Barn till migranter (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om en muntlig fråga till kommissionen från Jan Andersson, för utskottet för sysselsättning och sociala frågor, om barn till migranter - B6-0014/2009).
Rovana Plumb
suppleant för frågeställaren. - (RO) Jag vill först och främst tacka alla mina kolleger i utskottet för sysselsättning och sociala frågor, PSE-gruppens sekretariat och kommissionen för att de har stött frågan om barn till migranter. Anledningen till att vi diskuterar den här frågan under dagens plenarsammanträde är att när vi talar om barn, talar vi om vår framtid, om EU:s framtid.
Arbetstagarnas migration fortsätter att öka, inte bara på global nivå, utan även inom EU. Migration ger stora utvecklingsmöjligheter, men medför även allvarliga utmaningar både i EU:s utvecklade och minst utvecklade medlemsstater. Vi kan tala om den positiva effekten av migrationen på ekonomin i de migrerande arbetstagarnas ursprungsländer, eftersom migration kan bidra till att minska fattigdomen och öka investeringarna i mänskliga resurser. Situationen för migranternas barn som lämnas kvar att klara sig själva i ursprungslandet när föräldrarna migrerar för att söka arbete i ett annat land är dock en fråga som har gett upphov till oro i några av medlemsstaterna under de senaste två åren.
Omfattande politiska åtgärder vidtas för att förbättra levnadsvillkoren och utbildningen för de barn som har flyttat med föräldrarna utomlands, men de barn som lämnas kvar i hemlandet har ägnats mindre uppmärksamhet. Att föräldrar migrerar utomlands för att arbeta är ett socialt fenomen med en komplex inverkan på familjens dynamik och funktion och på hela samhället. Barn vars föräldrar har migrerat till ett annat land för att arbeta utgör en sårbar grupp som befinner sig i farozonen.
Denna komplexa fråga, dess orsaker och konsekvenser, dynamiken, hur de rättsliga bestämmelserna ska kunna genomföras på detta område samt komplexiteten när det gäller de yrkesverksamma på området medför utmaningar, inte bara för myndigheterna, utan även för det civila samhället. När det gäller detta har civilsamhället och massmedier i Rumänien tagit fram undersökningar som visar att det i Rumänien finns över 350 000 barn vars föräldrar arbetar utomlands, inklusive 126 000 där båda föräldrarna har migrerat.
Barnen känner främst av de skadliga konsekvenserna av att föräldrarna har migrerat på psykologisk nivå. En känsla av depression och bristande intresse för skolan och fritidsaktiviteter kan vara en direkt följd av att föräldrarna är borta. En annan direkt konsekvens av att föräldrarna migrerar är att barnen berövas sina föräldrars kärlek och även den nödvändiga övervakningen av barnets normala utveckling.
I fall där båda föräldrarna har emigrerat och barnen har stannat kvar hemma i vård hos personer som inte kan ge dem det känslo- och utbildningsmässiga stöd de behöver kan detta även inverka skadligt på barnets hälsa och psykologiska utveckling, och kan även få dem att utveckla ett beteende som inte är normalt eller är olämpligt för barnets ålder, vilket i sin tur innebär att de kan utsättas för andra typer av utnyttjande och övergrepp.
Som mor och europeisk socialdemokrat kräver jag respekt för alla barns rättigheter, för deras rätt till lika möjligheter. Jag begär att staten tar sitt ansvar i det här avseendet och att man gör de investeringar som krävs för att forma våra framtida generationer. Att identifiera de mest sårbara, socialt utestängda eller marginaliserade barnen måste vara den centrala inriktningen i alla forskningsinsatser så att vi kan se till att det finns tillräckliga resurser för att stödja myndigheternas arbete för att skydda alla barns rättigheter.
Kommissionsledamot Špidla! Jag vill uppriktigt tacka er för ert bidrag när ni sände ett videobudskap som en del i den europeiska konferens som jag anordnade i Bukarest i november förra året om barn som lämnas ensamma i hemlandet.
Med tanke på hur komplex den här frågan är, särskilt under den rådande ekonomiska och sociala krisen som främst påverkar sårbara grupper, dit även barnen hör, vill jag för utskottet för sysselsättning och sociala frågor fråga er om kommissionen är villig att undersöka omfattningen av denna situation och om kommissionen instämmer i att situationen för barn till migrerande arbetstagare inte enbart är en fråga för regeringen i migranternas hemländer utan även för regeringarna i de länder som drar fördel av att de migrerande arbetstagarna finns på deras arbetsmarknad?
