Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?
Herra Rübigillä on puheenvuoro eiliseen pöytäkirjaan liittyen.

Rübig
Arvoisa puhemies, haluaisin kysyä, voitaisiinko täällä Euroopan parlamentissa sijaitseviin toimistoihimme kohdistuneet varkaudet ja murrot merkitä myös pöytäkirjaan?

Puhemies
Herra Rübig, sitä ei kuulu merkitä pöytäkirjaan, mutta pöytäkirjassa kyllä lukee, että olette pitänyt puheenvuoron tänään tästä kysymyksestä.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

Ylikansallinen ammatillinen järjestäytymisoikeus
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Oomen-Ruijtenin laatima työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietintö (A40095/98) ylikansallisesta ammatillisesta järjestäytymisoikeudesta Euroopan unionissa.

Oomen-Ruijten
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, yhteisön sosiaalinen peruskirja hyväksyttiin Strasbourgin huippukokouksessa joulukuussa 1989, ja monet pitivät sitä tuolloin suurena edistysaskeleena. Minulla oli epäilykseni, ja muistan vieläkin hyvin selvästi tätä huippukokousta edeltäneen keskusteluni erään Coreperin jäsenen kanssa, joka yritti saada minut ymmärtämään, miten kauaskantoiset seuraukset vuonna 1989 hyväksyttäväksi esitetyllä tekstillä oli. Tuolloinen epäilykseni johtui siitä, että asun maassa, jossa työntekijä- ja työnantajajärjestöjen oikeudet on otettu moitteettomasti huomioon, joten yhteisön peruskirjalla ei minun käsittääkseni ollut siihen mitään uutta lisättävää. Nyt kymmenen vuotta myöhemmin minun on todettava, ja mietintö on siitä parhaana todisteena, että tuolloista sosiaalista peruskirjaa ei vieläkään ole täysin sisällytetty Euroopan yhteisön perustamissopimukseen.
Perustamissopimusta on muutettu sen jälkeen kaksi kertaa, ensin Maastrichtissa ja sitten Amsterdamissa. Sosiaalipolitiikkaa koskeva pöytäkirja on tosin hyväksytty, mutta niitä rajoituksia, jotka on määritelty koskemaan palkkoja, järjestäytymisoikeutta ja lakko-oikeutta sekä työsulkuoikeutta ei valitettavasti ole otettu tarkastelussa huomioon. Eurooppalainen sosiaalipolitiikkamme ei siis mielestäni yhä vieläkään ole täysikasvuinen.
Mitä tulee itse valiokunta-aloitteiseen mietintöön ja sen historiaan, haluan historiankirjoitusta silmällä pitäen todeta, että siitä, että kesti niin kauan saattaa tämä mietintö täysistunnon käsiteltäväksi, ei saa syyttää haluttomuutta esittelijän tai hänen poliittisen ryhmänsä taholta. Kuten tunnettua, kristillisdemokratia on sosiaalisesti suuntautuneen markkinatalouden lipunkantaja, ja tiedän kokemuksesta, että vastuun antaminen työnantajille ja työntekijöille on menestyksekkään yhteiskunnan tae.
Haluan myös mainita, että työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan päätös laatia mietintö perustui lukuisiin vetoomuksiin, etenkin Yhdistyneen kuningaskunnan taholta, koska ammatillinen järjestäytymisoikeus ei siellä ole ollut säännönmukaista ja ajateltiin, että jos nyt Euroopan tasolla saamme jotain aikaiseksi, niin sitten se tapahtuu myös meillä.
Kolmanneksi, koska minun on saatava myös vapaan markkinatalouden kannattajat vakuuttuneiksi, on sanoin kuvaamattoman nurinkurista, että Eurooppa on toistamiseen vaatimassa, että oikeuden muodostaa ammattiyhdistyksiä ja tehdä työehtosopimuksia on sisällyttävä kansainvälisiin tai maailmanlaajuisiin sopimuksiin, esimerkiksi WTO: n puitteissa, ja itse emme ole sisällyttäneet kyseisiä takeita omaan Euroopan yhteisön perustamissopimukseemme.
Käsittelymme aiheena on ammatillinen järjestäytymisoikeus sellaisenaan. Tahtoisin Euroopan komission tekevän aloitteen, en pyydä direktiiviä, ehdotusta, vaan aloitetta tietyn tutkimuksen tekemisestä. Voisi erittäin hyvin olla mahdollista, että sama asiantuntijaryhmä, joka jo parhaillaan analysoi Amsterdamin sopimusta tarkastellen siitä mahdollisesti löytyviä puutteita, voisi raportoida myös tästä asiasta.
Pyydän lisäksi työnantaja- ja työntekijäosapuolia antamaan hankkeelle sysäyksen, sillä asiahan koskee niitä. Niiden on huolehdittava sysäyksen antamisesta, ja hyvänä lähtökohtana saattaisi olla asiantuntijaryhmän vuosikertomus, tai vuosikertomukset. Olen myös tehnyt joitakin ammatilliseen järjestäytymisoikeuteen liittyviä huomautuksia sosiaalisesta vuoropuhelusta ja siihen kuuluvista pelisäännöistä. Olen toisinaan jossain määrin huolissani kysymyksestä, onko tälle sosiaaliselle vuoropuhelulle jätetty tarpeeksi tilaa.
Ymmärrän kyllä erittäin hyvin, ettemme voi yhdessä päivässä järjestää tätä joillekin jäsenvaltioille hyvin hankalaa aiheiden käsittelyä. Siitä huolimatta ajattelen, että kypsässä yhteiskunnassa, missä ikinä vain havaitaankin oikeuksia olevan vielä liian vähän, yhteiskunnalliset järjestötkin yhdessä poliittisten päätöksentekijöiden kanssa voisivat hyvin nopeasti tarttua asiaan. Kiitän vielä kaikkia, jotka ovat auttaneet tämän mietinnön toteuttamisessa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva Oomen-Ruijten. Ilmoitan teille, että se, että äännän nimenne nyt paremmin, rouva OomenRuijten, johtuu siitä, että saan oppitunteja tulkkauskopeista ja käytän hyväkseni nämä oppitunnit, minkä ansiosta voin tehdä joka kerta enemmän hienosäätöä ja ääntää nimenne, en täydellisesti, kuten toivoisin, mutta joka kerta hieman paremmin.

Schäfer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Amsterdamin sopimus merkitsee huomattavaa edistystä sosiaali- ja työllisyysasioiden osalta. Edistystä merkitsevät erityisesti huomion suuntaaminen vuoden 1961 Euroopan sosiaaliseen peruskirjaan ja vuoden 1989 työntekijöiden perusoikeuksien julistukseen, sosiaalipolitiikkaa koskevan pöytäkirjan täydellinen hyväksyminen kaikissa 15 EU-maassa, työllisyyspoliittisen ulottuvuuden vahvistaminen siten, että sille luodaan oma kappale perustamissopimukseen, ja politiikan suuntaaminen työmarkkinakysymyksiin sekä naisten ja miesten yhtäläisiä oikeuksia tukeviin toimiin. Eurooppalainen sosiaalimalli perustuu yhteisvastuuseen, etujen yhteensovittamiseen ja valtion osavastuuseen. Hallitusten välinen konferenssi vahvisti tämän keskeisiltä osiltaan ja kehitti sitä edelleen.
Voimakkaat ja riippumattomat ammattiyhdistykset ovat sosiaalisen Euroopan kantava pilari. Minulle on sosiaalidemokraattina ja ammattiyhdistyksen jäsenenä tärkeä asia päästä lausumaan Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän kanta. Tiedän, että ammattiyhdistykset ja sosiaalidemokraatit muodostavat kansainvälisen työväenliikkeen historiallisen perustan. Euroopan parlamentin käsiteltävänä oleva mietintö luo tärkeitä perusehtoja sille, että voimme jatkaa yhdentymistä, jonka on tapahduttava kahdella tasolla. Ammatilliset järjestäytymisoikeudet on yhtäältä taisteltu yhteisessä perinteessämme usein sitkeiden neuvottelujen ja vaikeiden konfliktien avulla. Niiden konkreettisen muodon on kehityttävä yhteiskunnan todellisen kehityksen myötä, eikä niitä saa rajoittaa byrokraattisilla määräyksillä. Määräilyyn sisältyy nimittäin aina se vaara, että niitä ei käytetäkään lopulta ammatillisen järjestäytymisoikeuden turvaamiseen vaan pikemminkin rajoittamiseen.
Euroopan unionin pitää toisaalta ennen kaikkea laatia takuiden ja valtiosääntöoikeuden mukaisten normien muodostamat rajat, joiden sisällä ammatillisia järjestäytymisoikeuksia voidaan laajentaa Euroopan tasolla. Se merkitsee myös sitä, että ylhäältäpäin, esimerkiksi Euroopan parlamentin tapaisten institutionaalisten rakenteiden kautta, on annettava tiettyjä yllykkeitä. Haluaisin korostaa seuraavia tärkeitä kohtia. Ensinnäkin: meidän on tehtävä käytännön asioita, jotta saamme edistettyä ammatillisia järjestäytymisoikeuksia Euroopan tasolla. Toiseksi: on kehitettävä sitä täydentäviä lainsäädännöllisiä toimia rajoittamatta ammattiliittojen vapaata kehittymistä. Kolmanneksi: sosiaalisessa keskustelussa vallitseva demokratiavaje on poistettava, eli työmarkkinajärjestöjen kaikkien sopimusten toteuttamiseen yhteisön tasolla, mikäli se tapahtuu neuvoston päätöksellä ja sillä on sitova vaikutus, on saatava Euroopan parlamentin suostumus. Neljänneksi: Amsterdamin sopimuksessa toteutumatta jääneet institutionaaliset vaatimukset on edelleen pidettävä esillä EU: n uudistamista koskevassa keskustelussa. Euroopan parlamentin on ennen seuraavaa hallitusten välistä konferenssia keskusteltava siitä, missä muodossa ne tuodaan uudelleen esille. Viidenneksi, ja tämän sanon aivan henkilökohtaisesti kolmenkymmenen vuoden Saksan ammattiliittojen keskusjärjestön DGB: n jäsenyyden jälkeen: toivon, että ammattijärjestöt eurooppalaistuvat voimakkaammin. Siitä on seurauksia käytännön perustyölle, järjestölle ja sen menettelytavoille. Kuudenneksi: Euroopan ammattijärjestöt antavat jo nykyään herätteitä työelämän maailmanlaajuisille standardeille. Se on erityisen tärkeää globaalistumisen kannalta. Työläiset esimerkiksi Koreassa ovat osoittaneet, etteivät he enää hyväksy vieraita määräyksiä.
Euroopan yhdentyminen alkoi 1800-luvulla ennen kaikkea työväenliikkeen ja porvariston edistyksellisten osien ansiosta. Melkein 150 vuotta sitten Karl Marx ja Friedrich Engels kirjoittivat, kuten luonnollista onkin, täällä Brysselissä manifestinsa, jossa kehotettiin kaikkien maiden kansanvaltaisia puolueita liittymään yhteen. Vuoden 1848 vallankumous antoi tunnuslauseen: Euroopan vapaiden kansojen yhdistyminen. Nykyään yhteisö perustuu rauhalle ja rajat ylittävälle työnjaolle. Asian voisi muotoilla huolimattomastikin. Järjestäytyneet työläiset edistivät viime vuosisadalla eurooppalaista ajatusta, monikansalliset konsernit loivat tällä vuosisadalla eurooppalaisen todellisuuden. EU ei saa kuitenkaan milloinkaan olla pelkkä talous- ja rahaliitto. Siitä on kehityttävä myös sosiaalinen liitto. Eurooppalainen sosiaalinen liitto on kuitenkin mahdollinen vain eurooppalaisten ammattiliittojen avulla.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Schäfer. Olette ilmoittanut minulle arvelleenne, että teillä oli neljä minuuttia ja hyväksyin asian sellaisenaan, mutta olette Marxiin ja Engelsiin tukeutuen käyttänyt melkein viisi minuuttia. Pyydän teitä ystävällisesti, vaikka tekisitte niinkin tärkeitä lainauksia, olemaan myös tarkkaavaisia ajan kanssa. Pyydän sitä vastaisuudessa teiltä ja niiltä, jotka pitävät puheenvuoron, kuten herra McMahonilta, jolla on nyt puheenvuoro kahden minuutin ajan Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän puolesta.

McMahon
Arvoisa puhemies, on mielestäni mielenkiintoista, että ihmiset neuvottelevat täällä istuntosalissa puheajastaan, mikä on virkistävän erilainen kuin tavallisesti noudattamamme käytäntö.
Rouva Oomen-Ruijten on laatinut oikein hyvän ja mielenkiintoisen mietinnön, ja tämähän on alue, joka on ollut huolenaihe unionissa, kuten koko kysymys työntekijöiden oikeuksista. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö sosiaalisessa peruskirjassa taata työntekijöiden perusoikeuksia, erityisesti työntekijöiden ja työnantajien ammatillista järjestäytymisoikeutta. Mielenkiintoista on myös, että Maastrichtin sopimuksen sosiaalipolitiikkaa koskevassa pöytäkirjassa oli pari pientä aukkoa, jotka aiheuttivat maassani epäselvyyttä siitä, mitä sosiaalipolitiikkaa koskevaan pöytäkirjaan itse asiassa kuului. Sitä ei ulotettu koskemaan lakko-oikeutta, järjestäytymisoikeutta, palkkoja eikä työsulkuoikeutta. Tästä huolimatta Ison-Britannian silloinen hallitus päätti, ettei se voinut allekirjoittaa sitä, mikä oli valitettavaa.
Uskoakseni on tärkeää, että yhdistymisvapautta ja oikeutta työehtosopimuksiin pidetään perusihmisoikeuksina ja että kaikkia Euroopassa tai missä tahansa muualla tapahtuneita yrityksiä loukata näitä oikeuksia pidetään perusihmisoikeuksien loukkauksina.
Sosiaalisen ulottuvuuden kehittyminen Euroopassa on myötävaikuttanut yleiseen teollisten suhteiden eurooppalaistumiseen, ja kuten kollegani herra Schäfer sanoi, työmarkkinasuhteiden ja järjestöjen eurooppalaistuminen tulee vain lisääntymään. Euro tulee vauhdittamaan tätä ja työehtosopimusten tekemistä laajennetaan Euroopan perustalta. Tästä esimerkkinä mainittakoon, että ammattiliitto GMB, jonka jäsen olen, on tehnyt sopimuksen Saksan kemistien ammattiliiton IG BCE: n kanssa. Ne ovat itse asiassa solmineet yhteisiä sopimuksia kautta linjan. GMB: n ja IG BCE: n kehittämä malli on uskoakseni hyvä tulevaisuuden malli. Uskon, että ammattiyhdistysliike vahvistaa jatkuvasti asemiaan Euroopan unionissa, kiitos edellä sanotun ja sosiaalisen vuoropuhelun kehittämisen, joka on yksi Itävallan puheenjohtajakauden prioriteeteista.

Thyssen
Arvoisa puhemies, haluaisin onnitella kollega Oomen-Ruijtenia hänen mietinnöstään, jonka hän esitteli erinomaisesti ja jonka pääpiirteistä olemme täysin yhtä mieltä.
Joskin mietinnön aiheena on ylikansallinen ammatillinen järjestäytymisoikeus Euroopan unionissa, päättelen, että tiettyjä siinä esitettyjä päätelmiä voidaan yhdenmukaisesti soveltaa sosiaalisen vuoropuhelun toiseen osapuoleen. Kunnioituksesta esittelijää kohtaan en ole halunnut tehdä väkivaltaa mietinnön ominaisluonteelle ja olen pidättäytynyt ehdottamasta tarkistuksia.
Haluan kuitenkin tässä keskustelussa ottaa asian puheeksi. Mietinnössä viitataan ILO: n yleissopimuksiin 87 ja 98 yhdistymisvapaudesta ja oikeudesta työehtosopimuksiin. Siinä julistetaan, että näitä yleissopimuksia on sovellettava myös Euroopan tasolla. Mietintö korostaa lisäksi täydellä syyllä sitä seikkaa, että sosiaalinen vuoropuhelu on erinomainen apukeino jatkettaessa Euroopan unionin taloudellisten ja sosiaalisten tavoitteiden yhdistämistä.
Hyvä vuoropuhelu edellyttää tietysti vastapelaajaa, joka edustaisi mahdollisimman laajasti ryhmäänsä. Esittelijä on jo pitkän aikaa ollut tietoinen, että olen joutunut toteamaan monta kertaa, että pk-yritykset taas valitettavasti suljetaan ulkopuolelle Euroopan työehtosopimuksista päätettäessä. Parlamentti on jo useaan otteeseen, mutta ikävä kyllä tuloksetta, kehottanut komissiota tekemään jotain asian parantamiseksi. Pyydän nyt taas kerran kaikkia demokraatteja kiinnittämään huomiota siihen tosiasiaan, että oikeus käydä neuvotteluja on myös pk-yritysten perusoikeus ja että tämä oikeus muodostaa ILO: n määritelmän mukaan sosiaalisten oikeuksien ydinkohdan. Tämä viimeinen lause ei ole omani, vaan lainattu professori Blanpainilta, kansainvälisesti tunnetulta työoikeuden professorilta.
Ehkä voimme hyväksymällä sopimuksen ammatillisesta järjestäytymisoikeudesta saada lopulta jotain aikaan myös pk-yritysten hyväksi. Jos tämä mietintö johtaa myös siihen, niin pk-yritykset tulevat olemaan teille, hyvä esittelijä, ikuisesti kiitollisia.

Boogerd-Quaak
Arvoisa puhemies, hyvä esittelijä, myös meidän puolueemme on ilman muuta sitä mieltä, että perustavat vapaudet järjestäytyä ja neuvotella ovat hyvin tärkeitä edistettäessä sosiaalista vuoropuhelua Euroopan tasolla. Tahdon myös korostaa rouva Thyssenin näkökohtaa siitä, että myös pienille ja keskisuurille yrityksille täytyy myöntää oikeus osallistua tällaisiin neuvotteluihin.
Tahdon kuitenkin käyttää lyhyen puheaikani pyytääkseni kiinnittämään huomiota rouva Oomen-Ruijtenin mietinnön 10 kohtaan ja erityisesti sen toiseen luetelmakohtaan, jossa pyydetään täyttämään ehto vapaasta osallistumisesta ammattiyhdistysten järjestöihin yrityksissä. Toivoisin mielelläni, että Euroopan komissio tätä mietintöä laatiessaan ottaisi huomioon myös yksilön oikeuden olla kuulumatta mihinkään ammatilliseen järjestöön. Tähän mennessä ei kansainvälisessä oikeudessa, esimerkiksi ihmisoikeuksien julistuksessa, eikä vastaavissa Euroopan neuvoston perusvapauksista laatimissa julistuksissa, ole nimittäin tahdottu määrittää perusoikeutta olla kuulumatta mihinkään järjestöön. Tahdon tässä viitata siihen tosiasiaan, että joissakin maissa on yhä edelleen voimassa closed shop -järjestelmä eli niin sanottu pakollinen jäsenyys. Mielestäni järjestäytymisoikeuden pitää toisaalta sisältää myös oikeus olla järjestäytymättä. Enkä ole halunnut ehdottaa tarkistusta tähän kohtaan, koska en halunnut paisuttaa asiaa tässä suhteessa, mutta toivon kyllä, että Euroopan komissio ehdotuksia kehitellessään ottaa myös tämän oikeuden huomioon.

Ojala
Arvoisa puhemies, rouva Oomen-Ruijtenin mietinnöllä on harvinaisen pitkä ja värikäskin historia täällä parlamentissa. Tänä aikana mietintö on ehtinyt muuttua huomattavasti ja on tärkeää, että ammattiyhdistysliike pääsi vaikuttamaan tähän lopputulokseen.
Kun valiokuntamme käsitteli mietintöä viime helmikuussa, suuri osa ryhmästämme äänesti sitä vastaan. Perusteluna tuolloin oli, että kyseessä on niin periaatteellinen ja arkaluontoinen asia, että siitä ei voi tehdä hätiköityjä johtopäätöksiä. Helmikuusta on kuitenkin kulunut aikaa. Tänä aikana ainakin meillä Suomessa on virinnyt keskustelu ylikansallisten ammattiyhdistysoikeuksien välttämättömyydestä ylikansallisten markkinoiden vastapainona. Tämä keskustelu on vakuuttanut minutkin eurooppalaisen järjestäytymisoikeuden tarpeellisuudesta. Selvää on kuitenkin, että kun eurooppalaisia ammattiyhdistysoikeuksia ryhdytään valmistelemaan, on työmarkkinaosapuolten oltava siinä työssä mukana alusta saakka ja hyvin keskeisesti. Missään tapauksessa eurooppalaiset ammattiyhdistysoikeudet eivät saa heikentää kansallisen tason ja lainsäädännön turvaamia oikeuksia.

Kerr
Arvoisa puhemies, ilmaisen vihreän puolueen puolesta tyytyväisyyteni rouva Oomen-Ruijtenin mietinnöstä. Kuten rouva Ojala sanoi, mietinnön historia valiokunnassa on pitkä ja mielenkiintoinen. Yhdessä vaiheessa mietintö tietääkseni vedettiin valiokunnasta, koska mietinnön suhtautumistavan arveltiin olevan liian myönteinen unioniin ja Eurooppaan nähden. Aivan Ison-Britannian vaalien alla arveltiin olevan hiukan liian kiusallista, erityisesti työväenpuolueen kollegoillemme, joutua äänestämään tämän mietinnön puolesta, koska herra Blairin tiedettiin vastustavan sellaista ammatillista järjestäytymisoikeutta, josta rouva Oomen-Ruijten puhuu mietinnössään. Herra Blair kerskuu tosiaankin sillä, että IsonBritannian teollisuus on kaikkein kevyimmin säädeltyä ja ammattiliitot kovimmin säädeltyjä koko Euroopan unionissa. Olemme Isossa-Britanniassa tietenkin pettyneitä siitä, että uudessa ammattiliittoja koskevassa lakialoitteessa, joka on IsonBritannian parlamentin käsittelyssä, ei palauteta niitä monia oikeuksia, jotka ammattiliitoilta vietiin konservatiivien monivuotisen hallinnon aikana. Niinpä suhtaudun myönteisesti rouva Oomen-Ruijtenin mietintöön ja voin vain todeta, että hän todellakin on vanha työväenpuoluelainen ja että hän on tervetullut liittymään riippumattomaan työväenpuolueiden verkostoon, joka on paljon vasemmistolaisempi kuin uusi työväenpuolue.

Blak
Arvoisa puhemies, jäsenvaltioilla on erilaisia työmarkkinaperinteitä, ja sitä meidän on kunnioitettava. Olen sen vuoksi iloinen siitä, että olemme saaneet täsmennetyksi sen, että mietinnössä käsitellään ylikansallista eikä kansallista ammatillista järjestäytymisoikeutta. Olen myös iloinen siitä, että olemme saaneet täsmennetyksi sen, että palkkakysymyksen on edelleen jäätävä Euroopan tason sääntelyn ulkopuolelle. Tämä on mielestäni hyvä mietintö, koska se avaa mahdollisuuden tarpeelliseen keskusteluun. Voidaan sanoa, että työmarkkinaosapuolet voivat jo nyt solmia Euroopan tason sopimuksia sosiaalisen vuoropuhelun yhteydessä. Kaiken lisäksi nämä sopimukset voidaan osapuolten toivomuksesta tehdä Euroopan tason lainsäädännöksi, joten Euroopan järjestöillä on jo joitakin kollektiivisia oikeuksia.
Ongelmana on kuitenkin se, että sosiaalisessa vuoropuhelussa ei ole kovinkaan paljon aloitteellisuutta. Osapuolet eivät ole kovin innostuneita solmimaan sopimuksia. Se on yksi niistä ongelmista, jotka liittyvät sellaisen Euroopan tason mallin luomiseen, jossa osapuolet kantavat suuren osan työmarkkina-aloitteita koskevasta vastuusta. Sosiaalisen vuoropuhelun hidas vauhti on erityisen surullista, jos minun laillani kannattaa lämpimästi Tanskan mallia, jossa työmarkkinaosapuolet yhdessä ratkaisevat työmarkkinakysymyksiä. On kuitenkin katastrofaalista, mikäli tämä tarkoittaa sitä, että me emme saa kehitettyä vahvaa sosiaalista ulottuvuutta Euroopan tasolla. Vaarana voi olla, että joudumme tilanteeseen, jossa ylikansallinen toiminta voi asettaa kansalliset ammattijärjestöt toisiaan vastaan. Tätä taustaa vasten ei olekaan ehkä niin typerää, että keskustelemme sosiaalisen vuoropuhelun uusista rajoista ja annamme ammattijärjestöille joitakin välineitä, jotka voivat voimakkaasti pakottaa työnantajajärjestöjä neuvottelemaan. Oikeus joukkotoimintaan ja eurooppalaisen työoikeuden muoto ratkaisevat tai voivat ratkaista mahdolliset työristiriidat.
Lopuksi haluan painottaa, että työmarkkinaosapuolten tärkeimmät toimijat ovat ne, jotka päättävät ylikansallisesta järjestäytymisoikeudesta.

Theonas
Arvoisa puhemies, haluaisin ilmaista syvän huoleni Euroopan unionin työväestön sosiaalisten oikeuksien ja ammatillisen järjestäytymisoikeuden tilanteesta.
Yhteisön puuttuminen perustaviin työlainsäädännön kysymyksiin ulottuu erityisesti nykyään romuttamaan ja perumaan ammattiyhdistysliikkeen tärkeimmät saavutukset.
Valitettavasti myöskään käsiteltävänä oleva mietintö ei juurikaan poikkea tästä suunnasta. Vain kolme viittausta riittää tämän arvion tueksi: perustamissopimuksen yhdistymisvapautta ja lakko-oikeutta koskevien määräysten ilmeinen myöhästyminen, sosiaalisen konsensuksen korottaminen ammattiyhdistysten perustehtäväksi työntekijöiden oikeuksien puolesta kamppailemisen sijaan, työllisyyspolitiikan sovittaminen EMUn tavoitteisiin. Arvoisa puhemies, työväenliikettä ja sen oikeuksia vastaan kohdistuu nyt ennennäkemätön hyökkäys, ja Euroopan parlamentin pitäisi pitää huolta sen kamppailun tukemisesta sen sijaan, että se osallistuu sen alasajoon.

Malone
Arvoisa puhemies, kahden viime viikon aikana kansainvälinen työjärjestö ILO on hyväksynyt uuden yleissopimuksen maailmanlaajuisista työnormeista, joihin kuuluu oikeus liittyä ammattiliittoihin ja tehdä työehtosopimuksia. Irlanti on ILO: n jäsen ja kuitenkin Irlannin perustuslaki, kuten tuomioistuimemme sitä tulkitsevat, antaa työnantajille oikeuden kieltäytyä ammattiliittojen tunnustamisesta. Viimeisin ja räikein esimerkki tästä oli lentoyhtiö Ryanairin tapaus, jossa yhtiön johto kieltäytyi neuvottelemasta SIPTU-ammattiliiton kanssa nuorten, hyvin huonolla palkalla työskentelevien matkatavaroiden käsittelijöiden tapauksesta.
On aivan välttämätöntä, että säilytämme Eurooppa-oikeudessa oikeuden liittyä ammattiliittoihin ja tehdä työehtosopimuksia. Työsuhteiden on perustuttava ammattiliittojen tunnustamisen vakaalle perustalle. Vetoan komissaari Flynniin, jotta hän alkaisi luonnostella uutta direktiiviä tässä tarkoituksessa. Amsterdamin sopimus oli puutteellinen tältä osin. Siinä ei annettu meille ammatillista järjestäytymisoikeutta, jota niin kipeästi tarvitsemme.

Ribeiro
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, kukaan ei voi kieltää ylikansallisen ammatillisen järjestäytymisoikeuden toteuttamisen logiikkaa tänä historiallisena aikana, jolloin pääomakin muuttuu ylikansalliseksi. Järjestäytymisvapauden kirjaaminen on osa tätä logiikkaa ja samalla sen välttämätön perusta. Tämä valiokunta-aloitteinen mietintö näyttää sen vuoksi olevan luonnollinen seuraus tuosta prosessista, joka tekee peruskirjan sisällyttämisen perustamissopimukseen entistäkin oikeutetummaksi. Mutta tämä mietintö ei ilmaannu tyhjästä. Sitä ennen on jo laadittu muita mietintöjä ja aloitteita, ja niitä tullaan laatimaan sen jälkeenkin, ja ne muodostavat yhdessä huolestuttavan kokonaisuuden niille, jotka katsovat, että ammattiyhdistysten tehtävä ei ole pelkästään osallistua sellaiseen sosiaaliseen vuoropuheluun, jossa ainoastaan puolustetaan taloudellisia etuja ja jossa työvoima on pelkkää kauppatavaraa.
Toisaalta vaikka järjestäytymisoikeuden tunnustaminen yhteisön tasolla onkin välttämätöntä, siitä voi olla luonnoton seuraus se, että se osaltaan haalistaa ammattiyhdistyksiä luokkajärjestöinä, mitä ne myös voivat olla ja mitä niiden pitääkin yhä olla, etenkin kansallisella tasolla. Mielestämme tämä mietintö ei päätä keskustelua, vaan pikemminkin aloittaa sen ja/tai saattaa sen ajan tasalle.

Pinheiro
Arvoisa puhemies, tahtoisin aivan ensin onnitella rouva Oomen-Ruijtenia ja työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokuntaa tyhjentävästä mietinnöstä ylikansallisista järjestäytymisoikeuksista Euroopan unionissa. Kuten tiedätte, ihmisoikeuksia ja perusvapauksia koskevan eurooppalaisen yleissopimuksen takaama oikeus muodostaa vapaasti ammattijärjestöjä ja ammattiyhdistyksiä tunnustetaan Amsterdamin sopimuksen 6 artiklan 2 kohdassa yhteisöoikeuden yleiseksi periaatteeksi.
On tärkeää korostaa tässä yhteydessä, että Amsterdamin sopimuksessa Euroopan tuomioistuimelle annetaan ensimmäistä kertaa mahdollisuus tutkia toimielinten menettelyä ihmisoikeuksiin ja perusvapauksiin liittyvissä asioissa, mukaan lukien järjestäytymisoikeus. Yhdistymisvapaus ja oikeus työehtosopimuksiin sisältyvät yhteisön peruskirjaan työntekijöiden sosiaalisista perusoikeuksista, ja ne mainitaan epäsuorasti Amsterdamin sopimuksen 136 artiklassa yhteisön sosiaalipolitiikan suuntaa-antavina periaatteina. Haluaisin kuitenkin selkeästi tähdentää, että koska järjestäytymisoikeus ja lakko-oikeus jäävät perustamissopimuksen 137 artiklan ulkopuolelle, komissio ei aio ehdottaa niitä koskevaa lainsäädäntöä.
Komissio kuitenkin katsoo, arvoisa puhemies, että kysymys sosiaalisista perusoikeuksista vaatii pitkäjänteisempää ja syvällisempää pohdintaa unionin tasolla. Tässä yhteydessä voidaan todeta, että viime viikolla järjestetyn Euroopan sosiaalipolitiikan foorumin aiheena oli yhdessä istunnossa juuri kysymys siitä, millä tavoin perusoikeuksista käytävää keskustelua olisi laajennettava ja syvennettävä. Lisäksi on asetettu erityinen asiantuntijaryhmä, jonka tehtävänä on analysoida, millaista edistystä Amsterdamin sopimus on tässä asiassa tuonut, tunnistaa mahdolliset puutteet sekä suositella suuntaviivoja tulevalle toiminnalle. Asiaa koskevan kertomuksen on tarkoitus valmistua tämän vuoden lopussa. Olen varma, että kollegani Padraig Flynn pitää parlamentin ajan tasalla käynnissä olevasta keskustelusta sekä toimintasuunnitelmasta, jota komissio tulee ehdottamaan.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Pinheiro.
Hyvät jäsenet, herra komissaarin puheenvuoron myötä julistan keskustelun päättyneeksi.
Muistutan teille, että rouva Oomen-Ruijtenin mietinnöstä, joka on saanut osakseen paljon onnitteluja, toimitetaan äänestys tänään aamupäivällä klo 11.00 alkaen.

Yhdistysten ja säätiöiden tukeminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Ghilardottin laatima työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietintö (A4-0203/98) komission tiedonannosta yhdistysten ja säätiöiden tukemisesta Euroopassa (KOM(97)0241 - C4-0546/97).

