
Talmannen.
   Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0341/2003) av Catherine Stihler för fiskeriutskottet om åtgärder för torskbeståndens återhämtning. (KOM(2003) 130 – 2003/2104(INI)). 
Fischler,
   . – Herr talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Jag vill inleda med att tacka Stihler för hennes betänkande. I måndags offentliggjorde Internationella havsforskningsrådet (ICES) sina nya vetenskapliga rekommendationer för 2004 och tvingades tyvärr att bekräfta det katastrofala tillstånd som torskbestånden befinner sig i, omfattande vattnen väster om Skottland, i östra Engelska kanalen, i Skagerrak och i Kattegatt.
ICES har nu rekommenderat att fisket av dessa fyra bestånd stoppas. Detta försätter oss naturligtvis i ett svårt dilemma. Kan vi rättfärdiga motiveringen till vårt beslut baserat endast på ICES argument för att fylla på bestånden, vilket skulle leda till att vi måste förbjuda inte bara torskfisket, utan även fisket av en lång rad andra fiskarter, och i sinom tid att tusentals fiskare riskerar att falla i glömska? Eller kan vi hitta en lösning genom att förbättra våra planer för återhämtning av bestånden, så att – även om bestånden skulle återhämta sig långsammare och innehålla ett visst osäkerhetsmoment – färre fiskare skulle tvingas överge sitt näringsfång? Detta är verkligen ett svårt beslut, men det är ett som vi måste ta innan vi kan anta någon som helst plan för att fylla på torskbestånden.
Det förslag som vi diskuterar idag är ett allmänt sådant, och tjänar som en bra grund för en återhämtningsplan för torskbeståndet som skulle ge oss en möjlighet att återgå till normal förvaltning. Det börjar med att fastställa den undre gräns under vilken vetenskapsmännen bedömer ett bestånd som hotat av kollaps. Planen innehåller formler för att beräkna de totalt tillåtna fångstmängderna (TAC) baserat på vetenskapliga uppskattningar av de nuvarande bestånden. Om beståndet överskrider den undre gränsen, kommer de totalt tillåtna fångstmängderna att läggas på en sådan nivå att beståndet kan ökas med 30 procent året därpå. Planen inför begränsningar av de fiskeresurser som tilldelas medlemsländerna i proportion till deras del av den totalt tillåtna fångstmängden av torsk. Planen innehåller likaså åtgärder för att förbättra övervakning och kontroll av de fartyg vars fiskeresurser är föremål för förvaltningsåtgärder; dessa inbegriper bestämmelser om förhandsanmälan och om kravet att landa torsk i vissa utsedda hamnar. 
Stihler (PSE ),
   . – Herr talman! Frågan om torskbeståndets återhämtning är mycket viktig. Den berör inte bara mitt eget land, Skottland, utan även resten av Förenade kungariket, Irland och Danmark. 
Förra veckan varnades vi av Internationella havsforskningsrådet (ICES) att de unga torskarna i Nordsjön som mättes i början av 2003 låg på den lägsta nivån på 20 år. Vi är alla oroade över en upprepning av vad som hände i Newfoundland, där torsken aldrig kom tillbaka, och Internationella havsforskningsrådets rekommendationer är klara besked: ”Torskbestånden är på en så låg nivå att vi ser oss tvungna att rekommendera fiskestopp som en sista utväg.” Fiskestopp innebär att man inte fiskar alls i Nordsjön.
Kommissionens förslag innehåller en rad åtgärder som, om de följs, tros kunna möjliggöra en tryggad återhämtning för detta värdefulla bestånd inom fem till tio år. Kommissionen är inte ensam om denna målsättning. I gårdagens förslag om torskens återhämtning från de skotska fiskarnas förbund slogs det också fast att det är ett viktigt mål för fiskare att återställa torskbeståndet till dess tidigare nivåer, eftersom ett återupplivat torskfiske skulle förvandla ekonomin inom hela djuphavsfisket.
Kommissionens förslag går ut på att försöka få fram en absolut minimistorlek för beståndet, det innehåller riktlinjer för att fastslå totalt tillåtna fångstmängder (TAC), man inför fiskebegränsning genom kilowattdagar och tar upp övervakning, inspektion och kontroll av fiskeribranschen.
Som föredragande har jag försökt säga till kommissionen att man måste göra allt för att bestånden skall återhämta sig. Vi kan inte tillämpa en strategi som passar alla för de områden som planen omfattar. Vi behöver ett flexibelt tillvägagångssätt som grundas på vetenskapliga undersökningar och som gör att fisket av andra arter kan fortsätta. Där det kan bevisas att fisket av andra arter på en viss plats inte påverkar torskens återhämtning på ett negativt sätt skall fisket vara tillåtet, och begreppet lokal förvaltning måste undersökas fullt ut.
När det gäller forskning måste vi göra en noggrann undersökning av torskens samspel med andra kommersiella fiskarter som kolja och vitling. Såväl yrkesfiskare som forskare bör delta i denna kartläggning.
Det krävs också en grundlig utredning om det industriella fiskets påverkan. Vi får ständigt blandade budskap i denna fråga, och vi behöver klarhet. Regionala rådgivande nämnder är helt nödvändiga för att EU i framtiden skall kunna ha en hållbar fiskepolitik. Om vi skall ha någon framgång med våra mål för torskens återhämtning måste vi samarbeta med yrkesfiskare. Jag blev glad när jag såg att kommissionens förslag nu i veckan innehöll en plan över dessa regionala rådgivande nämnder och hur de skall fungera samt att två tredjedelar av medlemmarna i dessa nya organisationer skall komma från dem som är aktiva inom fiskeribranschen. Jag hoppas att vi kommer att kunna förbättra dialogen och samarbetet mellan alla inblandade för att säkra en hållbar framtid för vår näring.
Kommissionens förslag går inte tillräckligt långt när det gäller den socioekonomiska påverkan som dessa åtgärder leder till. Vissa av de grupper som drabbas mest direkt befinner sig i Europeiska unionens utkanter. Parlamentet har redan erkänt de socioekonomiska frågornas betydelse i sin resolution från mars 2003. I rättvisans namn skall det sägas att så har också några av medlemsstaterna gjort. Den skotska verkställande makten har givit 50 miljoner pund sterling, varav 40 miljoner för avveckling och 10 miljoner för de direkta socioekonomiska följderna. Vi måste dock vara mycket tydliga om att det är de nationella och regionala myndigheterna som skall utnyttja de möjligheter de har att hjälpa sektorn i denna svåra tid.
Jag skulle vilja att medlemsstaterna gjorde konsekvensbedömningar om de socioekonomiska följderna av återhämtningsplanen. Med dessa rapporter som utgångspunkt skulle vi bättre kunna bedöma problemen och mildra negativa effekter. Jag skulle vilja att medlemsstaterna hade utvärderingarna klara ett år efter det att detta program genomförts.
När det gäller begränsningar av fiskeansträngningen måste man tillämpa proportionalitetsprincipen. I de tider som fastställs måste hänsyn tas till de svårigheter som branschen redan dras med i form av avvecklingar. När det gäller inspektioner måste vi utöka satellitövervakningen av fartyg, vilket föreslogs i det brittiska överhusets betänkande från maj 2003. Det verkar vara en förnuftig åtgärd, och jag välkomnar det faktum att kommissionen har för avsikt att lägga fram ett särskilt förslag om satellitövervakning.
Sammanfattningsvis kommer den omarbetade planen för torskens återhämtning att vara hård för fiskerinäringen och samhällen som är beroende av den. Det är meningslöst att orsaka mindre svårigheter eller svårigheter över huvud taget om de åtgärder som vidtagits inte leder till det önskade resultatet. Om beståndet inte återhämtar sig kommer det hur som helst att medföra socioekonomiska problem. En lyckad återhämtning av beståndet måste prioriteras. Det som behövs är ett åtgärdspaket som är både effektivt och som minimerar svårigheterna för branschen. 
Schörling (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Jag uppskattar kommissionens förslag till återhämtningsplan för utfiskade torskbestånd. Det innebär att kommissionen fullföljer sina åtaganden enligt den gemensamma fiskeripolitiken. Jag uppskattar också Catherine Stihlers arbete och hennes betänkande och det samarbete som hon och jag, såsom föredragande av yttrandet från miljöutskottet, har haft.
Miljöutskottets ändringsförslag, enligt vilket försiktighetsprincipen föranleder att drastiska åtgärder vidtas och att medlemsländerna skall ha möjlighet att vidta ytterligare åtgärder än de gemensamma för att skydda och bevara bestånd, har antagits av fiskeriutskottet, och det är jag glad för. Som vi tidigare hörde, kommer i morgon Internationella havsforskningsrådet, ICES, att lägga fram sin årliga rapport om fiskebestånden i haven. Återigen rekommenderas totalstopp, vilket borde få tvivlarna att inse att det verkligen måste vidtas åtgärder. Vi vet att rådet, som inte längre kan stoppa huvudet i sanden, måste agera och anta denna plan. Det är den fjärde versionen som kommissionen lägger fram för rådet.
Även om jag är nöjd med kommissionens förslag och anser att det går i rätt riktning, hade jag också velat ha med Östersjön, eftersom vi vet att torskbestånden är lika hotade där. Internationella kommissionen för Östersjöfiske har dessutom kommit med ytterligare planer, vilka i oktober lät ganska bra. Jag drog därför tillbaka mina ändringsförslag om Östersjön i fiskeriutskottet. Vid ett senare möte i oktober frångick Internationella kommissionen för Östersjöfiske sina egna principer om vad som bör göras och struntar helt i de vetenskapliga råden och anger att fångsten är 45 procent större än vad internationella rådgivare gör gällande. Detta är mycket allvarligt.
Att inte vidta de åtgärder som de internationella rådgivarna förespråkar är slöseri med fiskeriresurser. De utgör 1 600 forskare från 19 länder och att inte lyssna på dessa forskare utgör slöseri med det som skulle kunna vara blomstrande fiskerisamhällen och blomstrande näring. I Östersjön skulle vi ha kunnat fiska tre gånger så mycket som vi gör idag. Ta nu ett riktigt bra beslut här i kammaren, och jag hoppas att detsamma kommer att bli fallet i rådet och i kommissionen. 
Stevenson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Stihler till hennes betänkande och tacka henne för hennes hårda arbete med denna högkontroversiella fråga. Som vi ännu en gång har hört har Internationella rådet för havsforskning konstaterat att torskbestånden löper så stor risk att kollapsa att man rekommenderar ett totalstopp för torskfiske i Nordsjön, Irländska sjön och västra Skottland. Man hävdar att åratal av stränga åtgärder för att bevara bestånden och låta dem återhämta sig har misslyckats och att endast ett totalstopp i dessa fiskevatten kan möjliggöra en verklig återhämtning.
Vi vet naturligtvis av bitter erfarenhet att när forskarna än en gång manar till totalstopp för torskfisket menar de också i princip ett stopp för fiske av kolja, vitling, rödspätta och räkor, där torsken utgör bifångst. Låt mig nu säga detta mycket klart till kommissionsledamot Fischler, att om det blir några fler nedskärningar på rådets möte i december i år, så uttalar man dödsdomen över den brittiska vitfiskeflottan. Och då talar jag inte om några lika drastiska nedskärningar som förra året, utan om nedskärningar över huvud taget. De två föregående massiva avvecklingsomgångarna har minskat den brittiska vitfiskeflottan med omkring 40 procent. Hamnarbetarna och andra berörda arbetare som är beroende av vitfiskeflottan för sitt uppehälle befinner sig nu på randen till konkurs. Fler nedskärningar kommer att bli ödesdigra. Det skulle betyda att även om torskbestånden återhämtar sig kommer det inte att finnas några fiskare från Förenade kungariket kvar för att fånga dem.