Vladimír Špidla
Fru talman, mina damer och herrar! Det finns oroande tecken på att relativt nya tendenser uppkommer i ett antal medlemsstater. Föräldrar lämnar hemlandet för att arbeta i en annan medlemsstat - så kallade rörliga arbetstagare - och lämnar sina barn hemma i släktingars vård. Det är meningen att dessa arrangemang ska vara tillfälliga, men de verkar ofta bli mer långvariga. Frågan om arrangemangen för de barn som lämnas kvar hemma fungerar på en formell eller informell basis beror på den tid som föräldrarna tänker arbeta utomlands. Efter en tid slutar dessa barn emellertid i institutionell vård eftersom släktingarna inte längre klarar av situationen på grund av finansiella, personliga eller andra praktiska skäl.
I medlemsstater med hög migration är detta fenomen inte alls ovanligt. Det börjar dokumenteras och har även tilldragit sig mediernas intresse. Kommissionen har genomfört ett antal undersökningar som kommer att bidra till att samla ihop uppgifter och finna lösningar, även om lösningarna enbart kan genomföras på nationell nivå. För närvarande finns det inte tillräckligt med tillförlitliga uppgifter för att vi ska förstå karaktären, strukturen och de huvudsakliga formerna av fenomenet, även om de belägg som redan finns som sagt är tillräckligt oroande. Kampen mot fattigdom och socialt utanförskap är en prioritering inom ramen för den öppna samordningsmetoden på det sociala området. Medlemsstaterna måste förstärka sina förebyggande åtgärder och inrikta sig på de mest sårbara familjerna. I konkreta termer innebär detta att stödja hjälpprojekt för familjer och hjälpa föräldrar i familjer som befinner sig i svåra omständigheter för att motverka risken för att barnen ska skiljas från sina föräldrar redan i tidig ålder.
En ytterligare aspekt som man måste ta itu med i detta sammanhang är att detta fenomen ofta betraktas som en negativ konsekvens av arbetstagarnas rörlighet. I samarbete med Eures-nätverket inriktar sig kommissionen på hur vi bäst ska kunna hjälpa dem som berörs av problemet med barn som lämnas hemma av föräldrar som är rörliga arbetstagare och förse de arbetssökande och deras familjer med information om levnads- och sysselsättningsvillor i EU-länderna. En sådan strategi kan bidra till att mildra de negativa följderna av detta problem, som vi gör rätt i att diskutera i dag.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
Fru talman! Min politiska grupp deltog aktivt i att utarbeta denna muntliga fråga och till att förbättra texten så att man inte längre döljer det hyckleri som finns när det gäller utnyttjande av arbetstagare från tredjeländer.
Vi vet att föräldrar som arbetar i en annan medlemsstat får barnbidrag för sina barn. Vi vet att länder med bilaterala förbindelser kan utnyttja möjligheten till familjeanknytning. Så varför uppstår det här fenomenet, som enligt kommissionen inte går att mäta? Vi har filmer, vi har dokumentärer som har visats på tv i hela världen, bland annat från Rumänien och Ukraina och andra länder. En sådan film visades här i parlamentet, och vi såg hur situationen är.
Det är därför hyckleri att påstå att vi inte har några belägg. Det är skenheligt av oss att säga att familjerna inte kan ta hand om sina barn och att barnen därför överges. Familjerna skulle kunna ta hand om sina barn, men det finns inga förbindelser och överenskommelser på lämplig nivå för att hjälpa dem så att de inte överger sina barn, och EU hjälper inte heller dessa länder för att skapa den infrastruktur som krävs för att garantera att barn som befinner sig i denna situation får hjälp med att läka sina sår, så att de inte behöver bära med sig detta trauma hela livet.
Jag anser att det även är vår uppgift att öka medvetandet bland de föräldrar som kommer till våra länder för att arbeta. Om man har ont i en del av kroppen värker det överallt. Om några av våra medmänniskor, särskilt barn, lider i våra grannländer kommer de hit senare med andra, mer hotande metoder, och vi kommer att låsa in dem i våra fängelser.
Inger Segelström
för PSE-gruppen. - Fru talman, kommissionär Špidla! Jag vill börja med att tacka kommissionären för svaret och utskottet för initiativet. Det är på tiden att denna fråga diskuteras i parlamentet. Med Lissabonfördraget blir ju barnfrågor ett mål i EU och får en legal grund. Parlamentet antog också i avvaktan på fördraget en barnstrategi för ett år sedan.
Det är en skandal att barn överhuvudtaget lämnas att leva själva. Självklart kan en mamma och pappa vara tvungna att flytta till ett arbete eller fly, men det är vi som EU-parlamentariker som måste ta ansvar för när vi t.ex. antar regler som säger att asyl får bara den sökande, och inte hans familj, för det är oftast män som flyr och kvinnor och barn som lämnas hemma. Eller när arbetsgivare importerar arbetskraft och inte låtsas, frågar eller bryr sig om att det finns barn hemma. Därför ställer jag mig helt och fullt bakom de krav som socialistgruppen har ställt i sin fråga. Det är bråttom och det är nödvändigt med en konsekvensanalys. Kommissionen måste utifrån den beställda studien som just kommissionären har beställt agera, och det är bråttom.
