Europeiskt nätverk för förebyggande av brottslighet (EUCPN) - Sekretessbestämmelser för Europolinformation - Tillämpningsföreskrifter för Europols förbindelser med partner, inbegripet för utbyte av personuppgifter och sekretessbelagd information - Förteckning över de tredjestater och organisationer med vilka Europol ska ingå överenskommelser - Tillämpningsföreskrifter för Europols analysregister - Ackreditering av kriminalteknisk laboratorieverksamhet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Timothy Kirkhope, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om utkastet till rådets beslut om antagande av sekretessbestämmelser för Europolinformation (11943/2009 - C7-0105/2009 -,
betänkandet av Sophia in 't Veld, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om utkastet till rådets beslut om antagande av tillämpningsföreskrifter för Europols förbindelser med partner, inbegripet för utbyte av personuppgifter och sekretessbelagd information (11944/2009 - C7-0106/2009 -,
betänkandet av Jan Philipp Albrecht, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om utkastet till rådets beslut om fastställande av förteckningen över de tredjestater och organisationer med vilka Europol ska ingå överenskommelser (11946/2009 - C7-0107/2009 -,
betänkandet av Agustín Diaz de Mera Garcia Consuegra, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om utkastet till rådets beslut om antagande av tillämpningsföreskrifter för Europols analysregister (11947/2009 - C7-0108/2009 -,
betänkandet av Sonia Alfano, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om Konungariket Belgiens, Republiken Tjeckiens, Förbundsrepubliken Tysklands, Konungariket Spaniens, Republiken Frankrikes, Republiken Ungerns, Konungariket Nederländernas, Republiken Slovakiens, Republiken Finlands, Konungariket Sveriges, Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands initiativ inför antagandet av rådets beslut om inrättande av ett europeiskt nätverk för förebyggande av brottslighet (EUCPN) och om upphävande av beslut 2001/427/RIF (11421/2009 - C7-0109/2009 -, och
betänkandet av Timothy Kirkhope, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om Konungariket Sveriges och Konungariket Spaniens initiativ inför antagandet av rådets rambeslut om ackreditering av kriminalteknisk laboratorieverksamhet (11419/2009 - C7-0100/2009 -.
James Nicholson
Herr talman! För en gångs skull har jag bra tajming! Jag vill ta detta tillfälle i akt att först av allt be om ursäkt på min kollega Timothy Kirkhopes vägnar, eftersom han inte kan närvara vid sammanträdet. Jag ska läsa upp den kloka visheten i alla de ord som han har tänkt ut och skrivit ned. Jag ska läsa hans åsikter som föredragande för er. Han är föredragande för de två betänkandena från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.
Jag vill börja med att fokusera på Timothys betänkande om utkastet till rådets beslut om antagande av sekretessbestämmelser för Europolinformation. Genom de regler som ska antas ska säkerhetsåtgärder tillämpas för all information som bearbetas av eller genom Europol: med andra ord en gemensam standard för skydd av information som går genom kommunikationskanaler mellan Europol och medlemsstaternas nationella enheter.
Tillsammans med sina medföredragande för Europolpaketet har föredraganden genomgått en frustrerande tid i och med förhandlingarna om tidsplanen och lagligheten hos utkasten till rådsbeslut. Efter president Václav Klaus undertecknande, då Lissabonfördraget blev verklighet har förhandlingar med rådet och kommissionen blivit föråldrade. I detta betänkande, samt i kollegernas betänkanden, kräver man att rådets text ska förkastas.
Timothy Kirkhope vill klargöra att han stöder syftet med rådets beslut, eftersom vi förespråkar ett bättre informationsutbyte, och erkänner de fördelar som Europol medför för medlemsstaterna när det gäller upprätthållandet av den allmänna ordningen och brottsbekämpning.
Vi vill att Europols ansvarsområden och räckvidd ska fortsätta att vara små och specifika så att byrån därigenom blir så effektiv och verkningsfull som möjligt. Vi måste också inse att suveräna stater har en roll att spela på så vis att de kontrollerar sina nationella polisstyrkor och säkerhetstjänster. Men utan att det inverkar på det allmänna stödet för Europeiska polisbyrån anser föredraganden och hans medföredragande i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, i och med ikraftträdandet av Lissabonfördraget och dess inverkan på polissamarbetet, att inga ändringar borde göras av genomförandeåtgärderna av Europolbeslutet till dess att sådana åtgärder kan antas inom ramen för den nya rättsliga ram som Lissabonfördraget innebär.
Vi uppmanar därför rådet att dra tillbaka sitt förslag och uppmanar, liksom anges i betänkandet, kommissionen eller rådet att göra ett uttalande i parlamentet om ett förslag till ett nytt Europolbeslut, som ska lämnas in sex månader efter datumet för ikraftträdandet av Lissabonfördraget.
Jag vill nu övergå till det andra betänkandet om Konungariket Sveriges och Konungariket Spaniens initiativ inför antagandet av rådets rambeslut om ackreditering av kriminalteknisk laboratorieverksamhet. Detta är ett initiativ från Sverige och Spanien för att se till att laboratorieverksamhet är ackrediterad av ackrediteringsorganet för att bekämpa brottslighet genom närmare samarbete mellan medlemsstaternas myndigheter med ansvar för brottsbekämpning. Under de senaste åren har informationsutbytet på området för rättsligt samarbete och brottsbekämpningssamarbete blivit en viktig prioritering för EU och medlemsstaterna i fråga om deras resurser för brottsförebyggande och brottsbekämpning.
Syftet med detta utkast till rambeslut är att se till att resultaten från laboratorieverksamhet i en medlemsstat erkänns som likvärdiga resultaten från laboratorieverksamhet i andra medlemsstater, vilket skulle garantera misstänktas rättssäkerhet och förbättra det rättsliga samarbetet då bevis från en medlemsstat används i domstolsförfaranden i en annan medlemsstat.
Detta syfte nås genom att man ser till att laboratorieverksamheten ackrediteras av ackrediteringsorganet i syfte att följa internationella normer. Rambeslutet skulle tillämpas för laboratorieverksamhet som rör DNA och fingeravtryck, och alla medlemsstater ser till att resultaten från den ackrediterade laboratorieverksamhet som utförs i andra medlemsstater erkänns som likvärdiga resultaten från den inhemska ackrediterade laboratorieverksamheten. Det kommer dock alltid att förbli varje enskild rättslig myndighets ansvar att bedöma alla bevis, kriminaltekniska eller andra, i enlighet med sina egna nationella lagar.
Jag vill återigen betona att vi stöder syftena i rådets rambeslut. Det finns dock återigen problem som rör den rättsliga grunden för detta initiativ i och med Lissabonfördragets ikraftträdande. I betänkandet kräver man därför att Konungariket Sveriges och Konungarikets Spaniens initiativ ska förkastas. Den rättsliga klarheten hos betänkandena från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor är försämras mot bakgrund av ratificeringen av Lissabonfördraget. Detta betänkande kommer att läggas fram vid ett senare tillfälle mot bakgrund av en tydlig rättslig grund. Vi anser att det skulle göra det möjligt att granska detta viktiga ämne mer i detalj, eftersom den tidtabell som införts återigen var mycket kort och inte gav parlamentet den tid det skulle ha velat ha för ett så viktigt ämne.
Sophia in 't Veld
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag ska fatta mig mycket kort för att kompensera för James Nicholson och se till att vi inte drar över på tiden.
Lissabonfördraget kommer att träda i kraft - om jag räknar rätt - om sju dagar och fem timmar. Jag måste säga att rådets brådska att anta en hel rad beslut är aningen pinsam mot bakgrund av detta. Jag tycker också att det är pinsamt att det finns ett ledigt säte här, där jag hade hoppats få se rådet så att vi faktiskt hade kunnat föra en diskussion.
Jag stöder i princip föregående talares förslag. Vi stöder naturligtvis Europols utveckling. Vi vill ha ett starkt Europol. Vi vill ha ett Europol som kan motverka och bekämpa brott, men vi vill också ha ett Europol som är underställt demokratisk granskning. Jag stöder därför föregående talares förslag om att uppmana rådet att dra tillbaka förslagen om Europol och lägga fram ett nytt förslag inom högst sex månader - och helst tidigare - inom ramen för Lissabonfördraget.
När det slutligen gäller det specifika ämne som jag är föredragande för - vilket är Europol och överföringen av personuppgifter och sekretessbelagda handlingar till tredje man - och här skulle jag vilja höra rådet, som inte är närvarande, yttra sig om vad det anser om analysen från Europaparlamentets rättstjänst om att fel rättslig grund valts för detta särskilda förslag. Jag vet inte vem som kommer att svara på rådets vägnar, men de kanske kan återkomma angående detta och sända någon som kan ge oss ett svar.