Jag menar inte att attackera forskarna. Man tjänar inget på att skjuta budbäraren, men den senaste rapporten från Internationella havsforskningsrådet understryker återigen vikten av att lyssna på yrkesfiskarnas råd lika väl som vetenskaparnas. Förra året sade forskarna att koljabestånden minskade. Yrkesfiskarna sade att detta var struntprat. Nu håller forskarna med om att det finns uppskattningsvis 400 000 ton lekbestånd av kolja i Nordsjön. Så vem har rätt?
Får jag tillägga att forskarna uppenbarligen inte lyssnar på varandra när de kommer fram till sina storartade slutsatser. Enligt ny vetenskaplig forskning från det respektabla institutet Sir Alistair Hardy Foundation i Plymouth, som har övervakat Nordsjön under de senaste 70 åren, har bestånden av de kallvattenlevande plankton som torskynglen livnär sig på, drivits iväg hundratals kilometer norrut på grund av en oväntad ökning av vattentemperaturen. Detta förklarar kanske varför det fångas massor av torsk utanför Färöarna, Island och Norge, men ingen i Nordsjön. Så låt oss för Guds skull börja lyssna på yrkesfiskarna lika mycket som på forskarna. Yrkesfiskarna har ett starkt personligt kommersiellt intresse av att se torskbestånden återhämta sig. Det är det enda sättet att skapa få anständiga levnadsvillkor för våra fiskare i framtiden. 
Miguélez Ramos (PSE ).
   – Herr talman! Europeiska socialdemokratiska partiets grupp gläder sig åt att kommissionen till sist i enlighet med Europaparlamentets krav lägger fram en särskild återhämtningsplan för torsk skild från återhämtningsplanen för kummel, eftersom, som vi alltid har hävdat, situationen för respektive bestånd skiljer sig åt avsevärt.
Som föredraganden Stihler påpekar har Internationella havsforskningsrådet under tre års tid sagt att torskbeståndet i Nordsjön och utanför västra Skottland löper stor risk att helt kollapsa.
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp uppmanar kommissionen att verka för att de vetenskapliga yttrandena blir de bästa möjliga när det gäller fortlöpande kunskap om tillståndet för varje bestånd i varje fiskeregion så att vi, baserat på dessa rigorösa vetenskapliga yttranden, kan genomföra återhämtningsplaner, vilka eventuellt kan innefatta drastiska åtgärder som – vilket vi inte får glömma – alltid leder till skrotning av skepp, arbetslöshet för fiskare och andra anställda som är beroende av fiskerinäringen, och dessutom innebär ett hårt slag för de europeiska regioner som är mest beroende av fisket.
Vi anser därför att försiktighetsprincipen måste vara ett restkriterium som tas hänsyn till endast då pålitliga och säkra vetenskapliga yttranden inte finns tillgängliga, men som inte under några omständigheter får ersätta dessa vetenskapliga yttranden.
Fiskesamhällena kräver, som Stevenson sade för en stund sedan, en tydlig ståndpunkt, från både kommissionen och parlamentets sida, till förmån för säkra och välgrundade vetenskapliga yttranden från tidigare tillfällen, som tar hänsyn till åsikterna inom näringen och, såväl som situationen för fiskeresurserna, som beräknar och utvärderar de socioekonomiska konsekvenserna av bevarandeåtgärderna, och vi har bett kommissionen om detta en längre tid.
Överfiske är en avgörande faktor, men det är inte den enda orsaken till problemet med bristen på tillgångar. Det är nödvändigt att känna till orsakerna om vi vill att återhämtningsplanerna – denna plan för torsk och i framtida planer – skall uppnå sina mål, för om vi bara reducerar fångsterna, utan att åtgärda andra orsaker än överfiske – och jag vill nämna rubbningar i näringskedjan eller föroreningar till havs – kommer vi kanske att upptäcka att åren har gått utan att fiskebestånden har ökat.
Vi måste fastställa effekterna på torskbestånden i Irländska sjön och Nordsjön av utvinningen av mer än en miljon ton fisk av andra arter än torsk, men som emellertid är en födokälla för torsken. Vi behöver också känna till vad effekten blir av industriellt fiske av andra bestånd av vitfisk, eftersom det kanske kan förklara minskningen av torsk och kummel. Vi vill att kommissionen undersöker orsakerna till denna arternas kollaps. Vi stöder tanken på en återhämtningsplan som gör det möjligt att återupprätta beståndet, och min grupp stöder därför idén att den högsta årliga förändringen, uppåt eller nedåt, av någon av de totalt tillåtna fångstmängderna (TAC), inte får överskrida 15 procent det första året efter återhämtningsplanen har verkställts. 
Attwooll (ELDR ).
   – Herr talman! Jag vill börja med att stödja det som mina kolleger redan har sagt. Jag tycker att Stihlers mycket klara och begripliga betänkande förbättrar kommissionens förslag på tre viktiga punkter. 
För det första inför det en större flexibilitet genom att det tillåter ändringar för de geografiska områden som omfattas och genom att jämna vägen för ytterligare kilowattdagar som ett svar på frågan om lämpliga tekniska åtgärder.
För det andra efterlyser man vissa rapporter. Dessa handlar på olika sätt om effekterna av industriellt fiske, om de socioekonomiska följderna av förordningen samt om i hur stor utsträckning själva förordningen bidrar till att dess mål uppfylls.
För det tredje eftersträvas ett nära samarbete med regionala rådgivande nämnder. Vi välkomnar kommissionens meddelande nyligen om dess förslag att inrätta sådana organ, och vi ser fram emot snabba framsteg på detta område.
Dessa åtgärder, tillsammans med understrykandet av hur viktigt det är att begränsningen i fiskeansträngningen är i proportion mellan medlemsstaterna samt förbättrad satellitövervakning, är grundläggande för huruvida våra drabbade fiskesamhällen kommer att engagera sig positivt för förordningen. Men vi måste se längre än till förordningen för att hitta andra sätt att bidra till torskens återhämtning och att helt gå över till hållbart fiske.
Förslaget från de skotska fiskarnas förbund om lokal förvaltning förtjänar att uppriktigt tas i beaktande i detta sammanhang. Även om skottarna är de som drabbats hårdast är påverkan mycket större än så och omfattar irländarna, danskarna och nederländarna, och vi kan lära från varandra. Ett exempel är den egenövervakning som praktiseras av de sistnämnda. Detta visar åter på hur viktig roll regionala rådgivande nämnder kan spela.
Jag hoppas att kammaren kommer att stödja betänkandet, som går ut på att göra förordningen till ett betydligt mindre trubbigt instrument än det skulle bli enligt det ursprungliga förslaget. 
McKenna (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Min grupp stöder kommissionens förslag. Det har nu stått klart i många år att torsken behöver återhämta sig från den alltför stora press som den utsatts för genom det moderna fisket. Liksom många andra arter ligger bestånden långt under hållbara nivåer, vilket har lett till oerhörda socioekonomiska problem i kustsamhällena.
Folk har inte klart för sig vad som är kärnan i det hela och börjar i fel ände. De socioekonomiska problemen har uppstått på grund av ett ekologiskt problem. Man tror att man skall ta itu med de socioekonomiska problemen i stället för att börja i andra änden. Det har pågått överfiske i många år därför att de totalt tillåtna fångstmängderna satts för högt, och framför allt har vetenskapliga rekommendationer inte följts. Rådet har bett om ett förslag till återhämtningsplan, vilket kommissionen lade fram 2001, men rådet verkar fortfarande inte ha mod att anta det. Detta är det fjärde försöket.
Förslaget innehåller många bra idéer, t.ex. grundförutsättningar för att tillåta fiske, regler för att bestämma om fiske utifrån nivåerna på bestånden och även en vilja att förbättra kontroll och övervakning samt en första styrning av fiskeansträngningen.
I pressmeddelandet från Internationella rådet för havsforskning i måndags, som Stihler redan har nämnt, framkommer att bestånden är i stor fara. Detta är en tydlig illustration av faran av att sätta kvoterna alldeles för högt, men detta har pågått i åratal och pågår fortfarande. Förra året sattes åtskilliga totalt tillåtna fångstmängder högre än Internationella rådet för havsforskning rekommenderade. Det mest extrema exemplet är Irländska sjön, där de totalt tillåtna fångstmängderna i genomsnitt satts 28 procent över vetenskapliga rekommendationer under det senaste årtiondet.
Är det konstigt att bestånden nu har problem? Internationella rådet för havsforskning talar om att dra en linje i sanden, men ministrar, industrin och många politiker verkar t.o.m. borra ned huvudet i sanden, och det är detta som är problemet. Ministrarna måste bort från denna stockkonservativa hållning där man ignorerar vetenskapliga rekommendationer och i stället ta hänsyn till dem.
Det påstås att den gemensamma fiskepolitiken (GFP) är på väg mot en hållbar utformning, som resultat av 2002 års reform. Det har skett vissa framsteg, såsom bättre kontrollmöjligheter med förbättrat samarbete mellan medlemsstater och möjligheten att begränsa fiskeansträngningen, förutom de klassiska fångstkvoterna på fisk och ett erkännande av den nödvändiga försiktighetsprincipen.
Men allt är inte väl. De fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottor, som vi kommer att återkomma till senare i dag, har försvunnit, och det finns inte några andra krav på minskning. Allt detta ser bra ut på papperet, men det beror helt och hållet på den politiska viljan att genomföra det. Kommissionen gör allvarliga försök att förbättra situationen, och De gröna kommer som vanligt att stödja kommissionen. Det finns dock en kritisk nivå för beståndens fortlevnad. Men i Irländska sjön tillåter kommissionens förslag fiske under en minimigräns för bestånden på 6 000 ton, medan Internationella rådet för havsforskning nu rekommenderar fiskestopp tills bestånden når denna nivå. Det är nödvändigt att kommissionen speglar Internationella rådet för havsforsknings rekommendationer när man själv ger rekommendationer om totalt tillåtna fångstmängder för dessa bestånd inför nästa år. Vi kan inte längre strunta i Internationella rådet för havsforskning. Stihler nämnde situationen i Kanada. Det kommer att hända här om vi inte intar en progressiv hållning. 
Ó Neachtain (UEN ).
   – Herr talman! Jag tar det tillfälle i akt som Stihlers betänkande erbjuder att påminna kammaren om att gemensamma fiskepolitiken (GFP) har utvecklats mycket under de senaste 20 åren och nu är en fullfjädrad gemenskapspolitik med särskilda mål. Förslaget till ett framtida fördrag innehåller dock inte några separata bestämmelser som bara rör GFP. I konventets slutsatser har fiskepolitiken nedgraderats till att vara ett simpelt bihang till den gemensamma jordbrukspolitiken i stället för ett öppet erkännande av att den har en egen och tydligt avgränsad existens.
