.
Til sidst lige to mere generelle bemærkninger, den første om unge og rygning. Det ville glæde mig, hvis medlemsstaterne ville øge deres bestræbelser på at fraråde de unge at begynde med at ryge, f.eks. gennem en prispolitik, eller f.eks. ved at gøre salgssteder utiltrækkende for de unge og vanskeligt tilgængelige eller ved at forbyde gratis uddeling af cigaretter på fortovscaféer eller i nærheden af skoler. Det er ikke overalt tilfældet.
En anden bemærkning vedrører subsidierne til tobak. Vi har på den ene side dette direktiv, som vil fraråde rygning, og som gør opmærksom på sundhedsrisikoen, men samtidig giver Europa stadig vældig store subsidier til tobaksdyrkning. Jeg er tilhænger af, at denne efterhånden afvikles.
Til sidst vil jeg give ordføreren en kompliment for resultatet og takke ham for samarbejdet.

Sacconi
Fru formand, vi er nu nået til sidste etape af dette vigtige direktiv. Den enighed, man nåede til i Forligsudvalget, bekræfter ordførerens glimrende arbejde og det samarbejde, der har været i Parlamentet om dette emne, som er så vigtigt for de europæiske borgere. Den tekst, vi nu skal vedtage, er en betydelig forbedring i forhold til Kommissionens tekst, og den er i endnu højere grad en forbedring i forhold til den tidligere situation.
For en gangs skyld har man i det indre markeds harmoniseringsbestemmelser lagt større vægt på de europæiske borgeres sundhed end på de store fabrikanters interesser. Denne tekst er faktisk et vigtigt eksempel på, hvordan EU har til hensigt at efterkomme borgernes stadig mere indtrængende ønske om, at man beskytter deres sundhed. Vi håber virkelig, at dette eksempel snart bliver efterfulgt på andre områder, f.eks. når det gælder fødevaresikkerhed.
Jeg vil ikke komme yderligere ind på forligets indhold, men blot understrege to vigtige punkter. Det første vigtige punkt er, at pligten til at overholde de maksimale grænseværdier for tjære, nikotin og kulilte også kommer til at gælde for cigaretter, der eksporteres til tredjelandes markeder. Denne bestemmelse var genstand for debat, og det var den først i Miljøudvalget og herefter på plenarmødet. Der var nogle, der forsvarede eksportvirksomhedernes interesser ved at hævde, at EU bestemt ikke ville bidrage til at forbedre verdenssundheden på denne måde, mens andre foretrak at fastslå princippet om, at det, der er skadeligt for EU-borgerne, også er skadeligt for tredjelandsborgerne, idet de dog også gav udtryk for, at det er nødvendigt med en tilstrækkeligt lang overgangsperiode for at give denne sektors virksomheder mulighed for at omstille sig. Vi gik ind for sidstnævnte mulighed, og den tekst, der blev vedtaget i Forligsudvalget, viste, at vi havde ret.
Det andet vigtige punkt er en definitiv regulering af tilsætningsstoffer til tobaksprodukter. Ud over at fremhæve et bestemt produkts smag og aroma anvendes disse stoffer nemlig også til at øge rygernes afhængighed. Med vores direktiv skal de, der fremstiller og importerer tobaksvarer, ikke alene oplyse det solgte produkts nøjagtige sammensætning, men også give en begrundelse for tilsætningen af hver eneste ingrediens. Desuden skal Kommissionen inden udgangen af 2004 stille et forslag med det formål at fastlægge en fælles positivliste over godkendte ingredienser. Disse bestemmelser er ikke uvæsentlige, for sammen med forbuddet mod vildledende betegnelser og den større plads til sundhedsadvarslerne kan de virkelig give et vigtigt bidrag til bekæmpelsen af tobaksmisbrug.

Maes
Fru formand, her i Parlamentet er det sædvane udførligt at give ordførere komplimenter, og jeg synes ofte, at dette er lidt tidsspilde, når man i forvejen råder over så få sekunder. Det siger jo sig selv, at ordførere gør deres arbejde ordentligt. Men jeg vil gøre en undtagelse for hr. Maaten. Med denne betænkning er det nemlig bevist, at det også kan lykkes, når man som ordfører spiller en aktiv rolle og således også tager forhandlingerne med Rådet og Kommissionen meget alvorligt og gør en indsats for at få mennesker til at deltage i drøftelserne. Det må naturligvis også afhænge af Kommissionen og Rådet. Derfor er det rart, at vi ved afslutningen af det svenske formandskab kan præsentere dette eksempel. Egentlig kunne man med denne betænkning gå ud til skolerne og sige: Se, dette er nu et eksempel på, hvordan et europæisk direktiv kan tilvejebringes i en dialog mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet. Jeg ville ønske, at dette var tilfældet ved flere sager.
Nu til sagen. Jeg har været med i politik i nogen tid, og da jeg for første gang medvirkede til lovgivning om begrænsningen af reklame og om advarsler på cigaretpakker, blev det egentlig af mange kolleger betragtet som noget fuldstændig vanvittigt. Siden da er bekæmpelsen af tobaksmisbrug og af regelmæssig brug af tobak blevet almindeligt udbredt. Alligevel er der stadig forskelle. Jeg husker, da jeg for første gang var til et møde i Sverige - dengang røg jeg stadig - at rygerne blev samlet i et særskilt lokale, hvor der selvfølgelig lugtede grimt. Der skulle man ryge, men det smagte slet ikke godt. I selve mødelokalet måtte man overhovedet ikke ryge. Der var der nemlig et skilt, og det havde jeg aldrig før set, for jeg kom fra en kultur, hvor møder og rygning så at sige var forbundet associativt med hinanden. Jeg konstaterer nu, at det sociale pres på rygere i de fleste lande er øget, og at der er gjort store fremskridt takket være kampagnerne til trods for den vantro, som der var for nogle år siden på dette område. Antallet af røgfrie togkupéer skal øges overalt. I stadig højere grad må vi kunne opholde os og holde møder i røgfrie lokaler. Alligevel skal det sociale pres øges så meget, at navnlig de unge ikke begynder at ryge, og at heller ikke kvinderne begynder at ryge. Med blødende hjerte må man konstatere, at der til trods for kampagnerne alligevel er så mange mennesker, der begynder at ryge. Jeg har selv oplevet, at det er temmelig meget vanskeligere at holde op med at ryge end at begynde på det. Når dette er sagt, håber jeg, at de strenge forskrifter, som går imod lobbyisternes ånd og imod deres interesser, vil blive overholdt, og jeg mener, at de foranstaltninger, som fru Martens har foreslået, om at stoppe subsidieringen af tobaksafgrøderne, måske kunne være en god stimulans.

Sjöstedt
Hr. formand, som vi alle ved, har rygning meget alvorlige negative effekter på folkesundheden. Det er vigtigt at notere sig, at disse negative effekter ikke kun rammer rygerne selv, men også dem, der opholder sig i røgfyldte omgivelser, allergikere og mange andre. Rygning er også skyld i kraftigt øgede udgifter til sygehusvæsenet i mange lande. Som politikere er det vores opgave at advare mod risiciene ved rygning, at mindske tobaksprodukternes skadelige virkning og at forsøge at komme ukorrekt markedsføring til livs.
Jeg mener, at det forlig, vi indgik med Ministerrådet, ganske afgjort er et skridt i den rigtige retning. I GUE/NGL-Gruppen er vi f.eks. specielt glade for kravet om et lavere tjæreindhold, grænseværdierne for nikotin og kulilte, tydeligere advarsler og krav til virksomhederne om en oversigt over tilsætningsstoffer. Vi ser resultaterne på disse områder som store fremskridt.
På to områder havde vi gerne set, at der hurtigere skulle vedtages foranstaltninger, men vi mener, at vi i det mindste er på rette vej. Det drejer sig om forbuddet mod vildledende varemærker, hvor der ikke er fastsat et årstal for, hvornår det skal være gennemført, hvilket vi gerne havde set. Det må blive en fremtidig opgave. Der er i hvert fald en forpligtelse til at gøre noget i den retning i fremtiden. Vi havde også gerne set, at man var gået hurtigere frem, når det drejer sig om et eksportforbud for tobaksprodukter, der ikke kan godkendes efter EU's regler. Det virker forkert, at vi tillader eksport af varer, som vi anser for sundhedsskadelige i vores egne lande. Vi havde helst set, at disse produkter på én gang var blevet forbudt i EU og forbudt som eksportvarer, men forbuddet vil i det mindste træde i kraft i 2007.
På et tidligere tidspunkt i dette forlig blev den svenske snus diskuteret, og vi mener, at man er kommet frem til en god løsning også på dette område. Der vil stadig gælde en undtagelse for Sverige, der kan beholde den traditionelle snus, men markederne i de andre EU-lande bliver ikke åbnet. Vi mener, at de andre EU-lande har ret til at takke nej til dette produkt, hvis de ikke ønsker det, og det vil flere af dem sikkert gøre.
Alt i alt er vi meget tilfredse med resultatet af forliget, og vi mener, at ordføreren har gjort et godt stykke arbejde. Hvis man vil være lidt kritisk, kan man sige, at EU har et problem med troværdigheden, når det gælder tobakspolitikken i dens helhed. Der bliver stadig brugt måske 1 milliard euro pr. år på subsidier til tobaksdyrkning. Hvis vi vil fremstå som mere troværdige i arbejdet med bekæmpelsen af sundhedsskader som følge af rygning, er det måske på tide at begynde at afvikle disse subsidier.

Gallagher
Hr. formand, det glæder mig at få lejlighed til at tale om dette meget vigtige emne. Jeg lykønsker ordføreren med hans håndtering af denne betænkning gennem tre behandlinger og langvarige forhandlinger med Rådet i forligsproceduren. Den endelige tekst, som vi skal stemme om i morgen, er resultatet af vellykkede forhandlinger. Parlamentet har fra starten gjort det klart, at vi forventer indførelse af strenge regler på hele området for fremstilling, præsentation og salg af cigaretter og andre tobaksvarer.
Det skal bemærkes, at 80% af nye rygere i EU er under 18 år. Statistikken viser meget klart, at rygning i EU dræber en halv million mennesker om året. Cigaretrygning er årsag til dødelige sygdomme blandt en fjerdedel af alle rygere. Rygning er årsag til 85% af alle tilfælde af lungekræft, og halvdelen af alle for tidlige dødsfald blandt folk, der har røget hele livet, skyldes tobaksforbrug.
De foreslåede nye bestemmelser er et betydeligt fremskridt. Medlemsstaterne har været lydhøre over for de bekymringer, Parlamentet har givet udtryk for, og har taget de vigtigste aspekter af vores anbefalinger til sig. I Irland er der seks gange så mange dødsfald som følge af rygning som af trafikulykker, arbejdsulykker, drab, narkotika, selvmord og aids tilsammen. Hvert år dør 7.000 i Irland af tobaksrelaterede sygdomme, og en tredjedel af disse dør, inden de bliver 65. 25% af alle hjertesygdomme skyldes rygning. Det er en forbløffende statistik, og jeg er sikker på, at Parlamentet fortsat vil arbejde på at bringe tallene ned.

Blokland
Hr. formand, i den tid, hvor jeg holder denne tale, dør der i EU skønsmæssigt fire mennesker som følge af rygning. Rygere lever kortere og har et dårligere helbred. Rygning er derfor en alvorlig trussel mod folkesundheden. Der er altså grunde nok til at søge at begrænse rygning. Mange mennesker ryger imidlertid allerede. I Nordeuropa viser det sig, at det først og fremmest er mennesker med en lavere uddannelse og en lavere indkomst. På grund af den vanedannende virkning er det åbenbart meget vanskeligt at holde op. Desværre er det stadig sådan, at mange unge begynder at ryge. Tobaksfabrikanter fører udtrykkeligt en politik i denne retning ved at give cigaretrygning et sporty og sejt image. Når først tobaksindustrien har lokket en ung i fælden, er den som regel sikker på at have fået endnu en fast kunde. Denne kundebinding forstærkes ved at øge den vanedannende virkning gennem tilsætning af stoffer til cigaretter, således at nikotinen optages endnu bedre. Desuden forsøger tobaksindustrien med vildledende budskaber såsom "mild" og "light" at give det indtryk af, at de pågældende tobaksprodukter er mindre skadelige.
Det direktiv, som nu skal vedtages, tager fat på de ovennævnte problemer på en passende måde. Jeg vil også her takke hr. Maaten for hans store indsats og det opnåede resultat. Også det svenske formandskab har sørget for, at denne sag blev afviklet hurtigt, hvilket jeg roser det for.
Da Parlamentet i december sidste år under andenbehandlingen havde vedtaget 32 ændringsforslag, så det imidlertid helt anderledes ud. Fra Rådets side hørtes der skuffede røster. Tilsyneladende havde man ikke forventet, at Parlamentet ville ændre så meget ved den fælles holdning. Den nederlandske sundhedsminister mente endog, at Europa-Parlamentet svækkede direktivet. Jeg mener imidlertid, at de fleste ændringsforslag betød en forbedring af den fælles holdning.
Det er for dårligt, at denne minister kraftigt kritiserede Europa-Parlamentets såkaldte "betænkelige" rolle, fordi Europa-Parlamentet skulle have danset for meget efter cigaretindustriens piber. Cigaretindustriens lobby har faktisk arbejdet meget hårdt, men åbenbart med ringe succes, heldigvis. Selv advarslen på en pakke cigaretter ville Europa-Parlamentet gøre mere overbevisende ved at erstatte den generelle advarsel "rygning dræber" eller "rygning kan dræbe" med mere konfronterende tekster såsom: "I EU dør en halv million mennesker hvert år af følgerne af rygning" eller "Rygning forårsager kræft og hjertesygdomme" eller "Passiv rygning er skadelig for dine omgivelser, navnlig for børn". Faktisk er det også mere rigtigt, fordi der ikke er nogen, der dør med det samme af at tænde en cigaret. Desværre er disse tekster fra Rådet imidlertid ikke ændret.
Skadelige følger af rygning er også sorte rygerlunger og rådne tænder. At konfrontere rygere gennem billeder på cigaretpakker med, hvilken skade de forvolder på sig selv og deres omgivelser, har jeg derfor ikke noget imod. Det er jo netop hensigten, at denne konfrontation virker forebyggende. Jeg er derfor glad for, at Rådet har overtaget Parlamentets idé. Et forbud mod vildledende budskaber såsom "mild" og "light" tilslutter jeg mig ligeledes.
Et andet positivt punkt er, at man i præamblen henleder opmærksomheden på tilføjelser, som forstærker den vanedannende virkning. Selv om et tydeligt forbud mod tilsætning af ammoniak eller ammoniakforbindelser ville have været bedre.
Endelig, hr. formand, føler jeg mig igen tvunget til at understrege, at den europæiske tobakspolitik ikke er konsekvent. På den ene side søger man at begrænse brugen af tobak, og på den anden side anvendes der årligt mere end 1 milliard euro til subsidier til tobak. Jeg er bange for, at der vil blive rullet temmelig mange cigaretter, før disse subsidier, som nu simpelthen går op i røg, vil blive afviklet til nulniveauet.

Lund
Hr formand, jeg vil gerne sige, at jeg synes, at det er en meget vigtig sag, vi behandler i dag, og som vi skal vedtage i morgen. Jeg tror, man kan sige, at der ikke findes nogen større dræber på grund af livsstil end netop cigaretterne. Det var godt, at det ikke lykkedes industrien at få Parlamentet og andre til at ryste på hånden i forbindelse med retsgrundlaget. Nu får vi faktisk nedsat nikotinindholdet og tjæreindholdet i cigaretterne, og vi får også nogle regler for de tilsætningsstoffer, som industrien hidtil har brugt. Det er stoffer, som har været med til at gøre cigaretterne endnu mere vanedannende end de ville være uden disse stoffer. Det er jo i virkeligheden ganske utroligt, at man hidtil har accepteret denne produktionsmetode. Det er godt, vi får gjort noget ved det.
Jeg vil også godt pege på de nye mærkningsregler, de nye regler for advarsler på pakningerne. Med de regler vi nu får, mener jeg, at det bliver svært for forbrugere af cigaretter - og for nye potentielle forbrugere af cigaretter - ikke at være opmærksom på, at cigaretter faktisk er meget sundhedsskadelige. Det er også godt, at vi får nogle regler om de særlige positive betegnelser, man har kunnet bruge på cigaretter, som "mild" og "light". Det burde være sket før, men det er godt, at der nu kommer regler. Jeg synes, den type betegnelser er meget vildledende og giver et forkert indtryk. De skaber en falsk tryghed hos forbrugerne.
Og endelig vil jeg gerne nævne eksporten. Vi har haft en diskussion om, hvad jeg vil kalde eksporthykleri i sagen her. Det kan jo ikke være rigtigt, at vi i EU skal sælge cigaretter ud af vores område, som vi mener er så sundhedsskadelige, at de ikke bør bruges af vore egne borgere. Der kommer en overgangsordning for eksporten. Den synes jeg ikke var nødvendig, men det har jo været et politisk kompromis. Vi kan i hvert fald glæde os over, at det bliver et tidsbegrænset hykleri på maksimalt tre år. Jeg synes alt i alt, det er en god dag for EU's sundhedspolitik, som vi kan være meget tilfredse med.