Det måste tas fram bättre information om barns rättigheter och skolgång. Vi måste också informera och se till att nuvarande barn som finns i denna situation får hjälp. Vi måste inkludera parterna och NGO:er och vi måste komma med förslag. Jag anser också att en relativt ny grupp, dvs. ensamma flyktingbarn, också skulle kunna tas med i sådant här arbete som kommissionären beskriver. Barn bör växa upp med värme och omsorg och är inte någonting som marknaden ska styra. Vi politiker har en skyldighet och vi måste anta den, så ge oss barn-mainstreaming och ge oss barnkonsekvensanalyser av detta enorma problem. Annars får vi skämmas inför nästa generation.
Jean Lambert
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten för att han är beredd att sätta igång studier och utöka informationen om nätverket Eures för att ge människor mer information om familjerättigheter och rätten till familjeåterförening. Några kolleger har uppmärksammat frågan varför människor känner ett behov av att flytta för att hitta arbete. Behovet av fler framsteg i bekämpningen av fattigdomen i EU är en enormt viktig fråga. Vi ser fram emot en snabb utveckling av den och även av frågan om minimiinkomst, så att människor kan få ett värdigt liv.
Men vi bör också vara medvetna om att många av de föräldrar som flyttar gör så för att de tror att det är det bästa för deras barn, att barnen ska få större möjligheter. De uppoffrar faktiskt ofta sina egna karriärer, den väg de valt i livet så att säga, för att göra det här. Samtidigt som vi försöker lösa barnens problem måste vi akta oss för att betrakta föräldrar som flyttar som onda.
Alessandro Battilocchio
(EN) Fru talman! Europeiska kommissionen bör fokusera på den här frågan. Liksom Unicef och andra organisationer har betonat upprepade gånger påverkar den ett mycket stort antal barn i världen och i Europa.
En situation där sociala och ekonomiska risker förvärras av frånvaron av föräldrar som inte kan tillfredsställa sina barns behov av omsorg, skydd och utbildning kan leda till att barnen blir mer utsatta. Huvudansvaret för barnets utveckling ligger hos föräldrarna, och föräldrar som uppfyller sitt ansvar har rätt att få det stöd de behöver från samhället och de lokala myndigheterna. Men tyvärr misslyckas ofta samhället och myndigheterna med att infria sina skyldigheter. Så vi förväntar oss konkret handling från kommissionen på ett sådant viktigt område.
Flaviu Călin Rus
(RO) Enligt en undersökning som har genomförts av Unicef och föreningen ”Sociala alternativ” finns det omkring 350 000 barn i Rumänien som har en förälder som arbetar utomlands, och 126 000 har båda föräldrarna utomlands. Dessa resultat är oroande. Jag anser att situationen kan förbättras genom följande åtgärder:
1. De nationella regeringarna i migranternas ursprungsländer och regeringarna i de länder som absorberar denna arbetskraft bör i samarbete med kommissionen inrätta ett gemensamt program för att ge migrerande arbetstagare möjlighet att få tillgång till särskilda barnomsorgstjänster, skol- och utbildningssystem samt språkkurser. Dessa tjänster bör vara tillgängliga för alla typer av migrerande arbetstagare.
2. Kommissionen bör tillsammans med regeringarna i de stater där migranterna arbetar utforma en strategi för att erbjuda vissa hjälpmedel till arbetstagarorganisationerna så att de även kan erbjuda de anställda ett paket med särskilda tjänster som ger migrerande arbetstagare möjlighet att ta med sig barnen till de länder där de arbetar.
Jag anser att dessa åtgärder skulle bidra till en harmonisk utveckling och uppväxt för dessa barn, eftersom även de representerar Europas framtid.
Gabriela Creţu
(RO) Jag vill betona en sak. Det arbetskraftsflöde som vi talar om kommer från de mindre utvecklade länderna till de mer utvecklade länderna i EU.
Möjligheten att ta sig in på arbetsmarknaden i de mer utvecklade EU-länderna betraktas vanligen som en avsevärd fördel, och de stora belopp som går tillbaka till ursprungsländerna nämns alltid som ett argument för detta i diskussionerna. De uppgifter som presenteras här visar emellertid på en annan aspekt: förutom de fördelar som de utvecklade länderna vinner externaliserar de även en del av de kostnader som är förbundna med detta. Dessa kostnader är betydande, och det blir de samhällen och stater som arbetstagarna kommer ifrån som får betala dem.
I detta avseende får inte sammanhållnings- och solidaritetspolitiken mellan medlemsstaterna ses som någon slags osjälvisk handling av de rika till fördel för de fattiga. Denna politik är ett absolut måste eftersom den bidrar till att skapa rättvisa och se till att EU konsekvent håller sig till sina värderingar och upprätthåller medborgarnas känsla för dessa värderingar.