Jag ber alla mina kolleger i kammaren att inpränta behovet av att finna en lösning för att rätta till detta hos sina nationella regeringar, genom att man definierar de specifika målen för GFP i slutversionen av det framtida fördraget. Detta kommer inte att reda ut någonting, inte heller kommer det att förbättra slutresultatet. Det finns fortfarande tid att göra detta. Om bara viljan finns kan det lösas.
Jag gratulerar Stihler till hennes utmärkta betänkande som stöder huvuddragen i kommissionens planer, vilket jag eller vem som helst som har minsta intresse av att bevara skulle göra. Precis som Stihler tror jag dock att det krävs större flexibilitet. Det krävs mycket större lokalt deltagande i dessa beslut. Medlemsstater och regionala rådgivande nämnder måste kunna föreslå ändringar både när det gäller den geografiska delen av planen och själva arrangemangen för att minska fiskeansträngningen.
Jag kan säga till kommissionen att det kommer att ställas frågor och krävas svar om denna återhämtningsplan används som någon slags täckmantel för att genomföra ett andra avvecklingsprogram.
Herr kommissionär! Skulle ni vilja lova kammaren denna förmiddag att ni kommer att föreslå skälig kompensation för att lindra en del av de socioekonomiska effekterna av förslaget? Det är vad mina fiskare och fiskare från avlägsna samhällen i Europas utkanter vill höra från er.
Varför är det de som är minst skyldiga som bär största delen av bördan från dessa förslag och liknande som tas fram i bevarandets namn? 
van Dam (EDD ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Om vi skall kunna förhindra att Nordsjötorsken försvinner helt och hållet behövs en ”rädda torsken”-kampanj omgående. Frågan är hur.
I sin definitiva återhämtningsplan för torsken introducerar kommissionen ett system för begränsning av ansträngningen. Värdet av detta system har redan visat sig i Nederländerna sedan länge i form av ”tid till havs”-systemet, ett system som möjliggör effektiv kontroll av fisketrycket.
Likväl har planen oundvikliga nackdelar. Den gäller endast fartyg längre än tio meter, trots att kortare fartyg faktiskt spelar en roll i torskfisket. Samma sak gäller sportfisket. Det industriella fisket, som vanligen gör stora bifångster av torsk, lämnas nästan orört. Proportionaliteten av de åtgärder som skall vidtas är otydlig. Återhämtningsplanen borde vara mindre hindrande för de fiskares verksamhet vars bifångst är liten än för de fiskare vars bidrag till problemet är relativt stort. För övrigt kan effekten av de olika typerna av fiske bara mätas riktigt om den fisk som kastas över bord också landas. Något sådant förslag finns inte. 
Souchet (NI ).
   – Herr talman! Lyckligtvis har kommissionen till slut kommit fram till att skilja på torsk och kummel, från att inledningsvis haft för avsikt att låta samma återhämtningsplan gälla båda arterna, vilket inte skulle ha gett utrymme för en förståelse för de särdrag som är unika för dessa två bestånd.
Den ytterst drastiska åtgärd som kommissionen föreslår för det längre perspektivet – fem till tio år – baseras på en synnerligen panikspridande diagnos gjord av Internationella havsforskningsrådet (ICES). I två avseenden kastas emellertid en allvarlig skugga över denna analys vetenskapliga stringens och objektivitet.
Det första avseendet är underlåtenheten att ta hänsyn till de realistiska observationer som branschfolket gjort, som hävdar att det har ägt rum en geografisk förskjutning av torsken mot norra delen av Nordsjön. Denna flyttning kan tillskrivas den betydande och obestridda temperaturhöjningen av havsvattnet. Forskare har underlåtit att studera detta fenomen och koncentrerar sig i stället endast på fiskarnas fångststorlekar. Detta är ett utbrett problem som påverkar hela den gemensamma fiskeripolitiken (GFP) och lyckligtvis har fiskeriutskottet på min enträgna begäran bett STOA (Scientific and Technological Assessment) att förse oss med information om följderna av växthuseffekten på fiskbestånden. Dessa vetenskapliga yttrandens bristande trovärdighet är något som även bör bekymra rådet, som just har beslutat att tilldela det mer substantiella anslag för att förbättra det. Denna underlåtenhet att ta hänsyn till fiskarnas synpunkter belyser även bristen på skälig samordning mellan de två informationskällorna, den vetenskapliga och den fackmässiga. Detta är ytterligare en betydande brist i GFP, och detta erkänns också av kommissionen, som vill att de framtida transnationella regionala rådgivande nämnderna skall bli det forum som dessa två uppgiftskategorier data kommer att gemensamt riktas till. När kvaliteten på uppgifterna är bristfällig vet vi mycket väl vad som händer: forskarna gömmer sig bakom försiktighetsprincipen, genom att tolka den så allmänt som möjligt, och kommissionen försöker överträffa den, och båda parter skyddar sig så mycket som möjligt.
Det andra avseendet, som gör att man blir tveksam till ICES bedömningar, är att det systematiskt frikänner det industriella fisket från någon betydande effekt på torskbeståndet. Det är minst sagt märkligt att ICES talar om vinst och förlust för en sorts fiske som uppenbarligen har en betydande effekt på torskbestånden, med det fångade tonnaget och målsättningens art för handen. Vår föredragande behandlar denna fråga, men alldeles för försiktigt. Jag antar att det dock är en början.
Detta var för övrigt nästan den enda fråga där betänkandet skiljer sig något från kommissionens ursprungliga förslag eftersom frågan i princip inskränker sig till att stödja dessa förslag såsom de är skrivna, utan att utsätta dem för något slags kritisk analys och utan att föreslå några ändringar. Vi är något förvånade över att ett betänkande från parlamentet skulle säga så lite om det verkliga lidande för de samhällen som kommer att drabbas hårt av denna plan, samhällen som vi företräder.
De berörda yrkesfiskarna är i synnerhet oroade över genomförandet av det nya föreslagna instrument i GFP-reformen som skall reducera fiskeansträngningen. Denna viktiga fråga borde ha debatterats ingående och ifrågasatts i detta parlament, eftersom det vi har här är en återhämtningsplan som kommer att bli en förebild och spridas i ökande omfattning. Det faktum att den ersätter ett dåligt, dyrt och ineffektivt instrument gör inte fiskeansträngningen till ett bra instrument. Kommissionen avser att genomföra denna åtgärd innan man övertygande har bevisat dess tillämplighet och genomförbarhet. Det är ytterst oroande att beräknade minskningar av fiskeansträngningen i praktiken skulle leda till avskrivning av överskridanden av fångstkvoter, som exempel olaglig fångst och ”svartfiske”, till men för de som hållit sig till sina fångstkvoter.
Herr talman! Detta förfarande undergrävs inte det minsta av detta betänkande, som vi följaktligen inte kan stödja.
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Kommissionen accepterade slutligen det förslag som vi i Gruppen för Europeiska folkpartiet (Kristdemokrater) och Europademokrater lade fram, som gick ut på att kummel och torsk borde behandlas åtskilda och i olika förslag, eftersom situationen för dessa fiskarter skiljer sig inte bara lite, utan väldigt mycket. Vi är tacksamma för detta och vi är också nöjda med betänkandet, som vi gratulerar vår föredragande Stihler till, trots att hon från början var emot våra ändringsförslag om att skilja mellan de två arterna. Med tiden fick vi rätt.
Återhämtningsplaner är mycket känsliga och allvarliga frågor, som måste behandlas genom att tillämpa största möjliga vetenskapliga kunskap och likaså med största möjliga stöd från den inblandade sektorn, med tanke på deras betydande socioekonomiska inflytande.
Utan forskarnas och fiskarnas deltagande, antingen direkt eller genom regionala rådgivande nämnder, som föreslås i betänkandet, är det inte möjligt att lägga fram ett riktigt, trovärdigt och öppet förslag, som inte bara gäller för torsk, utan vilken annan berörd art eller sektor som helst, som i fallet kummel, en sektor vi räknar med att höra om i vårt utskott inom kort.
Vi stöder samrådet och vi vill även uppmana Europeiska kommissionen att anta den nuvarande förordningen (EG) nr 2792/1999 som fastställer detaljerade föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturfonder i fiskesektorn, så att återhämtningsplanerna alltid åtföljs av socioekonomiska åtgärder som är samfinansierade av Europeiska unionen för att mildra de negativa följderna av antagandet av dessa återhämtningsplaner för den berörda sektorn. Detta är det minsta vi kan begära för att de fiskare som påverkas skall acceptera och rätta sig efter de planer som utarbetats – vare sig planerna berör gemenskapsvatten eller ej – närhelst de påverkar europeiska fiskeflottor, som nyligen i fallet med den föreslagna återhämtningsplanen för hälleflundra i NAFO-vatten. För samtliga dessa fall måste vi nu införa en allmän ersättningsmekanism inom ramen för den förordning jag har nämnt, och vi uppmanar därför kommissionsledamot Fischler, som vi är glada över är här, att lägga ett förslag inför parlamentet i detta hänseende. 
Casaca (PSE ).
   – Herr talman, herr Stevenson, fru Stihler, mina damer och herrar! Jag skulle särskilt vilja be fru Stihler och herr Stevenson att framföra min djupaste medkänsla till fiskarna på Shetlandsöarna och i Skottland som helhet, såväl som till de fiskare i alla regioner i Europa som direkt påverkas av denna tragedi. Vår kunskap och erfarenhet hittills, i synnerhet från vattnen utanför Newfoundland, är inte uppmuntrande. Dessutom kan vi inte utesluta att det är möjligt att det gått så långt att det inte finns någon återvändo, så långt att inte ens de radikalaste åtgärder kommer att ge ett hållbart framtida fiske.
Mina damer och herrar! Det enda jag kan säga er är att samtidigt som vi känner med offren för denna katastrof måste vi dra rätt slutsatser av den. Vi måste se till att våra biologiska resurser inte längre tillåts decimeras genom en oförnuftig gemensam fiskeripolitik, samt att denna tragedi aldrig inträffar på nytt någon annanstans i Europa. Med starkt stöd och bifall från kommissionen, öppnade rådet nyligen upp Azorernas exklusiva ekonomiska zon, och kommissionen hotar nu med att tillåta rovfiskemetoder, inbegripet bottentrålning, inom stora delar av denna exklusiva ekonomiska zon. Detta går emot detta parlaments demokratiska vilja, och emot det europeiska vetenskapssamfundets åsikt. 
Om denna åtgärd antas, närmar sig kommissionen en upprepning av den tragedi vi har bevittnat i Nordsjön, denna gång i de delar av Atlantiska centralryggen som hittills med framgång kunnat skyddas från rovfiske. Vi behöver därför omgående en ny fiskeripolitik som till gemenskapslagstiftningen inlemmar konventionerna om internationell sjörätt, rätten till egendom som den definieras i Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter samt försiktighetsprincipen, som alltid predikas men aldrig praktiseras. Vi behöver en fiskeripolitik som inte bara hasplar ur sig minnesrunor, till följd av åtgärder som varken tillåter eller uppmuntrar ett hållbart fiske.
Hudghton (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Än en gång diskuterar vi detta ämne mot en bakgrund av nedgång, rädsla och oro i fiskesamhällena, i synnerhet runt Skottland, mot en bakgrund av närmast obefintligt förtroende för Europeiska unionens förmåga att över huvud taget klara av fisket. Vi skulle inte stå inför så många kriser om den europeiska förvaltningen hade varit framgångsrik, eller hur?
