Europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utslagning (fortsättning på debatten)
Talmannen
Vi fortsätter nu debatten om betänkandet om Europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning med talare för grupperna.
Thomas Mann
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman! Det finns en grupp som vi tycks ha missat i och med allt fokus på exportutveckling och globaliseringsvinster. Jag syftar på de människor som lever i fattigdom. Det finns 78 miljoner av dem i EU, däribland 19 miljoner barn. Är det en fråga om att lära sig att leva med situationen? Verkligen inte!
Unga människor som inte klarar skolan och hoppar av ingår i den här gruppen, liksom äldre människor som trots att de har arbetat i årtionden får låga pensioner som bara räcker till det absolut nödvändigaste. De känner sig marginaliserade och får faktiskt ofta hanka sig fram på egen hand. Det leder till stora psykiska och fysiska påfrestningar i vardagslivet i form av otrygga bostäder utan besittningsrätt, problemområden, risken att dra på sig skulder, alkohol och droger - ett liv utan värdighet eller självkänsla. De årliga fattigdomsapporterna i medlemsstaterna borde få larmklockorna att ringa.
Förra året lyssnade jag på en debatt från åhörarläktaren i den tyska förbundsdagen. Debatten handlade om underklassen. Den gav upphov till en het allmän debatt som pågick i flera veckor. Det är det som offren för fattigdomen behöver. De behöver människor som är medvetna om att de finns, som tar dem på allvar, som visar dem hur de ska ta sig ur fattigdomsfällan. Marie Panayotopoulos-Cassiotou har skrivit ett mycket bra betänkande - det kan jag säga både för PPE-DE-gruppens och för egen räkning, Marie - som ger oss klartecken att utse 2010 till Europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning.
Om det europeiska året inte bara leder till analyser av situationen utan gör det möjligt för de utsatta grupperna att aktivt delta och få ett forum där de kan göra sina röster hörda, om institutionerna visar konkreta framsteg istället för att bara presentera goda avsikter, om utbildningsexperter tar fram motiverande undervisningsmetoder som leder till att fler elever lyckas fullfölja skolan och om man identifierar sociala förmåner som bevisligen långsiktigt minskar risken för fattigdom så kommer många människor som fortfarande känner sig marginaliserade idag till sist att bli medvetna om sina rättigheter som medborgare i vårt samhälle.
Richard Falbr
för PSE-gruppen. - (CS) Först av allt vill jag tacka min kollega, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, för ett bra betänkande och ett trevligt samarbete. Jag vill nämna två aspekter.
Vi använder uttrycken ”anständigt arbete” och ”anständiga jobb” i många av våra dokument. Faktum kvarstår dock att fler och fler jobb passar in på beskrivningen okvalificerade arbeten, med andra ord enkla arbeten med dåligt betalt. Antalet människor som lever i fattigdom eller som lever i fattigdom trots förvärvsarbete minskar inte, vilket visar att fler och fler arbetsgivare anställer människor svart. Det nyligen antagna förslaget till arbetstidsdirektiv, som innebär en möjlighet att arbeta som människor gör i vissa kinesiska industriområden, är ytterligare ett hårt slag som säkerligen kommer leda till att antalet fattiga människor ökar.
Den andra frågan som jag vill nämna handlar om behovet av att äntligen ta hänsyn till att det obemärkt pågår en utveckling mot att privatisera offentliga och sociala tjänster i vissa länder i EU. Privatiseringen av offentliga och sociala tjänster leder också till att allt fler människor lever i fattigdom. Jag bör säga att mina ändringsförslag som belyser detta förkastas med jämna mellanrum. Jag skulle vilja att vi faktiskt börjar göra någonting, istället för att bara spotta fram fler sidor och fastställa tidsfrister.
Sepp Kusstatscher
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag vill börja med att betona att jag tycker att det är en mycket god idé att det ägnas särskilt stor uppmärksamhet åt de politiska insatserna för att bekämpa fattigdom och socialt utanförskap i hela Europa under 2010.
Jag vill dock framföra några kritiska synpunkter. Jag är mycket irriterad över hur förslag på förbättringar har avfärdats, främst på grund av påtryckningar från rådet, för att få till stånd en överenskommelse vid första behandlingen. Jag har efterlyst mer pengar till detta viktiga initiativ i budgeten för 2010, eftersom bekämpningen av fattigdom och socialt utanförskap är ett tydligt mål i Lissabonagendan, ett mål som tyvärr inte har uppnåtts alls.
Jag ville också se till att de rikliga finansiella medel som kommissionen betalar ut skulle bli föremål för större granskning, särskilt mot bakgrund av det europeiska året 2010, för att fastställa om de bidrog till en rättvisare fördelning eller om de faktiskt bidrog till att göra de rika rikare och nästan aldrig nådde dem som befann sig under fattigdomsgränsen.
Jag hör till dem som skulle ha välkomnat en diskussion inom EU:s institutioner om att införa en ovillkorlig grundinkomst, och särskilt om huruvida detta vore ett lämpligt sätt att bekämpa fattigdom och socialt utanförskap. Jag beklagar verkligen att förslagen omedelbart förkastades. Jag stöder initiativet till ett europeiskt år men jag tycker att det innebär alltför få åtaganden och att det har alltför lite effekt på det socialpolitiska området.
Jan Tadeusz Masiel
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Tillkännagivandet att 2010 ska bli det europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning är ett mycket bra initiativ från rådet. Vi bör påminna våra medborgare om att fattigdomsbekämpningen är ett av EU:s huvudsakliga mål. Det kommer med all säkerhet att öka människors förtroende för EU:s institutioner. Här tänker jag särskilt på de nya medlemsstaterna.