Stihler
Hr. formand, det har taget næsten halvandet år at færdiggøre dette tobaksdirektiv, og jeg vil gerne takke ordføreren for hans store indsats.
Denne lovgivning vil få enorm betydning. Den vil ændre salget af cigaretter i Skotland, Det Forenede Kongerige og hele EU. Direktivet reducerer mængden af de mest vanedannende og farlige stoffer i cigaretter, det forbyder brug af vildledende betegnelser som "ultra", "light" og "mild", og det indfører kæmpestore sundhedsadvarsler.
I kraft af parlamentsmedlemmernes indsats har vi også fået Kommissionens garanti for, at der vil blive udarbejdet nye regler for brug af sundhedsadvarsler i form af fotografier og andre illustrationer på cigaretpakninger fra december 2002. Efter årtiers vildledning og misinformation fra tobaksindustriens side vil budskabet om de sande omkostninger ved rygning endelig nå ud til målgruppen.
Som vi alle ved, er rygning den største årsag til sygdomme, som kan forebygges, i hele EU. Der dør hvert år unødigt over en halv million mennesker af rygning i EU. Faktisk har en person, der får stillet diagnosen lungekræft, kun 3-10 måneder tilbage at leve i.
I slutningen af denne måned er det international røgfri dag. Den kunne ikke fejres på bedre måde end ved, at dette nye direktiv træder i kraft næste år. Jeg vil gerne her opfordre mine kolleger til at underskrive den skriftlige erklæring om indførelse af en røgfri dag i EU-regi.
Men kampen mod de store tobaksvirksomheder fortsætter. Jeg ser frem til de nye forslag om et forbud mod tobaksreklamer, som Kommissionen snart stiller. Et mistet liv som følge af tobak er et liv for meget.

Byrne
Hr. formand, ærede medlemmer, det er med stor glæde, at jeg tager ordet i denne forhandling om Forligsudvalgets betænkning om tobaksdirektivet. Dette direktiv er kulminationen af flere års hårdt arbejde i Kommissionen på grundlag af den bedst mulige videnskabelige rådgivning.
Vi har taget et kvalitativt skridt fremad for folkesundheden inden for rammerne af retsgrundlaget for det indre marked. Det direktiv, vi behandler i dag, udgør en betydelig forbedring i forhold til vores nuværende lovgivning og udfylder mange af de huller, som har gjort de gældende regler ineffektive.
Dette direktiv bringer EU i front, når det gælder at bremse dødsfald og sygdom som følge af tobaksforbrug. På denne måde har vi taget fremtidige generationers unge alvorligt og skabt en ramme for at nedbringe de enorme skader som følge af dette produkt.
Det er næppe nødvendigt at minde Parlamentet om de omfattende sundhedsskader som følge af tobak, som rammer vores befolkninger, og som overgår skaderne som følge af mere almindeligt debatterede årsager. Verdenssundhedsorganisationen skønner, at der sker over en halv million tobaksrelaterede dødsfald i EU om året. Dette tal omfatter ikke de rygere, som lider af alvorlige og svækkende sygdomme, f.eks. åndedrætssygdomme og hjertesygdomme. Det gør tobakskontrol til vores vigtigste redskab til at nedbringe dødsfald og sygdom iblandt os.
Jeg vil gerne her komplimentere Parlamentet og navnlig ordføreren hr. Maaten, hvis ændringsforslag i høj grad har forbedret og kompletteret denne foranstaltning. Kommissionen accepterede med glæde mange af disse ændringsforslag. Fru Maes udtalte i sit indlæg i Parlamentet, at det var et skoleeksempel på samarbejde mellem de tre store lovgivende institutioner i EU. Det tilslutter jeg mig gerne, men henviser også til Domstolens afgørelse i sagen om reklamedirektivet. Jeg vil gå endnu videre end fru Maes' udtalelse om, at dette er et skoleeksempel, og sige, at dette emne - historien om tobakken og tobakslovgivningen - både i det første reklamedirektiv, som jeg snart fremlægger, og dette direktiv, er værd at studere nærmere for enhver seriøs studerende af EU eller enhver jurastuderende. Det er et klart eksempel på, hvordan alle institutionerne kan samarbejde om at formulere en politik og fremlægge denne politik i form af værdifuld lovgivning inden for rammerne af de ansvarsområder, der er fastsat i traktaterne om ændring af Rom-traktaten, og det vil berolige enhver, som er bekymret over, at EU-institutionerne er ved at få for stor magt, fordi demarkationslinjerne er helt klart fastlagt af Domstolen og respekteres af institutionerne i forbindelse med denne lovgivning.
Det er kort sagt et skoleeksempel, som fru Maes sagde, som fortjener at blive studeret nærmere af unge studerende. Dette direktiv er en omarbejdning af flere eksisterende direktiver fra slutningen af 1980'erne. Vi har benyttet dette forslag til at ajourføre og fuldføre eksisterende instrumenter på grundlag af den videnskabelige udvikling, herunder for første gang flere vigtige harmoniseringsforanstaltninger.
Jeg vil gerne nævne nedsættelsen af tjæreindholdet i cigaretter, og at der for første gang er indført en grænseværdi for indholdet af nikotin og kulilte. Disse grænseværdier er et direkte angreb på de stoffer i cigaretter, som er ansvarlige for kræft, tilvænning og hjerte-kar-sygdomme. Vi har imidlertid ikke til hensigt at fremstille en sikker cigaret, da det i sagens natur ikke er muligt, men simpelthen at reducere de farligste stoffer.
Det er vigtigt, at disse regler nu gælder alle importerede produkter og alle produkter, som fremstilles i EU. Vi kommer derfor ikke til at eksportere produkter, som vi betragter som uegnede for vores egne borgere. Samtidig risikerer vi ikke, i lyset af den betydelige indsmugling, at usikre eksportvarer ender på EU-markedet igen.
Jeg har været særlig opbragt over tobaksindustriens kyniske forsøg på at bruge tabet af arbejdspladser som argument mod denne foranstaltning. De samme trusler blev udtrykt, da de oprindelige tobaksdirektiver blev vedtaget i slutningen af 1980'erne. De havde ikke hold i virkeligheden dengang, og det har de heller ikke nu. Der er ikke plads til dobbeltmoral over for vores egne borgere og andre, når vi taler om et vanedannende og dødeligt produkt.
En anden nyhed i denne tekst er kravet om varedeklaration af tilsætningsstofferne i tobaksprodukter - det er måske den allervigtigste foranstaltning i denne lovgivning. I øjeblikket kender vi ikke disse tilsætningsstoffer på fællesskabsplan, og hvad vigtigere er, hvorfor de tilsættes produktet. Producenter og importører har fremover pligt til at deklarere disse stoffer.
Vi vil arbejde videre på et lovforslag, når vi har fået disse oplysninger. Det sker inden den 31. december 2002. Det glæder mig at kunne fortælle, at forberedelserne til denne efterfølgende lovgivning som følge af indhentningen af disse data sker, mens jeg endnu er kommissær. I mellemtiden står det medlemsstaterne frit for at beskytte deres forbrugere.
En anden vigtig del af dette direktiv er, at sundhedsadvarslerne på pakkerne bliver meget større. Dette sker for at sikre, at forbrugerne er fuldt orienteret om, hvilke sundhedsrisici de løber, og for første gang vil der blive givet oplysninger om, hvordan man kan få hjælp til at holde op med at ryge. De tidligere regler var for vagt formuleret, og det nye direktiv sikrer, at advarslerne trykkes i farver, som er lette at læse, og som ikke kan skjules, sådan som det er tilfældet med de nuværende.
Som følge af et ændringsforslag fra Parlamentet indføres der for første gang farvefotos i forbindelse med advarslerne. De vil i høj grad være med til at fremhæve disse advarsler.
De senere års forskning har vist vigtigheden af at undgå vildledende produktbetegnelser på tobaksprodukter, som kan få forbrugeren til fejlagtigt at tro, at et bestemt produkt er sikrere end andre produkter. I dette direktiv indføres der et krav om, at sådanne vildledende betegnelser ikke må bruges om tobaksprodukter. Formålet hermed er at beskytte både rygere og ikkerygere mod vildledende påstande om risiciene ved disse produkter.
For at skabe mulighed for at ajourføre disse regler har vi også medtaget om bestemmelse om regelmæssig rapportering fra Kommissionen samt en udvalgsprocedure.
Under førstebehandlingen påtog jeg mig i samråd med tobakseksperter at udarbejde denne rapport og eventuelle senere forslag. Jeg kan i dag fortælle Dem, at vi allerede arbejder på at genkonstituere Kommissionens rådgivende udvalg for forebyggelse af kræft og at nedsætte en arbejdsgruppe om tobak. Jeg må dog gøre opmærksom på, at Kommissionen forudser problemer med at overholde tidsfristen i artikel 5, stk. 3, i denne tekst, da den giver os meget lidt tid til at høre disse udvalg og efterfølgende vedtage regler om brug af farvefotos i forbindelse med advarsler.
I de kommende uger håber jeg ligeledes at opfylde min forpligtelse og stille et nyt forslag om tobaksreklamer og sponsorering. Dette skal erstatte det direktiv, der blev annulleret af Domstolen i oktober sidste år.
Jeg betragter også Fællesskabets lovgivningsarbejde som et supplement til det arbejde, man er i gang med i WHO's rammekonvention om tobakskontrol. Jeg bifalder, at der er en observatør fra Europa-Parlamentet til stede i fællesskabsdelegationen, nemlig meget passende hr. Maaten. Denne delegation mødtes i Genève i begyndelsen af måneden samtidig med den anden runde forhandlinger om konventionen.
Endelig vil jeg gerne endnu en gang udtrykke min påskønnelse af Deres støtte og tillid, som har betydet en hurtig vedtagelse af dette vigtige direktiv, og af det, der er blevet sagt om Kommissionens indsats. Jeg vil gerne fremhæve John Ryans betydelige indsats på dette område i årenes løb.
Jeg håber, at de kommende år vil vise, at dette direktiv er en hjørnesten i vores bestræbelser på at nedbringe rygningens sundhedsskadelige virkninger.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Foderstoffer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0136/2001) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning (13724/1/2000 - C5-0047/2001 - 2000/0068(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 95/53/EF om principperne for tilrettelæggelse af offentlig kontrol på foderstofområdet, samt direktiv 70/524/EØF, 96/25/EF og 1999/29/EF vedrørende foder (Ordfører: Paulsen).

Paulsen
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, Rådet har godkendt de fleste af de forslag, som Parlamentet vedtog under førstebehandlingen. Vi fik de vigtigste principspørgsmål igennem, f.eks. at også brugerne, det vil sige dem, der fodrer dyrene, skal omfattes af kontrollen. Det er et fremskridt, da ca. to tredjedele af alt dyrefoder i Unionen bliver produceret på gårde.
Rådet, og eventuelt også Kommissionen, har derimod ikke taget ad notam, at vi har ændret ordet "kontaminering" til "uønskede stoffer". Det er faktisk ikke en leg med ord, for begrebet "kontaminering" defineres rent videnskabeligt som stoffer og/eller bakterier, der er kommet udefra, "uønskede stoffer" derimod inkluderer også de stoffer, der opbygges naturligt, f.eks. ved lagring, når fedt oxyderer, og mykotoksiner opbygges. Der er en lang række stoffer, der helt klart er uønskede i foder, men som ikke kommer udefra. De er opstået i naturlige processer, der egentlig ikke burde forekomme. Man skal ikke lade hø mugne, for så bliver det rent ud sagt farligt. Jeg har genfremsat alle de ændringsforslag, der drejer sig om, at det ikke skal hedde "kontaminering", men "uønskede stoffer".
Vi har også genfremsat ændringsforslag 24 om fællesskabskontrol fra førstebehandlingen. I dette tilfælde henviste Rådet til et forlig, der var indgået med Bart Staes, efter at vi var begyndt at arbejde med betænkningen ved førstebehandlingen. Jeg har nu ændret ændringsforslaget for at få indføjet formuleringen fra TSE-forordningen, der blev vedtaget på det sidste plenarmøde i Bruxelles.
Vi bør bestræbe os på at lave en entydig, helstøbt og letforståelig lov. Derfor har jeg valgt at kopiere TSE-forordningens formuleringer om fællesskabskontrol ord for ord. Det er lettere for dem, der skal håndtere og efterleve lovene, hvis i det mindste de standardbestemmelser, der går igen i direktiv efter direktiv, er enslydende. Det er efter min mening meget vigtigt. Bart Staes vil stille et mundtligt ændringsforslag, der indebærer en vis udvidelse, som jeg godt kan godkende.
Det er helt afgørende, at vi får et kontrolsystem, der dækker hele Unionen. Det vil ikke volde store problemer, men dog hårdt arbejde, at lave gode love for fødevaresikkerhed, som er det område, vi nu arbejder med. Det store problem ligger i kontrollen og i efterlevelsen. Lovene i sig selv er gode, mine kære kolleger, men de er faktisk kun ord på papir, så længe kontrollen og efterlevelsen ikke er i orden.

Klaß
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, nu foreligger Rådets fælles holdning om en ændring af direktivet om principperne for tilrettelæggelse af offentlig kontrol på foderstofområdet samt direktivet om foderstoffer. Fru Paulsen understregede til sidst igen, hvad der ligger til grund herfor.
De sidste års kriser og skandaler har gjort en revision af bestemmelserne på foderstofområdet tvingende nødvendig. Ændringen af direktivet skal harmonisere og fastsætte tilrettelæggelsen af offentlig kontrol på foderstofområdet i Europa. Nu forpligtes medlemsstaterne til at indføre egnede nødforanstaltninger for at kunne bekæmpe alvorlige risici på foderstofområdet.
Kommissionen bemyndiges til at træffe midlertidige forsigtighedsforanstaltninger, hvis produkter til foder, der er fremstillet i EU, udgør en alvorlig risiko for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet. Medlemsstaterne forpligtes til omgående og omfattende underretning af Kommissionen i tilfælde af kontaminering. Herved sikres det, at Kommissionen kan gribe ind omgående.
Desuden skal medlemsstaterne udarbejde en årlig rapport om alle hændelser og uregelmæssigheder på foderstofområdet og sende den til Kommissionen. Rådet har accepteret Europa-Parlamentets centrale krav om en omfattende foderstofkontrol, nemlig at der anvendes et samlet begreb, der dækker alle produkter, som anvendes i fødevare- og foderstofkæden helt frem til forbrugerne. Kravene blev integreret i den fælles holdning. Dermed blev der taget hensyn til den indgående diskussion, Europa-Parlamentet har ført. Her vil jeg gerne rette en hjertelig tak til ordføreren, fru Paulsen, for håndteringen af denne vanskelige opgave.
Dog kunne Rådet ikke beslutte sig til at opfylde Parlamentets krav om også at udvide direktivet til at omfatte forandringer i produktet, der er opstået som følge af fejl og mangler i fremstillingsprocessen. Det har fru Paulsen netop gjort opmærksom på. Og derfor stiller ordføreren på ny de tilsvarende ændringsforslag fra førstebehandlingen i den beskrevne nødvendige og let justerede form. Betænkningen blev enstemmigt godkendt i Miljøudvalget.
De justeringer, der er foretaget i ændringsforslagene, var nødvendige med henblik på en bedre overensstemmelse med de tilsvarende artikler i direktiv 1999/29/EF om uønskede stoffer og produkter i foder. Der blev desuden foretaget justeringer i forhold til de tilsvarende artikler i TSE-forordningen om fællesskabskontroller. Hvis de bliver godkendt, ville der nu være skabt et ensartet, overskueligt og gennemskueligt kontrolsystem, der er tilpasset tidens nye krav.

Whitehead
Hr. formand, jeg vil også lykønske fru Paulsen med hendes indsats i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning og gentage det, den forrige taler sagde om hr. Maatens betænkning, og som i lige så høj grad gælder denne betænkning, nemlig at den er et skoleeksempel på andenbehandlingsproceduren.
Der er stort set enighed i udvalget og et meget beskedent antal ændringsforslag, men vi vil stå fast på vores holdning. Hvis proceduren med fælles beslutningstagning skal have nogen mening, er det en holdning, som vi fastholder til den bitre ende.
Jeg fremsætter min gruppes holdning, da fru Roth-Behrendt, som nogle af Dem måske ved, ligger på hospitalet i Berlin. Jeg besøgte hende i Berlin i sidste uge, og jeg er overbevist om, at hun nok skal komme sig hurtigt, og at hun ønsker, at De alle skal vide, at hendes hjerte er med i vores forhandling om fødevarehygiejne og fødevaresikkerhed.
Der er kun seks ændringsforslag, som Parlamentet skal overveje i aften. De fem er fra udvalget som helhed, og det sjette fra Gruppen De Grønne. Min gruppe støtter dem alle af den simple grund, at vi nu burde have lært, at præcis definition af og målrettet indsats over for mulige farer i forbindelse med foderstoffer er af afgørende betydning for de sikkerhedsforanstaltninger, vi ønsker at træffe.
I de sidste 2-3 år har vi set tilstrækkeligt mange eksempler på den skrækkelige praksis i dele af foderstofindustrien, undertiden en praksis, som allerede var ulovlig i henhold til de daværende regler. De skal strammes op meget hurtigt. Præcision er centralt i det, fru Paulsen har sagt til os i dag. Først og fremmest sproglig præcision. Ordet "kontaminering" er ikke tilfredsstillende, når det bruges i forbindelse med forslag fra fødevaremyndighederne, som vi snart skal drøfte. Det er ikke tilstrækkeligt, når vi har brug for en yderligere undersøgelse og inspektion af ødelæggende stoffer, der kan blive indført meget tidligt i fremstillingen af foderstoffer.
Det glæder mig meget, at et vigtigt princip er medtaget i denne betænkning, da det peger hen mod næste trin. Foderstoffer skal tages lige så alvorligt som menneskeføde. De to ting kan næsten ikke skelnes fra hinanden, hverken i deres påvirkning af mennesker eller af de dyr, vi deler denne klode med.
Der er valgkamp i Storbritannien, og i går var jeg ude at stemme dørklokker i en landsby. Jeg blev spurgt, om veterinærinspektionerne nu også var sikre, og om det var muligt at udøve selvjustits. Jeg har kendt og repræsenteret det sted i 30 år. For 10 år siden ville jeg aldrig have hørt den slags overvejelser. At de nu er så vigtige, underbygger virkelig denne betænkning.