Vem har ett personligt intresse av att bestånden återhämtar sig till en hållbar nivå? Jo, fiskare och fiskesamhällen och bara fiskesamhällen. Varför är det då ständigt så att de känner att deras åsikter, intressen och framför allt deras sakkunskap ignoreras vid beslutsfattande? Sett från Skottlands sida är det omöjligt att rättfärdiga och acceptera ojämlikheten i den senaste tidens förvaltningsbeslut.
Skottarna använder den största storleken på maskor i hela Europeiska unionen och drabbas ändå av de största fångstnedskärningarna, medan de som använder mindre maskor klarar sig bättre. Än en gång står vi inför hotet om ett totalstopp för fisket av kolja, vitling, räkor och andra fisken som sägs beröra torsken. Men det nämns inget om att industriellt fiske, där man fiskar för andra ändamål än livsmedelsanvändning, skall tvingas dra ned.
Jag funderar på att rösta emot Stihlerbetänkandet. Inte för att jag skulle vara emot dess innehåll som, när allt kommer omkring, i grunden bygger på mina ändringsförslag som antogs av utskottet, utan i protest mot att kommissionen troligen struntar i det hur som helst. De har, trots allt, vid upprepade tillfällen understrukit att det inte finns något lagligt tvång för dem att rådfråga regionala rådgivande nämnder. Det kommer i alla fall inte att finnas något sådant innan återhämtningsplanen för torsken skall antas. Vi vet alla att våra åsikter antagligen också kommer att ignoreras i det som rådet lägger fram i frågan.
Medlemsstater anklagas mycket ofta, även av kommissionen, för att strunta i forskningen i sina försök att tillvarata nationella intressen i rådet. Jag önskar bara att Skottland hade en nationell regering som skulle tillvarata dess nationella intressen i rådet (fiske). I december förde den dåvarande brittiske fiskeministern en lång tradition vidare genom att aktivt rösta emot Skottlands intressen i ministerrådet, och den nye ministern, som faktiskt tog sig till Skottland i egen hög person i veckan, där 70 procent av Förenade kungarikets fiskeflotta finns, sade till fiskesamhällena att de nu måste inse hur det ligger till. Antagligen bad han dem att acceptera att mer hårda tider är på väg, eftersom han vet att han inte kommer att göra någonting för att hjälpa dem.
Det sociala och ekonomiska lidande som familjer i Skottlands kustsamhällen får utstå är ytterst verkligt. De känner av de verkliga effekterna av den senaste tidens beslut. Det är fullständigt oacceptabelt att Förenade kungarikets regering återigen inte har den minsta avsikt att göra något annat än att öka detta lidande. 
Langenhagen (PPE-DE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Jag har just varit på Sicilien med en fiskeridelegation. Även där fick jag ofta frågan hur man bäst hanterar det allvarliga hotet mot tillgångarna och den därpå följande risken att fisket läggs ned.
Jag tror idag att vi politiker inte kan generalisera när vi besvarar sådana frågor. Om jag säger nej, att en hotad tillgång inte skall stängas för fiske, måste jag kanske ta med i beräkningen att denna tillgång inte räcker länge till, så att det nu bara återstår en kort tids användande av den, vilket leder till den oundvikliga följden att det socioekonomiska läget kommer att förvärras. Om jag däremot säger ja, att tillgången kommer att stängas för fiske, kan detta mycket väl öka bestånden på nytt, men även i detta fall kommer många arbeten att försvinna i fiskerisektorn och i de företag som är beroende av den, arbetstillfällen som inte kan återskapas, och regioner kan komma att förlora kompetens för alltid.
Om vi vill bemöta hoten mot tillgångarna effektivt, i synnerhet för torsk – vilka verkligen är allvarliga – och samtidigt också beakta våra handlingars följder, är jag nu mer än någonsin övertygad om att det vi främst behöver är en omfattande strategi för att utveckla kustregionerna, vilket innebär ett gemensamt agerande, en politisk vilja att skydda tillgångar, en för alla parter bindande checklista som måste fullföljas och behandlas. Den strategi jag talar om måste omfatta alla intressenter: biologer, forskare på marina ekosystem, och miljökämpar i lika hög grad som politiker lokalt, i huvudstäderna och i Bryssel, samt sist men inte minst fiskarna och fiskeriindustrin. Samtliga måste axla sin del av ansvaret.
På samma sätt som jag uppmanat till en så kallad ansvarskedja när det gäller olyckor till havs, kräver jag det även på detta område. Jag talar för att denna strategiska princip förs vidare genom ett likartat agerande. All tillgänglig information pekar på att klockan är fem i tolv!
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Även om dessa frågor inte bara gäller torsk, vill jag fördöma det faktum att åtskilliga europeiska fiskebestämmelser inte tar hänsyn till den diskriminering som baskiska och spanska fiskare utsatts för sedan inträdet i Europeiska gemenskapen.
Idag är avsikten alltjämt att vidmakthålla denna orättvisa genom att begränsa deras tillträde till den så kallade irländska boxen, med avsikten att omdefiniera den som ett känsligt område i Irländska sjön. Jag håller med om att man skall ta hand om känsliga områden, men alla måste ha samma möjligheter.
Dessutom har man vid beräkningen av den databas som skall tjäna som referens för den framtida tilldelningen av fiskekapacitetens tillåtna kilowatt per dag inte tagit hänsyn till våra fartygs tillfälliga stopp under tidigare år, som skedde frivilligt för att låta fiskarterna själva återhämta sig. Andra slutade inte, de använde sina fångster och nu gynnas de av det, då de ton de fångade tas med i beräkningen.
Det är nu dags för frihetens och den gemensamma marknadens Europa att stifta rättvisa lagar och att se till att det inte finns första och andra klassens fiskare. 
Nicholson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag är säker på att applåderna inte var ämnade för mig.
Låt mig först gratulera föredraganden till hennes betänkande som kommer mycket lägligt. Utan tvivel kommer vi att få den vanliga eldstriden strax före jul om de totalt tillåtna fångstmängderna och kvoterna, och vi kan se hur det nalkas. Länge, faktiskt så länge jag kan minnas, har det varit problem med torskbestånden, och vi verkar oförmögna att hitta en lösning på det, eftersom alla våra ansträngningar hittills helt klart misslyckats. Forskarna talar om för oss att allt som hittills gjorts inte har fungerat. Fiskarna talar om för oss att forskarna har missuppfattat det hela. Som jag sagt förut i denna kammare sitter vi i kläm mitt emellan och försöker lista ut vad som är rätt och vad som är fel.
Vi har helt klart inte fått ordning på det ännu, och jag tror att vi måste fråga oss huruvida forskarna har det. Har det som vi hittills gjort lett till något? Jag måste få ställa en fråga er, herr kommissionär, eftersom i ICES-område 7a i Irländska sjön, där fiskare från Nordirland fiskar, har lekområdena varit avstängda under de senaste fyra, fem åren för att nya yngel skall kunna utvecklas. Vad har uppnåtts med det enligt forskarna? Det bör naturligtvis ha lett till något, eller åtminstone bör vi veta om det har givit svar på något.
Den färska rapporten från Internationella rådet för havsforskning kommer att innebära total katastrof för vitfiskeindustrin i Förenade kungariket i sin helhet och kommer helt säkert att omintetgöra Nordirlands fiskeflotta. Jag anser att vi behöver ett mer regionalt tillvägagångssätt. Jag anser att vi behöver idéer från människor på regional nivå, och vi måste beakta andra åtgärder som kan bidra till torskens återhämtning. Vi måste undersöka vad effekten blir på andra fiskarter.
Jag inser att det inte är lätt, och jag inser att ni har ett mycket svårt problem, herr Fischler. GFP gör det dock inte lättare, och ni kan inte lösa problemet om ni inte får över yrkesfiskarna på er sida. Det är vad ni måste försöka göra, för de är centrala i sammanhanget, de är en del av det, och det är de som kommer att lida mest. 
Doyle (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag gratulerar Stihler till hennes betänkande som handlar om kommissionens förslag om reglering av torskens och kummelns återhämtning. Här ingår de totalt tillåtna fångstmängderna, regleringen av antalet fiskedagar grundade på beståndens storlek utifrån försiktighetsprincipen, och naturligtvis kapitel 4 som handlar om åtgärder för att övervaka och inspektera hur fisket sköts. Alla aktörer måste vara nära inblandade från gräsrotsnivå om en återhämtning av bestånden skall kunna bli verklighet. Vi förutsätter då att forskarna letat efter bestånden på rätt ställe.
Hela saken måste skötas av aktörerna genom de regionala rådgivande nämnderna, för annars inte kommer vi aldrig att överbrygga den djupa klyfta som nu finns mellan fiskare och forskare.
Den föreslagna handlingsplanen, den medföljande uppläggningen av inspektion och en eventuell ny kontrollmyndighet för fisket måste involvera alla aktörer för att införa en gemensam uppförandekod vid inspektioner. Detta måste omfatta fiskare, nationella myndigheter och forskare, och Figueiredobetänkandet senare i dag kommer att handla om det.
Nu till resultatet från rådet (fiske) förra veckan om den irländska boxen. Skulle ni, herr kommissionär, tydligt och inför denna kammare vilja berätta hur ni skall se till att det inte kommer att ske en ökning av ansträngningarna i den så känsliga sydöstra delen av det som var den irländska boxen? Den har nu undantagits som ett reproduktionsområde, vilket innebär en betydande minskning av den irländska boxen som nu endast täcker den sydvästra delen.
Det främsta målet måste vara hållbart fiske som styrs av regional förvaltning, genom att lätta på styrningen från GFP och bidra till att övervinna misstroende och skepsis. Vi behöver omedelbart en integrerad regional förvaltning av fisket i Irländska sjön. Dödläget är inte längre ett alternativ. Jag lovordar bildandet av Pan-Irish Sea Alliance och önskar dem all framgång i att uppnå resultat för sina sårbara kustsamhällen.
Jag håller med om det som mina kolleger redan har sagt om att vi inte skall ha en första och en andra klassens fiskare. Men med det kvotsystem som vi har i GFP är det exakt vad vi har: första och andra klassens fiskare. En del måste stå med sina båtar förtöjda och se på hur fiskare från andra nationaliteter fiskar på deras egna stränder. Det är vad som nu väntar fiskare från södra och östra Irland. 
Maat (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först skulle jag vilja gratulera föredraganden, min kollega Catherine Stihler, till hennes betänkande. Jag hoppas också att hennes kommande maratonlopp, jag tror det är i New York, blir en lika stor framgång som hennes betänkande. Då kommer det att ordna sig med torskfisket också.
Problemet i samband med torskbeståndet är välkänt, det är bara vårt sätt att förhålla oss till det som ständigt ändrar sig. Å ena sidan föreslår nu Internationella havsforskningsrådet att vi skall upphöra med allt fiske, å andra sidan hävdar kanadensiska biologer att det är meningslöst, att det inte kommer att leda till att torskbeståndet återhämtar sig. Det innebär att problemet är besvärligt och endast kan lösas om kommissionen, regionerna och fiskerisektorn lyckas samarbeta på ett i sanning konstruktivt sätt.