Ghilardotti
Arvoisa puhemies, käsittelemme tänään melko tärkeää komission tiedonantoa, ja asiaa koskeva keskustelu käydään parlamentissa varsin arkaluontoisella hetkellä, sillä, kuten tiedämme, järjestöjen, yhdistysten ja säätiöiden toimintaa varjostaa eräs ongelma, toisin sanoen tuomioistuimen päätös keskeyttää kaikki rahoitustoimet ja kehottaa komissiota keskeyttämään rahoitustoimet neuvoston päätöksellä määritetyn oikeudellisen perustan puuttumisen vuoksi. Aion vielä palata tähän asiaan, mutta on varmastikin epätavallista keskustella yhdistysten ja säätiöiden, vapaaehtoistyön ja kolmannen sektorin tukemisesta - jota tiedonannossa ja parlamentin työskentelyssä pidämme erityisen tärkeänä - ja panna samanaikaisesti merkille näiden järjestöjen toiminnan lamaantuminen. Näin ollen uskon, että tämänpäiväinen keskustelu saattaa olla yllyke, joka saa neuvoston pyrkimään toimielinten väliseen sopimukseen, joka saattaa jopa ratkaista tämän kysymyksen myös pitkällä aikavälillä eikä ainoastaan vuoden 1998 talousarvion osalta, kuten parlamentti on esittänyt jo kauan sitten.
Tiedonanto, josta tänään keskustelemme, pohjautuu kauan - jo yli kymmenen vuotta - kestäneeseen, Euroopan parlamentin vuonna 1987 hyväksymään mietintöön perustuneeseen työhön, jonka johdosta komissio on perustanut pääosasto XXIII: n yhteyteen talous- ja sosiaalialan toimintayksikön sekä tehnyt suuren työn esittäessään kaksi lainsäädäntöaloitetta ja valmistellessaan valkoisen kirjan julkaisemista, mutta kaikki nämä aloitteet ovat kohdanneet vaikeuksia neuvostossa tai itse komissiossa, ja ne ovat jossain määrin hautautuneet. Näitä ongelmia ei kuitenkaan missään tapauksessa ole ratkaistu, ja mielestämme tämänpäiväinen keskustelu ja tämän mietinnön ja komission tiedonannon hyväksyminen saattavat edesauttaa sitä, että suunniteltua lainsäädäntöä täydennetään.
Vaikka tiedonanto onkin hieman voimattomampi keino kuin parlamentti olisi toivonut ja mitä PO XXIII: n toimintayksikkö aikoi, sillä kuitenkin on sekä omasta mielestäni että sosiaaliasioita käsittelevän valiokunnan mukaan suuri merkitys, sillä siinä määritellään laajasti ymmärretyn osuus- ja yhteisötalouden kaksi tahoa, eli yhdistykset ja järjestöt sekä niiden olemus ja tunnustaminen koko Euroopan tasolla. Se on tärkeä toimenpide, sillä se mahdollistaa eri jäsenvaltioissa karttuneen kokemuksen ja erilaisten puitteiden yhteisen hyödyntämisen. Sen lisäksi siinä tunnustetaan niiden asema ja edistetään sitä monin tavoin, esimerkiksi työllisyyden kannalta, jonka parissa parlamentti on työskennellyt viime vuosina; monet selvitykset ja tutkimukset ovat osoittaneet, että kolmas sektori, järjestötoiminta laajasti ymmärrettynä, on viime vuosina tarjonnut uusia työtilaisuuksia erityisesti paikallisella tasolla, ja se on lisäksi kyennyt vastaamaan moniin uusiin ja vanhoihin tarpeisiin - keskinäisiin, sosiaalisiin, kulttuuria ja ympäristöä koskeviin tarpeisiin - joihin ei tällä hetkellä julkisella sektorilla sen paremmin kuin yksityiselläkään ole ollut kykyä vastata. Järjestötoiminnan työllistävä rooli on näin ollen hyvin merkittävä, samoin kuin sen sosiaalinen merkitys, mutta lisäksi myös sen poliittinen rooli on huomattava. Mahdollisuudella yksilöidä, edistää ja löytää kansalaisille puoluejärjestöjen ja ammattiyhdistysten perinteisiin osallistumismuotoihin verrattuna erilaisia tapoja toimia yhteisen edun hyväksi - sillä juuri tästä on kysymys - on suuri merkitys, sillä siten kansalaiset osallistuvat Euroopan rakentamiseen. Tätä kansalaiskeskustelua, kuten me sitä kutsumme, Euroopan toimielimet ovat edistäneet koko hallitusten välisessä konferenssissa käydyn keskustelun ajan, eikä ole epäilystäkään siitä, että järjestötoiminta on uusi tapa alkaa rakentaa uudelleen legitiimiyttä, vuorovaikutusta ja luottamusta kansalaisten ja toimielinten välillä.
Tästä syystä arvostamme tätä tiedonantoa hyvin paljon ja toivoisin todellakin, että käyttäisimme myös tämän keskustelun tarjoaman tilaisuuden kehottaaksemme neuvostoa pääsemään sopimukseen oikeudellisesta perustasta ennen ensimmäistä käsittelyä, ennen heinäkuun 17. päivää, sillä muussa tapauksessa osoitamme kyvyttömyyttä ja luottamuksen puutetta suhteessamme kansalaisiin, sillä julistamme jotakin ja sitten käytöksemme, laajassa mielessä - vaikka asia ei johdukaan meistä vaan neuvostosta - kertoo aivan muusta; toisin sanoen Euroopan toimielimet julistavat yhtä ja tekevät toista.

Cot
Arvoisa puhemies, kaksi minuuttia, kaksi huomautusta. Ensimmäinen koskee menettelyä. En ymmärrä edelleenkään työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan hätiköintiä tässä asiassa. Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevälle valiokunnalle lausunnon antamista varten annettu määräaika esti sitä tarkastelemasta perusteellisesti niitä päivittäiseen elämään liittyviä oikeudellisia ongelmia, jotka tiedonannossa otettiin esille. Ne ovat kysymyksiä, jotka liittyvät esimerkiksi määrittelyyn, keskinäiseen tunnustamiseen, vastuuseen tai verotukseen. Pelkään, että tämä kollegojemme hätiköinti on myös estänyt parlamenttia todella kuuntelemasta yhdistysmaailmaa ja syventymästä sen ongelmiin.
Minusta tuntuu, että parlamentti on pilannut tässä asiassa mahdollisuutensa vaikuttaa keskusteluun ja pelkään, että tämä tuomioistuimen antamien järkyttävän kielteisten signaalien lisäksi tullut komission ja neuvoston välinpitämätön suhtautuminen oikeudellisia perustoja koskevaan kysymykseen saa aikaan ymmärtämättömyyden kuilun näiden niin tärkeiden neuvottelukumppaneiden välille, ja rouva Ghilardotti muistutti meitä siitä.
Toinen huomautus, arvoisa puhemies, liittyy sisältökysymyksiin. Katson omalta osaltani, että tiedonannossa kartoitetaan mielenkiintoisella tavalla käytäntöjä ja ongelmia. Suhtaudun myönteisesti tähän menettelytapaan, jossa komissio ja sen vastuuhenkilöt kiertävät Eurooppaa neuvotellakseen eri yhdistysten ja kansalaisjärjestöjen vastuuhenkilöiden kanssa ponnistellakseen tiedostamisen, tiedottamisen ja myös mobilisoinnin puolesta. Haluan yksinkertaisesti kiinnittää huomiota siihen vaaraan, että tämä kaikki jää tavallaan turhaan älyllisen pohdiskelun tasolle, ellei sen seurauksena synny käytännön ehdotuksia, ja me odotamme näitä ehdotuksia.
Toivon omalta osaltani, että nämä ehdotukset kuuluvat selkeästi itse sisämarkkinoiden, taloudellisen toiminnan, käsitteeseen, ettei tämän järjestötoiminnan katsota olevan vain eräänlaista vapaaehtois- ja hyväntekeväisyystoimintaa ja että ne todelliset vaikeudet, joiden kanssa joudutaan joskus vastakkain, otetaan huomioon.

Papakyriazis
Arvoisa puhemies, mielestäni tämä työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietintö - nimenomaan sellaisena, joksi se valiokunnassa muotoiltiin rouva Ghilardottin ihailtavan työn jälkeen - on vastuullinen poliittinen kannanotto, johon sosiaaliasiain valiokunta on päätynyt ja jonka se esittää keskusteltavaksi tässä istunnossa.
Komission tiedonanto on epäilemättä merkittävä teko, joka nostaa ajankohtaiseksi tärkeän ja ajankohtaisen kysymyksen yhdistysten ja säätiöiden tukemisesta. Pelkään kuitenkin, että tämän komission työn ei voida varmaankaan katsoa tarjoavan rohkeata ja tuloksekasta ratkaisua tähän suureen ongelmaan.
Kokemuksia arvioivassa ja pitkään valmistellussa mietinnössä, johon sosiaaliasian valiokunta on päätynyt (tässä yhteydessä on sanottava, että en ymmärrä kollegani herra Cotin kantaa), korostetaan juuri tätä tukemista ja annetaan sille Euroopan unionissa nykyään tarvittavaa työntöapua. Nimenomaan nykyään, sillä todellakin, kun meillä on edessämme tämä yleiskehitys, työllisyysongelma, työttömyysongelma, kun on osoituksia siitä, että paikalliset aloitteet, paikallisen työvoiman ja luonnonvarojen hyödyntäminen voi antaa paljon tälle globaalille yhteiskunnalle, tämän mietinnön panos on merkittävä. Uskon, että tällaisena sitä pitäisi katsoa, kosketuspintana kansalaisyhteiskuntaan ja aktiivisuuden edistämisenä, tunnustuksena tehtävälle, jonka se voi täyttää.
Lopuksi haluan korostaa kahta päivänpolttavaa kohtaa. Kansallisten työttömyyden vastaisten toimintaohjelmien edistäminen ja alueellisten rakennerahastojen uudelleenjärjestely antavat uskoakseni yhdessä tilaisuuden sitoa yhteen käsiteltävänä oleva asia ja nämä Euroopan unionin laajemmat kehityssuunnat.

Wolf
Arvoisa puhemies, olen sitä mieltä, että vapaaehtoisjärjestöjä ja samalla kolmatta sektoria koskeva kysymys on kysymys, jonka merkityksen olemme vasta viime vuosina kokonaisuudessaan tajunneet. Nykyaikaisissa, eriytyneissä, yksilöllistyneissä yhteiskunnissamme on erityisesti luotava yhteiskunnallista yhteenkuuluvuutta, ja erilaiset yhdistykset ovat olennainen sosiaalisen koheesion tekijä.
Euroopan unionilla on tämän osalta jonkin verran monimutkainen tausta, kuten oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan lausunnon valmistelija selvitti. Tähän asti ei ole onnistuttu luomaan yhteisöllistä oikeudellista perustaa yrityksille, keskinäisille yhtiöille ja säätiöille. Se on valitettavaa. Suhtaudun kuitenkin myönteisesti komission ehdotukseen enkä näe sitä myöskään väistöliikkeenä, koska on välttämätöntä kehittää koko sektorille laajat yhteydet, laaja neuvonpito siitä, mitä haluamme. Me haluamme, että tämä sektori kehittyy voimakkaasti. Me haluamme, etteivät viranomaiset tai tietyt työmarkkinajärjestöt, jotka katsovat erottautuvansa joukosta, suhtaudu siihen enää epäluuloisesti. Me haluamme, että se kehittyy koko laajuudessaan, ja olen sitä mieltä, että nyt on välttämätöntä käyttää aikaa tutkimukseen, pohdiskeluun ja neuvotteluun. Sitten meidän olisi vähitellen suunniteltava ja kehitettävä tukimahdollisuuksia, mukautettujen oikeudellisten puitteiden ja eurooppalaisen toiminnan mahdollisuuksia. Minun mielestäni komission tiedonanto on hyvä alku. Siinä mielessä voin suhtautua siihen myönteisesti.

Glase
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, jotain on jo sanottukin yleishyödyllisten yhdistysten ja säätiöiden tärkeydestä. Niillä on valtava sosiaali- ja työllisyyspoliittinen merkitys. Esittelijä on selvillä siitä, ja voin vain kiittää häntä hänen paneutumisestaan tähän mietintöön. Valitettavasti hän ei valiokunnan keskustelussa osoittautunut kovin yhteistyökykyiseksi eikä juurikaan ottanut huomioon muita tai täydentäviä näkökohtia. Mainitsen nyt vielä kerran vain tärkeimmät: on oltava selvää, että nyt ei pidä luoda uutta tämän alan valvontaan ja yhteensovittamiseen tarkoitettua kansallisten toimistojen verkostoa, vaan sellaisen olisi korkeintaan kehityttävä olemassa olevista toimistoista yhteistyön tuloksena.
Suhtaudun erityisen myönteisesti ehdotukseen, jonka mukaan kansalaisjärjestöjen mahdollisuutta saada rakennerahoja parannetaan. Näiden varojen saamista on kuitenkin tarkasteltava realistisesti. Erityisesti pienissä projekteissahan itse varojen tarvitsijoille ei usein jää juuri mitään sekä antaja- että vastaanottajapuolen hallintokulujen vuoksi. Varoilla rahoitetaan konsultteja ja toimeenpanijoita. Näin päädynkin tärkeimpään kohtaani. 14 kohdassa esittelijä puhuu siitä, että osa pk-yritysten rahoituksesta varattaisiin kolmannen sektorin pk-yrityksille. Ensinnäkin: ei ole kolmannen sektorin pk-yrityksiä. Me puhumme joko voittoa tavoittelevasta tai voittoa tavoittelemattomasta sektorista.
Toiseksi: pk-yrityksille tällä hetkellä varatut varat ovat niin vähäiset, ettei yleishyödyllinen sektori voi vielä päästä osalliseksi niistä. Kolmanneksi: vaikka kuinka intoiltaisiin kolmannen sektorin työllisyysvaikutuksista, kaksi asiaa on erotettava toisistaan. Kolmas sektori tekee tärkeää työtä työelämään paluun helpottamiseksi ja yrittäjien tukemiseksi. Siellä asioita hoidetaan sanan todellisimmassa merkityksessä usein erittäin vaikeissa olosuhteissa. Kestäviä, tuista riippumattomia työpaikkoja luo kuitenkin etupäässä yksityinen talous, ennen kaikkea pk-yritykset. Olemme kaikki yksimielisiä siitä, että kansalaisjärjestöt ovat yhä tärkeämpiä kansalaisten ja valtion välissä. Meidän on tuettava sitä. Vastuu omasta itsestä ja yhteisvastuu ovat tällöin keskeisiä periaatteita. Sen vuoksi me, PPE-ryhmä, tuemme tätä mietintöä muutamista arvostelua herättävistä kohdista huolimatta.

Lindqvist
Arvoisa puhemies, Euroopassa on joukko erilaisia kansalaisjärjestöjä, esimerkiksi ympäristöalalla, sosiaalialalla ja ammatillisella alalla, on rauhanliikkeitä ja naisasialiikkeitä, joilla on usein erittäin aktiivisia jäseniä ja paljon kontakteja jäseniinsä kyseisessä jäsenmaassa. Kansalaisjärjestötoiminnan tukeminen tukee niitä eurooppalaisia ihmisiä, jotka haluavat tehdä jotain aivan kuten mekin täällä parlamentissa. Järjestötoiminnan ja kansalaisjärjestöjen tukeminen luo ymmärrystä parlamentissa tekemäämme työtä kohtaan ja sen avulla voidaan osoittaa, että me emme työskentele vain kaupan ja talouden parissa.
Haluan painottaa kolmea asiaa. Ensimmäiseksi: rakennerahastojen kautta kansalaisjärjestöille suunnatun tuen lisääminen on myönteistä; prosentti Euroopan sosiaalirahastosta on hyvä asia. Toiseksi: kansalaisjärjestötoiminnan avulla voidaan luoda työpaikkoja; työpaikkojen luominen kolmannessa sektorissa on mahdollista. Sitä mahdollisuutta ei pidä liioitella, mutta se on olemassa ja se on käytettävä. Kolmas ja kaikkein tärkein asia on se, että meidän on hyödynnettävä kansalaisjärjestöjen ja järjestöjen asiantuntemusta ja sitoumusta siten, että ne saadaan luonnollisella tavalla osallistumaan lainsäädäntötyöhön ja muuhun parlamentin työhön. Pohjoismaissa on melko hyvä lähetekeskustelumenettely, mikä merkitsee sitä, että kansalaisjärjestöille ja järjestöille annetaan tärkeissä asioissa mahdollisuus tuoda mielipiteensä säännöllisesti esille, ja näin saadaan tietää niiden näkökannat. Se on hyvä tapa lisätä ymmärrystä myös EU: ta ja Euroopan parlamentin työtä kohtaan.
On kuitenkin muutamia asioita, joissa on mielestäni oltava varovainen. Meidän ei pidä sekaantua järjestystoiminnan sisäiseen työhön päättämällä esimerkiksi siitä, ketkä ovat järjestön edustajia. 24 kohta on mielestäni sillä rajalla.
Lopuksi: sääntöjen laatiminen ja ohjaaminen ei ole meidän tehtävämme. Tehtävämme on kannustaa ja tukea järjestöjä ja kansalaisjärjestöjä. Tämä on hyvä alku sille.

Hyland
Arvoisa puhemies, olen hyvin iloinen voidessani yhtyä niihin, jotka kannattavat kansalaisten vapaata osallistumista yhteisön kehittämiseen. On hyvä, että on ihmisiä, jotka uhraavat omaa aikaansa niin auliisti. Heidän merkitystään yhteiskunnassa ei aina tunnusteta tarpeeksi, erityisesti aikana, jolloin työstä maksettava palkka mitataan yleensä rahassa. EU: n kannalta ja toissijaisuusperiaatteen soveltamisen yhteydessä emme voi sivuuttaa kansalaistemme kykyä ja halua osallistua kansakunnan rakentamiseen.
Mainitsen esimerkkinä Leader-ohjelman. Kun Euroopan maaseudun asukkaat saavat tilaisuuden hyötyä suotuisasta yhteisön infrastruktuurista, he osallistuvat aktiivisesti yrittäjäohjelmiin, luovat suuresti tarvittua työllisyyttä ja myötävaikuttavat maaseutuyhteisöjen kestävyyteen. Ei kuitenkaan riitä, että vain lausumme kauniita sanoja heidän työstään. Meidän on kaikkien otettava huoleksemme maaseudun asukkaiden jatkuva vähentyminen, maanviljelijöidemme huonoon suuntaan menevä ikäprofiili ja perinteisen perheviljelmän todellinen häviämisuhka. Euroopan maanviljelymallissahan on loppujen lopuksi kysymys maaseudun asukkaiden elämän jatkuvuudesta.
Älkäämme sulkeko silmiämme tältä todelliselta uhkalta, kun meillä on kuitenkin käytössämme uutta teknologiaa ja mahdollisuus antaa taloudellisesti palkitsevampia tilaisuuksia nuorille. Emme voi kuitenkaan kääntää kellon viisareita taaksepäin, mutta huolellisesti laadittujen harjoittelu- ja opetusohjelmien avulla, joiden takana ovat sellaiset järjestöt kuin nuorten maanviljelijöiden Eurooppa-neuvosto (Conseil européen des jeunes agriculteurs, CEJA), joka on maanviljelyjärjestöjen eurooppalainen kattojärjestö, ja omassa maassani nuorten maanviljelijöiden järjestö Macra Na Feirme, voimme luoda taloudellisen ja yhteiskunnallisen infrastruktuurin, joka on tarpeen yhä useampien nuorten kannustamiseksi ja auttamiseksi, jotta he voisivat jatkaa maan viljelemistä varteenotettavana urana. Meidän on vastattava tähän haasteeseen Agenda 2000: n puitteissa.

Schörling
Arvoisa puhemies, vapaaehtoisjärjestöt tai voittoa tavoittelematon toiminta ovat tärkeä yhteiskunnan sektori myös siksi, että ne edustavat arvoja, joita haluamme vaalia ja kannattaa, nimittäin, että kansalaiset osallistuvat aktiivisesti yhteiskunnan kehitykseen ja täten myös vaikuttavat siihen.
Yhteiskunnan yhteistä vastuuta, kollektiivista vastuuta, ei pidä korvata, vaan se on nähtävä täydentävänä. Tämä on kasvava sektori, jolla luodaan valtavasti uusia työpaikkoja. Sen vuoksi onkin erityisen häpeällistä, että voittoa tavoittelemattomalle toiminnalle suunnatut tukivarat on nyt jäädytetty; toivon, että pääsemme pikaiseen ratkaisuun tässä asiassa.
Haluan todella tukea Ghilardottin ehdotusta voittoa tavoittelemattoman toiminnan vahvistamisesta paikallistasolla mitä rakennerahastoihin tulee, jotta ne aktiivisina osapuolina voisivat osallistua yhteisrahoitteisten toimien suunnitteluun ja toteuttamiseen.
Haluan lisäksi, että otamme huomioon, että myös osuuskunnat voidaan laskea vapaaehtoisjärjestöiksi ja voittoa tavoittelemattomaksi toiminnaksi, vaikka säännöissä lukeekin, että jäsenten taloudellisia etuja on edistettävä. Tämä etu rajoittuu kuitenkin toiminnan ylläpitämiseen; kyseessä ei siis ole voiton tuottaminen.

Garosci
Arvoisa puhemies, vain muutaman kuukauden kuluttua euron käyttöönoton myötä jäsenvaltioilla on yhteisen rahan kieli, ja tämä seikka auttaa niitä kasvamaan enemmän ja yhdessä. Samalla on kuitenkin tarpeen keskustella eräästä toisesta asiasta, järjestö- ja yhdistystoiminnasta, ja ryhtyä toimiin tämän asian suhteen. Yhdistyksillä ja säätiöillä on näet tällä hetkellä - käytän komission sanoja - tärkeä merkitys yhteisön kokonaisuuden kannalta kaikilla yhteiskunnallisen toiminnan aloilla. Meidän on siis suotava niille yhä enemmän huomiota ja tukea, meidän on autettava niitä kehittämään synergiaa, käyttämään yhteistä kieltä ja tyydytettävä niiden jäsenten vaatimukset kokonaisvaltaisesti, jotta voisimme luoda parhaan mahdollisen ympäristön, jossa ne voivat toimia saavuttaakseen jäsentensä niille asettamat tavoitteet. Paitsi että kaikki tämä turvaa sosiaaliset edut, se saattaa luoda merkittäviä työmahdollisuuksia ja parempia kulttuurialan ja ammatillisen koulutuksen edellytyksiä, kuten esittelijä huomautti, ja haluamme kiittää häntä.
Odotamme ja seuraamme tarkkaavaisesti sitä, tunnustaako seuraava hallitusten välinen konferenssi lopullisesti yhdistysten ja säätiöiden arvon tunnustamalla voittoa tavoittelemattomat järjestöt ja kansalaisjärjestöt Euroopan yhteisen sosiaalisen kasvun keskeisiksi toimijoiksi.

Menrad
Arvoisa puhemies, PPE-ryhmä puoltaa tiedonannon hyväksymistä. Se on sitä mieltä, että rouva Ghilardottin mietintö täydentää ja parantaa tiedonantoa. Sydämelliset onnittelut! Molemmat asiakirjat sisältävät mielenkiintoisia selvityksiä yhdistysten ja säätiöiden asemasta kansallisesti, alueellisesti ja paikallisesti, mutta eurooppalainen ulottuvuuskin on mukana, muun muassa kun viitataan eurooppayhdistyksen sääntöehdotukseen vuodelta 1992. Rouva Ghilardotti hyväksyi PPE-ryhmän työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnassa tekemän ehdotuksen siitä, että eurooppayhdistystä koskeva asetus on tulevaisuudessa selvästi erotettava eurooppayhtiöstä. Eurooppayhdistyksen sääntöjä ei saa muotoilla yksipuolisesti talousyhdistyksen mukaisiksi. Yleishyödylliset yhdistykset sekä toissijaisuus, yhdistysten ja asetusten itsenäisyys ja kansalais- ja yhdistymisvapaus on otettava huomioon. Tässäkin mielessä kannatamme Ghilardottin mietintöä.

Filippi
Arvoisa puhemies, taloudellisten ja sosiaalisten järjestelmien moninaisuus ja niihin liittyvien toimintojen muodot ovat eurooppalaiselle kehitysmallille luonteenomainen rikkaus, ja se on turvattava. Kollega Ghilardottin mietintö järjestöjen ja säätiöiden roolista Euroopassa tuo oikeutetusti esiin tarpeen arvioida koko kolmatta, niin kutsuttua voittoa tavoittelematonta, sektoria. Tänään keskustelemme järjestöistä ja säätiöistä, mutta meidän on pian puhuttava myös osuuskunnista ja keskinäisistä yhtiöistä. Neuvoston on kuitenkin luovuttava tähän asti vaalimastaan asenteesta, joka on tähän saakka käytännössä merkinnyt kolmannen sektorin toiminnan boikotointia. Euroopassa ei ole ainoastaan valtiota ja yksityistä sektoria, vaan myös eriytyneempää toimintaa, jota ei voida jättää huomiotta. Ei ole mahdollista puhua sosiaalivaltion uudistuksesta tai kansainvälisen yhteistyön kehityksestä ilman järjestöjen ja säätiöiden vaikutusta sosiaalisella alalla.

Angelilli
Arvoisa puhemies, mietinnössä, jonka rouva Ghilardotti, jota onnittelen sydämellisesti, on laatinut, tarkastellaan syvällisesti ja kattavasti kaikkia yhdistysten ja järjestöjen tukemiseen liittyviä ongelmia. Kaikki mietinnössä esitetyt arviot ovat erittäin kannatettavia: ennen kaikkea voittoa tavoittelematonta toimintaa koskevan säännöstelyn tarve Euroopan tasolla, sillä se on ala, jolla on suuri arvo ja joka juuri tällä hetkellä on huomattavasti laajentumassa nimenomaan siitä syystä, että se on ainoana on kyennyt täyttämään hyvinvointivaltion julkisten järjestelmien kriisin aiheuttaman tyhjiön sosiaalipalvelujen tarjoamisessa. Sen tähden voimme vain yhtyä mietinnön sisältämiin vaatimuksiin: ensinnäkin on laadittava eurooppalaiset perussäännöt, jotka takaavat yhdistystoiminnalle tarkoin määritellyn oikeudellisen aseman tunnustamisen, joka turvaa ja rohkaisee sen harjoittamaa toimintaa; toiseksi on laadittava yksiselitteiset ja selkeät lainsäädäntöä ja verotusta koskevat säännöt, erityisesti alv: tä on tarkasteltava uudelleen; ja lopuksi tarvitaan riittävä rahoitus. Ainoastaan siten, oikeudellisen varmuuden ja asemansa tunnustamisen kautta, voittoa tavoittelematon ala saattaa täyttää parhaalla mahdollisella tavalla arvokkaan tehtävänsä solidaarisuuden ja yhteiskunnallisen osallistumisen kehittämisessä, kuten Amsterdamin sopimuksessakin esitetään.

Pinheiro
Arvoisa puhemies, tahtoisin ensin ilmaista komission tyytyväisyyden siitä mielenkiinnosta, jota ihmiset yleensä, viranomaiset, alan järjestöt ja myös Euroopan toimielimet ovat osoittaneet tätä tiedonantoa kohtaan. Erityisesti korostan talous- ja sosiaalikomitean sekä alueiden komitean lausuntoja, joissa ne ilmaisevat selkeästi halunsa tukea yhdistysten ja säätiöiden kehittämistä. Tahdon myös onnitella lämpimästi rouva Ghilardottia sekä herra Cotia ja herra Wolfia avoimuudesta, jolla he ovat käsitelleet tätä aihetta ja kiinnostuksesta, jota he ovat osoittaneet voittoa tavoittelemattomien järjestöjen jo toteutettuun tai suunnitteilla olevaan toimintaan.
Sen jälkeen kun komissio esitti tiedonantonsa, se on kehittänyt yhteistyössä yhdistysten ja säätiöiden edustajien kanssa toimintasuunnitelmaa, jonka tarkoituksena on toteuttaa tiedonantoon sisältyvät johtopäätökset, tutkia yhdistysten ja säätiöiden mahdollisuuksia ja myös tunnistaa ne vaikeudet, jotka on vielä voitettava, jotta ne voisivat täyttää vielä paremmin tehtävänsä puolustaessaan Euroopan kansalaisten etuja. On tosiasia, että yhdistyksillä ja säätiöillä, jotka ovat mukana kaikilla taloudellisen ja yhteiskunnallisen elämän eri aloilla, on usein suuri taloudellinen valta, ja ne ovat merkittäviä työllistäjiä. Suurin osa voittoa tavoittelemattomista järjestöistä ei ole yrityksiä sanan laajassa merkityksessä. Ja monessa tapauksessa ne edustavat vaihtoehtoisia yritysmuotoja, jotka liittyvät perinteisiin taloudellisiin ja sosiaalisiin malleihin. Juuri sen tähden sisällytimme myös voittoa tavoittelemattoman toiminnan komission tiedonantoon yrittäjyyden suosimisesta Euroopassa.
En tässä yhteydessä käsittele tuohon tiedonantoon sisältyviä johtopäätöksiä tai ehdotuksia. Tahtoisin kuitenkin kertoa, millaisia toimia olemme toteuttaneet sen jälkeen kun se esitettiin, ja yritän samanaikaisesti vastata jäsenten ja erityisesti esittelijän ja lausuntojen valmistelijoiden kysymyksiin.
Tärkeä kysymys, johon liittyvät myös monet muut kysymykset, on epäilemättä eurooppayhdistyksen säännöt. Ymmärrän harminne siitä, että tällä alalla ei ole tapahtunut edistystä. Voin kuitenkin vakuuttaa parlamentille ja erityisesti herra Cotille, että komissio on tehnyt erinäisiä aloitteita toivotun edistyksen saavuttamiseksi. Ja vaikka viimeisimmässä neuvoston kokouksessa, joka pidettiin 4. kesäkuuta, kysymys lähetettiin uudestaan Coreperin ja puheenjohtajamaa Itävallan käsiteltäväksi, on huomattava, että neuvostossa käytävät neuvottelut ovat jo edenneet pitkälle, ja että niissä on pohdittu hyvin monia Euroopan parlamentin esiin tuomista huolenaiheista. Sen vuoksi luotamme siihen, että asiassa tapahtuu vuoden loppuun mennessä myönteistä kehitystä erityisesti yhdistysten sääntöjä koskevassa kysymyksessä.
Nyt haluaisin, hyvät jäsenet, selvittää teille, millä tavoin tiedonantoomme sisältyvien ehdotusten toteuttaminen on edistynyt. Etenemme kolmeen eri suuntaan. Ensinnäkin on jo järjestetty tai tullaan järjestämään kansallisen tason kokouksia. Niiden aiheena on tämä tiedonanto melkein kaikissa jäsenvaltioissa.
Toiseksi komissio järjestää tällä hetkellä asiantuntijoiden kokouksia yhdistysten ja säätiöiden nykytilanteeseen ja tulevaisuuteen liittyvistä aiheista, joista otan esille seuraavat: järjestöjen ja viranomaisten suhteet, tiedottaminen ja alan tekeminen laajemmin tunnetuksi, mitä korostettiin voimakkaasti muutamia päiviä sitten pidetyssä voittoa tavoittelemattoman toiminnan VI kongressissa, sekä yhdistysten ja säätiöiden mahdollisuudet luoda työpaikkoja. Komissio on yhtä mieltä siitä, että voittoa tavoittelemattoman toiminnan voimavaroja ei ole täysin tyydyttävästi kehitetty säilyttämisen, jatkuvan luomisen ja uudenlaisiin tarpeisiin vastaavien palvelujen osalta. Pyydämme jäsenvaltioita kiinnittämään asianmukaista huomiota työllisyyspolitiikan suuntaviivojen soveltamiseen. Samanaikaisesti pyrimme tekemään laajalti tunnetuksi kolmatta järjestelmää ja työllisyyttä käsittelevään kohtaan sisältyvien pilottihankkeiden tuloksia, jotta kaikki voisivat hyötyä noista kokemuksista. Muistakin aiheista on tarkoitus vielä keskustella, muun muassa euron käytöstä ja laajentumisesta, jota rouva Ghilardotti erityisesti korostaa.
Kolmas alue, jolla parhaillaan työskentelemme, ovat sellaiset toimet, joihin komissio voi ryhtyä suoraan. Tarkoituksena on edistää unionin vuoropuhelua ja yhteistyötä alan järjestöjen kanssa, ja on myös perustettu erityinen osuuskuntien, keskinäisten yhtiöiden, yhdistysten ja säätiöiden neuvoa-antava komitea. Toisaalta komissio tapaa Euroopan sosiaalialan kansalaisjärjestöjen foorumilla kahdesti vuodessa ja on asettanut uuden asiantuntijaryhmän, joka seuraa " viisaiden komiteaa" tarkoituksenaan tutkia uudelleen perustamissopimukseen sisältyvien sosiaalisten perusoikeuksien järjestelmää ja esittää siltä pohjalta suosituksia yhteisötason toimista, mukaan lukien mahdollisesti oikeuksia käsittelevä peruskirja.
Olemme yhtä mieltä siitä, että paljon on vielä tehtävä. Itse asiassa on olennaisen tärkeää tutkia tilannetta uudestaan ja löytää sopiva tapa kehittää sosiaalista vuoropuhelua kaikissa Euroopan toimielimissä. On välttämätöntä löytää oikea tasapaino toisaalta mahdollisimman suuren joustavuuden ja osallistumisen ja toisaalta avoimuuden ja johdonmukaisuuden välillä, ja liiallista byrokratiaa sekä monimutkaisten järjestelmien luomista on ehdottomasti vältettävä. Rouva Ghilardotti ja herra Wolf tähdentävät erityisesti niitä vaikeuksia, joita lukuisat kansalaisjärjestöt ovat kohdanneet yhteistyössään rakennerahastojen kanssa. Totean erityisen tyytyväisenä, että uudet sosiaalirahastoa koskevat ehdotukset merkitsevät tässä suhteessa tärkeää edistystä, sillä ne parantavat ja helpottavat kansalaisjärjestöjen mahdollisuuksia saada tukea tältä rahastolta.
Haluaisin vielä kertoa, että PO V: n laatimassa kertomuksessa, johon viitataan päätöslauselman 2 ja 3 kohdassa, käsitellään ainoastaan tämän pääosaston eri alaosastoja eikä koko komission suhdetta kansalaisjärjestöihin.
Lopuksi mainitsen, että lukiessani tätä päätöslauselmaa en voinut olla kiinnittämättä huomiota siihen, että sen 19 kohdassa, jossa käsitellään laajentumista ja ulkosuhteita, ei mainita lainkaan AKT-maita. Haluan sen tähden muistuttaa parlamentille, että voittoa tavoittelemattoman toiminnan arvostaminen on ratkaisevan tärkeä osa kehityspolitiikkaa, ja se tuodaan selvästi esiin neuvoston juuri hyväksymässä neuvottelumandaatissa Euroopan unionin ja AKT-maiden tulevien suhteiden kehittämiseksi.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, emme siis ole olleet toimettomina. Pyrimme jatkamaan ponnistuksiamme, jotta yhdistyksille ja säätiöille annettaisiin niille kuuluvaa arvostusta paikallisella, kansallisella ja yhteisön tasolla. Ja lopuksi tahdon vielä kerran kiittää esittelijää ja lausuntojen valmistelijoita sekä vakuuttaa heille, että suhtaudumme erittäin vakavasti heidän ehdotuksiinsa ja huomautuksiinsa. Olen varma siitä, että voimme luottaa Euroopan parlamentin tukeen kaikissa toimissa, joihin ryhdymme voittoa tavoittelemattomien järjestöjen hyväksi.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 11.00.