Formanden
Mange tak, hr. Whitehead.
Jeg beder Dem overbringe fru Roth-Behrendt vores ønsker om god bedring.

Pesälä
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil på vegne af min gruppe takke min kollega for et værdifuldt arbejde. Jeg vil først og fremmest benytte mit indlæg til at meddele, at vi støtter de ændringsforslag, som ordføreren har stillet. De fortjener i høj grad støtte af hensyn til dem, der anvender foderstofferne, landmændene.
Termen "offentlig kontrol", som optræder allerede i betænkningens titel, er meget betegnende, for der har ikke været nogen dækkende offentlig kontrol, hvilket har ført til hårrejsende resultater. Også definitionen og karakteristikken af den offentlige kontrol, som omfatter "enhver form for produkter bestemt til dyrs ernæring", er efter min opfattelse rigtig god. I ændringsforslagene understreger man desuden, at man også må tage hensyn til fejl opstået under fremstillingsprocessen. Dette er også rigtigt. I et par ændringsforslag understreger man ligeledes meget rammende kontrollen. F.eks. er begreberne "afsendelsesstaten" og "bestemmelsesmedlemsstaten" og deres samarbejde defineret og underlagt forpligtelser. Samarbejde og kontrol skal udføres meget gennemsigtigt. Dette gælder også den undersøgelse, der som nævnt i ændringsforslag 5 skal foretages i medlemslandene. I ændringsforslaget nævnes det også, at eksperter skal ydes "al den bistand, de behøver". Denne type definitioner og bestemmelser er virkelig gode for dette direktiv og dets gennemførelse såvel som for kontrollen med det.
Til sidst vil jeg gerne fremsætte endnu et synspunkt, hr. formand. Fra den nære historie husker vi bl.a. dioxiner og tilsætning af slam i foderstoffer. Vi er på vej mod en udvidelse af EU. De kommende medlemslande er landbrugslande. Problemer, som er centrale for os - såsom spørgsmålet om offentlig kontrol - bør være i orden inden udvidelsen.

Hyland
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig lovordene om ordførerens indsats. Foderstoffer eller mere præcist de ingredienser, der bruges ved fremstilling af dem, spiller forståeligt nok en central rolle for bestemmelserne om fødevaresikkerhed og forbrugerbeskyttelse. Parlamentet og Kommissionen har nærmest arbejdet i døgndrift for at fastsætte nogle kontrolforanstaltninger, der en gang for alle skal sikre, at vi aldrig mere skal opleve et BSE-udbrud eller en dioxinkrise som dem, der tidligere har kostet landmændene og fødevaresektoren dyrt og givet anledning til så stor bekymring hos forbrugerne.
Erfaringerne har været dyrekøbte, men de har betydet et vigtigt vendepunkt i EU's fødevareproduktion, som vi vil få gavn af på langt sigt. Der er ikke plads til afvigende meninger under det nye system, og overtrædelser skal straffes hårdt.
Der er ikke tiden til bebrejdelser for det, der er sket, men jeg mener, at landmændene i det store hele var uskyldige ofre for dele af en skruppelløs foderstofsektor, som i visse tilfælde anvendte spildevandsslam som en bestanddel af foderstoffet, mens andre fortsatte med at bruge ulovligt kød- og benmel.

Byrne
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne begynde med at takke fru Paulsen og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for den store støtte til Kommissionens forslag om kontrol med foderstoffer. Jeg er også Parlamentet taknemmelig, da vedtagelsen af dette forslag betyder opfyldelsen af et af mine første løfter om at forbedre fødevarekvaliteten og -sikkerheden.
Som De ved, byggede forslaget på tre hovedpunkter. Det første er medlemsstaternes forpligtelse til at udforme nødplaner til brug i foderstofkriser. For det andet danner det lovgrundlaget for vedtagelse af sikkerhedsforanstaltninger for produkter, som stammer fra Fællesskabet. For det tredje tilvejebringer det et system til informationsudveksling på foderstofområdet, herunder navnlig et system til hurtig varsling.
Den fælles holdning, som blev vedtaget af Rådet i februar og godkendt af Kommissionen, var en forbedring af Kommissionens forslag. Forslagets tre hovedpunkter blev behandlet behørigt i den fælles holdning, som også omfatter mange af de forslag, som Parlamentet stillede under førstebehandlingen.
Efter min mening er dette i overensstemmelse med de grundlæggende dele af den fælles holdning. Hvad angår de ændringsforslag, der er stillet til denne plenarforsamling, kan Kommissionen godkende ændringsforslag 1, 2, 3 og 4, som vil bidrage til at gøre teksten klarere. Kommissionen kan også godkende ændringsforslag 5, da det tager højde for udformningen af andre vigtige love på dette område, f.eks. TSE-forordningen, som blev godkendt af Europa-Parlamentet på plenarforsamlingen i forrige mødeperiode. Kommissionen godkender principielt Europa-Parlamentets rimelige forventning om at blive orienteret om inspektionsresultaterne. Men udformningen af ændringsforslag 6 kan ikke godkendes, da det ikke nævner orientering af de andre medlemsstater af konsekvenshensyn. Jeg kan forstå, at der skulle have været stillet et mundtligt ændringsforslag om dette, og hvis det sker, kan jeg også godkende dette ændringsforslag. Hvis det mundtlige ændringsforslag stilles, erstatter det ændringsforslag 5. Det kan ikke være andet, Kommissionen kan godkende forslaget.
Det glæder mig at kunne sige, at Kommissionen altså kan godkende ændringsforslag 1, 2, 3 og 4. Ændringsforslag 5 godkendes, mens ændringsforslag 6 ikke kan godkendes, medmindre det får den form, jeg har foreslået, og som jeg har forstået, at Parlamentet måske vil stille forslag om.
De fem ændringsforslag til Paulsen-betænkningen er principielt korrekte, og jeg håber, at Rådet også er enigt i, at de fortjener at blive indarbejdet i det endelige direktiv.
Alle institutionerne har vist god vilje over for denne sag, og jeg håber, at det endelige direktiv kan godkendes hurtigt. Jeg glæder mig over Europa-Parlamentets konstruktive behandling af denne sag.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Mobilitet for studerende og undervisere
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0115/2001) fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Rådets fælles holdning (13258/1/2000 - C5-0029/2001 - 2000/0021(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets henstilling om mobilitet i Det Europæiske Fællesskab for studerende, personer under erhvervsuddannelse, volontører, undervisere og erhvervslærere (Ordfører: Robert J.E. Evans).

Evans, Robert J
Hr. formand, denne betænkning er resultatet af et forslag fra Kommissionen i januar 2000 i henhold til artikel 149 og 150, som opfordrede medlemsstaterne til at fremme mobiliteten for studerende, personer under erhvervsuddannelse, volontører, undervisere og erhvervslærere i en anden medlemsstat, uanset om det skete som led i et fællesskabsprogram. Da Kommissionens henstilling blev fremlagt i Parlamentet, blev det meget hurtigt klart, at der var tale om et mangelfuldt dokument, og det indrømmede Kommissionen da også selv. I bagklogskabens lys ville det måske have været lettere, hvis vi havde afvist det dengang for godt 18 måneder siden og var begyndt forfra, men det gjorde vi ikke, og mine kolleger og jeg har arbejdet hårdt for at kunne fremlægge noget for Parlamentet og redde noget af det oprindelige forslag.
Ved førstebehandlingen i Strasbourg i oktober sidste år stemte Parlamentet for nogle ændringsforslag, som jeg mente ville forbedre tekstens kvalitet, og jeg bekendtgjorde nogle af de uregelmæssigheder og mangler, som jeg hentydede til for lidt siden. Vi forsøgte også at udvide det oprindelige forslags anvendelsesområde, så det f.eks. indbefattede forskere, hvilket har været et ønske i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. For det tredje opfordrede vi medlemsstaterne og Kommissionen til at opstille nogle præcise mål for at kunne måle, hvordan det gik med at opfylde dem, det vil sige overvågningsindikatorer.
De husker måske, at denne betænkning blev fremlagt i Parlamentet på et for Kommissionen følsomt tidspunkt. Jeg har forstået, at Kommissionen var ivrig efter at afstemme aktiviteter og ressourcer, og at man af den grund afviste alle de ændringsforslag, som krævede opfølgning. Den afviste ikke alle ændringsforslagene, men kun dem, der krævede, at Kommissionen fulgte op på dem, hvilket er specielt vigtigt. Den afviste også alt, hvad der havde med forskere at gøre, hvilket jeg kunne forstå.
Siden da har jeg haft langvarige drøftelser og forhandlinger med medarbejdere i Kommissionen, som jeg takker for deres tid, med det franske formandskab, som prioriterede denne betænkning højt, og endelig med det svenske formandskab, som ligeledes meget gavmildt har brugt tid og energi på dette.
Vi har undersøgt muligheder for at dække følgende vigtige områder: arten af frivilligt arbejde samt administrative, økonomiske, sproglige og kulturelle hindringer for mobilitet. Den fælles holdning, som vi nu er nået frem til, bidrager til at gøre teksten klarere, navnlig i forbindelse med tredjelandes statsborgere. Den afviser imidlertid de fleste af Parlamentets ændringsforslag om rettigheder i forbindelse med social sikkerhed og social beskyttelse, områder, som vi mente var afgørende vigtige for interessegrupperne, de studerende, lærerne m.fl. Vi har derfor måttet komme med nogle få ændringsforslag til den fælles holdning.
Jeg stillede seks ændringsforslag ved andenbehandlingen, som især henviste til handlingsplanen fra Nice-topmødet. Det er vigtigt at henvise til denne, da den klargør mange af de punkter, som vi ønskede at tage op. Jeg har bedt om opfølgning fra medlemsstaternes side. Jeg har undersøgt, hvordan vi kan nedbringe de administrative omkostninger til gennemførelse af denne henstilling. Jeg har, håber jeg, gjort det klart, hvilken opfølgning der forventes af Kommissionen, og fjernet et unødvendigt og potentielt skadeligt forbehold i den fælles holdning.
Alle disse ændringsforslag er antagelige, og jeg har igen haft drøftelser med det svenske formandskab for at sikre overensstemmelse. Der er 2-3 små tekniske detaljer, som jeg vil bringe frem i morgen som mundtlige ændringsforslag for at præcisere teksten og for at sikre sproglig konsekvens. Jeg ønsker, at betænkningen skal være helt entydig, så den kan vedtages, og så medlemsstaterne er fuldstændig klar over, hvad der forventes af dem. Denne betænkning er de første spæde skridt i retning af at skabe mobilitet for personer under uddannelse, lærere, studerende, akademikere og andre, så de faktisk kan flytte fra et land til et andet inden for EU. Vi bør realisere dette og tage det første skridt.

Martens
Hr. formand, vi har forinden talt om tobaksdirektivet, et meget kontroversielt emne med mange modstridende interesser. Vi taler nu om en betænkning, som der efter min opfattelse ikke er særlig stor uenighed om. I Kulturudvalget er betænkningen vedtaget enstemmigt, og jeg vil gerne give ordføreren, hr. Evans, en kompliment. Jeg er glad for denne betænkning. Den skærper den fælles holdning yderligere, og den har også taget hensyn til konklusionerne fra topmødet i Nice. Mobilitetsprogrammet giver studerende, lærere, volontører, praktikanter og andre mulighed for at gøre erfaringer i udlandet. Med et stadig bedre fungerende indre marked, hvor mennesker i stadig højere grad også arbejder i andre lande, og med et samfund, der bliver stadig mere multikulturelt, er dette overordentlig vigtigt. Denne erfaring kan bidrage til større kendskab til forskellige sprog og kulturer, også i de europæiske lande.
Måske er det endnu vigtigere, at det viser sig, at deltagere får mere fornemmelse for Europa, den europæiske tankegang og betydningen af europæisk samarbejde. Derfor er det også et godt og overordentlig vigtigt program. Derfor er det også ærgerligt, at der som bekendt er temmelig mange hindringer, der skal overvindes, for dem, som vil benytte mobilitetsprogrammet. Hindringer f.eks. på området social sikring, sygesikring, opholdstilladelser, anerkendelse af studier, sprogproblemer og andre.
Under førstebehandlingen kom man med et første udspil om foranstaltninger for at fjerne disse hindringer. I den fælles holdning er der efter min mening fundet et godt kompromis, og i hvert fald er det igen et skridt fremad. Teksten i henstillingen kunne hermed alligevel forbedres. Der er flere garantier for, at medlemsstaterne ikke bruger de frihedsmuligheder, som traktaten giver, på en sådan måde, at den frie bevægelighed for personer faktisk hindres unødigt.
Jeg vil også benytte denne lejlighed til endnu en gang at forelægge et problem, som har eksisteret i årevis, og som også har været kendt i årevis, og som der næsten ved hvert besøg i valgkredsen høres klager over, og det er det enorme bureaukrati, som enhver, der vil benytte dette program, konfronteres med. Det er en enorm bureaukratisk papirhandel. Derfor er jeg også glad for, at den betænkning, som der stemmes om i denne uge, indeholder en evaluering, en rapport om gennemførelsen af programmet og de foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet på dette område. Jeg håber, at de omstændelige arbejdsmetoder og procedurer kan inddrages deri.
Til sidst bifalder jeg Kommissionens plan om at udarbejde en lignende henstilling om mobilitet for forskere. Ordføreren sagde for lidt siden, at de oplever de samme hindringer, og jeg er glad for, at Kommissionen håber snart at kunne forelægge en henstilling derom.

Andreasen
Hr. formand, når jeg tager ordet, skyldes det min glæde over det resultat, der er nået. Det er en stor dag for uddannelsespolitikken i hele Europa. Vedtagelsen af denne henstilling må uvægerlig føre til en større mobilitet for studenter og andre under uddannelse, og mobilitet af studenter er af største betydning for den fortsatte udvikling af EU. Jo flere personer der flytter til et andet land for en periode - det være sig på grund af uddannelse eller arbejde - jo større bliver forståelsen vore befolkninger imellem på det menneskelige, kulturelle og faglige plan. Forståelse er den "lim", der skal til for at binde EU sammen. Jo større mobilitet der er af studerende og andre, jo stærkere bliver denne "lim" til at holde det europæiske projekt sammen.
Den anden store gevinst er, at der vil ske en bedre tilpasning af arbejdsstyrken til det internationale arbejdsmarked og til fremtidens arbejdsmarked, som vil være kendetegnet ved fleksibilitet og omstillingsevne. Det er ganske enkelt nødvendigt for Europa at leve op til disse krav, såfremt vi skal gøre os håb om at følge med de andre større økonomiske aktører på den globale scene. Amerikanerne har en meget høj grad af mobilitet blandt studerende og hvad angår arbejdsstyrken. Dette er helt sikkert et område, hvor vi kan lære noget af USA.
Jeg må derfor sige tak - en stor tak - og tillykke til hr. Evans, som har udført et meget stort, ihærdigt og fortrinligt arbejde i forbindelse med denne betænkning. Jeg tillader mig også at udtrykke glæde over, at denne henstilling retter sig mod personer i ansøgerlandene i Central- og Østeuropa. Det er af største vigtighed, at unge mennesker fra ansøgerlandene også deltager i EU's uddannelsesprogrammer. Man kan i den forbindelse stille spørgsmål ved, om EU's uddannelsesprogrammer er tilstrækkelige. Vi bør se på, om de kan effektiviseres og eventuelt udvides, så flere unge kan komme til at studere i udlandet. Alle unge mennesker bør før eller siden i deres uddannelsesforløb prøve at uddanne sig i et andet land, og tilsvarende er det også vigtigt for undervisere og volontører, at de får inspiration andre steder fra. Vi er på rette vej også med dette forslag fra hr. Evans.

Karas
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, enstemmigheden i udvalget har vist, at vi generelt er tilfredse med fremskridtene siden vores sidste forhandling den 4. oktober sidste år. Takket være ændringsforslagene bliver teksten præciseret yderligere og gjort mere aktuel og ubureaukratisk. I praksis er vi dog stadig langt fra målet. Vi må gøre alt for, at aftalerne bliver realiseret, og at de frihedsrettigheder, vi bekender os til som EU's grundlæggende princip, rent faktisk kommer til at bestemme alle menneskers, ikke kun unge menneskers, liv i Europa.
Kære kolleger, siden det indre markeds gennemførelse er borgernes mobilitet godt nok blevet styrket, men den kan styrkes meget mere. Vi må fortsat fjerne alle forhindringer, der står i vejen for bevægeligheden. Lige rettigheder og begunstigelser, anerkendelse af studier i udlandet, fremme af den sproglige mangfoldighed, fremme af udvekslingen af informationer og fjernelse af administrativ-tekniske og finansielle hindringer skal realiseres og ikke kun nedfældes i handlingsplaner. En af de foregående talere påpegede, at vi inden for beskatning, anerkendelse af sygeforsikringer, arbejds- og socialret, socialforsikringer og gensidig anerkendelse af eksamensbeviser stadig er langt fra målet! Jeg kræver derfor, at vi også på alle disse områder i højere grad anvender EU-princippet om forbud mod diskrimination, for mobilitet kræver også social støtte og visse mindstestandarder, således at de, der er mobile, ikke forfordeles på anden vis.