I det hänseendet är det ytterst viktigt att särskilt fiskarnas insatser och engagemang spelar en roll i detta. Det är nästan omöjligt att tackla denna typ av problem om inte fiskarnas producentorganisationer ges en stark ställning: gemensam förvaltning av fiskekvoter, att tillsammans försöka reducera bifångster i största möjliga mån, och dessutom gemensamt se hur man skall behandla följderna av begränsningar av fiskeansträngningen. I det hänseendet vore det bra om kommissionen skulle göra frikostiga åtaganden ur strukturfonderna till de regioner som drabbas hårt av begränsningar i torskfisket. Kanske kan dessa fonder användas för att locka nya arbetsmöjligheter till dessa regioner.
Jag vill än en gång uttrycka mitt stöd till Stihlers inställning, och jag hoppas att kommissionen kommer att ta detta betänkande på allra största allvar. 
Pérez Álvarez (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill gratulera föredraganden och säga att Europeiska kommissionen under flera månader har lanserat en rad mycket viktiga åtgärder för att återhämta de fiskbestånd som har drabbats av allvarliga nedgångar. Hittills har planerna varit inriktade på beståndet av torsk och kummel i norr, och även om det snart kommer att komma nya förslag som rör andra bestånd, såsom kummel i söder, talar vi i dag om återställande av torskbeståndet.
Herr kommissionär! Jag anser att vissa saker saknas i kommissionens förslag. För det första saknas det instrument för att motverka de socioekonomiska effekterna av planerna på att återställa fiskezoner. Jag vill understryka vilka konsekvenser återhämtningsplanerna får för kustområden och andra områden som är beroende av fisket. Därför bör Europeiska kommissionen inom en rimlig tidsperiod – inte mer än ett år, naturligt nog – lägga fram en rapport, åtföljd av förslag till hur de sociala och ekonomiska återverkningarna av de vidtagna åtgärderna skall kunna dämpas, på grundval av den information som medlemsstaterna lämnat. Herr kommissionär! Det handlar inte om att misslyckas med återhämtningen av bestånden, utan om att försvara yrkesfiskarna och deras familjer.
I veckan publicerade ICES sitt senaste yttrande om situationen för olika artbestånd och det inger inte någon optimism direkt. Även om kommissionen bör följa de vetenskapliga strömningarna räcker det inte att med automatik acceptera denna sorts förslag som innebär ett flertal allvarliga, framför allt sociala återverkningar: vi måste kräva kompensationsåtgärder för att förhindra att yrkesfiskare och deras familjer i de regioner som är beroende av fisket hamnar i ett chocktillstånd. 
Slutligen anser jag, och jag skall sluta här, herr talman, att branschens delaktighet utgör den tredje viktiga förutsättningen för att förslagen till återhämtning av bestånden skall lyckas.
Fischler,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag har lyssnat på debatten mycket uppmärksamt och skulle vilja påpeka för Doyle att detta kanske inte är rätt tillfälle att diskutera hur vi tänker genomföra förordningen om den irländska boxen. Det kommer andra tillfällen till detta.
Jag vill svara på de frågor som har ställts genom att förklara hur kommissionen ställer sig till de enskilda ändringsförslagen.
Jag kan inte acceptera ändringsförslag 1, eftersom det fordras drastiska åtgärder, inte på grund av försiktighetsprincipen, utan på grund av att torskbeståndet har sjunkit under de nivåer som anses vara biologiskt säkra och därför hotas av kollaps.
Däremot kan jag mycket väl acceptera ändringsförslag 2, även om jag skulle vilja föreslå en tydligare formulering med innebörden att fisket bör begränsas i förhållande till medlemsstaternas fångster.
Ändringsförslag 4 kom som en överraskning för mig, eftersom jag som ni vet flera gånger har uppmanat medlemsstaterna att informera oss om återhämtningsplanens socioekonomiska inverkan. Jag bad dem också att meddela oss om de har några ytterligare ekonomiska anspråk. Tyvärr har inte kommissionen fått några svar på dessa förfrågningar. Jag har också uppmärksammat medlemsstaterna på att de kan styra om medlen i FFU för att stödja sektorn. Ingen av dem har utnyttjat denna möjlighet.
Ändringsförslag 5 är överflödigt, eftersom kommissionen i vilket fall kan föreslå förändringar gällande de berörda geografiska områdena.
Vad ändringsförslag 6 beträffar måste jag meddela er att dessa tekniska åtgärder kan, vid behov, komplettera restriktioner av fiskeansträngningarna, men inte ersätta dem.
Ändringsförslag 7 är överflödigt, eftersom fiskefartyg som inte finns med i varken förteckning 1 eller 2 inte tillåts landa fångster av de arter som nämns. Fiskeansträngningarna beräknas på grundval av listan i artikel 9.
Ändringsförslag 8 kommer inte att fungera, eftersom definitionen av ”dag ute ur hamn” måste stämma överens med andra förordningar.
Jag anser inte att ändringsförslag 9 är relevant, eftersom satellitövervakningssystem kommer att bli obligatoriska på alla fartyg över 15 meters längd från och med 2005.
Trots att jag måste säga nej till ändringsförslag 11, skulle jag samtidigt vilja påpeka att ICES nu slutför sin studie av hur det industriella fisket påverkar ekosystemen och att vi på lämpligt sätt kommer att ta med varje ny lärdom från studien i beräkningen.
Jag kan acceptera de första två styckena i ändringsförslag 12, men tvingas tillbakavisa det tredje stycket. Vi kan inte beordra medlemsstaterna att ansöka om medel för att dämpa de socioekonomiska effekterna.
Jag anser att ändringsförslag 13 är mycket bra, eftersom det finns ett behov av den årliga översyn av bestånden som föreslås i det.
Jag tvingas tillbakavisa ändringsförslag 14. De regionala rådgivande nämndernas befogenheter behöver inte fastställas på nytt, eftersom dessa klart framgår av den nya ramförordningen. 
Talmannen.
   – Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.
Vi skall nu genomföra omröstningen. 

Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Mulder (ELDR ),
   . – Herr talman! Jag skulle vilja påminna om överenskommelsen från förlikningssammanträdet om budgeten den 16 juli att parlamentet måste publicera en tabell över summorna i varje budgetpost för EU-15 och för EU-25. Vad jag har förstått är ni villiga att skicka ett brev till rådet med denna tabell. Det kommer därför inte att vara nödvändigt att inkludera tabellen i sin helhet i resolutionen. 
För det andra har jag en teknisk rättelse att tillkännage. I flera ändringsförslag kom den felaktiga budgetposten med på grund av dataproblem. Denna rättelse kommer bara med i de rätta budgetposterna, utan att man märker en ändring av innehållet i ändringsförslagen.
(1)
Jag vill också föreslå tre muntliga ändringsförslag. Till ändringsförslag 797 om den civila fredsstyrkan skulle jag vilja föreslå att följande anmärkningar läggs till. ”Dessa anslag är också avsedda att finansiera en genomförbarhetsstudie som avser bildandet av en europeisk civil fredsstyrka som går utöver humanitärt bistånd i strikt mening.”
Ändringsförslag 649 om budgetpost 070308 skall ändras enligt följande. Följande anmärkningar skall tas bort: ”En del av detta anslag skall anslås till Europeiska akademin för stadsmiljö i Berlin, med hänsyn till bestämmelserna i budgetförordningen.”
Ändringsförslag 754 om budgetpost 15060103 skall ändras enligt följande. Följande anmärkningar skall läggas till. ”150 000 euro är öronmärkta för Europeiska akademin för stadsmiljö i Berlin”, och siffrorna ökas med samma belopp, alltså med 150 000 euro.
Gill (PSE ),
   . – Herr talman! Ändringsförslag 709 kan behöva anpassas tekniskt för att spegla resultatet av dagens omröstning. Denna ändringsförslag syftar till att uppväga kostnaden för de ändringsförslag som antagits så att parlamentet håller sig under det självpåtagna taket på 20 procent av utgiftskategori 5. Ett antal ändringsförslag som förkastats i budgetutskottet har åter lagts fram, och om de antas måste kostnaden för dem uppvägas genom att anpassa ändringsförslag 709 i enlighet härmed.
Talmannen.
   – Omröstningen om budgeten är avslutad.
Jag skulle på era vägnar vilja ha med ett tack i protokollet till tjänstemännen. Dunstan och hans kolleger stannade uppe till klockan tre i morse för att förbereda omröstningen för oss.
Walter (PSE ).
   – Herr talman! Om jag har uppfattat detta rätt står det här att vi avsätter 8,4 miljoner euro till de politiska partierna. Mot bakgrund av vad kammaren har beslutat framstår dock raden ”p.m.” som rent symbolisk, och att rösta om den nu skulle strida emot vad vi redan har beslutat i plenum. Därför undrar jag nu om vi verkligen bör göra det.
Gill (PSE ),
   . – Herr talman! Walter har helt rätt eftersom vi i den förra omröstningen röstade emot ändringsförslaget att sätta 8,4 miljoner euro i reservfonden eller i posten. Därför sitter vi nu här med endast en promemoria, så vi kan inte behålla punktens nuvarande ordalydelse. 
Talmannen.
   – Utifrån föredragandens råd verkar detta alltså vara överflödigt mot bakgrund av tidigare omröstningar.
Evans, Robert J.E. (PSE ),
   . – Herr talman! Får jag bara komma med ett kort inlägg, eftersom några kolleger har väckt en fråga om en del av terminologin, må vara i sista stunden. Uttrycket ”olaglig handel” används eller läggs till för att försäkra oss, eller vi hoppas försäkra oss, om språklig tydlighet och för att undvika eventuella missförstånd. 
Varje gång delar av mänskliga organ, blod och vävnader nämns i betänkandet är det nödvändigt att försäkra oss om att ingen laglig handel med t.ex. blod, sperma eller mänsklig vävnad kriminaliseras och bestraffas. Det finns ingen antydan över huvud taget om att det skulle finnas någon laglig handel med mänskliga organ, tvärtom. Det är syftet med betänkandet, och jag hoppas att det nu står klart. 

(2)
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! I punkt 8 i detta dokument står det att västra Balkan inte är en del av Europa, vilket är rent nonsens. Jag skulle vilja be föredraganden att klargöra detta, annars kan jag inte rösta för betänkandet.
Talmannen.
   – Utmana mig inte vid denna tid på dagen, herr Posselt!
–Jag skulle vilja gratulera föredraganden till hans betänkande och likaså till hans inlägg i form av en mästerlig tystnad.
(3) 
Zrihen (PSE ),
   . – Herr talman! Jag är ledsen, men faktum är att tekniken inte alltid håller måttet här. Angående ändringsförslag 8(2) ville jag informera er om att jag föreslår att orden ”varje åtgärd” i originalet ersätts med ordet ”åtgärder”. Det skulle göra det möjligt att rösta om ändringsförslagen tillsammans. 

Zrihen (PSE ),
   . – Herr talman! Beträffande punkt 11 föreslår jag en muntlig ändring så att orden ”alternativa energikällor” ersätts med orden ”förnybara energikällor”. 

(4) 
– Omröstningen är avslutad.(5)

Ferrer (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag beklagar att två ändringsförslag inte kunde antas på grund av att den kvalificerade majoriteten inte uppnåddes. Dessa var mycket viktiga som politiskt budskap till först och främst textilbranschen, där det finns en stor oro inför de utmaningar som den ställs inför 2005, och för det andra till industrin som helhet, där det också finns en stor oro mot bakgrund av Kinas inträde i WTO. Som jag sade hade de kunnat bli ett politiskt budskap till dessa branscher, som hyser stor oro. Jag anser att alla de som röstade emot dem har visat brist på sammanhållning.