Työaika
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Chanterien laatima työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietintö (A4-0229/98) komission valkoisesta kirjasta työaikadirektiivin ulkopuolisista toimialoista (KOM(97)0334 - C4-0434/97).

Chanterie
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komissaari, jos löytyy sosiaalinen ongelma, jonka ratkaisemisessa Euroopan unioni voi näytellä osaa ja josta se siten kantaa vastuun, niin se on kyllä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu työpaikoilla perustamissopimuksen 118 a artiklan mukaisesti. Ammatin liikkuvuus ei vaikuta siihen tosiasiaan, että työntekijöillä on oikeus turvalliseen ja terveeseen työympäristöön. Työajat ovat kieltämättä, kuten Euroopan yhteisöjen tuomioistuin on tuomiossaan vuonna 1996 nimenomaisesti päättänyt, turvallisuuden ja terveyden asia.
Euroopan unioni sääti vuonna 1993 direktiivin, jossa määrättiin päivittäiset ja viikoittaiset lepoajat, viikoittainen työaika, vuosiloma, tauot, yö- ja vuorotyöt. Siihen sisällytetyt vähimmäisvaatimukset ovat lähinnä alhaiset, kun taas poikkeusten lukumäärä on pikemminkin korkea. Lisäksi ministerineuvoston aloitteesta suljettiin joukko toimialoja ja toimintoja täysin direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Kyseessä ovat lääkärien harjoittelu, merellä tehtävä työ, niin avomerikalastus kuin lähivesikalastuskin, ja kuljetusala, erityisesti maantie- ja lentoliikenne, meri- ja rautatieliikenne sekä sisävesiliikenne. Henkilöt, jotka työskentelevät näissä toiminnoissa tai näillä toimialoilla, myös toimistohenkilökunta ja korjauspajatyöntekijät, jäävät Euroopan työaikajärjestelyn ulkopuolelle.
Euroopan komissiossakin tajuttiin tuolloin, että tätä ei voida hyväksyä, ja komissio ilmoitti laativansa aloitteen, josta tänään keskustelemme, nimittäin valkoisen kirjan, joka neljän vuoden kuluttua vihdoin näki päivänvalon. Tähän valkoiseen kirjaan Euroopan komissio on laatinut tilannekatsauksen näiden ulkopuolelle jätettyjen toimialojen ja toimintojen työajoista, sektorin, joka käsittää kokonaisuudessaan noin kuusi miljoonaa työntekijää, joista noin viisi miljoonaa on tällä sektorilla kiinteässä asemapaikassa olevia työntekijöitä.
Euroopan komissio ehdottaa, että kiinteässä asemapaikassa olevat työntekijät otettaisiin kyllä nyt mukaan direktiivin soveltamisalaan, mutta liikkuvat työntekijät ainoastaan osittain, nimittäin seuraavien neljän näkökohdan osalta: vuosilomien, vuosittaisen työajan, riittävän lepoajan ja yötyöntekijöiden terveystarkastusten osalta. Muut, sanokaamme myös tärkeämmät näkökohdat, kuten vähimmäislepoajat ja enimmäistyöajat ja muut sen kaltaiset, olisi sitten järjestettävä alakohtaisesti.
Työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunta, jonka esittelijänä täällä toimin, tahtoo kuitenkin ensin yrittää saattaa ulkopuolelle jääneet toimialat ja toiminnot kokonaisuudessaan direktiivin soveltamisalaan sikäli kuin mahdollista. Sillä voimassa oleva direktiivi sisältää, kuten jo äsken sanoin, artiklan, joka sallii melkoisen määrän poikkeuksia, 17 artiklan, jonka ansiosta periaatteessa on olemassa tarpeeksi mahdollisuuksia tarttua alan erityisominaisuuksiin ja ottaa myös huomioon eri toimintojen ja alojen kilpailukykyisyys. Jos kuitenkin ilmenee, ettei tämä joidenkin toimialojen kohdalla sittenkään riitä, silloin sosiaaliasiain valiokuntamme suostuu siihen, että laaditaan alakohtainen säännöstö, ensi sijassa työmarkkinaosapuolten sopimusten pohjalta, mutta jollei tämä onnistu, sitten komission oman aloitteen pohjalta. Komissio tulee kyllä tässä yhteydessä pyytämään työmarkkinaosapuolia neuvottelemaan asiasta tuloksellisesti alakohtaisissa komiteoissa, sillä siten voidaan, kuten uskomme, parhaiten ottaa erityistilanteet huomioon. Mainitsen niistä esimerkkinä yhden, nimittäin tilanteen, jossa maantien tavaraliikenteen kuljettajien on ajamisen lisäksi harjoitettava myös muita toimintoja, lastausta ja purkua, ja tätä ei ole toistaiseksi sisällytetty työaikajärjestelyyn.
Olemme tietoisia siitä, että pelkkä direktiivi ei riitä. Kysymys on toki myös määräysten siirtämisestä osaksi kansallista lainsäädäntöä, niiden noudattamisesta, valvonnasta ja pakotteista. Mutta sääntelyä, eurooppalaisia puitteita, kyllä tarvitaan, koska ongelmat ovat rajan ylittäviä, ja tämäkin problematiikka on osa yhtenäismarkkinoiden mekanismia.
Tahtoisin vielä erityisesti tarkastella harjoittelua suorittavien lääkärien tilannetta. Aloitan lainaamalla yhtä monista todistuslausunnoista. Lainaus on seuraava: " Perjantaiaamun ja maanantai-illan välisenä aikana nukuin viisi tuntia, minulla oli kaksi yövuoroa ensiavussa. Koko aikana en nähnytkään sänkyä enkä ansainnut yhtään ylimääräistä frangia. Kuljin kuin aave ympäriinsä, mutta päivällä suoritin vielä leikkauksen." Sen verran lainauksesta. Kuka meistä haluaisi työskennellä sellaisissa oloissa ja etenkin, kuka meistä antaisi siinä tilassa olevan henkilön leikata itsensä. Kuitenkin tällaisia tilanteita esiintyy, ja ehkä useammin kuin luulemme.
Harjoittelua suorittavia lääkäreitä käytetään usein väärin hyväksi pitkälti yli hyväksyttävän rajan, ja sellainen vaarantaa ihmishenkiä. Potilaiden henkiä, mutta myös harjoittelua suorittavien lääkäreiden omia henkiä, lääkäreiden, jotka ylipitkien työaikojensa takia itse esimerkiksi aiheuttavat kuolemaan johtavia onnettomuuksia tai nukahtavat rattiin. Yliväsymys, hermoromahdukset, sydänkohtaukset ja itsemurhat eivät ole tarinaa vaan totta.
Harjoittelua suorittavien lääkäreiden jättämistä kyseisen työaikadirektiivin ulkopuolelle voidaan pitää suorastaan rikollisena. Se, että annetaan leikata tai käsketään leikkaamaan ihmisiä kymmeniä tunteja lähes tauotta kestäneen päivystyksen jälkeen, on ihmishengillä leikkimistä. Siksi emme voi enää hyväksyä tätä tilannetta. Belgian lisäksi on kaksi muutakin maata, joilla ei ole tätä asiaa koskevaa kansallista lainsäädäntöä. Kaikki henkilöt, joita olen kuullut tässä asiassa, vaativat erittäin kiireellistä aloitetta. Nykyinen direktiivi on tarkoitettu tämän puitteiksi, ja vetoan lääkäriliittoihin, lääkäreiden korkeaan neuvostoon ja terveysministeriin pyytäen niitä toimimaan.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, odotamme Euroopan komissiolta lähiaikoina lainsäädäntöaloitetta, niin että parlamentti voi käsitellä tämän lainsäädäntöaloitteen lopullisesti ennen nykyisen vaalikauden päättymistä.

Macartney
Arvoisa puhemies, onnittelen teitä noususta puheenjohtajan korokkeelle. Minulla on aikaa kolme minuuttia, mutta kestäisi paljon kauemmin tarkastella kaikkia kalatalousalan koukeroita ja vaikeuksia. Haluaisin todella onnitella herra Chanterieta siitä työmäärästä, jonka hän on uhrannut yrittäessään sovitella eri ulkopuolelle jääneiden toimialojen hyvin yksityiskohtaisia eroja ja erityispiirteitä.
Meidän on ensinnäkin todettava, että näiden toimialojen ulkopuolelle jäämiseen oli syy. Se oli ensisijaisesti niiden monimutkaisuus. Toiseksi, mitä kalastukseen tulee, Brysselissä suhtaudutaan monessa mielessä hyvin epäluuloisesti ajatukseen siitä, että kalastajille sanottaisiin, milloin heidän pitää nukkua tai mitä heidän pitää tehdä merellä ja vastustetaan suuresti koko ajatusta. Kalastajien mielestä heidän on saatava hallita omia aluksiaan ja omaa kohtaloaan ollessaan merellä. He suhtautuvat vaistomaisesti hyvin vihamielisesti kaikenlaisiin Brysselistä tuleviin, kalastajia koskeviin direktiiveihin. Ajatus merelläolotuntien enimmäismäärästä on sovitettava sitä taustaa vasten, että jotkin maat määräävät merelläolopäivien enimmäismäärästä, mikä rajoittaa kalastajien työaikoja siellä, missä tätä sovelletaan, esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Haluaisin keskittyä pääasiassa siihen, mikä on tarkalleen ottaen tällaisen direktiivin soveltamisala. Tämä aiheutti kiivasta keskustelua kalatalousvaliokunnassa. Ehkä voisin osoittaa kysymyksen komissaari Pinheirolle, joka tuntee hyvin tavan, jolla kalatalous on järjestetty, koska hän on kotoisin Portugalista. Monet kalastajat toimivat perheyrityksissä, monet ovat osakkaita ja monetkaan eivät ole työntekijöitä sanan meille tutussa merkityksessä. Vaikuttaako tämä direktiivi heihin vai ei? Jos ei, suurimmasta osasta Euroopan kalatalousalaa tulee direktiivin ulkopuolinen toimiala, jopa sen jälkeen kun tällainen päätöslauselma on hyväksytty. Avainkysymyksiä ovat: mikä on soveltamisala ja keitä kalatalousala työllistää? Herra Chanterien huomautuksissa hänen sanoessaan "niin pitkälle kuin mahdollista" voi olla joustonvaraa, mutta meidän on saatava tietää, mikä on komission kanta.
On suuri ero siinä, onko kyse pitkiä aikoja merellä olevasta laivastosta, jossa yhtiö työllistää kalastajia kuukausikaupalla yhteen menoon, vai onko kyse pienestä veneestä, joka lähtee merelle Galiciasta tai Adrianmeren alueelta kotoisin olevan perheyrityksen tai osuuskunnan toimesta, tai jälkimmäisessä tapauksessa ihmisistä, jotka lähtevät kalastamaan yöllä, koska se on heillä perinne. Heitä kaikkia huolestuttaa sääntelyn kohteeksi ja pakkopaitaan joutuminen. Meidän on siis tiedettävä, keitä asia koskee. Miten käskette itsenäisiä ammatinharjoittajia pitämään lomaa? Haluaisin todella kuulla vastauksen tähän kysymykseen. Jos vastaus on, ettette teekään niin, koska he eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan, meidän on todettava, että puhumme koko teollisuudenalan hyvin pienestä osasta.
Viimeinen aiheeni koskee kumppanuutta. Tämä on hyvin vaikeaa niissä tapauksissa, joissa ammattiliitot eivät edusta työntekijöitä, koska nämä ovat itsenäisiä ammatinharjoittajia. On hyvin vaikea käskeä jotakin maata laatimaan sopimus ammattiliittojen ja työntekijöiden välille, kun tällaisia kumppaneita ei ole. Tilanne on varsin mutkikas. Neuvottelujen on oltava vilpittömiä. Niiden on koskettava merelle lähteviä kalastajia, joiden on tutustuttava perusteellisesti tilanteeseen, ennen kuin voimme pyrkiä mihinkään sopimukseen. Muuten on olemassa se vaara, että Brysseliä syytetään taas kerran siitä, että se on kiinnostuneempi byrokratiasta kuin todellisesta elämästä.

Moreau
Arvoisa puhemies, työaikadirektiivin hyväksymisestä on kulunut viisi vuotta, ja direktiivin ulkopuolelle jätettyjä toimialoja koskevaan ongelmaan on tartuttava erittäin pikaisesti. On sitä paitsi valitettavaa, että niin monet palkansaajat jätettiin alun alkaen tämän direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Voimme arvioida sitä aivan erityisesti maantieliikenteen osalta, joka on kärsinyt työntekijöiden terveyden ja maanteiden turvallisuuden kannalta vakavista seurauksista.
Niinpä lukuisat sosiaaliset kiistat ovat kuvanneet kasvavaa kielteistä suhtautumista epäinhimillisiin työoloihin erityisesti tällä alalla. Liikennealan erityisominaisuudet ovat todelliset, mutta lepoon, vapaa-aikaan ja palkansaajien biologisen rytmin kunnioittamiseen liittyvät tarpeet eivät ole yhtään sen epätodellisempia. Nykyisen maantieliikennealaa koskevan säätelyn mukaan viikossa saa ajaa 56 tuntia, eikä sitä edes noudateta. Tämän säätelyn parantaminen ja sen tehokas valvonta, mitä liikenne- ja matkailuvaliokunta sekä työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunta pyysivätkin, on sosiaalisten olojen kannalta mutta myös taloudellisesti välttämätöntä, jotta epärehellinen kilpailu ja sosiaalinen polkumyynti voidaan torjua aivan erityisesti sillä hetkellä, kun kabotaasiliikennettä koskevat määräykset tulevat voimaan.
Olen tyytyväinen siihen, että molemmat valiokunnat vaativat asetuksen 38/20 muuttamista niin, että työ- ja ajoaikaa lyhennettäisiin. Tältä osin on syytä ottaa lastaus, purku sekä odotusaika kunnolla huomioon työaikaa laskettaessa.
Pahoittelen lopuksi sitä, että liikkuvien ammattien sisällyttämistä direktiiviin, tosin rajallisine ja neuvoteltuine poikkeuksineen, joita olin lausunnon valmistelijan ominaisuudessa ehdottanut, on lykätty. Se olisi voinut olla sellainen voimakas osoitus sosiaalisen Euroopan puolesta, jollainen valitettavasti puuttuu. Chanterien mietinnön hyväksyminen voi kuitenkin olla tukipiste, johon nojautua sekakomiteoissa käytävissä neuvotteluissa, joita käydään direktiivin ulkopuolelle jätetyillä eri aloilla. Asianomaisten palkansaajien on kiistatta jatkettava vaatimusten esittämistä riittävästä levosta ja elinajasta niiden vapaan kilpailun liberaalien oppien edessä, jotka eivät piittaa kaikkein tärkeimmistä perusoikeuksista.

Skinner
Arvoisa puhemies, myös minä haluaisin onnitella teitä ensimmäisestä istunnostanne parlamentin varapuhemiehenä. Herra Chanterieta on myös onniteltava. Hän on laatinut mietinnön, joka on sekä oikeudenmukainen että tasapainoinen. Sen laatiminen on kestänyt jonkin aikaa, koska niin hänen valiokunnassaan kuin muissakin valiokunnissa on esitetty eriäviä mielipiteitä, joita olemme juuri kuulleet. On hyvin vaikea tyrkyttää työaikaa koskevia ajatuksia niin monelle eri teollisuudenalalle.
Teollisuusryhmittymät, joita asia koskee, ovat off-shore-alan työntekijät öljy- ja kaasuteollisuudessa ja kalatalousteollisuudessa sekä sellaiset liikenteen alan työntekijät kuin sisävesiliikenteen työntekijät, lentokapteenit ja heidän miehistönsä ja rautatieliikenteen työntekijät. He ovat kaikki liikkuvia työntekijöitä tämän direktiivin mukaan. Direktiivi sisältää myös lääkärien harjoittelun, mutta ei ensiaputyöntekijöitä. Heitä käsitellään alkuperäisen työaikadirektiivin lisätoimissa. Kuitenkin sen, että nämä ihmiset, jotka eivät ole liikkuvia työntekijöitä vaan jotka työskentelevät toimistoissa kiinteässä asemapaikassa liikkuvien työntekijöiden tarpeita palvellen, on sisällytetty direktiiviin, on tarkoitus oikaista edellisessä työaikadirektiivissä ollut virhe; nämä työntekijäryhmät puuttuivat siitä direktiivistä. Tähän on suhtauduttava myönteisesti.
Alunperin kohdatuista ongelmista on päästy työmarkkinaosapuolten välisen sopimuksen ansiosta. Tämä on myönnettävä ja on onniteltava niitä ihmisiä, jotka ovat tähän asti pitäneet vaikeana puhua toisilleen. Aikaisemmin ei ollut minkäänlaisia järjestelyjä tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Niinpä asianmukaisia terveys- ja turvallisuusnormeja käsitellään monien näiden työntekijöiden kannalta ensimmäistä kertaa, ja näin on ainoastaan sosiaalisen vuoropuhelun ansiosta. Sekä komissaari Flynniä että komissaari Kinnockia on onniteltava.
On tärkeää muistaa, että direktiivi koskee terveyttä ja turvallisuutta, ja olisi ehkä sopivampaa kutsua sitä "asetukseksi ihmisten työn ääreen nääntymisen estämisestä" . Jos tarkastellaan tilastoja, havaitaan, että väsymyksestä kärsivät kuljettajat aiheuttavat 20 % kaikista niistä maanteillä sattuneista onnettomuuksista, joissa on mukana raskaasti lastattuja rekka-autoja. Onnettomuuksissa menehtyy kuljettajia, mutta myös perheitä niissä ajoneuvoissa, joihin rekat saattavat törmätä. On hyvin tärkeää, että selvitämme tämän asian. Kuten herra Chanterie on myös osoittanut lääkäreiden harjoittelun osalta: jos heille on saatava sellaiset työajat, jotka he voivat kestää, ja jos haluamme saada parhaan mahdollisen hyödyn näistä ammattilaisista, meidän on kaikkien tehtävä parhaamme painostaaksemme hallituksia vähentämään lääkäreiden työaikaa, niin että heidän harkintakykynsä ja reaktionsa eivät vääristy tai vahingoitu tavalla, jolla emme saa parasta mahdollista hyötyä heidän harjoittelustaan.
Tämä tarkoittaa ihmisten työn ääreen nääntymisen estämistä. Sen seuraukset ovat jo nähtävissä Japanissa; ne alkavat nyt näkyä Euroopassakin. Odotamme innokkaina saavamme direktiivin ensi vuonna.

Pronk
Arvoisa puhemies, tahtoisin ensinnäkin onnitella teitä ystävällisesti varapuhemieheksi valitsemisenne johdosta, minkä seurauksena voitte tänään johtaa istuntoa. Mutta toiseksi haluaisin sitten kiittää sydämellisesti Rafael Chanterieta, jonka mietintö on suurenmoinen aikaansaannos. Hän on kehittänyt oman näkemyksensä, mikä ei ollut helppoa, kuten myös kollega Skinner mainitsi, kun joka puolelta tulvi erilaista tietoainesta. Hän on päätynyt näkemykseen, joka muodostaa hyvän teoreettisen kokonaisuuden mutta joka kuitenkin on hyvin käytännöllinen ja oikeastaan käytännöllisempi kuin komission itsensä aikaisemmin esittämä näkemys.
Toisaalta täytyy onnitella komissiota siitä, että se on niin kauan jatkanut näiden hyvin vaikean tuntuisten alojen ongelmien ratkaisemista, mutta toisaalta meitä on vainonnut se seikka, että asianomaisten kahden pääosaston oli kyllä hyvin vaikeaa päästä joistakin kohdista keskenään yhteisymmärrykseen, mikä ei tietenkään johtanut pikaiseen asian ratkaisemiseen. Uskon kuitenkin, että komission osuus on tässä asiassa loppujen lopuksi ollut hyvä. Uskon, että valkoinen kirja on yleisesti ottaen hyvä asia, mutta uskon myös, että mietintö, jonka nyt olemme täällä ottaneet käsiteltäväksemme, antaa sille kuitenkin vielä oman lisänsä. Esittelijän keksintö ensin sulkea pois kiinteässä asemapaikassa olevat työntekijät ja saattaa heidät sitten mahdollisuuksien mukaan nykyisen direktiivin vaikutuspiiriin on hyvä idea, jolla on nimittäin vielä se ylimääräinen seuraus, että se vahvistaa sosiaalista vuoropuhelua. Eräillä sektoreilla on jo osoittautunut mahdolliseksi sellainen, mikä ennen vaikutti mahdottomalta, ja on päästy yksimielisyyteen asioista, joita ei aikaisemmin onnistuttu ratkaisemaan. Mielestäni tässä suhteessa on hyvin valitettavaa, että se ei kalastuksen kohdalla vielä ole onnistunut. Tässä voidaan tietysti sepittää kokonaisia tarinoita siitä, että kaikki on niin vaikeaa, mutta jos ei itse voi päästä yksimielisyyteen, niin sillä ei tietenkään vahvisteta omaa asiaa kovinkaan paljon. Mielestäni olisi erittäin tärkeää, että kalastus nyt seuraisi toisten sektorien antamaa esimerkkiä.
Nämä ovat päähuomautukseni. Uskon, että meillä on tässä erinomainen mietintö ja että meidän on jatkettava samalla linjalla. Toivon komission hyväksyvän mietinnön kokonaisuudessaan.

Boogerd-Quaak
Arvoisa puhemies, minäkin tahdon onnitella esittelijä Chanterieta hänen mietintönsä johdosta. Se on tavattoman huolellinen mietintö, jossa on huolellisesti tarkasteltu sitä, mikä saattaisi olla suurin mahdollinen oikeudellinen perusta vaivalloisesti etenevälle ongelmalle, jonka kanssa me kaikki Euroopan parlamentin jäseninä joudumme tekemisiin kirjeiden ja keskustelupyyntöjen muodossa, jolloin kysymyksessä ovat etenkin työajat ja lepoajat. Useat kollegamme ovat jo maininneet siitä, että lähes kaikissa tapauksissa myös toisten ihmisten henki on vaarassa, kuten silloin, kun henkilöt, jotka eivät ole saaneet pitää riittäviä lepotaukoja, ovat vastuussa esimerkiksi lentokoneen tai auton ohjaamisesta tai terveydenhuollosta. Tällä voi olla kauaskantoiset seuraukset näiden henkilöiden oman turvallisuuden lisäksi myös muiden ihmisten turvallisuudelle.
On valitettavaa, että komissio reagoi kaikesta huolimatta melko hitaasti parlamentin taholta tulevaan pyyntöön valkoisen kirjan laatimisesta. Se on nyt tässä, ja yhdyn kaikkiin puhujiin, jotka sanovat, että sosiaaliasiain valiokunnan mietintö on etenkin herra Chanterien työn ansiosta erinomaisesti viimeistelty. Mielestäni meidän on nyt päätettävä keskenämme, että muutamme osan ehdotuksista mahdollisimman nopeasti sitovaksi oikeudellisiksi perustaksi. Uskon, että myös työnantajilla ja työntekijöillä on tässä oma tehtävänsä, ja tahtoisin siten omasta puolestani vedota niihin, jotta kyseisiä toimialoja koskevia neuvotteluja jatketaan ja viedään ne loppuun mahdollisimman nopeasti.

Schörling
Arvoisa puhemies, tuen Chanterien ehdotusta, jossa komissiota pyydetään tekemään ehdotus työaikadirektiivin muuttamisesta. Kuten muutkin ovat sanoneet, on täysin mahdotonta hyväksyä, etteivät ne säännöt, joita kutsumme työaikojen pituutta koskeviksi perussäännöiksi, koske lähes kuusi miljoonaa työntekijää. Kyse on sitä paitsi työntekijöistä, jotka työskentelevät sellaisilla aloilla, joilla todella vaaditaan , että he ovat täysin levänneitä ja että heillä on ollut lomaa, jotta he pystyisivät suorittamaan työtehtävänsä turvallisesti; kyse on esimerkiksi kuljetusalalla ja rautatie- ja lentoliikenteessä työskentelevistä henkilöistä mutta myös harjoitteluvaiheessa olevista lääkäreistä.
Näillä aloilla työskentelevillä henkilöillähän on aivan samanlainen levon, unen ja loman tarve kuin meillä "tavallisillakin ihmisillä" . Mielestäni ihmisoikeuksiin todellakin kuuluu, että näistä työaikaa ja lomia koskevista perussäännöistä huolehditaan.
Chanterien mietinnön 11 kohta on mielestäni erittäin tärkeä. Siinä sanotaan, että tulevien määräysten ei pidä huonontaa alueellisen tai paikallisen tason työehtosopimuksia, joita parhaillaan sovelletaan tietyissä jäsenvaltioissa ja jotka tarjoavat suuremman sosiaalisen turvan kuin komissiossa on suunniteltu.

Sainjon
Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella herra Chanterieta hänen erinomaisesta ja tasapainoisesta mietinnöstään. Muut kollegat ovat todenneet ennen minua sen, että lähes kuusi miljoonaa työntekijää on itse asiassa jätetty työaikadirektiivin ulkopuolelle, ja heistä kolme ja puoli miljoonaa työskentelee - voi, kuinka haavoittuvaisessa - maantieliikenteessä. Riittää itse asiassa, että muistetaan ne lakot, jotka lamauttivat Ranskan ja osan Eurooppaa viime vuonna.
Liberalismin kannattajat ovat loppujen lopuksi jälleen kerran aloittaneet väärästä päästä. Maantieliikenteen täydellinen vapauttaminen 1. heinäkuuta 1998 toteutuu, vaikkei minkäänlaista verotuksellista ja sosiaalista yhdenmukaistamista ole tapahtunut. Unionin tasolla ei ole pyritty mitenkään estämään tätä kilpailua siitä, kuka tarjoaa vähiten sosiaalisia etuja katastrofin kärsineellä alalla, jolla pienyritysten on vaikea pysyä hengissä ja jolle vapauttaminen merkitsee hyvin usein kuolemaa. Sen seurauksena syytän joitakin hallituksia siitä, että ne ovat hyväksyneet vapaaehtoisesti tämän oikeudellisen puutteen, jotta ne voisivat helpommin leikata tiettyjä yhteiskunnallisia etuja, jotka tällä alalla on saavutettu kovan taistelun jälkeen.
Sen vuoksi pyydän, että eurooppalaiset kuljettajat voisivat tästä lähtien nauttia kaikille samanarvoisista palkallisesta odotusajasta ja vuosilomista. Toivon, vaikka jonkinlainen joustavuus on mahdollista, että vuosittaista tuntien määrää rajoitettaisiin keskimäärin 35 viikkotuntiin. Vaikka niin ei tehtäisikään, jokaisen kuljettajan, joka liikennöi kahden samassa unionin maassa olevan paikan väliä, on ehdottomasti noudatettava tämän jälkimmäisen paikan sosiaalilainsäädäntöä kokonaisuudessaan. Yhdenmukaistamisen osalta on mielestäni aloitettava alusta ja päätettävä ensinnäkin niistä viikonpäivistä ja päivämääristä, joiden aikana rekka-autot voivat liikkua unionin teillä, jotta selviämme nykyisestä epäselvästä tilanteesta. Se on ensimmäinen asia, jota ei voida väistää, kun rakennetaan maantieliikenteen Eurooppaa.

Pinheiro
Arvoisa puhemies, sallikaa minun onnitella teitä sen johdosta, että teidät on valittu tähän hyvin tärkeään asemaan. Komissio suhtautuu hyvin myönteisesti herra Chanterien mietintöön. Arvostamme myös kovaa työtä, jota on tehty kolmessa valiokunnassa, työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnassa, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa ja kalatalousvaliokunnassa. Käsittely on kestänyt kauan, mutta me todella edistymme. Haluaisin vain muistuttaa teitä asian taustoista. Vuonna 1993, kun työaikadirektiivi hyväksyttiin, neuvosto päätti sulkea joitakin toimialoja ja toimintoja direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Näitä olivat lento-, rautatie- ja maantieliikenne, meri-, joki- ja järviliikenne, merikalastus, muu merellä tehtävä työ ja lääkärien harjoittelu.
Herra Chanterie oli tuolloin esittelijänä. Komissio otti tehtäväkseen "ryhtyä asianmukaisiin aloitteisiin mahdollisimman pian direktiivin soveltamisalan ulkopuolisten toimialojen osalta. Näiden aloitteiden täytäntöönpanoa valmistelevaan työhön ryhdytään aluekohtaisten sekakomiteoiden puitteissa toimialoilla, joilla sellainen on." Pyysimme vastaavasti jokaista sekakomiteaa viidellä liikennealalla ja merikalastusalalla antamaan suosituksensa siitä, kuinka työaikadirektiivin periaatteita pitäisi soveltaa kunkin työskentelyalan mukaan. Järjestimme myös objektiivisia tutkimuksia niin sanotun "muun merellä tehtävän työn" ja lääkäreiden harjoittelun työaikajärjestelyistä.
Vaikka useimmilla toimialoilla oli edistytty jonkin verran, se ei riittänyt, ja niin komissio päätti viime vuonna julkaista valkoisen kirjan, jossa selitettiin, kuinka olimme aikoneet viedä asioita eteenpäin. Tarkastelimme valkoisessa kirjassa mahdollisia vaihtoehtoja ja päädyimme siihen, mitä kutsuimme alakohtaisesti eriytetyksi ratkaisumalliksi. Olemme myöhemmin vahvistaneet tätä ratkaisumallia komission 31. maaliskuuta hyväksymässä toisen vaiheen kuulemisasiakirjassa. Alakohtaisesti eriytetyllä ratkaisumallilla pyrimme erottelemaan ne toiminnat, jotka voidaan sijoittaa työaikadirektiivin alaisuuteen, ja ne, jotka edellyttävät erityistoimia. Tästä syystä ehdotamme kolmitahoista lähestymistapaa.
Ensinnäkin, kuten päätöslauselmanne 1 kohdassa todetaan, työajan suojelun on täysin koskettava kiinteässä asemapaikassa olevia työntekijöitä ja heidät on siten saatettava täysin direktiivin 93/104/EY piiriin. Ehdotamme tämän toteuttamista. Toiseksi, kuten sanotte päätöslauselmanne 2 kohdassa, työajan suojelun on täysin koskettava myös liikkuvia työntekijöitä ja heidät on siten tuotava niin hyvin kuin mahdollista direktiivin 93/104 piiriin. Päätöslauselmassanne olette komission kanssa samaa mieltä siitä, että on erityinen tarve taata kaikille liikkuville työntekijöille ja muuta merellä tehtävää työtä suorittaville asianmukaiset lepoajat ja vuosittainen työaika, sekä ulottaa direktiivin määräykset neljän viikon vuosilomasta ja yötyöntekijöiden terveystarkastuksista koskemaan heitä. Kolmanneksi komissio totesi, että se aikoi säätää tai muokata jokaiselle toimialalle tai toiminnalle erityistä lainsäädäntöä, mitä tulee liikkuvien työntekijöiden työaikaan ja lepoaikoihin. Aiomme edelleen tehdä näin ja olemme samoin mielissämme tuestanne tässä asiassa.
Voin tyytyväisenä ilmoittaa, että näistä aloitteista on seurannut vakavia keskusteluja lähes jokaisella toimialalla, erityisesti sen jälkeen kun toisen vaiheen kuulemisasiakirja julkaistiin. Näin ollen suhtaudumme hyvin toiveikkaasti siihen, että monilla toimialoilla päästään sopimukseen. Tiedän, että jotkut teistä ovat huolissaan ehdottamastamme menettelytavasta. Päätöslauselmanne perustelujen ehdotusten 1.4 kohdan jälkeen oleva taulukko havainnollistaa tarkoituksiamme hyvin selvästi. Kiinteässä asemapaikassa olevia työntekijöitä koskee työaikadirektiivin tarkistus. Tähän kuuluu lääkäreiden harjoittelu. Muilla tarkistuksilla tarjotaan perussuojaa liikkuville työntekijöille ja niille, jotka suorittavat merellä tehtävää muuta työtä vuosilomien, vuotuisen työajan, asianmukaisten lepoaikojen ja yötyöntekijöiden terveystarkastusten osalta. Kaikki tämä tehdään tarkistuksella työaikadirektiiviin EY: n perustamissopimuksen 118 a artiklan perusteella.
Tämä direktiivi ei suojaa itsenäisesti ammattiaan harjoittavia kalastajia. Komissio uskoo kuitenkin, että vähimmäisten terveysja turvanormien pitäisi työajan osalta koskea kaikkia työntekijöitä, myös osakkaina olevia kalastajia, eli kalastusaluksen miehistön jäseniä, jotka saavat palkkansa osuutena aluksen ansiotuloista. Tällaisessa suojelussa pitäisi tietysti ottaa huomioon merikalastusteollisuuden erityisluonne. On paljon helpompaa laatia tällaisia ehdotuksia, jos teollisuudenalan molemmat osapuolet ovat täysin mukana niiden valmistelemisessa.
Neljänneksi, haluan mainita keskeiset järjestelyt, joilla sopimus työmarkkinaosapuolten kanssa saadaan aikaan ennen 30. syyskuuta 1998 ja jos osapuolet niin haluavat, komissio tekee ehdotuksen neuvoston päätökseksi sosiaalipoliittisen sopimuksen 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Lisäksi komissio tekee lisäehdotuksia, esimerkiksi verrattavissa olevien järjestelyjen tekemisestä itsenäisesti ammattiaan harjoittaville kuljettajille. Jos työmarkkinaosapuolet eivät pääse sopimukseen ennen 30. joulukuuta 1998, komissio valmistelee ehdotuksen direktiiviksi liikkuvien työntekijöiden työajasta eri toimialoilla. Tässä otettaisiin täysin huomioon neuvotteluissa tähän asti saavutetut tulokset.
Lopuksi, kollegani Padraig Flynn ja Neil Kinnock aikovat ottaa tarkoituksenmukaiset ehdotukset esille myöhemmin tänä vuonna. Haluaisin kiittää teitä heidän puolestaan teidän tänään antamastanne tuesta. Odotamme hyvin innokkaasti tukenne jatkuvan tulevaisuudessakin.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 11.00.

