Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Posselt
Fru formand, vi har i dag i protokollen et bilag, af hvilket det fremgår, at formandskabet for delegationer til de blandede udvalg med de associerede lande allerede er valgt. Hvis De læser forretningsordenen, vil De imidlertid konstatere, at der står i artikel 170, stk. 6, at konstitueringen af de blandede udvalg - det er noget andet end de interparlamentariske delegationer - at konstitueringen af de blandede udvalg med de associerede lande skal foregå under samme betingelser som konstitueringen af udvalgene. Det har vi hidtil også praktiseret sådan. Det vil sige, at der skal finde valg sted som i udvalgene. At der foreligger aftaler grupperne imellem, det er en anden sag. Altså: Når det handler om de interparlamentariske delegationer, træffer plenarforsamlingen afgørelserne, men når det handler om de blandede udvalg med de associerede lande, er artikel 170, stk. 6, efter min mening gældende. Det vil jeg gerne påpege.
Så er der et andet punkt, jeg gerne vil påtale. Fristen for fremsættelse af forslag var i går kl. 10. Forslagene, altså de forslag, som vi har stemt om, fik vi dog først i går efter kl. 10, hvorfor jeg må opfatte hele afstemningen som betænkelig. Jeg vil gerne bede Dem undersøge begge punkter og informere mig på næste møde.

Formanden
Kære kollega, jeg vil underrette formanden om det første punkt, og hun vil så tale med gruppeformændene i Formandskonferencen. Med hensyn til det andet punkt oplyser Parlamentets tjeneste mig om, at De ved omdelingen af protokollen for det foregående møde fik alle dokumenter. Under alle omstændigheder vil vi tage Deres bemærkninger til efterretning.

Rübig
Fru formand, jeg vil gerne bede om, at resultaterne fra afstemningerne bliver stående på skærmen i mindst 10 sekunder, så man fremover kan notere dem. Vi har fået et nyt afstemningsanlæg, og måske kan det programmeres således, at resultaterne vises i mindst 10 sekunder.

Formanden
Det vil blive taget til efterretning, kære kollega. Jeg tror, mange deler Deres bekymring. Det er vigtigt, at man kender resultaterne af samtlige afstemninger.

Langen
Fru formand, jeg har et spørgsmål til protokollen fra onsdag, nærmere betegnet til bilag III, der først blev omdelt i går eftermiddags, og som indeholder forslagene til udnævnelse af formænd for de interparlamentariske delegationer. Jeg vil gerne vide, om den trykfejl, der jo har bindende virkning, er blevet rettet i mellemtiden. Der stod jo, at hr. Sumberg fra PPE-gruppen var blevet næstformand for to af disse delegationer, nemlig for Japan og Kina. Det korrekte er, at hr. Jarzembowski er blevet næstformand for Japan-delegationen. Er det blevet rettet, og har det bindende virkning?

Formanden
Denne rettelse er foretaget, kære kollega, og alt er i skønneste orden.

Valdivielso de Cué
Fru formand, jeg vil referere til den kommentar, som formanden, fru Fontaine, fremkom med i går, om forbud mod brug af mobiltelefoner i mødesalen, for der er efter min mening ikke noget, der er vigtigere i Parlamentet end at tale og kommunikere med hinanden, men under forhandlingerne ikke via eksterne medier som mobiltelefoner med ringelyde og de forstyrrelser, som det medfører.
Jeg anmoder om, at der træffes foranstaltninger, men virkelige foranstaltninger, og at der om nødvendigt pålægges straffe, som det er tilfældet, hvis man ikke stemmer. Den, der forstyrrer taletiden i mødesalen, skal straffes eller formenes adgang eller fratages mobiltelefonen. Jeg anmoder om, at der træffes effektive foranstaltninger.
Bifald

Formanden
Kære kollega, jeg skal sørge for at underrette formanden om dette, men det forekommer mig, at det første skridt må være at appellere til kollegernes almindelige høflighed og sunde fornuft. Jeg er overbevist om, at alle med tiden vil lære at respektere hinanden. Under alle omstændigheder håber jeg ikke, at det bliver nødvendigt med sanktioner. Vi vil diskutere dette i Præsidiet, således at der findes en løsning på problemet.

Friedrich
Fru formand, jeg vil gerne starte med at gøre opmærksom på, at netop den tyske oversættelse tilsyneladende ikke har fungeret. Jeg har dog endnu en bemærkning: Er De bevidst om betydningen af hr. Posselts redegørelse? Hvis det, hr. Posselt her har påtalt, er rigtigt, har vi ingen forskriftsmæssigt valgte formænd og næstformænd i delegationerne. Det er overordentlig graverende, og det skal derfor behandles omgående. Jeg beder Dem derfor om, at Præsidiet ordner og behandler dette hurtigst muligt, for sådan, som det forholder sig nu, går vi på sommerferie med en fuldstændig uafklaret situation med hensyn til delegationerne, og det må ikke ske i Europa-Parlamentet!
Bifald

Formanden
Kære kollega, jeg har heldigvis - med hensyn til det første punkt - fået oplyst, at den tyske oversættelse skulle fungere igen, og dette er jeg meget lettet over. Hvad angår det andet punkt mener jeg, at De har ret. Vi vil viderebringe Deres og kollegernes bemærkninger til formanden. Eftersom De er medlem af Præsidiet ved jeg, at De også vil sørge for at meddele det.

