Återupptagande av sessionen
Talmannen.
 Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 10 april 2003.

Talmannen.
 Kolleger! Jag kände stor sorg när jag fick veta att dr Pierre Pradier hade dött i sitt hem i Biarritz på fredagen den 29 april. Han blev 69 år gammal.
Dr Pradier var ledamot av detta parlament mellan 1994 och 1998, i Gruppen Europeiska radikala alliansen. Som en av grundarna av och hedersordförande för Médecins du Monde, kämpade alltid denne exceptionelle läkare för att bevara och representera de humanistiska värdena.
Jag ber er att resa er och hålla en tyst minut till minne av vår bortgångne kollega.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill härmed meddela att en minnesstund kommer att äga rum i De grönas sal kl. 15.00 i morgon för att hedra Pierre Pradier.

Talmannen.
 De behöriga myndigheterna i anslutningsstaterna har meddelat namnen på 159 observatörer som kommer att vara närvarande i Europaparlamentet. Den fullständiga förteckningen kommer att offentliggöras i protokollet till dagens sammanträde.
Jag vill, på parlamentets vägnar, varmt välkomna alla våra observatörer.
(Applåder)
Vad oss anbelangar är det politiska beslutet att inleda våra åtaganden efter undertecknandet av anslutningsfördragen i Aten en politisk förintegrationshandling. Jag önskar er lycka till under er tid här i parlamentet. Jag tror att det - både för er och för denna kammare - ger ett mycket bra tillfälle att ?genom praktik? få förståelse för våra respektive tänkesätt och politiska intressen.
I kammaren i dag finns observatörer från Cypern, Tjeckien, Estland, Ungern, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovakien och Slovenien.
Detta är ett ögonblick som vi i parlamentet länge har sett fram emot och arbetat för. Jag vill uttrycka min tacksamhet för det aktiva stödet från ledarna för alla politiska grupper och från parlamentets vice talmän genom deras arbete i presidiet, som gjort att vi befinner oss här i dag.
Jag vill också denna eftermiddag uttrycka vår glädje i Europaparlamentet över resultatet i den senaste folkomröstningen, dvs. i Litauen, där deltagandet var mycket högt och de positiva rösterna var klart övervägande. Detta är ytterligare en kraftfull påminnelse - när vi nu arbetar oss igenom folkomröstningarna i varje stat - om hur stort engagemanget och lusten är när det gäller att tillsammans skapa ett enda Europa.
Jag vill säga till observatörerna, att genom ert arbete här - i synnerhet genom de politiska grupperna och i utskotten - kommer ni nu att få möjlighet att delta i aktiva diskussioner om resultaten av det europeiska konventet; i diskussionen om den framväxande gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, däribland framväxten av försvarspolitiken; i diskussionen om den framtida regional- och sammanhållningspolitiken, och i diskussionen om jordbrukspolitiken. Det är ett viktigt tillfälle och ett samtal som vi alla kan dra nytta av. Vi ser fram emot att få samarbeta med observatörerna och vi hoppas att ni alla får nytta av er tid här tillsammans med oss.

Talmannen.
 Det slutliga förslaget till föredragningslista som utarbetats i enlighet med artiklarna 110 och 110a i arbetsordningen av talmanskonferensen vid sitt sammanträde torsdagen den 8 maj 2003 har delats ut. Följande ändringar har föreslagits: 
Tisdag:
Bébéar (PPE-DE).
Herr talman! Vad gäller tisdagens föredragningslista hade jag velat komma med en förfrågan för de många ledamöter som är närvarande här men också för Aquitaine, Bretagne och de spanska kusterna, om den attityd som Fipol intar, och det rent ut sagt löjligt låga skadestånd som vi har erbjudits för olyckan med tankfartyget Prestige.
Vore det möjligt att be om ett yttrande och om kommissionens ställningstagande i anslutning till diskussionen om Manders betänkande, som kommer att äga rum på tisdag förmiddag kl. 10.00?

Talmannen.
 Som svar på er fråga om det är möjligt att uppmana kommissionen, så är svaret ja. Låt oss begära detta av kommissionen för att se om den, jämte diskussionen om Manders betänkande, kan svara på er fråga genom ett uttalande.

De Palacio
Herr talman! Jag vill betona att jag instämmer i den indignation som den ärade parlamentsledamoten har gett uttryck för och att Fipol-beloppen helt klart är otillräckliga - vilket har visat sig i det här fallet. Det är min kollega Wallström som har ansvaret för den här frågan, och hon kommer att svara ledamoten i morgon.
Jag vill emellertid upplysa ledamoten om att vi inom Internationella sjöfartsorganisationen arbetar för att höja detta belopp, som för närvarande är fullständigt löjligt lågt, till en miljard euro. Ni kommer som sagt att få mer detaljerade upplysningar från min kollega Wallström i morgon.

Schulz (PSE).
Herr talman! Ni har ju redan meddelat att talmanskonferensen inte har tagit fasta på vårt förslag till dem. Jag vill ta tillfället i akt att här i kammaren än en gång helt kort motivera varför vi anser att vi inte bör debattera utan att samtidigt ge uttryck för parlamentets åsikt. Situationen i Irak är klar, krigshandlingarna är slut, och det härskar en situation i landet som möjliggör inte bara en debatt här i parlamentet, utan också en resolution om vilka ståndpunkter Europaparlamentet intar i ljuset av den faktiska utvecklingen i Irak.
Vid talmanskonferensen fick jag ett intryck av att man var lite rädd, särskilt kollegerna i PPE, för att parlamentet skulle kunna hamna i samma situation som förra gången, nämligen så att man inte utfärdar någon resolution. Nu vill jag här inte utbreda mig om orsakerna till detta, eftersom jag annars måste vända mig till någon till höger om mig, men kanske har vi med lite god vilja i alla deltagande grupper möjlighet att den här gången få en resolution till stånd, som faktiskt inte bara uttrycker det man är överens om här i parlamentet, utan också skulle kunna definiera Europeiska unionens hållning, eller parlamentets krav på hållning från Europeiska unionens sida, inom ramen för en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, som ändå återigen är möjlig och nödvändig. Därför begär vår grupp att debatten skall åtföljas av en resolutionstext.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Vid talmanskonferensen beslutades det genom omröstning att denna debatt inte skall följas av en resolution. Skälen till detta är mycket klara: efter den sorgliga roll som Europeiska unionen spelade i Irakkrisen anser vi att det inte är rätta tillfället att fördjupa splittringen och det är inte heller rätt tillfälle att beskylla någon eller några för att vara skyldiga, utan nu är det dags att ena viljor och smida samförstånd, för att se till att projektet Europeiska unionen går framåt efter det beklagansvärda skådespel som parlamentet stod för vid det senaste plenarsammanträdet, när vi inte var förmögna att enas om en resolution. Herr talman! Här i parlamentet är vi mycket villiga att kasta oss in i arbetet med att ordna upp saker och ting i världen och vi begär att ministerrådet skall ha kraft att tala med en enad röst på den internationella arenan, men själva kan vi inte enas om en resolution.
Herr talman! Min grupp anser därför att vi kan hålla en debatt, rådet kan göra ett uttalande, kommissionen också, men vi säger nej till en resolution, åtminstone till dess att parlamentet är förmöget att enas om en sådan.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Det gäller onsdagen! Jag saknar en omröstning om sammanträdeskalendern under onsdagen. Under den senaste sammanträdesveckan genomförde vi en omröstning om en rättsstridig sammanträdeskalender, och jag vill fråga er varför denna omröstning inte görs om. En rad kolleger överväger ju att klaga mot detta beslut. Vi måste skydda tidsfristen och därför vill jag fråga när det kommer att ske någon korrekt omröstning om vår sammanträdeskalender.

Talmannen.
 Herr Posselt! Vi har haft en omfattande och grundlig diskussion med de olika politiska grupperna för att se vilka formuleringar vi kan lägga fram, och dessa diskussioner mellan grupperna fortsätter. Mina preferenser och min beslutsamhet är att så snart som möjligt kunna lägga fram ett förslag som kammaren kan godta. Denna strävan har ännu inte övertygat en majoritet, så samrådet mellan grupperna fortsätter.
Jag kan lova er att jag är fast besluten att handla snabbt i frågan. Jag anmodar offentligt här i dag det som jag anmodade i ett slutet sällskap förra veckan vid talmanskonferensen, dvs. att grupperna snabbt försöker få till stånd ett tillfredsställande resultat. Även om kollegerna har skiftande preferenser rörande parlamentet och sätena, skall en kalender ändå följa rättstatsprincipen: någonting som är ofrånkomligt och nödvändigt för ett parlament.
Torsdag
Hatzidakis (PPE-DE).
Herr talman! Beträffande den fråga om posttjänster som framställts skulle jag som företrädare för Europeiska folkpartiets grupp vilja säga, att vi motsätter oss att denna fråga tas upp på dagordningen av följande skäl: den reglering som kommissionen har åtagit sig att genomföra, dvs. en åtskillnad mellan reserve och non-reserve verksamheter inom samma rättsliga område gäller i själva verket en medlemsstat, och för detta finns ett bemyndigande i de båda befintliga direktiven om posttjänster. 
Det behövs alltså inte något lagstiftningsförfarande. Det är fråga om att endast en medlemsstat uppfyller de befintliga bestämmelserna för postväsendet. Förfarandet 86.3, som kollegerna kritiserar, är enligt vår uppfattning i alla avseenden lagenligt. Enligt vår uppfattning är frågan således överflödig.

Wurtz (GUE/NGL).
Herr talman! Under detta plenarsammanträde vill jag påminna om att talmanskonferensen enhälligt har beslutat att ta upp Herman Schmids betänkande om riktlinjerna för sysselsättningen på föredragningslistan för torsdag förmiddag, naturligtvis under förutsättning att det antas av det berörda utskottet i kväll.

Talmannen.
 Låt mig bekräfta detta, i avvaktan på att den antas av utskottet.

Gollnisch (NI).
Herr talman! Tack för att jag får yttra mig helt kort om ert tillkännagivande vad gäller mandatet för Jean-Marie Le Pen som har varit ledamot i denna kammare i nästan tjugo år.
Herr talman! Jag måste säga att jag av flera anledningar beklagar det beslut som ni har fattat. Först och främst därför att det beslut ni åberopar inte är slutgiltigt - vilket ni för övrigt har påpekat - det riskerar att överklagas och överklagades faktiskt i fredags. Därför anser jag att parlamentet kanske omedelbart skulle ha kunnat bortse från ett beslut av EG-domstolens första instans som inte är slutgiltigt.
För det andra framgår det av de ord som ni, herr talman, använde att Jean-Marie Le Pen, vilket ingen bestrider, i kraft av ett beslut av EG-domstolens första instans var ledamot av parlamentet fram till den 10 april förra året. För att han skall upphöra att vara det måste ett beslut om förverkande som har uttalats av den franska verkställande makten återupplivas, ett förverkande som grundas på ett beslut att betrakta honom som icke valbar, vilket upphörde att gälla för två och ett halvt år sedan. Sedan den 24 november 2000 har le Pen återfått alla sina medborgerliga rättigheter. Det bevisades för övrigt när han ställde upp i det franska presidentvalet, vilket inte väckte några invändningar.
Jag anser därför att parlamentet i detta rättsfall inte borde ha motsatt sig Jean-Marie Le Pen, utan att det borde ha ställt sig på Jean-Marie Le Pens sida, vad man än för övrigt må anse om hans politiska ställningstaganden, för i framtiden kan vilken ledamot som helst bli föremål för förföljelse från den verkställande makten och skulle kunna tvingas lämna sitt mandat genom ett enkelt regeringsbeslut. Det är förvånande att dessa beslut inte kan bli föremål för den allra minsta kritik från vårt parlament.
Herr talman! Av dessa skäl och av andra som har att göra med kränkningen av inre franska rättsregler, framför allt av den franska strafflagen, med tillämpning av äldre texter, framför allt lagen från år 1977, som enligt min åsikt är helt omöjlig att tillämpa på detta speciella fall, eftersom det hänförde sig till en tid då ledamöterna i Europaparlamentet inte utsågs genom direkta allmänna val utan var ombud för medlemsstaternas parlament, anser jag att denna komplicerade fråga borde ha underställts och fortfarande bör underställas utskottet för rättsliga frågor, som i dag ensamt är behörigt att kontrollera befogenheterna i kraft av artikel 7 i vår arbetsordning.

Talmannen.
 Herr Gollnisch! Det var viktigt att låta er uttrycka er åsikt, som jag förvisso känner till mot bakgrund av tidigare diskussioner.
I egenskap av kammarens talman har jag en plikt gentemot enskilda ledamöter. Att ni har fått uttrycka er åsikt i dag hoppas jag visar att olika tolkningar är möjliga: ni har gjort en.
Jag anser också att jag har en plikt gentemot institutionen. Jag har förstått att jag genom att följa bestämmelserna handlar på ett korrekt sätt. Jag försäkrar er att om, med tanke på överklagandena, domstolarna instruerar parlamentet att handla på ett visst sätt, kommer vi - enligt bestämmelserna - alltid att ta hänsyn till det som krävs av oss.

Elles (PPE-DE).
Herr talman! Eftersom man vidtar åtgärder i Mellanöstern i och med handlingsplanen för fred, vill jag rikta kammarens uppmärksamhet på de välkomna åtgärder som vidtas för samma process i Kashmir och de åtgärder som nyligen vidtogs av Indiens och Pakistans regeringar i detta avseende.
Med tanke på Richard Armitages, Förenta staternas biträdande utrikesminister, besök i området, vill jag be er att uppmana unionens institutioner att också delta i denna process, på samma sätt som vi gör i Mellanöstern genom kvartetten - kanske kan vi hitta på något liknande för Kashmir. Folket i Kashmir bör, framför allt, delta i denna process.
Till sist vill jag rikta er uppmärksamhet på det faktum att man tog upp frågan under talmanskonferensen för några månader sedan när man - på utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitiks vägnar - föreslog att en ad hoc-delegation skulle besöka Afghanistan. Förslaget godkändes, men man godkände ingen delegation till Kashmir. Får jag be er att återigen sätta upp denna punkt på talmanskonferensens föredragningslista denna vecka, så att vi kan fatta beslut och även få en ad hoc-delegation till Kashmir.

Talmannen.
 Herr Elles! Det kan också vara till nytta att be er grupp och andra grupper att hjälpa till att få med punkten på talmanskonferensens föredragningslista.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman! I de östra delarna av den demokratiska republiken Kongo står två stammar mot varandra, Lendu och Hema. Hundratals människor har dödats. Tusentals människor är på flykt. Eftersom den ugandiska armén lämnade området finns MONUC på plats men de står med bara 625 stridskrafter mot 25 000 soldater. MONUC-soldaterna är för få till antalet. Dessutom anser herr Mbeki att deras mandat måste förstärkas, för de har inget mandat som tillåter dem att förhindra våld med våld. Våldet tar alltså överhanden.
I dag skulle säkerhetsrådet ha uttalat sig om saken. Offren för den här omfattande slakten kan inte ens erbjudas hjälp. Säkerhetsomständigheterna tillåter inte det och de internationella organisationerna har blivit tvungna att dra sig tillbaka. Skulle ni, i egenskap av Europaparlamentets ordförande, kunna uppmana säkerhetsrådet att göra vad som behövs för att vi skall slippa återuppleva det vi upplevde i Rwanda, där folkmord äger rum under FN:s blick, helt enkelt för att vi inte har något mandat och eftersom vi inte tillhandahåller de medel som behövs för att stoppa våldet.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Jag vill påpeka att det dör 25 000 personer i Europeiska unionen varje år av sjukdomar som ofta är behandlingsbara om man inleder behandlingen i tid. Jag talar om bröstcancer.
Jag välkomnar kommissionens initiativ att uppmana medlemsstaterna att införa bästa metoder för bröstcancerundersökningar. Jag beklagar att antalet dödsfall i Irland ligger ungefär två och en halv gånger EU-genomsnittet/1 000 kvinnor. Färre än hälften av kvinnorna i Irland har tillgång till bröstcancerundersökning genom det allmänna sjukvårdssystemet. Jag är säker på att detta inte bara gäller Irland.
Jag uppmanar kommissionen att även ta med mål i rekommendationen som medlemsstaterna skall uppfylla och även årliga rapporter om uppfyllandet av dessa mål.
Vi bör åtminstone hänga ut de stater som misslyckas med att investera i sjukvård som kan rädda liv om den används på rätt sätt.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Förra veckan mördades den före detta guvernören för den colombianska provinsen Antioquia, Gaviria, hans rådgivare i fredsfrågor, Echeverri - som en delegation från parlamentet har sammanträffat med - och ytterligare åtta personer, medlemmar i armén och de statliga säkerhetsstyrkorna, av den colombianska gerillan Farc efter en grym tid av fångenskap. Dessa händelser, som har skakat landet, visar än en gång klart och tydligt på hur verkligt rå och hänsynslös denna organisation är - som fortfarande håller presidentkandidaten Íngrid Betancourt kidnappad - och visar även att beslutet att inbegripa Farc i Europeiska unionens lista på terroristorganisationer är fullständigt motiverat.
Herr talman! Av dessa skäl vill jag be er att ni å kammarens vägnar sänder ett budskap till landets lagliga myndigheter om vår solidaritet med offrens familjer och vårt aktiva åtagande för freden i detta land.

Ludford (ELDR).
Herr talman! Det gläder mig att kunna ta upp denna fråga i närvaro av kommissionsledamoten med ansvar för transportfrågor, dvs. de Palacio, eftersom det är skandalöst att den franska regeringen tvingar oss att komma till Strasbourg och att den har utövat politiska och känslomässiga påtryckningar - en del skulle kalla det utpressning - för att hålla oss kvar här, men misslyckas med att både bygga en TGV-linje och - t.o.m. som ägare av Air France - att få till stånd anständiga flygtjänster till denna vackra men obekvämt lokaliserade stad.
Herr talman! Jag ger er beröm för att ni nyligen har tagit upp frågan om Air Frances tjänster mellan Strasbourg och London, som återspeglades i dagens Financial Times. Tack så mycket.
Vi står inför risken att man avskaffar direktflygen från London Gatwick till Strasbourg från och med nästa månad, som har flugits av Air Frances dotterbolag Britair. Jag har förstått att Britair kommer att gå till domstol p.g.a. stöden som har getts till den nya konkurrenten Ryanair, som ser ut att vara en överträdelse av bestämmelserna om statligt stöd. Ett liknande mål pågår i Belgien om Charleroi.
Var vänlig och upprätthåll största möjliga påtryckningar, kanske genom samarbete med kommissionsledamot de Palacio, för att se till att vi får anständiga flygtjänster så länge som vi måste vara i Strasbourg en gång i månaden - som jag inte hoppas kommer att vara fallet så länge till.

Lage (PSE).
Herr talman, ärade ledamöter! Jag har begärt ordet för att yttra mig om Kuba. Vid förra sammanträdet fick vi tillfälle att godkänna ett förkastande av den förföljelsevåg den kubanska diktatorn har utsatt sitt folk för, genom att fängsla flera tiotals intellektuella, författare och konstnärer. Men efter det har den kubanska diktaturen summariskt dömt tre ungdomar till döden, ungdomar som utan tvivel begick en allvarlig gärning genom att kapa en båt, i en rättegång utan några garantier, summarisk och brutal.
Vår kammare måste reagera på den kubanska diktaturens agerande. Vår kammare som har fördömt dödsstraffet i flera av världens länder och fördömt alla länder som använder sig av dödsstraff, måste reagera på detta irrationella och barbariska agerande från den kubanska diktaturen.

Schröder, Ilka (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! Den 8 maj 1945 tvingades Tyskland äntligen kapitulera. I sex års tid hade tyskarna ödelagt en stor del av Europa, plundrat, spärrat in, deporterat, svält ut eller dödat miljoner människor, och mördat miljoner judar i förintelselägren.
Förutom de västallierades trupper har vi framför allt människorna i Sovjetunionen att tacka tyskarnas underbara nederlag för. 20 miljoner sovjetmedborgare omkom under andra världskriget - som soldater i Röda armén, vid blockaden av Leningrad, som slavarbetare. Det var Röda armén som befriade dem ur förintelselägren. I dag nekar man dem tillträde till Europa, och Kaliningrad, den territoriella gottgörelse man försökte ge dem för det tyska förintelsekriget, skiljs från Ryssland. Det är motbjudande och skamligt.
Jag vill be er att ägna en tyst minut åt alla människor som fallit i kampen mot fascismen, och särskilt soldaterna i Röda armén, och därmed alla dem som överhuvud taget har möjliggjort dagens Europa!