Oikeudenmukainen kauppa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Fassan laatima kehitys- ja yhteistyövaliokunnan mietintö (A4-0198/98) oikeudenmukaisesta kaupasta.

Fassa
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, oikeudenmukainen kauppa on ilman muuta eräs merkittävimmistä viime vuosina kehittyneistä avun muodoista. Se alkoi hieman vähin äänin, ja pyyteettömän vapaaehtoistyön seurauksena se on tällä hetkellä muuttunut varteenotettavaksi eettiseksi ja kaupalliseksi alaksi. Tästä syystä Euroopan parlamentti on käsitellyt sitä useaan otteeseen, rouva van Puttenin ja myöhemmin edesmenneen kollega Alex Langerin mietintöjen myötä. Tällä päätöslauselmaesityksellä ja siihen liittyvällä mietinnöllä on pohjimmiltaan kaksi tavoitetta: ensinnäkin, on määriteltävä perusteet, jotka mahdollistavat oikeudenmukaisen kaupan määrittelyn selkeästi ja täsmällisesti, jotta se voitaisiin erottaa siitä, mikä ei ole oikeudenmukaista kauppaa; toiseksi, on todettava oikeudenmukaisen kaupan yhteisen tuotemerkin tarve sekä edellytettävä, että tuotemerkkejä myöntävät järjestöt toimivat tuotteiden tuontia ja kauppaa harjoittavista tahoista riippumattomina.
Erityisesti ensimmäisen tavoitteen osalta mietinnön 10 kohdassa esitetään erittäin selkeästi kymmenen perustetta, eräänlainen oikeudenmukaisen kaupan dekalogi - mikäli minun sallitaan sanoa näin. Nämä perusteet ovat: suorat ostot, oikeudenmukainen hinta, maksun maksaminen etukäteen, tuonti- ja myyntimonopolien kieltäminen, hinnoittelun avoimuus, pitkäaikaiset ja vakaat suhteet tuottajiin, ILO: n yleissopimuksen mukaiset tuotanto-olot, miesten ja naisten yhtäläinen kohtelu, lapsityövoiman käytön torjuminen, ympäristön kunnioitus ja paikallisten väestöryhmien omaehtoisen kehityksen kunnioittaminen ja itsehallintoon kannustaminen.
Esittelijän ja kehitys- ja yhteistyövaliokunnan näkemyksen mukaan on täten määritetty joukko arviointiperusteita, jotka ovat riittävän täsmällisiä, mutta eivät lainkaan jäykkiä, ja jotka ottavat huomioon oikeudenmukaisen kaupan tämänhetkisen tilanteen ja tarjoavat laajan kuluttajansuojan.
Tästä syystä ilmaisen kielteisen kantani rouva Maij-Weggenin esittämään tarkistukseen, vaikka annankin arvoa hänen vaivannäölleen ja alan tuntemukselleen, sillä minusta näyttää siltä, että sillä olisi epätoivottuja seurauksia. Mainitsen tässä ainakin kaksi epäkohtaa: ensinnäkin perusteet vaikuttavat tarkistuksessa ehdotetussa muodossa epäselvemmiltä ja lievemmiltä kuin ne, jotka sisältyvät kehitys- ja yhteistyövaliokunnan päätöslauselmaesitykseen; toiseksi tarkistuksesta saa sen kuvan, että näitä perusteita on kunnioitettava ainoastaan siinä tapauksessa, että komissio tukee oikeudenmukaisen kaupan piirissä toimivia järjestöjä ja tuottajia.
Minä sitä vastoin uskon, että näitä perusteita on - kuten mietinnön alkuperäisessä tekstissä sanotaan - noudatettava aina ja kaikissa tapauksissa eikä ainoastaan siinä tapauksessa, että komissio tukee toimintaa, eli toisin sanoen on taattava ensisijaisesti paitsi tuottajan, myös kuluttajan suoja; muuten tuottaja, maahantuoja tai myyjä saattaisi - tapauksissa, joihin ei liity komission tukea - määritellä sattumanvaraisesti ja mielensä mukaan minkä tahansa tuotteen oikeudenmukaisesti tuotetuksi.
Ei ole mitään syytä pelätä, että Euroopan unionin tuki oikeudenmukaiselle kaupalle olisi, kuten jotkut ovat epäilleet, ristiriidassa Maailman kauppajärjestön sääntöjen kanssa. En voi tässä olla huomauttamatta, että Maailman kauppajärjestön pääjohtaja on kertonut kehitys- ja yhteistyövaliokunnalle, että on olemassa WTO: n sääntöjen mukaisia välineitä, joilla hallitukset voivat tukea oikeudenmukaista kauppaa sillä edellytyksellä, että näin ei syrjitä mitään kehitysmaata, ja että WTO: ssa on suunnitteilla kehitysmaiden tukemiseksi erityisiä lisätoimenpiteitä, jotka täsmennetään seuraavan neuvottelukierroksen yhteydessä.
Nimenomaan se, että oikeudenmukainen kauppa tulee osaksi maailmanlaajuisia markkinoita, tekee yhä ajankohtaisemmaksi ja uskottavammaksi moton, jonka merkeissä tätä toimintaa on aina harjoitettu: Trade, not Aid .

Smith
Arvoisa puhemies, oikeudenmukaisen kaupan toimialan kasvava merkitys lisää Euroopan unionin tarvetta arvioida nyt kunnolla institutionaalisia ja rahataloudellisia järjestelyjään tällä toimialalla. Kehitys- ja yhteistyövaliokunnan mietinnössä tehdään joitakin tärkeitä ehdotuksia tältä osin. Samalla lailla pitäisi kuitenkin arvioida kaikkia oikeudenmukaisen kaupan tuloksia, nimittäin sitä silmällä pitäen, että oikeudenmukaisen kaupan osia ja periaatteita sisällytetään tulevaisuudessa Euroopan unionin omaan kehitykseen ja kauppapolitiikkoihin. Taloudellisten ulkosuhteiden valiokunta on lausunnossaan päättänyt keskittyä näihin periaatteisiin.
Paikallisiin tuottajiin pannaan vauhtia tosiasiallisesti siten, että heidät liitetään "fair trade " -verkostoon. Sen myötä heille avautuu mahdollisuus tulla kilpailukykyisiksi ja kohentaa muutenkin kaupallista osaamistaan. Koska tämä on yksi Euroopan unionin päätavoitteista kauppa- ja kehityspolitiikassa, oikeudenmukaisesta kaupasta saadut kokemukset ovat erityisen tärkeitä. Oikeudenmukainen kauppa perustuu seuraaviin tekijöihin, joiden varaan olisi myös rakennettava EU: n oma lähestymistapa kehitysmaiden kanssa käytävälle kaupalle. Tekijöitä ovat: suora pääsy Euroopan unionin markkinoille, tasapuolinen hinnoittelu, tulojen vakaus - pientuottajille on elintärkeää, että "fair trade " -verkostot maksavat osan hinnasta etukäteen tuottajille, jotka voivat tehdä hankintoja ja voivat ehkä selvitä satokaudesta ilman rahanlainaajien apua - lopuksi palautteen antaminen ja osaamisen kehittäminen, jolloin tuottajat saavat itseluottamusta lähestyä aiemmin liian monimutkaisena pitämäänsä kauppajärjestelmää.
Käytännössä "fair trade " -aloitteiden taustalla oleva lähestymistapa poistaa kehitysmaiden tuottajien kohtaamia olemassa olevia kaupan esteitä. Oikeudenmukainen kauppa on epäonnistunut siinä, missä EU: n politiikkakin on takellellut, nimittäin erilaisten mekanismien kytkemisessä yhdeksi ja yhtenäiseksi linjaksi, jolla tuetaan paikallisia tuottajia, kun he kohtaavat esteitä myydessään tuotteitaan EU: n markkinoille.
Lopuksi lyhyesti, oikeudenmukainen kauppa myötävaikuttaa hyvään kaupankäyntiin ja on käsite, jonka tavoitteet ja lähestymistapa meidän pitäisi pyrkiä sisällyttämään Euroopan unionin laajempiin politiikkoihin, samoin kuin pyrkiä edistämään sitä maailmanlaajuisen kaupan näyttämöllä.

Vecchi
Arvoisa puhemies, kehitysmaiden kanssa käytävän oikeudenmukaisen kaupan liike on nykyään osa konkreettista ja merkittävää ilmiötä, joka on saavuttamassa pysyvän merkityksen kaikissa Euroopan maissa. On edistytty paljon siitä, kun hieman yli neljä vuotta sitten Euroopan parlamentti hyväksyi edesmenneen Alexander Langerin mietinnön. Tahtoisin huomauttaa, että yleinen päämäärä, johon oikeudenmukaisen kaupan toimet liittyvät, on pyrkimys korjata ja ryhtyä muuttamaan paljon kansainvälistä kauppaa sitkeämpää käytäntöä kohdella kehitysmaita erittäin epäoikeudenmukaisesti. Oikeudenmukainen kauppa on sen tähden keskeinen väline, jolla voidaan korjata ja muuttaa maailmanlaajuisen kaupankäynnin kaikkein kieroutuneimpia mekanismeja ja joka hyödyntää kaupankäynnin omia mekanismeja edistääkseen tietoisuutta etelän ja pohjoisten välisten suhteiden epäoikeudenmukaisuuksista, mutta myös kokeillakseen innovatiivisia käytäntöjä.
"Fair trade " -liike on kestävän ja osallistuvan kehityksen tavoitteiden toteuttamisen ensimmäinen ilmaus, sillä se antaa köyhien maiden tuottajille takuita, kunnioittaa ympäristöä ja edistää kehittyneempiä taloudellisia ja sosiaalisia oikeuksia. "fair trade " -liikkeen kasvu on viime vuosina Euroopassa ollut räjähdysmäistä: "fair trade " -tuotteiden myymälöiden ja myyntipisteiden lukumäärä on moninkertaistunut ja niillä on nykyisin, joissain tapauksissa, pääsy laajaan jakeluun ja ne tavoittavat miljoonia kuluttajia. Samaan aikaan "fair trade " -tuotteiden mainontaan ja myynninedistämiseen tähtäävät verkostot ovat järjestäytyneet, ja tuottajille suunnattua suoraa tukea on täydennetty.
Mietinnössä, josta tänään äänestämme ja jonka johdosta haluan onnitella kollega Fassaa, vaadimme, että oikeudenmukaisen kaupan periaatteet ja käytännöt eivät ole ainostaan kannanotto vaan että ne tulevat kiinteäksi osaksi Euroopan unionin yleisempiä kehitysyhteistyöpolitiikkoja. Olemme vakuuttuneita mietinnön 10 kohdassa esitettyjen perusteiden kannatettavuudesta, ja olemme siksi sitä mieltä, ettei mietinnön sitä osaa pidä muuttaa äänestyksessä - ja vaadimme ennen kaikkea Euroopan komissiolta ja yhteisön toimielimiltä yleensäkin kokonaisvaltaista lähestymistapaa oikeudenmukaiseen kauppaan liittyviin kysymyksiin. Tästä syystä kehotamme komissiota valmistelemaan erityisen tiedonannon, joka keskittyy neljään oleelliseen seikkaan: ensinnäkin oikeudenmukaisen kaupan periaatteiden sisällyttämiseen kansainvälisten kauppaja yhteistyöpolitiikkoihin; toiseksi nykyistä eriytyneempien ja tehokkaampien oikeudenmukaiseen kauppaa liittyviä hankkeita tukevien välineiden yksilöimiseen; kolmanneksi oikeudenmukaisen kaupan tai sen tuotteiden perusteiden määrittelyyn; ja neljänneksi oikeudenmukaisen kaupan toimijoiden kanssa käytävän poliittisen vuoropuhelun tehostamiseen.
Tästä näkökulmasta on esitettävä myös eräs huomautus. Mietintö, jonka olemme hyväksymässä, sisältää ehdotuksia oikeudenmukaiseen kauppaan suunnatun yhteisön tuen lisäämiseksi, ei ainoastaan sinänsä tärkeään kehitystä tukevaan koulutukseen suunnatun tuen, vaan myöskin tuottajayhdistyksille suunnattavan suoran tuen osalta.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, kaikkein ensimmäiseksi kiitän kollega Fassaa hänen perusteellisesta valiokunta-aloitteisesta mietinnöstään, joka käsittelee " fair trade " -järjestöjen ja " fair trade " -tuottajien työtä. Meidän mielestämme hän on antanut hyvän yleiskuvan tilanteesta ja esittänyt lisäksi hyvän näkemyksen asiasta.
On hyvä, että mietintöä käsitellään nyt, koska komissio on jo luvannut laatia kirjelmän joistakin konkreettisista ehdotuksista "fair trade " -järjestöjen ja "fair trade " -tuottajien auttamiseksi. Siksi on hyvä, että parlamentti antaa etukäteen muutaman neuvon ja suosituksen.
Puolueryhmäni pitää oikeudenmukaista kauppaa hyvänä asiana. Se, joka on nähnyt "fair trade " -tuottajia käytännön työssä, ja minä olen kuluneiden vuosien aikana nähnyt jonkin verran hankkeita kehitysmaissa, tietää, että kaupalle tuleva voitto on ehkä jonkin verran pienempi, mutta samalla hän tietää, että tuottajien, lukuisien köyhien maataloustuottajien tilanne on usein paljon parempi, että asianomaisten työntekijöiden tulot ovat todella suuremmat, että alueelta löytyy paljon enemmän sivutoimintaa, kuten koulujen ja poliklinikoiden perustamista, ja että myös koko alueen väestö hyötyy enemmän hankkeesta. Myös ympäristönäkökohtien huomioon ottaminen ansaitsee paljon kunnioitusta. Lyhyesti sanoen, "fair trade " -hankkeet tulevat kehitysmaiden hyväksi, usein jopa paremmin kuin tavalliset investointihankkeet ja tavalliset liikehankkeet. Kysymys ei myöskään ole enää mistään ohimenevästä reunailmiöstä, European Trade Association toimii nyt yhteistyössä 800 liikekumppanin kanssa 45 maasta, ja hankkeen piiriin kuuluu 800 000 tuottajaperhettä ja viisi miljoonaa hankkeen kanssa välillisesti tekemisissä olevaa henkilöä. Joten siihen kannatta todella alkaa kiinnittää huomiota.
Omassa maassani ovat etenkin Max Havelaar -merkitty kahvi ja Okee-banaanit erittäin myönteinen oksa "fair trade " - rungossa. Okeen banaaniviljelmä Ghanassa, jossa jokin aika sitten vierailin, on loistava hanke, siellä työskentelee noin 1000 työntekijää ja he hankkivat yhdessä elatuksen noin 10 000 hengelle. Ja jos menee ympäristön pieniin kyliin, näkee omin silmin, että tilanne on paljon parempi kuin jonkin verran kauempana Ghanassa. Siellä tehdään todella erittäin selvästi näkyvää myönteistä työtä.
Niinpä kollega Fassan ehdotukset ovat erinomaisessa sopusoinnussa tällaisten hankkeiden kanssa. Mutta meillä on kuitenkin vielä pari ongelmaa. Koska pidämme mietintöä etupäässä valiokunta-aloitteen mietintönä, olemme rajoittuneet esittämään tarksituksen 10 kohdasta. Siinä lukee, mitkä perusteet " fair trade " -yritysten, " fair trade " -järjestöjen ja " fair trade " -tuottajien olisi täytettävä. Meidän mielestämme perusteet ovat kyllä melko yksityiskohtaisia, ja ennen kuin arvataankaan, komission selkään on lastattu valtava byrokratian taakka niiden kaikkien valvomiseksi. Siksi olemme ehdottaneet kohtaan tarkistusta, tehdäksemme sen vähän lyhyemmäksi ja vähän selvemmäksi. Meidän mielestämme riittää, että " fair trade " ' -tuottajat ja järjestöt, jotka haluavat saada Euroopan unionilta tukea, täyttävät rajoitetun määrän perusteita. Hinnan on oltava rehellinen, markkinoiden mukainen, johon on lisätty " fair trade " -lisä, sen hyväksymme, ja kuluttajan on myös tarkalleen tiedettävä, kuinka paljon tuottajalle maksetaan. Välikauppaa, tuonti-, vienti- ja myyntimonopoleja on mahdollisuuksien mukaan vältettävä, jotta ei vaikeutettaisi vapaata kauppaa. On pyrittävä pitkäaikaisiin ja vakaisiin suhteisiin tuottajien kanssa, ja kaikkia ILO: n yleissopimuksia tulee luonnollisesti kunnioittaa, myös ammatillista järjestäytymisoikeutta ja miesten ja naisten yhtäläistä kohtelua on kunnioitettava, ja lapsityövoiman käyttö on myös torjuttava, mutta se on itsestään selvää. Tuotantomenetelmien on oltava ympäristön kannalta kestäviä. Niiden pitää johtaa parempaan yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen kehitykseen ja riippumattomuuden edistämiseen ja mukautua paikalliseen perinteeseen.
Nämä ovat mielestämme tärkeimmät kohdat. Tulemme kyllä toki mahdollisuuksiemme mukaan kannattamaan mietintöä, mutta antaisimme sille arvoa, että esittelijä ottaisi tämän realistisen tarkistuksen huomioon, niin ettemme ajautuisi byrokratiaan ja tarpeettomiin hallinnollisiin muodollisuuksiin.

González Álvarez
Arvoisa puhemies, vaikka Espanja, oma maani, alkoi harjoittaa oikeudenmukaista kauppaa 20 vuotta myöhässä, kauppa on viiden viime vuoden aikana lisääntynyt 100 %: lla. Koska lisäksi esittelijän mukaan kolmannessa maailmassa on 800 000 tätä kauppaa harjoittavaa tuottajaa, on korostettava tämän oikeudenmukaisen kaupan merkitystä.
Me olemme esittelijän kanssa täysin yhtä mieltä siitä, että niiden perusteiden, jotka tämän kaupan pitää täyttää, on oltava suorat ostot, oikeudenmukainen hinta, avoimuus, työntekijämääräysten noudattaminen, lapsityövoiman torjuminen ja ympäristömääräysten noudattaminen. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että Euroopan unionille se voi merkitä erilaista kehitystapaa. Euroopan unionin olisi tuettava taloudellisesti ja poliittisesti sellaisia aloitteita, jotka ovat aluksi vaatimattomia, mutta jotka voivat olla epäoikeudenmukaisen, epäsolidaarisen ja kaupallisen yhteiskunnan vaihtoehto.

Sandbæk
Arvoisa puhemies, se, että me nyt EU: n parlamentissa keskustelemme oikeudenmukaisesta kaupasta, johtuu mitä suurimmassa määrin niistä ruohonjuuritason toimista, joita on tehty viimeisten 10-15 vuoden aikana. Se johtuu siis siitä, että voittoa tavoittelemattomat järjestöt ovat osoittaneet, että tietoisen politiikan avulla markkinoita voidaan käyttää sosiaalisesti ja ympäristöllisesti puolustettavissa olevan tuotannon sekä erityisesti kehitysmaiden pientuottajien ansioiden edistämiseen, ja siitä saatu kokemus on tärkeää. Meidän on luonnollisestikin tuettava kehitysmaiden kestävää tuotantoa niin meidän itsemme kuin kehitysmaidenkin vuoksi. Me emme kuitenkaan saa pitää ehdottomasti kiinni siitä, että se vaatisi esimerkiksi merkintöjen yhdenmukaistamista EU: n tasolla. Pitää paikkansa, että maailmanlaajuinen merkki helpottaa kuluttajan suunnistamista markkinoilla, mutta nykyisin meillä on sellaisia merkkejä kuten Max Havelaar, joka on kuluttajien erityisessä suosiossa ja joka on saanut heidän luottamuksensa. Sen korvaaminen EU: n merkillä veisi kehitystä taaksepäin usealla vuodella. Meidän on tarkasteltava sertifiointijärjestöiltä saatuja kokemuksia. Vaikka ne ovatkin usean vuoden ajan työskennelleet yhteisen merkin löytämiseksi, ei siinä vieläkään ole onnistuttu. Se ei johdu tahdon puutteesta vaan siitä, että olemassa olevat merkit ovat juurtuneet kuluttajien mieleen. Olen sitä mieltä, että yhteisen merkin edut eivät juurikaan poista näitä vaaroja.
Fassan mietinnössä kannatetaan sitä, että EU työskentelee sosiaali- ja ympäristöstandardien puolesta ja että ne sisällytetään WTO: n sääntöihin. Voin vain olla samaa mieltä asiasta. Se ei kuitenkaan riitä. Meidän on vaadittava, että tuotteille voidaan laatia erityiset kiintiöt, jotka täyttävät perusteet. Tällä hetkellä se ei ole mahdollista. Ilman selvää painostusta se ei ole mahdollista tulevaisuudessakaan. EU: n on tuettava sellaista kehitysmaiden tuotantoa, joka ottaa huomioon ympäristön ja ihmisten hyvinvoinnin, mutta me emme saa käyttää tätä jaloa pyrkimystä keskittääksemme sitä työtä, jota tapahtuu järjestöissä ympäri Eurooppaa. Ne ihmiset, jotka nykyään työskentelevät " fair trade " -tuotteiden parissa, ovat tietoisia ongelmista. Meidän on tuettava heitä ja tuottajia, mutta se edellyttää kaikkea muuta kuin EU-merkkiä, jonka kuluttajien mieleen vakiinnuttamiseen kuluisi pitkä aika. Tuemme sitä, että WTO: ta painostetaan voimakkaasti ja että varoja myönnetään kehitysmaiden koulutukseen ja tuotannon uudelleen järjestämiseen. Haluan lopuksi sanoa, että tuen rouva Maij-Weggenin tarkistusehdotusta.

Wolf
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, oikeudenmukainen kauppa on noussut esiin pitkässä keskustelussa, jossa on pohdittu uusliberalistista vapaakauppaideologiaa, ja sen yhteydessä on kehitetty konkreettisia perusteita, jotka liittyvät kestävyyteen sosiaaliselta ja ympäristön kannalta. Pitkään oli kamppailtava sen puolesta, että tämä vaatimus edes tunnustetaan. Tällaisten vaatimusten vaiheisiin kuuluu ilmeisesti kausia, jolloin niitä ei enää yhtäkkiä voida estää toteutumasta, mutta sitten tulee joku ja vesittää ne. Juuri sitä Euroopan kansanpuolue yrittää nyt tehdä tarkistuksellaan, jossa oikeudenmukaisen kaupan perusteet vesitetään niin, ettei vaatimusta edes enää tunne entisekseen. Meidän on nyt estettävä se, sillä jos Euroopan parlamenttikin päätyy vesittämään sen vaatimuksen oikeudenmukaisesta kaupasta, joka on keskeinen vaatimus entistä oikeudenmukaisempien ja kestävien olosuhteiden luomiseksi pohjoisen ja etelän välille, jos Euroopan parlamenttikin päätyy vesittämään sen, tuloksena olisi takaisku - en halua sanoa katastrofi - mutta Euroopan kansanpuolueen pitäisi hävetä aiheuttamaansa vahinkoa!

Carlotti
Arvoisa puhemies, niitä eurooppalaisia, jotka vaivautuvat tarkkailemaan kuluttamiaan tuotteita, olipa kyse sitten kahvista, sokerista tai suklaasta, on vähän, hyvin vähän. Ja kuitenkin, entä jos näihin kahteen hyvänmakuiseen kahvikupposeen sisältyisi vastakkaisia poliittisia viestejä? Entä jos nämä kaksi samannäköistä suklaalevyä kätkisivät sisälleen kaksi erilaista tarinaa? Entä jos ketjun toisessa kaukaisessa päässä lukemattomat tuottajat raataisivat kovasti rikastuttaakseen siten toisia, jotka alkavat vähitellen kovasti työskennellä, mutta itseään varten? Sillä pikkuhiljaa, ei vain teoriassa vaan kärsivällisten ja hitaiden toimien ansiosta, joissa vapaaehtoisuudella on huomattava sija, syntyy uusia käytäntöjä.
Kun Euroopan parlamentin vuonna 1994 hyväksymässä päätöslauselmassa puhuttiin näiden käytäntöjen osalta ohimenevistä ilmiöistä, oikeudenmukaisuudesta ja yhteisvastuullisuudesta, Raimondo Fassan mietinnössä esitellään tänään oikeudenmukainen kauppa toisena vaihtoehtona, jolla pyritään saamaan aikaan oikeudenmukaisemmat kauppasuhteet rikkaiden maiden ja etelän tuottajien välillä. Sillä oikeudenmukaisen kaupan tärkeimpänä tehtävänä on vapauttaa tuottajat siitä orjuudesta, jonka ne elinolot, joissa he kamppailevat, nykyään aiheuttavat, mutta sellaista menettelytapaa noudattaen, jota kutsuisin markkinointihenkisemmäksi eli kuluttajan tarpeiden tyydyttämiseen suuntautuneeksi menettelytavaksi.
Näin ollen haluaisin kannattaa Fassan mietintöä, erityisesti muutamaa seuraavaa kohtaa: oikeudenmukaisen kaupan määritelmää, eurooppalaisen merkin luomista monimutkaisuuden ja kuluttajan hämmennyksen välttämiseksi, oikeudenmukaisen kaupan sijoittamista unionin politiikkojen kokonaisuuteen, ei ainoastaan kehityspolitiikan välineeksi vaan myös kaikkiin talous- ja kauppapolitiikkoihin niiden todelliseksi edistämiseksi. Tähän sisältyy käytännesääntöjen kehittäminen kehitysmaissa toimiville ylikansallisille eurooppalaisille yrityksille. Lisäksi unionin on taisteltava, jotta ympäristö- ja sosiaalilausekkeet sisällytettäisiin WTO: n sääntöihin.
Lopuksi, odotamme komissiolta mitä pikimmin oikeudenmukaista kauppaa koskevaa tiedonantoa, jossa yhdistettäisiin samanaikaisesti sekä se tapa, jolla sitä kehitetään, että ne keinot, joita sen osalta toteutetaan.

Castagnetti
Arvoisa puhemies, minäkin haluan sanoa, että arvostan kollega Fassan mietintöä. Oikeudenmukainen kauppa on ollut olemassa ja sitä on käyty hyvin tuloksin jo usean vuoden ajan, mutta on selvää, että nyt vuosituhannen lopulla se saa kokonaan uuden merkityksen, jota luonnehtii kaupan vapauttaminen ja globaalistuminen sekä WTO: n asettama velvoite purkaa maailman köyhien maiden kanssa laaditut suosituimmuusjärjestelmät. Sen jälkeen kun parlamentti käsitteli tätä asiaa vuonna 1993, ei ole valitettavasti tehty tarpeeksi tämän yhteistyömuodon edistämiseksi, eikä Euroopan komissiollakaan tällä hetkellä ole täsmällistä poliittista linjausta tässä asiassa. Silti aiemmin karttuneet kokemukset ja yhteisön tilastot osoittavat, että oikeudenmukainen kauppa on saanut myönteisen vastaanoton, ja asianmukaisten tietoisuutta lisäävien kampanjoiden myötä se on löytänyt vastakaikua lukuisissa eurooppalaisissa kuluttajissa.
Tämän välineen merkitys ei rajoitu pelkästään asianomaisten yhteisöjen, joissa tällä hetkellä arvioidaan olevan viisi miljoonaa ihmistä 45 kehitysmaassa, elämänlaadun välittömään paranemiseen, vaan myös ja ennen kaikkea pienten paikallisten tuottajien muuttumiseen pitkällä aikavälillä autonomisiksi taloudellisiksi toimijoiksi. Komission, neuvoston ja jäsenvaltioiden olisi tehtävä enemmän ja toimittava paremmin edistääkseen "fair trade " -tuotteiden myyntiä. Käytännössä oikeudenmukainen kauppa on tunnustettava täysivaltaiseksi kehityksen välineeksi ja sitä on tuettava viivyttelemättä asettamalla käyttöön riittävät inhimilliset ja taloudelliset voimavarat ja mahdollisesti myös luomalla unionin talousarvioon erityinen tätä koskeva kohta. Ainoastaan siten Euroopan unioni voi pysyä uskollisena perustamissopimuksen 103 artiklassa ilmaistulle velvoitteelleen edistää kehitysmaiden integroitumista maailmanlaajuiseen talouteen.

Sichrovsky
Arvoisa puhemies, mietintö tukeutuu ennen kaikkea kuluttajansuojaan ja kaupankäynnin reittien väärinkäytön estämiseen. Tarkastelusta puuttuu kokonaan kuluttajan motivaatio. Lisäksi puuttuu se, että me ymmärrämme, että on kyse kehitysavun muodosta, jossa meidän on saavutettava kuluttaja, jotta voimme mahdollisesti motivoida hänet maksamaan myös korkeampia hintoja. Ei ole kyse tuotteen vaan ajatuksen markkinoinnista. Minä epäilen kuitenkin, että mietinnöstä heijastuva byrokratisoituminen vaikeuttaa sitä. Meidän on vähitellen muistettava, että Euroopan vastuulla on myös kehitysmaiden auttaminen siinä, että ne saavat tuotteensa myytyä Euroopassa. Muodollisesti mietintö on hyvä ajatus. Siinä ei vain käsitellä kuluttajan motivaatiota myös ostaa näitä tuotteita.

Howitt
Arvoisa puhemies, samalla kun ilmaisen tyytyväisyyteni tästä mietinnöstä haluaisin korostaa kehitysja yhteistyövaliokunnan mietintöön tekemieni tarkistusten tarkoitusta. Tarkoituksena on vaatia komissiota laatimaan oikeudenmukaista kauppaa koskeva tiedonanto, joka voi toimia uuden lainsäädännön perustana, pyytää tutkimaan maailmanlaajuisesti mahdollisuuksia, joilla " fair trade " -verkostoja voidaan suoraan tukea etelässä ja oikeudenmukaisen kaupan periaatteita pohjoisessa, kannattaa periaatteessa erillistä budjettikohtaa, joka lopettaa tarpeen käyttää kansalaisjärjestöjen yhteisrahoitusvaroja, jotka eivät useinkaan sovellu kehitysmaiden tuottajien osuuskuntien tarpeisiin, lopettaa oikeudenmukaisen kaupan vastainen syrjintä Euroopassa verotuksen osalta ja esittää sen sijaan edullista kohtelua, joka on yhteensopiva Maailman kauppajärjestön kanssa merkkien vapaaehtoisuuden vuoksi, ja lopulta tunnustaa merkkien nopean leviämisen vaara ja tarve käydä vakavaa vuoropuhelua oikeudenmukaisen kaupan ja uuden eettisen kaupankäynnin välisestä yhteydestä, jota edistetään käytännesäännöillä, joista olen laatimassa mietintöä kehitys- ja yhteistyövaliokunnassa.
Oikeudenmukainen kauppa ei tarkoita sitä, että kehitysmaiden köyhimpiä ja syrjäytyneimpiä ihmisiä pelastetaan köyhyydestä avustamalla heitä, vaikka sekin on tärkeää, vaan sitä, että he pelastavat itse itsensä myymällä tuotteitaan eurooppalaisille kuluttajille. 45 000 myyntipistettä Euroopassa, 3 000 erilaista tuotetta, vähintään 250 miljoonan ecun vuosittainen liikevaihto. Ei kovin paljon, jos ajatellaan kaupan kokonaismäärää, mutta ei myöskään hyväntekeväisyyttä. Tämä on vakavaa kaupankäyntiä ja meidän on Euroopan parlamentissa annettava tukemme vakavassa mielessä.