Nicodim Bulzesc
(EN) Fru talman! Inom ramen för den här debatten skulle jag vilja ta tillfället i akt att framhålla en annan aspekt som har ett samband med de frågor som redan har tagits upp. Nyligen var jag skuggföredragande för PPE-DE-gruppen angående betänkandet om utbildning för barn till migranter. Betänkandet grundades på kommissionens grönbok ”Migration och rörlighet: utmaningar och möjligheter för EU:s utbildningssystem”.
Dokumentet var mycket välstrukturerat och sammanfattade väl de problem som finns i samband med migration och utbildning. En aspekt togs emellertid inte med: Situationen för tusentals europeiska barn som lämnas kvar i hemlandet av föräldrar som åker till ett annat europeiskt land för att arbeta. Dessa barn kallas i allmänhet för ”migrationsföräldralösa”, och i mitt land finns det nästan 350 000 stycken.
Jag har redan lagt fram en skriftlig fråga till kommissionen i detta ämne men vill ta tillfället i akt att ställa frågan igen. Så, herr kommissionsledamot, kan ni vara vänlig och berätta för oss huruvida kommissionen tycker att det här är en fråga endast för de nationella regeringarna, eller om vi behöver se ett europeisk ingripande på området? Om vi behöver det, vilka åtgärder har, eller kommer, kommissionen att vidta för att hjälpa dessa barn medan de går i skolan?
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) I Rumänien säger vi att en väluppfostrad person har fått tillbringa sina ”första sju år hemma”. Unga barn måste få vara tillsammans med sina familjer under sina föräldrars direkta överinseende och vård. Föräldrar som bestämmer sig för att tillfälligt arbeta utomlands måste få stöd i sina ansträngningar för att återförena familjen så snabbt som möjligt.
I många medlemsstater erbjuder skolorna undervisning i bosättningslandets språk. I en del medlemsstater har familjer som har vistats där olagligt fått möjlighet att reglera sin situation om de har haft barn som varit inskrivna i skolan och har till och med tilldelats statligt subventionerat boende.
Barn är samhällets mest värdefulla tillgång, och det är vår skyldighet att skapa förhållanden för att de ska kunna utvecklas på ett harmoniskt sätt. Formell utbildning, omvårdnad och barnens integration i samhället är grundläggande villkor för att det sociala EU ska kunna erbjuda lika möjligheter för alla medborgare.
Jag gratulerar Rovana Plumb till detta initiativ. Det är en aktuell fråga som är ytterst viktig inför framtiden. Jag gratulerar.
Anna Záborská
(SK) När arbetstagare emigrerar är det ofta barnen som blir offren för familjens förbättrade ekonomiska situation. Det tidigare Tjeckoslovakien upplevde en stor våg av emigration under mellankrigstiden, främst till Förenta staterna. Dessa migranter levde dock i extremt fattiga förhållanden i hemlandet. Och även om barnen tillfälligt vårdades av en av föräldrarna var det vanligen bara för en begränsad tidsperiod.
I dagens konsumtionssamhälle och när familjerelationerna hotas ökar antalet tragiska fall avsevärt. Det är ofta inte extrem fattigdom som motiverar föräldrarna att arbeta utomlands. Det blir ofta så att en eller båda föräldrarna inte återvänder, och de kan vara likgiltiga inför sina barns öde, vars bästa hopp är att någon släkting tar hand om dem.
Vi måste ha denna aspekt i tankarna när det gäller den regionala utvecklingspolitiken, och vi bör sträva efter att undanröja de regionala skillnaderna, särskilt i de nya medlemsstaterna.
Vladimír Špidla
Mina damer och herrar! Jag anser att debatten tydligt har visat att det här är en viktig fråga som vi måste arbeta med, oavsett om det vid ett visst tillfälle inte finns tillräckligt detaljerad information för att vi ska kunna skapa oss en slutlig åsikt. Alla kända fakta utgör trots allt tillräckligt tvingande skäl för att ta itu med frågan och inta ett aktivt synsätt. Jag har förklarat att kommissionen redan har utarbetat några undersökningar, varav en kommer att slutföras till årsslutet. Jag anser även att det står klart att svaret och reaktionen till största delen måste komma från medlemsstaterna, eftersom familjepolitik generellt sett är en fråga för medlemstaterna. Det finns självklart även möjligheter för EU att agera eftersom frågor som rör migrerande arbetstagare även berör deras sociala trygghet, överförbarhet för sociala förmåner och en rad andra frågor. Så mitt svar på er fråga är att detta framför allt är medlemsstaternas ansvar, men att även EU kan spela en betydande roll i det här sammanhanget.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 108.5 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 12 mars 2009.