I mitt eget land, Polen, är anslutningen till EU 2004 för många människor tyvärr fortfarande förknippad med ökad fattigdom, särskilt för människor på landsbygden och i mindre städer. Detta ledde till ett lågt valdeltagande i valet till Europaparlamentet och påverkade valutgången. Europeiska året för bekämpning av fattigdom kommer att innebära en möjlighet att se över situationen i det avseendet och att få medlemsstaterna att vidta konkreta åtgärder för att bekämpa fattigdom och socialt utanförskap. Om man iakttar samhället på ytan verkar det som om livskvaliteten för många enskilda personer och familjer, både i det gamla och i det nya EU, nyligen har genomgått stora förändringar, men tyvärr har förändringarna varit till det sämre. Det har till exempel blivit allt svårare att hitta en bostad. Vi behöver ny och aktuell statistik om detta.
I en värld som blir allt mer globaliserad och allt svårare att kontrollera bör statens ansvar gentemot medborgaren öka. Staten bör se till att medborgarna känner sig trygga, åtminstone på den mest grundläggande nivån. Jag anser att det europeiska året framförallt kommer att bidra till att informera alla om att problemet finns, att öka medvetenheten och solidariteten, inklusive den ekonomiska solidariteten, med personer som lever i fattigdom och utanförskap.
Gabriele Zimmer
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman! Vänstergruppen i Europaparlamentet godkänner det betänkande som vår kollega har presenterat och godkänner därmed målet för det europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning. Av betänkandet framgår klart och tydligt fattigdomens och det sociala utanförskapets omfattande konsekvenser, inte bara som ett socialt problem utan även, och framförallt, som ett personligt problem för dem som hamnar i fattigdomsfällan. Många har redan hänvisat till de 78 miljoner människor, däribland 19 miljoner barn, som lever i fattigdom i EU.
Om vi ska kunna göra en ordentlig insats för att bekämpa fattigdomen och utrota den som ett socialt problem krävs det dock specifika, bindande politiska strategier. Politiska mål och en garanterad individuell rättighet att leva i frihet från fattigdom och socialt utanförskap står på agendan. Det är emellertid just på dessa punkter som EU inte gör någonting. EU:s huvudsakliga politiska strategier har ingenting att göra med att bekämpa fattigdomen. Ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning minskar inte fattigdomen. Till och med EU:s rikaste medlemsstater registrerar ett ökande antal människor som lever under fattigdomsgränsen eller på gränsen till fattigdom. Framförallt Tyskland har på senare år sett de lägsta inkomsterna sjunka men ett ökande antal människor med dessa löner.
Sysselsättningen i EU bidrar med andra ord inte automatiskt till att förebygga fattigdomen. Tyvärr har vetskapen om detta i kommissionen och bland medlemsstaterna inte lett till några särskilda åtgärdspaket för att till exempel införa en minimilön som ligger över riskgränsen för fattigdom eller en lösning på problemet med en grundläggande social trygghet, som Sepp Kusstatscher nämnde.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag gratulerar Marie Panayotopoulos-Cassiotou. Jag tycker att vi omedelbart måste ta itu med frågan om barnfattigdom.
Mot bakgrund av statistiken om antalet barn som riskerar att hamna i fattigdom - 19 miljoner i Europa - måste vi lägga större tonvikt vid att framhäva familjens viktiga roll och i förlängningen försvara familjelivet. Familjen förtjänar förbehållslöst respekt och skydd. Det är den naturliga miljön för barnen. I de utvecklade länderna ser vi att fattigdomen i allt större utsträckning är ett familjefenomen snarare än ett regionalt fenomen. Ett barns ekonomiska ställning är nära förknippad med föräldrarnas. Föräldrarnas arbetslöshet är en av orsakerna till barnfattigdom.
På Irland kan amorteringar, hälso- och sjukvårdskostnader och bilkostnader äta upp större delen av en familjs inkomst, även om familjerna ofta har en rimlig inkomst. Det innebär att det inte blir mycket över för att uppfostra barnen. Andra problem, såsom föräldrarnas missbruk, gör att det inte finns tillräckligt med pengar för en trygg barndom. Separationer och skilsmässor påverkar också familjens ekonomi, vilket går ut över barnen. Det är av största vikt att familjerna får ordentligt stöd, både ekonomiskt och socialt, för att mildra det skamliga, moderna problemet med barnfattigdom i Europa.
José Albino Silva Peneda
(PT) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag konstaterar att man i det betänkande som vi diskuterar idag uttryckligen talar om att utrota snarare än att bara bekämpa fattigdomen, vilket faktiskt föreslagits. Det gläder mig därför att detta har haft effekt och jag vill tacka föredraganden, Marie Panayotopoulos-Cassiotou, för det.
EU har vant sig vid att handla mycket snabbt och med stor solidaritet för att till exempel hjälpa offren för naturkatastrofer i hela världen. EU slingrar sig emellertid fortfarande en hel del när det gäller att hjälpa offren för ekonomiska och sociala katastrofer inom EU.
Jag säger detta eftersom jag tycker att det är ganska svårt att förstå varför ett betänkande som tar upp frågan om fattigdom inte innehåller någonting om de ökande livsmedelspriserna. Det gör mig upprörd eftersom vi alla vet att ju fattigare en familj är desto större procentuell andel av familjens budget går till livsmedel. Jag tycker därför att det vore lämpligt att till exempel hänvisa till kommissionens nyligen framlagda meddelande om de ökande livsmedelspriserna.
Samtidigt tycker jag också att vi inte bara bör begränsa utrotandet av fattigdomen till EU:s territorium. Denna kamp har inga gränser - vi talar om livsviktiga värderingar för människors värdighet.