Günther
Arvoisa puhemies, esittelijä on uhrannut paljon aikaa ja vaivaa mietintöönsä. Kiitämme häntä siitä. Valiokunta yli 50 tarkistuksineen on myös vaikuttanut nyt käsiteltävänä olevaan lopputulokseen. Älkää panko pahaksenne, mutta minusta tämä lopputulos ei vaikuta kovin onnistuneelta. Edelleenkin puhutaan paljon suojasta ja tukitoimista ja liian vähän rakenteista, jotka vaikuttavat kilpailukykyyn markkinoilla. Ryhmäni yritti valiokunnassa siirtää painopisteitä siihen suuntaan, ja kollega Maij-Weggenin tarkistuskin on sen suuntainen.
Meidän on nimittäin ennen kaikkea kiinnitettävä huomiota siihen, ettemme anna byrokratialle tässä yhteydessä liian suurta asemaa, ja minusta se olisi varmempaa silloin, jos tuemme tarkistusta kuin jos pitäydymme muotoilussa, joka puuttuu yksityiskohtiin niin, ettei se vaikuta enää käytännössä toteutettavissa olevalta. Epäilen myös ehdotusta, jonka mukaan yhteisrahoitusta käytettäisiin oikeudenmukaisen kaupan mainontaan. En ole varma, pitääkö tätä jo nyt rasitettua budjettikohtaa B7-6000 käyttää tässä tilanteessa. Sehän kuuluu lisäksi budjettikohtiin, joiden oikeudellisesta perustasta riidellään parhaillaan. Toivon kuitenkin, että kolmannen maailman maiden kanssa käytävä kauppa, nyt keskusteltavana oleva oikeudenmukainen kauppa mukaan lukien, kehittyy edelleen myönteisesti, ja toivon myös, että komissio tukee edelleen meitä tämän suuntaisissa pyrkimyksissä.

Pinheiro
Arvoisa puhemies, luulen voivani puhua hyvin lyhyesti. Ensinnäkin tahdon kiittää herra Fassaa hänen laatimastaan erinomaisesta mietinnöstä; toiseksi tahtoisin korostaa tämän välineen tärkeyttä pyrittäessä edistämään pohjoisen ja etelän välistä yhteistyötä; ja lopuksi haluan sanoa, että monet täällä esiin tuoduista ehdotuksista tullaan varmasti sisällyttämään tiedonantoon, joka komissiolla on aikomuksena esittää muutaman kuukauden kuluessa.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan äänestysaikana.

Ephremidis
Arvoisa puhemies, pyydän, että tämänpäiväiseen pöytäkirjaan merkittäisiin, että kun äänestyksen olisi esityslistan mukaan pitänyt alkaa klo 11.00, se alkoi klo 11.15.
Saatatte meidät pulmalliseen tilanteeseen, josta ei ole ulospääsyä: joko jäämme äänestyksen ajaksi tai lähdemme lennolla, jonka varasimme olettaessamme äänestyksen alkavan klo 11.00. Joko jäämme pois lennolta tai menetämme oikeutemme ja velvollisuutemme osallistua äänestykseen.
Pyydän, että tämä merkitään pöytäkirjaan, sillä haluan vedota siihen siltä varalta, että minulta viedään tiettyjä oikeuksia, koska en ole lainkaan vastuussa tästä viivytyksestä.

Puhemies
Herra Ephremidis, merkitsemme sen pöytäkirjaan mutta aiomme teidän suosiollisella avullanne yrittää ottaa menettämämme ajan kiinni.

Äänestys
Rack
Arvoisa puhemies, te unohditte lausua esittelijälle parlamentin onnittelut. Teen sen nyt kaikkien nimissä!

Puhemies
Kiitos, herra Rack.

Schmid
Arvoisa puhemies, alkuperäinen teksti käsittelee vanhan oikeudellisen perustan oikeutusta. Koska me olemme vaihtaneet oikeudellisen perustan, tarvitsemme uuden tekstin. Jos teemme vain lisäyksen, asia jää epäjohdonmukaiseksi. Ongelma ei ole sisällöllinen vaan looginen.
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, tähän mietintöön on esitetty yksi tarkistus, ja se on kieltämättä olennainen tarkistus. Ymmärsin, että herra Fassa tahtoisi, että mietintö saisi hyväksyttäessä mahdollisimman laajan tuen. Tämä on mahdollista, jos tarkistuksemme liitetään herra Fassan tekstiin seuraavalla tavalla. Voisimme siten ottaa herra Fassan 10 kohdan alun sekä hänen luetelmakohtansa 3 ja 6. Minun tarkistuksestani otamme sitten 1, 3 ja 4 kohdat. Näin yhdistelemällä, kuten olen ymmärtänyt, herra Fassa voi antaa tukensa tarkistukselle ja sitten mekin voimme tukea hänen mietintöään.

Fassa
Arvoisa puhemies, mikäli olen ymmärtänyt oikein, rouva Maij-Weggen ehdottaa, että 10 kohdan alku säilytetään muuttamattomana, eli: " Katsoo, että oikeudenmukaisen kaupan on täytettävä ainakin seuraavat perusteet, jotta väärinkäyttö voidaan välttää" . Jääkö tämä kohta siis tällaiseksi? Toisin sanoen jääkö se sellaiseksi kuin mietinnön tekstissä? Tämäkö on hänen tarkistuksensa? Käytännössä hän peruuttaa suullisella tarkistuksella ehdottamansa tarkistuksen kaksi ensimmäistä riviä ja sen lisäksi eri lukujen väliset yhdistelmät sellaisina kuin hän on ehdottanut? Niinkö?

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, lisäksi haluaisin kolmannen ja kuudennen luetelmakohdan yhdistämistä tarkistukseni 1, 3 ja 4 kohtaan. Silloin olemme asiasta täysin yhtä mieltä.

Puhemies
Rouva Maij-Weggen, olen todella pahoillani, mutta tämä on hyvin sekavaa, ja sanon teille rehellisesti, etten ole itse varma siitä, mistä silloin oikeastaan äänestäisimme.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Bernardini
Parlamentti on moneen otteeseen ottanut kantaa ympäristöä kunnioittavan, innovatiivisen liikennepolitiikan kehittämisen puolesta. Tässä mielessä eurooppalaiset toimijat ovat esittäneet lukuisia kysymyksiä PACT-ohjelmasta, joka koskee yhteisön rahoitustuen myöntämistä yhdistettyjen tavarakuljetusten edistämiseksi toteutettaville innovatiivisille toimille.
Tätä ohjelmaa ohjaavaa neuvoston asetusta on sen määräajan päättyessä korjailtu. Euroopan parlamentti oli hyväksynyt komission ehdotuksen kesäkuussa 1997 vaatien voimakkaasti hankkeiden valintamenettelyjen selventämistä ja rahoitusta koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen parempaa soveltamista.
Kollegamme mietinnössä, jota tarkastelemme, törmätään neuvoston asettamaan esteeseen kohdassa, johon haluaisin palata.
Komission ehdotuksessa suunniteltiin yhteisön ulkopuolisten hankkeiden osien aiheuttamien menojen ja kustannusten tukemista yhteisön ulkopuolisten yritysten hyväksi. Neuvosto, jonka mukaan oli kuitenkin mahdollista rahoittaa kolmansiin maihin ulottuvia hankkeita, ei antanut tälle mahdollisuudelle suostumustaan. En usko, että neuvosto perusteli järkeilyään mahdollisella yhteisön ja sen ulkopuolisten maiden toimijoiden välisellä kumppanuudella.
Liikenne- ja matkailuvaliokunta yrittää palauttaa tähän asiaan johdonmukaisuuden, ja uskallan toivoa, että tarkistus 2 kerää riittävästi ääniä.
Fontainen mietintö (A4-0232/98)
Caudron
Ei ole turhaa muistuttaa tutkintojen tunnustamista koskevien direktiivien uudistamisen tarpeellisuudesta. Kukapa täällä parlamentissa ei olisi itse asiassa tehnyt paljon työtä saadakseen hallinnon hyväksymään toisessa jäsenvaltiossa hankitun pätevyyden?
Tämä kollegamme Nicole Fontainen mietintö vaikuttaa merkittävällä tavalla eurooppalaiseen koulutusjärjestelmään ja tarkemmin koulutuksessa oleviin henkilöihin tai opiskelijoihin. Haluan näin ollen onnitella häntä hänen työstään, joka on myös yksi askel lisää kohti Euroopan kansalaisuuden käsitteen vahvistamista.
Kuinka itse asiassa silloin, kun henkilöiden liikkuvuutta jarrutetaan voimakkaasti, voidaan puhua tavaroiden ja henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta Euroopan unionin alueella?
Monilla on aivan kielen päällä sellaisia termejä kuten sopeutuvuus, reaktiivisuus ja joustavuus, jotka ovat eurooppalaisen palkansaajan perusarvoja vuonna 2000. Palkansaaja huomaa kuitenkin hyvin nopeasti olevansa vastakkain hallintovirastojen karun todellisuuden kanssa, tai tarkemmin sanottuna kansallisten kansanedustuslaitosten säätämien lakien kanssa.
Tämä asia pätee muidenkin alojen osalta ja se on kova isku Euroopan rakentamiselle. Tässä mielessä on tärkeää, että keskittäisimme lainsäädäntöön liittyvät ponnistelumme niihin asioihin, jotka ovat mahdollisimman lähellä yksilön päivittäisiä huolia. Kun toimitaan tällä tavalla, palautetaan Euroopalle suunta, ja se saadaan toivottavasti palaamaan oikeille raiteille.
Kyllä, kansalaisen oikeuksia ja pätevyyttä koskeva teksti lisää Euroopan unionin ymmärrettävyyttä.
Aelvoetin suositus (A4-0165/98)
Bernardini
Tunisian, Israelin, Marokon ja PLO: n jälkeen meidän on tänään lausuttava mielipiteemme antamalla puoltava lausunto Jordanian kanssa tehdystä Euro-Välimeri-sopimuksesta.
Marraskuussa 1995 pidetyn Barcelonan konferenssin päätelmien seurauksena Euroopan unioni luo uudelleen suhteensa Maghrebin ja Mashrekin kumppanien kanssa perustamalla uuden sopimuskehyksen. Assosiointisopimus Jordanian kanssa liittyy siihen täydellisesti, koska sen ensimmäisessä artiklassa ilmoitetaan vapaakauppavyöhykkeen luomisesta.
Voimme vain hyväksyä tämän tavoitteen, niin kuin olemme tehneet muidenkin maiden osalta, sillä Jordanian kuningaskunta luottaa apuumme. Erilaisia yhteistyömuotoja vahvistetaan, olipa kyse sitten taloudellisista ja sosiaalisista suhteista, elin- ja työehtojen parantamisesta tai alueellisesta yhteistyöstä. On totta, että Jordanian kasvuprosentti on suhteellisen suuri mutta näyttää siltä, että koko väestö ei hyödy tästä kasvusta. Ponnisteluja on tuettava, ja juuri tällä tasolla Euroopan unionin avusta on kaikkein eniten hyötyä.
Lopuksi, älkäämme unohtako alueen poliittiseen tasapainoon liittyvää ongelmaa. Jordanian kanssa aloitettava poliittinen vuoropuhelu voi muodostua vakauttavaksi tekijäksi epävakaan rauhanprosessin kannalta, jonka seurauksista joudumme joskus kärsimään MEDA-kumppanuutta toteuttaessamme.
Hyväksyn ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan suosituksen mukaisesti tämän sopimuksen allekirjoittamisen ja toivon, että se menestyy tulevaisuudessa.

Deprez
Euroopan unionin ja Jordanian välisen Euro-Välimeri-sopimuksen allekirjoittaminen on hyvä asia, jota haluan ehdottomasti tukea.
Dynaaminen Euro-Välimeri-kumppanuus on Euroopan unionin itälaajentumisen kanssa yksi koko Euroopan vakauden ja kehityksen kulmakivistä. Neljä tämän sopimuksen osa-alueista on mielestäni erityisen tärkeitä:
Ensinnäkin: molempia osapuolia hyödyttävän vapaakauppavyöhykkeen asteittainen perustaminen.
Toiseksi: 2 artiklan mukainen ihmisoikeuksien ja demokraattisten periaatteiden kunnioittamista koskeva lauseke.
Kolmanneksi: säännöllisen poliittisen vuoropuhelun aloittaminen (3-5 artikla) ja erityisesti Euroopan parlamentin ja Jordanian parlamentin välisen yhteistyön määrittely.
Neljänneksi: Euroopan unionin ja Jordanian välinen yhteistyö rahanpesun ja huumeiden salakuljetuksen torjunnan alalla.
Schmidin mietintö (A4-0234/98)
Caudron
Kollegamme Gerhard Schmidin mietintö on erittäin tärkeä niin viestintäteollisuuden tasolla kuin Internetin käyttäjienkin kannalta. Näin ollen haluan tukea yhteisön toimintasuunnitelmaa, jota meille tänään ehdotetaan.
On kuitenkin syytä muistuttaa joistakin tähän verkkoon ja sen jatkuvaan laajenemiseen liittyvistä realiteeteista. Haluan aivan ensiksi sanoutua irti niistä, jotka yhdistävät " Webin" ja paheksuttavan sisällön tekemättä niiden välille minkäänlaista eroa. On muistettava, että tämä koko maailman laajuiseksi kudottu jättiläismäinen verkko on ennen kaikkea työkalu ja että sen ei voida missään tapauksessa katsoa olevan vastuussa niistä perversioista, joita jotkut näyttävät löytävän tietokoneistaan.
Internetiä on pidetty puhelimen tai kirjapainon tavoin kaikkien paheiden isänä ja syntien aiheuttajana... lukuisat eri tapaukset osoittavat, etteivät jotkut odottaneet tämän verkon saapumista suorittaakseen paheksuttavia tekoja... valitettavasti he vain sopeutuvat tähän uuteen viestintämuotoon.
Tätä johdantoa ei pidä tulkita niin, että luovutaan innosta saada nämä inhimillisen kurjuuden hyväksikäyttäjät kiinni - päinvastoin. On luotava perusta monimutkaiselle todellisuudelle, joka karkaa toisinaan käsistämme, ja tätä perustaa on ymmärrettävä, jotta voidaan löytää oikeat ratkaisut.
Meidän on itse asiassa otettava huomioon tietokonealaan liittyvä tärkeä perusajatus. Se kehittyy ja saavuttaa jatkuvasti lisää valtaa... kannettavan tietokoneen keksimisen seurauksena verkon käyttömahdollisuus pystytään tästä lähtien tarjoamaan joka ikiselle - ja ilman liian suuria riskejä... mukaan lukien laittomat tapaukset.
Niinpä, vaikka kannatankin esittelijän ehdotuksia, jotka liittyvät laittomaan sisältöön ja sen käsittelyyn teknisten ratkaisujen avulla, on myös välttämätöntä vahvistaa oikeus- ja poliisiasioihin liittyviä politiikkoja yhteisön tasolla. Ainoastaan tämä lisääntyvä yhteistyö voi antaa mahdollisuuden konkreettisiin tuloksiin.
Rauhoittuneen ympäristön saavuttamisen kannalta on keskeistä, että tiedostaminen tapahtuu kansainvälisellä tasolla, Euroopasta alkaen. Se on kiireellistä! Erittäin kiireellistä!
Pollackin mietintö (A4-0177/98)
Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Panemme merkille, että tämä mietintö on yksi niistä monista mietinnöistä, joissa vaaditaan uuden EU-yksikön perustamista, tällä kertaa kyse on " yhteisestä kaupunkiasioiden yksiköstä" . Mielestämme tämä kasvava EU-viranomaisten määrä ainoastaan lisää byrokratiaa. Selviämme ilman tätä yhteistä yksikköä.

Deprez
Euroopan unionilla ei selvästikään ole toimivaltaa ottaa käsiinsä eurooppalaisen kaupunkiympäristön päivittäistä hoitoa. Se on paikallistason tehtävä. On kuitenkin toivottavaa, että Euroopan unioni täsmentää edelleenkin niitä koko Euroopan alueella sovellettavia suuntaviivoja, joita kaupunkiympäristön hoidossa on noudatettava, ja niitä tavoitteita, jotka siinä on saavutettava, kestävää kehitystä silmällä pitäen.
Itse asiassa monet maidemme kaupungistumisesta johtuvat ympäristöongelmat vaikuttavat koko unionin alueeseen. Unionin kansalaiset tarvitsevat näin ollen näihin ongelmiin liittyvää yhtenäistä lähestymistapaa, ongelmiin, joiden hoidon on kuuluttava päivästä toiseen yhä enemmän paikallisten viranomaisten vastuualueeseen mutta liityttävä myös laajempaan kehykseen, jossa määritellään käytettävät keinot ja tavoitteet.
Tältä kannalta, vaikka voidaankin hyväksyä unionin jo toteuttamat alakohtaiset toimenpiteet erityisesti ilmansaasteiden vähentämisen alalla, on myös pahoiteltava sitä, ettei komissio ole vieläkään julkistanut kaupunkiympäristöä käsittelevää valkoista kirjaa, jota olemme odottaneet siitä lähtien, kun samaa aihetta käsittelevä vihreä kirja ilmestyi seitsemän vuotta sitten.
Jos sanottaisiin, ettei Euroopan unioni ole tehnyt mitään, väitettäisiin varmasti sellaista, mikä on totuuden vastaista. Koska Euroopasta päinvastoin puuttuvat lailliset puitteet, Euroopan komission rahoittamille kaupunkiympäristöä koskeville hankkeille ei ole myönnetty riittäviä varoja eikä niitä ole koordinoitu tavalla, jota kansalaisilla on oikeus edellyttää.
Tästä lähtien on toivottavaa, että komissio jatkaa tukea, jota se nykyään myöntää näille hankkeille, vuodeksi 1999 kaavaillun rakennerahastouudistuksen puitteissa ja että se ryhtyy mahdollisimman pian viimeistelemään oikeudellista perustaa ja maailmanlaajuista toimintaohjelmaa kestävää kaupunkiympäristöä varten Euroopan unionissa. Sen vuoksi kannatan meille täällä ehdotettua päätöslauselmaa.

Titley
Kannatan tätä mietintöä tänään juuri sellaisen kaupunkialueen edustajana, jota mietinnössä pyritään auttamaan. On korkea aika siirtää vihreitä arvoja koskeva keskustelu vihreiltä niityiltä takaisin kaupunkeihin, joissa suurin osa kansalaisistamme elää. Suur-Manchester, joka on yksi Euroopan vanhimmista teollisista täyteen rakennetuista alueista, oli yksi teollisen vallankumouksen keskuksista. Luulimme, että sodanjälkeisten vuosien puhdasta ilmaa koskevilla laeilla saasteet olisi suljettu historiankirjojen kuviin savusumun peittämistä tehtaista.
Kuten tässä mietinnössä tehdään selväksi, kaupunkialueilla elävät ihmiset joutuvat kuitenkin kohtaamaan liikenneruuhkia ja yhtä huolestuttavia saasteita kuin mitä oli vanha savupiipuista peräisin oleva savu; nykyisin saasteita ei kuitenkaan usein näe ihmissilmällä. Meidän pitäisi ottaa vakavasti tilintarkastustuomioistuimen havainnot siitä, että EU: n nykyisestä politiikasta, jolla pyritään hallitsemaan kaupunkialueiden ongelmia, puuttuu koordinoitu kehys. Kansalaistemme on aika hyötyä kaupunkialueidemme parantamiselle omistautuneesta EU: n ohjelmasta. Odotan komission vastaavan mahdollisimman pian pyyntöömme tällaisen työn tekemisestä.
Napoletanon mietintö (A4-0172/98)
Ahlqvist ja Theorin
Mielestämme puoluetoverimme Napoletano on laatinut hyvän mietinnön. Yhdymme erityisesti siihen Napoletanon esittämään arvosteluun, joka kohdistuu komission suunnitelmiin lakkauttaa URBANhanke. Hanke on johtanut erinomaisiin tuloksiin erityisesti sellaisissa suurkaupunkiongelmissa, jotka eivät kuulu muiden EU: n ohjelmien piiriin. Kun otetaan huomioon, että noin 80 % EU: n kansalaisista asuu kaupungeissa, mielestämme on harkitsematonta lakkauttaa URBAN-hanke.

Caudron
Koska olen ollut monta vuotta huolestunut kaupunkipolitiikkojen ongelmakentästä, haluan onnitella kollegaamme Napoletanoa peräänantamattomuudesta ja hänen tekemästään huomattavasta työstä. Haluan myös antaa hänelle tukeni hänen korkealaatuisen mietintönsä johdosta.
Katson esittelijän tavoin, että Euroopan tasolla on pikaisesti määriteltävä vapaaehtoisuuteen perustuvan kaupunkipolitiikan perusta. Nykyään, niiden traagisten tapahtumien jälkeen, jotka tapahtuivat " riskikortteleissa" , niin kuin meillä on tapana sanoa, kaupunkia koskevat asiat ovat poliittisen pohdiskelun ytimessä. Kaikissa tapauksissa esitetään palomiestä ja hoidetaan kiireellisemmät asiat seuraavaa tulipaloa odottaen.
Niin kuin esittelijä korostaa, kukaan ei ajattele asettavansa kaupunkeja vastakkain maaseudun kanssa, mutta on syytä tukea sellaista aluesuunnittelun mallia, joka rajoittaa maaseudun autioitumista, joka koskettaa lähes kaikkia jäsenvaltioita.
Haluan myös tukea rouva Napoletanon vaatimusta jatkaa URBAN-ohjelmaa, joka on enemmän kuin tarpeellinen yhteisön väline, kun otetaan huomioon, mitä kansalaisemme kokevat suurissa rakennuskomplekseissa, jotka ovat liian usein persoonattomia ja kauas kaupunkien keskustoista hylättyjä.
Tässä mielessä Eurocities-verkon työt voivat kuvata kaupunkipolitiikkoihin liittyvää, hyvin mielenkiintoista maailmanlaajuista lähestymistapaa eurooppalaisten suurkaupunkien tasolla. Kaupunkipolitiikan määrittely tarkoittaa sitä, että määritellään puitteet ja käytännön realistiset tavoitteet.
Ensi vuosisata on todennäköisesti kaupunkien kehittymisen aikaa niin niiden muodon kuin huomattavan lukumääränkin osalta. Näin ollen on tärkeää ottaa tämä realiteetti huomioon pohdiskelussamme ja poliittisessa toiminnassamme.

Darras
Voin vain olla tyytyväinen mietintöön, jonka on laatinut kollegani Napoletano, joka pitää kaupunkikysymystä kaikkein tärkeimpänä asiana, johon sisältyvät ympäristö-, sosiaali-, kulttuuri-, kansalais- ja alueelliset näkökohdat.
Itse asiassa Euroopan unionin on suunniteltava kaupunkeihin liittyvää toimintaa juuri tällä tavalla, paremman elämisen kannalta, koska kaupunkipolitiikka ei saa rajoittua vaikeuksissa oleviin kaupunginosiin.
Tarvitsemme parempaa koordinointia Euroopan unionin toimielinten välillä, erityisesti komission ja jäsenvaltioiden välillä. Se voi tietenkin toteutua toissijaisuusperiaatteen kautta mutta sen on ehdottomasti toteuduttava.
Samoin kuin komission on sisällytettävä kaupunkiulottuvuus muihin yhteisön politiikkoihin ja toimiin, samoin myös jäsenvaltioiden on kehitettävä samanaikaisesti kaupunkipolitiikkaansa (kaupunkien väliset sopimukset, valtion ja hallinnollisten alueiden väliset sopimukset Ranskassa) sekä niiden alueelle rakennerahastoista myönnettyjen määrärahojen käyttöä ja kulutusta koskevaa politiikkaa.
Tämä on maailmanlaajuinen näkemys aluesuunnittelusta, ja se vahvistaa parlamentin esittämää eurooppalaista kaupunkistrategiaa. Se täydentää sitä näkemystä, joka kaikilla niillä jäsenvaltioilla varmastikin on, joiden on itse käännyttävä paikallisten ja alueellisten viranomaistensa puoleen näkemyksensä toteuttamiseksi.

Deprez
Paikallinen autonomia, joka määritellään nykyään Euroopan neuvoston hyväksymässä paikallisautonomiaa koskevassa peruskirjassa, kuuluu ensisijaisen tärkeälle paikalle Euroopan rakentamisen keskipisteeseen.
Sen lisäksi, että pienet tai suuret yhdyskunnat muodostavat sellaisen poliittisen tason, joka on kaikkein lähimpänä kansalaisia, joiden pyrkimykset ja huolenaiheet ne sitä voimakkaammin tuntevat, niiden tehtävä avainaloja koskevassa kysymyksessä on kaikkein tärkein. Päätöslauselmassa, josta tänään äänestämme, on niistä luettelo, joka ei ole tyhjentävä mutta joka antaa niistä kuitenkin hyvän yleiskuvan erityisesti ympäristö-, sosiaali- ja kulttuurinäkökohtien osalta.
On selvää, että yhteisön politiikat ja toimet vaikuttavat kaupunkeihin ja kaupunkikuntiin. Niiden luonnekin on toisinaan ristiriitainen. Niiden vaikutusten kaupunkiulottuvuuden todellinen tiedostaminen on näin ollen välttämätöntä, kun määritellään komission toteuttamia politiikkoja ja toimia.
Näissä puitteissa on määriteltävä pikaisesti eurooppalainen kaupunkistrategia, joka suunnitellaan niin, että se on erottamaton osa laajempaa kaupunkisuunnittelupolitiikkaa, ja jonka tarkoituksena on koordinoida eri yhteisöpolitiikkojen vaikutuksia koko alueella ja kaupungeissa.
Korostan erityisesti sitä, kuinka välttämätöntä on vahvistaa kaupunkiympäristöjen yhdentävää tehtävää. Tässä suhteessa kannatan siis järkkymättä esittelijän ehdotuksia, jotka koskevat turvallisuuden parantamista ja rikollisuuden ehkäisemistä kaupungeissa.

Ephremidis
Mietinnöt ja keskustelu, jota on käyty niin pitkään, ovat antaneet näytteen monista pahoista ongelmista, jotka vaivaavat yhteisön kaupunkialueita. On selvää, että ongelmia on enemmänkin, ja näyttää siltä, että ne pahenevat ja moninkertaistuvat. Mikä tässä on huomionarvoista ja yllättävää? Se, että kukaan ei koskaan nimeä pääsyitä, tai niitä, jotka ovat vastuussa tilanteesta, joka on monikansallisten etujen lakiviidakko, hallitsematon kilpailu voitonmetsästyksen raivohulluudessa paljon puhuttujen vapaiden markkinoiden puitteissa.
Työttömyys, sosiaalinen syrjäytyminen, suurkaupunkien asuinalueiden köyhyys, rasismin, ulkomaalaisvihan ja rikollisuuden ilmiöt, epätasapainoinen kehitys - ei vain eri maiden kaupunkien välillä, vaan vielä enemmän yhden maan ja yhden kaupungin sisällä, kaupunginosien välillä - saasteet, ympäristön tilan traaginen heikkeneminen ja elämänlaadun kaikinpuolinen heikkeneminen eivät ole sattumalta syntyneitä ongelmia, ja tietenkään niitä ei saada hoidettua peittelyllä, kaunistelevilla puheilla ja ohjelmilla.
Missään ei sanota, että kaupunkeja vaivaava ja rasittava työttömyys on tulosta vapaiden markkinoiden politiikasta, sen pääoman valta-asemasta, joka kansallisten hallitusten tuella ja itse EU etujoukkonaan torpedoi symmetrisen kehityksen sekä sosiaaliset ja työhön liittyvät oikeudet. Sellaisia etupiirejä ei mainita nimeltä, jotka heikentävät maaseudun taloutta ja miinoittavat maaseudun ja kaupunkien välisen tasapainoisen suhteen luoden kerralla uusia suuria työttömien aaltoja, jotka virtaavat kaupunkeihin jo entisten lukuisten työttömien lisäksi. Itse mietinnössä sanotaan, että " 49: stä EU: n URBAN-ohjelman piiriin kuuluvasta alueesta 15: ssä työttömyysprosentti on yli 30" , eikä kukaan esitä ratkaisevaa kysymystä " miksi?"
Juuri hillitsemättömän voitontavoittelun laki, monikansallisten yritysten viidakon laki kumoaa kaiken sosiaalisen kudoksen tasapainon ja synnyttää olosuhteet, joissa sellaiset ilmiöt kuten rikollisuus, rasismi, ulkomaalaisviha ja keskinäinen vihanpito pääsevät kehittymään, ja näitä asioita, arvoisa puhemies, ei hoideta poliisivalvonnan lisäämisellä ja mietinnössä suositelluilla tukahduttamistoimilla. Samat lait ovat vastuussa ympäristön tilan äkillisestä heikkenemisestä, ympäristön, joka on jätetty tehtaiden ja autotehtaiden " korkean suojelutason" huomaan, lobbaajien ja poliitikkojen vastuulle, jotka helpottavat niiden hillitsemätöntä toimintaa, jotka kumoavat ja kahlehtivat kaikki yritykset suunnitella ja soveltaa ympäristöystävällisiä politiikkoja. Rion ja Kioton huippukokousten tulokset ja julistukset mainitaan, mutta missään ei nimetä niitä, jotka jättivät nämä sopimukset hengettömiksi ja kuolleiksi kirjaimiksi. Monopolipiirit eivät sallineet panna käytäntöön edes tätä vähää.
Tämä ilmoitettu uusi yritys muka ratkaista kaupunkien ongelmat minkä tahansa " eurooppalaisen vuoropuhelun" avulla ja tuhlaamalla vielä muutamia miljoonia ecuja - muualta kuin yhteisön määrärahojen " suurjyrsijöiden" rikkauden lähteistä - ei ratkaise ongelmia. Se kärjistää niitä, se paisuttaa niitä, siitä tulee tekosyy varojen viemiseen muilta sosiaalisluonteisilta toimilta, keino rauhoitella ja johtaa harhaan yleistä mielipidettä. On vaara, että meitä sanotaan tekopyhiksi ja osasyyllisiksi sen takia, että paljastamme laittomia etuja, tai jollei meitä sanottaisikaan kummaksikaan, on vaarana, että meitä sanotaan poliittisiksi, parlamentaarisiksi masokisteiksi sen takia, että veisaamme jatkuvasti ongelmista, mutta emme tuo esiin niiden syitä emmekä siten hoida ongelmia niin, että niihin löytyisi ratkaisu.
Tämän parlamentin on lopultakin puututtava näihin oireyhtymiin ja osoitettava, että se todella edustaa kaltoin kohdeltuja kansoja Euroopan yhteisön kaupunkikeskuksissa.

Holm
Monet tämän mietinnön ehdotukset tarkoittavat hyvää. Samanaikaisesti kun otetaan esiin kaupunkien samankaltaisuudet ja ne ongelmat, joita useilla kaupungeilla on, on myös oltava tietoinen siitä, että EU: n kaupunkien välillä on myös suuria eroja. Sen vuoksi on mielestäni tärkeää painottaa toissijaisuusperiaatteen voimassaolon tärkeyttä. Tiedonvaihto on erinomainen asia, koska useat kaupungit voivat tietyissä asioissa varmasti oppia toisten kaupunkien toiminnasta, mutta suhtaudun erittäin epäileväisesti siihen, että laadittaisiin tähän asiaan liittyviä EU: n ohjelmia ja EU: n laatimia direktiivejä. Konkreettisen suunnittelun on tapahduttava EU: ta alemmalla tasolla. Alueen asukkaiden pitää saada päättää konkreettisesta suunnittelusta, ei minkään Brysseliin keskitetyn toimielimen.