Reding
Hr. formand, mobilitet er et emne, der ligger Kommissionen meget på sinde. Vi tillægger mobilitet afgørende vigtighed både - som vores kolleger her i Europa-Parlamentet sagde - på grund af den individuelle personlige berigelse og med hensyn til opbygningen af den store europæiske familie. At være mobil er at kende hinanden og samarbejde bedre - også efter studierne.
Hr. Evans, jeg vil gerne takke Dem mange gange for det arbejde, De har udført, og for Deres vilje og indsats med henblik på at finde løsninger, hvilket ikke altid er nemt på grund af de institutionelle barrierer, der desværre forhindrer os i at gå frem så hurtigt, som vi gerne ville.
Europa-Parlamentet har udvist glimrende samarbejdsevner. Ud over hr. Evans vil jeg gerne takke alle medlemmerne af Kommissionen, som har bidraget til, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen sammen har fundet frem til løsninger efter en lang procedure.
Rådets fælles holdning, som Parlamentet skal udtale sig om, er et resultat af en lang debat mellem de tre institutioner. Jeg mener, at den færdige tekst lever op til forventningerne hos alle, der er involveret i mobiliteten i Europa, selv om jeg er enig med parlamentsmedlemmerne i, at en tekst ikke er nok, og at den bør følges af en konkret opfølgningsaktion.
Men ved at fortsætte debatten om henstillingen mener jeg, at vi i det mindste går i den retning, der blev foreslået på topmødet i Lissabon og Nice, hvor man talte om, at politikken på uddannelses- og undervisningsområdet spiller en stor rolle i den økonomiske vækst og for fornyelsen af det europæiske arbejdsmarked, og hvor man derfor gjorde mobilitet til et af de vigtige aspekter i disse politikker.
Det er også i dette perspektiv, hr. formand, man skal se den handlingsplan for mobilitet, der blev fastsat af Rådet i Nice. Den tilføjer et operationelt supplement til de fastsatte foranstaltninger i henstillingen og er et udtryk for et nyt engagement fra medlemsstaternes side til fordel for mobiliteten. Med hensyn til engagement vil jeg gerne fremhæve hr. Busquin. Han arbejder aktivt for, at mobiliteten skal gøre sig gældende på samme måde blandt forskere.
Inden jeg fremsætter Kommissionens holdning under denne andenbehandling, vil jeg tillade mig at vende tilbage til de ændringsforslag, der er vedtaget af Parlamentet i førstebehandlingen, fordi Deres ordfører omtalte dem.
Jeg er glad for at kunne konstatere, at både Kommissionen i sit ændrede forslag af 9. november og Rådet i sit forslag af 19. januar henholdsvis fuldstændigt og delvist bevarede størstedelen af disse ændringer og især dem, der gjorde teksten mere præcis, for at styrke Fællesskabets handling. I den fælles holdning medtages således 40 ud af de 56 ændringsforslag, der blev vedtaget af Parlamentet ved førstebehandling.
Nu ved andenbehandlingen stiller hr. Evans seks ændringsforslag til den fælles holdning, som jeg vil udtale mig om. Nogle af disse ændringsforslag indeholder en udtrykkelig henvisning til handlingsplanen for mobilitet som ny juridisk lovtekst på mobilitetsområdet. Det er ændringsforslag 1 og 3. De sigter altså mod at oprette en synergi mellem de to initiativer, og hvis man siger synergi, må man også sige Kommissionen, fordi vi er enige i disse to tekster. I det punkt, der ændres af ændringsforslag 1, vil jeg ikke desto mindre tilføje henvisningen til Rådet i Nice, der oprindeligt var indeholdt i ændringsforslag 3. Det drejer sig således om en minimal rettelse, der ikke ændrer indholdet.
Jeg er også enig i ændringsforslag 2 og 4, der præciserer henstillingens opfølgningsaktion, navnlig i forbindelse med tidsplanen og indholdet af medlemsstaternes og Kommissionens rapporter vedrørende gennemførelsen af henstillingen.
Jeg mener ligeledes, at de af Parlamentet ønskede præcisioner i ændringsforslag 3 med hensyn til, hvilken profil ekspertgruppernes medlemmer skal have, er fuldt ud relevante. Endelig tilslutter jeg mig Kulturudvalgets synspunkt om at fjerne den tidsmæssige bestemmelse, jeg citerer, "der i princippet ikke må overstige et år" i definitionen af mobilitet og aktiviteterne inden for volontørtjeneste i ændringsforslag 5 og 6. Dette skyldes en mere fleksibel formulering, ifølge hvilken den mobilitet, der er tilsigtet i henstillingen, bliver en mobilitet med begrænset varighed, som det fremgår af Kommissionens oprindelige forslag.
Så som De ser, hr. ordfører, kan Kommissionen acceptere de seks ændringsforslag, der blev stillet ved andenbehandlingen efter en let omformulering af ændringsforslag 3. Efter vores mening viser denne lighed mellem Parlamentets og Kommissionens synspunkter - og jeg er sikker på, at også Rådet er enigt - at vi bevæger os i samme retning.
Jeg vil gerne endnu en gang, hr. formand, takke Parlamentet, som altid har forstået, hvor vigtig mobilitet er, og som altid har vist dets vilje til at samarbejde gennem hele proceduren selv på vanskelige tidspunkter - ikke sandt, hr. ordfører? Vi er nået til en aftale, der ikke er politisk, men som opfylder afgørende behov hos vores studerende og vores undervisere.
Jeg vil også minde om den vigtige rolle, Parlamentet har fået i fællesskabsinitiativerne vedrørende mobilitet, som f.eks. i meddelelsen om de nye europæiske arbejdsmarkeder, der bl.a. fastsætter oprettelsen af en gruppe på højt niveau vedrørende kompetencerne og mobiliteten eller i den sociale agenda, der anbefaler en modernisering af reglerne, som skal sikre arbejdstagernes rettigheder på arbejdsmarkedet med hensyn til mobilitet. Jeg minder de medlemmer, der meget berettiget bemærkede, at et af de store uløste problemer findes inden for arbejdsmarkedet, om denne tekst.
Endelig vil jeg sige, at jeg på vegne af Kommissionen vil gøre alt for hurtigt at gennemføre den bestemmelse, der er fastsat i henstillingen. Denne mekanisme vil gøre det muligt for os at sikre en opfølgningsaktion inden for rammerne af en aktion, der samler alle medlemsstaterne. Hermed forsøger jeg at svare på de velbegrundede bekymringer, som Parlamentet har givet udtryk for gennem hele proceduren, vedrørende en virkelig effektiv opfølgningsaktion.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

De nye teknologier i fremtidens uddannelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og Sport:
A5-0299/2000 af Alavanos om rapport fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om planlægning af fremtidens uddannelse - Fremme af innovation med de nye teknologier (COM(2000) 23 - C5-0147/2000 - 2000/2090(COS));
A5-0302/2000 af Perry om Kommissionens rapport om gennemførelse af hvidbogen "Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund" (COM(1999) 750 - C5-0145/2000 - 2000/2088(COS));
A5-0152/2001 af Mauro om meddelelser fra Kommissionen om initiativ og handlingsplan 2001-2004: "eLearning - Overvejelser om fremtidens uddannelse" (COM(2000) 318 - C5-0741/2000 - COM(2001) 172 - C5-0151/2001 - 2000/2337(COS));
og om følgende beslutningsforslag:
B5-0168/2001 til Kommissionen om rapporten om de fremtidige mål for uddannelsessystemerne.
Allerførst giver jeg ordet til hr. ordfører Alavanos.

Alavanos
Hr. formand, den betænkning, jeg har udarbejdet som ordfører for Kulturudvalget, er baseret på Kommissionens dokument med titlen "Planlægning af fremtidens uddannelse - fremme af innovation med de nye teknologier", der blev offentliggjort i januar 2000. Derefter reagerede Det Europæiske Råd meget hurtigt, og i Lissabon i marts fik vi i konklusionerne holdningerne om overgangen til en konkurrencedygtig, dynamisk og vidensbaseret økonomi, samtidig med at vi på Det Europæiske Råd i Feira så initiativerne om eEurope og eLearning. På en måde er Kommissionens tekst således overhalet af begivenhederne. På en anden måde kan man imidlertid sige, at Europa-Parlamentets Kulturudvalg nu har fået mulighed for at fastsætte nogle generelle retningslinjer for EU's politikker, idet EU ikke længere blot er et økonomisk, monetært område, men også et uddannelsesområde, og EU spiller en rolle i udviklingen af videnssamfundet.
Disse generelle principper og holdninger, som man kan kalde det, indgår i den betænkning, jeg har udarbejdet, og jeg vil her forsøge at opsummere de 10 punkter, som jeg betragter som hovedpunkterne i denne sammenhæng.
For det første er EU ikke nogen pioner på verdensplan, men er langt bagud i forhold til især USA. Uddannelsesinstitutionerne er for dårligt udstyrede, hvad angår informations- og undervisningsteknologi, og det er derfor nødvendigt at slå alarm, så farten kan sættes op. Alarmen skal ikke føre til, at vi efterligner USA, men at vi udformer en model for inkorporering af disse teknologier, en model, som er baseret på EU's kulturelle grundidéer.
For det andet skaber teknologi-, informations- og kommunikationsspørgsmålene mange risici for diskrimination, skævhed og udstødelse, en kopi af Europa, det velkendte billede af Nordeuropa og Sydeuropa, her på teknologisk plan. Der er fare for skævheder mellem lande, mellem regioner, mellem samfundsgrupper, mellem børn og voksne, mellem mænd og kvinder, mellem elever og forældre, mellem private og offentlige skoler. Alle disse farer må vi tænke på, så vi kan skabe et videnssamfund, som er inspireret af principperne om retfærdighed, samhørighed og lighed.
For det tredje vil jeg gerne sige, at selv om vi er enige i, at EU skal optræde dynamisk på dette område, må vi sideløbende med bestræbelserne og med koordineringen af landenes bestræbelser hele tiden have de enkelte landes særpræg med i overvejelserne, de kulturelle særpræg og den mangfoldighed, der er i EU, navnlig de mange forskellige sprog. Der er forskel på de store og små sprog. Vi kan ikke have et eller flere førende sprog, og vi må være opmærksomme på de særlige vanskeligheder, som kendetegner de små sprog, som ikke skrives med latinske bogstaver.
For det fjerde er det vigtigt, at vi bidrager til en nemmere spredning af disse teknologier, hvilket betyder billigere adgang til dem, særlige foranstaltninger såsom fordelagtige takster, afgiftsmæssige foranstaltninger, der skal fremme anvendelsen på uddannelsesinstitutioner, og intervention for at mindske telekommunikationspriserne, navnlig prisen for internetadgang.
For det femte må vi ikke lukke teknologierne inde på de tre uddannelsesniveauer og den klassiske uddannelsesstruktur, men vi skal se på de voksne, på den livslange uddannelse, alle de mennesker, der er uden for den formelle uddannelsescirkel og -proces, og begynde at tage hensyn til den stadig større rolle, teknologierne spiller for bekæmpelsen af arbejdsløshed.
For det sjette skal vi have en menneskelig model, som ikke er baseret på overdreven information, men som kombineres med elevernes fritid, med udvikling af fantasien, med kreativitet på andre områder og med udvikling af den sociale adfærd i skolen. Ikke teknologier, der individualiserer, isolerer og fremmedgør eleven.
For det syvende tillægges lærernes uddannelse en særlig betydning, så skolerne ikke bliver til computermuseer, hvilket betyder, at der både lægges vægt på færdigheder og på den pædagogiske og kritiske tilgang til disse teknologier.
For det ottende skal processerne ikke kun komme ovenfra, men de forskellige vilkår og problemernes sammensatte natur kræver, at der foregår et samspil med samfundet. Processen skal ikke kun bestå i, at der kommer computere på skolerne, men forældresammenslutninger, psykologer og lærere skal også deltage.
For det niende kræver udviklingens fart og teknologiernes forældelse, at vi undersøger spørgsmålene omkring budget, teknologisk infrastruktur og pædagogisk efteruddannelse.
Og for det 10. burde Kommissionen, som har taget mange vigtige initiativer - jeg taler her konkret om fru Reding - måske lægge større vægt på at undersøge resultaterne af indførelsen af teknologierne på skolerne, lægge større vægt på strukturfondenes rolle, på udveksling af erfaringer mellem landene osv.
Til sidst vil jeg sige, at selv om nogle medlemmer måske har taget forbehold over for et eller andet punkt - jeg selv har taget forbehold over for punkt 23 om en almen accept af Bologna-erklæringen - har betænkningen udvalgets støtte og blev vedtaget enstemmigt, og jeg håber, det samme sker her i plenum.

Perry
Hr. formand, jeg er sikker på, at vi her i Parlamentet, i Kommissionen og Rådet kan blive enige om, at uddannelse er vigtigt. Præsident Kennedy sagde om Amerika, at USA's fremgang som en union ikke kunne gå hurtigere end USA's fremgang inden for uddannelse. Hvis det gjaldt USA dengang, så gælder det bestemt også Europa nu.
Jeg er sikker på, at vi også alle er enige om, at ansvaret for uddannelse påhviler medlemsstaterne og først og fremmest de studerende og lærerne. Vi bør ligeledes gøre vores bedste for at give skoler og uddannelsesinstitutioner så meget selvstyre som muligt. Det spørgsmål, vi skal besvare, er, hvad EU kan gøre. Hvad kan vi gøre for uddannelsessektoren?
Det, at vi har denne debat i Europa-Parlamentet og også i Kommissionen og Rådet, viser, at vi har forsøgt at henlede opmærksomheden på EU's rolle, hvad angår uddannelse. Vores kontinents velstand afhænger af det uddannelsesniveau, vi tilbyder vores borgere.
De andre betænkninger, som vi drøfter i aften, handler om nutiden og fremtiden. Min betænkning handler fortrinsvis om fortiden. Den er sine steder kritisk, men kritikken er rettet mod, hvad der er sket tidligere, og ikke mod, hvad der sker nu. Min betænkning er hvidbogen "Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund". Det er en meget imponerende titel, men jeg er ikke helt sikker på, at betænkningen var så positiv.
Efter Lissabon og Stockholm er der ingen tvivl om, hvor stor betydning EU tillægger udviklingen af en vidensøkonomi. Jeg er sikker på, at med kommissær Reding og hendes team i spidsen vil Kommissionens fremtidige aktiviteter som følge af den stadig højere prioritering af uddannelse, som blev vedtaget på topmøderne i Lissabon og Stockholm, blive bedre end beskrevet i min betænkning. Jeg er bange for, at jeg efter at have læst Kommissionens meddelelse ikke var blevet meget klogere på, hvor langt EU faktisk er nået i retning af det kognitive samfund, og hvilken retning vi ønsker at gå i. Jeg fandt desværre dokumentet vagt, hvilket tyder på, at der ikke er sket noget egentligt i de seneste år, selv om der var et par bemærkelsesværdige undtagelser.
De vigtigste målsætninger, som Kommissionen har prøvet at opfylde ved at gennemføre sin hvidbog, var tilsyneladende rosværdige, nemlig at skabe beskæftigelsesmuligheder og fremme videnspotentialet. Jeg er ikke helt sikker på, hvad der menes med at bidrage til etableringen af et borgernes Europa - det er vist et udtryk, der var moderne for nogle år siden.
Desværre beskrev Kommissionens rapport ikke i detaljer, hvilke konkrete fremskridt Kommissionen har gjort med hensyn til de fem målsætninger. Den var ganske entusiastisk, men vag, når det gjaldt virkningen af visse handlinger. Det, vi og offentligheden - og i hvert fald Parlamentet som budgetmyndighed - ønsker at vide, er, hvor mange penge der er brugt. Hvor meget var nye penge (i modsætning til bevillinger til eksisterende programmer)? Hvad har EU fået ud af det? Hvilke resultater er der opnået? Og hvilke erfaringer har vi gjort, som vi kan lære af? Jeg vil gerne bede Kommissionen sikre os, at vi får de oplysninger, så vi som budgetmyndighed i fremtiden kan presse på for at opnå yderligere bevillinger til dette vigtige arbejde.
Der bliver nævnt mange projekter, som fortjener yderligere udforskning, f.eks. det europæiske meritoverførselssystem. Men som debatten tidligere på aftenen viste, kan vi nu 40 år efter oprettelsen af EU og 15 år efter den europæiske fællesakt stadig ikke sige, at eksamensbeviser for videregående uddannelser anerkendes på tværs af EU.
Der er visse ting, som kan og bør gøres på europæisk plan. Europas store sproglige mangfoldighed er både en svaghed og en styrke. Jeg siger, lad os være realistiske i stedet for idealistiske. Kan vi bede medlemsstaterne om at insistere på, at ingen kan komme ind på en videregående uddannelse, hvis de ikke har en eksamen i et andet moderne sprog end deres eget? For i visse medlemsstater er det endnu ikke et krav. Vi er også nødt til at gøre noget ved IT-området, men det behandles i andre betænkninger, så det vil jeg ikke komme nærmere ind på.
Det indre marked kræver en meget mere mobil arbejdsstyrke, end vi har i øjeblikket. Mobiliteten i Europa er mindre end halvt så stor som i USA. Vi må gøre arbejdsstyrken mere mobil, og det betyder, at der skal afsættes flere ressourcer på europæisk plan til studievejledning og praktik. Jeg er sikker på, at arbejdsformidlingerne rundt om i Europa ikke har tilstrækkelige ressourcer til at gøre de studerende opmærksom på mulighederne i det indre marked.
Jeg vil dog sige, at det ikke blot er Kommissionen, som kan gøre noget. Må jeg foreslå en måde, som Parlamentet kan hjælpe til på? Vi støtter selvfølgelig udvekslingsprogrammerne Erasmus, Sokrates osv. på Det Europæiske Universitetsinstitut i Firenze, men der er for få studerende, som får lejlighed til at studere andre steder i Europa.
Jeg har længe ment, at de 100 millioner euro, som det hvert år koster os at bruge denne bygning i en uge om måneden, er et frygteligt ressourcespild. Jeg foreslår, at vi overvejer, hvordan vi kan gøre denne bygning til et europæisk universitet. Det ville være godt for de studerende i Europa, for byen Strasbourg, for Frankrig, for Parlamentet og for Europa.