Europa har genom hela historien kännetecknats mer av sin utbredning i världen än av sin egen identitet. Utrotandet av fattigdomen kommer kanske att vara den ädlaste av alla uppgifter som EU kan utföra för mänskligheten under 2000-talet. Därför hoppas jag att frågan kommer att främjas starkt under 2010.
Jan Andersson
Tack så mycket herr talman, herr kommissionär. Jag vill börja med att tacka föredragande Panayotopoulos-Cassiotou för ett alldeles utmärkt arbete. Jag vill också säga att jag tycker att initiativet att göra 2010 till året för att bekämpa fattigdom och social utestängning är ett alldeles utmärkt initiativ.
Detta år kan, precis som Vladimir Špidla sade, komma att öka medvetenheten och kunskapen om de strukturer som finns, men det räcker ju inte. Det måste åtföljas av handling som några ledamöter tidigare har sagt. Situationen är ju ganska god generellt sett i EU, men samtidigt minskar inte fattigdomen. Den ökar snarare, och väldigt många utsatta är, precis som andra har sagt, kvinnor och barn. Metoden är den öppna samordningsmetoden, men åtgärder krävs och inom en lång rad områden, inte bara inom några. Sysselsättningen har naturligtvis betydelse, men också utbildningen, de sociala trygghetssystemen och en regionalpolitik som vänder sig till områden som är eftersatta. Det krävs riktade insatser till speciella grupper, som människor med funktionshinder och människor som kommer från andra delar av världen som lever under större fattigdom än andra. Jag hoppas att detta år ändå förutom att öka kunskapen och medvetenheten också kan vara en utgångspunkt för konkreta åtgärder för att minska fattigdomen inom EU.
Ewa Tomaszewska
(PL) Herr talman! Europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning kommer att vara höjdpunkten i den sociala agendan 2005-2010. Utskottet för sociala frågor har antagit en rad gemensamma indikatorer för socialt skydd och integration, som kommer att göra det möjligt att jämföra uppgifter.
Trots att EU är medvetet om fattigdomsproblemet och om hur viktigt det är att vidta åtgärder för att öka den sociala sammanhållningen fortsätter den ekonomiska tillväxten i EU-länderna att följas av inkomstskillnader. Det innebär att de fattiga inte drar någon större nytta av denna tillväxt. I praktiken innebär det att den sociala sammanhållningen minskar. Situationen åtföljs av andra faktorer som också har negativa konsekvenser: Nästan en femtedel av barnen i EU riskerar att hamna i fattigdom. I en tid då befolkningstätheten minskar bör vi ta särskild hand om barnen, särskilt i familjer med många barn som har störst problem. Det är emellertid just dessa familjer som diskrimineras av de höga momssatserna på barnprodukter.
Jag vill framförallt gratulera föredraganden till att ha uppmärksammat frågan om att bekämpa fattigdomen.
Edit Bauer
(SK) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag välkomnar Marie Panayotopoulos-Cassiotous betänkande och kommissionens bestämda föresats att fortsätta att bekämpa fattigdomen.
Den omfattande fattigdomen är förmodligen något av det mest uppenbart motsägelsefulla i det välbärgade Europa. Det är ingen slump att alla de andra ledamöterna har nämnt de höga siffrorna, de miljontals människor som riskerar att hamna i fattigdom. Det som är mest slående är emellertid det stora antalet barn som är födda in i och riskerar att hamna i fattigdom. Följaktligen kommer det inte som någon överraskning att dessa barn lämnar skolan tidigt, att den procentuella andelen barn som hoppar av skolan i förtid är särskilt hög bland dem. Annan slående statstik är de hundratusentals barn som är hemlösa eller bor på institution.
Problemet är att fattigdomen och det sociala utanförskapet är medärvt. Därför förblir det ett ouppnåeligt mål för människor i socialt utanförskap att skaffa sig en utbildning och delta i livslångt lärande.
Vi får hoppas att det europeiska året för bekämpning av fattigdom utgör ett tillräckligt incitament för att stärka solidaritetsprincipen i den nationella politiken. När vi tar hänsyn till framtida förändringar i befolkningsstrukturen blir genomförandet av den här principen verkligen ännu mer komplicerad. Analyser av vissa offentliga kostnader och försäkringar visar att de i en del medlemsstater medför ekonomiska eller till och med sociala risker som kan leda till att fattigdomen ökar ytterligare.
De snabbt ökande priserna på olja och livsmedel kommer säkert att belasta budgeten för människor med lägst inkomster. Det innebär att det finns mycket goda skäl att se till att det europeiska året för bekämpning av fattigdom inte bara bidrar till att uppmärksamma fattigdomen utan även bidrar till att inrätta särskilda ansvariga nationella organ som kan underlätta samordningen av politiken för att bekämpa fattigdom och socialt utanförskap.
Alejandro Cercas
(ES) Herr talman! Jag vill också gratulera kommissionen och naturligtvis föredraganden som har gjort det möjligt att hålla den här debatten och att ta de första stegen mot att göra 2010 till ett betydelsefullt år för kampen mot fattigdomen.
Som vi diskuterade i Lissabon är det här ett av EU:s mål. Som vi och många rådskonstellationer ofta har sagt måste vi minska fattigdomen väsentligt före 2010. Det finns dock inte mycket som tyder på att det blir så. Vi måste därför anstränga oss ytterligare och utnyttja den här möjligheten för att upprepa att det ökande välståndet inte gynnar oss alla lika mycket.
Vissa grupper av befolkningen är särskilt utsatta och behöver skyddas från fattigdom eftersom människor har mycket svårt att ta sig ur fattigdomen när de väl har hamnat där.
Vi behöver därför en övergripande politik för att skapa anständiga arbeten och utbildningsmöjligheter, inte bara som en del i det här programmet utan som en del i alla EU-program, så att solidariteten fortfarande står i centrum i EU och inte bara tas upp inom den ekonomiska politiken.