Jackson (PPE-DE).
Herr talman! I dag står det i pressen att ni klagar över att ni var tvungen att stiga upp kl. 4 för att hinna till Strasbourg och sammanträdet här. Jag hoppas att ni tycker att det är värt att gå upp så tidigt.
Jag vill veta på mina kollegers vägnar, som just har tagit det sista flyget från London Gatwick till Strasbourg, vad ni tänker göra åt situationen. Baroness Ludford har redan tagit upp denna fråga. Ni har visst talat med Strasbourgs borgmästare; många av oss har skrivit till Strasbourgs borgmästare. Om Strasbourg vill tas på allvar som en plats där Europaparlamentet bedriver verksamhet, och välkomna inte bara ledamöter från detta parlament och nya ledamöter, utan även affärsfolk och världspressen, måste staden göra något åt flygen till Strasbourg från London.
Vad är det som händer? Kommer vi verkligen att åka med det sista flyget från Strasbourg till London på torsdag? Om så blir fallet är detta mycket sorgligt, inte minst för Strasbourg självt, som inte har någon som helst möjlighet att få något stöd från några brittiska ledamöter när det gäller stadens framtida roll som en av de platser där Europaparlamentet sammanträder.
(Applåder)

Talmannen.
 När det gäller mina egna flygtider är svaret på frågan: ja, om jag gör min plikt är det alltid värt att stiga upp i tid. När det gäller frågan om korrespondens, skrev jag - omedelbart efter det att jag fick kännedom om risken att den tjänst ni hänvisar till kanske skulle ställas in - till de franska myndigheterna i vederbörlig ordning, och jag väntar på svaret. Det är allt jag kan säga om saken. Jag kan tala om hur det ligger till. Ni får gärna en kopia av min korrespondens och en kopia av alla eventuella svar som jag får.

McNally (PSE).
Herr talman! Nyligen, tillsammans med andra passagerare, hölls jag kvar på ett flyg från London till Bryssel i två timmar efter landningen i Bryssel, p.g.a. närvaron av en kinesisk man i flygplanet, som hade flugit från Toronto, som uppenbarligen var ganska sjuk och misstänktes ha sars.
Under våra två timmar ombord blev det uppenbart att varken de belgiska hälsomyndigheterna eller det aktuella flygbolaget, British Midland, hade den blekaste aning om vad man skulle göra i ett fall som detta. Jag är glad att kunna meddela er att den testade personen inte var smittad med sars.
Jag skulle emellertid vara tacksam om ni - om liknande fall skulle uppstå, vilket de otvivelaktigt kommer att göra - om ni kunde kontakta både kommissionen och ministerrådet, som företräder medlemsstaterna, så att man kan vidta lämpliga åtgärder och så att både flygbolag och nationella hälsomyndigheter vet vad de skall göra om det finns någon person ombord som de misstänker är allvarligt sjuk.

Talmannen.
 Jag vill påminna kammaren att en debatt om denna fråga är planerad att äga rum i morgon och kanske ges tillfälle för kammaren och kollegerna att ta upp detta.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Herr talman! För fjorton dagar sedan förbjöds vår enda nationella institution, Udalbitza, och åtta av dess ledare fängslades. I lördags, dvs. i förrgår, befann sig tiotusentals personer på Bilbaos gator, där de deltog i ett tåg som också var förbjudet, för att stödja Udalbitzas ansträngningar att utveckla en demokratisk process grundad på det baskiska folkets fria vilja.
Udalbitza har förstärkt det nationella byggandet av vårt land, genom att man gynnar lokala företrädares gemensamma åtgärder inom områden som t.ex. kultur, miljö, social välfärd, ekonomisk utveckling, organisering av jordegendomar, idrott och, naturligtvis, främjandet av det baskiska språket. Fler än 80 000 personer har i valen denna månad uttryckt sin vilja att man vill garantera närvaron av dessa lokala kandidater och ett ökat självbestämmande. De spanska domstolarna har även förbjudit dem.
Kan någon säga vad Europeiska unionen väntar på innan den reagerar?

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Herr talman! Gorostiaga envisas med att peka ut Spaniens regering som skyldig till olagligförklaringen av hans parti. Det förefaller som om man i interna dokument till och med går så långt att man pekar ut parlamentets ledamöter som ansvariga - bland annat mig själv - när detta är ett beslut som enbart har fattats av Spaniens högsta domstol. De förväxlar eller kanske helt enkelt förkastar rättsstaten, som bland sina grundläggande principer har principen om maktfördelning.
Jag tar mig friheten att läsa upp ett stycke ur en text som jag kommer att vidarebefordra till parlamentets ledamöter, en text som har undertecknats av en rad europeiska intellektuella och som avslutas med några ord i stil med ?även om det är frestande att ignorera det som sker, ber vi de europeiska medborgarna att de den 25 maj, den dag då det hålls kommunalval i Spanien, ger uttryck för den allmänt utbredda indignation de känner i minne av de offer som dör för friheten i Baskien, till ära av dem som i dag försvarar friheten med ett mod som i en inte alltför avlägsen framtid kommer att röra Europa djupt?. Denna text har bland annat undertecknats av Nadine Gordimer, Günter Grass, Bernard-Henri Lévy, Paul Preston, Mario Vargas Llosa och vår kollega, Gianni Vattimo. Kort sagt, farliga högerextremister, som Gorostiaga skulle säga.

Karamanou (PSE).
Herr talman! Också jag skulle vilja uttrycka min djupa tillfredsställelse över att observatörer från Europeiska unionens nya medlemsstater från och med i dag är närvarande vid parlamentets plenarsammanträden.
Men, herr talman, som ordförande för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor vill jag också uttrycka min djupa besvikelse över dessa delegationers sammansättning i fråga om könsfördelning. Kvinnorna är underrepresenterade, och av den förteckning som ni har delat ut till oss framgår det att det finns två länder, Estland och Slovenien, som inte har någon kvinna med i sina delegationer. Jag anser att detta är en förolämpning mot kvinnorna, som inte är representerade i medlemsländernas delegationer, men också ett uttryck för förakt mot den jämställdhetspolitik som Europeiska unionen har bedrivit i 50 år. Jag vill hoppas att detta inte kommer att upprepas vid nästa val till Europaparlamentet och att delegationerna skall få en bättre balans mellan könen. Eftersom jag vet att ni stöder denna politik, herr talman, skulle jag vilja att ni tog initiativ till att informera era kolleger i parlamenten i dessa länder.

Talmannen.
 Det enda krav som parlamentet angav i sin inbjudan att skicka observatörer var att dem som skickades på ett skäligt sätt skulle återspegla sammansättningen inom de nationella parlamenten. Det fanns inga andra villkor.
Jag förstår vad ni menar, men jag vill påpeka att vi för en vecka sedan hade ett möte i Bryssel mellan de nationella parlamentens talmän: talmannen i Estland är kvinna, vilket även utrikesministern är, så könsbalansen kan vara bättre än vad som framgår av förteckningen över observatörer.

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Det multinationella företaget Sicher har tillkännagivit sitt beslut att omedelbart lägga ner sin fabrik i Aten och därigenom kasta ut 500 arbetstagare, som i flera decennier har arbetat ihop feta vinster åt företaget under omänskliga arbetsförhållanden. Beslutet beror på att företaget skall flytta fabriken till Bulgarien eller till Asien, för att bli mera konkurrenskraftigt och produktivt. Ändå ökade denna fabrik sina vinster under 2002 med 83 procent i förhållande till 2001, och den har tagit emot ett fett bidrag från den grekiska regeringen. Det multinationella företagets beslut är ett i raden av liknande beslut av andra multinationella företag, som har slutat med sin tillverkning i Grekland för att flytta över den till länder med mycket låg arbetskostnad och över huvud taget med ett ännu hårdare utnyttjande av arbetskraften.
Sådana beslut och åtgärder från storkapitalets sida förhindras inte av Europeiska unionen utan tvärtom uppmuntras och finansieras genom både nationella resurser och gemenskapsresurser. Detta är ett flagrant bevis för att den politik Europeiska unionen för, låt vara ackompanjerad av proklamationer om socialt ansvarstagande, har ett enda överordnat syfte, nämligen att garantera storkapitalet största möjliga profit och naturligtvis att lyckas med detta genom ett intensivt utnyttjande av arbetstagarna.
Jag fördömer Europeiska unionens ekonomiska interventionspolitik, som leder till uppsägning av tusentals arbetstagare i Europeiska unionens medlemsländer och till ett överutnyttjande av arbetstagarna i de länder som företagen tänker flytta till.

Lynne (ELDR).
Jag hoppas att ni tillsammans med mig och James Elles och övriga ledamöter i den partiöverskridande gruppen för Kashmir välkomnar den förnyade dialogen mellan Indien och Pakistan om det omtvistade Kashmirterritoriet.
Som alla i denna kammare känner till har förbindelserna mellan Indien och Pakistan varit mycket tilltrasslade under de senaste månaderna, och eftersom båda länderna är kärnvapenmakter är det mycket viktigt att denna dialog blir framgångsrik. Jag vill upprepa det som James Elles sade om att folket i Kashmir bör delta i denna dialog så snart som möjligt och om att man ser till att Europeiska unionen fortsätter att erbjuda sina tjänster som en ärlig mäklare, som avtalats i enlighet med den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken - dvs. om både Indien och Pakistan anser det nödvändigt att utnyttja detta erbjudande.

Frahm (GUE/NGL).
 Herr talman! Jag vill rikta uppmärksamheten mot det försök till regelrätt mobbning som den danska regeringen och en rad danska partier just nu utsätter Poul Nilsson, kommissionsledamoten med ansvar för utveckling och humanitärt bistånd, för. Anledningen är att han efter ett besök i Irak har pekat på de rådande förhållandena, nämligen att Irak är ett ockuperat land och att situationen är ohållbar om man inte ersätter den nuvarande ockupationsmakten med en FN-styrka, samt att Förenta staterna av allt att döma har lagt beslag på det irakiska folkets olja.
Jag vill gärna fråga er om ni inte liksom jag beundrar en man, kommissionsledamot eller ej, som vågar vara uppriktig, en man som står för sin åsikt. Tycker ni inte att det är oacceptabelt att man försöker sätta munkavle på kommissionsledamoten?

Ribeiro e Castro (UEN).
Herr talman! Då kammaren tyvärr har förkastat vårt förslag om att införa en punkt om de brådskande frågorna angående Guinea Bissau, skulle jag bara vilja rikta kollegernas uppmärksamhet på den försämrade situationen i landet, som nu nästan går mot ett allmänt sammanbrott, och kräva att parlamentet uppmärksamt följer valet den 6 juli och skickar valobservatörer, och jag vet att en värdering har gjorts angående valet. Detta är mycket viktigt för att se till att Guinea Bissaus folk har resurser för att få en demokratisk utväg ur den enormt djupa kris landet är drabbat av.

Talmannen.
 Jag vill bara påpeka att alla observatörsuppdrag i detta avseende bör grundas på ett förslag från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik till talmanskonferensen. Sedan kan det behandlas på sedvanligt sätt.

Dhaene (Verts/ALE).
Herr talman, kolleger! I fredags förra veckan var parlamentet stängt på grund av festdagen, nämligen firandet av dagen då Robert Schuman år 1950 lade fram sin förklaring om Europeiska gemenskapen för kol och stål. Med rätta, men i unionen och framför allt i mitt land går detta faktum förbi obemärkt, och jag anser att något måste göras åt det. Det bästa sättet att öka medborgarnas unionskänsla är att införa en betald helgdag i hela unionen den dagen. Det vore bra om det kunde vara fallet redan nästa år, också för de nya länderna som tillträder. Kanske skulle parlamentet och ni, herr talman, kunna ta initiativ till det, exempelvis genom att påpeka för rådet att det är viktigt att göra medborgarna delaktiga i unionen på det här sättet.

Talmannen.
 Jag vill påpeka här att parlamentet, i Bryssel, hade öppet hus helgen före - inte på själva dagen, men 15 000 personer besökte lokalerna under denna dag. Jag förstår emellertid vad ni menar.

Zrihen (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag skulle vilja återkomma till frågan om Colombia. Jag anser att vi inte kan dölja den enorma oro som vi har anledning att känna på grund av att gisslan just ni befinner sig i stor fara. Det försök att återta gisslan som den colombianske presidenten Uribe inledde den 5 maj visar att människoliv inte längre betyder något i denna del av världen. Europaparlamentet har många gånger visat sitt stöd och handlat till förmån för dem som slåss för de mänskliga rättigheterna och för demokratin.
Vore det möjligt att i detta sammanhang, för att visa att vi inte är ett parlament som vänder kappan efter vinden utan som försöker hålla en fast linje vad gäller våra demokratiska åtaganden och skyddet av de mänskliga rättigheterna i världen, göra en intervention hos regeringen för att påminna om att omedgörlighet inte kan vara den rätta metoden när det handlar om människoliv och lösensummor, och att det av den anledningen i detta fall framför allt gäller att respektera familjernas krav, när de inte vill att man skall stödja en oförsonlig attityd för att vid ett givet ögonblick markera regeringsmaktens styrka.

Staes (Verts/ALE).
Herr talman, kolleger! Som ni förmodligen vet är jag ordförande för delegationen för förbindelserna med Ryssland. Under det gångna året har vi pratat om tillståndet i Ryssland ett antal gånger. Då har vi också uttryckligen talat om tillståndet i Tjetjenien. Varje gång har vi tagit upp tillståndet på ett mycket kritiskt sätt. Men vi har också alltid sagt att konflikten i Tjetjenien måste lösas utan våld. I dag fick jag höra att ett nytt attentat ägde rum i norra Tjetjenien i morse: ett självmordskommando körde in i en regeringsbyggnad med en lastbil. Mer än 30 personer lär ha omkommit.
Herr talman! Får jag ber er att i egenskap av Europaparlamentets talman kondolera familjerna till de avlidna, liksom de lokala myndigheterna, och understryka att Europaparlamentet fördömer alla former av våld för att lösa konflikten i Tjetjenien och att vi vill gå mot en förhandlingslösning.

Talmannen.
 Det gör jag gärna, herr Staes.
(Protester från Ortuondo Larrea)
Jag är mycket ledsen, men vi har dragit över tiden. Jag är ingen trollkarl! Ni får uttala er i morgon.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0131/2003) av McNally för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om ett flerårigt program för åtgärder på energiområdet: ?Intelligent energi för Europa? (2003-2006) (15547/3/2003 - C5-0037/2003 - 2002/0082(COD)).

McNally (PSE)
Som föredragande för programmet ?Intelligent energi för Europa?, vill jag tacka alla tre institutioner för deras samarbete för att göra det möjligt för oss att få en framgångsrik andrabehandling: Europeiska kommissionen, naturligtvis, för att den har lagt fram förslagen, ministerrådet och de tre ordförandeskapen som har deltagit - det spanska, danska och, framför allt, det grekiska ordförandeskapet - och i synnerhet ledamöterna av Europaparlamentet och Europaparlamentets personal. Det gläder mig att vi under andrabehandlingen har kunnat hitta en kompromiss mellan parlamentet och ministerrådet genom att arbeta mycket snabbt och faktiskt föregå det normala, fullständiga förfarandet för medbeslutandefrågor. Detta är uppriktigt sagt inte det bästa arbetssättet, och jag beklagar att ministerrådet börjar att förvänta sig att påskyndade förfaranden blir norm. De är mindre öppna och mindre demokratiska och leder ofta till tillfälliga missförstånd, i synnerhet när förhandlingarna - vilket är oundvikligt - endast sker på ett språk.
Titeln på detta program förklarar sig själv. Vi behöver bara föreställa oss innehållet i ett program som kallas ?dum? energi. I ett sådant program skulle vi använda fossila bränslen, som vi vet finns i begränsad mängd och som släpper ut koldioxid, så snabbt som möjligt och bränna dem lika ineffektivt och slösaktigt. Förenta staterna skulle kunna lära oss hur man gör detta. ?Dum? energi skulle använda el och gas för att värma upp luften utanför byggnader, i stället för att isolera dem. Det skulle uppmuntra oss att köra fler och större bilar i höga hastigheter, så att vi använder mer fossila bränslen, helst bara med en person i varje bil. Trots dess höga ekonomiska kostnader, dess misslyckande att hantera radioaktivt avfall och behovet av mycket höga säkerhetsstandarder, behöver ?dum? energi kärnkraft, t.o.m. i länder där det finns en mycket stor risk för spridning av kärnvapen. 
Nog om ?dum? energi. För närvarande gör vi en del av dessa saker, som gör programmet ännu mer aktuellt och användbart. Det är faktiskt ett ganska anspråkslöst program, med 200 miljoner euro fördelade på fyra år, som uppriktigt sagt fortfarande är otillräckligt. Jag hoppas att det tillkommer ytterligare medel under programmets gång, särskilt när de nya medlemsstaterna deltar. Programmet har fyra mål, av vilka alla förvisso är intelligenta: främjandet av förnybara energikällor, av energieffektivitet, av rena transporter och av alla dessa tre saker i utvecklingsländer. Alla fyra målen är viktiga och jag gratulerar Europeiska kommissionen till dess avsikt att fastställa samordningsåtgärder. Jag ser fram emot att få höra kommissionsledamotens förklaring, som jag har nämnt är nödvändig om vi skall kunna komma överens. Parlamentets ändringar av ministerrådets gemensamma ståndpunkt rör budgeten - vi ville ha en ökning till 200 miljoner euro med en översynsklausul - och många klargöranden. Det gläder mig att 22 av parlamentets ändringsförslag godtogs i den gemensamma ståndpunkten och att andra har godtagits i senare förhandlingar. Det finns en olycklig försummelse när det gäller behovet av ett strategiskt organ på energiområdet. Parlamentet kommer att fortsätta diskutera andra lösningar på denna idé.
Kommissionen har gjort ett bra arbete genom att den har lagt fram detta program. Dess åtgärder kommer att hjälpa till att skydda miljön, försörjningssäkerheten och vår industriella konkurrenskraft. Det kommer att komplettera medlemsstaternas ansträngningar och uppmuntra de medlemsstater som kommit på efterkälken att göra mer. Jag vill inte göra folk förlägna, så jag namnger inte dessa medlemsstater.
Jag är särskilt glad att Coopenerprogrammet, som är anspråkslöst i sig självt, kommer att tjäna som hävstång för program som har mycket större resurser, som t.ex. dem som planerades i Johannesburg. Över 2 miljarder personer i världen har ingen tillgång till elektricitet. Detta program kommer att förbättra läget.
En oroande aspekt är de svårigheter som kommissionen uppenbarligen har när det gäller tiderna mellan idéerna till sina förslag och utarbetandet av dem. Dessa förslag offentliggjordes så sent att det inte kommer att bli möjligt att anslå pengar till projekten förrän i februari 2004. Jag hoppas att kommissionsledamoten kommer att göra en översyn av tidsplanerna för utarbetandet av lagstiftning för att förhindra problem av denna typ, som jag är säker på är lika tråkiga för henne som för oss.
Programmet ?Intelligent energi för Europa? kommer emellertid att bli verkligt värdefullt och jag ser fram emot dess antagande efter kommissionsledamotens förklaring, och jag ser även fram emot en omröstning i morgon som jag hoppas kommer att innebära ett stort stöd från ett Europaparlament som kommer att följa programmet med stort intresse.