Samtidigt skulle jag vilja förklara att jag röstade för en ökning av budgetmedlen till återuppbyggnaden av Irak, även om jag vid tiden var och fortfarande är helt emot kriget, eftersom jag anser att vi inte kan fortsätta att straffa Iraks folk, särskilt med tanke på de allvarliga brister i befolkningens allmänna servicenivå som redan förelåg. 
Berthu (NI ),
   .– I sitt preliminära förslag till budget har Europaparlamentet än en gång antagit en post ”3710 – Bidrag till europeiska politiska partier” – jag säger det för protokollets skull. Vi röstade emot denna åtgärd.
Vår kammare har under åtskilliga år varit sugna på att ge bidrag till de så kallade europeiska politiska partierna från allmänna medel. Detta har dock varit omöjligt eftersom det saknades en rättslig grund. Så dök Nicefördraget påpassligt nog upp och skapade en sådan (artikel 191.4 i EG-fördraget), men det krävs fortfarande en genomförandeförordning.
En sådan är emellertid inte lätt att formulera, eftersom man på ett mycket klumpigt sätt försöker skilja mellan de förmodat ”integrationsvänliga” politiska partierna och de övriga, men även skilja mellan de strikt europeiska politiska partierna och de som arbetar på europeisk nivå med en nationell bas. Därmed uppstår en motsatsställning till artikel 191.4 i fördraget, också efter ändringen i Nice, som ger en bred definition av vilka som kan erhålla bidrag och talar om partier ”på europeisk nivå” – till skillnad från vad formuleringen i budgetpost 3710 vill få oss att tro.
För att komma förbi detta nya hinder gjordes det ytterligare en ändring i förslaget till europeisk konstitution: där riktar man subtilt nog in sig på politiska partier ”på” europeisk nivå (artikel I.45.4). Olyckligtvis för federalisterna är denna text dock fortfarande långt ifrån att antas. 
Busk och Riis-Jørgensen (ELDR ),
   – Ledamöterna av Europaparlamentet från det danska liberala partiet, Busk och Riis-Jørgensen, röstade emot ändringsförslag 338 i omröstningen om EU:s budget för 2004.
Vi anser inte att det är lämpligt att stödja tobaksproduktion i Europa. Även om ändringsförslag 338 hade antagits hade det emellertid bara varit en tom gest, eftersom EU fortfarande skulle tvingas att ge stöd enligt lag. Vi anser i själva verket att ett beslut borde fattas om att ta bort bidraget, som en del i en övergripande reformering av EU:s jordbruksstöd. 
Pasqua (UEN ),
   .– Både återinförandet av jordbruksposten och de betydande insatser som planeras för landsbygdens utveckling måste välkomnas, däremot inte den oacceptabla minskningen av anslagen till men för tobaksbranschen, där sysselsättningsläget är ytterst känsligt.
Internationellt sett kräver den mycket allvarliga situationen i Irak och det stöd som skall ges till dess sedan länge drabbade medborgare och till dess högeligen prövade infrastruktur att vi håller några enkla principer och idéer i minnet. Nationerna skall fortsätta att vara suveräna i fråga om utrikespolitiken. När det gäller unionens stöd till återuppbyggandet av Irak har ministerrådet och Europeiska kommissionen gått med på att ett belopp på cirka 200 miljoner euro fram till slutet av 2004 skulle ge ett nödvändigt och tillräckligt bidrag för att återuppbygga landet, vid sidan av livsmedelsstöd och katastrofbistånd, mot bakgrund av att Iraks förmåga att införliva stödet i förbigående sagt är begränsat enligt dessa institutioner. För att Europeiska unionens bidrag skall kunna möta det irakiska folkets behov måste det dessutom bygga på en specifik politisk överenskommelse om villkoren för genomförandet, där Förenta nationerna spelar en huvudroll.

Schierhuber (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Jag är mycket nöjd med att kammaren trots allt inte antog det ändringsförslag från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp som syftade till att skära ner stödet till export av levande boskap med 40 miljoner euro. Vi är också emot exportbidrag för transport av levande slaktdjur, men detta omdömeslösa ändringsförslag, som inte skilde mellan boskap för uppfödning eller produktion och slaktdjur, var bedrövligt olämpligt. Medan jag är mycket glad över att detta ändringsförslag inte samlade en majoritet, vill jag klargöra att dylika ändringsförslag är till skada för jordbruket, särskilt i mindre gynnade områden. 
Butel (EDD ),
   .– Inte heller detta år kan vi acceptera de stora riktlinjerna i gemenskapens budget.
Budgetförslaget är så mycket mer besvärande eftersom det från den 1 maj 2004 kommer att gälla ett Europa med 25 medlemsstater. Detta har lett till betydande ökningar i budgeten och mer än 112 miljarder euro i åtagandebemyndiganden. Medborgarna i de medlemsstater som bidrar mest, som till exempel Frankrike, kommer dock inte att få se skymten av dessa pengar. I stället kommer de att drabbas av bristerna i GJP och det sätt på vilket tilldelade medel till strukturella insatser har ändrats i stort.
Chasse, Pêche, Nature, Traditions (CPNT)-ledamöterna i Gruppen för demokratiernas och mångfaldens Europa (EDD) anser att EU hellre skulle stoppa sitt eget tvångsmässiga spenderande än bevaka Frankrikes budget. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Förslaget till budget för 2004 bekräftar den budgetminskningstrend som har funnits sedan 1997. Detta budgetförslag motsvarar mindre än 1 procent av gemenskapens bruttonationalinkomst (BNI), trots att det handlar om utvidgningsbudgeten och därmed om större krav på social och ekonomisk sammanhållning, och trots att EU går igenom en lågkonjunktur.
Till följd av antagandet av Agenda 2000, den restriktiva ekonomiska ramen från rådets möte i Köpenhamn och konsekvenserna av de begränsningar som stabilitetspakten medför, som direkt inverkar på genomförandet av budgeten, har budgetförfarandet blivit en diversehandel där irrelevanta punkter diskuteras och politiken går ut på transfereringar, nedskärningar och omfördelning av medel. Allt detta minskar insynen i budgetarbetet.
Vi beklagar att införandet av en budgetpost på 20 miljoner euro för återuppbyggnad av Palestina avslogs, med tanke på det palestinska folkets försämrade levnadsförhållanden och infrastruktur.
Vi välkomnar dock att parlamentet antog vårt förslag med krav på att kommissionen skall bibehålla anslagsnivån till Östtimor, mot bakgrund av det behov av återuppbyggnad som finns i detta land och de internationella åtaganden som har gjorts. Den oberättigade 70-procentiga nedskärning som kommissionen föreslog och som innebar att den särskilda budgetposten för Östtimor ströks, skall därför ersättas. 
Lund (PSE ),
   .– Den 23 oktober 2003 röstade jag för budgeten vid Europaparlamentets förstabehandling, samt för Mulders betänkande (A5-0349/2003).
Mot bakgrund av detta vill jag understryka att jag inte kan stödja de delar i budgeten som handlar om ledamotsstadgan och bidragen till de europeiska politiska partierna. 

Balfe (PPE-DE ).
   – Herr talman! Under större delen av året har kvestorerna, med stöd av presidiet, försökt ändra budgeten för att vidga sjukförsäkringssystemet till att omfatta före detta ledamöter på villkor att de har tjänstgjort minst två mandatperioder i Europaparlamentet, är minst 60 år när de lämnar Europaparlamentet samt att kostnaderna för systemet kommer att delas på samma sätt som för parlamentets tjänstemän, med undantag för att före detta ledamöter dessutom kommer att betala en premie som grovt räknat motsvarar fem års inbetalningar till systemet. Detta gör att denna kategori av före detta ledamöter likställs med tjänstemän med samma tjänstgöringstid.
I denna budget på många miljoner euro har Gill tagit varje tillfälle i akt att försöka omintetgöra detta anspråkslösa och relativt billiga system. Hennes attityd mot äldre före detta kolleger har varit grym, hämndlysten och hycklande. Hon dömer dem till ett åldrande i möda och sjukdom, men gör inga liknande reservationer för sina egna förmåner.
Jag utmanar Gill att tala om för oss om hon drar nytta av parlamentets privata sjukförsäkringssystem och om hon omfattas av parlamentets frivilliga pensionssystem eller inte.
Gills attityd har varit och är en skam. Fortfarande hoppas jag att hon skall mjuka upp sin attityd, men jag är rädd att jag hoppas förgäves. 
Lund (PSE ),
   .– Den 23 oktober 2003 röstade jag för budgeten vid Europaparlamentets förstabehandling, samt för Gills betänkande (A5-0350/2003).
Mot bakgrund av detta vill jag understryka att jag inte kan stödja de delar i budgeten som handlar om ledamotsstadgan och bidragen till de europeiska politiska partierna. 
Thorning-Schmidt (PSE ),
   .– Den 23 oktober 2003 röstade jag för budgeten vid Europaparlamentets förstabehandling, samt för Gills betänkande (A5-0350/2003). Mot bakgrund av detta stödde jag förslaget att Europaparlamentet skall förvärva byggnaderna i Strasbourg och Luxemburg, eftersom det skulle sänka kostnaderna för den ”dubbla bosättningen” på lång sikt och således innebära besparingar för de europeiska skattebetalarna.
Jag vill betona att jag fortfarande är emot att Europaparlamentet har två säten och att jag anser att ett köp av byggnaderna inte skulle påverka beslutet om huruvida Europaparlamentet skall tillåtas att arbeta och rösta på ett av ställena. Detta beslut måste fattas av stats- och regeringscheferna, varpå det för övrigt kommer att bli möjligt att sälja byggnaderna till ett fördelaktigt pris. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– I gemenskapens rättssystem har alltid brottslingarna och utdömandet av straff på grundval av de begångna brotten prioriterats. Offren, vilka underkastas olika nationella ersättningssystem som dras med stora svårigheter i fråga om samordning och rättskipning i det specifika fallet med gränsöverskridande brott, har inte uppmärksammats i någon högre grad. Det är viktigt att sätta upp minimistandarder där begreppen ”offer” och ”brott” definieras, och fastställa vilka personer som har rätt till ersättning om offret avlider samt hur betalningen skall ske.
Enligt min mening är föredragandens tro på att det är av avgörande betydelse att garantera en ersättning särskilt respektingivande. Detta är av avgörande betydelse inte bara för att i största möjliga grad lindra den skada och det lidande som har uppstått, utan också för att kunna ta itu med den sociala konflikt som brottet skapar och underlätta tillämpningen av en riktigt förnuftig kriminalpolitik.
Ett samhälle som förmodas värna om individens rättigheter bör också vidta åtgärder för att ge sina medborgare ett individuellt skydd.
Jag gratulerar verkligen föredraganden till detta enastående arbete. Jag röstade för. 

Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL ),
   .– Vi avstod från att rösta om detta betänkande, liksom om de två föregående betänkandena om fisket.
Vi är för en återhämtning av de fiskbestånd som hotas av utrotning.