Provan
Fru formand, det er blevet noget af en tradition her i Parlamentet, at medlemmer rejser sig for at sige, at deres navn ikke figurerer på deltagerlisten for den foregående dag. Af en eller anden grund figurerer mit navn ikke på listen for i går. Måske ville det være et bedre system, hvis man blot kunne gå op til hovedskranken et sted og over for personalet dér gøre opmærksom på, at ens navn ikke var på listen frem for at rejse sig og informere hele Parlamentet.

Formanden
Kære kollega, det skal blive rettet. I øvrigt har De hermed givet vores nye kolleger mulighed for at finde ud af, at dette er en mulighed - at den procedure, De nævner, allerede er mulig for vores kolleger - hvilket vil lette møderne og betyde, at det ikke længere er nødvendigt for medlemmerne at gøre opmærksom på denne forglemmelse verbalt.

Vander Taelen
Fru formand, i morges hørte jeg med stor interesse i den belgiske radio de vigtigste konklusioner i den anden beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe. Jeg mener, at det er meget beklageligt, at beretningen i dette høje kommunikationstempel hurtigere finder frem til pressen, endog i et fjernt land som Belgien, end til parlamentets medlemmer. Hr. Staes forespurgte om dette i går. Jeg har forstået, at det er lykkedes ham at få fat i beretningen, hvilket jeg lykønsker ham med, men jeg havde dog i det mindste forventet, at alle medlemmer ville få beretningen udleveret.

Formanden
Kære kollega, beretningen skulle være omdelt til alle medlemmerne. Måske burde De kontakte omdelingstjenesten. Det er i hvert fald det, jeg har fået oplyst, og jeg skal sørge for, at det bliver bekræftet, og at alle rent faktisk får adgang til rapporten. Men som De ved, lykkes det desværre sommetider medierne at få fat i informationerne, inden de er offentliggjort. Dette giver anledning til stor debat i vores samfund.

Maij-Weggen
Fru formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen om tilstedeværelsen af kommissæren, hvilket han ikke må tage personligt. Vi skal senere behandle emnet »Konkurrenceklausuler inden for fodbold«. Det er formiddagens emne. Det vedrører kommissæren for konkurrenceforhold, hr. Van Miert. Vi har gentagne gange været vidne til, at der møder kommissærer op, der ikke er ansvarlige for det emne, der står på dagsordenen. Jeg henstiller til præsidiet, at det træffer aftale med kommissionsformand Prodi om, at når der sættes bestemte emner på dagsordenen, at det så også er de ansvarlige kommissærer, der giver møde. Det må hr. Kinnock ikke tage personligt, for han holder måske meget af fodbold, og jeg ved, at han er en dygtig kommissær, men jeg mener, at dette punkt er for vigtigt til, at det nye parlament på ny skal konfronteres med det. De ansvarlige kommissærer bør være til stede, når deres fagområder behandles.
Bifald

Formanden
Kære kollega, De ved, at i den nye Kommission har hr. Prodi udnævnt en kommissær med ansvar for forbindelsen til Parlamentet. Det vil være vigtigt, at vi oplyser hr. Prodi og denne nye kommissær om Deres forslag om at modtage kommissærer, der kan svare meget detaljeret på de emner, de beskæftiger sig med. Når dette er sagt, ved jeg, at Kommissionen er et kollektivt organ, og at hr. Kinnock sikkert har samlet alle de nødvendige informationer med henblik på at besvare vores spørgsmål her til morgen, og det takker jeg ham for.
Protokollen godkendtes

Bøde til det franske fodboldforbund
Formand
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens erklæring om en bøde til det franske fodboldforbund som følge af en overtrædelse af den europæiske konkurrencelovgivning.