Mauro
Hr. formand, selv om jeg kommer ind på nogle af de emner igen, som vores kollega Alavanos allerede har nævnt, vil jeg gerne deltage i debatten, navnlig ved at jeg i mit indlæg beskriver nogle af aspekterne af den situation, vi befinder os i, og som eLearning får indflydelse på, da det efter min mening sætter to fundamentale aspekter i fokus, som jeg i øvrigt mener må tilskrives to af Kommissionens dokumenter, og det er for det første meddelelsen og for det andet handlingsplanen.
Dette er en korrekt fortolkning af subsidiaritetsprincippet, eftersom handlingsplanen eLearning er blevet en del af den vanskelige debat om medlemsstaternes brug af deres egne uddannelsessystemer og har tydeliggjort, at udtrykket "et europæisk uddannelsesområde" er et fornuftigt og positivt udtryk, som vi skal sætte vores lid til uden at frygte en undergravning af vores landes kulturelle identitet. Og den nye teknologi er uden tvivl et af de områder, hvor vi kan gøre den største indsats for at styrke disse fælles aspekter.
Det andet positive aspekt er efter min mening, at handlingsplanen eLearning fremmer en positiv - og jeg vil endda også sige social - fortolkning af visse fænomener, der er karakteristiske for globaliseringen. I den forbindelse vil jeg gerne sige, at handlingsplanen på en måde fjerner visse af hr. Alavanos bekymringer, fordi den uden tvivl gør videnssamfundet tilgængeligt, så man undgår skævheder, og jeg er ligeledes af den opfattelse, at den giver samarbejdet mellem de offentlige og private institutioner en ny betydning. På en måde sker der nemlig det, at man fremmer et særligt aspekt og sætter det i fokus, og det er, at et lands undervisnings- og uddannelsessystemer under alle omstændigheder er vigtigere end alle andre systemer, selv regeringssystemerne, og derfor skal alle de aktører, der er med til at skabe et velfærdssamfund, gøre den størst mulige indsats for undervisnings- og uddannelsessystemerne.
Inden jeg kommer ind på nogle specifikke aspekter, vil jeg dog gerne takke Kommissionen og ikke mindst kommissær Reding og hendes samarbejdspartnere for deres imødekommenhed over for mig og mine kolleger fra Kulturudvalget, Budgetudvalget og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, som har været så venlige at give mig et yderst værdifuldt bidrag i løbet af de sidste par måneder.
Når det gælder de mere specifikke aspekter, der behandles i min betænkning, vil jeg gerne sige, at jeg navnlig har taget spørgsmålet om undervisernes uddannelse op. Jeg vil forsøge at forklare, hvor vigtigt dette emne er ved hjælp af et eksempel. På sin rejse mod helvede og skærsilden ledsages Dante af en vejleder, og denne vejleder er Vergil. Vergil er et menneske med meget store åndsevner, men som på dette tidspunkt også har det bedste, den klassiske kulturs teknologi kan tilbyde, til sin rådighed. Vergil gør f.eks. brug af metaforernes teknik og teknologi, og det gør han, for at Dante skal få en større viden og få en større og bedre forståelse for meningen med den verden, han lever i.
I dag skal vi med andre ord sørge for, at de europæiske undervisere bliver i stand til at benytte sig af den nye teknologi på en hensigtsmæssig og realistisk måde, for ellers får vi nogle svækkede Vergiler, det vil sige nogle Vergiler, der ikke kan give Dante - og Dante er alle deres elever - mulighed for at gå den vej, der fører til renselse og viden, fordi de ikke råder over de nye metaforer, de nye strukturer og den nye digitale teknologi, der giver os et uddannelsessystem, som endelig er frigjort fra en ofte brudstykkeagtig og rodet kulturs bånd.
Derfor er uddannelsen af underviserne så afgjort et af de vigtigste emner, og den indsats, der skildres på nogle af handlingsplanens sider, bør uden tvivl styrkes og belønnes. Den bør styrkes og belønnes, fordi det er vores alle sammens opgave at forstå, at handlingsplanen eLearning ikke blot fører til en reform af visse dele af vores uddannelsessystemer, men også til en sand reform af vores måde at tænke på. Vi skal give udtryk for, hvordan og i hvor høj grad denne ændring er nødvendig i EU's uddannelsessystemer. Og for at kunne gøre dette er der efter min mening ingen tvivl om, at vi vil gøre en betydelig indsats, også i Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget.
Til sidst vil jeg gerne takke vores kolleger endnu en gang og ikke mindst fortælle dem om kernen i vores budskab, nemlig at sådan som jeg understregede, er den nye teknologi et instrument og et middel - den er ikke et mål i sig selv - men den er et middel, som på nuværende tidspunkt er uundværligt.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, jeg repræsenterer i dag hr. Gargani, der forståeligt nok befinder sig i Italien. I denne store uddannelsespolitiske diskussion har vi tilføjet et spørgsmål til Kommissionen og Rådet - Rådet kan desværre ikke være til stede i dag - fordi vi mener, at nu, hvor hele verden pludselig taler om et europæisk uddannelsesområde, kan Europa-Parlamentet, der altid har talt om det og kæmpet for det, men som altid er blevet standset af Ministerrådet, ikke bare se på, hvordan man for næsen af borgernes valgte repræsentanter gør ting, der godt nok er meget vigtige, men som vi har tilskyndet til i lang tid. Det var efter min mening uanstændigt - det er måske lidt for meget sagt - det var ikke seriøst, at man den 8. februar bad Parlamentet om en udtalelse om de fremtidige mål for undervisnings- og uddannelsessystemet, der blev forelagt Rådet nøjagtig fire uger senere. Sådan kan det ikke fortsætte! Derfor har vi tilskyndet til denne diskussion og beder om, at vi fremover bliver inddraget seriøst i diskussionen.
Vi mener alle, at betænkningen om undervisning og uddannelse i EU er et stort skridt fremad efter Rådet i Lissabon, fordi der fastlægges nogle konkrete mål, og undervisningens og uddannelsens kommende rolle bliver defineret. Det er et problemområde, der vedrører alle europæiske borgere. Jeg gentager, at det handler om noget, som vi altid har påpeget. Som ordfører for Sokrates har jeg kæmpet herfor med mine kolleger - i sidste ende uden resultat. Hvis resultaterne kommer nu med forsinkelse, vil jeg være taknemmelig.
Men vi må altid være opmærksomme på, at det er et politisk område, man ikke kan gennemføre uden medlemsstaternes støtte. Der er her tale om ting, der kun kan håndteres i forbindelse med nærhedsprincippet. Vi kan nævne eksempler, vi kan lave en synopsis om, hvordan tingene ser ud i det ene eller det andet land. Måske kan medlemsstaterne lære noget af hinanden. Det er ikke nødvendigt at opfinde hjulet hele tiden. Men meget mere kan vi ikke gøre på disse områder.
Vi vil gerne understrege, at den åbne koordineringsmetode, der blev skabt på Det Europæiske Råds møde i Lissabon, og inden for hvis rammer denne betænkning er udarbejdet, ikke må føre til, at rollerne for de organer, der findes i henhold til traktaterne, ikke bliver respekteret. Vi mener, at de generelle overvejelser om undervisningens og uddannelsens kommende rolle i forbindelse med den åbne koordineringsmetode ikke kun skal tage højde for medlemsstaternes bidrag, men især Europa-Parlamentets og Kommissionens bidrag under hensyntagen til nærhedsprincippet.
Vi bekræfter, at konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Stockholm og de fastlagte strategiske mål, der blev formuleret, kan danne grundlag for et arbejdsprogram for det kommende årti. Men sådan noget koster penge. Jeg vil gerne minde herskaberne om, at man ikke altid bare kan sige pæne ord, afgive store erklæringer og opfordre Kommissionen til at arbejde. Til sidst står vi alle og siger, at vi godt nok hører ordene, men vi tror ikke på det, fordi pengene til alle de ting, vi gerne vil igangsætte, mangler. Forhåbentlig fører regeringschefernes forståelse af, at uddannelse i EU er uhyre vigtig, langt vigtigere end mange stadig tror, også til, at der gives flere penge ud til formålet.
Jeg vil gerne gøre Kommissionen og Rådet opmærksom på, at vi holder fast ved, at Europa-Parlamentet i overensstemmelse med ånden i det interinstitutionelle samarbejde mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen skal inddrages i udarbejdelsen af den efterfølgende betænkning og alle heraf følgende foranstaltninger, der træffes som led i det langfristede arbejdsprogram. Jeg er sikker på, at kommissæren vil gøre dette. Jeg håber blot, at det bliver videregivet til Rådet, og at det ligeledes vil træde i fru Redings fodspor. I øvrigt håber jeg, at vi sammen vil arbejde på det, der står i dette arbejdsprogram.

De Clercq
Hr. formand, ærede formand, ærede fru kommissær, kære kolleger, nu siger jeg nok noget, alle ved i forvejen, nemlig at undervisning og uddannelse bliver stadig vigtigere i en moderne vidensøkonomi, hvis vi i Europa skal kunne klare konkurrencen med andre industrialiserede verdensdele. Jeg begrænser mig til de anbefalinger, som er blevet optaget i min udtalelse.
For det første skal der på undervisningsområdet uden tvivl lægges større vægt på uddannelsen inden for informationsteknologi, både på elevernes og på lærernes uddannelse. Studerende, som må undvære en sådan forberedelse, løber risiko for at blive udelukket fra udviklingen af den nye økonomi. Vi har stadig et stort efterslæb i forhold til USA med hensyn til anvendelsen af informationsmuligheder i undervisningen og erhvervslivet. I betragtning af at allerede en fjerdedel af de nye arbejdspladser, der er skabt i det forløbne årti, har forbindelse med informationssamfundet, må man være klar over, at de studerende sandelig skal forberedes. Vi må således også stræbe efter en optimal udnyttelse af de offentlige investeringer i brugen af teknologi.
For det andet er der flere gange henvist til nødvendigheden af at bringe de studerende nærmere erhvervslivet for at uddanne fremtidens erhvervsfolk.
For det tredje er det blevet nødvendigt at oprette mange flere second chance-skoler, i betragtning af at det nuværende antal er alt for lille. Der er planlagt to forsøgsprojekter i Spanien, Frankrig og Tyskland - de store lande - men Kommissionen siger intet om de andre lande. I betragtning af de store landes omfang ville et antal på fem projekter være ønskeligt, mens der i de mindre lande bør planlægges mindst to projekter. Ved at øge antallet af forsøgsprojekter ville second chance-skolerne kunne blive et mere effektivt instrument til at styrke den økonomiske og sociale sammenhæng og til bedre at bekæmpe udelukkelsen.
Endelig er sprogkundskaber en af de vigtigste europæiske målsætninger. Vores ordfører, som jeg takker for hans betænkning, mener, at kendskab til to sprog allerede ville være en succes. I min udtalelse vil jeg gå et skridt videre. Til fremme af den sociale integration og de studerendes chancer på arbejdsmarkedet må kendskab til tre sprog efter min mening betragtes som et minimum. Hvorfor? Fordi der er temmelig mange medlemsstater, der har mere end et officielt sprog. Belgien har tre. At lære de officielle sprog i det land, som de studerende er borgere i, er selvfølgelig af væsentlig betydning for integrationen i arbejdsprocessen, men et ekstra sprog foruden de officielle sprog er mere end ønskeligt. Når vi ser på den seneste oversigt over sprogkundskaber, som Eurostat har udarbejdet, konstaterer vi, at mindre end halvdelen, kun 45% af borgerne i EU, kan tale med i en samtale på et andet sprog end deres modersmål. Der skal altså gøres et stort arbejde, men det gælder også resten, som vi har drøftet i denne lærerige forhandling.

Evans, Jillian
Hr. formand, vigtigheden af livslang uddannelse med henblik på at skabe et kognitivt samfund er grundlæggende for at kunne tage udfordringerne op i forbindelse med de økonomiske og sociale ændringer og den bæredygtige udvikling, som vi står over for i dag. I lyset af den seneste tids tab af arbejdspladser i EU er omskoling og uddannelse endnu vigtigere for at tilpasse arbejdstagernes færdigheder, så de kan finde nye job. For at dette skal kunne lykkes, skal der stilles tilstrækkelige ressourcer til rådighed.
Livslang uddannelse har dog en meget bredere betydning. Det er også vigtigt for at opnå personlig tilfredsstillelse og som et middel til at udvikle ansvarlige borgere og tilskynde folk til at deltage aktivt i samfundslivet. Det kan derfor være med til at bryde den onde cirkel af fattigdom og arbejdsløshed. Gennem uformel uddannelse uden afsluttende eksamen kan det også være en meget effektiv måde at inddrage både voksne og børn i de mest udsatte områder. De er mest udsat for social udstødelse og fattigdom, men de har ofte en meget negativ holdning til formel uddannelse og derfor mindst sandsynlighed for at få gavn af den.
Desværre udnyttede Kommissionens hvidbog "Undervise og lære: På vej mod det kognitive samfund" ikke muligheden for at skabe en gennemgribende rapport med eksempler på god praksis, hvilket ville have været meget nyttigt for alle, som arbejder inden for dette område. Den indeholder ikke tilstrækkelige oplysninger om, hvor effektive og omkostningseffektive forskellige handlinger har været, og der står meget lidt om, hvad man gjorde for at nå bestemte målgrupper, f.eks. kvinder, ældre arbejdstagere, indvandrere, familier i udsatte områder, langtidsarbejdsløse og handicappede. Så rapporten afspejler slet ikke den fremragende pionerindsats på området, som udføres af universiteter og andre uddannelsesinstitutioner samt lokale grupper og regionale og lokale myndigheder i hele EU. Jeg er derfor enig med ordføreren i, at selv som en statusrapport om en faktisk meget ambitiøs hvidbog er dette et skuffende resume af, hvad der er sket på dette meget vigtige område. Jeg håber, at fremtidige rapporter bliver mere positive og kan benyttes som redskaber for alle, der arbejder inden for uddannelsessektoren.

Costa Neves
Hr. Formand, fru kommissær, Budgetudvalget har tillagt denne sag den største betydning, navnlig eLearning-initiativet, fordi det kan bidrage til, at borgerne, når de har erhvervet sig de rette kundskaber, kan leve og arbejde i det nye informationssamfund. Jeg erindrer om, at retningslinjerne for 2002-budgetproceduren, vedtaget den 3. april, der jo er et vigtigt politisk budgetinstrument, udtrykkeligt nævner eLearning-initiativet som en vigtig etape på vej mod det strategiske mål, der blev vedtaget på Det Europæiske Råd i Lissabon om en vidensbaseret økonomi i verden, der kan skabe en bæredygtig økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed. I denne sammenhæng anmodes Kommissionen om at undersøge muligheden for at udarbejde en passende retlig ramme for i praksis at kunne supplere medlemsstaternes indsats på dette felt. Budgetudvalgets udtalelse til Mauro-betænkningen går netop i denne retning, idet vi er enige i, at et initiativ af denne betydning begrunder et særprogram med eget retsgrundlag, ligesom Leoardo da Vinci, Sokrates, Kultur 2000, Forskning og strukturfondene, som finansieringskilde til det nye initiativ, der bør have selvstændig status også finansieringsmæssigt. Vi følger samtidig med den største interesse gennemførelsen af den forberedende foranstaltning på dette felt inden for dette års budget, altså 2001. Jeg slutter med at lykønske hr. Mauro med det fremragende arbejde, som han har udført.

Gröner
Hr. formand, jeg mener, at vi inden for eLearning frem for alt må forstå, at vi træder ind på en helt ny vej, at vi udforsker nye ting og derfor ikke må holde fast ved forældede metoder. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har igen konstateret, at kvinderne stadig er udelukket fra internettet i vid udstrækning. Internetaktiviteterne og alt, hvad der har at gøre med new economy, er bare endnu ikke den fagre nye verden for kvinder, hvilket man i øvrigt også konkluderede for nylig på en stor konference med international deltagelse i Hamburg. 18 lande bidrog med deres erfaringer. Der findes en digital diskrepans. Kvinder er kun på internettet ca. en fjerdedel så meget som mændene. Adgangen bliver godt nok stadig bedre, men blandt de nye studerende finder man stadig kun ca. 20% kvinder i forhold til 80% mænd. Hvad angår nye virksomheder på IT-området, er andelen af kvinder stadig forsvindende lille.
Derfor kræver vi, at der helt konkret skabes en ny adgang for kvinder, at der udvikles en særlig software for kvinder, fordi brugen udformer sig forskelligt, og fordi kvinder stadig har et stort kvalifikationsunderskud.
Hvis vi følger beslutningerne fra topmødet i Lissabon og ønsker at forme et vidensbaseret samfund, må vi især have vores opmærksomhed henledt på kvinder. Man må f.eks. på visse områder også gå bort fra fællesskoleprincippet. Man må vælge nye metoder her.
Det er efter min mening yderst vigtigt, at vi indhenter vores udviklingsefterslæb i forhold til amerikanerne. Også her viser det sig, at de amerikanske kvinder allerede i lang større udstrækning har internetadgang. På visse områder har de endda overhalet mændene. Jeg tror, vi stadig har gode chancer for at gribe ind med vores handlingsplan. Derfor anmoder jeg om, at man ved udformningen af handlingsplanen er særlig opmærksom på at udvikle en øget og mere specifik inddragelse af kvinder.