Jan Philipp Albrecht
föredragande. - (DE) Herr talman! Jag kan hålla med de föregående talarna på så vis att jag anser att inte vore annat än förnuftigt att rådet lade fram sina förslag om Europol för Europaparlamentet en gång till, utifrån Lissabonfördraget.
Det är rätt och nödvändigt att rättsligt och polisiärt samarbete inom EU diskuteras och sambeslutas av parlamentet. Det är endast på det sättet som Europols arbete kan få tillräcklig legitimitet. Europaparlamentets gemensamma och beslutsamma förkastande av rådets bestämmelser om Europols verksamhet är en tydlig signal om att ändringar av den rättsliga grunden nu måste göras.
Dessutom har vi all anledning att göra det. Under alltför lång tid har genomförandet av EU:s inre politik och säkerhetspolitik varit en uppgift enbart för den verkställande makten, som utförts bakom stängda dörrar. Inte minst i samband med de terrorismbekämpningsåtgärder som vidtogs efter angreppen den 11 september 2001 antogs en mängd säkerhetslagar vars nödvändighet, effektivitet och lämplighet i många fall inte hade bedömts ordentligt, eller ens diskuterats. Den tredje EU-pelarens politiska avlägsenhet har gjort det möjligt för regeringarna att införa mycket kontroversiella inskränkningar av medborgarnas grundläggande rättigheter.
Detta har lett till en mycket farlig obalans på särskilt ett område. Samtidigt som det nu finns ett närmare samarbete mellan säkerhetsstyrkorna världen över finns inget internationellt samförstånd om minimistandarder för de grundläggande rättigheterna och rättsligt skydd. Denna klyfta mellan statliga befogenheter och medborgerliga rättigheter blir allt mer uttalad, särskilt med hänsyn till utbytet av personuppgifter mellan EU och tredje länder. De europeiska säkerhetsbyråerna som t.ex. Europol, Eurojust och Frontex, samt informationssystem som t.ex. Schengen, Eurodac eller tull- och viseringsdatabasen, används för att lagra allt fler personuppgifter, och sammankopplingen och analysen av dessa uppgifter i olika syften ökar allt mer. Också inom EU blir det allt mindre tydligt vem som har tillstånd att samla in, inneha, analysera eller vidarebefordra vissa uppgifter, och under vilka villkor de får göra detta. Därmed åsidosätts ofta frågan om rättsligt skydd, mot bakgrund av de principer som styr det nuvarande systemet.
Men vad skulle hända om alla dessa uppgifter fördes vidare endast till tredjeländer? Då talar vi inte bara om länder som Norge eller Schweiz, utan även USA, Ryssland och till och med Marocko och Kina. Jag undrar vem som skulle garantera att dessa uppgifter skyddades från missbruk och godtycklig hantering från staternas sida i samma utsträckning som hittills varit fallet. Europaparlamentet har faktiskt både en rättighet och en skyldighet att använda den nya rättsliga grund som fördraget innebär för att inleda en process genom vilken EU-medborgarnas grundläggande rättigheter måste respekteras, utan inskränkningar, däribland i samband med det internationella samarbetet i kampen mot brottslighet och terrorism. Gemensamma minimistandarder måste införas, särskilt för skyddet av personuppgifter, innan vi inom EU kan ingå några fler avtal om utbyte av uppgifter med tredjeländer.
Detta gäller den information som Europol tar emot, samt Swift-bankuppgifter och flygpassageraruppgifter, vilka utbyts med USA:s myndigheter. Tydliga uppgiftsskyddsnormer, en omfattande proportionalitetsbedömning och ett verkligt rättsligt skydd för medborgarna är centrala förutsättningar för eventuella ytterligare åtgärder.
Jag är nöjd med att vi lyckats nå detta samförstånd inom det politiska spektrumet i fråga om lagstiftningen om Europol, och jag ser detta som ett gott tecken inför den kommande diskussionen om det omfattande skyddet av de grundläggande rättigheterna inom EU. Det är precis det som EU-medborgarna nu förväntar sig av oss.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
Herr talman, herr vice kommissionsordförande! Europolpaketet består av fyra utkast till beslut genom vilka man vill genomföra rådets beslut av den 6 april 2009.
Till att börja med vill jag ansluta mig till mina kolleger och begära att rådets förslag ska dras tillbaka. Vi vill ha ett parlament som är mycket synligare och ett Lissabonfördrag genom vilket beslut fattas med avseende på Europolpaketet. Vi vill att parlamentet och rådet ska ha samma utgångspunkt och vara i jämvikt med varandra.
För att skälen till att jag förkastar förslaget ska bli lättare att förstå ska jag säga ett par ord om ämnet för mitt betänkande. En av de centrala uppgifterna för Europeiska polisbyrån är att samla in, lagra, behandla, analysera och utbyta information och uppgifter. För att den ska kunna utföra denna viktiga uppgift måste medlemsstaternas behöriga myndigheter sända omfattande, uppdaterad och korrekt information till Europol. Det är det enda sättet att göra det möjligt för Europol att använda sin analyskapacitet fullt ut.
Räckvidden för tillämpningen av utkastet till rådets beslut är begränsad, enligt definitionen i artikel 2, till behandling av uppgifter i analyssyfte, i enlighet med mandatet i artikel 14.1 i beslutet. I detta syfte har Europol för närvarande 19 typer av arbetsfiler i analyssyfte. Varje arbetsfil är en separat databas som var och en är kopplad till en specifik typ av brottslig verksamhet. Varje databas är därför nära sammankopplad med den specifika typ av operativt stöd som Europol kan erbjuda utifrån sina befogenheter.
Arbetsfilerna är för närvarande det enda rättsliga verktyget på EU-nivå för att lagra, behandla och analysera information, oavsett om det handlar om information som samlats in på plats eller underrättelseuppgifter, däribland personuppgifter.
I förslaget finns också regler och allmänna principer för både tekniska åtgärder och regler för deras användning. Behovet av att samla in och behandla information innebär att ett rättsligt instrument måste inrättas som garanterar full respekt för de grundläggande rättigheterna. Jag vill påpeka att detta innebär full respekt för EU-medborgarnas grundläggande rättigheter. Samtidigt måste ett sådant instrument garantera att Europol kan utföra sina uppgifter till fullo. I detta avseende ifrågasätter jag, liksom Sophia in 't Veld, om den rättsliga grund som man avser att tillämpa är korrekt.
På detta område är Europaparlamentets roll som ett parlament som företräder medborgarna oförytterlig. Den obligatoriska kontroll som utförs av Europaparlamentet är oförytterlig. Därför är det av grundläggande vikt, mot bakgrund av Lissabonfördragets omedelbara ikraftträdande, att parlamentet deltar i lagstiftningsprocessen med samma förutsättningar som rådet. Inget kunde vara mer angeläget än vikten av att försvara de medborgerliga rättigheterna och EU-medborgarnas säkerhet.
Jag uppmanar därför mina kolleger att även de förkasta de föreslagna instrumenten, utan att minska vårt stöd för Europeiska polisbyrån - som vi verkligen stöder - fram till dess att rådet tillåter parlamentet att delta i beslutsprocessen. Jag föreslår också att vi ska uppmana kommissionen och rådet att dra tillbaka förslaget och lägga fram ett nytt förslag som respekterar de befogenheter som föreskrivs i Lissabonfördraget.
Herr talman, när jag återigen får ordet ska jag förklara min ståndpunkt på ett mer övertygande och tydligt sätt. Det var allt jag hade att säga för stunden.
Sonia Alfano
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tala om det europeiska nätverket för förebyggande av brottslighet.
Nätverket inrättades 2001 genom rådets beslut 2001/427/JHA. Målsättningen var att underlätta samarbete och utbyte av information och erfarenheter på nationell nivå och EU-nivå, samla in och analysera relevant information framför allt för att utbyta bästa praxis, men även anordna konferenser, seminarier, möten och initiativ med målsättningen att underlätta utbytet av erfarenheter och bästa praxis samt erbjuda rådet och kommissionen expertkunskaper inom brottsförebyggande.
Beslutet innebar att systemet skulle bygga på kontaktpunkter som utsågs av kommissionen och medlemsstaterna. Dessa kontaktpunkter skulle innefatta minst en företrädare för de nationella myndigheterna, medan andra kontaktpunkter kunde vara forskare eller akademiker som var specialister på området. Medlemsstaterna skulle i vilket fall som helst engagera forskare, akademiker, icke-statliga organisationer och det civila samhället. Till och med Europol och Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk var involverat i arbetet som expertorgan.