Kinnock, Neil
Jeg vil gerne indlede med at reagere på fru Maij-Weggens ord. Det er så ganske rigtigt - det, hun siger. Jeg ved, at dette ligger hende meget stærkt på sinde, og at hun ikke er ene om dette.
Mens jeg naturligvis ikke kan forpligte min kollega, fru Loyola de Palacio, der ganske belejligt er medlem af Parlamentet på dette tidspunkt, over for hendes fremtidige politik og tilgang her i Parlamentet, er der flere, der mener, at tiden er inde til yderligere drøftelser mellem Kommissionen og Parlamentet om nogle af de procedurer og hævdvundne regler, der råder her i Parlamentet, der tydeligvis mødes mere end ét sted, såvel som om kollegiets procedurer og hævdvundne regler. Jeg håber, at der kan komme gang i denne drøftelse snarest muligt, for der kan forekomme udviklinger, der vil være til gensidig fordel, og som rent faktisk vil fremme ansvarligheden og gennemsigtigheden i Unionens tjeneste.
Til det spørgsmål, der er forelagt Parlamentet, vil jeg gerne komme med følgende udtalelse på Kommissionens vegne. I denne uge afsagde Kommissionen en formel retlig afgørelse mod de lokale arrangører af sidste års fodboldverdensmesterskabsturnering i Frankrig. Arrangørerne var CFO. Beslutningen var foranlediget af denne organisations anvendelse af forskelsbehandling i forbindelse med dens salg af billetter til kampene.
Som medlemmerne vil erindre, begunstigede det system, der anvendtes af CFO i 1996 og 1997, forbrugere, der kunne angive en adresse i Frankrig. Det udgjorde efter Kommissionens opfattelse et misbrug af organisationens dominerende markedsstilling, hvilket er i modstrid med artikel 82 i traktaten. Dette var den første sag i Fællesskabets historie, hvor artikel 82 i traktaten blev bragt i anvendelse for at straffe en forskelsbehandling, der skader forbrugernes interesser uden at have nogen betydelig indvirkning på markedet. Kommissionen baserede derfor sin beslutning på, at der ikke forelå nogen tidligere kommissionsbeslutninger eller afgørelser fra Domstolen, der kunne vejlede CFO i dens billetpolitik. Derudover stod det klart, at de billetordninger, som CFO anvendte i 1996 og 1997, var fuldstændig identiske med dem, der var blevet anvendt ved tidligere verdensmesterskabsturneringer og andre lignende større internationale sportsarrangementer.
Som Parlamentet vil erindre, reagerede Kommissionen på klager fra folk uden for Frankrig, der fandt det umuligt at købe billetter, ved at indlede en undersøgelse. CFO ændrede derefter hurtigt sin politik og gjorde bestræbelser på at sikre, at billetter solgt i 1998 var tilgængelige uden forskelsbehandling. Derefter blev 100.000 billetter stillet til rådighed for alle efter først til mølle-princippet.
Kommissionen fandt, at disse faktorer - den hidtil usete anvendelse af lovgivningen, sædvanen i forbindelse med tidligere billetsalg ved internationale turneringer og CFO's konstruktive handling - begrundede en symbolsk frem for en straffende bøde. Det er desuden relevant at tilføje, at en mere betydelig bøde til arrangørerne af 1998-verdensmesterskaberne i Frankrig ville have pålagt Kommissionen en forpligtelse til at overveje sager imod arrangørerne af tidligere større turneringer, hvor man havde anvendt nøjagtig samme billetpolitik. Dette kunne f.eks. have betydet en sag imod arrangørerne af Europa-mesterskabet i 1996, fordi fodboldsupportere ved den lejlighed nød gavn af en salgsordning, der begunstigede nationale fans frem for fans fra andre lande.
Den franske organisationskomité er ikke nogen normal kommerciel, profitsøgende virksomhed. Den eksisterer for at varetage fodboldsportens interesser, og det er vigtigt at erkende, at al indtjening gik tilbage til fodboldsporten. At give den franske organisationskomité en bøde betyder, at man tager penge fra fodboldspillet på græsrodsplan og fra promoveringen af spillet for at lægge disse penge i Europa-Kommissionens pengekiste. Jeg tror ikke, at nogen ægte fodboldelsker ville synes, at det var hverken fornuftigt eller acceptabelt.
Jeg ved, at fodboldsupportere i dele af Unionen har kritiseret bødens størrelse på EUR 1.000 voldsomt. Mine kolleger og jeg kan godt forstå sådanne reaktioner, når de ikke er blevet informeret om kendsgerningerne. Men jeg håber, at der her i Parlamentet og andetsteds vil være en anerkendelse af de særlige faktorer, der er direkte relevante for denne sag. Det vigtige - og tror jeg lærerige - resultat af denne sag er soleklart. Alle arrangører af fremtidige sportsturneringer ved nu helt klart, at alle billetordninger skal være i fuld overensstemmelse med EF's konkurrenceregler og være ikkediskriminerende. For det andet ved de, at Kommissionen ikke vil tøve med at skride ind imod eventuelle arrangører, der ikke overholder disse regler. For det tredje ved de, at den symbolske tilgang kun kunne følges én gang og under meget særlige omstændigheder.
Efter Kommissionens opfattelse betyder dette, at standarderne for retfærdig behandling af sportsfans er blevet klarlagt og styrket. De vil helt bestemt nyde beskyttelse mod forskelsbehandling i fremtiden. Arrangørerne af Europa-mesterskaberne i år 2000 i Belgien og Nederlandene har f.eks. kontaktet Kommissionen, og som følge heraf har de tilpasset deres salgssystem, således at det lever op til kravene i fællesskabslovgivningen. Det er aldrig tidligere forekommet, at en så høj procent af billetterne er blevet gjort tilgængelige for det almindelige publikum med absolut lige rettigheder for alle borgere i Den Europæiske Union. Sådan bør det fortsat være.
Det er den blå himmel. Det er en skam, at der først skulle være en sky.