De Palacio
Herr talman, ärade ledamöter! Först och främst vill jag tacka McNally för hennes arbete som föredragande för denna andrabehandlingsrekommendation. Jag vet att hon har arbetat intensivt med alla kolleger i parlamentet och i rådet för att komma till det läge där vi nu befinner oss. Jag anser att det är mycket viktigt att vi i dag, och i morgon i och med omröstningen, en gång för alla kan slutföra antagandet av detta program. Det föreliggande förslaget till beslut från Europaparlamentet och rådet handlar om ett flerårigt handlingsprogram för energisektorn, som skall täcka perioden 2003-2006, och det är därför det är så viktigt att avsluta den här debatten.
Vi har fyra särskilda områden: förbättring av energieffektiviteten och hanteringen av efterfrågan, som tidigare var samlat under Saveprogrammet, främjande av nya och förnybara energiformer, som tidigare hette Altener, energianvändningen inom transportsektorn, programmet Steer, främjande av förnybara energikällor och energieffektivitet på internationell nivå, det så kallade Coopenerprogrammet.
Innan jag börjar ta upp ändringsförslagen vill jag kort uttala mig om en fråga som, enligt vad jag har märkt, har väckt oro i parlamentet: samordningen av programmet och programmets samband med annan gemenskapspolitik med en energidimension, särskilt när det gäller programmets egna tillämpningsområden. McNally tog just upp den frågan, och hon vill att den skall redas ut, att detta skall bli kristallklart. Därför vill jag bekräfta att jag delar er oro, ärade ledamöter - detta gäller i synnerhet föredraganden, McNally - och att jag i det här sammanhanget anser att samråd och samarbete mellan tjänsterna är av stor vikt och bör vara gemensam praxis.
Jag har gett ett fast löfte om att dessa inbördes förhållanden kommer att ökas och förbättras när det gäller förvaltningen av vårt program. Med detta - och det är jag övertygad om - kommer genomförandet av åtgärderna på energiområdet att genomföras på ett sammanhängande sätt med de olika gemenskapsinstrumenten. Följaktligen, fru McNally, föreslår jag att en samarbetsgrupp skall inrättas, som utgörs av alla kommissionens tjänster som har med detta program att göra. Jag talar framför allt om de tjänster som har ansvar för utvecklingssamarbete, jordbruk, regional utveckling, miljö och teknisk utveckling.
När det gäller de ändringsförslag som Europaparlamentet har lagt fram ser jag med tillfredsställelse att parlamentet efter de senaste diskussionerna med rådet har lyckats nå en kompromiss om de ändringsförslag som man inte hade enats om ännu. Jag vill försäkra och bekräfta att kommissionen fullständigt stöder den nya text parlamentet har lagt fram. Låt mig i det här sammanhanget säga att jag på kommissionens vägnar gratulerar er till den överenskommelse som har nåtts med rådet, särskilt när det gäller budgeten för programmet, det vill säga, de berömda 200 miljoner euro, som innebär en avsevärd ansträngning. Det är mycket möjligt att McNally - det vet vi - ville ha mer. Det ville vi också, men jag anser att 200 miljoner är ett högt belopp som, på fyra år, utgör en mycket markant ökning av budgetarna jämfört med de belopp vi har kunnat utnyttja under tidigare år.
Jag är övertygad om att föredragandens rekommendation om hur parlamentet skall rösta kommer att falla väl ut och att ett snabbt antagande av programmet kommer att göra det möjligt att inleda det utan att förlora medlen för 2003. I slutet av 2003 kommer ett övergripande antagande att nås; då kommer vi nämligen att ha kommit tillräckligt långt när det gäller den här frågan, och jag är följaktligen övertygad om att det kommer att vara möjligt att utnyttja dessa medel då, inklusive medlen för 2003.
Jag vill än en gång tacka för det fantastiska arbete som McNally har genomfört och er, ärade ledamöter, för er uppmärksamhet.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Allra först vill jag ansluta mig till tackorden till McNally, eftersom hon har behandlat denna fråga med mycket stor förtänksamhet i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Diskussionerna med budgetutskottet var särskilt viktiga för oss, eftersom industriutskottet på detta område lägger stor vikt vid att dessa program också får tillräckliga anslag, och jag vill också uttryckligen tacka kommissionär de Palacio för att det är möjligt att ta hänsyn till 2003 redan nu, och att låta programmen träda i kraft så snart som möjligt.
Vi vet alla att det är nödvändigt att agera, särskilt med tanke på den internationella energikrisen. Europa är mycket beroende av sin energiimport. För närvarande importeras cirka 50 procent av energin i Europa, och mycket snart måste vi räkna med en ökning av importen, i en omfattning som egentligen inte är försvarbar. Därför måste vi lägga särskild vikt vid detta program. Jag hoppas att detta fleråriga program gör det möjligt för oss att få till stånd en viktig vändpunkt i Europas energipolitik, och särskilt användningen av energin måste i framtiden utgöra en tyngdpunkt för oss - här har vi ju redan utfärdat många ramdirektiv. För att genomföra detta i medlemsstaterna på ett så effektivt sätt som möjligt behöver vi naturligtvis inte bara benchmarking som blivit allt bättre, utan framför allt också modellen med bästa praxis, och här är just det fleråriga programmet en mycket viktig indikator för att man skall se i vilka länder, med vilken teknik och med vilka förfaranden vi får de bästa resultaten. Därför tror jag att vi i och med detta program har tagit ett stort steg framåt i den europeiska energipolitiken, och jag tackar i förväg för det goda samarbetet.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Tack så mycket herr talman! Föredraganden har kommit med ett intressant övervägande. Hon har talat om intelligent energi, och i motsats till detta om ?dum energi?, och då kommer man i dessa dagar att tänka på olja och också på ?dumma vita män?, och att tänka på en bok, som är skriven av en författare som många av oss uppskattar, och som också har fått en Oscar. Där har vi alltså några ?dumma vita män?, som följer en bestämd princip för energiutnyttjande - gammal och konservativ - och vi har en ?intelligent vit kvinna?, Europa och en del annat.
Bakom detta döljer sig naturligtvis åtskilligt. Jag tror att vi har en möjlighet att med hjälp av program som det här komma ett stycke vidare när det gäller att utforma den europeiska vägen. Jag anser att det är klokt att inrätta ett europeiskt kontor för intelligent energi. Det skulle kunna bli något liknande det som Environmental Protection Agency (ung. Naturvårdsverket) i Förenta staterna i början på 70-talet betydde för resten av världen. På den tiden, när De gröna ännu inte bildats, och miljömedvetandet var underutvecklat hos oss i Europa, utvecklades förebildliga projekt genom tillgången till information och genom EPA:s modellprojekt. Det skulle detta kontor nu också kunna åstadkomma hos oss. Men det är säkert också klokt att ta hänsyn till passusen att vi för detta kontor inte återigen skall skapa en ny byråkratisk övergripande struktur, utan inlemma kontoret någonstans där det redan finns kapacitet.
Jag tror att även intelligent öppenhet när det gäller att använda resurserna hör samman med den intelligenta energin. Just detta nya kontor skulle ändå kunna tjäna som ett exempel, genom att kontoret verkligen visar hur det hanterar de medel som ställs till förfogande, och visar att mycket av det som med all rätt kritiseras när det gäller de europeiska institutionerna, nämligen bristande öppenhet vid tilldelning och användning av medel, inte förekommer där, i medvetande om att det inte kan finnas någon demokrati utan öppenhet.

Clegg (ELDR).
Herr talman! Jag vill också uttrycka mina gratulationer till Eryl McNally för att hon har gjort ett utmärkt jobb när det gäller att få igenom detta i parlamentet, och naturligtvis för att hon har förhandlat med de andra institutionerna på våra vägnar.
Föredraganden har redan tagit upp de viktigaste punkterna, som jag och min grupp stöder fullständigt. Jag vill bara ta upp ytterligare två punkter på detta stadium. För det första, vilket föredraganden själv föreslog, bör inte programmets titel vara enbart ?Intelligent energi för Europa?, utan det bör naturligtvis vara en sammanfattande benämning för allt vi företar inom ramen för energipolitiken.
Som många kolleger vet, översvämmas vi denna och nästa vecka av lagstiftning inom energiområdet. Denna lagstiftning omfattar allt från kraftvärme och transeuropeiska nät till det mycket viktiga paketet om avreglering av el- och gasmarknaderna. Vi hoppas att alla dessa åtgärder tillsammans står för en faktisk, intelligent politik. Om ni kan förlåta mig för att jag använder denna hemska fras, så står de för ?en samlad politik, ett samlat styrande?. För att kunna nå detta mål är kommissionsledamotens förklaring i dag mycket viktig och mycket välkommen.
Den andra punkten rör budgeten. Vi stöder varmt föredragandens framgångar när det gäller att höja den totala budgeten, men det är värt att notera att 200 miljoner euro, som naturligtvis är mycket pengar för er och mig, faktiskt är oerhört lite när man jämför den väldiga mängd uppgifter som det är meningen att man skall ta itu med inom programmet ?Intelligent energi för Europa?.
200 miljoner euro skulle lätt kunna absorberas i vilken som helst av de fyra titlarna och bara av detta skäl - detta är naturligtvis något som vi har sett även inom andra områden, t.ex. inom transeuropeiska nät - verkar det startkapital som Europeiska unionen lägger fram mycket begränsat med tanke på de uppgifter som skall utföras. Av detta skäl hoppas vi att förfarandena blir så effektiva som möjligt, att man undviker onödiga administrativa och byråkratiska kontroller, och att man ger skattebetalarna valuta för pengarna.

Caudron (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! Jag har redan haft tillfälle att yttra mig i detta viktiga ärende vid första beredningen, och det gläder mig därför att få möjlighet att yttra mig även i kväll.
Först vill jag personligen tacka min kollega och vän Eryl McNally för hennes utmärkta betänkande och för hennes sätt att leda förhandlingarna med rådet. Jag har känt henne länge och vill berömma henne för hennes hängivna arbete, även om jag då och då motsätter mig de liberala riktlinjer som vissa av hennes vänner förespråkar.
Jag vill också säga till fru de Palacio att, även om hon aldrig har besvarat min fråga om vad jag betraktar som en motsägelse mellan en fri konkurrens som syftar till prissänkningar och den obestridliga nödvändigheten att spara på energin, uppskattar jag hennes arbete som kommissionsledamot för energifrågor, hennes obestridliga kompetens och hennes lyhördhet.
För att återgå till den ursprungliga frågan påminner jag för min grupp GUE/NGL:s räkning om att programmet ?Intelligent energi för Europa?, som pågår från år 2003 till år 2006, ersätter ett program som avslutades den 31 december förra året, vilket visar hur viktigt det är att komma överens och nå fram till bästa möjliga kompromiss. Det är inte förvånande att de hetsigaste diskussionerna har gällt budgetfrågan. Jag vill än en gång uttrycka mitt beklagande över att man på europeisk nivå på många områden alltför ofta inte förmår förse sig med finansiella medel som motsvarar våra ambitioner. Jag upprepar det ständigt och inte bara i denna kammare. I detta fall är det så mycket mer beklagligt som en lägesrapport om det existerande programmet har visat att de nuvarande specifika programmen har lidit av en allvarlig brist på resurser. Slutligen, efter flera trepartsmöten, lyckades rådet och parlamentet nå fram till en kompromiss om summan 200 miljoner euro, medan rådet bestämt höll fast vid en summa på 190 miljoner. Det är för lite, men bättre än ingenting. Som man har påpekat skall detta belopp fördelas mellan fyra specifika program: energieffektiviteten, främjande av de förnybara energikällorna, energianvändningen inom transportsektorn, främjande av förnybara drivmedel och energieffektivitet i utvecklingsländerna. Jag understryker att detta är intressant och godkänner dessa riktlinjer.
Rådet har faktiskt accepterat de flesta av parlamentets ändringsförslag: inlemmandet av kandidatländerna, spridning av programmen och tillgång till dessa och inrättande av öppna urvalskriterier för deltagarna. Vi välkomnar det. I gengäld har rådet inte accepterat inrättandet av en europeisk byrå för intelligent energi. I likhet med ITRE, utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, beklagar jag detta. Jag tror att det hade hjälpt oss. Rådet har inte heller accepterat inrättandet av en arbetsgrupp inom kommissionen för att säkerställa samordningen mellan de olika områdena, men de Palacio har lugnat oss något på denna punkt.
Jag skall avsluta mitt inlägg genom att ännu en gång understryka att energi inte är en handelsvara som andra. Energi innebär tunga investeringar och därför varaktighet. Den har stor betydelse för samhällstjänsten, som i alla medborgares intresse måste försvaras hängivet i alla hänseenden. I framtiden måste vi spara, diversifiera, säkerställa och ta hänsyn till kostnader och fördelar och inte bara till kortsiktiga kostnader och fördelar. Vi måste planera för framtiden. Behoven kommer att öka, och de fossila bränslekällorna kommer att minska. Fissionsenergin uppväcker protester hos folkopinionen, och därför måste vi utveckla förnybara energier och spara på energin. Slutligen, herr talman, måste vi förverkliga vad jag personligen betraktar som en möjlig energikälla i framtiden, nämligen fusionsenergin och därför snarast komma i gång med ITER- programmet. Det är bråttom, herr talman!

Booth (EDD).
Herr talman! Man hävdar att programmet ?Intelligent energi för Europa? är oundgängligt. Allt tal om intelligent energi och krav på förnybar energi kommer emellertid förmodligen att mötas av hån, snarare än en seriös diskussion, från gemene man. För gemene man från mina trakter är denna energipolitik liktydig med det gissel som de allt fler vindkraftverken utgör - som i allt högre grad fördärvar vår älskade landsbygd - vars ekonomiska värde med råge överstiger det teoretiska värdet av denna påstått kostnadsfria energikälla. Saken är den att vindkraft är så dyr att man, utan avsevärda bidrag från skattebetalarna och energianvändarna, skulle avstå från att använda den.
Med tanke på att det är EU:s pengar och flummiga tänkande som utgör grund för detta program - och då dessa två i stort sett inte går att skilja åt - anser jag att den energipolitik som vi diskuterar i dag är långt ifrån intelligent. Som vanligt i EU:s nomenklatur, uttrycker titeln motsatsen till verkligheten. Som alltid kan jag bara uttrycka mitt ogillande. Jag gör emellertid detta i vetskap om att åtminstone mina väljare är intelligentare än den politik som utarbetas i deras namn.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Det förra ramprogrammet för energisektorn upphörde i slutet av förra året. I och med att det ersättande programmet ?Intelligent energi för Europa? behandlas först nu, kan vi inte anklaga kommissionen och rådet för att ha för bråttom. Det förra programmet var trots allt ännu mycket mer försenat, vilket betyder att det har skett framsteg, om än små.
Det nya programmet innehåller färre särprogram, vilket är bra. I själva verket har det förra ramprogrammets resurser splittrats i för små delar och det har inte varit lätt att uppnå synliga resultat. Flera av programmens administrativa kostnader, konsultarvoden och olika slags seminarier, vilka Europa inte lider brist på, slukade resurser av de konkreta åtgärderna.
I det nya programmet ökar resurserna, det totala penningbeloppet höjs och i och med att det femåriga programmet ersätts med ett fyraårigt ökar den årliga tillgängliga penningmängden. Energisektorn är dock ett så kapitalintensivt produktionsområde att man inte ens med ökade resurser löser EU-ländernas problem beträffande energitillgång, leveranssäkerhet, energisparande eller miljöskydd. De gemensamma målen är så ambitiösa att det i väsentlig grad beror på medlemsstaterna om de kan uppnås. Vi kan inte låta enbart Altenerprogrammet avgöra huruvida målen uppnås.
Förslaget är att en ny specialbyrå inrättas för att samordna samarbetet inom energisektorn. Erfarenheter visar dock att ämbetsverk inte alltid minskar byråkratin, snarare tvärtom, och det är alltid svårare för parlamentet att övervaka separata ämbetsverk än kommissionen. Inrättandet av nya ämbetsverk ökar inte öppenheten inom förvaltningen.
Med hänvisning till föredragandens arbete vill jag framföra ett tack till honom, vilket också kollegan Caudron gjorde på vår grupps vägnar.

De Palacio
Jag vill tacka för era inlägg och säga att vad vi mycket riktigt måste försöka göra är att undvika ?dum? energi, vilket McNally och andra talare tog upp tidigare. McNally vet att jag instämmer i teorin att en europeisk byrå skulle kunna ha varit ett sätt att hantera den här frågan på, och det är mycket möjligt att den skulle ha tillfört många positiva faktorer. Jag anser dock att vi med detta system med samarbetsgrupper, med en organisation inom kommissionen som omfattar alla de olika berörda tjänsterna, kommer att kunna lösa de frågor som oroar er.
Jag vill också kort tillägga att jag fullständigt instämmer i vad Caudron sade om att det är nödvändigt att inleda initiativet ITER samt andra initiativ så snabbt som möjligt. När det gäller de 200 miljonerna tänker jag t.ex. på Coopenerprogrammet, genom vilket den mest lämpliga tekniken, däribland energieffektivitet, teknisk utveckling och teknik fri från kol skall spridas till utvecklingsländerna. Någon dag måste vi återvända till den här frågan när vi talar om Kyoto, eftersom Kyoto inte bara påverkar Europa, utan är ett världsproblem. Om vi tror att utvecklingsländerna inte kommer att utnyttja kolet, så har vi fel: de kommer att utnyttja kol om det är vad de har närmast. Det står klart, och på det här området måste vi göra framsteg.
Ärade ledamöter! Jag vill också be er, som en fundering inför framtiden, att ha i minnet att i år kommer gemenskapens budget för nästa år att utgöra 0,99 procent av BNP med 25 medlemsstater. Förutom 0,99 av BNP, kommer vi att åstadkomma underverket att ha 25 medlemsstater, med ytterligare 500 tjänstemän.

Talmannen.
 Tack så mycket, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0138/2003) av Glante för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om främjande av kraftvärme på grundval av efterfrågan på nyttiggjord värme på den inre marknaden för energi.

Glante (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Titeln på direktivet visar redan att det handlar om en ganska komplicerad fråga. Jag vill försöka - som jag redan tidigare gjort - att på ett enkelt sätt förklara för dem som inte deltar vad det är, nämligen traditionell produktion av elektricitet med hjälp av ånga, som därpå används korrekt inom industrin, eller för uppvärmning. Stödet till denna teknik står i samklang med Kyotomålen, som vi och många länder har satt upp för oss. Tekniken kommer att bidra till att man sparar energi, använder den på ett effektivt sätt och minskar utsläppet av koldioxid. Användningen av tekniken kan också öka försörjningssäkerheten.
Inom ramen för denna diskussion och omröstningen samt de ändringsförslag som jag har lämnat in, handlade det för mig framför allt om att skapa ett direktiv som skall gälla över hela Europa, på samma nivå och med enhetliga spelregler. Det gäller framför allt de referensvärden som skall användas för att bevisa energibesparingarna. Vi uppmanar kommissionen att inom rimlig tid lägga fram ett knippe europeiska referensvärden, som kan underlätta jämförelsen av användningen i de olika medlemsstaterna.
För mig var det viktigt att öka rättssäkerheten inom Europeiska unionen, och att medlemsstaterna på grundval av detta direktiv - när det efter den andra behandlingen och eventuellt efter förlikning träder i kraft - får en rättssäkerhet, så att de kan stödja denna teknik. Det är ett mycket tekniskt betänkande. Det var ganska komplicerat att diskutera det. Vi hade häftiga diskussioner, men de var mycket schysta, och vi var mycket schysta mot varandra. Det förekom ingen vänster-höger-konfrontation, som jag en gång uttryckte det, snarare en nord-syd-konfrontation, och en övertygelse om att den ena eller andra metoden är bättre. Jag tror att vi har hittat en bra kompromiss.
Alla fick lov att ge efter lite grand, även jag. Jag var inte glad åt alla kompromisser, men för sakens skull godtog jag dem och till slut har detta resultat åtminstone i utskottet - 32 ja-röster, inga nej-röster och 11 nedlagda röster; här vill jag betona att jag fortfarande inte är helt klar över vad de nedlagda rösterna berodde på - ändå visat att vi har kommit fram till en förnuftig kompromiss. Vi startade, inklusive ändringsförslagen i mitt betänkande, med 240 ändringsförslag. I morgon skall vi rösta om 11 ändringsförslag. Jag tror att det är en mycket bra prestation. Vi har arbetat bra, och jag vill säga att jag inte kommer att rösta ?ja? till en del ändringsförslag, men på det hela taget kommer resultatet efter den första behandlingen att se mycket bra ut.
Jag hoppas bara att rådet parallellt med detta i maj, senast i juni, kommer att lägga fram en klok politisk ståndpunkt. Det man nu diskuterar där avviker fortfarande ganska mycket från det som vi har diskuterat här. Den andra behandlingen garanterar alltså att återigen bli spännande och hett omstridd. Jag hoppas att vi får en bra omröstning i morgon, och att vi kan godkänna betänkandet. Sedan ser jag redan fram emot diskussionen vid den andra behandlingen, och om vi alla arbetar gemensamt och klokt, och om rådet är på gott humör, tror jag att vi före slutet av mandatperioden kommer att lyckas med att anta detta betänkande i den andra behandlingen - kanske efter en förlikning - och att skapa rättslig säkerhet.
Såtillvida tror jag att vi har kunnat förbättra och precisera kommissionens förslag och göra det lite mer exakt, och jag hoppas att man i morgon allmänt kommer att godkänna det.
(Applåder)