År 2005 genomgick nätverket den första interna strukturella reformen. Den innebar att två utskott skulle inrättas permanent - ett för arbetsprogrammet och ett för forskningen - medan driften av webbplatsen överfördes från kommissionen till Storbritannien där uppdateringen fortfarande sköts.
Under 2007 reviderades nätverket på nytt och man erkände att sekretariatet behövde förstärkas och att man behövde ta itu med problemet med resurser för de permanenta utskotten och de nationella företrädarna.
I mars 2009 offentliggjordes en extern utvärdering om hur nätverket fungerar. Den inriktades på betydelsen av de mål som bidrog till att nätverket bildades, men betonade tyvärr samtidigt det organisatoriska misslyckandet som har gjort att de viktiga målsättningar vi tidigare talade om inte har uppnåtts.
De problem som då uppdagades, vilka har lett till att nätverket faktiskt har kollapsat, innefattade bristen på lämpliga resurser, ett ineffektivt sekretariat, bristen på engagemang från de nationella företrädarna och ett mycket bristfälligt arbetsprogram.
I utvärderingen beaktades även möjligheten att lägga ned nätverket. Nätverket tillsatte därför en arbetsgrupp som skulle granska rekommendationerna från mars 2009 och slog fast att vissa ändringar behövde göras i akten om inrättandet av nätverket. Man föreslog särskilt att ett externt sekretariat skulle inrättas som finansieras med medel från gemenskapsprogrammen.
Vissa medlemsstater har återuppväckt idén att lägga ned nätverket, medan andra föreslog att det i stället skulle ses över. EU:s ordförandeland Sverige instämde i förslaget och gjorde det till och med till en prioritering under sitt ordförandeskap. Jag vill därför understryka hur besvärad jag är över att se dessa tomma stolar, med tanke på att förslagen kom från det svenska ordförandeskapet.
Förslaget innebär att nätverket ska bestå av ett sekretariat, kontaktpunkter som ska utses av varje medlemsstat och en styrelse. Styrelsen ska bestå av nationella företrädare som medlemsstaterna utser och ha en ordförande med ansvar för ett arbetsutskott.
Jag tror att det råder viss förvirring i det här avseendet mellan kontaktpunkter och nationella företrädare. Det civila samhället, den akademiska världen, erfarenhetsvärlden och därmed experterna står alla helt utanför nätverket. Det är en mycket allvarlig fråga. De strukturella förbindelserna mellan nätverket och övriga gemenskapsinstitutioner och organ som arbetar med brott och brottsförebyggande har helt kopplats bort.
I beslutet planeras inte för något som helst samarbete med Europaparlamentet och de tidigare kraven på språkkunskaper har avskaffats.
Som föredragande anser jag att förslaget är fullständigt ineffektivt och inte kan bidra till att förebygga brott, och det av flera skäl. För det första har det inte varit möjligt att nå målen. För det andra har det inte förekommit något samarbete mellan kommissionen, rådet och medlemsstaterna och jag anser att det måste betraktas som ett slags sabotage av själva nätverket.
Brottsförebyggande kan inte reduceras till utbyte av bästa praxis. Tyvärr har vi bevittnat vad som nästan är en typ av turism med olika tjänstemän som har besökt olika länder och ofta inte ens har lyckats tala med varandra eftersom det inte fanns några tolkar. Att man inte lyckats involvera det civila samhället och icke-statliga organisationer, eller utarbeta material om förebyggande såsom skolböcker, gör nätverket fullständigt ineffektivt. För att det ska fungera måste dess befogenheter öka och kampen mot brott och förebyggande av organiserad brottslighet måste införlivas.
Jag föreslår därför att vi avvisar förslaget, som bara skulle ha kunnat godtas om rådet hade lagt fram ett verkligt ambitiöst förslag. Tyvärr har så inte skett.
Jacques Barrot
Herr talman! Jag har med stort intresse lyssnat till inläggen från James Nicholson, Sophia in 't Veld, Jan Philipp Albrecht och Sonia Alfano. Problem kring både förfarandet och innehållet har nämnts i debatten.
När det gäller förfarandefrågan förstår jag helt parlamentets ståndpunkt. Lissabonfördraget träder snart i kraft. Jag uppskattar därför verkligen de frågor som vissa av rådets beslut kan ge upphov till i parlamentet. Kommissionen beklagar på sätt och vis situationen, men jag vill ändå sprida lite ljus över dessa tre frågor för parlamentets skull.
Som ni alla vet kommer Europol, genom ett rådsbeslut som ersätter den mellanstatliga överenskommelsen, att få en ny rättslig ram och bli en EU-byrå den 1 januari 2010. Rådets antog beslutet efter långvariga förhandlingar, och förberedelser för att genomföra det pågår.
Jag förstår verkligen parlamentets oro och även jag ser fram emot att se nästa institutionella ram på plats, eftersom det kommer att bana väg för en större demokratisk kontroll över Europeiska polisbyrån. Vi bör ta lärdom av det ursprungliga genomförandet av rådets befintliga beslut så att vi har en stark grund att bygga den framtida lagstiftningen på. Det blir därför fördelaktigt att införliva parlamentet och andra berörda parter när vi utarbetar framtida förordningar om Europol, särskilt villkoren för hur Europaparlamentet och de nationella parlamenten får kontroll över Europols verksamhet.
Icke desto mindre beklagar jag att parlamentet har avvisat förslagen till rådets beslut. Dessa genomförandebestämmelser styr viktiga aspekter av Europols arbete, och utan dessa kan Europol inte verka.
Jag kommer nu till frågan om kriminaltekniska laboratorier. Återigen, jag förstår att parlamentet vill ha en annan grund för rambeslutet om att verksamheten vid de kriminaltekniska laboratorierna ska ackrediteras. Kommissionen är positiv till att använda ackreditering eftersom det främjar en hög kvalitet på laboratoriernas arbete, särskilt när det gäller känslig teknik för fingeravtryck och DNA-prover. Striktare ackreditering av dessa laboratorier kommer att leda till ökat förtroende från allmänheten.
Jag är dock medveten om problemen med den rättsliga grunden. Precis som parlamentet anser kommissionen att rambeslutet, eftersom det hänvisar till tjänster enligt artikel 50 i EG-fördraget, borde ha just artikel 50 som sin rättsliga grund. Vi i kommissionen har gjort ett uttalande som finns i protokollet från rådets (rättsliga och inrikes frågor) möte den 23 oktober 2009. Där förbehåller kommissionen sig rätten att i framtiden vidta de åtgärder som den bedömer som lämpliga.
Låt mig tillägga att kommissionen i enlighet med bestämmelserna för budgetförordningar är beredd att lämna finansiellt stöd till verksamhet i medlemsstaterna som möjliggör ackreditering av vetenskapliga polislaboratorier. Kommissionen är slutligen beredd att utvärdera genomförandet och tillämpningen av detta instrument före den 1 juli 2018, enligt artikel 7.4 (ny).
Även om jag förstår parlamentets ståndpunkt om ackrediteringen anser jag också att förslaget i huvudsak går i rätt riktning och att det respekterar alla synpunkter som har uttryckts här i kammaren.
Jag ska nu gå vidare till det europeiska nätverket för förebyggande av brottslighet. Självfallet anser vi att brott måste förebyggas. Tvingande åtgärder är inte tillräckligt för att minska brott och organiserad brottslighet. Förebyggande är grundläggande vare sig det sker på lokal nivå eller är gränsöverskridande. I de förslag jag nyligen lämnade om människohandel och barnpornografi ingår dessutom förebyggande åtgärder.
Fru Alfano! Ni har just pekat ut nätverkets svagheter. Jag är medveten om att man i en undersökning nyligen drog slutsatsen att det verkligen behövs ett europeiskt samarbete i kampen mot organiserad brottslighet och jag vet också att offentliga organ, organisationer och den privata sektorn vill ha ett tvärvetenskapligt synsätt för att dela med sig av erfarenheter, metoder och instrument inom EU.
Europeiska unionens nätverk för förebyggande av brott har definitivt drabbats av strategiska, politiska och organisatoriska problem. Kommissionen är medveten om dessa och vi har kortsiktigt ökat det ekonomiska stödet till nätverkets sekretariat.
I Stockholmsprogrammet har vi prioriterat polissamarbete och behovet av att kunna hantera detta på gemenskapsnivå, i enlighet med Lissabonfördraget. Nätverket kan utföra ett stort antal av de uppgifter ni har nämnt och kan även ta itu med uppgifter som ni har gett några intressanta exempel på.
Vi kan också räkna med gemensamma projekt mellan sociala institutioner och utbildningsinstitutioner, som innefattar skolor, vidareutbildning och kurser på universitetsnivå. Det här är absolut början till en stor ny politik för brottsbekämpning.