Perry
Fru formand, jeg vil gerne lykønske kommissær Kinnock for den udtalelse, han lige er fremkommet med. Jeg ved ganske enkelt ikke, hvordan han kunne holde masken, da han læste disse kommentarer op for os. Den udtalelse fra Kommissionen var ret så rystende. Jeg bebrejder ikke kommissær Kinnock selv, men jeg bebrejder bestemt den afgående Kommissions handling, holdning og passivitet. Dette er en ynkværdig bøde fra en ynkværdig Kommission. Jeg kan kun sige, at det er typisk for den måde, hvorpå den har udført sit arbejde i de sidste fem år. Jeg håber blot, at den nyvalgte formand, hr. Prodi, vil tage dette som et eksempel på, hvordan det ikke skal gøres.
Jeg var en af 32 parlamentsmedlemmer, der privat bragte en sag for de franske domstole sidste år i et sidste fortvivlet forsøg på at få flere billetter til fans over hele Europa. Desværre fik vi, da vi gik til de franske domstole, at vide, at det var for sent på dette stadium at beordre en omfordeling af billetterne, selvom de franske domstole selv anerkendte, at der var blevet ladet hånt om de europæiske regler i den procedure, der var blevet fulgt.
Jeg vil gerne påpege, at omkostningerne for de enkelte parlamentsmedlemmer, der anlagde sag, »overraskende« nok var i størrelsesordenen GBP 1000 hver, hvilket var noget mere end den bøde, som verdensmesterskabsarrangørerne blev ikendt.
Kommissionen selv havde, hvis den havde ønsket det, magt til at ikende en bøde på noget i retning af EUR 20 millioner - og måske endog endnu mere - hvis den havde taget dette alvorligt. Den tog det ikke alvorligt i 1997, hvor den kunne have taget affære for at sikre en retfærdig fordeling. Den tog det ikke alvorligt i 1998, hvor vi havde problemet, og fans over hele Europa blev berøvet muligheden for at overvære verdensmesterskabet. Den tager det ikke alvorligt nu. Hvad er det for et budskab at give til sportsarrangører? Kommissær Kinnock kaldte dette en symbolsk bøde. Nuvel, den udgør helt bestemt et tegn på, at den overhovedet ikke tager det alvorligt. Vi taler om »big business« her. De beløb, der er tale om, er betydelige. Jeg har ladet mig fortælle, at omsætningen ved verdensmesterskabet var noget i retning af GBP 300 millioner, og bøden beløb sig til noget i retning af EUR 1000. Det er ganske simpelt ikke acceptabelt.
Det tegn, der bliver givet, er, at Kommissionen vender det blinde øje til, at den ikke er rigtig bekymret. Det siger til de store arrangører: »I kan trygt fortsætte med at udbytte Europas fodboldfans«. Det siger også, at dette er måden til at tilskynde - og den tilskynder - til et sort marked for disse billetter. Den må gøre noget for at standse det. Sport er nu en stor forretning. Kommissionen må i fremtiden vise, at den mener det alvorligt, når det gælder om at sikre, at sporten ligesom andre virksomheder over hele Europa må overholde europæiske regler og forordninger.

Ford
Fru formand, jeg takker Kommissionen og kommissær Kinnock for at komme her og afgive denne udtalelse efter min forespørgsel tidligere på ugen. Mens jeg bifalder, at de er her for at afgive udtalelsen, er jeg skuffet over dens indhold.
Man siger, at jeg ikke kan lide fodbold, men jeg har sæsonkort til Manchester City's kampe. Man siger, at kommissæren har lignende problemer med et rygte om begejstring for Cardiff City, hvilket kan forklare nogle af de problemer, vi begge står over for. Ikke desto mindre er jeg enig i, at det franske fodboldforbund gav os en vidunderlig fodboldfest. Det franske »regnbuehold« gjorde meget for at gøre de fremmedhadere og racister til skamme, der ligesom hr. Le Pen og vores ubegrædte tidligere kollega, hr. Mègret, mener, at det at være fransk er at være hvid. Men hvad der er vigtigt er, at der helt klart forelå et storstilet brud på konkurrencereglerne. Kommissær Kinnock talte om, at 180.000 billetter blev stillet til rådighed for fodboldfans over hele Europa. Det var, efter at 600.000 billetter var blevet solgt på et diskriminerende grundlag. Organisationskomitéen ignorerede på et tidligt tidspunkt provokerende og med velberåd hu kravene om, at alle borgere i Den Europæiske Union skal behandles lige og overtrådte helt klart artikel 32 i traktaten. Ved at gøre dette øgede de deres indtjening betydeligt ved at sælge billetter i samlede blokke af så lille en størrelsesorden som én billet. Man kunne ikke købe en billet ved at telefonere og betale FRF500, men for FRF5.000 kunne man få den samme billet og det, der svarer til et skolemåltid - jeg har oplevet denne form for gæstfrihed tidligere.
Hvis kommissær Kinnock spørger mig, om jeg mener, at Kommissionen rent faktisk kunne hjælpe græsrodsfodbolden bedre end de multinationale selskaber, der rent faktisk er afhængige af indtjeningen, ville jeg helt bestemt stemme for Kommissionen. Det kan være, at det ikke er noget særlig populært træk, men jeg har set meget få beviser på, at folk, der tjener mange millioner GBP på fodbold, investerer dem i fodbold igen. De investerer dem i franchising og andre ting.
Dette bragte også tusinder af fodboldfans' sikkerhed i fare. Det gjorde titusindvis af franske mænd og kvinder til amatørbillethajer. Hvis de købte deres tildeling af fire billetter hver til en større kamp og solgte dem på det sorte marked, havde de nok penge til en 14 dages rejse for to til Australien. Det var meget vanskeligt at forestille sig, at franske mænd og kvinder ikke ville købe billetter og sælge dem på denne måde, og det var helt klart, hvad der foregik.
Er kommissæren derfor under disse omstændigheder ikke enig i, at fodboldfans vil finde dette absolut latterligt - bøden på EUR 1000 - hvilket var cirkaprisen på det sorte marked for en billet for kampen mellem England og Argentina - at billethajer vil mene, at dette er gode nyheder, og at ægte fodboldfans vil blive skuffede? Kan han ikke bekræfte, at vi kunne have ikendt de franske fodboldmyndigheder en bøde på mellem FRF 100 og FRF 200 millioner, hvilket var noget i retning af 10 % af den ekstra indtjening, de havde? Finder han ikke, at undskyldningen om, at organisationskomitéen ikke længere eksisterer, rent faktisk er en noget letkøbt undskyldning, når det helt klart er det franske fodboldforbunds ansvar?
Er han ikke enig i, at budskabet til arrangørerne af Europa-mesterskaberne i år 2000, til arrangørerne af Europa-mesterskaberne i 2004 og de eventuelle arrangører af verdensmesterskaberne i 2006, hvad enten det bliver Tyskland eller Det Forenede Kongerige, er, at de kan lade hånt om reglerne og maksimere indtjeningen, for når det kommer til stykket vil det kun komme til at koste dem et latterligt lille beløb?
Bør Kommissionen behandle fodbold anderledes, end den behandler anden industriel virksomhed i millionklassen? Det forekommer mig, at hvis det havde været i telekommunikationssektoren eller andre sektorer ville følelsen af, at vi var kommet tilbage med en symbolsk bøde under omstændigheder, hvor folk havde øget deres profit med GBP 200-300 millioner, have været lige så latterlig som den symbolske bøde forekommer for fodboldfans.