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! Det skulle kunna hävdas att de uppgifter som vi har samlat in i själva verket underskattar problemets omfattning. Det beror på att de är ett mått på fattigdomen i EU före Bulgariens och Rumäniens anslutning. När dessa båda relativt fattiga länder har anslutit sig kommer fattigdomen i EU att öka betydligt. Vi bör inte dölja detta faktum. Dessutom stämmer det inte att var sjunde person i EU:s medlemsstater lever under fattigdomsgränsen. Den verkliga siffran ligger långt över 16 procent, faktiskt över 20 procent.
Därför kräver jag att EU står för över 50 procent av finansieringen av alla projekt som vi har diskuterat. Det är särskilt viktigt för de fattigaste länderna. Beslutet att begränsa beloppet till 50 procent hämmar i själva verket den verkliga kampen mot fattigdomen.
Joel Hasse Ferreira
(PT) Herr talman, herr kommissionsledamot Špidla, mina damer och herrar! Det förefaller absolut nödvändigt att erkänna de socialt mest utsatta gruppernas omistliga rättigheter. För att göra detta i praktiken krävs det ett starkt engagemang bland offentliga och privata sociala aktörer.
EU och medlemsstaterna måste genom att främja konkreta åtgärder på olika nivåer utrota fattigdomen och bekämpa det sociala utanförskapet för att skydda den sociala sammanhållningens olika dimensioner.
Herr kommissionsledamot! Det krävs också en noggrann och realistisk övervakning av fattigdomen och det sociala utanförskapet, vilket innebär att det krävs tillförlitliga och jämförbara indikatorer som visar hur de olika sociala, ekonomiska och kulturella dimensionerna av detta fenomen utvecklas.
Mina damer och herrar! Fattiga kvinnor och ensamstående föräldrar löper särskilt stor risk att hamna i fattigdom och utanförskap och måste därför få särskild uppmärksamhet och lämpligt stöd.
Avslutningsvis vill jag tacka föredraganden och säga att 2010 måste bli ett särskilt effektivt år när det gäller att bekämpa fattigdom och socialt utanförskap, en kamp som verkligen också behöver få en högre profil.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Herr talman! Jag vill uppmärksamma tre frågor i den här debatten. För det första fanns det 2004 enligt kommissionens senaste rapport omkring 100 miljoner EU-medborgare, det vill säga 20 procent av hela befolkningen, som levde på mindre än 60 procent av genomsnittsinkomsten i EU, vilket innebär att de levde på mindre än 15 euro om dagen. I de nya medlemsstaterna, till exempel Polen, Litauen, Lettland och Slovakien, gäller detta för nästan 80 procent av befolkningen.
För det andra bör EU-länderna i ekonomiska och sociala frågor inte tillämpa de lösningar som liberala nationalekonomer ofta lägger fram och som går ut på att betydande inkomstskillnader är viktiga för den ekonomiska tillväxten. 2006 var Danmark, Sverige, Finland, Slovenien och Tjeckien de länder som hade de minsta inkomstskillnaderna. Dessa länder har i många år haft en stabil årlig BNP-tillväxt, vilket inte är fallet i de länder som har de största inkomstskillnaderna, till exempel Lettland, Litauen, Portugal och Grekland, samt dessvärre mitt eget land, Polen.
För det tredje vill jag säga att jag hoppas att 2010, som det europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning, kommer att göra alla våra beslutsfattare medvetna om att fattigdom och socialt utanförskap har en destruktiv effekt på den ekonomiska tillväxten och den sociala utvecklingen.
Gabriela Creţu
(RO) Herr kommissionsledamot, kära kolleger! Vi är väl medvetna om det som kommissionen påminner oss om: Det finns ett stort antal européer som lever i fattigdom, inklusive extrem fattigdom. De som inte känner till detta bör ta på sig ansvaret för att ett rikt samhälle som bygger på principer om rättvisa och solidaritet, som vårt, fungerar på ett sådant sätt att ett land med fattiga européer har fler platser i parlamentet än Tyskland. Fattigdomen är inte något abstrakt. Det är en verklighet som särskilt drabbar kvinnor och barn. Kvinnor, inklusive dem som arbetar, löper större risk på grund av de strukturella löneklyftorna, på grund av att de huvudsakligen arbetar i lågavlönade, dåligt organiserade sektorer och i den informella ekonomin och på grund av att ensamstående föräldrar ofta är kvinnor. Fattigdomen är ärftlig. Föräldrarnas ekonomiska fattigdom leder ofta till att barnen drabbas av kulturell fattigdom genom sämre tillgång till utbildning, politisk fattigdom genom lågt deltagande i eller utestängning från beslutsfattandet, social fattigdom genom lågt deltagande i samhällsaktiviteter och utanförskap. Detta leder till mer ojämlikhet än skillnaderna i köpkraft. Det finns ett mycket litet samband mellan det som sägs och det som faktiskt görs, vilket innebär att vi måste göra mer än att informera medborgarna. Det krävs politiska beslut för att åtgärda situationen. Vi i EU kan inte säga att det saknas resurser. Ibland är de dock orättvist fördelade och det finns regler som vidmakthåller utanförskapet. Vi har ett gemensamt ansvar. Det gäller även företag som för sin egen skull bör ta ett större socialt ansvar än att bara finansiera en stiftelse för att skydda herrelösa hundar i grannskapet.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Herr talman! Att utropa 2010 till europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning kommer inte att lösa de problem som de 80 miljoner människor i Europeiska unionen som lever under fattigdomsgränsen har. Att tillsätta kommittéer, öka byråkratin och avhålla fler sammanträden och sittningar kommer inte heller att ge dem mat.