Det är uppenbart att det civila samhällets och parlamentets roll bör utvidgas. Polissamarbete hamnar dessutom nu under medbeslutandeförfarandet. Jag anser därför att vi kan samarbeta så nära som möjligt inom den nya rättsliga ramen. Det borde intressera alla medborgare som påverkas av säkerhetsfrågor i sitt dagliga liv.
Jag beklagar förstås delvis debatten, som har varit inriktad både på förfarandet och innehållet. Jag tror ändå att vi kan göra något mycket bättre efter det att Lissabonfördraget har trätt i kraft och i enlighet med Stockholmsprogrammet. Parlamentet kommer att kunna spela en heltäckande roll i denna nya strategi mot organiserad brottslighet och definitivt mot alla former av brott.
Wim van de Camp
för PPE-gruppen. - (NL) Jag vill tacka kommissionens vice ordförande Jacques Barrot för hans svar och för de synpunkter han bidragit med inom olika områden.
Rättsligt samarbete inom Europeiska unionen är en mycket viktig fråga. När vi talar om ett medborgarnas Europa talar vi framför allt om rättsligt samarbete. Därför är bekämpning av brott vår viktigaste prioritering, främst för att brott i allt högre utsträckning passerar gränserna. Storskalig gränsöverskridande brottslighet är ofta den stora frågan, och i jämförelse liknar de inhemska brotten snarare futtig huliganism.
I det läget är gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) mycket positiv inte bara till att Europol utan även Eurodac får en stark ställning. Jag tänker här på vårt ramverk för kriminaltekniska laboratorier.
En viktig beståndsdel i kampen mot den organiserade brottsligheten är demokratisk kontroll av dem som bekämpar brott. Jag vill definitivt inte förringa det på något sätt, men jag skulle vilja att ni tar hänsyn till offrets ställning även i fortsättningen när vi diskuterar förslagen under de kommande månaderna. Bekämpning av brott innebär ofta att beakta den misstänktas rättigheter, vilket är helt rätt, eftersom en misstänkts privatliv och ställning vid brottmål är mycket viktig. Under de närmaste fem åren skulle jag dock vilja att vi i större utsträckning uppmärksammar offrets ställning. Grundläggande rättigheter är inte något absolut. De måste alltid utövas i ett sammanhang. I den nederländska författningen sägs det att det ska ske ”med beaktande av alla hänsyn till lagen”. Det gäller även misstänkta och offer.
Jag kan lätt förstå och jag instämmer i att parlamentet för närvarande måste be oss vänta lite när det gäller dessa fyra ärenden. Låt oss vänta till den 1 december när vi får nya förslag och sedan måste vi stämma av dem mot verkligheten: en kontroll som verkligen kräver att Europaparlamentet är delaktigt.
Ramón Jáuregui Atondo
Herr talman! Vi har ett problem eftersom hela kammaren ber kommissionen att se över lagstiftningspaketet i frågan och Jacques Barrot har, mycket charmfullt som alltid, sagt att det här går långt tillbaka, att det har diskuterats mycket och att det kommer att bli operativt den 1 januari. Så ser verkligheten ut. Vi har ett problem.
Herr Barrot! Ni bör nog berätta för er efterträdare, eftersom jag inser att ni inte kan besvara frågan, att när hon kommer till utfrågningen i parlamentet kommer vi att fråga om hon avser att utarbeta ett lagstiftningspaket i ärendet eftersom hela parlamentet ber om det, och det är inte bara en fråga om en alltför nitisk knuff i riktning mot lagstiftning.
Det är inte parlamentet som säger att det vill vara delaktigt. Parlamentet måste vara delaktigt eftersom det om några dagar får den lagstiftningsrollen och eftersom det nu är en fråga om parlamentarisk kontroll, snarare än att vi vill lämna ytterligare förslag. I många av direktiven och besluten ser jag exempelvis flera luckor, många brister och en stor rättslig osäkerhet. Vi skulle vilja reformera dessa bestämmelser här.
Jag tror att det är bra för Europol att arbeta med dem. Jag förstår att Europol redan gör det och jag vill att det fortsätter eftersom jag vill att Europol ska göra framsteg. Jag vill också att ni respekterar parlamentets rätt att säga vad det tänker om dessa bestämmelser, eftersom det handlar om lagstiftningsfunktionen och vi vill genomföra det.
När nästa kommissionsledamot kommer hit kommer vi därför att fråga henne om hon tänker satsa på att utarbeta lagstiftningsförslag i frågan så att parlamentet kan lagstifta. Det är allt, inget annat.
Nathalie Griesbeck
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag ska fatta mig kort. Det handlar för det första om innehållet och för det andra om förfarandet, och jag kommer att upprepa en del av det som redan har uttryckts mycket bra av alla politiska grupper.
Inrättandet av ett område med säkerhet, rättvisa och frihet inom Europeiska unionen är grundläggande för oss alla, och definitivt ett exempel på den europeiska demokratiska modell som vi bygger upp, och många av oss anser att Europol är ett instrument som kan anpassas. Ändå är det mycket viktigt för oss alla att sammanslagning av resurser, särskilt mänskliga resurser men även tekniska resurser för att bekämpa organiserad brottslighet och alla former av olaglig handel, kontrolleras strikt och omfattas av maximala garantier för rättssäkerhet, eftersom det handlar om det som verkligen ligger oss närmast: EU-medborgarnas rättigheter och friheter.
När det gäller förfarandet, och med risk för att verka tjatig, vill jag från gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa lugna kommissionsledamoten med att allt arbete inte har varit förgäves. Våra medborgare skulle emellertid missförstå och misstolka allt fullständigt om vi, efter att ha väntat så länge på att göra institutionerna i anslutning till Lissabonfördraget operativa, inte hade tålamod att vänta ytterligare några timmar eller till och med dagar för att utöva den medlagstiftande makt som är så viktig för oss.
För en gångs skull är det viktigt att vi väntar några veckor innan vi har en text som respekterar våra procedurbestämmelser och precis som Sophia in 't Veld beklagar jag att ingen från rådet är här eftersom det här framför allt är en fråga för dem. För mitt utskotts räkning anser jag därför att vi borde ha ett nytt lagstiftningsförslag.
Raül Romeva i Rueda
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman! För att fortsätta med samma tankegång skulle jag vilja tala som samordnare för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen i frågor som rör frihet, vilket är just vad det handlar om.
Det skulle vara obegripligt om vi, när vi i Europaparlamentet får möjlighet att vara medlagstiftare, misslyckades med det. Vi är därför alla överens på den punkten. I vilket fall som helst måste vi vänta och se hur det utvecklas men det skulle absolut vara ett problem om vi inte kunde delta som vi rättmätigt begär.
Jag vill också kort ta upp en annan punkt om rapporten om kriminaltekniska laboratorier - för det är den frågan som jag har följt - och påpeka så tydligt som möjligt att när vi diskuterar behovet av samordning måste vi också granska frågan om decentralisering mycket noggrant. Vi får inte glömma att i vissa medlemsstater finns det inte bara ett centrum för kriminaltekniska undersökningar utan flera, och ta hänsyn till fördelningen av territorier och befintliga polis- och rättssystem. Så är fallet i Spanien. Det är viktigt att vara medveten om det, för om samordningen ska lyckas måste vi komma ihåg att det inte bara gäller samordning mellan medlemsstater utan även mellan regioner där det råder andra förhållanden som kanske inte gäller på nationell nivå.
Marie-Christine Vergiat
Herr talman, mina damer och herrar! Jag kommer att upprepa vad flera av mina kolleger redan har sagt.
Innan Lissabonfördraget träder i kraft har Europaparlamentet uppmanats att inom ramen för det brådskande förfarandet granska fyra texter om Europol och frågan om sekretess för uppgifter som vidarebefordras av Europol, även till tredjeland. Vi i parlamentet fördömer enhälligt hur man har uppmanat oss att granska dessa texter när de gäller frågor som högst sannolikt kommer att omfattas av medbeslutandeförfarandet efter Lissabonfördragets ikraftträdande.
Många av oss anser att våra medborgare har rätt till säkerhet och att kampen mot terrorismen bör prioriteras. Så mycket som möjligt måste göras för att medborgarna inte konstant ska vara rädda för att falla offer för terroristattacker. Det är därför viktigt att göra allt vi kan för att stärka polissamarbetet, men det får inte ske till vilket pris som helst och särskilt inte på bekostnad av den grundläggande rättigheten till privatliv, fri rörlighet och yttrandefrihet.
Jag vill tillägga att förebyggande av brott inte ska innebära mer - och bara mer - tvingande åtgärder. Det är ett privilegium för våra demokratier att alltid skydda vår frihet och inte underminera den om det inte är absolut nödvändigt. Polissamarbetet bör därför ske inom en särskild rättslig ram som garanterar sekretess för information som lämnas vidare, och en korrekt balans mellan information och de säkerhetsmål som har nämnts.