De Palacio
Herr talman! Förslaget till direktiv om främjande av kraftvärme är onekligen, som föredraganden Glante redan har betonat, en komplicerad fråga. Diskussionerna i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har dessutom klart och tydligt visat på att det finns skilda ståndpunkter om denna fråga. Detsamma gäller de möten, utfrågningar och seminarier som har genomförts under de senaste månaderna i parlamentet, som visar på det intresse som detta initiativ har väckt i olika delar av samhället. Jag vill gratulera föredraganden till att han under arbetets gång har lyckats kombinera åsikter och enas med de berörda ledamöterna om en lösning som, till slut, innebär att vi endast talar om 11 ändringsförslag.
Inrättandet av en europeisk ram för kraftvärme är, värderade ledamöter, en stor utmaning. Jag kan med tillfredsställelse säga att det förslag till direktiv om främjande av kraftvärme som vi nu diskuterar lever upp till kraven och det är dessutom ett svar under en tid när vi talar om integrering av den europeiska energimarknaden, särskilt elmarknaden.
Kraftvärme kan, som föredraganden har påpekat, vara ett effektivt sätt att gemensamt producera värme och el i en enda process. En korrekt och lämplig användning av kraftvärmen ökar försörjningstryggheten, medför obestridliga energibesparingar och därmed också minskade utsläpp av växthusgaser. Men vi vet att det finns problem när det gäller energimarknaden, eftersom fördelarna med kraftvärme inte återspeglas på samma sätt i den sektorn. Det finns inget juridiskt instrument som kan lösa det problemet och i och med direktivet skapas de nödvändiga förutsättningarna för att garantera en stabil ram för initiativen för främjande av kraftvärme. Inom denna ram är det medlemsstaterna som i högre grad skall anstränga sig för att driva på denna process och öka produktionen genom konkreta åtgärder i form av program för ekonomiskt stöd. De kan också underlätta för nya investeringar, garantera rättvisare förutsättningar och undanröja administrativa hinder av alla slag, men allt detta inom en integrerad europeisk marknad.
Enligt vårt förslag är medlemsstaterna, genom analysen av potentialen högeffektiv kraftvärme, skyldiga att göra en analys av den nationella kraftvärmepotential på dess territorium som det är möjligt att utnyttja på lämpligt sätt genom kraftvärmeteknik. Det är det första steget, vilket skall underlätta för framtida initiativ och uppföljning på det här området.
Dessutom kommer energi- och kraftvärmeproducenterna till följd av det framtida direktivet att kunna begära en ursprungsgaranti som visar att den el som säljs till nätet verkligen kommer från högeffektiv kraftvärme, som genererar en övergripande energibesparing. Denna garanti är ett instrument för att öka kunskapsnivån och insynen i marknaden och i förslaget betonas det dessutom att kraftvärmeproducenterna inte får diskrimineras när det gäller villkoren för anslutning till elnätet, och inte heller i fråga om inköp eller försäljning av el. Dessutom kommer medlemsstaterna att ha rätt att prioritera den el som kommer från kraftvärme. Sektorn har - som ni vet ärade ledamöter - vid upprepade tillfällen förklarat att det är nödvändigt att det finns sådana här åtgärder för att det verkligen skall vara möjligt att utveckla detta slags produktion på ett lämpligt sätt.
Definitionerna av kraftvärme, särskilt för högeffektiv kraftvärme, kan förefalla mycket tekniska, men att anta en gemensam metod är ett viktigt steg, som erbjuder sektorn en odiskutabel rättslig säkerhet när det gäller effektivitetskraven. Medlemsstaterna får därmed ett instrument för att utarbeta stödprogram som gör det möjligt att främja kraftvärmen och samtidigt undvika snedvridningar på den inre energimarknaden, och till och med på konkurrensområdet, på ett mer omfattande sätt.
Herr talman, värderade ledamöter! Jag har redogjort för kommissionens mål när det gäller detta förslag och jag ser fram emot den debatt som nu kommer att genomföras. Jag är, liksom föredraganden, övertygad om att vi kommer att kunna anta texten i andra behandlingen under den här valperioden, en text som jag anser vara mycket viktig för att komplettera alla de åtgärder som vi genomför i syfte att stärka energieffektiviteten och energibesparingen och stimulera användningen av förnybar energi, vilket vi har gjort under dessa år.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Detta är ett direktiv som har orsakat komplicerade, långa och livliga diskussioner, framför allt inom utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Vi har försökt betona att kraftvärme inte är ett mål i sig, utan en åtgärd för att uppnå energieffektivitet och att detta förslag, som ger kontinuitet åt kommissionens strategi för att öka Europeiska unionens energieffektivitet, blev väl mottaget, men samtidigt innehöll en rad problem, vilket också föredraganden, Glante, riktade in sig på i början. Senare har vi sett hur vi ändå, genom en intensiv dialog och diskussioner med flera ledamöter av miljöutskottet, kunde lägga fram ett balanserat och mycket viktigt förslag ur energibesparingssynpunkt.
Som jag sade tidigare kommer kraftvärme som grundas på efterfrågan av värme följaktligen att göra det möjligt att optimera utsläppen av växthusgaser och balansera det elektriska systemets funktion. Emellertid skulle allt det vi hade byggt upp kunnat raseras om en onödig efterfrågan av värme hade främjats. En alltför förenklad inriktning - som jag anser att den var i början - hade lett till att vi skulle ha främjat byggande av kraftvärmeanläggningar utan att det för den skull fanns en verklig efterfrågan på värme. Och det är exakt motsatsen till - ansåg vi - vad som är syftet med detta förslag.
Jag vill gratulera Glante och alla som har deltagit i de möten vi har haft om det här förslaget, eftersom detta inte var någon lättförståelig fråga. Bland andra vill jag tacka min kollega, Vidal-Quadras, som har arbetat beslutsamt med detta direktiv. Vi har gått igenom siffror, formler, variabler och indextal och till slut lyckades vi sammanföra våra ståndpunkter.
Kompromissändringsförslagen är ett positivt framsteg för att nå ett slutligt avtal och det är viktigt att det har erkänts att tekniken varierar på olika håll i Europeiska unionen. Ju mer värme en anläggning producerar desto större är den övergripande effektiviteten av kraftvärmeprocessen, det är sant. Men att begränsa direktivet till att endast handla om detta påstående var att förenkla och se orealistiskt på den här frågan.
En central som endast utnyttjas för produktion av kraftvärme och vars effektivitet uppgår till 80 procent är helt klart inte effektiv - jag skulle till och med drista mig till att säga att det är ett föråldrat koncept - och emellertid kan en central som producerar el med en effektivitet på 50 procent bli mycket effektiv. Varför är det så? Jo, av den enkla anledningen att el är en mer förädlad form av energi, som utvinns från värme.
När det väl står klart att anläggningens övergripande effektivitet inte är en lämplig parameter, och inte heller är effektiv för att fastställa fördelarna med kraftvärme, vad har vi kvar? Vi har - och jag tror att Vidal-Quadras också kommer att peka på detta - besparingarna av primärenergi och till följd av detta besparingar när det gäller utsläpp av gaser. Detta är den mest lämpliga parametern för att mäta fördelarna med kraftvärme jämfört med separat produktion av värme och el.
Vi får inte glömma bort en mycket viktig nyans: kraftvärmen har utvecklats i de olika medlemsstaterna till följd av kulturella normer. I länderna i Central- och Nordeuropa dominerar värme för kommunalt bruk, och det är uppenbart att behoven av fjärrvärme och varmt vatten är enormt stora under en stor del av året; på andra breddgrader har det utvecklats en kraftvärme där andelen värme är mindre av uppenbara skäl, och där dominerar el för industriellt bruk. Återstoden saluförs i nätet.
Glante insåg att det var nödvändigt att djupgående analysera detta förslag innan man drog några definitiva slutsatser. Som föredragande för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, måste dock jag säga att så inte skedde i mitt utskott och att det yttrande som antogs av utskottet, i ljuset av det som föreslås i dag och efter de debatter och sammanträden som har hållits, saknar realism och stringens.
Det visades sig redan från början att det här är en komplicerad fråga, och jag som föredragande begärde med stöd av min grupp en mer flexibel tidsplan. Det vill säga, jag begärde att detta förslag skulle diskuteras allvarligt och att det skulle finnas mer tid för att jämföra våra åsikter med dem från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Denna begäran avslogs och omröstningen om förslaget i utskottet genomfördes förhastat, med det resultat som jag just har berättat om. Herr talman, kära kolleger! Jag anser att vi tillsammans måste försöka undvika situationer som den här. Man kan inte utarbeta ett yttrande som det har gjorts i det här fallet med yttrandet från miljöutskottet om kraftvärme, och jag fruktar att det inte är ett isolerat fall, utan att det är ganska vanligt förekommande i parlamentet.
Slutligen anser jag att förslaget är stringent, proportionerligt och nödvändigt. I det här sammanhanget gratulerar jag återigen fördraganden och mina kolleger i industriutskottet till deras utmärkta arbete och framför allt till att de inte har låtit sig nöja med ett första förslag, utan har stridit och kämpat för att nå överenskommelser och ett förslag som alla är nöjda med. Jag gratulerar er, fru kommissionär.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, mina damer och herrar! Först vill jag tacka föredraganden Glante så hjärtligt för det utmärkta samarbetet. När jag första gången läste betänkandet förstod jag att det skulle bli nödvändigt med några diskussioner här, men jag tror att vi i parlamentet är ense om målet för direktivet. Direktivets syfte är helt enkelt att ställa energibesparingen och energieffektiviteten i centrum. Jag tror att vi har enats på ett mycket bra sätt efter långa diskussioner.
Föredraganden lade till att börja med fram cirka 40 ändringsförslag, som sedan låg till grund för en utmärkt diskussion. Jag måste säga att han inte bara har hanterat den tekniska delen på ett mycket bra sätt, utan framför allt också den mänskliga delen med att gå varandra till mötes och anstränga sig för att komma fram till kompromisser. Till slut hade det lämnats in 240 ändringsförslag, som vi naturligtvis gemensamt arbetade oss igenom. Vi försökte att uppnå en kompromiss, och den blev också verkligt bra. Nu har vi en helt konsoliderad version framför oss, som jag tror att vi alla kan vara nöjda med. Omröstningen i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi visade också att det gått i rätt riktning. Vi har naturligtvis också förberett några små ändringar för denna behandling, men jag tror att den grundprincip som vi gemensamt har utarbetat kommer att få mycket stor effekt när det gäller energiförsörjningen.
För oss var det framför allt viktigt att finna ett harmoniserat system för beräkningsmetoden. Det var inte i första hand beräkningsmetoden som stod i centrum, eftersom det här funnits många olika utgångspunkter och möjligheter. Det var snarare viktigt att finna en grundval för hela Europa, så att det harmoniserade systemet också kan användas överallt, oavsett om det avser nord eller syd, eller på andra områden. Vi vet att det finns länder i Europa där det är mycket varmt, och länder som har mycket stort uppvärmningsbehov; å ena sidan kylsystem och å andra sidan värmesystem, här finns det alltså de mest varierande intressen. Här vill jag tacka de s.k. lobbyisterna, som verkligen har gjort ett utmärkt arbete och förklarat ingående vilka möjligheter som finns. Till slut hade vi lärt oss mycket i de många debatterna och diskussionerna och kvällsarrangemangen, där vi ofta satt mycket länge och diskuterade dessa saker.
Det är naturligtvis vårt mål att i framtiden öka andelen kraftvärme från 9 till 18 procent. Det måste stå klart att det är önskvärt med en fördubbling. Vi skulle gärna vilja att Europeiska standardiseringskommittén (CEN Workshop) arbetar tillsammans med kommissionen på detta område för att beräkna formeln, och att normeringen än en gång diskuteras med alla deltagande, så att vi eventuellt får ännu en variant att diskutera, om det blir en andra behandling, vilket jag förmodar. På så vis tillhandahåller vi, via CEN Workshop, en slutgiltig lösning för den fortsatta behandlingen.
Jag tror att kraftvärme principiellt, just när vi tittar på mini-kraftvärmen, också kan utlösa en helt ny debatt om elförsörjning och energiförsörjningssäkerhet. Just säkerheten för de små kretsloppen är en mycket intressant princip för framtiden. Vi känner ju alla till från den förnybara energin, från de olika kraftvärmepannorna som vi redan har på landsbygden och i de små byarna, att kraftvärmen där har fått mycket bra kritik och att marknaden dessutom naturligtvis fungerar på ett helt annat sätt. Om vi alltså inte bara tittar på de stora anläggningarna, som har stått i centrum, utan i framtiden också ser till de många små anläggningarna, de regionala anläggningarna, kanske rentav de hushållsanläggningar som vore möjliga i framtiden, kan man också på så vis uträtta något på marknaden.
I Wels, den stad som jag kommer från, planerar man ett projekt som kallas energyland. Energyland skulle egentligen vara Europa. Vi anstränger oss för att i detta energyland ställa forskning och utveckling i centrum, och framför allt inom utbildningsområdet presentera dessa nya metoder, dessa nya stödmöjligheter för den breda allmänheten, och särskilt för näringslivet. Vi bör naturligtvis i framtiden i ökad utsträckning ägna oss åt energin och åt infrastrukturen inom energiområdet, eftersom energiförsörjningssäkerhet och energieffektivitet säkert hör till de primära målen för Europeiska unionen.

Berenguer Fuster (PSE).
Herr talman, värderade kolleger! Det råder inget tvivel om att främjande av elenergi producerad genom kraftvärme är ett mål som är värt att dela, detta av flera olika skäl. Vi kommer följaktligen att stödja kommissionens initiativ, som förtjänar all vår respekt, och vi gratulerar kommissionsledamoten till förslaget.
El producerad från kraftvärme möjliggör för det första energibesparingar och följaktligen nås miljöskyddsmålet, eftersom kraftvärme minskar utsläppen av koldioxid.
Det finns andra skäl som gör att den här metoden är värd att stödjas. För det första är det möjligt att sänka kostnaderna genom kombinerad produktion av värme och el, och det är till och med möjligt, om man vill, att erbjuda användarna ett försörjningsalternativ, vilket i några fall innebär att man på sätt och vis inför konkurrens, framför allt på några marknader - som elmarknaden i mitt land - där det finns starka oligopoliska tendenser.
Parlamentet har bekräftat sitt stöd till främjande av kraftvärme i sin resolution av den 25 september förra året och i linje med det kommer vi att stödja detta initiativ.
Problemet är dock att det bakom konceptet kraftvärme döljer sig förhållanden som är mycket olika sinsemellan. Å ena sidan har vi medlemsstaterna i nord och å andra sidan medlemsstaterna i syd. Det var därför mycket svårt att innefatta så olika förhållanden i ett enda förslag. I de nordliga medlemsstaterna används kraftvärme huvudsakligen för fjärrvärme, medan kraftvärmen i de sydliga medlemsstaterna är ett system som utnyttjas av vissa industrisektorer som behöver en intensiv värmeproduktion, och som gör det möjligt för dem att sänka kostnaderna för elenergin. Exempel på detta är pappers- och keramikindustrin.
Från dessa förhållanden kan man dra slutsatsen att de kraftvärmeanläggningar som medlemsstaterna använder skiljer sig radikalt sinsemellan. Medan det i anläggningar för produktion av fjärrvärme används ångturbiner och det endast är nödvändigt att alstra värme under de kalla månaderna av året, är den värme som krävs i de anläggningar som används för produktion av kraftvärme för industriellt bruk av större intensitet och används under hela året.
Detta innebär att det finns storleks- och systemskillnader, och att få med allt detta i ett enda direktiv har varit svårt. Jag anser att föredraganden har gjort mer än berömvärda ansträngningar för att jämka samman och ta med så olika förhållanden i direktivet och naturligtvis gratulerar jag honom uppriktigt till den bedriften.
Jag vill säga att vi generellt sett stöder betänkandet med de ändringsförslag som läggs fram.

Clegg (ELDR).
Herr talman! Jag är säker på att jag talar på andra kollegers vägnar när jag säger att detta har varit en av de mest spännande och förvirrande frågorna jag någonsin har följt. För icke-sakkunniga som jag blev det ibland en ogenomtränglig massa av akronymer och tekniska detaljer, och Glante och Vidal-Quadras Roca verkade ibland tala ett språk som förnuftiga, normala människor inte hade någon möjlighet att förstå. Jag hade t.ex. ingen aning om att någonting som kallas Protermo-metoden kunde ge upphov till så mycket hetta och ilska som den gjorde under diskussionen i vårt utskott. Det är synd att vi inte kombinerade denna hetta i vårt utskott med lite kraft när vi ändå höll på. Jag måste emellertid säga att, även om jag själv inte kunde följa alla vändningar i diskussionen, min grupp verkligen är oerhört nöjd med resultatet och ser fram emot att stödja föredraganden i omröstningen i morgon.
Vi är särskilt nöjda att de två förhållningssätt som representeras av diskussionens olika sidor i vårt utskott - å ena sidan den som vill behålla en metod som skiljer kraftvärme från andra sätt att generera energi, och å andra sidan den som vill behålla en betoning på energibesparing - har behållits i de berömda bilagorna 2 och 3, och att man till viss del har lyckats att sammanjämka dessa två synsätt. Vi är också oerhört nöjda att kunna stödja åtgärderna i detta direktiv som skyddar och främjar mikrokraftvärme, som vi anser vara en nödvändig del i utvecklingen av kraftvärme och naturligtvis - jag talar på min grupps och andras vägnar - är vi också mycket måna om att använda morgondagens omröstning som en startpunkt för en seriös, men utan tvekan hård, diskussion med rådet om att bevara och uppnå faktiska i stället för bara symboliska mål.
Min sista punkt handlar om försiktighet. Det har lagts fram ett antal ändringsförslag. Jag vill uppmana kolleger från andra grupper att avstå från att stödja ändringsförslag som rubbar den mycket bräckligt konstruerade kompromissen. Det skulle vara - åtminstone tycker vår grupp det - synd att äventyra en kompromiss som tog så lång tid att uppnå och som var så smärtsam att få till stånd.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman! Det är förvånande att marknadskrafterna inte på egen hand har lyckats förbättra bränslenas energieffektivitet inom produktionen av kraftvärme. Eftersom värmen som uppstår i samband med produktionen av el kan användas både till uppvärmning och nedkylning, utgör den en ekonomisk resurs som man skulle tro att produktionsanläggningarna själva var intresserade av att utnyttja. Direktivet behövs inte enbart för att man med dess hjälp skall kunna trygga verksamheten på den gemensamma energimarknaden. Det behövs också för att tvinga medlemsstaterna att inrikta sina resurser på en effektiv användning av bränslen för att främja effektiv energianvändning och miljöskydd. 
Inom EU är man synnerligen slarvig när det gäller att sätta upp gemensamma mål. Man sätter upp mål, men skapar inga resurser eller påföljder för att nå målen. Ett exempel på målsättningar som baserar sig på förhoppningar är det förslag till främjande av kraftvärme som nu behandlas. Målet att höja produktionen av kraftvärme till arton procent av den totala elproduktionen fram till 2010 eller 2012 är en from förhoppning. Marknaden producerar kraftvärme om det är ekonomiskt lönsamt. Direktivet innebär ingen frigörelse från marknadens osynliga styrande hand.
Små produktionsenheter är ofta innovativa. Där utnyttjas sådana marginaler som inte intresserar stora producenter. Därför ger man i flera av ändringsförslagen akt på att små producenter skall få ett jämlikt bemötande på den avreglerade marknaden som styrs av de stora producenterna. Det är motiverat att kräva att tillgången till nätet skall tryggas för små producenter, och att de är berättigade till ett rättvist pris för kraftvärmen.
Jag vill i det här sammanhanget också ägna uppmärksamhet åt de problem som uppstår om olika direktiv inte samordnas med varandra. Direktivet om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgas får till exempel inte stå i strid med det här direktivet. Det är fråga om ett syntetiskt marknadsdirektiv, när direktivet om kraftvärme å sin sida är ekonomiskt-tekniskt till sin karaktär. Direktivet om ett system för handel med utsläppsrätter gynnar inte de europeiska företagen, vilket det här direktivet gör.

Turmes (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Detta direktiv bör betraktas som ett bidrag till en sammanhållen och holistisk energipolitik i Europa. Det betyder att det handlar om mer miljöskydd och mer försörjningssäkerhet, och det handlar också om sammanhållning på den inre marknaden för energi. Jag vill helt kort nämna punkten med försörjningssäkerhet. Vi är alltför beroende av oljeimporten, och med hjälp av kraftvärme kan vi mycket snabbt och på ett enkelt sätt åstadkomma att olja inte längre används för uppvärmning av hus, så att vi frigör oss från beroendet av olja; på ett mycket enklare sätt än när det gäller elförsörjning.
Marknaden, den inre marknaden, är blind om vi inte ger den några mål, om vi inte sätter upp några vägräcken. På samma sätt som vi gjort detta för den förnybara energin, måste vi göra det för kraftvärmen. I detta avseende anser jag att kommissionens förslag är lite svagt, och det gläder mig att vi i parlamentet i morgon, tror jag, kommer att få majoritet för att än en gång slå fast målen - 18 procent - och även understryka kraftvärmens bidrag till vätetidsåldern. Vi kan inte hos Prodi inkalla ännu en högnivåexpertgrupp för hydrogen economy, och sedan i det första regelverket, där vi verkligen kan skapa en marknad för bränsleceller, underlåta att ta upp i vår lagstiftning att vi här nu faktiskt skall skapa en marknad, så att det kan uppstå en efterfrågan på bränsleceller i Europa. Det gläder mig att Rübig och även andra kolleger också ser så klart på denna punkt.
Beträffande definitionerna skulle man kunna tro att definition är något tekniskt, men bakom tekniken döljer sig egentligen politik. Bilaga II: Det gäller att slå fast vilken el i en kraftvärmeanläggning som verkligen är kraftvärmeel. Definitionen är oberoende av klimatzoner. Det kan bara finnas en definition, och den måste gälla över hela Europa. Om detta inte är fallet, öppnar vi dörren för en snedvridning av konkurrensen på den europeiska inre marknaden. De ändringsförslag som Vidal-Quadras Roca kommer att lämna in i morgon är inte till någon hjälp i detta avseende, och de bör avvisas.
I bilaga III definieras energieffektiviteten i kraftvärmeanläggningar. Här finns det helt klart en skillnad mellan exempelvis Grekland och Nederländerna, eftersom man i Grekland ofta fortfarande värmer upp husen på ett ineffektivt sätt med kol, medan man i Holland har en mycket hög effektivitet därför att man använder gas. Dessa klimatbetingade skillnader kan man bara med tiden fånga upp genom en fullständig inre marknad. Vi får ge oss lite tid. Denna bilaga III måste dock bygga på bilaga II. Vi får i detta direktiv bara utlåta oss om el som helt klart utgörs av kraftvärmeel. Om vi inte gör det, kommer vi att skapa en rättslig osäkerhet, och vi kommer rentav att öppna dörren för delvis ineffektiva och delvis rentav bedrägeriliknande subventioner. Vi kommer att stödja dem som inte har funderat särskilt noga över kraftvärmen i Europa, om vi inte ger några klara definitioner. Jag tror att det ändå är det som vi alla vill uppnå med detta direktiv, nämligen att kraftvärmen i framtiden skall tas på mer allvar och att det skall göras investeringar, särskilt i Östeuropa, också i denna teknik!