Des Places
Napoletanon kaupunkikysymystä käsittelevässä mietinnössä pidetään yllä pyrkimyksiä määritellä " eurooppalainen kaupunkistrategia" .
Komissio pyrkii jälleen kerran laajentamaan Euroopan unionin toimivaltuuksien alaa. Panos ei ole ainoastaan poliittinen vaan myös rahataloudellinen: yhteisön yhtenäisen kaupunkipolitiikan tunnustaminen merkitsisi huomattavia budjettimenoja sen hyväksi.
Kun otetaan huomioon Euroopan unionin talousarvioon liittyvät rajoitukset, nämä menot voitaisiin toteuttaa vain siinä tapauksessa, että yhteisön talousarviossa osoitetut määrärahat jaettaisiin uudelleen niin, että maaseutualueet ja kalastuksesta riippuvaiset alueet joutuisivat väistämättä kärsimään eniten tästä uudelleenjaosta.
Niinpä rouva Napoletano ryhtyykin puolustamaan URBAN-hanketta, jonka tarkoituksena on Agenda 2000: n ehdotusten mukaisesti sulautua uuteen tavoitteeseen 2, toivoen sen jatkamista ja " ...lähestymistavan soveltamista edistävän riittävän määrärahan myöntämistä" .
Kansakuntien Eurooppa -ryhmä on omalta osaltaan ollut aina sitä mieltä, että yhteisön on keskitettävä rahoitukseen liittyvät ponnistelunsa jo olemassa oleviin yhteisön politiikkoihin, nimittäin YMP: hen ja YKP: hen, ja vältettävä turhaa ja suosion kalasteluun pyrkivää yhteisön varojen sirottelua.
Tähän haluun " määritellä eurooppalainen kaupunkistrategia" vastaa kaikuna toivomus siitä, että toteutettaisiin " laajempaa kaupunkisuunnittelupolitiikkaa" , jonka " erottamaton osa" kaupunkistrategia olisi. Myös federalismi sävyttää joitakin kohtia, joissa kannatetaan Euroopan kansalaisuutta, jonka elementteihin kuuluu " jossain toisessa jäsenmaassa asuvien EU-kansalaisten oikeus asettua ehdokkaaksi tai äänestää paikallisvaaleissa" , ja joissa todetaan tilaisuuden tullen, että Euroopan parlamentti " puoltaa rajoituksetta perustamissopimusten määräyksiä siltä osin, kuin ne koskevat toisessa jäsenmaassa asuvien EU-kansalaisten äänioikeutta" .
Lisätkäämme kaikkeen tähän ne monet lupaukset, joita muodissa olevalle maailmanlaajuisuutta korostavalle ideologialle esitetään tässä mietinnössä, jossa ilmaistaan monikulttuurisuuden puolesta kansakuntiemme yhteenkuuluvuuden kannalta huolestuttavia latteuksia. Näin ollen on johdonmukaista, että mietinnössä viitataan " siirtolaisten sijoittumiseen" silloin, kun olisi kannustettava heidän vastaanottavan maan kulttuurin omaksumistaan , jotta säilytettäisiin toisaalta kansallinen yhteenkuuluvuus ja jotta toisaalta voitaisiin auttaa näitä vierasmaalaisia pääsemään kansallisen yhteisön täysivaltaiseksi jäseneksi, niin että he olisivat siitä ylpeitä ja onnellisia.
Näin ollen ryhmämme oli mahdotonta hyväksyä mietintöä, joka on niin vastakkainen vakaumustemme kanssa.

Pinel
Napoletanon mietinnössä peräänkuulutetaan " eurooppalaista kaupunkistrategiaa" , joka sisällytettäisiin yhtenäiseen, eli federalistiseen, kaupunkisuunnittelupolitiikkaan; keskusjohtoinen menettelytapa, jota voimme vain paheksua.
Kaupunkipolitiikka kuuluu itsessään tietenkin kaupunkien ja kaupunkialueiden mutta myös hallinnollisten alueiden, läänien ja valtioiden vastuualueeseen. Luettelo niistä, jotka ovat puuttuneet tähän kysymykseen, on riittävän pitkä, ilman että Euroopan unionia pitäisi lisätä siihen. Mitä enemmän osapuolia on, sitä monimutkaisemmiksi asiat tulevat, ja sitä kauemmin kestää saada ne päätökseen.
Varmasti kaupunkiympäristö, sellaisena kuin se esitettiin Pollackin mietinnössä (jätehuolto, ilmansaasteet, vedenkäsittely, työllisyys, epävarmuus, kaupunkien arkkitehtonisen perinnön suojelu, muuttoliikkeet...) ansaitsee kaiken huomiomme. Näiden vaikeuksien voittamiseksi on kuitenkin syytä edetä vastavirtaan ehkäisemällä vaikeuksia eikä myötävirtaan hoitamalla kriisiä.
Näin ollen tämä mietintö vaikuttaa liian usein sellaisten oireiden luettelolta, joiden syyt ovat jossain muualla. Kaiken lisäksi tässä luettelossa noudatetaan valitettavan usein ja karkeasti maailmanlaajuisuutta korostavaa ideologiaa latelemalla esimerkiksi siirtolaisia koskevan kysymyksen osalta masentavia latteuksia.
Meidän on pyrittävä parempaan tasapainoon aluesuunnittelussamme. Sitä silmällä pitäen meidän on päästävä eroon liiallisesta kaupungistumisesta, josta yhteiskuntamme kärsivät.
Jotta voimme estää tämän liiallisen kaupungistumisen, joka aiheuttaa paljon haittoja, meidän on keskitettävä ponnistelumme maaseudun ja merialueiden hyväksi. Meidän on kannustettava samanaikaisesti sekä laatua ja ympäristöä suojelevaa maataloutta että taloudellisen toiminnan monipuolistamista maaseutualueilla ja torjuttava näin ollen liikatuotanto.
Unionin on keskitettävä rahataloudelliset ponnistelunsa yhtenäisen politiikan kohteena oleviin aloihin, YMP: hen ja YKP: hen, ja vältettävä turhaa ja suosion kalasteluun pyrkivää yhteisön varojen sirottelua. Sen on toimittava niin, etteivät sen politiikat, varsinkaan YMP, horjuta vakavasti aluesuunnittelun tasapainoa.

Reding
Nämä kaksi mietintöä käsittelevät erilaisia ongelmia, joiden merkitys kasvaa tulevaisuudessa Euroopan väestöllisen kehityksen vuoksi. 80 % EU: n kansalaisista elää jo nykyään kaupunkialueilla, ja siellä toimii myös suurin osa teollisuudesta. Tämä ruuhkautuminen aiheuttaa joukon epäkohtia, joiden poistamisessa Euroopan unioni voi varmasti olla avuksi, esimerkiksi kehittämällä eurooppalaisen kaupunkistrategian.
Ympäristö on varmasti yksi kaupunkien ajankohtaisista ongelmista: ilman saastumisella ja viheralueiden ja puistojen vähittäisellä häviämisellä rakennettujen alueiden tieltä on selvät ja peittämättömissä olevat seuraukset kansanterveyteen. Tätä kehitystä ei voida kääntää ilman Euroopan laajuisia toimenpiteitä. Ympäristöongelmat ovat erittäin harvoin paikallisia: useimmilla suurkaupungeilla on samat ongelmat. Komission sisäisen osastojen välisen kaupunkiasioiden yksikön perustaminen on siksi aivan järkevää, jos jäsenvaltiot saadaan sen avulla nopeammin käsittämään, että ympäristöllä on jatkossa oltava merkittävä asema kaupunkien kehityksessä.
Samanaikaisesti tarvitaan kuitenkin myös talouteen ja sosiaalisiin asioihin liittyviä aloitteita. Työttömyys koskee erityisesti kaupunkialueita. Ulkomaalaisvihamielisyys ja rasismi ovat eri kulttuurien yhdyselämän epätoivottuja sivuilmiöitä. Sen vuoksi ehdotetaan myös, että ei edistettäisi vain suuryritysten ja teknologiapuistojen siirtymistä kaupunkeihin vaan ennen kaikkea pienten ja keskisuurten yritysten, liikekeskusten sekä vapaa-ajan ja kulttuurilaitosten siirtymistä. Useita miljoonia asukkaita käsittävillä taajama-alueilla turvallisuudestakin tulee ongelma ja rikollisuuden torjumisesta ja ehkäisemisestä ensisijaisen tärkeä asia.
Näistä kahdesta mietinnöstä tehtävän johtopäätöksen on oltava sellainen, että Euroopan laajuisen strategian on tarjottava kaupungeille ja alueille hyödylliset puitteet, joissa yhteisiä ongelmia lähestytään, vaikka ratkaisut onkin sovitettava yksilöllisiin tilanteisiin.
" Office International du Coin de Terre Jardins Familiaux" -järjestön aloitteet ovat siinä mielessä erittäin merkittäviä. Tämä Euroopan siirtolapuutarhanviljelijöiden järjestö, joka edustaa Euroopan laajuisesti noin kolmea miljoonaa perhettä (!), tekee tärkeää työtä perustamalla siirtolapuutarhoja kaupunkiympäristöön. Siirtolapuutarhojen avulla tehdään ensinnäkin kaupungeista ympäristöystävällisempiä. Lisäksi ne mahdollistavat kansalaisten myönteisen vapaa-ajan vieton. Tämän " Office International" -järjestön aloitteista hyötyvät lisäksi erityisesti myös työttömät ja syrjäytyneet, joilla on siirtolapuutarhoissa järkevää tekemistä ja jotka saavat näin tuoreita hedelmiä ja vihanneksia. Siirtolapuutarhat ovat näin ollen tärkeä tekijä kaupunkien ympäristöpoliittisessa ja sosiaalisessa ympäristössä.
Sen vuoksi on sitäkin valitettavampaa, että erityisesti kansalaisjärjestöjä ei otettu keskustelukumppaneiksi Euroopan laajuista kaupunkistrategiaa laadittaessa. Nämä järjestöt ovat jo pitkään tehneet kaupunkialueilla arvokasta työtä ympäristönsuojeluun, viheralueiden suojeluun ja sosiaaliasioihin liittyvissä asioissa. Sen vuoksi tein aluepoliittisessa valiokunnassa tarkistuksen (R kohta), jossa kansalaisjärjestöt mainitaan ainakin tässä yhteydessä. Voimme vain toivoa, että komissio katsoo nämä arvokkaat auttajat välttämättömiksi kumppaneiksi ja kohtelee heitä sellaisina.
Tämän huomautuksen tehden puollan molempia mietintöjä.
Novo Belenguerin mietintö (A4-0206/98)
Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Panemme merkille, että tämä mietintö on yksi niistä monesta mietinnöstä, joissa vaaditaan uuden EU-yksikön perustamista, tällä kertaa kyse on " pysyvästä järjestelmästä, joka takaa analyyttisen tuen..." (K kohta). Mielestämme tällainen EU-viranomaisten kasvava määrä ainoastaan lisää byrokratiaa. Selviämme ilman tätä pysyvää järjestelmää.

Bébéar
Teemme kaikkemme Euroopan unionin sopusointuisen kehityksen eteen. Nykyinen yhtenäisvaluuttaan liittyvä toimintamme on nimenomaan sen mukaista. Tämä tahto ei voi kuitenkaan toteutua täysin eikä tyydyttävällä tavalla, ellei siihen liitetä tehokasta aluepolitiikkaa ja johdonmukaista aluesuunnittelua.
Alueiden komitean hyväksymän Eurooppa 2000 -asiakirjan johtoajatus sopii hyvin tähän tilanteeseen. Meidän velvollisuutemme on edistää taloudellista koheesiota muuttamalla Euroopan laajuisia liikenne- ja viestintäverkkoja tarkoituksenmukaisemmiksi niistä monista ongelmista huolimatta, jotka jäävät jäljelle, kun otetaan huomioon Euroopan alueiden erilaisuus.
Koska olen Akvitanian edustaja, haluaisin tuoda esiin tämän Eurooppa 2000: n toteuttamiseen liittyviä käytännön vaikeuksia. Akvitania, niin kuin kaikki sen Atlantin alueen kumppanitkin, on syrjäinen alue, jolle helppopääsyisyys on elintärkeä asia erityisesti sitten, kun Euroopan unioni laajenee itään ja kun joitakin unionin toiminnan keskipisteitä siirretään Pohjois- ja ItäEurooppaan.
Meidän on siis ensinnäkin otettava huomioon suunnittelemiemme muutosten paikalliset näkökohdat ja vältettävä liian yleistä näkemystä näissä suunnitelmissa. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, etteikö yhteisen tasapainon olisi pysyttävä pääajatuksenamme, mutta meidän on todella ponnisteltava vaikutusten havaitsemiseksi paikallisella tasolla.
Ensimmäisessä virallisessa luonnoksessa yhteisön aluekehityssuunnitelmaksi annettiin paikallisille viranomaisille mahdollisuus aktiiviseen osallistumiseen ja keskusteluun yhdistämällä näiden alueiden taloudelliset toimijat. Ne on osattava yhdistää kunkin paikallisen alueen tilannetta kunnioittaen, jotta saavutetaan todellinen yhteisymmärrys, ylittämättä kuitenkaan toimivallan nykyisen jaon puitteita, sillä Euroopan unionin perustamissopimuksessa ei myönnetty meille täsmällisiä oikeuksia tällä alalla.
Sen vuoksi hyväksyn kollegani Novo Belenguerin maltillisen ja sopuratkaisuun pyrkivän mietinnön.

Souchet
Novo Belenguerin mietinnössä aluesuunnittelu pyritään sisällyttämään yhteisön toimivaltaan. Siinä pahoitellaan, " että perustamissopimuksessa ei nykyisin ole määrätty yhteisön aluesuunnittelua koskevia erityisiä toimivaltoja" ja vaaditaan " aluesuunnittelua käsittelevän ministerineuvoston virallistamista" .
Kansakuntien Eurooppa -ryhmä vastustaa tätä federalistista tahtoa, joka pilkkaa samanaikaisesti sekä toissijaisuusperiaatetta, perustamissopimuksen määräyksiä että kansakuntien riippumattomuutta.
Tässä mielessä näyttää siltä, että meidän on parempi valvoa sitä, etteivät yhteisön päätökset ole maidemme taloudellisen ja sosiaalisen koheesion vastaisia.
Näin ollen olisi pohdittava sitä, kuinka yhtenäisvaluutan käyttöönotto vaikuttaa aluesuunnitteluun ja erityisesti alueellisten erojen lisääntymiseen, koskapa kerran autioituneimmat ja köyhimmät alueet voivat hyvin todennäköisesti euron käyttöönoton jälkeen joutua kärsimään toiminnan siirtymisestä muualle dynaamisimpien, runsasväestöisimpien ja parhaiden liikenneyhteyksien päässä olevien taloudellisten alueiden hyväksi.
Toisaalta vuoden 1992 YMP: n täytäntöönpano ja yhteisön etuuskohtelun periaatteen hylkääminen, johon GATT-sopimuksissa suostuttiin, ovat pahentaneet joidenkin maaseutualueidemme autioitumista.
Agenda 2000: ssa ehdotettu uusi YMP: n uudistus, johon sisältyy muun muassa voimakas maataloustuotteiden hintojen alentaminen, voi ainoastaan horjuttaa aluesuunnittelun tasapainoa yhä enemmän.
Yhteisön aluekehityssuunnitelmassa muistutetaan, että eurooppalaisella maataloudella on edelleenkin monien maaseutualueiden kehityksen ja elinvoimaisuuden kannalta ensisijainen tehtävä. Voimme tältä osin todeta vain sen, että tässä asiakirjassa tehty pikkutarkka analyysi ja YMP: n uudistusta koskevat komission ehdotukset (Agenda 2000), joiden seurauksena maanviljelijöiden määrä vähenee Euroopan unionissa, ovat ristiriidassa keskenään.
Onko muistutettava siitä, että maaseutualueet muodostavat noin 80 % yhteisön alueesta? Tasapainoinen aluesuunnittelu on puolestaan riippuvainen niiden elinvoimaisuuden säilymisestä.
Toivomme yleisesti, että Euroopan unioni keskittyy jatkuvan uusien toimivaltuuksien havittelun sijasta tutkimaan niitä jälkiseurauksia, joita yhteisön nykyisillä politiikoilla, sen tekemillä päätöksillä tai sen järjestämillä neuvotteluilla, niin WTO: n kuin kansainvälisten sopimustenkin tasolla, on Euroopan alueen tasapainoon, jotta voidaan välttää niiden kielteiset seuraukset. Tätä ajatusta silmällä pitäen, ja sen osoittamiseksi, kuinka tärkeä se on aluesuunnitteluun liittyvien kysymysten kannalta, ryhmämme on jättänyt noin kymmenen Novo Belenguerin mietintöä koskevaa tarkistusta, emmekä voi muuta kuin hylätä mietinnön sellaisenaan.
Dührkop Dührkopin mietintö (A4-0256/98)
Berthu
Esitämme vastalauseemme sitä komediaa vastaan, joka tässä istuntosalissa eilen syntyi, kun komissio tuli hakemaan Euroopan parlamentin tukea yhteisön varojen väärinkäytölleen. Se jäi itse asiassa kiinni itse teossa: Euroopan yhteisöjen tuomioistuin - joka ei kuitenkaan tavallisesti ole ankara komissiota kohtaan - ei voinut tehdä muuta kuin tuomita sen 12. toukokuuta viime vuonna budjettimenojen sitomisesta ilman minkäänlaista oikeudellista perustaa.
Tapaus on varoittava. Euroopan unionin varainhoitovuoden 1995 yleisessä talousarviossa varattiin 20 miljoonaa ecua köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaan. Neuvosto kuitenkin kieltäytyi vuoden puolessa välissä hyväksymästä komission ehdottamaa Poverty 4 -ohjelmaa, jolla pyrittiin ripottelemaan määrärahoja pienten, niin sanottujen sosiaalisen syrjäytymisen torjuntaan tarkoitettujen hankkeiden hyväksi. Puutuimme silloin itse asiaan tukemalla neuvostoa siitä syystä, että sellaiset tuet ovat toissijaisuusperiaatteen vastaisia eikä niillä pyritä muuhun kuin pitämään komission suosiota yllä.
Komissio, jonka kimppuun hyökättiin yllättäen, päätti olla välittämättä neuvoston kiellosta ja ilmoitti tammikuussa 1996 myöntävänsä tukia yhteensä 6 miljoonaa ecua 86 sellaiselle hankkeelle, joiden tavoitteena on köyhyyden torjunta. Kyse oli räikeästä perustamissopimuksen rikkomisesta: yhteisön menojen lainvoimaisuus perustuu kahteen peräkkäiseen tekoon, niiden ottamiseen talousarvioon ja oikeudellisen perustan määrittelyyn, joista ensimmäisen hyväksyvät parlamentti ja neuvosto yhdessä ja jälkimmäisen tässä tapauksessa neuvosto yksin. Toinen vaihe kuitenkin puuttui selvästi. Tuomioistuimen oli aivan pakko tunnustaa se.
Siitä on otettava opiksi monta asiaa.
Huomautamme aivan ensiksi, että vain Yhdistynyt kuningaskunta, jota Saksa ja Tanska sittemmin tukivat, uskalsi viedä asian tuomioistuimeen. Ranska pysytteli varovaisesti taka-alalla, vaikka oli kysymys perustamissopimusten sekä toissijaisuuden kaltaisten periaatteiden räikeästä rikkomisesta, joihin olemme sitä paitsi ilmoittaneet sitoutuneemme mitä vahvimmin. Tämä asenne ei ole kunniaksi maallemme. Niin arka suhtautuminen komission jatkuvaan hirmuvaltaan selittää osaksi sen, miksi Euroopassa on niin moni asia huonosti.
Toinen huomautus: komissio ei kuitenkaan nykyään pidä itseään lyötynä. Se tulee tänne pyytämään, että Euroopan parlamentti auttaisi sitä painostamaan neuvostoa, jotta kolmen toimielimen välinen sopimus voitaisiin hyväksyä lähiaikoina ja jotta, melko laajalti määritellyissä tapauksissa, se saisi tukea tavalleen sitoa menoja ilman oikeudellista perustaa.
Tällaista temppuilua on mielestämme täysin mahdoton hyväksyä, ja kehotamme neuvostoa vastustamaan sitä. Vaikka se kuitenkin antaisi periksi, tämä toimielinten välinen sopimus olisi lainvastainen, sillä toimielinten välinen yhteisymmärrys ei saisi kärsiä siitä, että yritetään väistää niitä velvoitteita, jotka on määrätty kansojen ratifioimassa perustamissopimuksessa, jota vain ne voivat muuttaa.
Mielestämme Eurooppa ei voi jatkaa näin: toisaalta annetaan suuria julistuksia demokratiasta, lain noudattamisesta, toissijaisuudesta; toisaalta komissio käyttäytyy näiden periaatteiden vastaisesti eikä edes kadu yhtään silloinkaan, kun se jää kiinni rysän päältä. Valitettavasti Euroopan parlamentti ei arvostele komissiota, niin kuin vastaavassa tapauksessa pitäisi tehdä, vaan onnittelee sitä ja antaa sille luvan jatkaa vanhan federalistisen kumppanuuden nimissä.
Sen lisäksi, että neuvoston on hylättävä uusi toimielinten välinen sopimus, jota on ehdotettu, sen olisi kerta kaikkiaan myönnettävä, että tämän tyyppisen sopimuksen on saatava kaikkien kansallisten parlamenttien selvä hyväksyntä. Lisäksi tulevaan toimielinuudistukseen on sisällyttävä komission uudistaminen niin, että se on selvästi neuvostolle alisteinen.
Garoscin mietintö (A4-0230/98)
Bernardini ja Darras
Euroopan komission kertomuksessa jäsenvaltioiden myynninvalvontajärjestelmästä on monia kummallisuuksia. Kun komissio lähtee siitä perusperiaatteesta, että tämä valvontajärjestelmä on viidessätoista jäsenvaltiossa, se panee itse asiassa merkille erilaiset soveltamistavat. Mutta kuinka koordinoida myynnin valvontaa esimerkiksi lentoasemilla ja lentokoneissa niin, ettei se aiheuta liikkeenharjoittajille lisäkustannuksia tietyn ajanjakson aikana? Älkäämme unohtako, että tämä komission kertomus on kuin katsaus verovapaata myyntiä koskevasta siirtymäajan järjestelmästä, ennen kuin se lakkautetaan 30. kesäkuuta 1999.
Olemme puolestamme huolestuneita tämän verovapaan myynnin lakkauttamiseen liittyvän tärkeän kysymyksen taloudellisista ja sosiaalisista syistä.
Olemme huolissamme taloudellisista syistä, sillä tämän alan rahoituksellinen panos ja tulot muodostavat lento- ja laivaliikenteen taloudellisen tasapainon kannalta huomattavan pääoman. Kun näitä tuloja ei ole, kuinka lentoasemat rahoittavat infrastruktuurinsa?
Sen jälkeen ajankohtainen sosiaalinen syy, joka liittyy tämän alan työllisyyteen. Ammattijärjestöt ennustavat noin 140 000 työpaikan lakkauttamista! Onko hyväksyttävää ummistaa silmät tällaiselta asiaintilalta, vaikka muutamme politiikkojamme työllisyyttä edistäviksi?
Näin ollen käytämme tätä mietintöä koskevaa äänestystä hyväksemme muistuttaaksemme Euroopan komissiota parlamentin sitoumuksesta, jonka se antoi 3. huhtikuuta viime vuonna hyväksymällä päätöslauselman, jossa pyydetään erittäin pikaisesti tutkimusta verovapaan myynnin lakkauttamisen vaikutuksista yhtenäismarkkinoiden työllisyystilanteeseen.

Cushnahan
Komission ilmoittamaa tarkoitusta jatkaa politiikkaansa verovapaan myynnin lakkauttamiseksi 30. kesäkuuta 1999 jälkeen on aivan mahdoton hyväksyä, erityisesti koska komissio ei ole täyttänyt tälle parlamentille antamaansa sitoumusta teettää tutkimusta lakkauttamisen taloudellisista ja yhteiskunnallisista vaikutuksista. Se ei ole vain pettänyt lupaustaan, vaan komissio osoittaa myös, että sen omistautuminen sille, että EU: sta tehtäisiin kansalaisilleen merkityksellisempi ja myötämielisempi, on vain sanahelinää. On arvioitu, että verovapaan myynnin lakkauttaminen aiheuttaa 140 000 työpaikan menettämisen kaikkialla EU: ssa. Näistä 4 000 menetetään omassa maassani. Työpaikkoja menetetään myös verovapaan myynnin, liikenteen ja matkailun aloilla. Myös verovapaan myynnin tavaran tuottajat kärsivät.
On selvää, että tällä on erittäin suuri kielteinen vaikutus joillakin alueilla. Kuten yhdessä nimelläni esitetyssä tarkistuksessa sanotaan, komissio on vastuussa toimista niiden auttamiseksi, jotka joutuvat suurimpiin vaikeuksiin, jos komissio tosiaankin panee täytäntöön päätöksen verovapaan myynnin lakkauttamisesta.

Holm
Mietintö sisältää mielestäni hieman liikaa yksityiskohtia siitä, miten myynnin valvonnan pitää tapahtua maasta lähtemisen ja maahan saapumisen yhteydessä. Kyse on esimerkiksi päätöslauselman 9, 10 ja 11 kohdista, jotka sisältävät suosituksia siitä, missä lippu tulee leimata verovapaita ostoksia tehtäessä. Ei kai Euroopan parlamentin pitäisi puuttua tähän? Tällaisista asioista pitäisi huolehtia huomattavasti alemmalla päätöksentekotasolla.
Verovapaaseen myyntiin liittyen olen äänestänyt kaikkia niitä UPE-ryhmän tekemiä ehdotuksia vastaan, joiden lähtökohtana on, että myynnin pitää jatkua 1. heinäkuuta 1999 jälkeen. Ainoa ehdotus, jota olen päättänyt tukea, liittyy tarkistukseen 9, jonka huomioissa arvostellaan komissiota siitä, ettei se ole tehnyt selvitystä verovapaan myynnin lakkauttamisen aiheuttamista seurauksista. Pidän sitä edelleenkin kohtuullisena, vaikka verovapaan myynnin pitääkin mielestäni loppua ensi vuonna.

Lindqvist
Sen jälkeen, kun rajavalvonta poistui sisämarkkinoiden luomisen myötä, jäsenvaltiot eivät enää itse voineet harjoittaa rajavalvontaa entiseen tapaan. Tämä oli mielestäni väärä päätös. Sen sijaan olisi pitänyt toimia kuten Pohjoismaissa, nimittäin poistaa passintarkastus mutta säilyttää raja- ja tavaravalvonta.
Verovapaan myynnin lakkauttamispäätöksen yhteydessä komissio lupasi tutkimuksen lakkauttamisen taloudellisista ja yhteiskunnallisista vaikutuksista. Sitä ei ole tehty, esimerkiksi kun kyse on lakkauttamisen aiheuttamista vaikutuksista työllisyyteen muun muassa Pohjoismaissa. Niin kauan kuin sitä ei tehdä, verovapaata myyntiä ei pidä lakkauttaa.

Nicholson
Vaikka kaikki yhteisössä haluaisivat, että säädettäisiin lakeja, jotka tukisivat yhteisen järjestelmän direktiivejä silloin kun se on tarpeen, verovapaa myynti ei ole asia, johon pitäisi kuluttaa komission aikaa ja yhteisön varoja. Yhteistä järjestelmää pitäisi tavoitella tavalla, jolla autetaan jokaista valtiota ja niiden kansalaisia. Tässä vaiheessa voidaan sanoa, että verovapaan myynnin osalta järjestelmässä on porsaanreikiä, mutta järjestelmän täydellinen lakkauttaminen aiheuttaa vakavampia ongelmia kuin sen jatkaminen.
Se, että tämän ehdotuksen vaikutuksia ei selvästikään ole ajateltu loppuun asti, ilmenee tosiasioiden ja konkreettisten tilastojen puuttumisena, vaikka ne ovatkin tällä hetkellä komission saatavilla. Mietintö kirjoitettiin jo muutama vuosi sitten ja useita komission esittämiä lakkauttamista puoltavia pääkohtia on parannettu suuresti tiukentamalla tällaisen myynnin valvontaa.
Tämän menetelmän täytäntöönpano 1999 aiheuttaa suuria menetyksiä, jotka kohdistuvat samanaikaisesti useampiin kannattaviin kohteisiin. 140 000 työpaikan menettäminen, lentoasemakustannusten nouseminen, lentohintojen nousu EU: n matkailualan huomattavaksi vahingoksi ja alueellisten lentoasemien hiljentyminen ovat konkreettisia tekijöitä, jotka vahingoittavat suoraan yhteisöä. Vastauksen tähän ongelmaan ei pitäisi olla verovapaan myynnin täydellinen lakkauttaminen, vaan pitäisi pyrkiä löytämään keinoja tällaisen myynnin tehostamiseen.

Reding
Vaikka tämä mietintö on pääasiassa tekninen - se käsittelee myynninvalvontajärjestelmien mahdollista parantamista verovapaalla alueella - sillä on kuitenkin selvä poliittinen tausta: EU: n sisäisten matkojen verovapaan tavarakaupan lakkauttaminen vuonna 1999, minkä torjun päättäväisesti.
Voi olla, etteivät satamien ja lentoasemien valvontatoimet ole riittäviä ja että neuvoston sallimat verovapaat määrät ylitetään usein valvonnan puuttuessa. Siinä tapauksessa näitä sääntöjä on parannettava talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan suositusten mukaisesti. Tästä syystä kannatan Garoscin mietintöä.
Kannatan myös esittelijän tekemiä tarkistuksia, joissa ehdotetaan muun muassa taloudellista tukea sellaisille henkilöille ja alueille, joita verovapaan myynnin osittainen lakkauttaminen koskee. Se viittaa aivan selvästi tämän hyödyttömän toimenpiteen työvoimapoliittisiin seurauksiin: verovapaa myynti muodostaa erityisesti pienillä alueellisilla lentoasemilla olennaisen osan tuloista. Matkustajille verovapaa myymälä tarjoaa tervetullutta vaihtelua lentoa odotellessa; sen lakkauttaminen olisi näin ollen kielteinen asia heidän kannaltaan ja johtaisi - lentoasemien tulojen pienenemisen johdosta - lentohintojen kohoamiseen.
Sekin vastaväite, että verovapaa myynti olisi haitallista tavalliselle kaupalle, on todistetusti väärä: tämä myynti on paikkaan ja ympäristöön sidottua, eikä sitä tapahtuisi tavallisessa kaupunkikaupassa.
Komission jääräpäisyys sen osalta, ettei se halua tehdä tutkimusta verovapaan myynnin lakkauttamisesta aiheutuvista vaikutuksista työllisyyteen, on myös häpeällinen. Valtiovarainministerit eivät voineet vuonna 1992 ennustaa vuoden 1999 työmarkkinatilannetta, muuten he eivät varmasti olisi vapaaehtoisesti vaarantaneet tuhansia työpaikkoja vain korjatakseen sisämarkkinoiden aivan vähäisen kauneusvirheen.

Wolf
Keskeinen kysymys, josta tässä poliittisesti on kyse, on verovapaan myynnin merkitys ja tulevaisuus unionin sisällä. Ryhmämme suuri enemmistö on sitä mieltä, että tulli- tai veroaukkoja tai -paratiiseja ei voi yhdistää toimiviin sisämarkkinoihin, ja on siksi sen kannalla, että verovapaata myyntiä koskevien määräysten annetaan päättyä suunnitellulla tavalla.
Syrjäisten alueiden ja paikkojen rakenneongelmiin pitäisi puuttua vakavasti sellaisinaan - esimerkiksi määrittelemällä järkevä vastine kuljetus- ja liikennealan " yleispalvelu" -käsitteelle sekä antamalla vastaavaa yhteisön ja kansallista tukea. Myös tarkistuksessa 30 esitetty siirtymäajan tuki on varmasti järkevä ongelma-alueiden ja -paikkojen kannalta.
Ryhmäni suuri enemmistö pitää kuitenkin tarkistuksessa 29 ehdotettua kiertotietä, jonka mukaan verovapaata myyntiä koskevia määräyksiä jatketaan keinotekoisesti, jotta harmaiden vyöhykkeiden tilanne voidaan selvittää pysyvästi, aivan liian epämääräisenä ja monimutkaisena ja sen vuoksi myös sekä epäoikeudenmukaisena että tehottomana menettelytapana.
De Clercqin mietintö (A4-0205/98)
Ahlqvist ja Theorin
Mielestämme EU: n ei pidä päättää siitä, opetetaanko jäsenvaltioissa Euroopan historian yhteisen runko-ohjelman mukaisesti. Kuten 126 artiklasta käy selvästi ilmi, opetus on jäsenvaltioiden omalla vastuulla. Mielestämme meidän ei myöskään pidä " vahvistaa Eurooppa-tietoisuutta" oppiaineita ja lukuvuosia yhdenmukaistamalla. Pidämme sen sijaan eurooppalaista vapaaehtoispalvelua erittäin hyvänä projektina, joka antaa nuorille mahdollisuuden kokea uusia kulttuureita ja oppia kieliä. Sen vuoksi on loogista, että emme äänestä G kohdasta.

Blokland
Unionin kansalaisuus, mitä sillä tarkoitetaan? Esitä kysymys keskivertokansalaiselle, ja hän kohauttaa olkapäitään. Se ei sano kansalaiselle juuri mitään.
Tänään on äänestetty herra De Clercqin mietinnöstä, joka käsittelee tätä kansalaisuutta. Mietinnössä sanotaan, että kansalaisuudella on avainasema lisääntyvässä poliittisessa yhdentymisessä, ja siten kansalaisia on kaikin tavoin innostettava arvostamaan tätä Euroopan kansalaisuutta.
Niinpä kansalaisille on annettava aihetta omaksua aktiivisesti Euroopan parlamentin unelma Euroopan yhdentymisestä. Lisäksi kansalaisissa on saatava heräämään eurooppalainen tietoisuus, jota on edistettävä opettamalla niin kutsuttua yhteistä historiaa ja kulttuuria.
Mutta onko tämän unionin kansalaisuuden oltava avainasemassa lisääntyvän yhdentymisen pyrkimyksessä ja voiko se sitä todellakaan olla? Eikö tässä valjasteta hevosta rattaiden taakse? Eurooppalaisen kansallistunteen herääminen ei koskaan voi olla keino vaan korkeintaan päämäärä. Ja päämääränäkään emme pidä sitä tavoittelemisen arvoisena.
Kansallisuuden muodostavat kansallisella tasolla muun muassa kieli, kulttuuri ja historia. Unionin kansallisuus näyttää hahmottuvan sellaisista asioista kuin äänioikeus, oleskeluoikeus ja vapaa liikkuvuus. Nämä asiat ovat toista luokkaa. Ehdotettujen edistämiskeinojenkaan kautta ei sitä yhdistävää kansallisuutta, joka on havaittavissa kansallisella tasolla, tule syntymään Euroopan tasolla.
On kansalaisen todellisten tarpeiden ja toiveiden aliarvioimista luulla, että eurooppalaisille voidaan tyrkyttää yhdenmukaista kansallisuutta. Kansalaisen osallistuminen saa alkunsa sellaisista seikoista kuin läheisestä päätöksenteosta, avoimuudesta, mielekkäästä lainsäädännöstä ja kouraantuntuvista tuloksista. Vasta silloin, kun havaitsemme nämä kansalaisten tarpeet ja otamme ne vakavasti, tulee kansalainen omalta osaltaan myös ottamaan unionin vakavasti.
Sellaiset ideat kuin Euroopan parlamentin vaalilistat, joilla olisi esiinnyttävä muidenkin kuin oman maan kansalaisten nimiä, eivät toistaiseksi todellakaan saa kansalaisia vakavammin arvostamaan unionia.
Siinä on kaiken kaikkiaan riittävästi syitä puolueryhmällemme äänestää tätä mietintöä vastaan.