GUE/NGL-gruppen uppmanar därför tillsammans med övriga grupper rådet och kommissionen att dra tillbaka dessa förslag. Dessutom beklagar även jag att rådet inte är här i dag.
Gerard Batten
för EFD-gruppen. (EN) - Herr talman! I dessa betänkanden fastställs reglerna för hur Europol ska samla in och utbyta den mest personliga information om EU-medborgare mellan våra medlemsstater, och faktiskt tredjeländer.
Betecknande nog talas det om att otillåten spridning av denna information inte får missgynna, skada eller inverka menligt på Europols grundläggande intressen. Det står ingenting om att skydda olyckliga, oskyldiga medborgares intressen om de fastnar i mardrömmen med en Europolundersökning.
Den mest personliga information kan samlas in, inbegripet sexuella preferenser och uppgifter om bankkonton. Detta kan till och med spridas till tredjeländer, även länder med sådana påfallande demokratiska meriter som Albanien, Peru och Ryssland.
Europol är fullständigt onödigt ur en objektiv synvinkel, men ur EU:s subjektiva synvinkel är det grundläggande att ha ett annat av en politisk stats attribut: en egen poliskår.
Hur många av EU:s motvilliga medborgare vet att Europols tjänstemän har immunitet och inte kan åtalas för något de gör eller säger i tjänsten? För dem av er som helt nyligen lämnat polisstater kanske det här inte betyder så mycket, men en sådan immunitet för tjänstemän som ska upprätthålla lag och ordning är ett främmande begrepp i engelsk lagstiftning.
Vartefter EU skapar sitt eget rättssystem med instrument som den europeiska arresteringsordern och utevarodomar, och nu sin egen polisstyrka, ser vi i Storbritannien hur våra mest grundläggande och omhuldade friheter som tidigare skyddade oss nu förstörs.
Alla föredragande hade åtminstone anständigheten att säga att dessa förslag bör avvisas tills Lissabonfördraget lagligen trätt i kraft. Om EU hade någon anständighet skulle det bli folkomröstning om Lissabonfördraget och inget av det skulle någonsin träda i kraft.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Om Europols verksamhet den senaste tiden ännu en gång har lyckats sätta stopp för människohandelsorganisationer som smugglar olagliga invandrare, då är det lovvärt. I framtiden skulle det vara lika lovvärt om Europol engagerade sig i alla slags allvarliga, internationella brott. Samarbete mellan olika myndigheter i kampen mot brott är naturligtvis i princip bra.
Frågan om skydd av uppgifter har emellertid inte lösts när det gäller planerna på att bevilja alla myndigheter obegränsad tillgång till uppgifter. Vi har avfärdats med löften om en europeisk datatillsynsman, när det inte ens är tydligt vilka befogenheter de faktiskt har. De nationella tjänstemän som arbetar med uppgiftsskydd märker redan hur begränsat deras verksamhetsområde är och de har knappt någon möjlighet att ingripa eller påverka. Det blir sannolikt även samma sak på EU-nivå.
Under det senaste årtiondet har civila privilegier och friheter i allt större utsträckning begränsats i kampen mot terrorismen. Om justitie- och inrikesministrarna snabbt vill få igenom en överenskommelse om finansiella transaktioner, särskilt nu innan Lissabonfördraget ger Europaparlamentet dessa medbeslutanderättigheter, beror det enbart på att de vet att frågor om massivt uppgiftsskydd har samband med detta och att de inte skulle kunna klara sig undan oskadda vid ett Swift-avtal. Med tanke på att inte ens nationella enheter som upprätthåller lag och ordning får denna rätt enligt respektive författning varför skulle Europol, och via EU:s bakdörr inte minst Förenta staterna, beviljas sådana obegränsade rättigheter? Jag anser att vi måste stoppa detta angrepp på uppgiftsskyddet.
Simon Busuttil
(FR) Herr talman! Låt mig först framföra mina gratulationer och mitt tack till kommissionens vice ordförande för allt han har gjort som ansvarig kommissionsledamot på området.
Jag hoppas att de två kommissionsledamöter som efterträder er - inte en utan två - tar intryck av er politiska vision, ert engagemang och ert arbete. Tack, herr vice ordförande.
(MT) Låt mig nu ta upp det ypperliga tillfälle jag nyligen hade att besöka kontoret i mitt land som ansvarar för Europol, förbindelser med Europol och med Schengenområdet. På kontoret finns ett antal polismän som utför ett utmärkt arbete på området, i samarbete med polismän i andra av EU:s medlemsstater. Jag berömmer deras insatser och vill tillägga att besöket gav mig tillfälle att inse hur viktigt Europolkontoret är. Jag hade tillfälle att bedöma det på nära håll. Det är viktigt när man bekämpar brottslighet, särskilt eftersom vi nu lever i ett område med frihet och fri rörlighet inom Europeiska unionen och inom många länder i EU.
Skälet till att vi kommer att rösta mot dessa förslag är inte att vi har något emot Europol utan att vi i Europaparlamentet vill bidra till att stärka kontoret, som från nästa år blir en byrå, så att det verkligen kan fullgöra sin uppgift att bekämpa brottsligheten på ett effektivt sätt.
Rosario Crocetta
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! När det gäller rådets begäran om att vi ska godkänna förslaget om utbyte av information mellan Europol och samarbetspartner, även tredjeländer, kan man se vad det skulle leda till: om förslaget godkänns skulle det skapa en absurd situation som bland annat reglerar utbytet av information mellan Europol och tredjeländer, trots att parlamentet ännu inte har godkänt någon sådan förteckning över länder.
Förslaget tycks i sin skildring av hur personuppgifter ska behandlas bana väg för att inrätta en fullständigt obegränsad databas som till och med kan göras tillgänglig för tredje parter som ännu inte har angetts av parlamentet.
I artikel 15.2 i rådets förslag slås fast att om det är absolut nödvändigt, även när det inte finns någon misstanke om att ett brott har begåtts, kan uppgifter överföras som avslöjar en persons ras, etniska ursprung, politiska ståndpunkt, religiösa och filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening och så vidare, utan att det preciseras vad som menas med ”absolut nödvändigt” och ännu värre genom att godkänna idén att det finns något som rasgrupper.
Det skulle vara intressant att höra rådet klargöra vad en rasgrupp är och vilka rasgrupper som finns. Jag för min del anser att det bara finns en ras - den mänskliga rasen.
Av dessa skäl, men även för att bibehålla parlamentets oberoende och de nödvändiga tidsgränserna, anser jag att rådets förslag måste avvisas i sin nuvarande form före den fastställa tidsfristen den 30 november.
Alexander Alvaro
(DE) Herr talman! Jag vill ansluta mig till Simon Busuttil och tacka kommissionens vice ordförande Jacques Barrot för det arbete som han har utfört. Det var ingen enkel lagstiftningsuppgift som han åtog sig och han har ofta fått kämpa i ur och skur, men tro mig, herr vice ordförande, ni skulle ha fått ett förträffligt paraply i gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa, som ni hade kunnat använda i sådana situationer. Mycket har i alla fall sagts om Europol och jag tror inte att jag behöver upprepa vad andra parlamentsledamöter redan har sagt, nämligen att det är förvånande att vi före den 30 november, alltså innan Lissabonfördraget träder i kraft, måste behandla frågan i parlamentet. Det är därför som parlamentet reagerar som det gör och förkastar förslagen.
Det är även beklagligt att rådet inte är närvarande i dag, så att det också kan lyssna till kommentarerna. Jag är övertygad om att de kommer att beaktas. Jag ville framför allt kommentera Timothy Kirkhopes betänkande om kriminalteknisk laboratorieverksamhet, genom att säga att vi ofta måste fundera över om vi inte borde börja med detaljfrågorna, nämligen vilka uppgifter som överförs och hur, och om uppgifterna verkligen är jämförbara, särskilt när det gäller kriminalteknisk laboratorieverksamhet. Om man tar fram DNA-uppgifter på olika sätt och sedan överför dem och inte får någon träff, är det till mer skada än nytta för den som berörs. Man borde kanske ha dessa funderingar i åtanke.
Ernst Strasser
(DE) Herr talman, herr Barrot! Tack för att ni förstår Europaparlamentets tydliga inställning till förfarandefrågorna. Vi förkastar inte rådets och kommissionens förslag. Vi vill snarare delta i beslutsförfarandet. Det är den avgörande punkten för vår omröstning.