Vidal-Quadras Roca (PPE-DE).
Herr talman! Utarbetandet av direktivet och parlamentets betänkande om denna lagstiftning har mycket riktigt varit mycket mödosamt, men jag skulle inte säga att det har förekommit några konfrontationer, utan att vi snarare har arbetat progressivt och tålmodigt för att enas om en stringent text och att vi har sett till Europas allmänna bästa, genom att jämka samman våra argument och åsikter.
Herr talman! Vi har lyckats enas om tre centrala punkter efter denna långa diskussion. För det första har vi satt primärenergibesparingar i centrum för direktivet, som en grundläggande parameter för definitionen av kraftvärme. För det andra har vi enats om att den procentuella energibesparingen skall beräknas jämfört med elproduktionen och inte jämfört med den totala värmeproduktionen plus el för att belysa var energibesparingarna görs någonstans, och slutligen har vi tydligt skiljt på två olika slags anläggningar: de anläggningar som är i drift året om där el och värme produceras samtidigt och de anläggningar som, på grund av hur de drivs och i vilket syfte, endast producerar el och värme samtidigt en del av året, och som resten av året endast drivs som kondenskraftverk.
Dessa tre punkter, herr talman, var grundläggande för att nå målet för detta direktiv; en bra definition av kraftvärme som ger oss möjlighet att därefter definiera ett bra system för att främja detta sätt att producera energi, vilket gör det möjligt att uppfylla det mål vi alla eftersträvar, nämligen besparing av primärenergi, minskade utsläpp av koldioxid och att unionen skall vara oberoende av extern energiförsörjning.
Denna diskussion, som vi alla har deltagit i med stor entusiasm, stort engagemang och mycket god vilja, har tyvärr inte varit tillräcklig för alla ledamöter i kammaren - till exempel Turmes - men man kan inte heller förvänta sig att alla skall förstå allt på en gång. Jag är övertygad om att Turmes, som är mycket kunnig på det här området, kommer att fortsätta att fundera på den här frågan och det han inte ser klart i dag, kommer snart att klarna för honom. Jag ställer gärna upp på att förklara samma saker, såväl för honom som för hans medarbetare, vilket jag har gjort hittills - även om jag efter hans inlägg märker att jag inte har lyckats med det - eftersom det alltid är ett nöje att tala med honom, såväl ur politisk som ur mänsklig synvinkel.
Herr Glante! Låt mig komma med en kommentar som jag riktar direkt till er. Jag tackar er varmt för att ni hela tiden har varit så mottaglig och öppen för andras åsikter under vårt gemensamma arbete: När en skulptur är färdig och den nästan är perfekt, kan man alltid mejsla till det sista, så att den blir fullständigt perfekt. Jag ber er uppmärksamma ändringsförslagen 75 och 81, som hör till den överenskommelse som vi nådde efter utskottets sammanträde och som är grundläggande för vår grupp: i ändringsförslag 75 tar man bort tröskelvärdet på 80 procent, som nu inte är logiskt, och ändringsförslag 81 innebär en tydlig åtskillnad mellan de båda typerna av anläggningar.
Fru kommissionär! General de Gaulle sade att politiken är en aktion som tjänar en stark, tydlig och enkel tanke. I så fall har ni, fru kommissionär, unionens energipolitik i huvudet och i den mån som ni fortsätter utveckla denna politik kommer parlamentet att stödja den, eftersom den leder till att vi kan uppfylla de mål som vi alla eftersträvar: att förbättra vår konkurrenskraft, garantera alla européers välstånd och öka den ekonomiska tillväxten.

Pohjamo (ELDR).
Herr talman! Först av allt vill jag också tacka Glante för en bra beredning av betänkandet. Förslaget till direktiv om främjande av produktionen av kraftvärme utgör en viktig del av EU:s strategi för ökad energieffektivitet och energibesparingar. Den kombinerade produktionen främjar även minskningen av växthusgaser, som här har konstaterats. 
På kort sikt bör man utveckla de nuvarande produktionsanläggningarna för kraftvärme och i mån av möjlighet främja byggandet av nya anläggningar med hög verkningsgrad. På längre sikt bör man skapa förutsättningar för att produktionen av kraftvärme med hög verkningsgrad skall kunna inta en central ställning när det gäller att öka energieffektiviteten och besparingarna.
Ändringsförslagen som gäller mikroproduktion, förnybara energikällor och fjärrkyla är viktiga med tanke på den teknologiska utvecklingen. Lagring av värme är möjligt i alla storleksklasser samt alla tider på dygnet och året, tvärt emot vad som konstateras i kommissionens förslag och vissa utskotts yttranden. Stödet borde inte begränsas enbart till CHP-teknik som grundar sig på behovet av nyttiggjord värme. För CHP-anläggningarnas del måste man tillåta en flexibel användning som styrs av årstiderna, dygnet och slumpmässiga variationer. När det gäller värmeförlusten från kraftvärmeanläggningarna finns det möjlighet till ytterligare utvidgad användning. Den kan bland annat utnyttjas till kylning, vattenrening och ventilation.
Detta betänkande är mycket tekniskt och i den finskspråkiga versionen förekommer ordet ?högeffektiv? ofta felaktigt. Den riktiga översättningen är ?med hög verkningsgrad?. Användningen av ordet högeffektiv gör att man uppfattar det som om direktivet gäller endast stora anläggningar. Det väsentliga är att man vill stödja teknik med hög verkningsgrad oberoende av storleken.

Van Velzen (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Jag tror att vi har kommit fram till ett utomordentligt ögonblick. Framför oss har vi ett betänkande om kraftvärme som är av enormt stor vikt för en hållbar energipolitik i Europa. I första hand skulle jag vilja tacka föredraganden, herr Glante, liksom mina kolleger har gjort, för det mycket vänskapliga, trevliga och mycket konstruktiva samarbetet. Jag skulle vilja uppmana honom att fortsätta det samarbetet till slutet för att se till att vi uppnår ett gott resultat i morgon.
Herr talman! Med rätta har det påpekats att betoningen i långt högre grad måste ligga på energibesparing. Vad det handlar om är naturligtvis att vi i Europa måste se till att kunna realisera koldioxidmålsättningarna. I det sammanhanget spelar kraftvärme en mycket viktig roll. Men det handlar naturligtvis också om att vi i Europa vill ha framför allt högvärdiga installationer, att kraftvärmen inte gör oss lata utan att vi lägger ribban så högt som möjligt för att realisera så stora besparingar som möjligt. Jag anser att det är den signalen som måste utgå från kommissionen, Europaparlamentet och rådet också.
Egentligen tyckte jag att kollega Vidal-Quadras bild var väldigt vacker - bilden är nästan klar men det är fortfarande något som måste ske. Och det är att vi förfinar bilaga II och bilaga III en smula. Uppdelningen av bränsleförbrukningen till icke-kraftvärmedelen flyttas nu alltså över till bilaga III. Därför måste vi alltså städa upp lite i bilaga II, göra den lite enklare och det har gått i riktning mot bilaga III. Det är också, kollega Glante, anledningen till att vi har lämnat in både ändringsförslag 175 och 176.
Det har ändå blivit ett oerhört tekniskt betänkande, men i slutändan kretsar det ändå kring det faktum att vi har ett behov av en gemensam, exakt beräkningsmetod och att stödsystemen som Europeiska unionen tillämpar harmoniseras. Ändringsförslag 42 är av avgörande betydelse. Det är av avgörande betydelse att det harmoniserade referensvärdet för att avgöra besparingen av primär energi tack vare kraftvärme fastställs så fort som möjligt, och då inom två år. Av avgörande betydelse är också att beräkningsmetoden är exakt och att den harmoniseras på EU-nivå.
Det fullständiga paketet, herr talman, innefattas nu i det här förslaget, och därför anser jag också att det förtjänar vårt stöd. Alltså hoppas jag också att herr Glante i morgon kommer att kunna se till att PPE-DE-gruppen också stöder hans förslag. Herr Vidal-Quadras har redan angivit hur viktiga ändringsförslagen 75, 76 och 81 är för oss. Det beror alltså på honom, på hans stöd för våra ändringsförslag om PPE-DE-gruppen kommer att kunna följa honom. Jag hoppas det.

Haug (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! När jag här i dag tar ställning till Norbert Glantes högtekniska dokumentation, så gör jag det som medföredragande för min grupp i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Vårt yttrande präglas också av miljöaspekter. Miljöutskottet var helt enigt, inga nej-röster, efter att omröstningen rentav skjutits upp två gånger på grund av den något utdragna diskussionen. Betydelsen av en säker, ekonomisk och ekologiskt försvarbar energiförsörjning är obestridlig.
En möjlighet att garantera en energiproduktion på hög nivå finns också genom att man bygger kraftverk som grundar sig på kraftvärmesystemet. Gentemot den separerade produktionen erbjuder kraftvärmen fördelen att bränsle - oavsett om det är fossilt eller förnybart - används på det mest effektiva sättet. Dessutom kan man genom kraftvärmeprocessen undvika utsläpp av koldioxid. På så sätt blir ett stärkt stöd till kraftvärmeanläggningar ett viktigt instrument i det åtgärdspaket som krävs för att vi skall iaktta Kyotoprotokollet i avsikt att skydda världens klimat.
Kraftvärmens potential för att bidra till energibesparing används emellertid inte fullt ut i Europeiska unionen. Det är absolut nödvändigt att öka användningen med tanke på klimatskyddet och för att spara på resurserna. Förutom att säkra energiförsörjningen är det grundläggande målet med kommissionens förslag till direktiv ju också att skapa en ram som kan främja byggande och en korrekt användning av kraftvärmen. Vi anser att kommissionens förslag i princip är riktigt, men det behöver förbättras i flera avseenden, vilket ju kollegerna i det ansvariga utskottet, anfört av sin föredragande, också anser.
Här vill vi i varje fall också att det ambitiösa målet skall fastslås, att andelen kraftvärmeanläggningar, räknat på hela elproduktionen i Europeiska unionen, skall fördubblas från 9 procent år 1994 till 18 procent år 2012. Här behöver vi klara regler för vad som kan främjas i form av kraftvärme, och de måste kunna användas överallt i Europeiska unionen. Det tvåstegsförfarande som kommissionen har föreslagit, och uppdelningen i energi för jordbruk, för industri och för uppvärmningsändamål erbjuder inte denna öppenhet, utan kräver helt enkelt en alltför omfattande förvaltning. Därför vill vi som måttstock fastslå ett alfavärde och en effektivitet om 80 procent. Det har i varje fall miljöutskottet beslutat. Dessutom bör kraftvärmeanläggningar med en kapacitet om mer än 50 megawatt också omfattas av den stödram som föreskrivits av EU. Den gräns som kommissionen föreslagit är entydigt alltför lågt satt. Redan små kraftvärmeverk kan producera 100 megawatt eller mer. Små och medelstora anläggningar sörjer för decentralisering, vilket här mycket väl kan betyda effektivitet i fråga om miljöskydd. Vi måste i ökad utsträckning motverka den tilltagande uppvärmningen av jorden. Ett klokt europeiskt kraftvärmedirektiv kan verkligen bidra till detta.

Chichester (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera föredraganden och mina kolleger till deras samarbete för att uppnå kompromissen och definitionerna, som har omfattat en rad mycket komplicerade och tekniska frågor. Jag vill särskilt stödja energibesparing framför energieffektivitet: vi vill använda mindre bränsle. Jag välkomnar stödets effekter, dvs. de miljövinster som blir ett resultat av det.
Jag vill ta upp en del farhågor som uttryckts av ett företag i min f.d. valkrets och i den sydvästra regionen som jag företräder. De berättar att de tillhandahållit kraftvärme under de senaste 20 åren, vilket har bidragit till en beräknad årlig besparing av 700 000 ton kol, vilket är en avsevärd besparing. De är oroade över tröskelvärdet på 50 megawatt för att få stöd. De vill att det skall avlägsnas som en snedvridning eller möjlig snedvridning av investeringsbeslut. De är mycket måna att möjligheten att få stöd grundas på primära energibesparingar och - en punkt som ännu inte har nämnts - de vill att man genom direktivet erkänner och belönar nyttan med att använda avfallsvärme och avfallsbränsle. Detta kan komma från en mängd olika källor.
Jag vill ta upp två av mina egna farhågor. För det första måste vi vara försiktiga så att inte direktivets mål skyms bakom detta virrvarr av tekniska detaljer. En del kolleger har tagit upp de svårigheter som vi har diskuterat i utskottet, och ibland har det varit lite svårt att sia om resultatet. Vi måste komma ihåg att vi vill ha primära energibesparingar.
Jag oroar mig för risken att det blir överdrivna administrativa krav: alltför många har deltagit i godkännande- och stödförfarandena. Det finns alltid en risk att man kan kväva ett initiativ genom för mycket byråkrati.
Jag vill emellertid rekommendera och stödja detta förslag. Vi ser fram emot att uppnå ett bra resultat i omröstningen i morgon i och med det samarbete som vi har haft hittills.

De Palacio
Herr talman! Jag vill tacka alla föredragande för de inlägg de har gjort och säga dem att jag instämmer i allt de har sagt. Vad vi gör är att lägga fram förslag för att öka energieffektiviteten under de kommande åren till fördel för en hållbar utveckling, vilket inte bara innebär att garantera konkurrenskraft och kvalitet i tjänsterna för användarna, utan även att värna om miljön.
Men jag tror att ni alla håller med mig om att vi inte, bakom täckmanteln ?kraftvärme?, kan tillåta att vi till slut får ett system där det konsumeras mer energi än vad som skulle konsumeras med en separat produktion och där man dessutom utnyttjar stödpengar som det till slut är användarna, skattebetalarna, som betalar - det finns olika möjligheter - eller helt enkelt nätkunderna. Det skulle inte bara ge upphov till en dålig energianvändning och ökad energikonsumtion, utan dessutom snedvridningar av konkurrensen och brist på konkurrens i hela systemet, och det tror jag inte att någon gynnas av.
Syftet är att stödja den verkliga kraftvärmen och undvika att det är möjligt att syssla med annan verksamhet under förevändning att man bedriver kraftvärmeverksamhet.
Jag upprepar mitt tack till föredraganden. Flera av er har nämnt de komplicerade och svåra diskussionerna. Jag förstår att det finns många aspekter som är tekniskt komplicerade och jag vill därför än en gång tacka för era ansträngningar och för kvaliteten på det genomförda arbetet, trots att kommissionen inte kan godta alla förslag.
Av de 85 ändringsförslag som återstår kan kommissionen godta de allra flesta i sin helhet, delvis eller efter omarbetningar. Det finns emellertid 28 ändringsförslag som vi helt förkastar. Jag kommer att ge en fullständig kopia till ledamöterna, herr talman, för att det inte skall råda några tvivel.

Talmannen.
 Tack så mycket, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0129/2003) av Nicholson för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om försäkringskrav för lufttrafikföretag och luftfartygsoperatörer.

Nicholson (PPE-DE)
Herr talman! Jag vill först tacka för samarbetet under utarbetandet av detta betänkande, inte bara från kommissionen utan också från kolleger i utskottet, där vi deltog i ett oerhört bra samarbete för att lägga fram dessa kompromissändringsförslag. Dessa har stärkt betänkandet med branschens bästa för ögonen och dem som berörs av det. Vi måste alla vara medvetna om att detta betänkande kom till - i hög grad - som ett resultat av flygplanen som kraschades mot tvillingtornen i New York i september 2001. Det är ett försök att till en viss grad återställa förtroendet för försäkringsmarknaden i Europeiska unionen. Förhoppningsvis kommer detta förtroende att återvända. 
Jag måste inledningsvis säga att detta inte nödvändigtvis är ett stort problem för vad vi skulle kalla de ?större flygbolagen?, dvs. flygbolag som t.ex. Lufthansa, Air France, British Airways och de andra stora grabbarna. De har inga problem med detta. Det är de små, regionala flygbolagen som kommer att påverkas mest - förvisso inte bara små, regionala flygbolag, utan även flygskolor och folk som flyger sina egna små flygplan, etc. Det är de som, i hög grad, kan känna att de drabbas av stora problem. Det kan tillkomma ytterligare kostnader i sammanhanget. Detta är något som vi vill försöka att undvika.
Som jag sade, försökte jag skapa ett samförstånd i och med de kompromissändringsförslag som vi lade fram i utskottet. Jag anser att vi har lyckats med det.
Vi har infört tre extra kategorier. Dessa kategorier tillåter större flexibilitet och stabilitet inom området för mindre luftfartyg. Vi måste också vara medvetna om det avsevärda stöd som industrin får i Förenta staterna. Den amerikanska regeringen har gett den inhemska industrin ett mycket stort stöd, i synnerhet efter den 11 september, och den fortsätter att göra det. Vi får inte låta vår industri i Europeiska unionen ge sina operatörer ytterligare nackdelar.
Genom att följa Montrealkonventionen och ECAC-siffrorna, hoppas jag att vi lyckats lägga fram ett välavvägt betänkande som förhoppningsvis kommer att leda in oss på en väg som leder framåt.
Det finns fortfarande vissa områden som vållar bekymmer. Vi diskuterade dem i utskottet. Foster lade fram ett par ändringsförslag. Hon oroar sig för överflygningar av Europeiska unionens luftrum. Hon har rätt när hon vill fortsätta att utveckla denna fråga. Vi måste förstå vad detta innebär och hur vi skall kontrollera det. Den andra frågan som vi verkligen måste diskutera mellan första och andra behandlingen - och jag uppmanar kommissionen att ta till sig detta - handlar om konsekvensbedömningen, som är ytterligare en fråga som togs upp i utskottet. Vi bör återkomma till den vid ett senare stadium. Vi måste veta vilka kostnader och effekter, den skada eller nytta som påförs dem som flyger, låt vara som hobby, affärsverksamhet eller av andra orsaker. Vi måste vara beredda att låta det ta tid att utföra denna bedömning. Det ligger inte i Europeiska unionens intresse att stifta lagar som ger folk nackdelar och som gör att Europeiska unionen ser ut som en glädjedödare. Detta är verkligen inte min avsikt.
Jag kommer att fortsätta att försvara de mest sårbara på detta område - de små operatörerna och dem som tycker om att sportflyga. I utskottet träffade jag många företrädare för industrin. Jag träffade också försäkringsgivarna. Det är otroligt att vi i Europeiska unionen bara har två eller tre företag eller personer som tillhandahåller försäkringar för luftfartyg. Det finns mycket lite konkurrens på detta område. Det är rätt av oss att främja konkurrens, men valet av tidpunkt, delarna och grundförutsättningarna måste vara de rätta. Vi måste se till att vi får ett förslag som uppmuntrar andra att börja verksamhet inom denna industri och skapa större konkurrens. Det är rätt att främja och förbereda för dessa villkor. Förhoppningsvis kan vi, mycket snart, återfå en stabilare marknad.

De Palacio
Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill mycket kort säga er att det enligt de nu gällande gemenskapsbestämmelserna bara krävs att lufttrafikföretagen är försäkrade, men det fastställs inga kriterier, villkor eller belopp som medlemsstaternas utfärdande myndigheter måste följa. Det var därför nödvändigt att klargöra denna situation, särskilt efter händelserna den 11 september 2001.
Som föredraganden så väl har uttryckt det handlar det om att återställa förtroendet och att ge, även de små företagen, möjligheten att ha tillräckligt försäkringsskydd. Kommissionens mål är följaktligen att övervaka att alla luftfartyg som genomför flygningar till Europa alltid är försäkrade mot olika risker, inklusive risker för krig eller terrorism.
Jag vill tacka föredraganden Nicholson för hans konstruktiva arbete. Han har sett till att förslaget har blivit balanserat, framför allt när det gäller frågorna om skadeståndsansvar för tredje man i försäkringarna.
Kommissionen har ett mycket starkt intresse av att detta förslag antas snabbt och kommer att fortsätta följa flygförsäkringsmarknaden för att försäkra sig om att de nuvarande bestämmelserna utesluter alla risker när det gäller brist på försäkringsskydd.
Men jag vill säga er, ärade ledamot, att när det gäller effektanalysen begärde kommissionen i själva verket upplysningar om de försäkringsvillkor som är tillämpliga i unionens medlemsstater innan den utarbetade detta förslag, genom den europeiska konferensen för civil luftfart och tredje länder, vilket också inbegriper alla frågor som berör försäkringar och leasingkontrakt, uthyrning av flygplan. Kommissionen har mycket aktivt följt försäkringsmarknadens utveckling, såväl på europeisk som på internationell nivå. Vi började på europeisk nivå för att avsluta med de särskilda villkor som gör det möjligt att innefatta en viss typ av risker för den offentliga sektorn i försäkringsskyddet, men vi har även agerat genom Internationella civilflygsorganisationen, eftersom vi anser att detta slags frågor framför allt bör tas upp inom det forumet.
Det förslag som är ämnet för dagens debatt är dessutom resultatet av en rad diskussioner som genomfördes av en specialgrupp, som har inrättats just i syfte att diskutera försäkringsproblemen efter de tragiska händelserna den 11 september. Såväl försäkringsbolagen som flygbolagen var företrädda i denna specialgrupp.
Avslutningsvis vill jag säga att kommissionen, efter införandet av de särskilda villkor som har gällt under en viss tid efter den 11 september 2001 (till dess att vi ansåg att marknaden hade återfått tillräcklig kapacitet för att täcka alla risker till resonabla priser), har genomfört en uppföljning av stödåtgärderna och de avgifter som tillämpas i unionens medlemsstater, vilket har gjort det möjligt för oss att få direkt förstahandsinformation om hur lufttrafikförsäkringarna ser ut i unionens medlemsstater.
Herr talman, ärade ledamöter, herr Nicholson! I det här sammanhanget anser vi följaktligen att det inte var nödvändigt att genomföra några större effektanalyser, eftersom vi hade tillgång till mer än tillräckligt med information för att utarbeta det här förslaget.

Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE)
Herr talman, fru vice kommissionsordförande, kära kolleger! Först och främst vill jag på utskottet för rättsliga frågor och den inre marknadens vägnar tacka föredraganden för det här betänkandet, och för att han har godtagit de flesta av de ändringsförslag som mitt utskott har lagt fram i sitt yttrande.
Jag vill också tacka alla ledamöter av utskottet för regionalpolitik, transport och turism för att de har godtagit en rad synpunkter som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ansåg vara viktiga, eftersom de medförde förbättringar av det betänkande som parlamentet utarbetade.
Fru vice ordförande! För det andra vill jag också gratulera er, vilket vi redan har gjort vid andra tillfällen och när det gäller andra betänkanden av olika slag, eftersom ni än en gång har tagit itu med en komplicerad och konfliktfylld fråga som kan orsaka stor irritation i vissa berörda sektorer och grupper. Ni har lagt fram ett djärvt förslag, och som ni ser kommer vi i några fall med tillrättalägganden som mildrar förslaget, men i andra fall föreslår vi så att säga nyanseringar, vilka i viss mån gör förslaget strängare.
Ert arbete och er vilja att lösa problemen för att se till att de europeiska medborgarna skall ha ett bättre försäkringsskydd, så att de återfår sitt förtroende för lufttrafiktransporten är värt ett erkännande. Denna strategi för förtroende, säkerhet och ansvar i lagstiftningen om lufttrafiktransporten bör tillämpas inom andra transportområden där ni också har lagt fram förslag och där vi inte ligger på samma nivå när det gäller den inre marknaden och avregleringar.
Detta är ett djärvt förslag från kommissionen och föredraganden för transportutskottet, i vilket det tas ett kvalitativt steg framåt på försäkringsområdet. Vad vi försöker göra är, vilket såväl föredraganden som ni själv har påpekat, att ge medborgarna, användarna, förtroende. Vi ser till att vår lufttrafiktransport blir konkurrenskraftig, men samtidigt fastställer vi bestämmelser som visar den väg som företagen bör följa och som också visar vägen för andra stater.
Vi bör inte oroa oss för att koncepten är försiktigt utformade. Jag anser att vi är inne på rätt linje och att det är den här linjen vi bör följa. Vi måste förbättra texterna, vi måste komma med nyskapande förslag, vilket vi också gör, och det kommer vi att fortsätta med, fru vice ordförande.
Jag hoppas att parlamentet ratificerar förslaget från utskottet för transport i sin omröstning. Jag tror att kommissionen kan godta det här förslaget och att rådet kommer att följa vår linje, så vi inte hamnar i en situation, vilket har hänt andra gånger, att några frågor till slut kommer lite på efterkälken och vi ångrar oss längre fram, för att vi tyckte att vi var tvungna att lösa dem brådstörtat.

Hatzidakis (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Nicholson till hans arbete som föredragande.
Jag tror att betänkandet accepteras av en stor majoritet bland Europaparlamentets ledamöter och, naturligtvis bör vi också tacka Ripoll för hans arbete med att formulera yttrandet. Det är uppenbart att det aktuella direktivet är mycket viktigt, framför allt efter allt som inträffat efter terroristattacken i Förenta staterna den 11 september 2001 och den turbulens som uppstått på försäkringsmarknaden. Jag anser det också uppenbart att alla kategorier måste få full och reell försäkringsersättning, så att Europeiska unionens medborgare känner att unionen är en organisation som bryr sig om var och en, den ser inte bara kortsiktigt till företagens intressen, utan den är angelägen om att alla som har krav på försäkringsbolagen efter flygolyckor skall få ersättning. Jag anser att det aktuella förslaget till direktiv innebär ett framsteg.
Ni vet att vi i vårt utskott har godkänt en rad ändringsförslag, som syftar till att harmonisera de regler som antagits av ECAC. Jag anser att vi bör hålla oss kvar på denna nivå, så att det blir en harmonisering mellan Europeiska unionen och de andra europeiska länderna, som ännu inte är medlemmar i unionen, och att vi kan få en enhetlig reglering på europeisk nivå. Men vi bör inte gå längre, för det måste finnas en känsla av trygghet bland medborgarna.
Som också Nicholson påpekade, har det funnits en oro, och jag tror att det fortfarande råder en viss oro bland en del kolleger om utvärderingen av konsekvenserna för företagen. Kommissionsledamoten gjorde ett uttalande, som jag anser var tydligt. Jag hoppas, fru kommissionär, att era uppgifter är korrekta, så att det inte blir de konsekvenser för företagen som Foster fruktar, och avslutningsvis vill jag tydligt framhålla att vi i vår grupp, Europeiska folkpartiets grupp, kommer att hålla fast vid de ändringsförslag som har godkänts i utskottet. Vi kommer inte att acceptera de andra ändringsförslagen, för vi anser att det är en utomordentligt välavvägd text som har godkänts av utskottet för regionalpolitik, transport och turism.

Simpson (PSE).
 Herr talman! Jag vill också gratulera föredragande Nicholson till hans betänkande.
Ledamöter har belyst skälen till varför denna förordning behövs i efterdyningarna av händelserna den 11 september 2001 i Förenta staterna, så jag kommer inte att göra ytterligare utvikningar i sammanhanget. Jag vill bara säga att vi anser att det är en nödvändig förordning, eftersom man genom den skapar rättssäkerhet och fastställer minimiförsäkringskrav när det gäller ansvar för passagerare, bagage, last, post och tredje part.
I stort sett anser vi att kommissionen gjorde ett tillräckligt jobb. Vi anser emellertid också att vårt utskott har förbättrat texten genom att göra den mer verklighetsanknuten och klargöra vissa aspekter av den. Jag stöder föredragandens uppmaning att göra en ekonomisk konsekvensbedömning av denna lagstiftning före andra behandlingen.
De huvudpunkter jag vill ta upp på PSE-gruppens vägnar är följande:
Kommissionens kategorier avseende minimiförsäkringskraven omfattar för många typer av luftfartyg och skulle ha utgjort en börda som är för tung eller t.o.m. omöjlig att bära för mindre luftfartyg i allmän flygfart. Jag anser att vi har hittat en bra kompromiss i utskottet genom att minska och ändra kategorierna och genom att mer eller mindre använda kategorierna i resolution ECAC/25-1.
Min grupp har lagt fram ytterligare två ändringsförslag för kammaren. Det första handlar om att se till att den person som bär ansvaret för ett luftfartyg är identisk med den person som tecknar försäkringen. Detta ändringsförslag är nödvändigt för att undvika dubbla försäkringar, luckor i försäkringsskyddet eller försäkringar utan ansvar.
Det andra ändringsförslaget handlar om konsekvenserna om man inte följer denna förordning, i synnerhet som den är tillämplig för lufttrafikföretag och luftfartygsoperatörer från tredje länder, som måste förvägras tillträde till flyglinjer till eller inom gemenskapen eller rätten att flyga över territoriet om de misslyckas med att följa bestämmelserna. Vi måste komma ihåg att gemenskapens lufttrafikföretag och luftfartygsinnehavare som är registrerade i gemenskapen förverkar sitt operatörstillstånd om de inte upprätthåller sitt föreskrivna försäkringsskydd. Vi måste därför göra denna åtskillnad mellan lufttrafikföretag och luftfartygsoperatörer från tredje land och från gemenskapen.
Vi anser att en vägran att ge tillträde till flyglinjer är en lämplig sanktion för lufttrafikföretag och luftfartygsoperatörer som inte kommer från EU, och att den enda sanktionen som vi kan ålägga dem är en vägran att ge dem tillträde till flyglinjer.
Dessa två ändringsförslag är rimliga och jag hoppas att kollegerna kommer att stödja dem .

Vermeer (ELDR).
Herr talman, kommissionsledamot, föredragande, närvarande! Tack för det arbete ni har uträttat. Det har lett till ett balanserat betänkande. Jag hoppades att kommissionsledamoten skulle ha tagit flyget till Strasbourg i dag. Jag tror att hon helt enkelt tog bilen. Synd. Jag skulle kunna fråga mig om det är för att hon tycker att nivån som vi som parlament nu föreslår är för låg.
Jag är medveten om att den har utfallit bra mycket lägre än vad hon föreslog. Ändå tror jag fullt och fast på den kompromiss som vår föredragande har kommit fram till och jag skriver verkligen under på den. Jag vill emellertid ge kommissionen en allmän signal om den recenta regelnit som jag tycker mig ha anat hos henne när det gäller luftfarten. Jag undrar om kommissionen delar min oro över att det inte går bra för den europeiska luftfartssektorn. I det stora hela stöder jag hennes initiativ. Valet av tidpunkt och inrättningarnas open sky-befogenheter som ännu måste utarbetas gör emellertid att sektorn måste bearbeta en mängd förändringar samtidigt i tider som är mycket svåra. Det finns inget spelrum kvar. Missförstå mig inte. Jag är för större marknadsverkan, för mindre myndighetsinblandning, men det måste ändå vara tydligt och realistiskt med övergångsregler.
Vi har olika styren: nationella, europeiska, internationella och de överlappar varandra. Alltså anser jag att vi måste se upp så att vi inte lägger ribban för högt. Jag skulle vilja be om att de ekonomiska effekterna presenteras i andra behandlingen så att vi vet vad det verkligen innebär och att vi verkligen kommer att nå det gemensamma slutmålet. Jag stöder den kompromiss som herr Nicholson har lagt fram till fullo.
Egentligen tycker jag också och därför måste vi absolut göra det att en kopp kaffe hemma eller här i Strasbourg är mycket godare än på väg i Luxemburg om man ändå har tagit bilen. I ett riktigt försäkrat flygplan. Det är, herr talman, vad det handlar om. Vi vill ha en konsumentvänlig produkt, en säker produkt i luften och jag hoppas att vi tillsammans kommer att kunna fastställa det i morgon.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Vi fastställer de minimikrav som de lufttrafikföretag och lufttrafikoperatörer som upprätthåller flygförbindelser inom, till och från gemenskapen eller över gemenskapens territorium skall uppfylla i syfte att garantera deras ansvar för de möjliga skador som kan drabba passagerare, bagage, gods, post och tredje man. Om vi vill uppnå detta lovvärda mål får vi inte tillåta att den förordning som vi antar innehåller vaga definitioner eller otydliga koncept, eftersom detta skulle kunna ge upphov till att konsumenterna, användarna av flygtransporten eller tredje man som lider skada blir försvarslösa eller inte får något skydd vid fall av incidenter.
Vi föreslår därför flera ändringsförslag för att utforma definitionen av termerna ?passagerare?, ?försäkring? och ?flygning? i lagstiftningstexten på bästa sätt, och även ersättning till tredje man om det blir aktuellt. Vi vill också att andra oförutsedda händelser, olyckor eller slumpartade incidenter, förutom de risker som härrör från krig, terrorism, kidnappning, sabotage, olovligt beslagtagande av luftfartyg samt sociala eller arbetsmässiga störningar, skall inbegripas bland försäkringskraven.
Vi föreslår likaså att de lufttrafikföretag och lufttrafikoperatörer som är registrerade i ett tredje land, det vill säga utanför Europeiska unionen, också skall anses uppfylla kraven i den förordning som vi talar om, förutsatt att de tillhandahåller ett säkerhetscertifikat som är utfärdat enligt vederbörliga bestämmelser av alla de försäkringsgivare som är auktoriserade för detta ändamål i enlighet med gemenskapsrätten.
När det gäller luftfartyg som drivs inom ramen för hyresavtal, med eller utan besättning, skall minimikraven för försäkringar uppfyllas av det lufttrafikföretag eller den operatör som utför flygningen. Slutligen uppmanar vi kommissionen att ta initiativ till att harmonisera lagstiftningen om försäkringsansvar på alla unionens flygplatsterminaler, så att vi inte bara stannar vid att täcka eventuella skador som uppstår under flygningarna, utan att användarna är försäkrade under hela den tid som de utnyttjar lufttrafikföretagets tjänster.

Van Dam (EDD).
Herr talman, fru kommissionär! De gångna årens allvarliga olyckor och deras efterdyningar har lärt oss att transportörers ansvarsskyldighet gentemot tredje part inte är reglerad optimalt i lagen. Därför vill jag absolut inte förneka nödvändigheten av den föreslagna bestämmelsen.
När en sådan bestämmelse introduceras är det emellertid viktigt att samma krav gäller för alla lufttrafikföretag, både för EU-luftfartyg och andra luftfartyg. Åtgärdens effektivitet skulle ju begränsas avsevärt om den här bestämmelsen endast skulle gälla för EU-luftfartyg. Dessutom har det här en störande effekt på de redan känsliga förhållandena i luftfartssektorn.
En annan aspekt där den internationella kontexten är av stor vikt är storleken på de försäkrade beloppen. Det skulle grumla förhållandena inom sektorn om vi fastställde avsevärt högre belopp än de man har kommit överens om i den internationella luftfartsgemenskapen.
Oavsett mitt stöd till det här förslaget vill jag rikta en vädjan till rådet och kommissionen. Med tanke på lågkonjunkturen i luftfartssektorn vill jag mana rådet och kommissionen till en konstruktiv hållning i fråga om luftfartssektorn. Till följd av olika kriser tycks en jojo-situation ha uppstått som gör att europeiska, men också andra, lufttrafikföretags livskraftighet är i fara. Med tanke på i hur hög grad den här sektorn bidrar till gemenskapens utveckling är en understödjande strategi det minsta den kan förvänta sig.
Herr talman! Detta innebär att jag - med ett tack till föredraganden - kan stödja betänkandet. Jag vill emellertid notera att omständigheterna kräver att det införs omsorgsfullt.

Lisi (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade ledamöter! Som samtliga föregående talare redan har sagt har kollegan Nicholson verkligen gjort ett utmärkt arbete. Han har lyckats få en stor del av kommissionen - om inte hela - att acceptera de kompromiss- och ändringsförslag som han har lagt fram, förslag som är både bra och nödvändiga.
Fru kommissionär! Vi håller helt med kommissionen om att denna åtgärd är nödvändig och ändamålsenlig. Andra har redan förklarat skälen. Vi måste ge konsumenterna, de som använder flygtransporter, allt större garantier och den här sektorn måste successivt gå just mot en reglering och ett värnande om rättigheterna så att den kan utvecklas och få konsumenternas förtroende.
Men det är också sant, fru kommissionär - och detta tror jag tyvärr inte är någon nyhet - att även om ni har dragit upp en bra och fungerande utvecklingslinje för flygtransporterna, så har kommissionens tjänstemän sedan haft ett lite för strikt förhållningssätt till detaljfrågorna - och det är inte första gången.
Som ni mycket väl vet är jag föredragande för åtgärden om överbokning, och där har vi stött på samma stelbenthet som nu när det gäller försäkringarna. Vad menar jag med stelbenthet? Jag menar ett lite för ytligt förhållningssätt som inte tar hänsyn till de två grundläggande faktorer som redan har nämnts. För det första är inte flygtransporterna en grå massa: de stora bolagen är en sak, de regionala en annan och privatflyget rent av - som i det här fallet - ytterligare en annan. Den andra faktorn som man inte har tagit tillräcklig hänsyn till är att denna sektor befinner sig i ett ömtåligt skede, inte så mycket med tanke på konjunkturen - 11 september, Mellanöstern, kriget i Irak och nu sars som, som ni vet fru kommissionär, redan har orsakat dubbelt så stor skada för flygtrafiken som Irak - utan snarare med tanke på att vi för det mesta låter våra flygbolag ensamma uppfylla de berättigade krav vi har på dem och de berättigade anpassningar vi begär av dem inför dessa konjunkturproblem, medan de amerikanska flygbolagen åtnjuter ett i princip totalt och absolut stöd från den amerikanska regeringen.
Avslutningsvis var det alltså nödvändigt att en bra åtgärd lades fram, men jag tror att vi utan parlamentets kloka ingripande kanske inte den här gången heller hade kommit fram till det goda resultat som vi i dag kan godkänna och bekräfta.

Booth (EDD).
Herr talman! Det gläder mig att föredraganden har rådfrågat intressenterna i denna fråga, även om jag noterar att han inte specificerar vilka de är! I min egen feberaktiga föreställningsvärld har jag alltid likställt intressenterna med greve Dracula. I detta sammanhang bedömer jag emellertid att mina egna intressenter är mina väljare. Jag skickades till detta parlament för att göra mitt bästa för att stoppa ytterligare EU-förordningar eller mildra deras effekt.
När det gäller denna lagstiftning noterar jag att förslaget är förenligt med bestämmelserna i Montreal- och Warszawakonventionerna. Signatärerna till konventionerna är emellertid medlemsstaterna, inte Europeiska unionen! Samtidigt som jag uppenbarligen stöder idén med att förenkla försäkringarna på området, kan jag alltså inte godta kommissionens försök att lägga en europeisk dimension på något som är en fråga för nationalstaterna. Till den grad jag också är intressent, kommer jag därför att göra det enda jag kan i denna kammare: driva min egen påle genom hjärtat på detta förslag och rösta emot det.

Foster (PPE-DE).
Herr talman! För det första vill jag tacka min kollega Nicholson för allt hans hårda arbete och säga att jag helt och fullt stöder hans och andra ledamöters begäran om att kommissionen - före andra behandlingen - skall genomföra en grundlig bedömning av de ekonomiska konsekvenserna för näringslivet. Jag vill också upprepa kommentarerna från Lisi och andra om industrins tillstånd just nu.
Det är underförstått att ingen av oss här skulle förvänta sig att flygbolagen skulle drivas utan ett lämpligt försäkringsskydd, och det finns inget som tyder på att flygbolagen någonsin har gjort det. I förslaget togs emellertid ingen hänsyn till de ekonomiska konsekvenserna för den europeiska flygindustrin. Flygbolagen har redan drabbats av en 300-procentig ökning av försäkringspremierna efter den 11 september. I förslaget tog man i synnerhet ingen hänsyn till de ekonomiska konsekvenserna för regionala flygbolag, den allmänna luftfartssektorn och flygskolorna. Den brittiska regeringen har dessutom redan beräknat de extra kostnaderna för den brittiska sektorn till 50 miljoner pund sterling, ett faktum som kommissionen har bestämt sig för att ignorera.
Min andra punkt rör de föreslagna försäkringsskyddsnivåerna, och jag stödde helt den partiöverskridande kompromissen som röstades igenom med stor majoritet på utskottsnivå och som låg mer i linje med ECAC:s specifikationer.
För det tredje har vi ännu inte fått något tillfredsställande svar avseende den praktiska tillämpningen av denna lagstiftning på överflygning. Heltäckande transiteringsavtal har varit i kraft över hela världen under de senaste 60 åren, och det är därför mycket viktigt att all ytterligare information som krävs bedöms på ett rättframt sätt. Förslaget att denna information kan medfölja flygruttplaneringen verkar vara fullständigt opraktiskt och svarar inte på den viktiga frågan om ett luftfartyg som flyger in i europeiskt luftrum under oförutsedda eller oundvikliga omständigheter.
Min sista punkt har att göra med ansvarsskydd för tredje part i samband med krig och terrorism. Kommissionen antyder med eftertryck att denna lagstiftning kommer att öppna försäkringsmarknaden, som för närvarande nästan är att betrakta som ett monopol. Vi har emellertid inte sett något mer detaljerat material som stöder detta, i motsats till vad kommissionen har sagt. Enligt experterna finns det inga produkter av denna karaktär tillgängliga för internationella flygbolag, och det verkar inte heller troligt att så skulle bli fallet.
Sammanfattningsvis begär jag att kommissionen före den andra behandlingen inte bara informerar vårt utskott om resultaten av konsekvensbedömningen för näringslivet, utan också på ett tillfredsställande sätt svarar på de två kompletterande punkterna som jag har tagit upp om överflygning och försäkringsskydd. Alltför ofta struntar kommissionen i att ge information på begäran från våra utskottsledamöter, och vi kommer inte längre att låta det ske. Till sist vill jag betona att kammaren inte bör anta lagstiftning som inte kan följas.