Watson
Fru formand, vores tidligere socialdemokratiske belgiske kollega, hr. De Coene og jeg anførte en gruppe på 30 parlamentsmedlemmer, der bragte sagen for højesteretten i Paris sidste år. Domstolen dér gav os medhold. Den fandt, at den europæiske lovgivning var blevet overtrådt af CFO. Den afviste vores sag på grund af en formalitet, idet den fandt, at vi ikke kunne godtages som procederende parter. Men vi anlagde sagen, fordi vi ikke var overbeviste om, at Kommissionen ville bakke op om den europæiske borgers rettigheder. Som et resultat af vores sagsanlæg blev vi af kommissær Van Miert forsikret om, at Kommissionen ville forfølge dette til den bitre ende. Som hr. Perry påpegede, kostede dette sagsanlæg hver enkelt af os mere end EUR 1000. Medlemmerne af dette Parlament føler sig dårligt tilpas over den bøde, som Kommissionen har ikendt CFO. Jeg kan så sandelig godt forstå, at kommissær Van Miert ikke ønskede at komme her i egen person for at afgive denne udtalelse i dag.
Det er ikke første gang, at arrangører af fodboldverdensmesterskaber har manipuleret med billetsalget til skade for den almindelige fodboldfan. Men det er første gang, at de har udbasuneret deres turnering til at være det første verdensmesterskab i milliardklassen. De har tjent millioner på deres diskriminerende salgsordninger. Hvis Kommissionen havde forfulgt denne overtrædelse af artikel 82 lige så strengt, som den forfølger overtrædelser inden for andre erhvervsområder, ville denne bøde ikke have været GBP 600, men GBP 6 millioner eller mere.
Kommissæren fortæller os, at forbrugernes rettigheder blev krænket, men at dette ikke havde nogen alvorlig indvirkning på markedet. Jeg kan forsikre kommissæren om, at det har en meget alvorlig indvirkning på Den Europæiske Unions omdømme. Han fortæller os, at der ikke var noget, der kunne lede CFO. Hvad med den bøde, som Kommissionen ikendte de italienske arrangører af verdensmesterskabet i 1990, som rent faktisk var større end den bøde, CFO blev ikendt i år? Hvad med korrespondanceudvekslingen mellem CFO og Kommissionen, som startede i juli sidste år?
I modsætning til hr. Ford, der repræsenterer den sydvestlige del af landet, men støtter Manchester City, støtter jeg ikke nogen fodboldklub, men jeg støtter helt bestemt den europæiske borgers ret til beskyttelse mod forskelsbehandling og misbrug af dominerende markedsstilling. Jeg støtter Den Europæiske Union i udviklingen af dens rolle med at beskytte disse borgere. Efter min mening sender denne bøde et budskab til de europæiske borgere om, at Europa står på storkapitalens side og ikke på den almindelige mands eller kvindes side.
Efter min mening er dette en sørgelig afslutning på en sørgelig Kommission. Jeg håber, at vores nye kommissærer, når de er blevet godkendt i september, vil have noget mere rygrad, når det gælder om at tage sig af denne slags sager på Europas folks vegne.
Bifald