Det står helt klart att Europol är en av Europeiska unionens framgångssagor. Särskilt när det gäller bekämpning av narkotikabrottslighet, människohandel, finansiering av terrorism och penningförfalskning spelar Europol en avgörande roll för informationsutbyte och det utgör ett centrum för befintliga nätverk för polissamarbete. Det är mycket viktigt att Europol fortsätter att utvecklas. Det är därför vi också bör välkomna att organet får en ny grund. Vi behöver informationsutbyte och interna förbindelser inom polisen i Europeiska unionen. Vi behöver det för att framgångsrikt bekämpa terrorism och brottslighet. Men vi behöver även allt det - och det måste också tydligt sägas - för att försvara EU-medborgarnas rättigheter.
Här finns en europeisk inställning och tydliga europeiska värderingar, som också bekräftades här i Europaparlamentet med bred majoritet i samband med beslutet om Swift-koder i mitten av september. Det vi måste begära av rådet och kommissionen är att den grundläggande principen och riktlinjerna nu också genomförs i förhandlingarna med USA. Vi måste göra detta för att trygga EU-medborgarnas säkerhet.
Kinga Göncz
(HU) Jag är också glad över att rådet har åtagit sig att fortsätta utvecklingen och reformerna av det europeiska nätverket för förebyggande av brottslighet (EUCPN). Mot bakgrund av detta är det verkligen synd - som många före mig redan har nämnt - att rådets företrädare inte är närvarande under debatten.
Även jag vill göra skillnad mellan mina kommentarer om förfarandet och om det aktuella innehållet. Beslutet om att det förelåg ett behov av nätverket antogs för tio år sedan. I den aktuella utvärderingen anges att nätverket inte har utnyttjat sina möjligheter fullt ut. Men det anges också tydligt att vi behöver ett sådant nätverk, och vi måste fortsätta att utveckla det, engagera civila och forskare och samarbeta med brottsbekämpande organ. Även jag vill säga att gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet anser att nätverkets arbete och kommande utveckling är viktiga. Att Europaparlamentet nu förkastar initiativet innebär faktiskt att åtgärden kommer att få än större legitimitet enligt Lissabonfördraget och att vi kan engagera oss än mer i den.
Cecilia Wikström
Herr talman! Europas största misslyckande i dag är att vi ännu inte har lyckats stävja den människohandel som pågår mitt framför våra ögon. Kvinnor och barn säljs som varor över disk runt om i våra medlemsstater. Enligt Europol är det lågt räknat en halv miljon kvinnor som köps och säljs i Europa 2009. Det måste vi tala öppet om och hitta strategier för att utrota.
Det finns institutioner i EU som har som mål att bekämpa människohandel och organiserad brottslighet, men i dagsläget finns det många brister. Samarbetet mellan medlemsstaterna, kommissionen, rådet och parlamentet måste förbättras genomgripande för att vi ska ha någon chans att en gång för alla komma till rätta med den grova brottsligheten. Hit hör organiserad brottslighet, hit hör maffiaverksamhet och hit hör också människohandel.
Om bara några dagar träder Lissabonfördraget i full kraft. Jag känner att luften då kommer att bli lite lättare att andas. För då finns det äntligen hopp om ett fördjupat samarbete för medborgarnas trygghets skull runt om i våra medlemsstater. Snart kan vi tillsammans se att Europol stärks och att det finns ett effektivt samarbete mellan Europol och Eurojust, och då kan vi äntligen ta upp kampen mot den organiserade brottsligheten i Europa, dit människohandel och maffialiknande brottssyndikat hör. Låt oss en gång för alla 2009 säga att människohandel är ovärdigt Europa i vår tid.
Birgit Sippel
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi borde inte föra dagens debatt - och särskilt de beslut som den leder till - utifrån ett formellt utan utifrån ett politiskt perspektiv.
Enhetliga standarder för laboratorieverksamhet är naturligtvis också viktiga för ett samarbete mellan polisen och rättsväsendet, som bygger på förtroende. Men frågan har många aspekter, som vi inte har tid att diskutera. Kärnfrågan är emellertid en helt annan, nämligen hur allvarligt de politiska aktörerna tar Lissabonfördraget, parlamentets och medborgarnas rättigheter och ett trovärdigt samarbete mellan rådet och parlamentet.
Jag vill nämna tre exempel: i Lissabonfördraget anges den höga representanten som en stark röst för EU och det är beklagligt att medlemsstaterna tydligt har tillämpat även andra kriterier. Överenskommelsen om Swift-koder, som är kontroversiell på många sätt, skulle än en gång kunna granskas noggrant av Europaparlamentet nästa måndag. I stället ska det snabbt avhandlas några timmar tidigare och undertecknas med USA.
Vi står inför samma situation när det gäller de frågor som vi avhandlar här. Kort innan Lissabonfördraget träder i kraft uppmanas vi att skyndsamt anta beslut som rör bestämmelser om framtiden, som kommer att begränsa våra möjligheter att fatta beslut eller åtminstone kraftigt begränsa dem. Vi frågar oss varför, för till andra frågor var det möjligt att lägga in nya förslag.
Med sin inställning förlorade rådet och kommissionen sin chans att sända ett tydligt budskap till människorna i EU, en signal om att de åtog sig att genomföra fördraget, en signal för ett demokratiskt Europa för medborgarna. Europaparlamentet har bara ett alternativ: vi måste förkasta förslagen eftersom vi vill ha en bred offentlig debatt och vi vill använda våra stärkta rättigheter för att stödja medborgarna nu, och inte i en nära eller mer avlägsen framtid.
Luigi de Magistris
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Kvällens mycket intressanta debatt har hjälpt oss att förstå några mycket viktiga punkter, särskilt när det gäller det europeiska nätverket för förebyggande av brottslighet.
Nu när vi har fått Lissabonfördraget måste för det första parlamentets roll inom ramen för medbeslutandeförfarandet stärkas alltmer och på två sätt. Först, kulturen: organiserad brottslighet och maffiaorganisationer bekämpas främst genom information och kunskap. En ansedd italiensk domare, Giovanni Falcone som mördades av maffian, brukade säga att det senare var ett fenomen som hade en början och ett slut. Slutet måste bestå av en omfattande kulturell mobilisering, och detta måste börja i EU och i parlamentet.
För det andra måste organiserad brottslighet bekämpas mer effektivt, framför allt genom att en europeisk allmän åklagarmyndighet inrättas och även genom att vissa mycket allvarliga brott inkluderas, något som föreskrivs endast i vissa medlemsstater. Jag tänker till exempel på maffiabrott.
Vi måste förstå att maffiakrisen berör hela EU, eftersom maffiaorganisationer också kan tränga direkt in i institutionerna. Det finns ett mycket nära samband mellan maffiaorganisationer och korruption, något som också betonas i färska rapporter, och bedrägerier i Europeiska unionen, enligt uppgifter som vi nyligen fått av Europeiska revisionsrätten.
Debora Serracchiani
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! I egenskap av skuggföredragande för ett av betänkandena om Europol, kan jag bara upprepa vad de ledamöter som har talat före mig redan har sagt.
Genom att Europol samlar in, analyserar och utbyter information underlättas utredningar i medlemsstaterna, och Europol har blivit ett viktigt verktyg i kampen mot brottslighet.
Vi måste tackla brottsligheten mer effektivt, men vi måste samtidigt kraftfullt framhålla Europaparlamentets auktoritet.
Rådet beslutade att det under alla förhållanden kommer att anta texterna i Europolpaketet den 30 november, utan att vänta tills parlamentet får medbeslutanderätt i frågan när Lissabonfördraget träder i kraft den 1 december.
Syftet med att förkasta förslagen är inte att blockera vägen för Europol i dess nya roll som EU-organ, utan att utöka parlamentets - Europaparlamentets - befogenheter, särskilt i viktiga frågor som rör frihet, säkerhet och rättvisa.
Slutligen anser jag att det är riktigt att utöka parlamentets befogenheter till granskning av Europols verksamhet för att kunna se till att hanteringen av de uppgifter som Europol behandlar inte undergräver EU-medborgares rättigheter.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Det rättsmedicinska området har intagit en framträdande plats under de senaste åren, framför allt på grund av sin allt viktigare betydelse i kampen mot brottslighet och kriminalitet.
Ländernas omfattande samarbete kan i det här avseendet bidra till att bekämpa brottslighet mer effektivt. I praktiken har det dock tydligt visat sig att ett sådant samarbete inte räcker i sig, och att det är av yttersta vikt att man upprättar en gemensam rättslig ram för att fastställa standarder för kriminaltekniska laboratorier, och att nätverk av högkvalificerade laboratorier upprättas i hela Europeiska unionen.
Det är en allvarlig brist att det inte finns någon överenskommelse som reglerar hur gemensamma ackrediteringsstandarder ska tillämpas för att analysera vetenskapliga bevis, och det är något som måste rättas till. Av den anledningen hoppas jag att rådet så snart som möjligt tar initiativ och arbetar fram ett nytt dokument, som Europaparlamentet också i hög grad medverkar till.