För att bekämpa fattigdom måste man närma sig frågan om att skapa och fördela välstånd på ett annat sätt. Man måste klart slå fast att globaliseringen uppmuntrar till skapande av överdrivet välstånd för en del och snabb utarmning för andra. Tyvärr finns det fler och fler av de sistnämnda. Fattigdomsproblemet i EU kommer att fortsätta att växa och det finns flera anledningar till detta, däribland orättvis fördelning av välståndet, problem med livsmedelsdistributionen och stigande livsmedelskostnader, en allmän ökning av kostnaderna för att försörja en familj, den demografiska situationen i Europa och världen, fortsatt ojämlikhet, vissa regioners eftersläpning av historiska skäl och misslyckandet med att ta fram en bra modell för hur de behövande ska få hjälp.
Slutligen: låt oss åtminstone ge barn och ungdomar fri skolgång och de extra måltider de behöver, eftersom vi nu inte har möjlighet att lösa fattigdomsproblemet i sin helhet.
Zbigniew Zaleski
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag ska framhålla en särskild punkt, och jag ska göra det på polska:
(PL) Herr talman! Vi försöker hjälpa fattiga länder i Afrika och Latinamerika med dåligt resultat, men det går inte att försvara att vi inte lyckas hjälpa de fattiga i Europeiska unionen. Det finns regioner där människor, särskilt barn, är väldigt fattiga. Jag vill framhålla en sak som kommer att få allvarliga konsekvenser i framtiden, nämligen fenomenet med föräldrar som lämnar sina barn för att arbeta utomlands. Dessa barns föräldrar är migranter som reser från ett land till ett annat i EU, och ofta lämnar barnen åt deras öde. Jag tror att de psykologiska konsekvenserna av detta kommer att bli dyrbara för oss i framtiden. Därför bör vi göra allt som står i vår makt för att eliminera detta problem nu.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Herr talman! Att utrota fattigdom och social utslagning är ett av Europeiska unionens främsta mål. Därför bör år 2010 bli ett avgörande år när det gäller att förverkliga den europeiska strategin på det här området. Av de 78 miljoner medborgare som riskerar fattigdom är 19 miljoner barn. Tyvärr finns det ännu inte några europeiska program och resurser för att förbättra barnens situation. Det stämmer att Europeiska unionen tillhandahåller medel för frukt och mejerivaror i skolorna och pengar för utbildning av eleverna, men jag anser att vi behöver en sammanhängande strategi och rena program som har utformats för barn från fattiga familjer. Samtidigt bör vi också inrikta oss på andra kategorier av missgynnade människor, och i synnerhet ungdomar, för vilka vi måste fastställa politiska åtgärder och avsätta betydande summor pengar från strukturfonderna. Dessutom är det viktigt att understryka att vi för närvarande inte kan skapa förutsättningar för hållbar social utveckling om vi inte har de erforderliga ekonomiska resurserna. Jag anser inte att de avsatta 17 miljonerna euro är tillräckliga med tanke på de behov som finns inom social integration och bekämpning av fattigdom i Europa. Sist men inte minst bör kampen mot fattigdom och social utestängning kopplas till de befintliga programmen. Både Europeiska socialfonden och de europeiska Progressprogrammen bör användas för att finansiera de prioriterade frågorna under europeiska året för bekämpning av fattigdom.
Anna Záborská
(FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag gratulerar er till detta utmärkta förslag. Jag tackar också Marie Panayotopoulos-Cassiotou för ett mycket bra betänkande. Jag är säker på att vi kommer att stödja resolutionen enhälligt.
Ändå undrar jag. Här har vi nu ännu ett europeiskt år, den här gången mot extrem fattigdom. Det är nu 20 år sedan världssamfundet, den 17 oktober firade den internationella dagen för utrotning av fattigdomen. När jag tänker på firandet i Europaparlamentet den 17 oktober i Bryssel ser jag mig själv där tillsammans med min kollega Iñigo Méndez de Vigo, som leder parlaments delegation till fjärde världen.
När jag nu talar här vill jag be er att notera den här dagen i era agendor. Jag hoppas att de europeiska institutionerna den 17 oktober kommer att markera sin starka solidaritet med sloganen för denna dag: ”När människor döms att leva i extrem fattigdom kränks de mänskliga rättigheterna. Det är vår heliga plikt att gå samman för att se till att dessa rättigheter respekteras.”
Vladimír Maňka
(SK) Sammanlagt 78 miljoner människor riskerar fattigdom i Europeiska unionen. Stigande priser på råvaror, energi och livsmedel mångdubblar också risken för de mest sårbara grupperna.
Sysselsättning med kvalitet reducerar risken för fattigdom betydligt. Ofta lever dock också de människor som har jobb på gränsen till fattigdom.
Den ändrade Lissabonstrategin främjar jämställdhet för alla för att sprida social solidaritet och solidaritet mellan generationerna och skapa ett samhälle fritt från fattigdom. Följaktligen välkomnar jag initiativet att göra fattigdomen mer synlig samt bemödandena att skapa en enhetlig samordnad politik.
Kampanjen mot fattigdom bör öka allmänhetens medvetenhet och leda till långsiktiga ansträngningar att bekämpa fattigdomen. Här har vi mycket att lära oss av de nordiska länderna. De har bevisat att ett av de mest effektiva sätten att minska fattigdomen är en aktiv arbetsmarknadspolitik kombinerad med anständiga arbetsvillkor och ett starkt socialt skyddsnät.
DanutBudreikait
(LT) Jag välkomnar kommissionens förslag att utropa 2010 till europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning. Fattigdom är ett problem både i EU och i hela världen.