De Palacio
Herr talman! Jag tackar föredraganden och alla talare för deras inlägg och förslag. Av de 31 ändringsförslag som parlamentet har lagt fram vill jag påpeka att det finns 20 stycken som kan godtas, helt eller delvis, eftersom de leder till att texten förbättras eller förtydligas, och detta gäller närmare bestämt de ändringsförslag som handlar om dokument som styrker en försäkringsgaranti, de som handlar om flygningar över gemenskapens territorium och det som handlar om luftfartyg från tredje länder. Av dessa 20 ändringsförslag kan 15 godtas som de är och fem med några lämpliga ändringar.
Ärade ledamöter! Jag måste dock betona att det finns tio ändringsförslag som jag inte kan godta av de skäl som jag nu kommer att redogöra för. Vi kan till exempel inte godta ändringsförslag 9 om statliga garantier, eftersom det inte passar ihop med vårt förslag om statliga stöd och skulle innebära en klar snedvridning av konferensen. Vi kan inte heller godta ändringsförslag 12 om försäkringens giltighet. Förslaget är inte juridiskt genomförbart, eftersom försäkringen skulle kunna sägas upp under en flygning efter händelser som de som inträffade den 11 september och det skulle följaktligen vara omöjligt att garantera att den bestämmelsen tillämpas. Ändringsförslagen 13 och 15 om definitionen av kortfristiga hyresavtal är inte godtagbara, eftersom man där går in på tillämpningsområdet för andra bestämmelser som för närvarande inte ses över. Ändringsförslag 18, där tvivel beträffande försäkringsskyddets effektivitet beskrivs detaljerat kan inte godtas, eftersom det är för normativt. Ändringsförslag 25, i vilket definitionen av försäkringsgivare utvidgas är inte heller godtagbart, eftersom det skulle medföra en oberättigad diskriminering och skulle utgöra en överträdelse av gemenskapens internationella skyldigheter när det gäller finansiella tjänster. Ändringsförslagen 26 och 28, i vilka tillämpningen av civilt ansvar och passagerarnas ansvar utvidgas till att gälla lufttrafikoperatörerna är oacceptabelt, eftersom detta skulle kunna medföra svårigheter när det gäller den juridiska tolkningen och när det gäller en fråga av det här slaget är det, som Ortuondo så riktigt påpekade, ytterst viktigt att texten är så tydlig som möjligt för att undvika motstridiga tolkningar. Ändringsförslag 27 kan inte godtas, eftersom det inför maximala försäkringsbelopp i stället för minimibelopp. Ändringsförslag 29, i vilket kommissionen uppmanas att harmonisera lagstiftningen om försäkringar när det gäller flygplatser kan vi inte godta, eftersom det inte har bevisats att det finns något behov av krav på obligatoriska försäkringar som täcker skador för tredje man. Slutligen kan vi inte godta ändringsförslag 30, eftersom den ansvariga personen ofta inte är den person som är skyldig att uppfylla kraven i försäkringen.
Jag vill betona att vi talar om lägre tröskelvärden än vad marknaden föreslår för närvarande och jag vill också påpeka att försäkringskostnaderna stadigt har gått nedåt sedan den 9 september 2001, även om det är sant - och Nicholson hade rätt när det gäller den saken - att det är de små företagen, med vilka det förs förhandlingar från fall till fall, som orsakar problemen.
Vermeer tog upp frågan om open sky-avtal. Det stämmer att det bakom allt detta även finns problem som har med lojal konkurrens att göra, framför allt på stora rutter, där europeiska, nordamerikanska och andra företag från tredje länder konkurrerar. Ledamoten vet mycket väl att kommissionen arbetar för att få mandat för att förhandla med Förenta staterna och andra tredje länder, som gör det möjligt att se till att medlemsstaterna fortfarande har de nödvändiga marginalerna för flexibilitet när nya avtal skall förhandlas fram med tredje länder, avtal som inte alltid helt tjänar gemenskapens intressen, och som bara berör eller intresserar några konkreta länder av särskilda skäl, men samtidigt se till att gemenskapen är ansvarig och ändå har kvar sin kapacitet att förhandla. Jag kan säga er att till exempel Förenta staterna tydligt har visat att man är beredd att inleda sådana förhandlingar under de kommande månaderna, om kommissionen skulle ha ett sådant förhandlingsmandat.
När det gäller flygningar vill jag också betona att det i artikel 5 i Chicagokonventionen från 1944 och transitavtalet från 1994 uttryckligen står att det är tillåtet att införa krav för flygningar över gemenskapens territorium, inte bara när det gäller betalning för vissa typer av gods, utan även att det är obligatoriskt att ha vissa slags försäkringar. Enligt dessa internationella konventioner tillåts tydligt försäkringsskydd för överflygningar.
När det gäller effektanalysen - och jag avslutar med detta, herr talman - har vi beställt en sådan om tredje länder. Vi arbetar med det för närvarande. När det gäller de europeiska företagen anser vi att vi redan har tillräcklig och erfarenhet och kunskap på det området.
Hur som helst hoppas jag att vi under de kommande debatterna kommer att kunna sammanföra våra ståndpunkter och nå ett resultat som klargör och fastställer en lämplig garantinivå för alla parter och som återställer och ökar förtroendet för detta transportsätt, vilket är vad vi alla eftersträvar.

Talmannen.
 Tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om Europeiska rymdorganisationens ministermöte den 27 maj 2003.

De Palacio
Herr talman! Det är ett nöje att i dag tala på min kollega, kommissionsledamot Busquins, och kommissionens vägnar. Jag vill börja med att gratulera Europaparlamentet till dess initiativ att fästa uppmärksamheten hos medlemsstaterna - de europeiska huvudaktörerna inom rymdsektorn, vilket vi inte bör glömma -på att det är nödvändigt att fatta djärva och viktiga beslut i en krisdrabbad sektor, vilket för tillfället är fallet med rymdsektorn.
Den breda debatt som kommissionens grönbok om den europeiska rymdpolitiken har gett upphov till har framhävt flera olika punkter. Jag kommer först och främst att ta upp behovet av att inleda en omstrukturering av sektorn för bärraketer för att garantera Europas tillträde till rymden.
För det andra vill jag - och hela kommissionen med mig - upprepa att det är brådskande att vi når ett avtal om Galileo inom Europeiska rymdorganisationen. Ärade ledamöter! Jag vill säga er att jag anser det vara absolut nödvändigt att vi så snart som möjligt når ett avtal inom Europeiska rymdorganisationen, vi har redan väntat på det för länge. Först var det några länder, nu är det andra. Hur som helst kunde vi, under det spanska ordförandeskapet, enas för drygt ett år sedan. Tyvärr har vi fortfarande inte lyckats nå ett avtal inom rymdorganisationen, där man, vilket jag påminner er om, möts på regeringsnivå.
När det gäller frågan om Galileo vill jag påminna er om att det är ett av de stora och grundläggande projekten för att bibehålla vår rymdsektor. Om vi inte mycket snabbt genomför detta projekt riskerar vi dessutom att få svårigheter med att i fortsättningen behålla den tilldelning av frekvenser som vi lyckades nå 2000, efter att ha övervunnit alla hinder på vägen. Jag vill följaktligen än en gång insistera på att det ligger i Europas intresse att nå en överenskommelse om den här frågan så snabbt som möjligt och att det är viktigt att medlemsstaterna övervinner sina nationella meningsskiljaktigheter.
Slutligen stöder kommissionen konventets arbete för att rymdfrågorna skall skrivas in som en delad behörighet i unionens framtida fördrag. De första resultaten från samrådsprocessen om grönboken tyder på att det finns en positiv inställning till att fastställa en rymdpolitik för Europeiska unionen, och att denna skall tillämpas med hjälp av ett ambitiöst rymdprogram.
Ärade ledamöter! Innan jag avslutar vill jag dock säga att det faktum att vi åtminstone har en gemensam politik när det gäller försvarssektorn och vapenindustrin kommer att underlätta arbetet och verksamheten inom rymdsektorn i mycket hög grad. Vi vet, ärade ledamöter, att de stora ekonomiska stöden till denna sektor just kommer, när det gäller en våra mest direkta konkurrenter, från denna finansieringskälla.

Bodrato (PPE-DE).
Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten både för den uppmärksamhet som hon har ägnat åt detta initiativ och för hennes påpekanden i sakfrågan, som bekräftar att avsikten är att utveckla en strategi som överensstämmer med den som ingår i grönboken om rymdpolitiken och med initiativen avseende det gemensamma företaget för Galileoprojektet.
Detta förslag till resolution svarar upp mot en ökande oro: när vi skall diskutera grönboken ur ett vitboksperspektiv - alltså ett mer organiskt förslag från kommissionen - vill vi inte hamna i en situation där vi drabbas av den djupa kris som den europeiska rymdindustrin, och särskilt den nya Arianeversionen, genomgår. Vi vill inte heller - och jag tror att detta är en av de punkter som bekymrar kommissionen - att denna låsta situation för Galileoprojektet skall sätta ett mycket ambitiöst projekt på spel, ett projekt som har mött en exceptionell välvilja hos hela den europeiska industrin.
Jag är övertygad om att rymden är en strategisk sektor för Europa och att denna inriktning, som har konkretiserats i och med att den europeiska rymdorganisationen har skapats, måste bekräftas och förstärkas. Rymdindustrin är en tillgång som vi inte skall kasta bort och det är ingen tillfällighet att den också i den handlingsplan för utökad forskning som nyligen framlades presenteras som en av de teknologiska plattformar som skall tas i beaktande när det gäller att förstärka den europeiska ekonomins konkurrenskraft.
I dag befinner sig rymdindustrin i kris. Vi måste dock komma ihåg att den, även om den har haft tillgång till oändligt mycket knappare resurser än sin motsvarighet i Förenta staterna, har lyckats ta en betydande del av marknaden och kunnat konkurrera också på de områden där den verkar parallellt med Förenta staternas initiativ. Europas teknologiska beroende av Förenta staterna har minskat på områden där båda finns på marknaden och man har också hittat ett sätt att samarbeta med Förenta staternas industri som är mycket positivt.
Vi anser att denna närvaro, detta initiativ, behöver bekräftas och jag tror att kommissionens svar går i samma riktning - även om det gavs i en debatt som uppstod av en tillfällighet, det vill säga är frukten av att vi inte vill hamna i en risksituation, och i avvaktan på en mer organisk och komplett utvärdering.
Vi måste inse att utvecklingen av rymdsektorn är mycket viktig om vi skall kunna omsätta kunskapsekonomin i verkligheten, att offentliga resurser och en samordning av försvarspolitiken är grundläggande och att privata investeringar kan komma till, men bara i vissa delar av rymdindustrins värdekedja.
Vi hoppas att rådet kommer att lyssna på dessa synpunkter, som överensstämmer med kommissionens, när det skall fatta beslut vid sitt möte den 27 maj.

Savary (PSE).
Herr talman! Jag vill tacka de Palacio för hennes inlägg denna måndagskväll i början av parlamentssessionen om ett aktuellt ämne, eftersom vårt inlägg egentligen inte i lika hög grad vänder sig till kommissionsledamoten Busquin eller till henne själv utan till Europeiska rymdorganisationens ministermöte, som skall äga rum om några dagar, och som vi förväntar oss mycket av.
Jag tror att man måste säga att det är ett aktuellt ärende. Men det är inte ett ärende som kan ersätta betänkandena och debatten om grönboken och inte heller debatten om satellitnavigeringssystemet Galileo. Under olika möten har vi helt enkelt insett att Europeiska rymdprogrammet befinner sig i en mycket kritisk period - kanske ännu mer kritisk än vi anar - på grund av svårigheterna med Arianespace: inte bara problemet med bärraketerna, utan i lika hög grad också hela satellitindustrin.
Därför gäller det i dag all den samlade kompetens och kunskap som är något ytterst värdefullt vid en tid då nya rymdmakter dyker upp överallt i världen, vid en tidpunkt då man märker att de marknadsstudier som utfördes på 1990-talet inte längre kan förverkligas helt, framför allt inte på området för satellitgrupper.
Men frågar sig därför vad Europa gör, eftersom detta ärende är europeiskt. Visserligen har fransmännen en viss känsla, eftersom de för några år sedan började erövra rymden. Men i dag kan inte ett enda land ensamt vidmakthålla sin rymdkapacitet i världen.
Sålunda är det inte en fransman som uttalar sig inför er, fru kommissionär. Det är en europé som önskar att man skall tänka på Airbus, på vad denna enastående satsning har betytt. Man kan säga till dem som har en benägenhet att intala oss att om Europeiska rymdprogrammet inte kan hävda sig kommer de att köpa på annat håll. Man hade också kunna köpa flygplan på annat håll. Men då skulle man äventyra en mängd europeiska kompetenser i form av teknologi och kunskap och i synnerhet civila tillämpningar inom alla områden som inkluderar medicin, informationsteknologi och flygteknik. Det handlar därför om ett strategiskt ärende, inte bara ur militär synpunkt utan också helt enkelt med tanke på det värdefullaste som Europa äger, dvs. dess framskjutna ställning inom teknologin.
Vi vill att ni i så hög grad som möjligt förankrar vår önskan hos medlemsstaterna som också är medlemmar i ESA, att en plan snarast genomförs för att omstrukturera programmet för bärraketerna och vår önskan att den kris som har drabbat satellitnavigeringssystemet Galileo äntligen blir uppklarad.
Ni har i stor utsträckning gjort er plikt i denna fråga. För första gången skickar Europa ut en stark signal. Europa har ett rymdprogram, och man vet att det visserligen är viktigt att ha program, men man märker att den ena krisen avlöser den andra inom ESA.
Det som förefaller oss vara viktigt, fru kommissionär, är att man å ena sidan lyckas övervinna denna kris redan vid ESA:s nästa ministermöte och å andra sidan, om det inte lyckas, kräver vi att kommissionen tar över med fast hand. Jag vet att det är svårt, jag vet att framför allt Tyskland och Frankrike är ganska krävande i fråga om tillsättningen av verkställande direktören. Jag skulle önska att det inte förekom några stridigheter på låg nivå inom detta område. Men vi är angelägna om att kommissionen skall gottgöra ESA:s brister, om det föreligger några brister.
Slutligen vill vi vädja till framtidskonventet att se till att rymden i framtiden blir en delad befogenhet, eftersom detta ännu en gång förefaller oss vara i nivå med rymdens strategiska karaktär.

Virrankoski (ELDR).
Herr talman! För det första vill jag tacka de Palacio för ett bra inledningsanförande. Europeiska unionens rymdpolitik är viktig. Europeiska rymdorganisationen utgör en väsentlig del av den europeiska integrationen. Största delen av medlemmarna i Europeiska rymdorganisationen är EU-medlemmar och av EU-medlemmarna är merparten också medlemmar i Europeiska rymdorganisationen. Rymdteknologi utgör ett mycket viktigt mål för forskning och industripolitik. Inom rymdindustrin arbetar för närvarande 40 000 personer, och indirekt sysselsätter branschen uppemot 250 000 personer. Rymdforskningen har traditionellt varit banbrytare inom forskningen. Många upptäckter som gjorts inom det området har senare tillämpats på vardagliga förhållanden för att tjäna alla medborgare. 
Satellitnavigeringsprogrammet Galileo är det största och mest betydelsefulla av Europeiska unionens och ESA:s gemensamma projekt. Det är ett system baserat på satelliter och markstationer som man beräknar kunna ta i bruk 2008. Med hjälp av det kan mottagaren bestämma exakt position och tid överallt i världen. Det amerikanska GPS- och ryska Glonassystemet skiljer sig från detta såtillvida att det europeiska systemet är det modernaste och inte störs i kristider. Irakkriget är det senaste beviset på att det är fråga om ett värdefullt system. Galileosystemet tryggade EU- och ESA-ländernas oberoende av övriga system, som de inte kan styra.
EU:s andel koncentreras framför allt till utvecklingen av Galileosystemet, som borde kunna slutföras 2005. Detta skede kostar minst 1,1 miljarder euro, varav EU har åtagit sig att betala hälften och ESA den andra hälften. Därutöver är avsikten att den privata sektorn skall delta med omkring 200 miljoner euro. Galileosystemet är livsviktigt för utvecklingen av europeisk forskning och teknologi. När det gäller rymdteknologi borde EU- och ESA-länderna stå bland de främsta i världen.

Ainardi (GUE/NGL).
Herr talman! Vi står inför en mycket speciell situation, och jag är glad att den här debatten äger rum just i kväll, även om vi tyvärr inte är många i kammaren. Inför den internationella konkurrens som har utvecklats inom området för bärraketer och inför de stora ekonomiska problemen genomgår rymdindustrin en mycket allvarlig kris, som saknar motstycke, och därför är det viktigt att klara av denna situation, som äventyrar själva överlevnaden för programmet Arianespace, och att hitta lösningar.
Jag skulle vilja betona att tillgången till rymden inte bara utgör en prioritering för industrin. Den är också nödvändig för den europeiska identiteten och för vår självständighet inom ett stort kompetensområde. Rymden innebär forskning och mycket viktiga civila tillämpningar. Rymden förbinds ofta med erövringen av rymden, men för mig är rymden också vad man kallar den nyttiga rymden: telekommunikationer, observationssatelliter, medicin, ett sätt att förhindra katastrofer. Den är ett enastående område, ett kunskapsområde och en viktig källa till kvalificerade arbeten, eftersom rymden svarar för 35 000 direkta arbetstillfällen i Europa med en betydande forskningssektor.
Som ni förstår vill jag betona vikten av att rymdsektorn framför allt får tjäna fredliga syften.
Liksom andra kolleger är jag glad över att utvecklingen av unionens rymdpolitik har prioriterats av gemenskapens sjätte ramprogram för forskning och utveckling.
Jag välkomnar också att Europeiska rymdprogrammets framtid står på föredragningslistan för vår session.
Europeiska rymdprogrammet är ett effektivt organ för mellanstatlig samordning som har bidragit till utvecklingen av rymdtillämpningar i Europa och i den övriga delen av världen. Utarbetandet av en verklig rymdpolitik för unionen med ett mer uttalat åtagande från unionen inom detta område förefaller mig därför i hög grad nödvändigt.
Jag tror inte att detta står i strid med vidmakthållandet av rymdorganisationens självständiga befogenheter. Europeiska unionen bör därför helhjärtat arbeta för att rymdorganisationen skall fortsätta att utveckla sig som samordnare och som ledare av programmen.
Vad gäller viljan att skapa en självständig europeisk politik ansluter jag mig till mina kolleger. Det är verkligen nödvändigt att reda ut ärendet Galileo och att äntligen se till att medlemsstaterna övervinner sina motsättningar för att fatta beslut om detta program och åstadkomma ett snabbt genomförande genom att satsa på den europeiska bärraketen.
Fru kommissionär! Jag skulle önska att kommissionen, om det nu är möjligt, undersöker de brister som finns i balansen vad gäller konkurrensen mellan Ariane och andra länders bärraketer på den civila handelsmarknaden. Även om jag delar era bekymmer och er vilja att göra rymden till en europeisk angelägenhet och att arbeta för en nödvändig omorganisationen av denna sektor, har jag trots allt några frågor om de pågående industriella omstruktureringarna, eftersom jag kommer från tillväxtzonen kring Toulouse. Under vilka villkor och för vilka syften har de genomförts?
Jag tror inte att den europeiska rymdsektorn lider av någon kompetensökning, tvärtom. Att tänka så vore att ge bevis på en kortsiktig framtidssyn i motsats till en långsiktig och framåtsträvande. Att inte förlora kompetens utan fortsätta att utveckla de teknologiska och mänskliga kompetenserna inom sektorn är enligt min åsikt en verklig utmaning för Europeiska unionen, om den verkligen vill förfoga över självständig och konkurrenskraftig kompetens inom detta område. Även jag anser att det är viktigt att sända en stark signal till nästa ministerrådsmöte.

Piétrasanta (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag har blivit ombedd att utarbeta ett betänkande för det i grunden behöriga utskottet, utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, om hur Galileoprogrammet och integreringen av EGNOS-programmet med Galileo-programmet fortskrider. Det första utbytet av åsikter i det behöriga utskottet, utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, kommer att äga rum den 21 maj och betänkandet kommer att behandlas i plenarsession i november.
Med hänsyn till de problem som ni, fru kommissionär, har betonat ber jag om tillåtelse att yttra mig för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och för gruppen De gröna för att påminna om tidsplanen för genomförandet av Galileo: hösten 2002, startpunkt för det gemensamma företaget Galileo; slutet av år 2002, rapport från kommissionen till rådet om integreringen av EGNOS med Galileo och koncessionsmodellen; december 2002, rådets beslut om de tjänster som erbjuds av Galileo och frekvensplanen för tjänsterna; juli 2003, världskonferens om radiotelekommunikationer; sommaren 2003, förslag från kommissionen till rådet om inrättandet av det framtida säkerhetsorganet; hösten 2003, rapport från kommissionen till rådet om första urval av blivande koncessionshavare; slutet av år 2004, uppskjutning av den första försökssatelliten.
Om vi vill respektera den här tidsplanen är det nu viktigt att reda ut den situation som har uppstått inom ESA, där staterna har delade meningar om vilken roll var och en har inom programmet. Man förstår att de berörda staterna blandar sig i ärendet, men det är ganska besvärande. Man riskerar nämligen att för 1 eller 2 procents deltagande i hög grad försena genomförandet av detta projekt, som verkligen är av stor betydelse för Europa.
Vi inser att vi måste ha en teknologi som motsvarar GPS och som till och med överträffar den. Som kommissionär Busquin säger, har ett viktigt forskningsarbete utförts för att förfoga över en enastående teknologi, en teknologi som kommer att överträffa GPS. Den kommer att ge tillämpningar för miljön som även de kommer att få grundläggande betydelse. Vi, De gröna, är angelägna om att projektet skall vara genomblickbart och vill inte att det skall genomföras på ett brådstörtat sätt på grund av en eventuell försening. Vi är mycket angelägna om att få civila tillämpningar i stället för militära av detta Galileo-projekt. Vi anser därför att det måste genomföras snabbt. I april undertecknade över tvåhundra ledamöter av parlamentet en motion, för att det inte skulle försenas, och för att man skulle påskynda genomförandet av projektet.
Tack, fru kommissionär, för att ni har gjort mesta möjliga för att komma framåt på detta sätt, och för att ni ser till att avhjälpa situationen så snabbt som möjligt.