Berthu
Fru formand, i modsætning til de foregående talere, som i øvrigt alle var britiske - der kan man bare se, meget mærkeligt - vil jeg gerne for mit vedkommende protestere mod Kommissionens beslutning, som jeg finder temmelig forbløffende, om en sanktion mod det franske fodboldforbund på grund af påstået diskrimination i forbindelse med billetsalget ved det sidste verdensmesterskab i fodbold. Kommissær Kinnock mindede dog om, at dette var sædvanlig praksis også ved tidligere verdensmesterskaber.
Og hvorfor er dette sædvanlig praksis, kære kolleger? Simpelthen fordi et verdensmesterskab som dette er organiseret af et land og betalt af dette lands skatteydere. Under disse omstændigheder vurderer man, at det er almindelig god tone og god praksis at reservere et lidt større antal billetter til landets indbyggere. Når en virksomhed f.eks. udbyder aktier, foretager en kapitalforhøjelse og sælger aktier, er det ikke ulovligt, at denne virksomhed reserverer et antal til sine egne ansatte, der aktivt deltager i driften af virksomheden. Det er klart, at denne kvote er en diskrimination, men i dette tilfælde mener jeg, at det er en berettiget diskrimination. Derfor mener jeg, at Kommissionen har anvendt artikel 82 i traktaten forkert, da der i dette tilfælde ikke er tale om misbrug af en dominerende stilling, men om en fuldt ud lovlig og velbegrundet udnyttelse af en meget speciel situation, set ud fra et skattemæssigt synspunkt.
Jeg vil imidlertid gerne springe til en anden sag, fru formand, fordi dette er en lille sag uden store konsekvenser for vores land, men der findes vigtigere sager, hvor Kommissionens afgørelser er styret af samme form for ekstremisme, der kan medføre alvorlige forvridninger i vores landes økonomier og i beskæftigelsessituationen.
Jeg tænker f. eks. på den sanktion, Frankrig blev idømt for at have nedsat de sociale bidrag for visse tekstilvirksomheder, der foretog ansættelser i en international situation der, som De ved, mine kære kolleger, er meget vanskelig, bl.a. på grund af internationale aftaler, der netop er forhandlet af Kommissionen. Således skal disse tekstilvirksomheder på grund af en fuldstændig yderliggående opfattelse, der er snæversynet og som grænser til det stupide, tilbagebetale de social ydelser, som de har modtaget. Det er fuldstændigt skandaløst. Jeg mener, at Parlamentet i fremtiden bør arbejde for en konkurrenceopfattelse, der er mere afbalanceret, mere retfærdig og mere rimelig.
Bifald

Vander Taelen
Fru formand, jeg vil begynde med at citere en stor nederlandsk filosof, Michels, en kendt fodboldtræner, der engang sagde, at fodbold er krig. Jeg vil hellere sige, at hvis fodbold er et alternativ til krig, kan jeg gå helt ind for det. Jeg vil ikke tale om verdensmesterskabet i Frankrig. Jeg vil udvide emne lidt.
Jeg mener, at fodbold, og særligt internationale kampe, er et værdigt alternativ til krig, uanset hvor mærkeligt det end lyder. Fodbold skal være en fest og internationale kampe, som f.eks. verdensmesterskaber eller europamesterskaber, skal være en folkefest. Det vi nu ser, og som skete sidste år i Frankrig, er et typisk eksempel herpå. Det, der skulle have været en folkefest, blev i nogen grad til en kommerciel fest. Denne tendens genfinder man også i de nationale mesterskaber i hele Europa. Her ser man, at fodbold bliver mindre og mindre tilgængeligt for almindelige mennesker, og at fodbold bliver til en kommerciel fest, hvor man skjuler sig bag glas og flotte businessloger.
Jeg opfordrer derfor kommissæren til at føre en overbevisende kampagne for en sport, der skal være tilgængelig for almindelige mennesker. For en sport, der er renset for kommercielle interesser. Det, der gælder for fodboldsporten, gælder naturligvis også for cykelsporten, hvor rytterne sprøjter sig selv med de samme hormoner som kvæg.
Jeg anmoder derfor kommissæren om at udarbejde en politik, hvor det ikke mere drejer sig om at give bøder til organisationer, der har overtrådt en eller anden lov, men at man fører en politik for at kontrollere de store organisationer og for at bevirke, at europæiske og verdensmesterskaber i Europa bliver en rigtig fest for folket og ikke for kommercielle interesser.

Désir
Fru formand, kære kolleger, jeg mener ikke, at man i forbindelse med sportsarrangementer kun skal tage hensyn til markedet. Under verdensmesterskabet i 1998 blev størstedelen af de 2 millioner billetter, der blev solgt, forvaltet direkte af Det Internationale Fodboldforbund, som selv sendte en vis mængde til 203 nationale fodboldforeninger, hvoraf de 24 kvalificerede lande fik en større kvote, heriblandt Storbritannien. En anden del, 600.000 billetter, blev forvaltet af værtslandet, som reserverede 37 % til sig selv.
Forslaget om et samlet billetsalg på det europæiske marked har aldrig været anvendt noget sted for sportslige begivenheder af denne størrelse, som kommissær Neil Kinnock mindede om. I 1996 f. eks. ved europamesterskaberne i Storbritannien - var det ikke 37 %, men 42 % af billetterne, der var reserveret til værtslandet.
For det andet er forvaltningen af billetter i høj grad ensbetydende med forvaltning af sikkerhedsspørgsmål. Når verdensmesterskabet også blev en succes på dette område, når vi kun havde et begrænset antal hændelser, er det fordi denne forvaltning af billetter bl.a. muliggjorde, at det fransk-britiske samarbejde om sikkerhed var effektivt i forbindelse med ankomsten, kontrollen og begrænsningen af tilhængerne. Således undgik man til dels den hooliganisme, som vi aldrig mere vil se på vores kontinent.
For det tredje stiger risikoen for et sort markedet i takt med det individuelle salgs størrelse. Det var den erfaring italienerne gjorde under verdensmesterskabet i 1990, og dette blev selvfølgelig taget i betragtning af de franske arrangører.
For det fjerde er det i forbindelse med en folkelig sport og for et værtsland, der har investeret FRF 9 milliarder i denne begivenhed, normalt at være opmærksom på, at borgerne i landet støtter op om og deltager positivt i begivenheden - og dette er også en nøgle til succes - samtidig med, at man er opmærksom på disse borgeres sikkerhed samt sikkerheden for alle de grupper, der kommer udefra, og som modtages af værtslandet ved denne lejlighed.
Under dette verdensmesterskab, kære kolleger, har De set tusindvis af små Zidane'er og små Marcel Dessailly'er, der kom fra forstæderne til Marseille, Toulouse og Strasbourg for at hylde den store Zidane og den store Dessailly, men også den store Owen, Beckam og Di Pietro. Ingen kan sige, at dette fantastiske mesterskab var præget af racediskrimination eller social diskrimination. Det blev en åben og gæstfri folkefest. Det gav et smukt billede af sporten, et billede af vores holds og vores nationers forskelle, et billede af broderskabet på vores kontinent. De ved, at den gruppe tilhængere, der havde størst succes og som blev værdsat mest af de franske borgere, var den gruppe, der kom fra Skotland. Vi, franskmændene, tog ikke på ferie i Australien i juli 1998, fordi hele verden var samlet i Frankrig, vi befandt os på stadioner som Stade de France, St-Denis og Vélodrome i Marseille sammen med beboerne fra forstæderne.
Mine damer og herrer, jeg mener ikke, at Den Europæiske Unions prioritet med hensyn til sport er at straffe en medlemsstat, for hvem det med stor succes er lykkes at organisere en sådan begivenhed. Prioriteten er snarere, som Romano Prodi sagde i går, at indlede en veritabel europæisk kamp mod f.eks. doping, det vil sige at sørge for, at det ikke ender med, at pengenes logik dræber selve sportsånden.
Bifald