Buffetaut
Euroopan unionin kansalaisuutta koskeva kysymys on hyvin tärkeä, sillä se osoittaa, mihin suuntaan Euroopan unionia uskotaan pystyvän kehittämään. Todellisuudessa itse kansalaisuuden käsitettä ei voida erottaa valtion käsitteestä, ja on selvää, että halu laajentaa edelleen unionin kansalaisuutta liittyy haluun saada aikaan Euroopan liittovaltio, todellakin keskusjohtoinen valtio.
Puheenjohtaja De Clercqin mietintö on selvästi tämän ajatusmallin mukainen. Poliittisille puolueille osoitettu suositus ottaa " jäsenikseen ja listoilleen enemmän unionin kansalaisia, jotka eivät ole asuinvaltionsa kansalaisia, ja rohkaisemaan näitä osallistumaan asuinvaltionsa poliittiseen elämään" on tässä mielessä merkittävä. Tämä liittyy utopistiseen haluun luoda eurooppalainen kansa salamannopeasti ja juridisten temppujen avulla, mikä on historiallisen, kulttuurillisen ja kielellisen todellisuuden vastaista.
Kaikesta voi keskustella, mutta keskustelun on tosin oltava selkeää ja sen on tapahduttava jäsenvaltioiden kansalaisten kuullen. Juuri tämä asia ei ole käytännöllisesti katsoen koskaan toteutunut Euroopassa. Järjestelmä, jonka tunnemme, on rakennettu kansojen katseilta suojassa. Komissio työskentelee vielä nykyäänkin keskusjohtoisen supervaltion syntymiseksi, minkä osoittaa 16. huhtikuuta 1998 päivätty komission tulevaisuutta käsittelevä asiakirja, jonka mukaan komission on keskityttävä yhä enemmän suuriin kuninkaallisiin politiikkoihin (ulkosuhteet, raha, sisäinen turvallisuus, yhtenäismarkkinat, taloudellinen ja sosiaalinen koheesio) ja yhteisöpolitiikkoihin.
Voidaan kysyä, mitä jäsenvaltioiden tehtäväksi jää. Komissio vastaa siihen: ne valtuutetaan huolehtimaan tavallisista hallinnointitehtävistä. Ovatko tämän keskustelun asetelmat selvät? Eivät ole. Ja nimenomaan se herättää pahennusta, sillä poliittista järjestelmää luodaan ilman demokraattisia takuita. Puheenjohtaja Santerhan totesi 27. toukokuuta viime vuonna, että komission on jatkettava poliittista tehtäväänsä voimakkaasti ja täysin riippumattomasti. Eli komissio vaatii yhä enemmän valtaa ilman poliittista vastuuta. Se on nimenomaan koko demokratian perusteiden vastaista.
Puheenjohtaja De Clercqin mietintö on osa tätä eurooppalaista valtiota koskevaa ajattelumallia. Euroopan parlamentin tutkimuksen pääosastohan kirjoitti, että unionin kansalaisuus on yksi federalististen poliittisten järjestelmien rakenteellisista pääperiaatteista.
Emme voi hyväksyä tätä ajattelumallia. Demokratia edellyttää läheisyyttä. Keinotekoisella supervaltiolla, joka halutaan perustaa, on kaikki sekä teknokraattisen että etäisen vallankäyttäjän ominaispiirteet. Se on täysin vastoin käsitystämme kansoja ja kansakuntia kunnioittavasta Euroopasta.

Caudron
Vaikka olenkin tyytyväinen siihen työhön, jonka kollegamme De Clercq on tehnyt tästä aiheesta, joka on erityisen lähellä sydäntäni, haluan myös täsmentää, mitkä ovat mielestäni tällaisen mietinnön rajat.
Olen aivan ensinnäkin sitä mieltä, ettei riitä, että kansalaisuudesta neuvotellaan, vaan sitä pitää käyttää. Kun kerran tällainen ehto on asetettu, kannattaa täsmentää, mitkä ovat demokratian eri toimijoiden oikeudet ja velvollisuudet, sillä myös ne kuuluvat kansalaisena olemiseen.
Niinpä, vaikka olenkin tyytyväinen esittelijän jäsenvaltioiden etujen mukaisiin ehdotuksiin, joilla pyritään lisäämään ja vahvistamaan kansalaisoikeuksia, on kuitenkin välttämätöntä aloittaa pohdiskelu, jonka tarkoituksena on lisätä eri toimielinten ymmärrettävyyttä, jotta jokainen eurooppalainen voisi käyttää kansalaisuuttaan täysivaltaisesti ja täysin tietoisesti.
Nämä huomautukset eivät sitä paitsi koske pelkästään Euroopan unionin toimielimiä vaan myös valtioita. Kuinka itse asiassa voidaan kuvitella, että tämä kahden " tason" kansalaisuus toimii moitteettomasti, jos toimintahäiriöitä ilmenee jo kansallisella tasolla? Tarvitseeko siitä antaa esimerkkejä?
Tähän välttämättömään ymmärrettävyyteen on lisättävä tämän alan osalta se, ettei mikään voi kehittyä myönteiseen suuntaan, jos poliitikot, joita me olemme, eivät saavuta todellista uskottavuutta. Uskon itse asiassa helposti, ettei kansalaisuutta ja poliittisia päätöksiä voi erottaa toisistaan. Tässä mielessä poliittisen toiminnan on löydettävä asianmukaiset välineet tilanteessa, jossa talousmarkkinat vaikuttavat merkittävästi päivittäiseen elämäämme. Demokraattista toimintaa ei voi eikä saa rajoittaa kaupankäyntiin. Mielestäni on selvää, että päätöksentekoon liittyvät heikkoutemme maailmanlaajuistuvassa taloudessa vaikuttavat omalta osaltaan tähän kansalaisuuden heikkenemiseen, jonka kaikki toteamme ja joka on syynä moniin sanallisiin, kirjoitettuihin ja fyysisiin loukkauksiin.
Lopuksi, teknisemmällä tasolla, kuinka voidaan puhua Euroopan unionin kansalaisuudesta, kun painiskellaan, niin kuin minä, verotussotkujen kanssa, jotka ovat jo monen vuoden ajan vain pahentuneet. Tällaisen ongelman kanssa painiskeleva henkilö voi vain oikeutetusti ihmetellä Euroopan unionin kansalaisena sitä todellisuutta, jonka Eurooppa hänelle tarjoaa.
Tässä mielessä seuraavat vuodet ovat ratkaisevia, jotta voitaisiin lopultakin puhua Euroopan unionin kansalaisuudesta. Tämä kysymys on suurelta osin Euroopan unionin uskottavuuden ja näin ollen sen tulevaisuuden, ehkä jopa sen olemassaolon, ehto.

Delcroix
Euroopan rakentamisen aikana prioriteetit ovat muuttuneet, ja muutoksen kielteiset vaikutukset, joita Euroopan parlamentti on pyrkinyt vuosien saatossa korjaamaan, tuntuvat edelleen. Haluan puhua yhtenäisasiakirjassa määritellyistä neljästä vapaudesta: ihmisten vapaa liikkuvuus, tavaroiden vapaa liikkuvuus, palvelujen vapaa liikkuvuus ja pääomien vapaa liikkuvuus. Taloudelle myönnettyyn ensisijaisuuteen ja nopeaan teknologiseen kehittymiseen liittyvien syiden vuoksi tiedetään, että pääomien vapaa liikkuvuus toteutettiin ensimmäisenä, vastoin perustajaisien toiveita ja ennustuksia, ja seuraukset tunnetaan.
Sen vuoksi olen esittelijän kanssa samaa mieltä, kun hän muistuttaa päätöslauselmaehdotuksensa ensimmäisessä kohdassa Amsterdamin sopimuksen pöytäkirjasta, jossa pyritään sisällyttämään Schengenin säännöstö osaksi Euroopan unionia, ja kun hän kehottaa jäsenvaltioita aloittamaan viipymättä siihen liittyvät valmistelutyöt. On itse asiassa varmaa, että kansalaisten vapaa liikkuvuus liittyy sisärajoilla tapahtuvien tarkastusten poistamiseen. Jäsenvaltioiden on tosin muutettava joskus ylivarovaisia lainsäädäntöjään, jotka koskevat sijoittumisehtoja, nuorten liikkuvuutta ja tutkintojen tunnustamista. Unionin kansalaisten on tunnettava olonsa kotoisaksi kaikissa jäsenvaltioissa ja saatava vapaasti muuttaa niihin, elää niissä, opiskella niissä ja työskennellä niissä.
Mitä tulee äänioikeuteen kunnallisvaaleissa, olen belgialaisena iloinen siitä, että esittelijä on vaatinut Ranskaa ja Belgiaa saattamaan kyseisen direktiivin osaksi lainsäädäntöään mahdollisimman pian. Tämä kysymys liittyy demokratian perusteisiin. Lisäksi kannatan henkilökohtaisesti äänioikeuden myöntämistä kaikille niille, jotka ovat asuneet maassani jo monta vuotta ja jotka täyttävät tietyt ehdot, olivatpa nämä henkilöt sitten eurooppalaisia tai eivät. Euroopan unionin kansalaisuus, jota tämä kunnallinen äänioikeus edellyttää, kulkee rinnakkain vähemmistöjen kunnioittamisen kanssa ja koskee vielä laajemmin niiden arvojemme suojelua, joihin kuuluvat suvaitsevaisuus, erilaisuuden kunnioittaminen ja keskinäinen ymmärrys. Nämä arvot ovat ainoa todellinen vasta-aine itseensä vetäytymiselle, kansallismielisyydelle, muukalaisvihalle ja rasismille.

Deprez
Kansan vieraantuminen Euroopan rakentamisesta on ilmeistä monissa jäsenvaltioissa. Kansalaisistamme tuntuu liian usein siltä, että vain taloudellinen ja rahataloudellinen Eurooppa toimii rakenneuudistuksineen ja irtisanomisineen. Meidän on ehdottomasti korjattava tämä vaikutelma, jonka seurauksena liian monet eurooppalaiset alkavat ajatella, ettei Eurooppa, jota rakennetaan, ole heidän Eurooppansa, kun he eivät tunne vastenmielisyyttä sitä kohtaan.
Unionin kansalaisuus on oleellinen osa sitä sidettä, joka yhdistää eurooppalaiset ja Euroopan rakentamisen toisiinsa. Kuusi vuotta sen jälkeen, kun kansalaisuus kirjattiin Maastrichtin sopimukseen, se on edelleenkin liian teoreettinen kansalaisillemme. Eurooppalaiset ovat kollektiivisessa alitajunnassaan sellaisen alueen kansalaisia, jossa voi kulkea vapaasti ristiin rastiin, ilman että on näytettävä henkilöllisyyspapereita. Euroopan unionissa on vielä nykyään liikaa esteitä sen toteutumiseksi. Nyt käsittelemämme päätöslauselmaehdotuksen mukaiset toimenpiteet menevät varmasti hyvään suuntaan. Sen vuoksi kannatan sitä yksiselitteisesti.
Äänioikeus on toinen kansalaisuuteen lujasti liittyvä ilmaisu. Näin ollen esitän kysymyksen: voidaanko todellakin olla täysivaltaisia Euroopan kansalaisia, jos ne eurooppalaisiin vaaleihin osallistumista ohjaavat lait ja vaaleihin liittyvät menettelytavat, joita sovelletaan, ovat erilaiset siinä valtiossa, jossa oleskellaan mutta jonka kansalaisia ei olla, kuin asuinvaltion kansalaisten äänioikeutta ohjaavat lait ja menettelytavat näissä samoissa vaaleissa?
Omalta osaltani vastaus on selkeä " ei" . Mielestäni on siis välttämätöntä mennä pitemmälle kuin nykyisessä päätöslauselmassa. Meidän on saatava aikaan se, että asuinvaltion kansalaisiin Euroopan parlamentin vaaleissa sovellettavia lakeja sovelletaan automaattisesti jonkun jäsenvaltion alueella oleskeleviin Euroopan unionin kansalaisiin. Oman maani tapauksessa se merkitsee muun muassa sitä, että kaikkien Belgiassa oleskelevien unionin jäsenvaltioiden kansalaisten olisi äänestettävä, elleivät he voi osoittaa äänestävänsä omassa maassaan. Laajemmassa merkityksessä paikallisvaaleihin on sovellettava samanlaista kohtelua.

Hager
Parlamentin sitoutumattomien jäsenten mielestä De Clercqin mietinnössä on monia myönteisiä näkökohtia unionin kansalaisuudesta, ja me ymmärrämme sen välttämättömyyden, että kansalaiset osallistuvat Euroopan rakennustyöhön. Ilman kansalaisten hyväksyntää ei voi olla yhteistä Eurooppaa. Näemme kuitenkin myös nykyisen kehityksen, jossa poliitikot puhuvat ennen kaikkea eurooppalaisella tasolla paljon kansalaisten lähelle menemisestä, mutta laiminlyövät kuitenkin heidät usein toimien täytäntöönpanon yhteydessä. Torjuimme kuitenkin mietinnön kokonaisuutena, koska torjumme unionin kansalaisuuden instituutiona sinänsä, koska eurooppalaista kansaa ei ole.

Lindqvist (ELDR), Seppänen ja Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm, Lindholm ja Schörling (V), Bonde, Krarup ja Sandbæk (I-EDN)
Tämän äänestysselityksen allekirjoittajat eivät voi hyväksyä juuri mitään De Clercqin mietinnön osaa. Äänestämme sen vuoksi mietintöä vastaan.
Pidämme esimerkiksi De Clercqin mietinnössä esitettyä toivetta EU-maiden koulujärjestelmien yhdenmukaistamista opetusohjelmiin liittyen vaarallisena ajatuksena etenkin siksi, että mietinnössä ehdotetaan, että opetus tietyissä aineissa yhdenmukaistettaisiin, minkä avulla voisimme lisätä oppilaiden yksiselitteisen myönteistä näkemystä EU: sta. Mielestämme on erinomaista opettaa oppilaille Euroopan historiaa ja kulttuuria, ja mielestämme Euroopan maiden ja niiden koulujen ja opettajien vapaaehtoinen koordinointi tietyissä aineissa on myös erinomainen ajatus. Lapset ja nuoret saavat siten laajan ja rajat ylittävän näkemyksen toistensa historiasta ja kulttuurista. Tähän De Clercqin mietinnössä ei kuitenkaan pyritä. Siinä pyritään pelkästään ohjaamaan lasten ja nuorten kantaa tiettyyn poliittiseen suuntaan, jonka määränpää on EU: n liittovaltion muodostaminen.
Tämän lisäksi emme voi kannattaa mietinnön toivomusta siitä, että Schengenin säännöstö sisällytetään osaksi EU: n perustamissopimusta, koska vastustamme Schengenin sopimusta. Vastustuksemme perustuu siihen, ettei Schengenin säännöstö lisää kansalaisten vapautta, Schengenin säännöstö merkitsee päinvastoin yhä sekavampaa ja salaisempaa henkilöiden valvontaa. Vastustamme lisäksi mitä voimakkaimmin sitä, että EU: lla olisi minkäänlaista vaikutusvaltaa eläkkeisiin ja muihin sosiaalisiin maksuihin. Ne ovat täysin kansallisia asioita. Lopuksi haluamme kieltää EU: ta sekaantumasta siihen, minkälaisia ehdokkaita puolueet asettavat ehdolle EU: n parlamenttivaaleissa.

Svensson
Allekirjoittanut on äänestänyt De Clercqin mietintöä vastaan seuraavista syistä:
1.Yksittäisten jäsenvaltioiden on päätettävä kansalaisuuteen liittyvistä kysymyksistä unionin siihen sekaantumatta. Tämän tulee jatkossakin olla kansallisvaltioiden oikeus.2.Maahanmuuttajien kunnallinen äänioikeus voidaan myöntää ilman unionin kansalaisuuden myöntämistä. Ruotsissa kaikki maahanmuuttajat saavat kunnallisen äänioikeuden kahden vuoden oleskelun jälkeen.3.Unionin kansalaisuus syrjii automaattisesti unionin ulkopuolelta tulevia maahanmuuttajia. Kaikilla maahanmuuttajilla on oltava kunnallinen äänioikeus alkuperäismaasta riippumatta.4.Kokemus näyttää, että vapaus liikkua rajoituksetta ei ole sosiaalisista syistä ollenkaan toivottavaa. Valtioiden on pystyttävä takaamaan hyvät edellytykset, oikeudet ja integraatio maahanmuuttajille.5.Ajatus siitä, että opetettaisiin Euroopan historian " yhteisen runko-ohjelman" mukaisesti on täysin järjetön. Sellainen historiankuvan normittaminen on kriittisen tieteen sensurointia ja merkitsee pohjimmiltaan epäilyttävän kuvan antamista todellisesta historiasta. Tällaisilla keinotekoisilla menetelmillä ei luoda mitään todellista eurooppalaista identiteettiä.6.Mietinnön tuottamattomien ja virheellisten ehdotusten sijasta paljon tärkeämpää olisi lakkauttaa unionin nykyinen puoliautoritaarinen hallintotapa ja korvata se yksinkertaisemmalla, kansan suvereenisuuteen ja julkisuusperiaatteeseen perustuvalla järjestelmällä. Vain siten Euroopasta tulee kansalaisten eikä virkamiesten, juristien ja eliitin Eurooppa.
Thyssen
Vakuuttuneena äänestin oikeusasioita käsittelevän valiokunnan unionin kansalaisuutta koskevan päätöslauselman puolesta, mukaan luettuna 11 kohta, jossa Belgian hallitusta kehotetaan saattamaan tämä direktiivi Euroopan kansalaisten vaalioikeudesta kunnallisvaaleissa osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Tämän olisi muuten pitänyt tapahtua jo kaksi vuotta sitten. Sallinette minun sanoa, että puolueeni, Flaamin kristillisdemokraatit (CVP), on aina suhtautunut myönteisesti tähän Euroopan vaalioikeuteen.
Tahdon käyttää äänestysselitystäni hyväksi kehottaakseni parlamenttimme belgialaisia kollegoja soveltamaan täällä Euroopan parlamentissa antamiansa suuria lupauksia kerrankin myös oman puolueensa ohjelmaan kotona. Belgian hallitus on jo kauan tahtonut ottaa direktiivin käytäntöön, mutta jotta direktiivin siirtäminen saataisiin suoritettua kaikkien taiteen sääntöjen mukaan, perustuslakia on ensin muutettava. Siihen tarvitaan Belgian liittoparlamentissa kahden kolmasosan enemmistö. Tämän saavuttamiseen tarvitaan oppositiopuolueiden myötävaikutusta.
Jos esittelijä De Clercq, joka on yhden oppositiopuolueen huomattava jäsen, saa oman kotipuolueensa vakuutettua antamaan äänensä, hänen Euroopan parlamentissa esittämänsä pyyntö voi saada nopean vastakaiun. Hänen mietintönsä saisi siitä lisää uskottavuutta.

Wibe
Äänestän tätä mietintöä vastaan useasta syystä. Meidän ei mielestäni pidä panostaa enempää esimerkiksi niin kutsuttuun tavoitteelliseen informaatioon, toisin sanoen unionipropagandaan. Meidän ei mielestäni myöskään pidä " vahvistaa Eurooppa-tietoisuutta" luomalla " Euroopan historiaa" . Meidän ei mielestäni myöskään pidä yhdenmukaistaa opintosuunnitelmia ja lukuvuosia. Uskoisin, että useimmat ruotsalaiset, niin vanhemmat kuin lapsetkin, pitävät hyvänä ruotsalaista mallia, jossa lomat ovat kesä-, heinä- ja elokuussa. Lyhyesti sanottuna, tämä mietintö on aivan liian federalistinen, jotta voisin äänestää sen puolesta.
Oomen-Ruijtenin mietintö (A4-0095/98)
Caudron
Euroopan parlamentti on moneen otteeseen ilmaissut mielipiteensä ammatillisten järjestäytymisoikeuksien voimaantulon puolesta. Tämä kollegamme Oomen-Ruijtenin laatima teksti on tärkeä, ja voin vain tukea tätä aloitetta oikeuksien vahvistamisesta unionin perustamissopimuksessa.
Poliittisen sitoumukseni johdosta olen myös tyytyväinen mietinnön yleiseen luonteeseen, jonka mukaisesti siinä korostetaan, että neuvottelut ja konsensus ovat kestävän sosiaalisen ja taloudellisen kehityksen edellytyksiä.
Panen myös mielenkiinnolla merkille sen, kuinka huolissaan kollegamme on vielä alkuvaiheessa olevien eri osapuolten välisten suhteiden konkretisoitumisesta ei niinkään kansallisten keskusviranomaisten vaan Euroopan tasolla. Jos tämä uusi lähestymistapa toteutuu, se voi vaikuttaa ainoastaan edullisesti yritysten sosiaalisiin suhteisiin ja olla elintärkeä kilpailukykymme kestävyyden kannalta.
Tämä huomattava kehitys, jota ammattiyhdistysten tunnustamisen osalta on tapahtunut, voi auttaa kansalaisiamme tunnustamaan niiden tehtävän paremmin.
Lopuksi totean " yllättyneenä" tämän tekstin ulkopuolelta, että jotkut aikovat hyväksyä ammatillisia järjestäytymisoikeuksia vahvistavan tekstin, vaikka he myös vastustavat hyvin usein kaikenlaista palkansaajien edustamista omassa maassaan.
" Brysselissä totuus" ... Pariisissa " skandaali" ! Mene ja tiedä!

Delcroix
Eurooppalainen työehtosopimusprosessi antaa mahdollisuuden työllisyyspolitiikan ja Euroopan talous- ja rahaliiton koordinoituun toteuttamiseen.
Kestävä sosiaalinen ja taloudellinen kehitys, liike-elämän vahvistaminen ja työpaikkojen luominen tapahtuu sosiaalisen konsensuksen, neuvottelujen ja aktiivisen diplomatian avulla.
Sosiaalista perustasapainoa ei voida palauttaa ilman työmarkkinaosapuolten tukea ja eurooppalaisen sosiaalisen vuoropuhelun kehittymistä.
Olemme oppineet kokemuksen perusteella sen, että osittaisella maailmanlaajuistumisella, jota Eurooppa on seurannut jo yli kymmenen vuotta, on ollut monia sivuvaikutuksia sen vuoksi, ettei eurooppalaista sosiaalista vuoropuhelua ole käyty. Paljon kärsimystä ja hätää olisi voitu välttää neuvottelemalla useammin. Toivokaamme edes sitä, että otamme opiksi tästä tuskallisesta kokemuksesta välttääksemme muut meneillään olevaan maailmanlaajuistumiseen liittyvät dramaattiset kokemukset.
Kiitän esittelijää ja onnittelen häntä hänen esittelemästään työstä.

Deprez
Yhtenäismarkkinoiden toteutuminen, Euroopan talous- ja rahaliiton konkretisoituminen sekä lähiaikoina tapahtuva euron käyttöönotto yhtenäisvaluutaksi ovat kaikki yhtä myönteisiä Euroopan yhdistymisen vaiheita. Mistään niistä ei tule kuitenkaan kestävää, jos Euroopan kansoista tuntuu siltä, että maanosamme yhdistyminen tapahtuu heidän kustannuksellaan.
Tässä mielessä sosiaalisen Euroopan toteutuminen on ehdottoman tärkeää. Sen konkretisoituminen edistää kestävän sosiaalisen rauhan aikaansaamista Euroopan unionissa ja helpottaa talouskasvua samassa suhteessa. Se, että Euroopan unionin viisitoista jäsenvaltiota ratifioivat Amsterdamin sopimuksen osaston, joka koskee sosiaalipolitiikkaa, ammatillista koulutusta ja nuorisoa, on uusi askel hyvään suuntaan, mutta sen jälkeen on tapahduttava muuta edistystä erityisesti vahvistamalla perustavat ammatilliset järjestäytymisoikeudet Euroopan unionin perustamissopimuksissa.
Sitä paitsi Euroopan komissio, niin kuin esittelijämme täysin perustellusti korostaa, puhuu kansainvälisissä yhteyksissä sen puolesta, että maailman kaikki valtiot kunnioittaisivat oikeutta muodostaa ammattiyhdistyksiä ja oikeutta neuvotella, oikeuksia, jotka ovat kansainvälisesti hyväksyttyjä työnormeja. Euroopan unioni aikoo lisäksi lähiaikoina laajentua sellaisiin valtioihin, joissa ei ole samanlaisia työmarkkinaperinteitä kuin meidän maissamme ja joissa ei ole tapana kunnioittaa samalla tavalla ammatillisia järjestäytymisoikeuksia.
Lopuksi niiden perinpohjaisten muutosten vuoksi, joita teknologiset muutokset ja maailmanlaajuistuminen aiheuttavat työmarkkinoilla, nämä ammatilliset järjestäytymisoikeudet on välttämätöntä vahvistaa Euroopan unionin perustamissopimuksissa ja luoda ylikansalliset yhteisön kehykset niille takuille ja säännöksille, jotka antavat työmarkkinaosapuolille mahdollisuuden käydä sopusointuisia neuvotteluja Euroopan tasolla.
Kaikkien näiden syiden vuoksi kannatan rouva Oomen-Ruijtenin mietintöä.

Holm
Kun ajatellaan sitä pitkää perinnettä, joka meillä Ruotsissa on ammattiliittojen mahdollisuuksien ja velvollisuuksien kannalta, olen tänään äänestänyt tätä mietintöä vastaan. Ruotsin ammattiyhdistysliike on muihin EU-maihin verrattuna erittäin voimakkaasti kehittynyt ja sillä on muihin maihin verrattuna erityisasema työmarkkina-alueella. Tämän ehdotuksen selkeä vaara on siinä, että useat ammattiliittojen nykyisistä oikeuksista, esimerkiksi yhteistyösopimukset, ovat uhattuina.
Minulla ei luonnollisestikaan ole mitään perustavia sosiaalisia oikeuksia vastaan, mutta pitääkö nämä kysymykset todellakin keskittää Brysseliin?

Lindqvist
On tärkeää vahvistaa ammatillisia järjestäytymisoikeuksia kaikilla tasoilla, esimerkiksi yhdistymisvapautta, työehtosopimusoikeutta ja lakko-oikeutta. Näiden oikeuksien liittäminen perustamissopimukseen myös Euroopan tasolla voi olla keino tähän. Toinen keino voi olla se, että ammattijärjestöjen annetaan huolehtia tästä ilman, että asiaa säädeltäisiin perustamissopimuksessa. EU: n tasolla tapahtuvassa sääntelyssä on vaarana se, että ammatilliset järjestäytymisoikeudet sisällytetään EU-oikeuteen ja että niitä rajoitetaan vahvistamisen sijaan. Suuria työmarkkinakonflikteja on luonnollisesti pyrittävä välttämään, mutta kysymys kuuluukin, onko sitä säänneltävä EU: n tasolla.
Ehdotusta voidaan tukea sillä edellytyksellä, että työmarkkinaosapuolet laativat itse neuvottelusäännöt ja periaatteet Euroopan tasolla näissä puitteissa.

Ojala
Äänestin tämän mietinnön puolesta, koska olen vakuuttunut siitä, että ylikansalliset ammattiyhdistysoikeudet ovat välttämättömiä ylikansallisten markkinoiden vastapainona.
Kun valiokuntamme käsitteli mietintöä viime helmikuussa, äänestin sitä vastaan. Perusteluni tuolloin oli, että kyseessä on niin periaatteellinen ja arkaluontoinen asia, että siitä ei voi tehdä hätiköityjä päätöksiä. Asiaan ei myöskään Suomen ammattiyhdistysliike ollut vielä ottanut kantaa.
Viime talven tapahtumat kuitenkin osoittavat, että ellei työntekijöiden lakko-oikeutta ole turvattu eurooppalaisella tasolla, siihen voidaan puuttua sisämarkkinoiden toimivuuteen vedoten.
Selvää on kuitenkin, että kun eurooppalaisia ammattiyhdistysoikeuksia ryhdytään valmistelemaan, on työmarkkinaosapuolten oltava siinä työssä alusta saakka keskeisesti mukana. Yhtä selvää on, että eurooppalaisella tasolla määritellyt ammattiyhdistysoikeudet eivät missään tapauksessa saa heikentää kansallisen lainsäädännön turvaamia oikeuksia.

Skinner
Euroopan parlamentin työväenpuolueen mielestä on pidettävä yllä Yhdistyneen kuningaskunnan nykyistä teollisten suhteiden kulttuuria, mutta puolueessa ymmärretään rouva Oomen-Ruijtenin valiokuntaaloitteisen mietinnön takana oleva ajatus, koska se vaikuttaa EU: n muihin maihin.

Titley
Olen iloinen voidessani tänään äänestää tämän mietinnön puolesta ja nähdessäni, että parlamentin aloitteesta on viety eteenpäin tarvetta tasapainottaa EU: n kaupalle antamaa merkitystä ja vahvaa yhteiskunnallista näkökulmaa. Kuten mietinnössä aivan oikein osoitetaan, on suhtauduttava myönteisesti siihen, että oman maani hallitus on päättänyt soveltaa sosiaalipolitiikkaa käsittelevää lukua, sillä poisjääminen uhkasi tehdä brittiläisistä työntekijöistä toisen luokan kansalaisia verrattuna heidän kollegoihinsa muissa EU-maissa. On varmasti vain oikeudenmukaista, että ammattiliittojen ja työnantajaryhmien, jotka edustavat ihmisiä, jotka pitävät taloutemme toiminnassa, ammatillinen järjestäytymisoikeus pitäisi säilyttää tulevaisuudessakin sopimuksessa Euroopan unionista. Keitäpä olisi parempi kuulla sellaisissa asioissa kuin ammatillinen järjestäytymisoikeus monikansallisissa yrityksissä jollei ammattiliittoja, joiden toimintaan miljoonat työntekijämme osallistuvat?
30 vuotta sitten edeltäjäni Euroopan parlamentin edustajana läntisestä Suur-Manchesterista, Barbara Castle, kampanjoi IsossaBritanniassa uuden lähestymistavan puolesta, jonka mukaan oikeudessa työllisyyteen olisi kysymys yhteistyöstä ja oikeudenmukaisuudesta teollisuuden erimielisyyksien sijasta. Kunpa hänen ponnistelujaan olisi tuolloin kannatettu enemmän. Äänestämällä tämän mietinnön puolesta olen sitoutunut pitämään huolta siitä, että työnantajien ja henkilöstön välinen yhteistyö, jonka tavoitteena on sovitella hajottavia riitoja kumppanuuteen perustuvan kulttuurin kanssa, edistyy huomattavasti. Keventäkäämme byrokratian painoa yrittäjien ja työntekijöiden niskasta ja antakaamme heidän laatia ehdotuksia, jotta he voisivat neuvotella keskenään. Eurooppa voi luoda oikeudenmukaisuuteen perustuvan kulttuurin työpaikoille tämän joukkuehenkeä työssä edistävän ajatusmallin puitteissa - niin kuin kotimaani hallituskin tekee.