Trots att jag har mer att säga om kriminalteknisk laboratorieverksamhet, skulle jag vilja avsluta med att säga att det definitivt inte är min ambition att blåsa upp Europaparlamentets betydelse, men jag anser att det är helt utan motstycke att ingen företrädare för rådet kunde ta sig tid för att komma hit och lyssna på våra åsikter.
Artur Zasada
(PL) Herr talman! I egenskap av jurist och tidigare polis vill jag framhålla vikten av rådets rambeslut, vars syfte är att tvinga alla kriminaltekniska laboratorier som tillhandahåller resultat av genetiska tester och tester av fingeravtryck att följa den internationella standarden ISO 17025. Syftet med detta mycket viktiga beslut är att stärka bevisförfarandets trovärdighet och pålitlighet, och på så vis öka samhällets förtroende för brottsbekämpande organ och rättsväsende.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Herr talman! Vi återkommer troligen till den här frågan om sex månader, när vi själva står inför samma problem. Å ena sidan kommer det att vara viktigt för oss att polisen och Europol arbetar så effektivt som möjligt. Å andra sidan måste vi alltid komma ihåg att vi samtidigt behandlar frågor om mänskliga rättigheter och väldigt ofta frågor som rör känsliga uppgifter.
Vi kommer att stå inför samma arbete och med tanke på det vill jag särskilt lyfta fram artikel 15 i rådets beslut om antagande av tillämpningsföreskrifter för Europols förbindelser med partner, inbegripet för utbyte av personuppgifter och sekretessbelagd information. Jag vill nämligen framhålla att vi talar om mycket känsliga uppgifter och vi säger att överföring av sådana uppgifter inte ska vara tillåten utom när det är absolut nödvändigt. Vi måste fundera över vem som ska bestämma vad som är absolut nödvändigt, för det här är en ytterst viktig fråga.
Jacques Barrot
Herr talman! Jag har inte haft någon lätt uppgift med tanke på rådets frånvaro. Men jag vill gärna nämna några skäl till varför utskottet trots allt gick med på att lägga fram texterna.
För det första och när det gäller Europol, så skulle det vara svårt att hindra Europol från att omvandlas till ett organ. Det kommer fler texter om Europol och parlamentet kommer givetvis att bli medlagstiftare då. Det vore väldigt svårt att avbryta Europols arbete. Jag vill också förtydliga att vi nu har en högkvalificerad brittisk person i ledningen av Europol. Det vore beklagligt att på något sätt avbryta Europols arbete.
När det gäller de två andra texterna är det viktigt att förstå att det är rådets och medlemsstaternas initiativ som har lett fram till dem. Men det är ett steg framåt att medlemsstaterna har accepterat idén med ackreditering av laboratorier för att få tillförlitliga uppgifter. Det är ett positivt resultat och ett steg framåt.
När det gäller det förebyggande nätverket - och det är här som parlamentets anmärkningar är mest motiverade - blir det alldeles säkert nödvändigt att i framtiden stärka det och ge det andra uppgifter. Jag förstår er mycket väl och jag tackar Simon Busuttil och Ernst Strasser - och ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor var också här tidigare - för att ni förstod att även jag anser att det behövs ett nära samarbete med parlamentet. Allt jag har gjort under de senaste fem åren har varit med parlamentets stöd. Som ni förstår, så vill jag därför verkligen att parlamentet deltar.
Jag vill dessutom tillägga att kommissionen anser att vi behöver en uttömmande analys fall för fall för att fastställa om vi bör förändra tredje pelarens regelverk. Det är viktigt att inse att vi befinner oss i en övergångsperiod då vi övergår från ett mellanstatligt till ett gemensamt system. Jag är väldigt glad på RIF:s vägnar.
Jag är också medveten om att ni alla verkligen vill medverka till en form av polissamarbete som visar respekt för de mänskliga rättigheterna och Europeiska unionens värderingar. Visst! Jag anser att parlamentets roll kommer att påverka alla framtida texter positivt och att vi därmed kan utveckla polissamarbetet ytterligare, än en gång i enlighet med medborgarnas värderingar och rättigheter.
Men vi befinner oss i en övergångsperiod och jag förstår mycket väl er önskan att redan nu delta i arbetet med texterna. Men jag vill än en gång säga att kommissionen anser att vi bör se över texterna i den tredje pelarens regelverk och noggrant analysera dem fall för fall. Om det skulle visa sig att aktuella instrument är föråldrade eller i behov av tillägg eller uppdateringar, så kan vi lägga fram förslag. Mina efterträdare kommer att lägga fram förslag och parlamentet kommer då att kunna förbättra texterna eftersom det äntligen blir medlagstiftare.
I det här avseendet vill jag än en gång säga att jag i slutet av min mandatperiod kommer att lyssna mycket noga på alla förslag som Europaparlamentet lägger fram till mig. Men jag vill betona att vi är väl medvetna om att ett antal texter, som är nödvändiga för ett polissamarbete och ett rättsligt samarbete, behöver en ny grund och att parlamentet därmed kommer att kunna utöva sin roll som medlagstiftare.
Under tiden hoppas jag att ni förstår varför jag har försökt förklara skälen till att vi vill att Europol omvandlas till ett organ den 1 januari och fortsätter sitt arbete, och att man noterar medlemsstaternas utveckling mot en ackreditering av laboratorier och mot ett nätverk för förebyggande av brottslighet.
Än en gång så förstår jag parlamentets ståndpunkt och ni kan vara säkra på att jag så långt som möjligt under kommande veckor kommer att försvara det viktiga området med frihet och säkerhet, som medlemsstaterna hädanefter kommer att utveckla med parlamentets aktiva stöd.
James Nicholson
Herr talman! Vi har haft en mycket bra debatt i kväll. Jag anser att det är ordförandeskapet som står åtalat i kväll för sin frånvaro.
Jag vill bara ta upp ett par punkter. Jag instämmer helt med Sophia in 't Veld. Vi vill naturligtvis ha ett starkt Europol på lång sikt och även ett Europol som samarbetar bättre där så är nödvändigt. Vi behöver bara titta på alla problem vi har vid våra gränser i dag - narkotika, människohandel, internationell brottslighet och terrorism bara för att nämna några - för att se att behovet finns.
Jag tror att det var PPE:s talesman som tog upp en sak som ligger mig varmt om hjärtat när han talade om offrets rättigheter i förhållande till förövarens. Jag anser att det är något som vi måste titta mycket noggrant på.
Vi ser tyvärr allt för ofta att förövarna av brott får mer förståelse och stöd än offret som drabbades. Det finns många områden där man kan påvisa att så har skett. Det kan vi faktiskt aldrig acceptera. Jag anser att vi måste ge brottsoffren mer stöd och jag anser att vi tydligt bör identifiera vem som är offret. Man får på intet sätt behandla förövaren på samma sätt som offret.
Den som tror att vi i dagens samhälle kan överleva utan att samarbeta, den lever i drömmarnas värld. Det är så jag ser verkligheten. Vi fick ett tydligt exempel där jag bor - i norra Irland - under de senaste veckorna. Samarbetet mellan polisen i Nordirland och Garda Síochána i södra Irland gjorde att man kunde stoppa och ta tillbaka flera miljoner cigaretter och förhindra att de släpptes ut på marknaden. Tror ni verkligen att det hade gått om det inte funnits något samarbete - inte bara dem emellan, utan ett samarbete hela vägen bort till Fjärran Östern?
Ja, mina vänner, vi måste få ett starkt Europol, ja, vi måste arbeta i den riktningen och ja, vi måste samarbeta för vårt eget bästa.
Sophia in 't Veld
Herr talman! Innan jag gör mitt inlägg skulle jag också vilja tacka kommissionsledamot Jacques Barrot. Jag kan bara säga att han har lagt ribban väldigt högt för sin efterträdare.
Jag ska inte gå in på sakfrågan, för jag tror att vi kommer att ha den debatten senare, men jag vill mycket kort återkomma till förfarandet för att klargöra en punkt.
Jag har hört indirekt - så att säga från den tomma stolen där borta - att rådet har en mycket god anledning att skynda på, nämligen att vi inte vill hindra Europols arbete. Det måste bli ett organ senast den 1 januari.
Men om rådet verkligen vore intresserat av Europaparlamentets synpunkter skulle det ha kunnat närvara. Det hade kunnat inleda förfarandet långt före slutet av juli. Det hade också kunnat anta Europaparlamentets erbjudande om att arbeta mycket skyndsamt, för parlamentet axlar alltid sitt ansvar och vi arbetar mycket snabbt när vi måste.