Langenhagen (PPE-DE).
God kväll fru de Palacio, god kväll herr talman! Herr Piétrasanta, det gläder mig att ni hänvisade till det förslag som vi alla gemensamt har undertecknat, för det visar verkligen att vi här är lite hjälplösa. Men å andra sidan vill vi också att dessa frågor skall få en fortsatt behandling. Herr Savary, jag uppskattade när ni sade: ?Jag talar här som europé?, alltså inte som expert eller fransman. Även här visar det sig igen vad det egentligen handlar om.
I själva verket diskuterar vi i denna sena timme inte något mindre än en av Europas nyckelfrågor under 2000-talet. Med tanke på krisen inom den europeiska ekonomin, och särskilt inom den sektor som vi behandlar i kväll, måste ett självständigt och oberoende Europa energiskt vilja syfta till att främja grenar inom näringslivet, och det betyder att man skall erinra sig sin ursprungliga styrka. Det för inte framåt, det är snarare ett gigantiskt slöseri med allmänna medel, om man i flera årtionden i alla medlemsstater bedriver en utgiftspolitik, där man inte klarar av att ge några nya impulser, utan syftar till att bevara traditionell kapacitet och på så vis blundar för de ekonomiska realiteterna.
Vi behöver helt enkelt - det har vi alla betonat i kväll - moderna ansatser för Europas framtid, både i ekonomiskt och tekniskt avseende. Jag vill därför i dag bryta en lans för ett starkare engagemang inom EU för världsrymden. EU får ju inte missa anslutningen till ett framtidsinriktat segment av spetstekniken, där det kan skapas och redan har skapats viktiga arbetstillfällen. Därför behöver vi helt enkelt mer engagemang och mer stöd till rymdfartspolitiken. I stället för kortfristiga och kortsiktiga åtgärder, som jag tyvärr inte minst också har upplevt det hemma hos mig, krävs det här ett strategiskt tänkande över alla gränser.
Man kan undra: varför världsrymden? Varför skall Europa engagera sig i världsrymdens vidder? Är det inte mer meningsfullt att investera pengar på jorden? Har vi överhuvud taget pengar till det? Jag vill svara: Att behärska och utnyttja världsrymden är nyckeln till framgång i den moderna teknikens värld. Låt mig förklara detta med några exempel. Oavsett om vi arbetar med kommunikations-, navigations- eller observationssystem så spelar satelliter en avgörande roll. Som vi just har hört, hänger hela sektorer redan i dag samman med användningen av satellittekniken, och vi är redan så vana vid det att vi inte tänker på det. Meteorologi, kartografi, transporter, medicin etc.: Pengar som investeras inom dessa forskningsområden ger flerfalt igen. Ta här också Galileo som exempel.
Men om det inte sker en kontinuerlig uppgradering, om det inte forskas, om det inte ständigt kommer fram innovationer, om det inte också ställs ekonomiskt stöd till förfogande, då kommer den europeiska rymdfartssektorn att tyna bort eller försvinna helt. Vi behöver alltså ett nytt kapitel inom den europeiska rymdfartspolitiken, och jag välkomnar de positiva ansatserna som finns i grönboken om rymdfartspolitiken. Det behövs absolut en sammanhållen rymdfartspolitisk strategi och exakta åtgärdsriktlinjer, så att Europas rymdfart inte försvinner i ett svart hål, utan får ny fart. Därför har vi beslutat att utforma dagens resolution från Europaparlamentet nu. Vi får inte vänta tills Europas sista raket har avfyrats. Om det sker, då kommer vi inte längre att kunna hålla stånd mot någon konkurrens från en tredje part, och det vore det värsta som kan hända oss.
Medlemsstaterna i Europeiska rymdorganisationen (ESA) måste agera, Galileo testas nu, och vi måste faktiskt införliva frågan i konventets fördrag. Det är det största och viktigaste kravet. Därför hoppas jag att vi i morgon kommer att åstadkomma en gemensam resolution, en gemensam text, som på torsdag också kommer att stödjas av hela parlamentet!

McNally (PSE).
Herr talman! Om inläggen bara är en upprepning, så är det mycket bra. Det visar att det finns ett brett stöd. Vi vill ha en konsoliderad europeisk rymdpolitik. Vi vill inte ha ständiga ad hoc-strukturer. Vi behöver en permanent lösning. Detta måste klargöras på ESA:s ministermöte. Skälen är uppenbara. Det blir ett avsevärt europeiskt mervärde om vi samarbetar. Det finns ett befintligt regelverk som man måste använda som grund. Vi måste ha oberoende i denna del av världen inom denna mycket viktiga sektor. Det gör det möjligt för oss att ha kopplingar till tredje länder som t.ex. Förenta staterna - varför inte - och även till Ryssland och länder som ligger längre bort, som t.ex. Sydafrika och vissa ansökarstater. Det gör det möjligt för oss att behålla våra forskare och tekniker. I annat fall kommer vi att förlora dem. Det gör det möjligt för oss att rekrytera en ny generation av forskare och tekniker. Vi kan inte göra det om det inte finns projekt som tar till vara den fantasi som våra begåvade ungdomar besitter.
Det gör det naturligtvis möjligt för oss att skapa sidoeffekter i en mängd sektorer som redan har nämnts och som kommer att stärka de små och medelstora företagen. Det tillåter oss att vara mycket effektivare när det gäller att genomföra våra EU-mål och vår EU-politik avseende klimatförändringar, jordbruk, säkerhet och utveckling i utvecklingsländerna. Vi spelar i uppförsbacke på en mycket brant spelplan mot Förenta staterna. De använder korssubventionering som uppgår till ungefär 31,8 miljarder av offentliga medel - och beloppet stiger snabbt - i jämförelse med våra 6 miljarder euro - ett belopp som blir allt mindre. De använder offentlig upphandling, utan att rodna, för att främja sin rymdsektor. De använder forskning och utveckling. De använder ett monopol på viss elektronisk utrustning för att hindra oss från att utnyttja den högteknologiska rymdsektorn.
Vi har redan hört om bärraketer och satelliter. Tydligen har problemen inom telekomsektorn varit svåra för satelliter i Europeiska unionen. Men det finns inga skäl, i och med en uppgång, till varför vi inte - med offentlig upphandling och offentliga medel - skulle skjuta upp många fler satelliter i framtiden, till nytta för allmänheten och medborgarna. Herr talman! När det gäller Galileo känner ni till mer än någon annan i kammaren vad som behövs. Det gläder mig att Prodi är beredd att arbeta på ett aktivt sätt. Han kommer att få stöd från många i denna kammare.
Till sist: låt oss inte glömma bort astronomi och utforskning av rymden. Jag vill höra lite mer om Europeiska sydobservatoriet.
Låt oss föra in rymdpolitiken i konventet. Det är ett idealiskt område för Europeiska unionen.

Dhaene (Verts/ALE).
Herr talman, bästa kolleger, fru kommissionär! Jag önskar att en satellit med ert namn en dag kommer att passera ovanför oss. Det vore verkligen ett fint bidrag från kommissionen. Diskussionerna runt finansieringen av Galileo börjar i vilket fall som helst inom ESA att likna en såpopera. Gång efter annan står det ännu en medlemsstat ute i kulisserna för att blockera det här avtalet. Nu är det tydligen Spanien som sätter sig på tvären igen. Detta är obegripligt eftersom Galileo är av vikt för den maritima säkerheten. Miljökatastrofen med Prestige är tydligen inte ett tillräckligt argument för regeringen Aznar. Det börjar bli dags för vårt parlament att ge en signal om att det får vara slut med den här leken nu.
Insatsen är oerhört stor och kanske finns det just därför ett tryck på vissa länder att rasera det här strategiska projektet. Därför har även jag undertecknat resolutionen. Galileo är av strategisk vikt för unionen eftersom vi i fråga om teknologi i vilket fall som helst måste hänga med. Vi vill vara oberoende vad gäller information för ortbestämning och vi vill inte ha någon brain drain eller job drain till Förenta staterna. Beslutet om Galileos vara eller icke vara har varit mödosamt. Det finns också många argument för och emot. Jag står bakom argumenten för Galileo. Jag vill stödja förverkligandet av det här nätverket på det här halvklotet. Det får emellertid inte dra ut för långt på tiden. Historien är enkel: om Galileo inte blir av så fort som möjligt så gräver transportsektorn ner sig djupare och djupare i GPS-applikationer och Galileo förblir outnyttjad. Alltså måste Galileo inom kort utgöra ett värdigt alternativ till GPS för transportsektorn i Europa. Denna transportsektor väntar på en snabb och kraftig signal från kommissionen, ESA och Galileokonsortiet. Annars får tillämpningarna ingen kredit av de framtida användarna och Galileo kostar för mycket pengar för att förbli outnyttjad. 
Ändå vill jag betona dess civila karaktär. Den är oerhört viktigt för oss. Bara Galileo kan garantera användaren att kontakten inte dras ut den dag då Förenta staterna återigen känner sig manade att uppträda unilateralt.
I sitt meddelande talar kommissionen för övrigt själv om följderna av kriget i Irak för energi- och transportsektorn. Vi får alltså inte förlora det här projektet; här måste nationella intressen vika för unionens intressen. I mitt land har vi en populär sång om satelliten Suzy. Jag hoppas att satelliten Suzy passerar ovanför oss här någon gång.

De Veyrac (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! På bara några minuter kan vi inte ta upp alla de problem som rör den europeiska rymdpolitiken. I dag måste jag nöja mig med att ta upp problem som har att göra med Galileoprogrammet.
Sedan transportrådet antog det europeiska navigationsprogrammet med satellit i mars 2002 har det gått över ett år, och hittills har det inte varit möjligt att uppnå någon överenskommelse inom Europeiska rymdorganisationen för att finansiera fortsättningen av detta program. Galileo kom till sedan vissa länder hade markerat sitt missnöje. I dag kan det inte genomföras, först och främst på grund av de stora motsättningarna mellan dem som vill leda projektet men också på grund av de höga kostnaderna. Vi har alla talat om att den europeiska rymdindustrin för närvarande går igenom en allvarlig kris. Men den sysselsätter i Europa 30 000 kvalificerade anställda på hög nivå, och vi måste göra allt för att bevara den enastående teknologiska och mänskliga potential som denna industri utgör. Galileo är ett av de program som kan bidra mest till denna utveckling, och dessutom kommer det att ge Europeiska unionen ett strategiskt oberoende.
Europaparlamentet var varit angeläget om att företagen skall bidra ekonomiskt till det gemensamma företaget. Företagen är beredda och vi måste nu stödja ett snabbt genomförande av detta projekt. Det handlar om vår trovärdighet.
Ytterligare en viktig aspekt talar till förmån för ett snabbt genomförande av programmet. Som ni har sagt, fru kommissionär, kan vi inte, på grund av att det inte går att skicka ut en signal i rätt tid, dra nytta av de frekvenser som är reserverade för Galileo och de funktioner som ingår i programmet. Europeiska rymdorganisationen måste snabbt fatta ett beslut och denna inställning delas av många av oss, både ledamöter av Europaparlamentet och av de nationella parlamenten, som har gått ut med appellen ?Galileo: det är dags att handla!?, som riktar sig till medlemsstaternas stats- och regeringschefer.
Mina damer och herrar! Galileoprogrammet visar att den europeiska rymdpolitiken har begränsningar i sitt nuvarande skick. Vi måste dra lärdom av detta med hänsyn till reflexionsgruppens arbete, som senast vid slutet av året kommer att leda till antagandet av en vitbok i detta ämne. Galileoprogrammet måste lyckas och ge en positiv signal om Europa till förmån för en framåtsträvande rymdpolitik. Vår kammare måste ge allt stöd för att det gemensamma företaget snabbt skall komma till stånd och Europeiska kommissionen delar genom er, fru kommissionär, det engagemang som vår intressegrupps ?Himmel och rymd? har i Europaparlamentet. För övrigt har kommissionens ordförande Prodi, genom vår ordförande Gilles Savary, i ett brev av den 30 april i år, delgivit medlemmarna i gruppen möjligheten att genomföra det gemensamma företaget unilateralt, om en överenskommelse med ESA inte skulle komma till stånd inom de närmaste dagarna.
Därför sänder vi en uppmaning till alla medlemsstaterna att de, när Europeiska rymdorganisationens möte äger rum den 27 maj i år, skall upphöra med sina meningsskiljaktigheter om hur programmet skall finansieras, så att vi äntligen kan gå vidare.

De Palacio
Herr talman, värderade ledamöter! Jag instämmer fullständigt i att rymdsektorn har en strategisk betydelse för Europa. Det är den enda tekniken genom vilken det är möjligt att skapa nya världsnormer, som verkligen ger den europeiska industrin möjlighet att få tillträde till nya marknader och nya tekniska utvecklingar. Spjutspetsteknologin har i stor utsträckning sina gränser i rymdsektorn. Därför kan inte Europa stå utanför denna mycket viktiga sektor. Det är nödvändigt att genomföra en ny politik för att integrera alla europeiska åtgärder på det här området.
McNally talade nyss om den vikt och det mervärde som rymdsektorn tillför Europa. Det är av den anledningen som jag tidigare föreslog att rymdpolitiken skall tas med bland de europeiska befogenheterna med anledning av den översyn av fördragen som konventet genomför för närvarande som kommer att leda till att ett framtida författningsfördrag utarbetas.
Den andra aspekten: rymdpolitiken skall tjäna gemenskapens övriga politikområdens intressen. Det är en grundläggande målsättning som kommer att ingå i förslaget till vitbok, och rymdpolitiken bör därför integreras inom jordbruks-, fiske-, utbildnings- och miljöpolitiken, vilket flera talare redan har tagit upp.
Europeiska rymdorganisationen skulle kunna agera för att främja program som har att göra med rymdens strategiska betydelse, och rymdorganisationen bör också arbeta för att övervinna de begränsningar som nu finns på grund av att den fungerar på regeringsnivå.
När det gäller sektorn för bärraketer kommer kommissionen till september månad att utarbeta en rapport om denna strategiska sektor, som utan tvivel är en av de sektorer där det finns störst svårigheter för närvarande.
Avslutningsvis vill jag ta upp Galileoprogrammet som, liksom alla dessa frågor - och jag upprepar det ännu en gång - är min kollega Busquins ansvar. Han genomför ett fantastiskt arbete tillsammans med hela arbetsgruppen inom Generaldirektoratet för forskning, teknisk utveckling och innovation.
Värderade ledamöter! Sedan jag tog över mina ansvarsområden som kommissionsledamot har jag ägnat stora ansträngningar åt Galileo, och inte bara det, jag har också drivit på projektet politiskt, jag har lagt all min kraft och vilja på detta. När jag kom hit var projektet långt ifrån verklighet. För ett projekt av denna storleksordning hade man endast två tjänstemän anställda för hela projektet (en av dem är här i dag - som inte längre arbetar vid Generaldirektoratet för transport - och jag vill gratulera Tytgat till hans beslutsamhet, eftersom det faktiskt är så att Europa ofta byggs upp tack vare konkreta personer som har viljan och modet att fortsätta att driva sina idéer framåt), ett projekt som var långtifrån moget. Jag har personligen drivit på Galileo ända från början. Och jag kan säga er en sak: det står stilla sedan över ett år tillbaka. Överenskommelsen nåddes på gemenskapsnivå under det spanska ordförandeskapet, som också har ägnat stora ansträngningar åt detta projekt.
Jag vill säga er att gemenskapsaspekten har fungerat, även om det har gått långsammare än vad jag skulle ha önskat. Den felande länken har varit att Europeiska rymdorganisationen styrs på regeringsnivå. Under ett år har det hänt några gånger att två medlemsstater blockerat Europeiska rymdorganisationens beslut. Och för en månad sedan, enligt vad jag förstår, började två andra medlemsstater ställa till problem - särskilt en, som jag känner till mycket väl.
Jag har alltid vänt mig till dessa medlemsstater för att kräva att de löser sina meningsskiljaktigheter så snabbt som möjligt, så att de inte blockerar projektet. I ministerrådet har jag lyssnat till hur ministrarna slingrar sig undan ansvaret för projektet genom att säga att det inte kan genomföras via en organisation, som det föreslogs i början, eftersom vi ville ha ett fullständigt kommersiellt projekt, med kommersiella kriterier och med en rent ekonomisk inriktning, en organisation som är ekonomiskt effektiv, och nu kan jag inte förstå att tvistefrågorna inom Europeiska rymdorganisationen handlar om att sätet skall vara beläget i den ena eller den andra medlemsstaten, eller att ordförandeskapet skall vara av den ena eller den andra nationaliteten. Detta strider helt mot vad jag har hört, inte från de ministrarna, utan från deras kolleger på transportområdet, under en rad rådsmöten, där debatten stundtals har varit mycket hård.
Inom ramen för mitt ansvarsområde har jag föreslagit att en övervakningskommitté skall inrättas där alla medlemsstater ingår, jag har föreslagit namn när det gäller direktören för det gemensamma företaget, i syfte att inleda det gemensamma företagets verksamhet endast med gemenskapsmedel, att vi alltså skall klara oss utan medel från Europeiska rymdorganisationen.
Det är medlemsstaterna som har blockerat de förslag som jag har kommit med på det här området.
Ärade ledamöter! Jag vill att detta skall framgå mycket klart: problemen har lösts på gemenskapsnivå. Det är inom Europeiska rymdorganisationen som det fortfarande finns olösta problem och det är där som ett antal medlemsstater - ibland några, ibland andra, det spelar ingen roll - blockerar ett projekt som har mycket stor strategisk vikt för utvecklingen, inte bara av rymdsektorn, utan för Europas tekniska utveckling, för att inte unionen inte skall hamna på efterkälken när det gäller en rad applikationer som är av grundläggande vikt.
Jag vill tydligt ge uttryck för min starka oro för att projektet har försenats upprepade gånger - jag sade det redan för ett och ett halvt år sedan, i december 2001 - inom ministerrådet, vilket riskerar projektets reella möjligheter, framför allt eftersom vi säger att vi vill att hela systemet längre fram skall fungera enligt strikta marknadsregler. Vi måste välja. Om vi vill ha marknadsregler, rakt av, är det fullständigt meningslöst att vi i över ett år har förlorat tid inom Europeiska rymdorganisationen på att diskutera om sätet skall vara beläget i den ena eller den andra medlemsstaten, i den ena eller den andra staden, om ordföranden för Galileo Industries skall vara den ena eller den andra, med ID-kort, nationalitet eller pass från den eller den medlemsstaten. Vad vi måste göra är att finna de bästa. Vad vi måste söka efter är den plats och det säte som är de mest effektiva. Det är vad vi måste söka efter.
Värderade ledamöter! Jag kan följaktligen inte göra annat än att instämma i vad som har sagts här, men jag vill säga er att det finns begränsningar, och begränsningen är att en del av processen styrs på regeringsnivå, och den är tyvärr blockerad.
Herr talman! Jag kommer naturligtvis att vidta alla nödvändiga åtgärder och pressa på så mycket jag kan även i fortsättningen för att se till att detta projekt går framåt, ett projekt som, vilket ni alla vet, vi har satsat mycket på i flera år och som jag anser vara av absolut grundläggande vikt för Europas tekniska utveckling.

Talmannen.
 Tack så mycket, fru kommissionär, för era rättframma ord. Jag försäkrar att de har uppskattats.

Langenhagen (PPE-DE).
Herr talman! Jag tror, och här talar jag för alla närvarande, att vi är mer än tacksamma mot kommissionsledamot de Palacio. Vi behöver denna iver, och vi behöver hennes inre beredvillighet. Det är ju inte bara en yttre signal som vi ger, utan den måste också bäras upp inifrån, och jag vill bara påpeka att vi också i fortsättningen är beroende av ett mycket nära samarbete. Vi vill göra vår del, vi kommer också att tvingas hitta på något för att påverka medlemsstaterna, men vi skall i varje fall försöka med det.

Talmannen.
 Tack för detta klarläggande.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag.
(Sammanträdet avslutades kl. 21.00.)