Jag vill framhålla några akuta aspekter av fattigdom och social utestängning som vi bör inrikta oss mycket mer på än hittills.
För det första skulle vi bara genom att eliminera barns fattigdom komma ur den onda cirkeln med generationer som döms till ett liv i fattigdom och social utestängning.
För det andra upplever nästan 10 procent av arbetstagarna fattigdom på grund av låga löner, deltidsanställningar och låga kvalifikationer. Det är viktigt att verka för sysselsättning med kvalitet baserad på utbildning av de anställda.
För det tredje är det avgörande att främja solidaritet i samhället, så att alla blir medvetna om problemen med fattigdom och social utestängning.
Jag vill uppmana alla EU:s institutioner och medlemsstater att ge samhällsmedlemmarna mer detaljerad information om bekämpning av fattigdom och social utestängning för att öka känslan av gemensamt ansvar och bidra till att få bort fördomen att de drabbade är en ekonomisk börda för samhället.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Herr talman! Fattigdomen är ett mycket komplicerat problem som kan anta olika former. Den ser olika ut i olika länder. I Europa talar vi inte om människor som dör av svält, men vanligen är låga inkomster, dåliga bostadsförhållanden, dålig hälsa, ofta alkoholism, känslor av alienation eller brist på framtidsutsikter de största problemen.
Fattigdom är en farlig företeelse, särskilt för barn, eftersom den i många fall är ärftlig. Barn som växer upp i fattigdom har en svårare utvecklingsväg och utan hjälp utifrån är de dömda att misslyckas och dela sina föräldrars öde.
Av det skälet är det viktigt att vidta alla möjliga åtgärder för att se till att fattigdomen inte går i arv från en generation till nästa. Några av de utmaningar som EU står inför är att öka den sociala integrationen, minska fattigdomen och bekämpa social utestängning, i synnerhet när vi tar hänsyn till demografiska förändringar. Med det menar jag en åldrande befolkning och ett inflöde av migranter.
Ilda Figueiredo
(PT) Det räcker inte att utropa ett europeiskt år för bekämpning av fattigdom när omkring 20 procent av Europeiska unionens befolkning hotas av fattigdom. Utvecklingen - som förvärras av social ojämlikhet, allt fler dåligt betalda arbetstagare med osäkra jobb, vilket gör att antalet människor som lever i fattigdom ökar, och stigande priser på bränsle och livsmedel - kräver andra politiska åtgärder för att se till att barn, kvinnor och familjer blir socialt integrerade.
Det behövs åtgärder för att göra arbete mer attraktivt, skapa ökad sysselsättning med rättigheter och garantera offentliga tjänster med hög kvalitet, anständiga bostäder och social trygghet för alla.
En europeisk strategi för solidaritet och sociala framsteg som ersätter den nyliberala politiken i Lissabonstrategin och stabilitetspakten måste därför skyndsamt fastställas så att vi inte får ännu större fattigdom 2010 än vi har nu.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Herr talman! För det första vill jag gratulera vår föredragande och kommissionsledamoten till detta initiativ.
Social utestängning och fattigdom är två sidor av samma mynt och inslag i ett samhälle med mycket behövande människor, ett samhälle utan social sammanhållning. När allt kommer omkring är framsteg en fråga om etik, mina damer och herrar.
År 2010 blir ett år för bekämpning av fattigdom. Vi vet redan att utrotandet av social utestängning och fattigdom kommer att bli en lång och komplicerad process, men om vi gör mesta möjliga av varje euro som har investerats i detta program, om vi lyckas nå de grupper av människor som behöver mest hjälp, om vi kan väcka den allmänna opinionen, så kan vi skapa ett nytt europeiskt medborgarskap. Det är det som är den stora frågan.
Förra veckan tillbakavisade Irlands medborgare Lissabonfördraget. Demagogisk propaganda som stödjer sig på ett brett spektrum av åsikter har ställt till det i det irländska samhället och lett till en ogrundad rädsla för globaliseringen och en viss förvirring om byggandet av vårt gemensamma hem.
Förutom att göra 2010 till ett år för bekämpning av fattigdomen måste vi göra det till ett år för europeiskt medborgarskap.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Mina damer och herrar! Tack för den djuplodande debatten där många aspekter av fattigdom behandlades. Jag tycker att förslaget i sig klart visar att kommissionen inte nonchalerar frågan om fattigdomen och strävar efter att successivt skapa en sådan politisk miljö att det blir möjligt att bekämpa den på ett effektivare sätt. Jag vill också säga att kommissionen ägnar sig åt frågan om fattigdomen i all dess komplexitet. Även om vi i en del av våra texter, såsom vårt meddelande om aktiv integration där vi tar upp fattigdomen i sig, betonar vikten av jobb med kvalitet eftersom målet för Lissabonstrategin är fler arbetstillfällen av högre kvalitet, inser kommissionen att den komplicerade frågan om fattigdomen inte bara kan lösas med arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det räcker att nämna barns fattigdom, som också har ett tydligt samband med utbildningssystemens kvalitet. Sedan har vi frågan om pensionärers fattigdom, som självfallet inte heller kan lösas direkt med arbetsmarknadspolitiska åtgärder.
Låt mig nämna några andra frågor som jag anser vara viktiga. Kommissionen föreslår finansiering med totalt 17 miljoner euro och i debatten hörde vi en del som tycker att finansieringen av nationella projekt bör öka, särskilt i vissa länder. Kommissionen håller inte med om detta, av det enkla skälet att vår strävan är att tillhandahålla så mycket ekonomiskt stöd som möjligt så att våra åtgärder blir så ändamålsenliga som möjligt. Det europeiska året för bekämpning av fattigdom är ett klassiskt exempel på en rutinmässig demokratisk politisk åtgärd. För att få till stånd ett genombrott, för att förändra den politiska atmosfären, behöver vi en detaljerad och aktuell debatt om detta ämne, och det är målet för det europeiska året.