Vi erbjöd rådet det här i form av ett förfarande som åtminstone skulle gå i Lissabonandan. Vi begärde en månads förlängning, men rådet var helt enkelt ovilligt att ge oss den förlängningen. Rådets frånvaro i dag och dess ointresse av att tala med Europaparlamentet visar bara att det helt enkelt inte vill att Europaparlamentet medverkar. Det tyder på att de inte är uppriktiga.
Jag beklagar det, för nu är det sju dagar, tre timmar och fyrtio minuter kvar. Vi måste samarbeta. Jag vill här bara betona att det inte handlar om våra egon, en av våra kolleger uttryckte det mycket väl tidigare. Det handlar inte om att Europaparlamentet är åsidosatt. Det handlar inte heller om att de nationella parlamenten är åsidosatta. Det handlar om ansvar gentemot medborgarna, för det rör sig om mycket viktiga beslut.
Vi talar om överföring av personuppgifter och konfidentiella handlingar till tredje part, om våra medborgares uppgifter och konfidentiella information, det folk som vi representerar. Det är gentemot dem som rådet har ett ansvar, och det är större än gentemot oss.
Slutligen hörde jag vad kommissionsledamoten sade, men jag skulle vilja att Europeiska rådet - med tanke på att de har skyndat genom hela paketet - lovar att dra tillbaka eller se över beslutet så snart som möjligt, inom högst sex månader, att det därefter kopplar in Europaparlamentet i ett medbeslutandeförfarande fullt ut och tar sitt ansvar gentemot medborgarna.
Jan Philipp Albrecht
Herr talman! Jag vill först tacka kommissionen för arbetet som rör Europol och jag vill än en gång säga att det inte handlar om att förhindra processen för att omvandla Europol till ett EU-organ.
Men vilka befogenheter det handlar om när det gäller förhållandet mellan stat och medborgare är naturligtvis både en grundläggande och en känslig fråga, som bör diskuteras här i parlamentet. I ett demokratiskt system är det ett beslut som parlamentet måste anta och det måste diskuteras på djupet för att resultatet ska bli tillräckligt legitimt.
Precis som Sophia in 't Veld redan har sagt, finner jag det ganska oroväckande att rådet inte ens är närvarande för att lyssna på kritiken, något som jag anser är grundläggande i en demokrati. Jag hoppas att den svenska regeringen till slut lyssnar på parlamentets kritik av det arbete som har utförts fram till i dag inom säkerhetspolitiken.
Vi behöver en europeisk parlamentarisk debatt om medborgarnas rättigheter och även en debatt om säkerhetspolitikens effektivitet. Europaparlamentet och de nationella parlamenten måste spela en större roll i bägge.
Jag tackar föredragandena för det budskap som vi gemensamt har framfört här och jag hoppas att det är helt tydligt och att rådet också kommer att besvara det.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
Herr talman! Jag hyser djup respekt för Europeiska polisbyrån som jag stöder på alla sätt. Jag hoppas att den så snart som möjligt får tillgång till de rättsliga, mänskliga och materiella resurser som den behöver för att uppnå sina mål och använda hela sin potential enligt Lissabonfördraget.
För att göra en kort sammanfattning, vad är Europeiska polisbyrån, den nya byrån?
Den har upphört att vara ett mellanstatligt organ och är nu ett gemenskapsorgan med en gemenskapsbudget och den står under Europaparlamentets tillsyn. Men vad är den svagaste länken? Vad är det mest känsliga?
Det mest känsliga i beslutet är Europaparlamentets tillsyn. Vi kan därför inte förstå eller acceptera brådskan som ingen verkligen kan förklara och som på kort sikt begränsar parlamentets tillsynsroll. Det utgör ”A” i vårt ABC. Vi kan heller inte acceptera att rådet tvår sina händer i frågan. I morgon när vi röstar kommer vi att begära ett uttalande av rådet enligt de riktlinjer som redan har nämnts. I uttalandet bör fastställas att rådet åtar sig att lägga fram ett nytt lagstiftningspaket enligt Lissabonfördraget inom sex månader.
Slutligen är det varken rimligt eller acceptabelt att vi bidrar till att främja det vi kritiserar. Till exempel: sex betänkanden om så allvarliga frågor kan inte debatteras under drygt en och en halv timme, under samma eftermiddag. Vi talar först om nätverk för förebyggande av brottslighet, sedan om kriminaltekniska laboratorier och vi talar också om fyra betänkanden om Europol. Det är inte rimligt.
Vi har sett hur viktig debatten är, men vi har inte kunnat gå på djupet för parlamentet självt och dess avdelningar har gjort det omöjligt för oss eftersom vi är ombedda att behandla inte mindre än sex betänkanden samtidigt.
Jag hoppas därför att man i framtiden agerar mer rationellt i viktiga debatter som berör och engagerar oss så mycket. Vi kommer att ställa frågor till rådet i morgon.
Sonia Alfano
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka de ledamöter som har deltagit i debatten. Jag vill också tacka Jacques Barrot alldeles särskilt för att han har tagit till sig vår oro.
Våra förslag till förkastande är inte omotiverade: de ska inte ses som ett enkelt nej till rådet. Vi vill i stället medverka med tanke på att Lissabonfördraget träder i kraft om några dagar och jag anser att parlamentets roll som medlagstiftare är av avgörande betydelse.
Jag hade personligen uppmanat rådet att formellt lägga fram ett mycket mer ambitiöst förslag om det europeiska nätverket för förebyggande av brottslighet omedelbart när Lissabonfördraget träder i kraft. Förslaget lades inte fram. Det var därför verkligen nödvändigt att förkasta förslaget och jag anser att parlamentet har rätt att agera på grundval av fullt medbeslutande, i synnerhet när det gäller så viktiga frågor som den här.
Jag tackar James Nicholson för det han sade om offrens och förövarnas roller, som ofta är omvända. Under de få månader som jag har suttit i parlamentet har jag lagt märke till att parlamentet och EU lägger mycket stor vikt vid kampen mot terrorism, samtidigt som det tyvärr saknas vilja att bekämpa inte bara brottsligheten, utan även den organiserade brottsligheten som utgör roten.
Det är omöjligt att försöka bekämpa eller förebygga brottslighet utan att överväga möjligheten till en mer omfattande operation för att kväva och förebygga den organiserade brottsligheten och maffian - som Luigi de Magistris sade när han citerade de beaktansvärda orden från domare Giovanni Falcone, som mördades av maffian.
Men jag skulle vilja avvika något från huvudtemat eftersom jag tyvärr har direkt erfarenhet av de här frågorna. Allt för ofta blandar man ihop inte bara offer och förövare, utan det finns även regeringar - och tyvärr har den italienska regeringen inte ägnat tillräcklig uppmärksamhet åt den här frågan - som inte jämställer offren för samma typ av brott. Terrorismens offer behandlas på ett sätt och maffians offer på ett annat.
Enligt min åsikt får dessa skillnader och typer av diskriminering inte fortgå, för sådana skillnader har absolut ingen plats i ett Europa som strävar efter en politik som grundas på innovation.
Talmannen
Jag skulle vilja ansluta mig till dem som har gratulerat Jacques Barrot för ett ansvarsfullt och utmärkt arbete. Jag vill tacka föredragandena för deras arbete.
Debatten är härmed avslutad. Omröstningen kommer att äga rum tisdagen den 24 november 2009.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Raffaele Baldassarre  
Den institutionella balansen, som ursprungligen fastställdes i Maastrichtfördraget, förändras avsevärt i och med Lissabonfördraget när det gäller polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom brottsärenden, genom att det ordinarie lagstiftningsförfarandet införs för området med frihet, säkerhet och rättvisa, om än med viktiga undantag.
Alla ändringsförslag till åtgärderna för att genomföra beslutet om Europol måste därför antas inom den nya rättsliga ram som fastställs i Lissabonfördraget. Man kan inte stärka Europol om inte parlamentet får yttra sig på lämpligt sätt om förordningar om åtgärder som inte är rent tekniska utan politiska, som exempelvis överföringen av personuppgifter.
Låt mig få tillägga en tanke om EU:s alltmer ökande inriktning utåt och den ökande synergin mellan inre säkerhet och försvar. Även om fördraget inte påverkar utvecklingen av säkerhets- och försvarsmarknaden omedelbart, banar det väg för utvecklingen av en mer integrerad och konsekvent säkerhetsmarknad, som kräver lagstiftningsåtgärder som är samordnade och därför interinstitutionella. Det vore därför desto mer inkonsekvent, om inte rentav skadligt, att anta ”politiska” ändringsförslag till åtgärderna för att genomföra beslutet om Europol, vilka inte följer det lagstiftningsförfarande som fastställs i Lissabonfördraget.