Emellertid har den europeiska politiken i åratal inte varit inriktad på annat än resultat, vinst och hållbar utveckling. Konsekvensen är att de stora fiskeföretagen har överexploaterat bestånden och plundrat lekområdena. Detta har lett till enorma vinster för rederierna och förädlingsföretagen, vilkas kostnader har fortsatt att sjunka. När det sedan visade sig att fiskbestånden minskade i samma takt blev myndigheterna till slut oroliga och beslutade att minska fiskeflottornas storlek. Det är de som bedriver småskaligt fiske som har fått betala, liksom skattebetalarna, eftersom de har subventionerat det stöd som har gjort det möjligt för de stora rederierna att fortsätta att blomstra, då den enda ”hållbara utveckling” som har ägt rum gällde deras egna vinster.
De åtgärder som skissats av EU-institutionerna och nationalstaterna kommer att präglas av obeslutsamhet, och har enligt vittnesmål kullkastats av de stora fartygsägarna understödda av EU:s medlemsstater, åtgärder vars främsta följd blir att skada de samhällen som är beroende av fisket.
Vi tillbakavisar alla åtgärder som, under förevändning av att skydda miljön, tillintetgör livsuppehället för de småskaliga fiskare som måste överleva på det de tjänar. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Som Internationella havsforskningsrådet (ICES) har framhållit sedan slutet av 2000 löper torskbeståndet i Nordsjön allvarlig risk att kollapsa. Detta är ett stort hot mot miljön och resursernas hållbarhet, men också mot de fiskare och de delar av fiskeflottan som berörs av dessa fångster.
Vid sitt möte i december 2002 föreslog rådet en slutgiltig återhämtningsplan för dessa bestånd, med sikte på att se till att torskbeståndet på ett säkert sätt kunde återställas till den omfattning som vetenskapsmännen tillråder av försiktighetsskäl inom en tidsperiod på fem till tio år.
Å andra sidan måste det finnas en balans mellan de planerade insatserna, och hänsyn måste tas till de socioekonomiska konsekvenserna. Det innebär att det fordras åtgärder för att gottgöra de delar av flottorna och de fiskeregioner som är beroende av dessa fångster för de kostnader som de åsamkas, samt garantier för att de parter som har det största intresset av att beståndet skall återhämtas – med andra ord fiskarna – skall spela en huvudroll. Det borde också vara uppenbart att erforderliga medel för dessa åtgärder måste tryggas, samtidigt som vi måste mobilisera flexibilitetsinstrumentet eller se över finansieringsperioderna. 
Martin, David W. (PSE ),
   .– Jag välkomnar betänkandet av min kollega Stihler, vilket utgör ett erkännande och en förbättring av kommissionens förslag om att ta itu med den allvarliga nedgång i torskbestånden i gemenskapens vatten som klargjorts i den vetenskapliga rapporten från Internationella havsforskningsrådet (ICES).
I betänkandet accepteras det att det krävs omedelbara åtgärder för bevarande, men att dessa måste uppvägas av åtgärder för att skydda yrkesfiskarnas och andra berörda arbetares ekonomiska och sociala intressen.
Ett stopp för torskfiske bör inte omvandlas till ett allmänt stopp för vitfiske. Eftersom det är viktigt att inte större mängder torsk fångas som bifångst till andra vitfiskar, måste man tillämpa selektivitet i områden undantagna från allmänt fiske, så att yrkesfiskarna kan fånga de arter som inte är i fara. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Kommissionens förslag att det skall upprättas en återhämtningsplan för torskbeståndet i Nordsjön och omgivande vatten är en reaktion på uppgifter som tyder på att dessa bestånd håller på att kollapsa. Detta skulle leda till en minskad fiskeverksamhet och därmed påverka fiskesamhällen vid Irlands östra, västra och norra kuster, i norra Skottland och på de skotska norra och västra öarna.
Dessa områden är perifera och mycket sårbara, eftersom det finns små möjligheter att diversifiera de lokala ekonomierna och tillgången till marknaden är begränsad. Eftersom betänkandet syftar till att skapa en balans mellan behovet av att sträva efter det uppsatta målet att återställa bestånden och den socioekonomiska påverkan på fiskesektorn och de samhällen som är så starkt beroende av denna industri, kunde jag inte annat än stödja det.
Jag anser att den betoning som i betänkandet läggs vid flexibilitet och lokal delaktighet i återhämtningen av bestånden – speciellt från fiskarnas och de regionala rådgivande nämndernas sida, som föredraganden föreslår – är avgörande i detta sammanhang.
Kravet på att det upprättas en rapport om det industriella fiskets påverkan på torskbeståndet, som fortfarande är en kontroversiell fråga, är också mycket intressant. 

De Keyser (PSE ).
   – Herr talman! Jag är bekymrad. Vi kände till fallen av legionärssjuka i Strasbourg, men nu åser vi en ovanligt svår epidemi av liberalism. Jag syftar på Jarzembowskis betänkande och jag är förvånad över att omröstningen gav stöd för en snabb avreglering av inte bara godstransporterna utan också persontransporterna, trots varningarna från kommissionen och rådet och trots att de flesta järnvägsföretag inte är redo för sådana förändringar. Detta innebär att vi kommer att agera utan att ha sett den utvärdering som kommissionen har bett om och medvetna om att denna åtgärd kommer att få betydande konsekvenser i fråga om säkerhet, sociala villkor och kvaliteten på den service som medborgarna får. Jag anser att parlamentet har röstat på ett helt oansvarigt sätt i dag och tror att det styrdes av nationellt egenintresse och de kommande valen. Vi har låtit valdatumen påverka hur vi röstar. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även om Jarzembowskis betänkande verkligen är en betydande milstolpe på vägen mot en europeisk järnvägsmarknad skulle jag vilja säga att vi överlag har mycket att ta igen i fråga om europeisk järnvägspolitik, och vill framför allt betona hur fullkomligt försummade de linjer som förbinder öst med väst och väst med sydöst är.
Jag menar att det enande av vår kontinent som nu pågår gör järnvägssträckan från Paris via Strasbourg och södra Tyskland till Wien och Budapest, liksom sträckan mellan Stuttgart och Prag, ytterst viktiga. Våra diskussioner om järnvägspolitik ger mig känslan att det långt ifrån står klart för många av de ansvariga att mycket mer står på spel än huruvida ett eller annat område öppnas för trafik eller inte. Det handlar egentligen om ett stort transportprojekt som kallas ”europeisk enhet”. Det vi hittills har åstadkommit består i bästa fall av brottstycken och jag vill vädja till framför allt rådet, regeringarna och medlemsstaterna att avsätta omfattande anslag till järnvägspolitiken. Jag anser inte bara att detta är av avgörande ekonomisk betydelse, utan också att enandet av Europa som helhet inte kan lyckas om vi inte slutligen bygger ut sträckorna mellan öst och väst rejält. Även om dessa binder samman de viktigaste regionerna i Centraleuropa med varandra, är det olyckligt att de inte når flertalet av huvudstäderna. Det är därför många stater som fokuserar på sin egen huvudstad – Tyskland, till exempel – betraktar dem som alldeles för perifera. 
Désir (PSE ),
   . – Jag röstade emot förslaget att öka avregleringen av järnvägstransporterna i Europa. Europeiska kommissionen och Jarzembowski vill snabba på en fullständig avreglering av järnvägstransporterna, trots att de konsekvenser som direktiv 2001/12 har på tillträdesrätten till det transeuropeiska nätet för godstransporter inte har kunnat utvärderas, eftersom det fortfarande håller på att införlivas med medlemsstaternas lagstiftning. Det är för enkelt att påstå att järnvägens minskade konkurrenskraft beror på att sektorn har varit för sluten. Det var inte nödvändigt att öppna upp persontransporterna för att det skulle byggas konkurrenskraftiga och säkra järnvägslinjer. Samarbetet mellan operatörer fungerar – åtminstone vad beträffar Thalys. Det Europa saknar är en näringspolitik, ett närmare samarbete mellan den offentliga sektorns operatörer och att medlemsstaternas och unionens budgetar utvecklas i fråga om investeringar i de transeuropeiska näten. Trots de förbättringar som har gjorts, bekräftar Sterckx betänkande vad ministerrådet redan har accepterat: att säkerheten underordnas vinsten. Jag stöder Savarys betänkande om inrättandet av en europeisk järnvägsbyrå, i vars styrelse skall ingå företrädare för arbetstagarorganisationer och som skall ta hänsyn till de miljömässiga, sociala och säkerhetsmässiga aspekterna, i linje med de förslag som Ainardi har lagt fram. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Avvisandet av min grupps ändringsförslag till denna gemensamma ståndpunkt, som Europaparlamentet antog i plenum, är beklagligt. En majoritet i både parlamentet och rådet försöker avreglera denna sektor och utvidga avregleringen till att omfatta också de nationella godsnätverken. Kammarens ledamöter har dock större brådska.
Parlamentet insisterar på att godstransporterna (internationella och nationella) samt de internationella persontransporterna skall ha tillgång till järnvägsnät den 1 januari 2006. Rådet föreslår att detta datum skall vara slutdatum för internationella godstransporter och att den 1 januari 2008 skall vara slutdatum för öppnandet av infrastrukturen i alla medlemsstater för alla slags godstransporter på järnväg. Det har inte fattats några beslut om internationella persontransporter.
Nu uppmanar rådet kommissionen att senast den 1 januari 2007 lägga fram en rapport om genomförandet av direktivet, av vilken skall framgå hur de olika inblandade organisationerna fungerar, marknadens utveckling, trender inom den internationella trafiken, alla berörda parters verksamhet och marknadsandelar, den totala påverkan på transportsektorn, inverkan på säkerheten i varje enskild medlemsstat samt arbetsförhållandena inom denna sektor i varje enskild medlemsstat, vilket detta parlament inte är villig att acceptera. 
Lulling (PPE-DE ),
   .– Liksom det första järnvägspaketet syftar det andra till att skapa en gemensam inre marknad för järnvägstransporter. I enlighet med exemplen från telekommunikations-, post-, el- och naturgassektorerna skall det bidra till att öppna näten för konkurrens och därmed sänka priserna för konsumenterna. Detta är ett i grunden sunt resonemang och det bör genomföras, men inte så brådstörtat som några av mina kolleger vill.
Alla järnvägsföretag är inte lika. Att det finns små och stora företag beror inte bara på att somliga är effektivare än andra, utan också på att vissa företag från allra första början fick monopol på en större marknad än andra. Om marknaderna öppnas för snabbt kommer resultatet att bli en orättfärdigad och orättvis snedvridning av konkurrensen, till förmån för de tidigare monopolföretagen i de större medlemsstaterna.
Även om jag anser att järnvägsnäten skall öppnas måste detta ske enligt en tidtabell som gör det möjligt för alla berörda parter, om de så är företag eller anställda, att förbereda sig för det nya sättet att arbeta. Det är inte acceptabelt att tvinga fram ett tidigare slutdatum för öppnandet av järnvägsnäten för nationell godstrafik – 2006 i stället för 2008 – och införandet av ett slutdatum för den nationella persontrafiken, där man har föreslagit 2008, är inte heller acceptabelt.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag instämmer i förslaget från utskottet för regionalpolitik, transport och turism, som liksom föredraganden hävdar att öppnandet av järnvägsmarknaden bör ske snabbare, och föreslår att en fullständig avreglering av de nationella persontransporterna skall ha skett före början av 2008.
Jag stödjer också andra förslag till ändringar, som ger positiva bidrag till att återställa järnvägssektorn och upprätta ett balanserat förhållande mellan gods- och persontransporter, enligt principerna i vitboken om europeisk transportpolitik.