Reding
Hr. formand, hvis jeg har forstået det korrekt, giver De mig ordet for at svare på et mundtligt spørgsmål. Jeg vil svare senere under forhandlingen om betænkningerne.
Jeg vil gerne takke vores kollega Gargani, der i dag er repræsenteret af Doris Pack, for hans mundtlige spørgsmål om konkrete fremtidige målsætninger for uddannelses- og undervisningssystemer.
Ud over spørgsmålet om, hvem der har modtaget hvad og hvornår, og hvilken betænkning der er udarbejdet, nævnte fru Pack noget meget vigtigt. Hun sagde, at Europa-Parlamentet stod ved begyndelsen af kampen for at gøre uddannelse til noget andet end et nationalt og regionalt element, og for at den europæiske uddannelsesdimension ikke blot sættes på dagsordenen, men også anerkendes med alle dens fordele. Vi er der næsten, fru Pack, fordi der siden Lissabon har været en slags tavs revolution, et kæmpe skridt fremad. Imidlertid må man ikke glemme, selv om vi har taget dette enorme skridt fremad, at mange af strukturerne, navnlig de nationale strukturer, fortsat er gamle - og alligevel ikke så gamle endda, for de går kun et par år tilbage - og at vi derfor stadig har store vanskeligheder med at opnå en ligevægt mellem den gamle opfattelse af nærhedsprincippet og opfattelsen af et nærhedsprincip, der meget nemt kan forenes med europæiske interesser. Med Deres hjælp forsøger jeg at afveje tingene ved at prøve at gå meget langt, men samtidig sørge for ikke at ødelægge tilliden hos de mennesker, der er skeptiske og kritiske, og som frygter, at nærhedsprincippet svækkes.
Når dette er sagt, vil jeg gerne svare tydeligt på den anmodning, der blev fremsat af hr. Gargani. Det er sandt, at Rådet i Lissabon anmodede Rådet (uddannelse) og ikke Kommissionen om at indlede generelle overvejelser om de konkrete fremtidige målsætninger for undervisningssystemer og udarbejde en rapport til Rådet i foråret 2001. Det er op til Kommissionen at sørge for, at Rådet gør fremskridt, selv om Kommissionen ikke blev anmodet om noget specifikt. Men når alt kommer til alt, er det Kommissionen, der har forberedt Rådets arbejde. Og det er måske på grund af disse begyndervanskeligheder, at Parlamentet ikke har modtaget de omtalte dokumenter i rette tid til at reagere. Det modtog dokumenterne straks efter. Vi har altså lært af denne situation, der ikke er er nogens skyld, men som skyldes bestemte fremgangsmåder. Derfor overvejer jeg, om vi i fremtiden burde arbejde lidt anderledes. Og vi kender, mine damer og herrer, fristerne. Stats- og regeringscheferne traf afgørelse på det europæiske topmøde i Stockholm den 23. og 24. marts 2001 om den grundtekst, der blev vedtaget af Rådet (uddannelse) den 12. februar 2001.
Det vil dreje sig om en fortsættelse af arbejdet, det vil sige, at der ikke vil være noget nyt i strukturen. Der vil være noget nyt, håber jeg, men ikke i strukturen, fordi der nu vil komme en fortsættelse. Rådet (uddannelse) vil hver gang forberede topmøderne. Allerede på det næste møde i Rådet (uddannelse) den 29. november 2001 vil man forberede topmødet i Barcelona. Under det spanske formandskab vil der altså med kort frist, inden topmødet i Barcelona, blive afholdt et nyt møde i Rådet.
Derfor, hr. formand, ønsker jeg virkelig af hele mit hjerte, at Parlamentet vil forsøge at forberede disse frister. De ved godt, at jeg har forsøgt at informere Parlamentet om og inddrage det i de overvejelser, der er i gang om opfølgningen på denne rapport, og jeg kan sige meget klart, at jeg vil være opmærksom på enhver overvejelse, som Europa-Parlamentet vil delagtiggøre mig i, i løbet af i år. Der er derfor, jer så ihærdigt anmoder om initiativer fra Parlamentet i denne forbindelse, og - tro mig - på alle Rådets møder gentager jeg over for ministrene, hvor stor betydning de folkevalgte har på dette område. Jeg håber, at samarbejdet på grundlag af kontinuiteten i rapporterne, som nu vil komme, udformer sig på en sådan måde, at Parlamentets bidrag fuldt ud vil kunne tages i betragtning.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne tale om fire punkter. Først vil jeg sige, at det ambitiøse mål, som Sokrates jo har haft i årevis, nemlig at skabe et europæisk uddannelsesområde, nu næsten er blevet realiseret - jeg håber, at det så også er tilfældet i teksterne! Rådet, Rådene i Feira, Lissabon og Stockholm og også Nice, har fremhævet uddannelsens betydning og rolle i samfundet og for videnssamfundet. Jeg vil gerne understrege følgende: Undervisning og uddannelse er i dag for det første den vigtigste politiske prioritet i EU og udgør for det andet en politisk udfordring og en økonomisk udfordring, for vi ved alle, at vi uden undervisning ikke kan tilbyde de unge mennesker nogen uddannelsespladser. For det tredje betyder undervisning og uddannelse en lejlighed til at videreudvikle Europas sproglige og kulturelle arv og give den en europæisk merværdi.
Det andet punkt, jeg gerne vil komme ind på, er, at Kommissionen og Rådet virkelig lader til på den ene side at være maksimalister og på den anden side minimalister - maksimalister, hvad angår de strategier og politiske ambitioner, som de udvikler, som de nedfælder på papir. På den anden side er EU og især Rådet en temmelig stor minimalist, når det virkelig handler om at bevilge finansielle midler til disse store idéer. Dem, der altid bliver skældt ud, er Kommissionen og Parlamentet, eller hvem det nu måtte være, men det er aldrig herskaberne, der med promp og pragt forkynder på Rådene, hvor vigtig uddannelse, hvor vigtig skolegang er! Hvis de så dagen efter ville give penge til det, ville vi alle - men især vores borgere - være meget taknemmelige!
EU har egentlig altid været gerrig med sine uddannelsesbudgetter. Og jeg vil gerne minde alle mine kolleger om den skrækkelige forligsudvalgsmaraton, da det handlede om det meget lidt ekstra, vi forlangte til Sokrates. Jeg håber, at Sokrates bevilges lidt flere penge ved revisionen af Sokrates-programmet, der formentlig finder sted inden for de næste to år. Jeg glæder mig over, det vil sige, Parlamentet kan glæde sig over, at der nu foreligger et initiativ om eLearning. Parlamentet, repræsenteret ved Budgetudvalget - vi har hørt det, og hr. Costa Neves har også sagt det - kræver, at det ikke sker på bekostning af et eller andet eksisterende program. Der er et formål med disse programmer! Og de får bevillinger til dette formål og ikke til andet! Derfor er det efter min mening rigtigt, når vi siger, at eLearning er vigtig, og det understreger vi, men så skal det også være et program, der får ordentlige finansielle bevillinger. Vi har ikke brug for dobbelt arbejde på det område.
Det tredje er, det beklager jeg, at vi ikke har været tilstrækkeligt inddraget i de generelle ting - det sagde jeg jo tidligere som hr. Garganis repræsentant. Vi må virkelig være ansvarlige for de konkrete mål med systemet, vi må hjælpe til med at realisere dette, og det interinstitutionelle samarbejde skal sikres. Jeg antager, jeg gentager, hvad De har sagt, fru kommissær, at De har forstået det således og vil integrere det fremover.
Og mit fjerde punkt er, at vi i betragtning af udvidelsesdiskussionen og den kommende regeringskonference har brug for en ægte synlighed for vores opgaver i EU, vi har brug for et europæisk uddannelsesområde, der gøres synligt for borgerne. Derfor skal borgerne også virkelig selv have adgang til det, derfor har borgerne også via de delegeredes repræsentation brug for en permanent anvendelse af disse programmer. Vi har brug for direktiverne, vi har brug for ambitiøse mål, vi har brug for foranstaltninger, vi har brug for handlingsprogrammer, der selvfølgelig også får bevillinger, og hvis vi gør det hele på uddannelsesområdet, har vi jo ikke længere brug for så mange informationskampagner fra Kommissionens og Parlamentets side, for så har vi nået borgerne dér, hvor de er. Jeg håber, vi vil gå den vej i fællesskab!

O'Toole
Hr. formand, først vil jeg gerne rose alle betænkningerne, som er med til at definere vores fælles håb for uddannelsessystemernes fremtid i Unionen. De afklarer også nogle af de problemer, som vi står over for i forbindelse med udformningen af disse systemer. Det første er det europæiske uddannelsesområde, som hænger over alle betænkningerne som et spørgsmålstegn, og som vi uden tvivl har mange forskellige meninger om. Der er ingen som helst tvivl om - og det siger jeg uden præjudice for subsidiaritetsbegrebet - at vi er nødt til at koordinere uddannelsespolitikkerne i Unionen for at nå de mål, der blev opstillet i Lissabon. Hvis vi ikke gør det, kan vi ikke nå dem, så enkelt er det. Vi skal være enige om, hvad der er god og dårlig praksis. Vi skal være enige om undervisnings- og indlæringsmodeller, hvordan vi ønsker at anvende dem, og hvilke værdier vi ønsker at formidle gennem dem. Vi skal forstå, at dette indebærer store forandringer på grund af de nye former for uddannelsessystemer, vi har behov for i dag. Vi skal lære af den bedste praksis. Vi har derfor brug for ajourførte hårde og bløde statistiske data for at sikre, at vi benytter de mest værdifulde benchmarks, så vores systemer kan måle sig med de allerbedste.
Disse betænkninger peger også på udvikling af onlineundervisningsmaterialer. Med fare for at sige noget kontroversielt vil jeg gerne minde Dem om, at Cisco Systems og Microsoft allerede leverer onlineundervisningsmaterialer til vores skoler. Vi må sikre os, at det, de leverer, er det, vi ønsker i vores skoler. Vi har brug for mobilitet. Det er ikke blot nøglen til gennemførelsen af det europæiske indre marked, men også til en vellykket Union på det sociale, politiske og økonomiske område. Mobilitetsbetænkningen har gjort betydelige fremskridt på dette område, men hvor længe har Bologna eksisteret uden at opnå generel udbredelse?
Hvordan sikrer vi lige adgang til mobilitet for alle, når medlemsstaterne ikke har lige adgang til sprogfærdigheder? For at opnå universel mobilitet skal vi have universel adgang til sprogundervisning og -indlæring. Her som på andre områder er de nye teknologier nøglen til løsningen. Vi kan installere lige så mange computere og skabe lige så meget infrastruktur i EU, det skal være, men medmindre vi har uddannelsessystemer til at undervise folk i skolerne og sikre livslang uddannelse, kan vi ikke udnytte dette optimalt.

Sanders-ten Holte
Hr. formand, fru Reding, kære kolleger, Europa skal blive den mest dynamiske og konkurrencedygtige vidensbaserede økonomi ifølge erklæringerne fra Lissabon og Stockholm. At vi i dag holder denne kombinerede forhandling om de nye teknologier og mobiliteten inden for undervisningen, viser, at EU faktisk vil arbejde seriøst på det, og dermed understreger vi denne betydning. De tre betænkninger om eLearning af Mauro, Perry og Alavanos er glimrende betænkninger. Jeg vil derfor takke dem mange gange for det arbejde, som de har ydet. Min gruppe, ELDR, tillægger projektet eLearning og bedre uddannelse af både elever og lærere meget stor betydning. Bedre udstyr i alle undervisnings- og uddannelsesinstitutioner og indhold af høj kvalitet er alt sammen elementer, som bidrager til en højere deltagelse på arbejdsmarkedet. Det er tydeligt, at udvekslingen af bedste praksis i den forbindelse kan spille en vigtig rolle, og det kan vi fra Europas side bidrage til på en stimulerende måde. At vi ikke må begrænse os til de almindelige undervisningsinstitutioner her, siger sig selv. Der skal tilskyndes til både livslang uddannelse, også efter at man har trukket sig tilbage fra det aktive arbejdsliv, og uddannelsesmuligheder inden for de nye teknologier uden om de almindelige institutioner. Det har jeg sagt mange gange før. De socialt og fysisk tilbagestående skal inddrages, og enhver skal have garanti for, at de bestræbelser, som de gør sig, belønnes med kvalifikationer, som anerkendes overalt i Europa. Det er vigtigt for det indre marked. Selve handlingsplanen vil jeg følge nøje, og jeg opfordrer kraftigt til, at vi regelmæssigt får grundige rapporter og analyser.
Det sidste punkt, jeg vil tage op, er, at der i beretningen om undervisningens og uddannelsessystemernes fremtidige målsætninger også udførligt henvises til anvendelsen af IKT. Det vidner imidlertid om sløseri, at Kommissionen og Rådet har forsømt at forelægge rapporten for Parlamentet. Selv om det i Stockholm blev aftalt, at den åbne koordineringsmetode skulle anvendes bl.a. ved undervisning, vidner det om en stor mangel på demokrati og gennemsigtighed, hvis det skal indebære, at Rådet sender rapporterne til medlemsstaterne uden Parlamentets medindflydelse. Europa-Parlamentet med sine direkte valgte medlemmer er jo den mest oplagte instans, der skal inddrages i den åbne koordinering. Men jeg forstår, fru kommissær, at De i mellemtiden har lovet bod og bedring. Jeg vil imidlertid understrege, at min gruppe synes, at Europa-Parlamentet skal inddrages i opfølgningsrapporten, og at vi skal inddrages meget nøje.

Maes
Hr. formand, jeg vil gerne give vores ordførere en kompliment og takke dem for de mange idéer, som de har skrevet om i konkrete betænkninger, og som vi vil stemme om. Vi lever i en tid med hurtige forandringer, men det må ikke være sådan, at den ene halvdel af befolkningen eller måske et mindretal af befolkningen kan være med, og at andre ikke kan være med. Hele demokratiseringen stiller os således over for store problemer i forbindelse med den teknologi, som vi drøfter.
Min forgænger talte netop om livslang uddannelse. Jeg har læst en opfordring til at kalde det noget andet: et liv, hvor man lærer. Egentlig synes jeg, at det er smukkere. For livslang uddannelse forekommer at være en stor opgave, men et liv, hvor man lærer hver dag, pirrer vores nysgerrighed. For børn bør det være: at kunne lære, mens de leger. Også mens de leger med de materialer, som de har til rådighed, og som sørger for udvikling, adgang til information og for, at de lærer at lære. I den forbindelse gjorde en klage fra en af de mærkværdige lærere på en skole i Flandern indtryk på mig. Han klager over, at han nu har udstyret sin skole med 200 computere og har sørget for, at der er adgang til alle klasserne, men at der ingen vedtægter findes for personalet. Der findes ikke sådan noget som vedtægter for IKT-koordinatorer. Det forekom mig at være en glimrende idé at foreslå Dem det. For hvis vi kun bliver ved med at opfordre til infrastruktur og ikke til at anvende denne på den rigtige måde, ikke at sørge for, at det didaktiske materiale i det pædagogiske miljø er brugervenligt, og at det ikke virkelig hver dag stilles til rådighed og ajourføres, tjener det hele egentlig ikke noget formål. Jeg kan huske den tid, hvor der blev indført sproglaboratorier i skolerne. Det var et stort og moderne øjeblik, og alle skoler med respekt for sig selv havde et sådant sproglaboratorium. De skulle bare se, hvilket rod det er blevet, og De skal også spørge, hvor længe de har været i aktiv brug. Jeg tror således, at vi skal råde over oplysningerne: Hvor befinder vi os nu? Man siger, at der i Flandern er en computer til rådighed for hver 10 elever. Jeg ville ønske, det var rigtigt, og jeg håber, det er rigtigt, men hvad vil vi opnå, hvor vil vi hen om fem år og om 10 år? Jeg håber ikke, at der kommer en kløft mellem mennesker, som kan være med, og dem, der ikke kan være med.