Gill
Fru formand, jeg er her for at tale på millioner af kvindelige fodboldfans' vegne. Jeg hilser kommissær Kinnocks forsikringer velkommen.
Jeg må sige, at jeg var dybt forarget over den måde, hvorpå de franske myndigheder håndterede billettildelingen. Jeg ved, at et stort antal folk i Storbritannien var ligeså frustrerede. Frigivelsen af billetterne skete virkelig alt for sent til, at de fleste kunne nå at benytte sig af disse muligheder som følge af deres arbejdsforpligtelser. Det, vi har brug for, tror jeg, er lidt sammenhængende tænkning.
Et af hovedmålene for EU-institutionerne er at sikre, at borgere i alle EU-lande behandles retfærdigt og lige. I dette tilfælde blev der udøvet forskelsbehandling mod millioner af fodboldfans. Og alligevel bliver denne krænkelse af deres rettigheder taget let. Hvad årsagerne end måtte være til denne særligt jammerlige bøde, vil den støde et stort antal fans fra sig. Det er endnu en forpasset lejlighed til at korrespondere med Europas folk. Fodbold er en lidenskab, der forener alle landene. Hvilken bedre måde kunne vi have til at ændre vores image og korrespondere med Europas folk end ved at sige, at vi tager fodbold ligeså alvorligt, som vi tager enhver anden erhvervsgren.