Låt mig nu ta upp några enskilda ändringsförslag. Jag stöder ändringsförslagen om översyn av målrubrikerna i artikel 2 och listan med prioriterade åtgärder för det europeiska året, och jag stöder också ändringsförslagen om jämställdhet mellan könen. Låt mig vidare lägga fram en detaljerad lista med ändringsförslagen för parlamentet i stället för att citera dem ordagrant, eftersom ett stort antal ändringsförslag har lagts fram.
Låt mig bara nämna två artiklar - artiklarna 37 och 52 - som jag vill framhålla i mitt anförande. Om ni tillåter ska jag läsa upp texten i dessa båda artiklar.
Kommissionen fäster största vikt vid att underlätta och stödja ett brett deltagande på alla nivåer i aktiviteter som har med det europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning 2010 att göra, som ett sätt att se till att det får en positiv och varaktig inverkan i praktiken.
I enlighet med beslutet om det europeiska året kommer kommissionen att fastställa gemensamma riktlinjer i det strategiska ramdokument som ska innehålla nyckelprioriteringar för genomförandet av aktiviteter som har med det europeiska året att göra, däribland miniminormer för deltagandet i nationella organ och åtgärder.
Det strategiska ramdokumentet är avsett för de nationella genomförandeorgan som ska fastställa nationella program för det europeiska året och välja ut enskilda åtgärder som ska föreslås få gemenskapsfinansiering, och för andra berörda aktörer.
I det sammanhanget kommer kommissionen att understryka vikten av att underlätta tillgången för alla icke-statliga organisationer, däribland små och medelstora organisationer. I syfte att skapa största möjliga tillgång kan de nationella genomförandeorganen besluta att inte begära någon samfinansiering och i stället finansiera vissa åtgärder fullt ut.
Det var själva texten. Mina damer och herrar! Låt mig nämna ett annat anförande, det där Richard Falbr tog upp frågan om arbetstidsdirektivet på ett sätt som var mycket verklighetsfrämmande. För att vara alldeles tydlig är det enkla sättet att sammanfatta resultatet av rådets kompromiss följande: ”48-timmarsveckan kvarstår och möjligheten till undantag har reducerats från 78 timmar per vecka till 60 eller 65 timmar”. Det är en av de substantiella delarna av kompromissen, och eftersom den nämndes i denna debatt tyckte jag att det skulle vara bra att bemöta detta.
Mina damer och herrar! Låt mig avslutningsvis än en gång tacka er för debatten, som handlade om många aspekter av fattigdomen och enligt min mening var mycket insiktsfull. Tyvärr tror jag inte att det är möjligt att bemöta alla era anföranden just nu, bortsett från att det stora flertalet av era synpunkter finns med i föredragandens betänkande. Jag vill tack henne för betänkandet igen.
Kommissionens ståndpunkt till parlamentets ändringsförslag
Panayotopoulos-Cassiotoubetänkandet
Kommissionen kan godta ändringsförslagen 6, 7, 12, 13, 16, 17, 19, 20, 21, 22, 23, 27, 28, 29, 31, 33, 34, 35, 36, 38, 39, 41, 42, 46, 47, 48, 49, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 och 63 i sin helhet.
Kommissionen kan endast godta följande ändringsförslag till innehållet, delvis och efter omformulering: 1, 2, 3, 4, 5, 8, 9, 10, 11, 14, 15, 18, 24, 25, 26, 30, 32, 37, 43, 44, 45, 50, 51, 52, 64 och 66.
Slutligen tillbakavisar kommissionen ändringsförslag 40 och 65. Mer specifikt föreslår kommissionen som en kompromisslösning, när det gäller ändringsförslag 37 och 52 om små och medelstora organisationers deltagande och möjligheten till samfinansiering upp till de totala kostnaderna för vissa projekt, att ett uttalande som jag ska läsa upp görs om detta. I uttalandet förbinder sig kommissionen att inkorporera andemeningen i dessa båda ändringsförslag i det strategiska ramdokument som kommissionen ska sammanställa för att fastställa huvudprioriteringarna för aktiviteterna under det europeiska året.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hans uttalande. Jag hoppas att de gemensamma riktlinjerna i det strategiska ramdokumentet verkligen kommer att hjälpa de nationella kommittéerna att planera verkningsfulla åtgärder. Som kommissionsledamoten själv har understrukit måste huvudsyftet vara att inkludera alla dem som berörs av fattigdom nu och i framtiden.
Personligen tror jag inte att det går att utrota fattigdomen en gång för alla, för den kan komma tillbaka efter en naturkatastrof. Vi har talat om katastroferna i Grekland och andra länder till följd av översvämningar eller bränder: fattigdomen kan uppstå igen eller komma tillbaka på grund av den internationella situationen. Därför måste vi alltid vara redo. Således lägger vi särskild vikt vid förebyggande åtgärder, vilket är skälet till vår dag för utrotning av fattigdomen den 17 oktober, som Anna Záborská har påpekat. Vi har tagit med den dagen i vårt betänkande.
De här åtgärderna har alltså inte liten eller ingen bindande verkan. Vi vill att de ska anpassas till alla nationella behov och vi anser att hantering av fattigdomen betyder att bekämpa det största hindret för alla samhällens fred och välstånd. Kommissionsledamoten är ju när allt kommer omkring historiker och vet att kejsaren av Bysans, ett rike som varade i 1 000 år i Europa, stödde kampen mot fattigdom i alla sina anföranden. Han ansåg att den var statens fiende nummer ett efter de olika motståndare som han slogs med vid gränserna.