Korakas
Hr. formand, undervisning og uddannelse med henblik på videnssamfundet, borgernes samfund, europæisk merværdi og lignende er udtryk med et pompøst, men tvivlsomt indhold, der går igennem de betænkninger, vi drøfter. På den måde forsøger man at tilsløre, hvad der er essensen af de reaktionære uddannelsesfjendtlige reformer af uddannelsessystemerne, som også støttes af hvidbogen.
Heldigvis har der i mange EU-lande rejst sig en bølge af protester mod denne politik. I Grækenland har de omfattende protester fra skoleelever, studerende og lærere mod denne reaktionære politik, som undergraver uddannelsen, skabt en eksplosiv situation, vigtige principper opgives, og universiteter besættes eller lukkes.
Den udbredelse af uddannelsen til de brede masser, som var tendensen i 1960'erne frem til 1980'erne, er i dag erstattet af en ny model, der passer til kapitalens aktuelle krav. Den vil have en befolkning bestående af en billig, halvt uddannet, livslang arbejdskraft og en lille elite af rigtige akademikere. Man fremmer en ny form for erhvervsuddannelse, der er underlagt det kapitalistiske markeds øjeblikkelige behov, og den videnskabelige viden og specialisering flyttes til de videregående studier, hvor der er store undervisningsgebyrer, som kun de få kan betale.
Viden erstattes af færdigheder, det vil sige skrivning, læsning, talbehandling, simpel anvendelse af en computer og desuden færdigheder, som gør, at de unge nemmere kan tilpasse sig de kapitalistiske omstruktureringer, samtidig med at de lærer at blive lydige arbejdstagere og borgere.
Der stilles krav om mere fleksible uddannelsesinstitutioner, så de hurtigere kan tilpasse sig arbejdsmarkedet. Når de bredere vidensbaserede mål og den bredere uddannelse opgives til fordel for færdigheder, som kædes sammen med beskæftigelsesegnethed, berøves navnlig børn fra arbejderbefolkningen muligheden for at erhverve sig fundamentale redskaber, så de kan fungere som tænkende og aktive borgere, der er en del af samfundets fremskridt. Storkapitalen forsøger at trænge ind på uddannelsesområdet med det egentlige formål at skabe nye indbringende forretninger. Dette fremgår af omtalen af den så berømte sammenkædning af skole og erhvervsliv.
Ikke alene protesterer de betænkninger, vi behandler, og især Perry-betænkningen, ikke imod hvidbogens retningslinjer, de koncentrerer derimod hele deres kritik om den forsinkede gennemførelse af retningslinjerne.
EU's befolkninger må kæmpe mod og annullere denne uddannelsesfjendtlige politik, de må sikre deres grundlæggende ret, nemlig en forbedret, offentlig og gratis uddannelse til alle, som er tilpasset hvert enkelt lands produktionsbehov, men også tendenser og talenter. Vi vil som medlemmer af Grækenlands Kommunistiske Parti gøre, hvad vi kan, i denne henseende.

Gutiérrez-Cortines
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne lykønske Kommissionen, kommissærerne og især fru Reding med det arbejde, de gør for at nedbryde begrænsningens og subsidiaritetsprincippets grænser med det formål at skabe fælles programmer, som går ud over denne så begrænsede verden, som uddannelsessystemet er ved at udvikle sig til.
Jeg mener, at et af de mest komplekse aspekter i Europas historie - hvor dette fænomen netop gentages - er tendensen til konvergens og til opsplitning, tendensen til at samles og til at spredes, til at opdeles i tusinde stykker. Vi befinder os i en epoke, hvor der igen er en nationalistisk proces i gang imod en naturligvis misforstået opfattelse af globaliseringen, der har tendens til at opsplitte stater og regioner. Og kulturen og uddannelsen er de store ofre, for de underkastes og begrænses af deres egen grænse. Visse programmer kan dog kun gennemføres oppefra.
Endvidere misfortolkes subsidiaritetsprincippet, og efter min mening fordærves det i høj grad af staterne og af mange regioner, der anvender det til at øge deres egen magt og - hvorfor ikke sige det ligeud - til, at statsapparatet kan udøve kontrol med tankerne og med uddannelsessystemet. Staten bør godt nok tilbyde gratis uddannelse til alle, men den bør ikke udøve absolut kontrol.
Lad os forestille os flyvemaskiner, der kun kan flyve til grænsen af en provins, en region eller et land. Inden for uddannelsesområdet forsøger vi netop at opnå, at vores kulturelle viden kun flyver indtil grænsen, og resultatet er naturligvis et ødelagt og opsplittet projekt. Derfor glæder jeg mig over og bifalder Kommissionens idé, som efter min mening bør støttes med idéer, artikler og midler. Kommissionen er det eneste overnationale organ, som kan handle på dette område. Jeg mener, at en af vores første debatter bør dreje sig om subsidiariteten, for der findes meget juridisk litteratur om subsidiaritet og ikke kun den fremherskende folkelige fortolkning.
Endvidere tror jeg ikke, at der findes et Europa, men en fælles tankegang eller i hvert fald evnen til at kommunikere. I denne forbindelse mener jeg ikke - og her glæder jeg mig ligeledes over det initiativ, der for nyligt er taget med virksomhederne - at vi kan gennemføre dette projekt uden det private initiativ. Staterne kan på grund af deres kompetencebegrænsninger ikke nå længere end deres egne grænser. Og vi ser nøjagtig det samme fænomen i regionerne: Hver region opretter sit eget intranet (og alle med stolthed!) eller sit eget egonet. På den måde bliver resultatet et produkt, som er summen af mange ting, men et hele er aldrig summen af delene. Derfor efterspørger jeg en debat om subsidiaritetsprincippet, så vi kan analysere, indtil hvilket punkt borgerne ofte fratages deres frihed. Og virksomhederne er de eneste, som med Kommissionens hjælp kan gennemføre projekter, der flyver som ørne over bjerge og har en global vision.
Jeg mener, at kun med ånden fra et konvergerende Europa og ikke et opsplittet Europa kan vi gennemføre dette program, uden at det giver anledning til talrige frustrationer. Vi bør undgå, at vi om to år taler om, hvad vi ønskede at gøre, men ikke fik lov til.

Van Brempt
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, det er ikke tilfældigt, at vi nu holder en forhandling under ét om en række meget vigtige betænkninger. Det er slet ikke tilfældigt, fordi det alt sammen har at gøre med spørgsmålet: Tager vi et nyt initiativ eller ej? Hvad drejer det sig om? Vi har i Lissabon truffet en række vigtige beslutninger med en række konkrete målsætninger. Spørgsmålet er nu, om vi også vil kunne føre disse målsætninger ud i livet. Det er det, forhandlingen i dag drejer sig om.
Lad mig på forhånd fremsætte to bemærkninger om to ting, som jeg virkelig beklager. For det første, og det er trods alt forståeligt, savner jeg her debatten om livslang uddannelse. Den kommer senere, Parlamentet vil også få medindflydelse på den, men jeg savner den, fordi begrebet livslang uddannelse er et meget vigtigt begreb, som bør være fællesnævneren for de ting, som vi drøfter her i aften. Jeg savner denne debat. Jeg savner også meget ofte forbindelsen med begrebet livslang uddannelse i en række af betænkningerne. Forståeligt på grund af tidsplanen.
Det andet punkt er i meget mindre grad forståeligt, og det kommer jeg tilbage til om lidt. Det er da mærkværdigt, at vi her fører en forhandling om undervisning, og at vi ikke nævner Bologna-erklæringen med et eneste ord overhovedet lige før topmødet i Prag. Vi har simpelthen ikke noget at skulle have sagt derom, vel?
Lad mig lige ganske kortfattet komme tilbage til en række betænkninger, som ligger foran os. Hr. Perry har med rette sagt, at hans betænkning i nogen grad vedrører fortiden og i mindre grad nutiden og fremtiden. Med rette, men vi kan da lære meget af det. Netop med henblik på fremtiden. Hr. Perry har absolut ret, når han siger, at Kommissionen ikke har nået sine målsætninger. Målsætningerne var ikke konkrete, de kunne ikke måles, der var ingen indikatorer, og hvor er denne hvidbogs europæiske merværdi? Lad os lige tænke over det. Lad os forsøge at definere, hvad en europæisk merværdi er. Vi befinder os på ny ved begyndelsen af en debat om Europas fremtid. Man taler faktisk om debatten om begrænsning af beføjelserne. I Belgien sker det meget aktivt, især lige før kongressen i Laeken. Men hvad er denne begrænsning af beføjelserne? Hvad drejer debatten sig om, når vi taler om undervisning? Den drejer sig om subsidiaritet. Men lad os definere det nøje, og lad os ikke liste udenom, det gør vi alt for ofte. I beretningen til Rådet om fremtiden for undervisning og uddannelsessystemer står der en række interessante ting. Der står en række målsætninger deri, som jeg kan støtte, men det er igen vage målsætninger, ingen indikatorer, ingen målemetoder, og så risikerer vi af og til at køre lidt fast i en endeløs parlamenteren, og det må vi absolut ikke gøre på nuværende tidspunkt ligesom i Lissabon med den debat, som vi nu fører.
Hvis det ikke lykkes os at skabe en europæisk åben koordinering med de europæiske beskæftigelsesretningslinjer som et tydeligt eksempel, tror jeg ikke, vi vil gøre nogen fremskridt. Jeg arbejdede tidligere i den flamske arbejdsministers kabinet. Her blev der arbejdet meget hårdt med de europæiske beskæftigelsesretningslinjer. Jeg ville gerne have, at undervisningsministrenes nærmeste medarbejdere i alle medlemsstaterne arbejdede hårdt på en række konkrete målsætninger for også at omsætte disse i politik. Så kunne vi skabe et virkeligt europæisk undervisningsområde.
Jeg kommer tilbage til Bologna. Det er frygtelig pinligt. Det sker sjældent eller aldrig, at jeg som medlem af Europa-Parlamentet må stå til regnskab for EU's undervisningspolitik, bortset fra når det gælder Bologna. Jeg har fået breve, og jeg har fået e-mails, i massevis. Er jeg så nødt til at sige, at jeg beklager, og at det var en mellemstatslig metode, som Europa-Parlamentet ikke har noget at skulle have sagt om? Jeg anmoder Dem kraftigt, fru kommissær, om at trække denne sag til Dem og til os, for Bologna-erklæringen handler ikke blot om en række konkrete målsætninger, men også om demokratiseringen af undervisningen og livslang uddannelse. Hvis vi ikke kan foretage denne sammenkobling, tror jeg, at vi går glip af en chance.

Wyn
Hr. formand, jeg bifalder dokumentet om eLearning-initiativet og lykønsker ordføreren med dets indhold. eLearning får stadig større betydning. Indtil nu er det måske ikke blevet tillagt så stor vægt i forbindelse med uddannelse, men det bliver stadig mere åbenbart, at vores børns fremtid er en digital fremtid. Forberedelse til brug af informations- og kommunikationsteknologi bliver derfor stadig vigtigere.
Uddannelse af lærere på dette område har topprioritet, og det støtter jeg fuldt ud. Men jeg er bange for, at når først lærerne vender tilbage til deres respektive skoler, finder de ud af, at der står meget få informations- og kommunikationsteknologiske faciliteter til deres rådighed. Ofte finder de ud af, at de ikke har mulighed for at kommunikere den viden, de har opnået på kurser, til børnene og udnytte informations- og kommunikationsteknologien i klasserne på grund af manglende ressourcer. Uden de nødvendige redskaber til at nå målene for eLearning kan vi ikke nå de mål, der blev fastsat på topmødet i Lissabon. Kommissionen har ingen direkte jurisdiktion over uddannelsesområdet i medlemsstaterne, så hvordan vil den sikre, at disse mål opfyldes, og at medlemsstaterne sørger for, at skolerne har det nødvendige udstyr til at realisere disse mål?
Et andet problem er, at teknologien udvikler sig så hurtigt, at det er nødvendigt at udskifte computerudstyret med få års mellemrum. Det er og bliver et yderligere problem for skolerne, som har meget stramme budgetter. Det er lige så vigtigt at gøre undervisning og uddannelse i informationssamfundet tilgængelig for alle livet igennem, så de kan realisere deres jobmuligheder og samtidig opnå personlig udvikling. Det er vigtigt og afspejler tendensen og nedgangen inden for den tunge industri til fordel for serviceerhvervene, som er stærkt afhængige af medarbejdere med godt kendskab til computere. Lad os gøre noget for at hale ind på USA. Lad os skabe et eEuropa, som er tilgængeligt for alle.

Karas
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, det glæder mig, at vi kan diskutere så mange betænkninger samtidig, fordi det understreger, hvordan alle de berørte spørgsmål er forbundet med hinanden, når det handler om uddannelsespolitik og vores liv. De forskellige uddannelsespolitiske skuffer kan ikke skilles ad, på samme måde som genstandene ikke bare kan inddeles i forskellige læseplaner, og enhver forsvarer sit eget område bedst. Efter min mening viser denne debat det virkelig godt. Jeg befinder mig i dag i en behagelig situation, fordi skolenettet i mit land, i Østrig, hvad eLearning og de nye medier angår, ligger i toppen. 61% af skolerne - det vil sige 3.860 skoler - i mit land er tilsluttet internettet, alle videregående skoler - ca. 1.000. 1.090 har allerede en præsentation af sig selv på internettet. Alle universiteter er forbundet med hinanden via det akademiske computernet og dermed også i det europæiske højhastighedsforskningsnet TEN-155.
Jeg glæder mig over det, men siger samtidig, at det ikke er gjort med det. Det er en rigtig, en vigtig udvikling, vi har indledt, men det er nødvendigt med yderligere skridt, og det glæder mig derfor meget, at Kommissionen og det svenske formandskab har startet European School Net, initiativet E-scola. Først i sidste uge viste man, hvordan computere og internettet rent faktisk bliver benyttet i undervisningen for at forbedre kvaliteten af undervisningen og skabe nye indlæringsmuligheder, og det med det formål fremover at benytte de kombinerede undervisnings- og indlæringsmaterialer og eksempler fra praksis og fortsat stille dem til rådighed.
Fru kommissær, jeg vil gerne takke Dem for Deres iver i denne sag. Vi er sammen på rette vej. Målet er velkendt, men der er stadig mange skridt, der skal tages. Det leder mig frem til nogle diskussionspunkter. For det første er der subsidiaritetsbegrebet. Jeg er en glødende forkæmper for subsidiaritetsprincippet og kommer fra et land med en meget udpræget føderalisme. Jeg opfordrer dog også alle medlemsstater til ikke at bruge subsidiaritetsprincippet som undskyldning for - hvilket ofte sker - ikke at tage de nødvendige europæiseringsskridt. Subsidiaritet i denne forbindelse betyder for mig gennemførelse tæt på borgerne, hensyntagen til de nødvendige krav regionalt og individuelt samt løsning af nødvendige fælles europæiske opgaver for at møde den globale udfordring og påtage os ansvaret for vores unge.
Det næste punkt er uddannelse - det kan man også se på dette eksempel - som ikke er noget formål i sig selv. Uddannelse lige fra skolen over livslang uddannelse til vejledning i det nye livsafsnit er derimod en forudsætning for, at vi overhovedet kan realisere vores mål om at blive et vidensbaseret samfund i verden, nr. 1. Uddannelsespolitik er derfor nøglen til økonomipolitisk succes. Uddannelsespolitik er en forudsætning for, at dagens unge overhovedet kan klare sig på morgendagens arbejdsmarked, og vi kan opfylde vores rolle som Europa i den globale konkurrence.
Derfor vil jeg gerne sige til hr. Korakas, der mener, at der allerede er protester mod disse mål: Vi skal som politikere gøre alt for at sige til folk, at denne udvikling finder sted, og vi skal forberede os på den.
Derfor vil jeg gerne fremføre tre punkter til sidst: For det første, det ville fru Martens sige, handler det ikke kun om at have computere. Det handler også om det etiske spørgsmål "Hvordan bruger man det, man kan få adgang til via computeren?". Det etiske spørgsmål om udbyttet af det er ud over håndteringen af det en vigtig uddannelsespolitisk opgave. Vi må også sørge for, at der ikke udvikles nyt socialt sprængstof mellem dem, der forstår sig på området, og dem, der ikke forstår sig på området. Det kan blive den nye klassekamp, hvis undervisningen ikke griber ind på en socialt retfærdig måde. Jeg kræver derfor også, at industrien påtager sig et fadderskab over for skolerne, således at alle kan opfylde det nødvendige i at have en computer.
Det næste punkt er livslang uddannelse. Jeg beder om, at man gør alt for ikke at glemme de ældre i uddannelsen, for kun på den måde kan vi nå de europæiske mål om at klare den globale konkurrence, få en vellykket udvidelse og ikke antænde nyt socialt sprængstof.

Iivari
Hr. formand, fru kommissær, man vil i løbet af 10 år gøre EU til verdens mest konkurrencedygtige økonomi på en måde, som ikke lader nogen i stikken. Vi ønsker at udvikle Europa på en sådan måde, at alle mennesker føler, at de er med. Derfor er det naturligt, at betydningen af uddannelse vokser kraftigt i Unionens strategi. Selv ikke en god socialpolitik forhindrer udstødelse, hvis ikke man sørger for lige rettigheder i forbindelse med og høj kvalitet af uddannelse.
Satsningen på uddannelse og på adgangen til denne betyder, at de eksisterende menneskelige ressourcer kommer effektivt i anvendelse. Så er der ikke kun tale om som sådan at finde de nødvendige evner og opmuntre dem, men lige så nødvendigt er det at sørge for at undervise enhver i grundlæggende viden og færdigheder. Samtidig burde uddannelse hjælpe unge og også voksne til at finde styrke og opleve succes.
Undervisningsministrene i EU vedtog i februar en rapport om de konkrete mål for medlemslandenes undervisningssystemer. Man har planer om at fortsætte arbejdet. Det er planlagt at fremlægge en opfølgende rapport om sagen på Det Europæiske Råds møde i foråret 2002.
I Kulturudvalget glæder vi os over denne udvikling. Udvalget har allerede længe betonet vigtigheden af en europæisk uddannelsesdebat. Vi beklager dog, at Parlamentet er blevet tilsidesat i det hidtidige forberedende arbejde. Det er slet ikke et spørgsmål om prestige, men om underudnyttelse af de eksisterende ressourcer. Jeg er overbevist om, at hvis man koblede Parlamentet med på opstillingen af uddannelsesmål, ville det bibringe den et vigtigt europæisk aspekt.
Selv om uddannelse hører under nærhedsprincippets område, må man i de forskellige landes uddannelsespolitik til at tage mere hensyn til ikke bare en forbedring af konkurrenceevnen, men også individuelle synspunkter. Den europæiske uddannelsespolitik må udvikles således, at den fremmer borgernes mobilitet og den indbyrdes kommunikation.