Vandemeulebroucke
Yhteisön ensimmäisen asteen tuomioistuimen 17. kesäkuuta langettama tuomio, jossa hylätään UAPME: n, pk-yritysten Euroopan työnantajajärjestön, pyyntö saada osallistua täysivaltaisena työmarkkinaosapuolena Euroopan sosiaalisiin työneuvotteluihin, on erittäin valitettava asia. Tämä tuomio vahvistaa jo olemassa olevien Euroopan työmarkkinaosapuolten, UNICE: n, CEEP: n ja EVV: n mahtiasemaa. Se saa meidät uudelleen asettamaan kyseenalaiseksi Maastrichtissa sovitun menetelmän, joka sallii " edustavien" työmarkkinaosapuolten solmia Eurooppaa koskevia kollektiivisia työehtosopimuksia ilman Euroopan parlamentin väliintuloa ja siten, että neuvosto toimii yksinomaan " notaarina" .
Oomen-Ruijtenin mietintö korostaa oikeutetusti sitä, että etujen vastakkaisuudesta johtuvien riitojen ratkaiseminen neuvottelun ja sosiaalisen sovinnon tietä auttaa vahvistamaan talouselämää ja koko taloutta sinänsä sekä luomaan työllisyyttä, ja sitä, että sellaiset sovinnot ovat kestävän sosioekonomisen kehityksen olennainen ehto.
Mietintö viittaa oikeutetusti myös 1940-luvulla laadittuihin ILO: n yleissopimuksiin 1987 ja 1998 ja Euroopan neuvoston Euroopan sosiaaliseen peruskirjaan, joissa järjestäytymisvapaus ja työehtosopimusoikeus on sovittu kansallisella tasolla. Samoin mietinnössä esitetään oikeutetusti, että näitä ILO: n yleissopimuksia on sovellettava Euroopan tasolla.
Tahdon kuitenkin korostaa sitä seikkaa, että työmarkkinaosapuolten tulee aina olla riittävästi edustettuina. Jokainen on otettava huomioon. Niinpä ei voida hyväksyä, että EVV kieltäytyy ottamasta tärkeitä ammattiyhdistyksiä helmaansa. Ajattelen tässä Belgian ACVLB: tä ja Ranskan CGT: tä.
Sama huomautus pätee myös työnantajapuoleen. Valitan sitä, että UEAPME: tä ei tunnusteta täysiarvoiseksi työmarkkinaosapuoleksi. Päätös on ristiriidassa yllä mainittujen ILO: n yleissopimusten kanssa. Kyseinen tuomio on häpeäpilkku. Työmarkkinaosapuolten tulee olla riittävästi edustettuina. Mielestäni on täysin vastuutonta päättää, että järjestöä, johon kuuluu yli 9 miljoonaa jäsentä, jotka työllistävät noin 50 miljoonaa työntekijää, ei oteta mukaan keskusteluihin Euroopan työehtosopimusten solmimisesta. Haluan esittää sen johdosta erittäin jyrkän vastalauseeni. Sosiaalisella Euroopalla on todellakin vielä hyvin pitkä taival kuljettavanaan.
Ghilardottin mietintö (A4-0203/98)
Delcroix
Vapaaehtoisjärjestöjen työ on korvaamatonta. Se on ilmeistä niin paikallisessa yhdistystoiminnassa kuin kaikilla yhteiskuntamme järjestäytymisen tasoillakin, olipa kyse sitten järjestäytymisestä alueellisella, valtion, yhteisön tai jopa maailmanlaajuisella tasolla.
Työ vapaaehtoisjärjestöissä antaa meille usein hyvän omantunnon ja sen tehtävänä on toimia ikään kuin koekaniinina, joka antaa meille mahdollisuuden tehdä kokeiluja ja toteuttaa uusilla aloilla inhimillisiä toimia ja yhteisvastuullisia pyrkimyksiä.
Tällä toimialalla halutaan myös kiihkeästi, että sen hyödyllisyys tunnustetaan, mutta vaikka alalla toimivien kannustamiseksi tarvitsee toisinaan tehdä hyvin vähän, heidät on yhtä helppo masentaa.
Valtionyritysten johtajat tekisivät viisaasti, jos he vakuuttuisivat tästä ja olisivat sitä mieltä, että eurooppalaisten yhdistysten ja säätiöiden tukemiseen varatut inhimilliset voimavarat ja rahoitus ovat kaikkein tehokkain ja järkevin keino ja että ne muodostavat todennäköisesti parhaat markkinat, jotka voimme saada aikaan vastataksemme yhteiskuntamme sosiaalisiin tarpeisiin.

Deprez
Euroopan unionin taloudellinen ja sosiaalinen koheesio on, ja sen on oltavakin, myös kansalaisten asia. Kaikkialla Euroopassa työskentelee lukuisia yhdistyksiä kaikilla yhteiskunnan aloilla, ja ne tuovat mukanaan todellisen demokraattisen tuulahduksen ja saavat kansalaiset tiedostamaan vastuunsa. Ne korjaavat usein viranomaisten toiminnan puutteita. Sitä tapahtuu muun muassa niinkin perustavilla yhteiskunnan aloilla kuin koulutus ja yhteisvastuu.
Komissio on jo moneen otteeseen todennut tässä yhteydessä, että tällaisista järjestöistä voi sitä paitsi tulla huomattavia työllistäjiä ja ne voivat vastata moniin täyttymättä jääneisiin tarpeisiin joustavasti ja tehokkaasti. Tästä syystä on tuettava ehdotuksia, joiden tarkoituksena on lisätä eurooppalaisia, kansallisia tai alueellisia tukia, joita nämä yhdistykset voivat saada edistääkseen työllisyyttä kaikkein tärkeimmillä aloilla, kuten terveyden tai koulutuksen alalla, edellyttäen, että näin luodut työpaikat ovat todellisia työpaikkoja, joista on tehty työsopimus, eivätkä pelkkiä epävarmoja tai huonosti palkattuja " hanttihommia" , jotka hädin tuskin alentavat työttömyystilastoja.
Lopuksi kannatan päättäväisesti, niin kuin esittelijäkin, komission halua edistää yhdistysten ja säätiöiden asemaa Euroopassa. Haluan kuitenkin myös muistuttaa neuvostoa ja komissiota siitä, kuinka mielekästä on laatia Euroopan unionin tasolla säännöt, jotka koskevat yhdistystoiminnasta riippuvaisia järjestöjä, säätiöitä, yhdistyksiä ja keskinäisiä yhtiöitä.
Chanterien mietintö (A4-0229/98)
Bernardini
Seitsemän kuukautta Ranskassa tapahtuneen rekka-autonkuljettajien välisen selkkauksen jälkeen Euroopan unioni alkaa tiedostaa, mitä puutteita sen työaikalainsäädännössä on.
Euroopan komissio esitteli 15. heinäkuuta 1997 valkoisen kirjan työaikadirektiivin ulkopuolisista toimialoista. Kun käsittelimme sitä, emme kuitenkaan voineet muuta kuin ihmetellä, ettei siihen sisältynyt direktiivi- tai asetusehdotuksia.
Aion korostaa liikenne- ja matkailuvaliokunnan jäsenen ominaisuudessa sitä, kuinka tärkeä maanteitä koskeva lainsäädäntö on. Olisi aika muuttaa vuodesta 1985 lähtien sovellettua asetusta (3820/85), joka koskee ajo- ja lepoaikaa. Siihen on sisällytettävä sellaisia uusia tietoja kuten esimerkiksi ajotuntien päivittäinen ja viikoittainen enimmäismäärä sekä lastaukseen ja purkuun käytetty aika, jotka liittyvät kiinteästi rekka-autonkuljettajan työhön. Tässä mielessä Chanterien mietinnössä paneudutaan näihin huolenaiheisiin, ja voin vain antaa hänelle tunnustusta.
Ranskan hallitus oli esitellyt jo joulukuussa 1997 muistion, jossa vaadittiin maantieliikennettä koskevien sosiaalisten sääntöjen yhdenmukaistamista Euroopan tasolla ennen markkinoiden täydellistä avautumista 1. heinäkuuta 1998. Komissio, joka on toimivaltainen ja joka hyväksyi muistioon kirjatut tavoitteet (työajan säätely, mukaan lukien lastaus ja purku, rekkaautonkuljettajien perus- ja jatkokoulutuksen velvoite, niiden valvonta- ja rangaistustoimien yhdenmukaistaminen, joita sovelletaan silloin, kun sosiaalilainsäädäntöä rikotaan), on viivytellyt ehdotuksen tekijän tehtävässään. Tämän alan toimijat eivät kuitenkaan anna periksi vaan pysyvät valppaina. Lakkouhka on edelleenkin ajankohtainen, eikä väite vapaakauppaperiaatteen saavuttamisesta saa poistettua sulkuja. Kun Euroopan unioni huolehtii tästä sosiaalisesta näkökohdasta, se saavuttanee uskottavuutta.

Caudron
Haluaisin muistuttaa samalla, kun tästä mietinnöstä äänestetään, kuinka pikaisesti Euroopan maantieliikennettä on yhdenmukaistettava.
Kun kabotaasiliikenne sallitaan, on sietämätöntä nähdä, kuinka sosiaalinen polkumyynti ja rekka-autonkuljettajien hyväksikäyttö lisääntyvät. Se on taloudellisesti epäoikeudenmukaista, sosiaalisesti sietämätöntä ja, lisään vielä, kaikkien kannalta vaarallista... maanteiden turvallisuuden nimissä!
On siis toimittava mahdollisimman pian, silläkin uhalla, että kalliit... ja ymmärrettävät... selkkaukset moninkertaistuvat. Se on toteutettavissa, jos löytyy poliittista tahtoa... On ministeriemme vuoro ilmaista mielipiteensä! Ja toimia!
Ottakaamme yksi ainoa esimerkki, jonka pohjoisranskalaiset tuntevat hyvin: Ranskassa rekka-autonkuljettajat eivät voi liikennöidä sunnuntaisin... Belgiassa voivat!... Seuraus: rekka-autot liimautuvat toistensa perään Rekemissä, ja kello 22.00 kilometrien pituiset rekkajonot valtaavat Lillen suurkaupungin ja ajavat Villeneuve d'Ascqin halki kohti Pariisia...
Euron ja yhtenäismarkkinoiden aikana tämä on huomiota herättävä esimerkki huterasta ja tasapainottomasta Euroopan rakentamisesta, jota Euroopan unionin kansalaiset eivät enää hyväksy.

Deprez
Markkinoiden avautuminen ja kansainvälinen kilpailu aiheuttavat sen, että työajasta on tullut eurooppalaisille yrityksille tärkeä muuttuja sisä- ja ulkomarkkinoilla.
Kun työajan jakaminen toteutetaan hyvin, sen avulla pystytään luomaan tai säilyttämään hyvin monta työpaikkaa. Huonosti toteutettuna se voi päinvastoin aiheuttaa asianomaisten henkilöiden turvallisuuden, terveyden, perhe-elämän ja sosiaalisen elämän kannalta kohtalokkaita seurauksia. Tietyt toimialat on jätetty yhteisön nykyisen työajan säätelyn ulkopuolelle aivan selvästi kyseenalaisista poliittisista ja taloudellisista syistä, jotka liittyvät vain hyvin kaukaisesti tieteellisiin tai sosiaalisiin huomioihin.
Olen esittelijämme kanssa samaa mieltä siitä näkökulmasta, jonka monilla ulkopuolelle jätetyillä aloilla toimivat sekakomiteat ovat ilmaisseet, että työajan pitäisi olla näkyvästi esillä eurooppalaisessa sosiaalisessa vuoropuhelussa.
Vaikka kaikille on varmaankin selvää, ettei yritystemme kilpailukyvyn kannalta välttämätön joustavuus voi missään tapauksessa merkitä työntekijöille samaa kuin elinolojen kiristyminen tai turvallisuutta ja suojelua koskevien normien halventaminen, on myös julistettava törkeäksi se, että eurooppalaisen lainsäädännön ulkopuolelle jätettyjen työntekijöiden on tästä lähtien pakko työskennellä oloissa, jotka vahingoittavat heidän perhe-elämäänsä, heidän terveyttään sekä heidän omaansa ja muiden turvallisuutta.
Kannatan siis täysin tänään hyväksymäämme päätöslauselmaa. Korostan aivan erityisesti sitä, kuinka välttämätöntä Euroopan unionin on varustautua tarpeellisilla keinoilla, jotta valvontaa voidaan tiukentaa ja rangaistuksia yhdenmukaistaa liian pitkien työaikojen estämiseksi. Komission on oltava tässä suhteessa liikkeellepaneva voima, kun se neuvottelee työmarkkinaosapuolten ja jäsenvaltioiden kanssa.

Delcroix
On oltava tyytyväinen siihen, että tässä mietinnössä ollaan huolissaan työaikadirektiivin ulkopuolelle jätettyjen toimialojen työoloista erityisesti liikennealan ja merikalastusalan työntekijöiden sekä harjoittelua suorittavien lääkärien ja itsenäisten ammatinharjoittajien osalta. On selvää, että työaika on oleellinen osa kaikkien kansalaisten elämänlaatua, ja erityisesti asianomaisten kuuden miljoonan työntekijän.
On kuitenkin muistettava, että tuottavuudesta saatu voitto on jo yli sadan vuoden ajan jaettu taloudellisten investointien, työntekijöiden tulojen parantamisen ja työajan lyhentämisen kesken. Tämän kehityksen rinnalla, jota on rangaistu kovilla toimilla viiden päivän työviikosta, kahdeksan tunnin työpäivästä, palkallisista lomista ja oikeudesta ammatilliseen täydennyskoulutukseen, kulkee kestävä taloudellinen kasvu ja sellaisen yhteiskunnan toteutuminen, jossa työn hedelmät jaetaan kaikkien kuluttajien kesken.
Tämä kehityskulku on jo lähes kahdenkymmenen vuoden ajan ensin hidastunut jumiutuakseen sen jälkeen täysin, mikä on aiheuttanut yhä enemmän syrjäytymistä ja köyhyyttä niiden keskuudessa, jotka eivät ole työnjaossa mukana. On jo korkea aika kääntää kehityskulku toiseen suuntaan ja johtaa inhimillisiä voimavaroja toisella tavalla. Jokaisen on osallistuttava yhteisiin ponnisteluihin ja saatava vastalahjaksi osuutensa niistä rikkauksista, jotka saadaan aikaan, jotta jokaisen perhekin voisi nauttia yhteisestä hyvästä.
Koulutus on noussut hyvin tärkeään asemaan yhteiskunnassamme. Näin ollen jokaiselle työntekijälle on myönnettävä oikeus ja velvollisuus parantaa ammatillista pätevyyttään koko uransa ajan ja pystyä jakamaan työaikansa niin, että toinen osa käytetään tuotantotyöhön ja toinen osa koulutukseen. Tämä asia, joka on vielä pelkkää toiveajattelua kaikille muille paitsi johtajille, ansaitsee työmarkkinaosapuolten huomion, ja sitä koskevia erityislausekkeita olisi sisällytettävä kaikkiin työsopimuksiin ja kaikkiin asetuksiin.
Yhteiskunnassamme tapahtuu edistystä niin, että investoidaan yhä enemmän ihmiseen, hänen älykkyyteensä, hänen kiihkeään haluunsa saada kyvyilleen tunnustusta, hänen kykyynsä kehittyä koko elämänsä ajan.

Kirsten Jensen, Blak, Iversen ja Sindal
Olemme tänään äänestäneet sen puolesta, että kaikki EU: n palkansaajat hyötyvät mahdollisimman paljon vuoden 1993 työaikadirektiivistä. Siinä on luonnollisesti joitakin erityispiirteitä, jotka koskevat osaa liikennealasta. Kaikkien liikkuvien työntekijöiden on vähintäänkin kuuluttava niiden sääntöjen piiriin, joissa säädetään vuosilomista, yötyöntekijöiden terveystarkastuksista, lepoajoista ja vuosittaisista työajoista. On erinomainen ratkaisu, että työmarkkinaosapuolet neuvottelevat ulkopuolisten toimialojen liikkuvien työntekijöiden työaikasäännöt kohdalleen. Olemme sen vuoksi iloisia niistä sopimuksista, joita on jo tehty muun muassa merenkulkualalla.
On täysin mahdotonta hyväksyä sitä, että EU: ssa viisi miljoonaa kiinteässä asemapaikassa työskentelevää henkilöä ei kuulu työaikadirektiivin piiriin. Olemme sen vuoksi tilanteessa, jossa DSB: n toimistossa työskentelevällä myyntiapulaisella on eri työaikaehdot kuin elokuvateatterin myyntiapulaisella, vaikka he molemmat myyvät lippuja. Kannatamme sen vuoksi kehotusta, jonka mukaan kaikkien EU: ssa kiinteässä asemapaikassa työskentelevien on kuuluttava täysin direktiivin piiriin.

Lienemann
Chanterien mietinnössä korostetaan aivan perustellusti sitä, että erittäin monien palkansaajien pöyristyttävälle jättämiselle Euroopan yhteisön työaikadirektiivin ulkopuolelle on tehtävä loppu kiireellisesti. Euroopan parlamentti tuomitsi tämän direktiivin, joka siis on täysin riittämätön ja rajallinen, epätyydyttäväksi heti sen jälkeen, kun se hyväksyttiin vuonna 1993.
Viisi vuotta sen jälkeen miljoonat palkansaajat eivät edelleenkään saa Euroopalta vähimmäissosiaaliturvaa! Viisi vuotta sen jälkeen - kun tuottavuudesta saadaan kaikkialla valtavia voittoja - neuvosto ja Euroopan komissio eivät kykene ehdottamaan huomattavia muutoksia vuoden 1993 direktiiviin eivätkä tekemään sen ulkopuolelle jätettyjä aloja koskevia konkreettisia päätöksiä. Parlamenttia ei itse asiassa kuultu kuin valkoisen kirjan osalta. Kuinka kauan menee siihen, että direktiivin ulkopuolelle jätettyjen alojen tapausta säädellään direktiivillä ja että esitetään nykyistä direktiiviä koskevia parannuksia?
Maantieliikenne on yksi merkittävimmistä tapauksista. Maantieliikenteen markkinat ovat jo nykyään avoimet, ne on vapautettu ja säätely purettu. Samaan aikaan, palkansaajien vaatimuksista ja jopa lakkoliikkeistä huolimatta, ei esitetä minkäänlaista säätelyä, joka yhdenmukaistaisi - ylöspäin - palkansaajien työaikoja ja -oloja, rajoittaisi sosiaalista polkumyyntiä ja kaikkein suotuisimpien sosiaalisten normien rappeutumisen vaaroja ja suojelisi palkansaajien sekä itse asiassa myös muiden turvallisuutta. Eurooppa on voimaton!
Rekka-autonkuljettajien työajan osalta on otettava huomioon todellinen työaika ja muu pakollinen työaika (purku, lastaus, tauot jne.); työajan on lähestyttävä hyvin nopeasti 35 viikkotuntia eikä se saa ylittää 39 tuntia.
Kuinka muutoin uskalletaan puhua Euroopan sosiaalimallista? Kuinka muutoin uskalletaan määrätä rahallisia rangaistuksia niille jäsenvaltioille, joissa rekka-autonkuljettajien liikkeet tukkivat liikenteen, jotta he saisivat oikeutetut vaatimuksensa kuuluviin.
Jos tämän ammatin osalta ei hyväksytä minkäänlaista toimivaa direktiiviä tämän vuoden loppuun mennessä, liberaali Eurooppa on jälleen kerran ohittanut kansojen palvelukseen tarkoitetun unionin hankkeen.
Chanterien mietinnössä edetään hyvään suuntaan: siinä voitaisiin mennä vieläkin pitemmälle, mutta tällä hetkellä on ensin laadittava pikaisesti kehys, joka suojelee kuutta miljoonaa kaikkein eniten alttiina olevaa palkansaajaa. Sen vuoksi äänestän tämän mietinnön puolesta.

Schlechter
Liikennealan työaikaa koskevasta kehityksestä ja keskusteluista voitaisiin aivan helposti kirjoittaa romaani.
Sen vuoksi olen sitä mieltä, että kirjallisuutta ja jaaritteluja, niin kuin Pauline Green sanoisi, on aivan tarpeeksi ja että nyt on löydettävä nopeasti ne ratkaisut, joiden avulla voidaan käydä käsiksi yhä sietämättömämpään epäoikeudenmukaisuuteen.
Kuinka itse asiassa voidaan, kun otetaan huomioon, että sosiaalisia oloja säännellään kaikilla muilla työelämän aloilla, jättää yksi päivittäisen elämämme kannalta niinkin elintärkeä ala työaikadirektiivin ulkopuolelle?
Kun todetaan, että aikana, jolloin puhutaan 35 tunnin työviikosta, direktiivissä 3820/85 sallitaan maantieliikenteen osalta 13 tunnin työaika ja 11 tunnin päivittäinen lepo, jonka voi alentaa 9 tuntiin kolme kertaa viikossa, ymmärretään, että olemme tällä alalla tilanteessa, jossa sosiaalinen säätely on peräisin toiselta aikakaudelta, alalla, jonka työolot ovat sellaiset, joita jo Emile Zola arvosteli romaanissaan Germinal.
Meidän on päästävä tällaisesta eroon. Rekka-autonkuljettajat ymmärtävät erittäin hyvin, että he tekevät tärkeää työtä, että heidän työnsä on muututtava, että Euroopan talouselämä tarvitsee heitä, mutta he eivät pidä siitä, että heitä pidetään hölmöinä.
Jos ei haluta ottaa sitä riskiä, että aiheutetaan uusia sosiaalisia kiistoja ja törkeää sosiaalista polkumyyntiä, meidän on ratkaistava käsillä olevat ongelmat nopeasti.
Ensimmäinen ratkaisu on mielestäni se, että kiinteä ja liikkuva työ erotetaan toisistaan.
Kiinteän työn ei olisi missään tapauksessa pitänyt enää pitkään aikaan kuulua niiden alojen joukkoon, jotka on jätetty liikennealan ulkopuolelle, sillä kiinteitä töitä hoidetaan suurelta osin samalla tavalla kuin kaikkia muitakin työelämässä olevien palkansaajien töitä.
Sen jälkeen on löydettävä niitä ihmisiä koskevat ratkaisut, jotka työskentelevät liikenteen eri aloilla, nimittäin maantie-, merija jokiliikenteessä sekä lentokoneissa.
Näiden kolmen alan osalta on säädettävä kohtuullisista työ- ja lepotunneista ja hyväksyttävistä korvauksista käyttämällä sellaista mallia, jossa työaika lasketaan 28 päivän mukaan, ja toista mallia, jossa eläke lasketaan 365 päivän mukaan, mitä maantieliikenteessä voidaan valvoa tulevaisuudessa helposti, kun uusi 1 B -ajopiirturi otetaan käyttöön.
Se voisi tyydyttää ammattikuntaa, jolle on luonteenomaista joutua työskentelemään toisella tavalla kuin muilla aloilla ja jonka osalta voitaisiin näin ottaa huomioon todellinen vuosittainen työaika, jotta voitaisiin suostua 55 vuoden eläkeikään, niin kuin Ranskassa sovittiin lakon jälkeen.
Koska meidän on pakko todeta, että eri sekakomiteoissa käytävistä neuvotteluista tulee yhä ongelmallisempia ja että ne saattavat jopa epäonnistua, minkä seurauksena menetettäisiin huomattavasti aikaa, olen sitä mieltä, että on ryhdyttävä lainsäädäntötyöhön.
Komission tehtävänä on ottaa vastuu. Olen varma, että Euroopan parlamentti seuraa sen esimerkkiä.

Theonas
Viisi vuotta tämän monia vaiheita kokeneen direktiivin hyväksymisen jälkeen komissio ottaa käsiteltävänä olevassa valkoisessa kirjassa esiin kysymyksen lukuisista poikkeuksista ja poikkeussäännöksistä, joita ministerineuvosto itsepäisesti vaati huomioimatta Euroopan parlamentin ehdotuksia.
Epäilemättä myös ne kuusi miljoonaa työntekijää, jotka jäävät direktiivin nykyisen soveltamisalan ulkopuolelle, pitää saattaa suojelun piiriin ottaen tietysti huomioon eri alojen erityispiirteet. Lakien säätämisen lisäksi erityistä huomiota on kiinnitettävä myös voimassa olevan suojelulainsäädännön soveltamiseen sekä laajemmassa mielessä hallitsemattoman kilpailun ilmiöiden torjumiseen, koska laajasti on havaittavissa sellaisia ilmiöitä kuin pimeä ja valvomaton työ, erityisesti maanteitse ja meritse tapahtuvissa kuljetuksissa. Suuntaus avata markkinat paljon puhutulle kilpailulle ja kaikin tavoin syrjäyttää valtiolliset tahot liittyen ajatteluun, jossa kaikki uhrataan sellaisten alojen kuten lento- ja rautatieliikenteen toimintamenojen vähentämiseen, on johtanut liittosopimusten rikkomiseen paitsi työajan suhteen myös muiden työehtojen suhteen. Tästä näkökulmasta mikä tahansa työntekijöitä suojeleva järjestely olisi myönteinen sikäli kuin se olisi tulosta aidoista ja edustavista neuvotteluista ammattiyhdistysten kanssa ja johtaisi mielivaltaisuuksien vähenemiseen.
Haluamme kuitenkin korostaa direktiivin 93/104, joka koskee joitakin työajan järjestämiseen liittyviä asioita, riittämätöntä sisältöä. Direktiivi, joka säätää viikoittaisen työajan ylärajaksi 48 tuntia, vaikka sen hyväksymisen aikaan työaika oli periaatteessa 40 tuntia (minkä lopputuloksena direktiivi johti työajan lyhenemiseen vain Englannissa ja Irlannissa), direktiivi, johon sisältyy suuri joukko poikkeuksia ja mahdollisuuksia kansallisiin poikkeussäännöksiin, joka sallii yötyön ja enimmäismäärän ylittävät ylityöt, sen sijaan, että ajettaisiin 35 tunnin viikoittaista työaikaa ilman tulojen laskua, ei turvaa tarvittavassa laajuudessa työntekijöiden oikeuksia. Valitettavasti komissio, joka noudattaa uskollisesti tiukkaa ekonomistista logiikkaa kilpailukyvyn käsitteestä, kieltäytyy nytkin tekemästä tarpeellisia johtopäätöksiä neuvoston tekemästä direktiivin heikentämisestä suhteessa peruskirjaan työntekijöiden perusoikeuksista ja rajoittuu toteamaan, että " direktiivi sallii jo työskentelyn useamman tunnin ajan kuin useimmissa jäsenvaltioissa käytännössä on tapana" .
Neuvoston ja komission noudattama logiikka eli minimimääräisen sosiaalisen yhdenmukaistamisen (tai vähimmäisnormien) logiikka on osoittanut, että se ei pelkästään johda työntekijöiden oikeuksien turvaamiseen ja työlainsäädännön paranemiseen, vaan päinvastoin se on lainsäädännöllinen sateenvarjo, joka peittää suojelun heikkenemisen, työsuhteiden lopettamisen ja työväenliikkeen saavutusten kyseenalaistamisen. Hyvä esimerkki on Kreikan hallituksen laatima lakiluonnos, jossa poistetaan 8 tunnin työpäivä ja 40 tunnin viikoittainen työaika samalla kun näytetään vihreää valoa osa-aikatyön yleiselle käytölle ja alakohtaisten liittosopimusten kumoamiselle paikallisten työsopimusten kautta. Ei ole siis sattumaa, että komissio itse toteaa direktiivin tarjoamat joustomahdollisuudet.
Esittelijä, vaikka hyväksyykin joustojen logiikan, tekee silti joitakin myönteisiä huomioita työajan ja työntekijöiden sekä yleensä kansalaisten turvallisuuden välisestä suhteesta ja mm. pyytää komissiota laatimaan kiireellisesti kokonaisehdotuksen direktiivin muuttamisesta. On tietenkin olemassa vaara, että ajetaan muutosehdotuksia, jotka tarjoaisivat työnantajalle suuremman toiminnanvapauden, perustuen EU: n yleisiin linjauksiin, esimerkiksi Delorsin valkoisessa kirjassa määriteltyihin, ja työllisyyden suuntaviivoihin, joissa halutaan turvata " joustavuuden lisääminen kaikkien uusien lakiehdotusten puitteissa" , ja vaara on niin suuri, että ei kehity työväestön massaliikettä, joka taistelisi oikeuksiensa puolesta näitä valintoja vastaan.
Me uskomme, että vain voimakas työväenliike, joka ajaa oikeuksiaan, voi saada aikaan radikaaleja ja tuloksellisia ratkaisuja työttömyysongelmaan, voi muodostaa suojakilven jokaiselle työtä tekevälle kaikkia työlainsäädännön rikkomuksia vastaan ja lopulta vakiinnuttaa 35-tuntisen viikoittaisen työajan tulojen pienenemättä, edistää täystyöllisyyttä ja rajoittaa osa-aikatyötä ja muita epätyypillisiä työsuhteita, rajoittaa ylityötunteja, poistaa ylityön, asettaa ankarat rajat yötyölle ja kattaa kaikki työntekijät ottaen tietenkin tarvittaessa huomioon eri alojen erityispiirteet. Me kamppailemme tällaisen politiikan puolesta yhdessä työväestön kanssa sekä kansallisella että eurooppalaisella tasolla.
Fassan mietintö (A4-0198/98)
Kittelmann
En kannata herra Fassan mietintöä oikeudenmukaisesta kaupasta sen nyt käsiteltävänä olevassa muodossa, koska pidän vääränä sen edustamaa lähestymistapaa, jonka mukaan kehitysmaiden pienille ja keskisuurille tuottajille pitäisi antaa enemmän apua. Erityisesti en usko siihen, että oikeudenmukaisen kaupan täydellinen säätely ja määrittely sekä laajan tukimekanismin rakentaminen auttaisivat ratkaisevasti kehitysmaiden pienten ja keskisuurten tuottajien tilannetta.
Oikeudenmukainen kauppa on perusajatuksensa vuoksi lokero maailmankaupassa. En pidä ehdotettua välikäsien laajaa poistamista harhakuvitelmana vaan vahingollisena ajatuksena. Kehitysmaat tarvitsevat välikäsiä kuljettamaan ja myymään tuotteitaan. Pidän vääränä sitä, että Euroopan unioni tukee taloudellisesti oikeudenmukaista kauppaa, mikä voi merkitä vain sitä, että yhteisön budjettivaroista katetaan osa maailmanmarkkinahinnan ja niin sanotun oikeudenmukaisen hinnan välisestä erosta. Vain laaja keskinäinen markkinoiden avaaminen voi johtaa hyvinvoinnin kestävään lisääntymiseen sekä Euroopan unionin jäsenvaltioissa että kehitysmaissa.

Souchet
Fassan mietintö on osa sen tärkeän tehtävän yhä suurempaa, myöhäistä mutta ansiokasta, tiedostamista, joka kaupalla voi olla heikoimmin kehittyneiden maiden kehittämisessä.
On vähintäänkin kummallista, että sillä hetkellä, kun WTO kieltää Euroopan unionin jäsenvaltioilta ja unionilta itseltään oikeuden myöntää kaupalle suosituimmuusasemaa silloin, kun tavoitteena on kehitysapu, emme voi harjoittaa tällaista politiikkaa muuten kuin epäsuorasti, kuluttajiin kohdistuvien oletettujen toimien välityksellä.
Sosiaaliseen oikeudenmukaisuuteen liittyvät huolenaiheet, ympäristön kestävyys ja lapsuuden suojelu eivät saa kuulua pelkkään " oikeudenmukaiseen kauppaan" . Kahden kaupallisen järjestelmän, joita ohjaa kaksi erilaista eettistä säännöstöä ja joiden hinnat ovat hyvin erilaiset, asettaminen rinnakkain vaikuttaa vähintäänkin epärealistiselta. Sellaisten panosten käsittely pelkän kuluttajien hyvän tahdon perusteella on erityisen vaarallinen haaste Euroopan tasolla.
Toinen tämän lähestymistavan vaara on se, että se saattaa johtaa sellaisen oikeudenmukaisen kaupan " geton" luomiseen, joka voisi olla joidenkin kannalta tuottoisa mutta joka olisi tuomittu toisarvoiseen asemaan.
Niiden oikeudenmukaisen kaupan panosten lisäksi, jotka ovat tärkeitä kehityksen kannalta, tässä mietinnössä kuvataan sitä, kuinka välttämätöntä on korjata yleisemmällä tasolla maailmanlaajuista kauppajärjestelmää, johon ei sisälly minkäänlaisia kehitykseen eikä ympäristöön liittyviä muuttujia eikä sosiaalilausekkeita.
Esittelijän ehdottama määrittely niiden tuotteiden osalta, joille voidaan myöntää " fair trade " -merkintä, on täysin tyydyttävä; rouva Maij Weggenin ehdottama tarkistus voi vain heikentää sitä. Sen vuoksi ryhmäni ei halunnut kannattaa sitä.

Titley
Äänestän tämän mietinnön puolesta tänään, koska kannatan monen Ison-Britannian ja EU: n kuluttajan tavoin innokkaasti oikeudenmukaista kauppaa maailman köyhimpien maiden kanssa. EU: n muun maailman kanssa tekemien kauppasopimusten pitäisi kannustaa kehitysmaiden pieniä tuottajia, ja kannustamisen pitäisi olla yhdistetyn kauppaja kehityspolitiikan keskeinen ohjelmakohta eikä mikään valinnainen lisä sen jälkeen, kun suuret kauppasopimukset on jo allekirjoitettu. Olemme jo sijoittaneet erityisiä ympäristöä ja yhteiskunnallisia normeja koskevia lausekkeita joihinkin köyhimpien maiden kanssa tekemiimme sopimuksiin, joten ei ole mitään syytä siihen, etteikö oikeudenmukaisen kaupan lausekkeista tulisi nyt myös tavanomaista käytäntöä.
Osa julkisista varoista, jotka menevät Euroopasta apuna kehitysmaihin, pitäisi myös laittaa syrjään erityisesti oikeudenmukaisen kaupan kannustimeksi. Meidän tarvitsee tietysti vastata välittömiin kriiseihin, kuten Sudanin selkkaukseen ja nälänhätään, mutta maapallon eteläosissa asuvien köyhimpien ihmisten tulevaisuus riippuu pitkällä aikavälillä siitä, voivatko he käydä oikeudenmukaista kauppaa pohjoisosien mahtavien teollisuusmaiden kanssa.
Toivon, että EU: n neuvottelijat ottavat parlamentin toiveet huomioon, ja tämän seurauksena toivon voivani löytää valintamyymälöiden hyllyiltä enemmän ja enemmän merkkejä, jotka ilmaisevat, että ostamani tuote on "fair trade " -tuote, ja toivon voivani näin auttaa niitä valmistavia kehitysmaiden ihmisiä.

Puhemies
Äänestys on päättynyt.

Istuntokauden keskeyttäminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden keskeytetyksi.
(Istunto päättyi klo 12.10.)