I EU måste vi också bekämpa fattigdomen, både internt och externt. Vi måste nå dessa berömda milleniummål så att vi också kan ta itu med problemen med ekonomiska migranter och olagliga invandrare som kommer hit för att de jämför sin situation med vår.
Så jag är säker på att god planering kommer att ge goda resultat, och tackar er alla för era fina ord.
(Applåder)
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Adam Bielan  
Herr talman! Jag vill tacka Marie Panayotopoulos-Cassiotou för ett utmärkt betänkande och särskilt för att hon får oss att uppmärksamma frågan om att förhindra fattigdom. Jag är för att 2010 utropas till det europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning. När vi diskuterar detta betänkande vill jag framhålla vikten av att hitta en väg ut ur fattigdomen med hjälp av konkreta åtgärder och att inte bara tala om det. 78 miljoner människor lever i fattigdom i Europa och 19 miljoner av dem är barn. Vi måste komma ihåg hur viktig familjen är. Den måste skyddas och ges socialt och ekonomiskt stöd om vi ska kunna eliminera barns enorma fattigdom i Europa.
I det här sammanhanget kan det vara på sin plats att nämna vad som orsakar fattigdom. Fattigdomen beror på kraftiga prisökningar på livsmedel och energi, som främst drabbar familjer med många barn och äldre. Enligt Europeiska kommissionen lever omkring 14 procent av de polacker, greker och portugiser som har fast anställning i fattigdom.
Corina Creţu  
Jag tackar föredraganden för den samarbetsanda som rådde när det här betänkandet sammanställdes. Var sjätte människa lever under fattigdomströskeln i Europa, en siffra som inte inkluderar statistiken i Rumänien och Bulgarien.
Även om skillnaden mellan kvinnor och män när det gäller fattigdom minskar allt mer i de flesta medlemsstaterna och genomsnittsskillnaden i fråga om fattigdom och ihållande fattigdom är 2 procent vill jag framhålla verkligheten i de nya medlemsstaterna. I Rumänien och Bulgarien är det mer än 10 procent fler kvinnor än män som riskerar att drabbas av fattigdom. Kvinnorna är också mycket mer exponerade för social utestängning.
Vi får inte nonchalera det faktum att tankarna på solidaritet, social rättvisa och utrotande av fattigdom är utmaningar som inte bara gäller länderna i Europeiska unionen utan också dess engagemang på den ekonomiska och politiska världsscenen.
Därför vill jag välkomna att frågan om skillnaden mellan män och kvinnor har tagits med i den slutliga texten, i en mer generell artikel. Jag tycker också att det är viktigt att det europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning kan förenas med millennieutvecklingsmålen och i synnerhet den internationella dagen för utrotning av fattigdomen.
Zita Gurmai  
skriftlig. - (HU) Fattigdom är ett komplicerat, relativt och mångfacetterat problem: den ger upphov till ekonomiska, sociala och kulturella problem. Icke desto mindre måste vi agera för att bekämpa fattigdomen, för 2006 levde inte mindre än 16 procent (78 miljoner) av den totala befolkningen i Europeiska unionens 25 medlemsstater under fattigdomsgränsen. När Lissabonstrategin lanserades i mars 2000 uppmanade Europeiska rådet medlemsstaterna och kommissionen att vidta åtgärder för att ”på ett avgörande sätt försöka utrota fattigdomen” fram till 2010. Det är viktigt att vi nu har ett mått på fattigdom, eftersom man måste fastställa problemets exakta natur för att kunna lösa det. Jag välkomnar att vi har utropat 2010 till det europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning. Jag är säker på att året kommer att hjälpa till att främja utbytet av bästa metoder och att nya initiativ kommer att tas på alla områden, särskilt i fråga om förhindrande av fattigdom, övervakning, finansieringsmekanismer och bekämpning av barns fattigdom.
Man bör särskilt notera att kvinnor, enligt empirisk forskning, är mycket mer sårbara för hotet om fattigdom än män, och detta gäller i synnerhet kvinnor som är flerfaldigt missgynnade. Det är viktigt att principen om likabehandling också tillämpas i kampen mot fattigdom, och således också under det europeiska året för bekämpning av fattigdom och social utestängning. Verklig jämställdhet mellan män och kvinnor är en grundläggande förutsättning för att risken för fattigdom ska kunna minskas, eftersom det är mindre troligt att kvinnor drabbas av fattigdom om de har passande och ordentligt betalda arbeten som de kan förena med sina familjeangelägenheter.
Rovana Plumb  
I Internationella arbetsorganisationens konstitution står det: ”Fattigdom någonstans i världen hotar alla människors välstånd”. Därför betonar jag vikten av ändringsförslaget om att förhindra och bekämpa fattigdom genom att bedriva en flerdimensionell politik på nationell, regional och lokal nivå, så att medborgarna blir aktiva deltagare i samhället och på arbetsmarknaden.
Reformerna i fråga om socialt skydd och den aktiva integrationspolitiken har bidragit markant till att öka den ekonomiska tillväxten och skapa fler arbetstillfällen i Europa. Under det första kvartalet 2008 hade Rumänien en ekonomisk tillväxt som hörde till de högsta i EU på 8,2 procent (när det europeiska genomsnittet är 2,5 procent enligt Eurostat), men icke desto mindre löper människor med låg utbildning, utan några kvalifikationer, särskilt på landsbygden, barn, ungdomar, funktionshindrade och romer betydande risker att drabbas av fattigdom.
Jag gratulerar föredraganden till hennes aktivitet och anser att det är nödvändigt att den politik som medlemsstaterna bedriver, på rekommendation från EU, syftar till en välgörande återförening mellan medborgarnas ekonomiska konkurrenskraft och sociala välfärd.