Zorba
Hr. formand, jeg mener, der er sket en tilsidesættelse af det indlysende ved de procedurer, der er fulgt i forbindelse med fremtidsmålene for uddannelsessystemerne, men også i forbindelse med et tidligere spørgsmål, nemlig kvaliteten af skoleuddannelsen, baseret på indikatorer.
Det indlysende er den store interesse, som Uddannelses- og Kulturudvalget udviser for disse spørgsmål, der spiller en central rolle for det næste årti og for Europas fremtid.
Som bekendt følger Europa-Parlamentet nøje samtlige Kommissionens initiativer og aktiviteter, hvad enten de hedder eLearning, studerendes mobilitet, sprogbeherskelse eller uddannelsessystemers kvalitet. Vi tror, at den åbne koordineringsmetode, som blev foreslået i Lissabon, vil være med til at fremme mange nye idéer på en mere fleksibel måde, idéer som er nødvendige for at forbedre uddannelsen på det europæiske område, ligesom den vil fremme bedste praksis. Det bør dog være et ufravigeligt krav, at denne koordinering går via Europa-Parlamentets procedurer, så der opnås større konsensus og gennemsigtighed, og så de, der har stærke indvendinger og betragter den åbne koordineringsmetode som et brud på reglerne, ikke bliver bekræftet.

Crowley
Hr. formand, uddannelse spiller en enorm rolle i Europa i dag. Livslang uddannelse er især noget, der betyder stadig mere for folks hverdag, hvad enten det gælder jobmuligheder eller brug af kontantautomater eller at være nødt til at gå på nettet for at få adgang til bankydelser eller andet, fordi der lukkes for lokale offentlige ydelser i en tid, der er præget af konkurrence og liberalisering.
Derfor er det vigtigt, at Europa-Parlamentet nu, hvor vi taler om uddannelse, sikrer sig, at den dækker det hele. Vi skal selvfølgelig tage hensyn til dem, der i øjeblikket befinder sig i det formelle uddannelsessystem, og det er meget vigtigt, at vi forbedrer Erasmus- og Escola-programmerne og lignende programmer. Men vi må ikke glemme, at der er risiko for, at vi skaber en ny klasse af teknologiske analfabeter, som ikke får adgang til denne nye, vidunderlige informationslandevej og det informationssamfund, som vi er ved at skabe.
Så i de næste 10 år skal vi - som min kollega sagde - fokusere på at sikre, at de midaldrende får redskaber til at opnå viden, information og uddannelse, så de kan begå sig i den nye verden, som er ved at opstå. Jeg støtter de fremlagte betænkninger. Jeg ved, at kommissæren vil være meget nyskabende og fremkomme med nye idéer til eLearning og uddannelse.

Reding
Hr. formand, der er blevet sagt meget, og der er blevet sagt meget rigtigt. Jeg ville ønske, at der havde været mange ministre til stede, så de kunne høre, hvad Parlamentet har at sige om emner som det europæiske overskud eller respekten for nærhedsprincippet, alt imens man fører europæisk politik. Jeg mener, at det ville have været godt, om ministrene med egne ører hørte det, de folkevalgte har at sige.
Jeg vil først og fremmest takke hr. Perry for hans betænkning om hvidbogen. Hvidbogen går tilbage til 1995. Det er lang tid siden! Fordi revolutionen, hvis der har været en, kære ordfører, fandt sted sidste år eller i løbet af de seneste 12-15 måneder - faktisk siden mødet i Lissabon. Og siden 1995 har især Europa-Parlamentet fremsat idéer. Her giver jeg Doris Pack ret. Initiativtageren til hele denne politik har kort og godt været Europa-Parlamentet, hvis idéer i hvert fald delvis er blevet ført ud i livet.
Hvad angår anerkendelse af kompetencer, ved jeg godt, at der stadig er meget at gøre, men overordnet begynder de enkelte værdier at fungere.
Hvad angår mobiliteten, ved jeg godt, at vi i praksis endnu ikke er nået ret langt, men vi har afgørelsen fra Nice om mobilitet. Vi har noget konkret i hånden nu, hvilket er meget bedre end de store tanker, som vi fremkom med for fem, seks eller syv år siden.
Hvad angår sprogkendskab, går det fremad i medlemsstaterne takket være det europæiske sprogår, som alle diskuterer, kommunalrådene, forældrene og lærerne selv. Der er en stærk bevægelse på dette område. Så man kan håbe på, at denne bevægelse også vil slå igennem i den daglige undervisning.
Hvad angår investering i uddannelse, overlader jeg det til nærhedsprincippet, og jeg deler ærgrelsen hos de medlemmer, der siger, at de smukke ord burde følges af budgetmidler. Men der er ingen tvivl om, at størstedelen af disse idéer fra 1995 i dag er ved at blive realiseret, og at vi råder over midler til at fremme disse idéer. Så jeg er ikke så pessimistisk som mange af medlemmerne på dette område, fordi jeg har set og følt, at situationen har udviklet sig siden Lissabon. Det er en grundlæggende ændring, der selvfølgelig sker for langsomt, men i det mindste sker der noget, og det er allerede et stort skridt fremad.
Hvad angår livslang uddannelse, skete der i 1996 de første tiltag på området. Jeg har fremsat et memorandum om det, fru Maes kalder et liv, hvor man lærer hver dag. Det ville være fantastisk at kunne gennemføre det, men det er ikke Kommissionen, der skal gennemføre den livslange uddannelse i vores medlemsstater og regioner. Den kan opmuntre til det, den kan fremskynde det og komme med idéer, men gennemførelsen er forbeholdt vores undervisningsministre samt fagforeninger og arbejdsmarkedets parter. Der skal udarbejdes et helt nyt uformelt uddannelsessystem i størstedelen af medlemsstaterne. Og jeg tror, kære kolleger, at om 10 år vil vi stadig tale om livslang uddannelse, og vi vil sikkert gøre små fremskridt, men det vil ikke lykkes os at finde en definitiv løsning på problemerne.
Hvad angår informationsteknologierne, vil jeg senere vende tilbage til detaljerne i dette emne, men også her er der sket utroligt meget fra fremhævelsen af en problematik, til man blev klar over, at der var behov for noget konkret. Se blot Netdays Europe eller E-scolas. Selvfølgelig er i øjeblikket kun 1.000 e-scolas. Der er behov for 5.000, 10.000, 100.000, det ved jeg godt. Men disse 1.000 skoler er en erfaring på området. Jeg ville gerne sige tak ikke kun til Parlamentet, der sørger for, at tingene skrider frem, men også til alle de mennesker, der arbejder på området med stor idealisme og ofte alene og med meget lidt midler, og som lægger hele deres hjerte i det, fordi de tror på fremskridtet. De er fantastiske, og jeg tror, at man må sige tak til alle dem, der på dette område hjælper os med at føre vores idéer ud i praksis. Handlingsplanen om eLearning bidrager også til at vurdere situationen. Desuden er vi midt i det europæiske sprogår. Jeg har allerede sagt det, og jeg gentager, at man ud over sit modersmål bør lære sine naboers sprog. De, som intet gør, begynder at få dårlig samvittighed. Det er da en begyndelse! Lad os blive ved med at puste til denne dårlige samvittighed.
Visse kolleger har talt om nærhedsprincippet. For mig er nærhedsprincippet meget klart. Jeg respekterer det, men jeg ønsker at skabe en europæisk merværdi, et netværk, udveksling af informationer og spredning af god praksis.
Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed, kære kolleger, på undersøgelser af undervisningskvaliteten i folkeskolen og gymnasiet. Det er en revolution! Havde De forestillet Dem i 1995, at ministrene kunne blive enige om, at udlændinge kunne komme på besøg for at se, hvor langt De er på undervisningsområdet? Nej! I dag er det en realitet. Systemet er endnu ikke perfekt, men sammenligningerne gør det muligt for ministrene at opdage, hvor deres stærke og svage sider er, og de kan bestræbe sig på at arbejde med de svage sider.
Hvad angår finansielle dispositioner, fastsættes der ingen finansielle dispositioner i hvidbogen. På trods af dette har vi udarbejdet et imponerende antal pilotprojekter, som vi har finansieret, og som ofte har ligget til grund for reformer på området. Gennem de seneste år har Kommissionen ønsket at spille og har spillet en rolle som idéudvikler og primus motor. Jeg vil i denne sammenhæng nævne de pilotprojekter, der vedrører second chance-skolerne eller den europæiske volontørtjeneste.
Hvad angår second chance-skolerne, var jeg tvivlende. Jeg undersøgte området og blev overvældet. Formålet med skolerne er ikke at erstatte den nationale uddannelse, men at løse sociale problemer, og der foreligger glimrende resultater. Personalet er meget engageret, underviserne tror på deres opgaver, og de redder de unge. Det er virkelig fantastisk. Projektet har for nylig gennemgået en omhyggelig evaluering, hr. Perry, der vil blive forelagt Parlamentet. Denne evaluering bekræfter pilotprojektets og de 13 skolers store succes. Dumpeprocenten er kun 6%, mens den i lignende institutioner og initiativer normalt ligger mellem 30% og 50%. Så som De kan se, er der virkelig sket fremskridt, og det er under alle omstændigheder mit ønske, at dette system, der har bevist sit værd, gennemføres i et større antal medlemsstater.
De målsætninger, der fremgår af hvidbogen, blev gentaget i Luxembourg-processen, Cardiff-processen og i den sociale agenda. Som De ved, deltager uddannelsesministrene fremover i debatten om sociale spørgsmål på samme niveau som ministrene for sociale anliggender og ØKOFIN-Rådet. Det drejer sig om et meget stort fremskridt, der ikke har haft nogen afsmitning for nylig, men det at være til stede og bidrage er vigtigt. Uddannelsesministrenes synspunkt fremgår af de krav, der blev fremsat for Det Europæiske Råd.
Imidlertid er det op til os, kære kolleger, at fastsætte nye prioriteter, at iværksætte flerårige programmer, at åbne nye debatter, at iværksætte nye udfordringer. Jeg tror, vi er på rette vej, og vi har grund til at være positive og optimistiske.
Dette må ikke få os til at tænke, at vi nu har opnået alt. For det er overhovedet ikke tilfældet. Vi står over for at skulle sætte maskinen i gang og realisere fremskridtene. I 1995 var der kun store idéer, men ingen konkrete aktioner på området. I øjeblikket gør vi fremskridt.
Jeg vil gerne sige et par ting om Bologne. På det første møde i Rådet (uddannelse), som jeg deltog i, konstaterede jeg, at Bologne udelukkende var genstand for en international procedure. Jeg opnåede, at man integrerer den inden for fællesskabsrammerne ved at medtage Kommissionen i processen samtidig med trojkaen.
Inden for rammerne af det svenske formandskab indrømmer jeg, at øjeblikket er kommet til at gøre nye fremskridt, og jeg er overbevist om, at ministerkonferencen i Prag vil gøre dette muligt. Jeg har allerede taget kontakt til det belgiske formandskab - for også her er en opfølgning - for at fortsætte i denne retning. Vi afventer nu ministerkonferencen i Prag, og dernæst vil det belgiske formandskab bære faklen videre.
Kære kolleger, jeg kan forestille mig, at Europa-Parlamentet vil forberede en initiativbetænkning efter Prag f.eks. Man skal ikke altid afvente, at Kommissionen udarbejder en rapport, før man reagerer. Parlamentet har selv initiativret. Brug den, så man hører Deres stemme!
Med hensyn til betænkningen om eLearning af Alavanos og Mauro vil jeg takke Parlamentet, ordførerne og udvalgene - mange har bidraget til samarbejdet - for den støtte, jeg har fået fra starten. Hr. Alavanos og hr. Mauro har udført et bemærkelsesværdigt arbejde - både hr. Alavanos og hr. Mauro. Dette er af største vigtighed, for også her har denne proces hjulpet os i afgørende øjeblikke i forbindelse med udformningen af konceptet eLearning umiddelbart efter Lissabon, samt af handlingsprogrammet eLearning umiddelbart efter det seneste møde i Rådet.
Jeg vil gerne gentage de tre grundlæggende meddelelser, som ikke bare er fremsat af ordførerne, men ligeledes diskuteret af Parlamentet.
Det første princip vedrører adgang for alle. Som De ved, medførte planen eLearning umiddelbart efter topmødet i Lissabon forskellige initiativer i nogle medlemslande til fordel for opstillingen af computere i klasseværelserne.
Men en computer i et klasseværelse er ikke et mål i sig selv. En computer er kun en maskine, et værktøj. En computer skal kunne bruges. Dens tilstedeværelse er ikke ensbetydende med, at man kan anvende den. Man kan således efter min mening ikke adskille værktøjet og det menneske, der bruger det. Kort sagt, ja til at skolerne udstyres, men også ja til telematiske centre i vores kommuner. For det er ikke kun dem, der går i skole, der skal deltage i vores informationssamfund. Det er også dem, der har forladt skolen.
Hvad angår udveksling af videnskabelige oplysninger, er både forbedring af de tjenester, der leveres af bibliotekerne, oprettelse af et tilgængeligt europæisk undervisningsnet og specifikke tjenester meget vigtige aktioner i bekæmpelsen af social udelukkelse. Og der vil opstå social udelukkelse, hvis man for at leve op til statistikkerne stiller sig tilfreds med at installere computere uden at give underviserne en hensigtsmæssig uddannelse. Jeg er meget opmærksom på betænkningen om kvinder og den særlige uddannelse, der er nødvendig med henblik på at ændre kvindernes tilgang til de nye teknologier. Det tror jeg, man skal tage i betragtning.
Vi må også uddanne vores undervisere. Det har vi diskuteret meget de seneste uger. Underviserne er nøglen til succesfuld eLearning. Imidlertid er størstedelen af dem ikke i stand til at bruge computerne, til at sørge for, at disse computere, dette software, dette indhold bliver en pædagogisk hjælp. Det er vigtigt, at det indskærpes, at man kan undervise anderledes med de nye teknologier. Jeg vil gerne i denne forbindelse citere en udtalelse, som har givet genlyd, fra hr. Rocard, der er ordfører for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, om, at man skal fortsætte med en radikal omstrukturering af undervisningen, lokalerne, timerne og indholdet.
Vi står over for en ny verden, og vi er ikke mange, der gør os klart, hvad dette betyder. For jeg vil gerne sige her, at realiseringen af denne nye verden ikke blot sker gennem en indsats fra de offentlige tjenester, men også gennem en ansvarliggørelse af industrien. Det er grunden til, at jeg i sidste uge organiserede det første topmøde om eLearning i Bruxelles med den private og offentlige sektor. Dette topmøde forløb fantastisk, for det var en ekstraordinær meningsudveksling, og man tog både ansvarliggørelsen af den private sektor og virksomhederne og den viden, der findes i denne forbindelse, i betragtning. Det ideelle ville naturligvis være en symbiose mellem de to ting. Hvis de politiske beslutninger skal træffes af ansvarlige politikere, kan gennemførelsen heraf meget let ske gennem en symbiose mellem den private sektors viden og den offentlige sektors pædagogiske viden. Samlet kan denne viden være meget effektiv. Idéen er nu sat på skinner, og jeg håber, at den bliver fulgt op af konkrete handlinger på området.
Med disse ord går jeg over til et andet emne. Ja, Europa viser vejen, men disse teorier bliver ikke omsat til praksis i et elfenbenstårn i Bruxelles. Det bliver de i vores regioner, byer og landsbyer. Den metode, der skal følges, er bottom up-metoden. Med andre ord skal de politiske beslutninger træffes et sted, men de skal ikke gennemføres fra oven. De skal gennemføres ude i landene. Ethvert bidrag til gennemførelsen af konkrete projekter i landene er velkomment.
Som De ser, kære kolleger, står vi ved begyndelsen af et stort eventyr. Det bevæger sig i alle retninger og nogle gange ikke i den rigtige retning. Men man kan også lære af det. Jeg er nogle gange blevet anmodet om noget mere konkret, men der findes allerede meget konkret på området, og det går ikke kun et år tilbage. For har de konkrete aktioner, der er iværksat inden for rammerne af Sokrates- og Leonardo-programmet, ikke genereret masser af elementer, som man i dag finder i uddannelsessystemerne? Der var de programmer, De ønskede, og i forbindelse med hvilke De sammen med Kommissionen krævede og fik en seriøs finansiering, og som på trods af alle de administrative problemer, som De regelmæssigt rapporterer om, er positive.
Vi har altså, kære kolleger, i allerede mange år set rigtigt. Sammen går vi i den rigtige retning, vi går fremad med kæmpeskridt og meget hurtigere, end vi nogensinde havde vovet at tro på for to eller tre år siden. Der er små problemer her og der. Lad os kaste os over dem i fællesskab, men med optimisme, for tingene bliver virkelig bedre.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forsædet har med tilfredshed bemærket, fru kommissær, at De ofte tiltaler medlemmerne som "kære kolleger", hvilket er et tegn på nostalgi fra dengang for nylig, hvor De selv var parlamentsmedlem. Selv om jeg ikke var her i foregående valgperiode, er det mit indtryk, at denne nostalgiske følelse er gensidig, og at medlemmerne også savner Deres fremragende bidrag, da De sad i Parlamentet.
Mine damer og herrer, forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Som afslutning på forhandlingen har jeg den fornøjelse at meddele, at forsædet har modtaget beslutningsforslag B5-0341/2001 fra Kulturudvalget. Afstemning herom finder sted onsdag kl. 11.30.
(Mødet hævet kl. 20.43)