Kinnock, Neil
Jeg vil gerne begynde, hvor fru Gill slap, først og fremmest med at lykønske hende med hendes jomfrutale her i Parlamentet. Hun vil aldrig føle en sådan nervøsitet igen eller få den samme tilfredsstillelse ud af det. Jeg er sikker på, at hele Parlamentet vil takke hende for hendes bidrag. For hun opsummerede i sandhed Kommissionens følelser på mange måder, da hun sagde, at hun var meget ked af, at der havde fundet forskelsbehandling sted. Det er den almindelige følelse i Kommissionen, og derfor søgte min kollega, hr. Van Miert og hans arbejdsfæller i Kommissionen specifikt at gøre noget effektivt for at forhindre organisationskomitéer i at gøre brug af forskelsbehandling i al tid fremover og nærmere bestemt i 1998.
Jeg vil gerne fortsætte, hvor hr. Van der Taelen slap. Da han sagde, at fodbold er et gyldigt alternativ til krig, kom jeg til at tænke på sentensen om, at den første faldne i krig er sandheden. Da jeg lyttede til nogle af bidragene her under debatten, kunne jeg ikke lade være med at føle, at den første faldne i fodbold undertiden er sandheden, da der var et par bidrag, der var meget lidenskabelige, men stort set uden erkendelse af kendsgerningerne. Jeg vil gerne svare på Kommissionens vegne med lidt gentagelse af kendsgerningerne. Jeg beklager, hvis jeg gentager mig selv, men hvis folk ikke hører efter første gang, kan det være, at de gør det anden gang.
Jeg vil begynde med hr. Perry. Jeg nød hans recitering af korte, fyndige udtryk som ynkværdig, rystende med meget mere. Men hvad er det egentlig han siger, når han udtaler, at Kommissionen har magt til at ikende en bøde på EUR 20 millioner? Teoretisk og i forfatningsmæssig henseende har han ret. Men foreslår han virkelig, at Kommissionen skal fratage fodboldverdenen EUR 20-30 millioner og lægge dem i Kommissionens pengekiste? Hr. Ford siger »ja«, han så hellere, at Kommissionen havde pengene end CFO. Han udviste en forbløffende distance fra det, som offentligheden mener. Den mand har været min ven i meget lang tid. Jeg beundrer alt ved ham bortset fra hans smag, hvad angår fodboldklubber. Men kendsgerningen er ikke desto mindre den, at han ved, hvordan overskrifterne ville lyde, hvis vi valgte dette handlingsforløb. Og det gør hr. Watson, som er bekymret for Den Europæiske Unions omdømme, også. Han ved, at overskrifterne ville lyde: »Euroer tyvstjålet fra fodbolden«.
Lad os være fornuftige. Er det fornuftigt her at tage penge i store mængder fra fodbolden og placere dem i Europa-Kommissionens pengekiste, eller er det fornuftigt at træffe foranstaltninger, der sikrer, at der ikke i fremtiden vil blive udøvet nogen forskelsbehandling i forbindelse med billetsalget ved fodbold- eller andre internationale turneringer. Så siger hr. Perry, at han ønsker, at disse foranstaltninger skal være absolut faste og grumme. Jeg kan godt forstå den følelse. Men hvis den skal være konsekvent, bør der træffes en lignende foranstaltning mod arrangørerne af Europa-mesterskaberne, som fandt sted i Det Forenede Kongerige i 1996. Fodbolden kom hjem, blev der sagt. Foreslår vi virkelig her i Parlamentet eller andetsteds, at vi skal gå tilbage til 1996 eller lignende begivenheder og sige, at vi disker ud med bøder på EUR 20 millioner til dem, der arrangerede disse mesterskaber? Det kan ikke være rigtigt. Lad os være fornuftige.
Lad mig lige kort vende tilbage til hr. Ford. Han sagde, at dem, der tjener penge på fodbold, bør investere pengene i fodbold igen. Han ved meget vel, at jeg er nidkær i min støtte til dette synspunkt. Men jeg vil hævde, at vi er nødt til at gøre noget mere end blot at tage os af billetsalget i forbindelse med internationale fodboldarrangementer, hvis vi skal skabe en sådan fornuftig og nødvendig genbrug af midler.
En ting, jeg gerne vil fokusere på i det, hr. Ford sagde, er, at Kommissionen ifølge ham udsender et budskab til arrangørerne af Europa-mesterskaberne i år 2000 og måske af fremtidige verdensmesterskaber i Den Europæiske Union om, at de kan lade hånt om reglerne. Det er det absolut modsatte, der sker. Jeg sagde allerede 10 minutter, inden hr. Ford talte, at arrangørerne af Europa-mesterskaberne i Belgien og Nederlandene har været i kontakt med Kommissionen, og der vil ikke ske forskelsbehandling i forbindelse med salget af en eneste billet. De overholder allerede reglerne og skaber præcedens, og i al fremtid vil dette være måden, hvorpå det foregår i Den Europæiske Union. Fodboldsupportere og supportere af andre sportsgrene vil nu med rette vide, at de er beskyttet af lovgivningen, og arrangørerne af turneringer vil vide, at de vil blive gjort til genstand for en følelig og streng straf, hvis de krænker det, der nu er kendt som reglerne.
Det er netop, hvad der er tale om. Der var ikke kendskab til reglerne. Der var ikke nogen retspraksis på området. Der var ikke nogen præcedens fra Kommissionens side. Pengene ville være blevet frataget fodbolden, hvis der var blevet ikendt en større bøde. Vi ville have været nødt til at træffe yderligere foranstaltninger for at ikende bøder mod tidligere arrangører. Kendsgerningen er den, at CFO, som jeg ikke vil gøre til ærkeengle, stoppede deres diskriminerende billetsalg i det øjeblik, vores undersøgelse blev indledt. Alle havde gerne set, at det var sket tidligere, men det skete. Når hr. Watson derfor siger, at det ikke er første gang, at arrangører har lavet svindel med salget, har han nok ret. Men dette er første gang, at den retlige konkurrencemyndighed har sat en stopper for svindelen, har sat en stopper for det diskriminerende billetsalg, og det er første gang, at nogen konkurrencemyndighed i verden har forhindret anvendelsen af diskriminerende metoder i al fremtid, når det gælder salget af billetter.
Hr. Watson accepterede mit argument, da jeg sagde, at dette var en sag, hvor forbrugerne blev ramt, men hvor markedet ikke blev påvirket, sådan som man normalt forstår det. Jeg tror, at han indrømmede rigtigheden af dette, for han sagde, at det var min påstand, og at problemet var, at Europas omdømme havde lidt overlast. Jeg vil gerne sige til ham, en mand, som jeg sætter meget højt, hvilket jeg også gør de andre deltagere i denne debat, at dette omdømme kun kan lide overlast, hvis det, der er sket, er fremstillet forkert. Jeg ved, at der ikke er nogen her i Parlamentet, der nogensinde ville gøre dette. Derfor appellerer jeg til, at man er opmærksom over for kendsgerningerne. Mens jeg fuldt ud forstår, ja og til en vis grad deler, de voldsomme sindsbevægelser over den måde, hvorpå fodboldens kapitalinteresser nu så ofte opererer på, der står i skarp kontrast til ægte fodboldfans' interesser, accepterer jeg alt dette. Jeg beder om retfærdig behandling i denne sag som i mange andre.
Det var ukarakteristisk uværdigt af et æret medlem at sige, at han godt kunne forstå, hvorfor min kollega, hr. Van Miert ikke er her på grund af denne sags alvor. Hvis der nogensinde i Den Europæiske Unions 42-årige historie har været en kommissær, der offentligt har vist integritet og mod, så er det hr. Van Miert. Grunden til, at han ikke er til stede her til formiddag, er, at han havde noget arbejde at gøre, det var ikke, fordi han er en kujon. Det er skændigt, at nogen skulle så meget som antyde, at det skulle være grunden til hans fravær.

Formanden
Tak, hr. kommissær.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
Mødet hævet kl. 9.55