Jag hoppas sålunda att detta kommer att bli ännu ett steg mot målet om en verklig inre marknad för järnvägen, som dessutom effektivt kommer att minska trafikintensiteten på våra motorvägar, särskilt de enorma mängder gods som transporteras i tunga lastbilar. 
Vairinhos (PSE ),
   .– Man måste alltid ha Europeiska unionens geografi i minnet när man tar ställning till det järnvägspaket som antogs i dag, vilket jag stödjer fullkomligt. Vi får inte glömma bort de perifera områdena i de nuvarande medlemsstaterna och de nya ”utvidgningsländerna”.
Portugal får inte ställas utanför systemet med transeuropeiska järnvägstransportnät. Det skall erkännas att den portugisiska regeringen är obeslutsam, men unionen får inte vara så släpphänt, utan måste inrikta sig på att hålla sig till en tidtabell för unionens infrastruktur som helhet. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Syftet med detta direktiv är att införa gemensamma säkerhetsmål och säkerhetsmetoder. Enligt rådets uppfattning skall dessa göra att en hög säkerhetsnivå kan upprätthållas och förbättras när så rimligen är möjligt och under hänsynstagande till järnvägstrafikens konkurrenskraft. Kravet på konkurrenskraft är det som bär upp hela detta direktiv, tillsammans med kravet på att den inre marknaden skall fungera ordentligt.
Därför röstade vi emot en stor del av ändringsförslagen, eftersom målet om säkrare järnvägar inte kommer att uppnås genom Europaparlamentets förslag. Dessa fastställer ju enbart minimistandarder på europeisk nivå och förhindrar medlemsstaterna att anta avvikande nationella standarder utan de övrigas samtycke. Dessutom får inte de nya reglerna sätta tågens fria rörlighet på spel.
Än en gång har Europaparlamentet intagit en kompromisslös ståndpunkt, och vi är emot den. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag anser att åtgärder måste vidtas för att harmonisera säkerhetsbestämmelserna i de olika medlemsstaterna, för att öka säkerheten i gemenskapens järnvägssystem och indirekt förbättra den internationella järnvägstrafiken. Därför röstade jag för detta betänkande.
Sedan en tid tillbaka har jag hävdat att det finns ett trängande behov av att prioritera järnvägstransporterna på bekostnad av vägtransporter i alla former, framför allt långdistanstransporter av tunga godslaster. De europeiska järnvägstransporternas höga säkerhetsnivå är en förstahands-, fortlöpande bekräftelse på att detta är rätt tänkt. En sådan politik kommer automatiskt att avlasta våra överbelastade och olycksdrabbade motorvägar och övriga vägar. En avreglering av järnvägstransporterna kommer att ge ett betydande bidrag till denna utveckling, även om övervakningen och kontrollen av att säkerhetsbestämmelserna följs, och särskilt av att infrastrukturen underhålls, skulle förbli en uppgift för de offentliga myndigheterna.
Som jag hade tillfälle att säga vid omröstningen i samband med förstabehandlingen stöder jag också införandet av ett säkerhetsintyg för företag i denna sektor och för dem som sköter infrastrukturen, ordentlig utbildning för all personal, full tillgång till säkerhetsinformation för alla järnvägsbolag och införandet av ett enda gemensamt arbetsspråk för de internationella järnvägstransporterna. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Finslipningen av detta förslag till direktiv från Europeiska kommissionen, som syftar till att snabba upp genomförandet av driftskompatibilitet mellan olika aktörer i det europeiska järnvägssystemet, hänger också direkt samman med införandet av den europeiska järnvägsbyrå som Savarys betänkande tar upp. Detta faktum är ännu ett skäl som läggs till den redan imponerande uppsättningen bra argument för att inrätta denna europeiska järnvägsbyrå och kommer att leda till att en teknisk harmonisering på hög nivå uppnås.
Med värdefull hjälp från denna byrå kommer det att bli möjligt att bättre samordna investeringarna i gränsöverskridande projekt från olika medlemsstaters sida, övervaka genomförandet av de tekniska specifikationerna för driftskompatibilitet (TSD) som har ställts upp av den europeiska organisationen för driftskompatibilitet inom järnvägssektorn (AEIF) och finansiera genomförandet av dessa TSD.
Det faktum att parlamentets utskott framlade mycket få ändringsförslag till rådets gemensamma ståndpunkt – bara sex stycken och ganska marginella sådana – är ett bra bevis på den allmänna samsyn som har uppnåtts i denna fråga.
Således röstade jag för. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Jag välkomnar att rådet tar till sig Europaparlamentets förslag att arbetstagar- och användarorganisationer skall delta i byråns arbete, särskilt att de skall sitta med i styrelsen, men dessa instanser måste ha rätt att utse sina egna företrädare, det skall inte kommissionen göra.
Självfallet vill parlamentet att företrädarna för arbetstagarorganisationerna skall delta i de arbetsgrupper som senare skall sammanställa rekommendationer och inte bara i den därpå följande samrådsprocessen, som rådet föreslår.
Till skillnad från kommissionen och parlamentet vill rådet att byråns styrelse skall innehålla en företrädare från varje medlemsstat. Parlamentet stöder förslaget om bara sex företrädare för rådet, en ståndpunkt som vi är emot. I fråga om de sex företrädarna för järnvägsföretag, järnvägsinfrastrukturförvaltare, järnvägsindustrin, arbetstagarnas fackföreningar, godstransportkunder och resenärer stöder rådet kommissionens förslag att de skall utses av kommissionen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Fördelarna med att inrätta en europeisk järnvägsbyrå som skall samarbeta med Europeiska kommissionen för att uppnå en bättre samordning mellan de olika aktörerna i järnvägssystemet och att inrätta en permanent kommitté som skall stimulera debatten genom att utfärda rekommendationer och yttranden framgår tydligt av resultatet av omröstningen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism: fyrtiofyra ledamöter röstade för och bara två avstod. Inrättandet av denna byrå rättfärdigas på ett än mer övertygande sätt av den ökade avregleringen av sektorn och de enhetliga säkerhetsbestämmelser som skall införas i alla medlemsstaterna.
Om byråns verksamhet i fråga om samråd, förslag och övervakning vidare får ordentlig spridning, kan detta leda till en större medvetenhet hos både medlemsstaterna och Europas medborgare om de enorma fördelarna med järnvägstransporter.
Jag håller med transportutskottet om att aktörerna inom vägtransportsektorn bör vara delaktiga i byråns arbete. Däremot håller jag inte med utskottet i fråga om byråns sammansättning. Utskottet motsätter sig att rådsföreträdare från alla medlemsstater skall sitta med i byråns styrelse. En sådan representation kommer sannolikt att bli betydelsefull och åtminstone alla länder som har stora järnvägsnät och/eller ingår i de transeuropeiska näten bör vara företrädda. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– De arbetsuppgifter som beskrivs i Savarys betänkande och delvis även i betänkandet från Sterckx är angelägna. Det kan dock ifrågasättas om det behövs en ny myndighet då i stället uppgifterna skulle kunna hanteras av kommissionen och genom samråd och utbyte vid möten mellan representanter för järnvägssektorn i medlemsstaterna.
På detta sätt skulle man spara in en myndighet och en del skattemedel. Ifall järnvägsfrågorna handläggs inom kommissionen kan ärendebehandlingen avvecklas när den inte behövs mer. En myndighet är svårare att lägga ned, bl.a. till följd av symbolvärdet för värdlandet.
De svenska kristdemokraterna understryker behovet av samordning och samarbete inom järnvägssektorn i Europa, men ifrågasätter ändå behovet av en permanent myndighet för hanteringen. 

Coelho (PPE-DE ),
   .– Detta vinstgivande men motbjudande fenomen som hotar individens fysiska integritet bekymrar mig. Det har blivit en prioriterad verksamhet för organiserade nätverk som utnyttjar inkonsekvenserna och kryphålen i medlemsstaternas rättssystem på bekostnad av de mest utsatta grupperna, som till exempel barn – antalet bortrövanden i Brasilien och Guatemala är chockerande – och de människor som lever i extrem fattigdom.
Med tanke på utvidgningen som kommer 2004 har det blivit ännu mer bråttom att vidta åtgärder på europeisk nivå, eftersom det finns en potentiell risk att det öppnas lönsamma handelsrutter, särskilt till och från Ungern och Tjeckiska republiken.
Det fordras ett integrerat förhållningssätt från gemenskapens sida, harmoniserade definitioner av de brottsformer och påföljder som hänger samman med handeln med mänskliga organ och vävnader. Det är viktigt att bestämmelserna blir exterritoriella för att förhindra att individer försöker köpa organ illegalt från länder utanför unionens territorium.
Vi måste ta itu med de underliggande orsakerna till denna brottslighet: den allvarliga bristen på organ som kan användas för transplantationer, vilken till icke obetydlig del beror på bristande information till allmänheten. Olika undersökningar visar att en stor majoritet av medborgarna säger att de skulle vara beredda att donera sina organ efter döden, men bara en liten minoritet ger formellt uttryck för denna vilja. 
Korakas (GUE/NGL ),
   – Vi ledamöter från Greklands kommunistparti röstade för Evans betänkande, eftersom det bekräftar den tragiska situation som råder i dag i och med handeln med organ och främjar åtgärder för att öka organdonationerna, vilket är det enda hoppet om räddning för de tusentals patienter som dukar under medan de väntar på att ett transplantationsorgan skall hittas.
Vi vill dock framhålla att bristen på medel till informationskampanjer för att få bukt med förbehållsamheten, motviljan och de förutfattade meningarna leder till att antalet donatorer begränsas och underblåser den motbjudande och synnerligen lönsamma handeln med mänskliga organ. Det vi upplever är exploatering och kriminalitet av värsta slag: människor rövas bort och mördas, i huvudsak unga människor och barn, med motivet att deras organ kan avlägsnas och säljas. Den absoluta fattigdom som människor lever i tvingar dem att sälja sina organ till sluga förmedlare.
Den skamliga men synnerligen lönsamma ”transplantationsturism” som håller på att utvecklas visar hur allvarligt och omfattande problemet är och ger tydliga bevis på kopplingen mellan detta ofantliga brott och storföretagens lagliga verksamhet, och särskilt på exploateringen av de mindre utvecklade länderna och deras folk.
När hälsan blir föremål för handel och exploatering, när stora privata kliniker gör sig enorma vinster på patientgrupper som behöver en transplantation, kan emellertid inte tryggandet av insynen i organdonationerna få vara behäftad med några förbehåll.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Kärnan i det förslag som vi diskuterar är tanken att människokroppen inte bör vara en inkomstkälla. Av detta skäl röstade jag för detta grekiska initiativ.
Jag har alltid varit emot alla handlingar som hotar den personliga integriteten, men särskilt de som handlar om lätta förtjänster på bekostnad av utsatta tredje parter. Jag välkomnar också detta initiativ eftersom jag måste erkänna att det är lätt för dem som handlar med människor att verka i EU-länderna, på grund av den fria rörligheten inom gemenskapen. Reglerna måste vara mycket tydliga och alla dessa illegala verksamheter måste straffbeläggas och bestraffas.
Handeln med mänskliga organ och vävnader är emellertid laglig när den sker av medicinska skäl, inom ett mycket fast och strikt regelverk. Jag stöder därför föredragandens förslag till ändring av rambeslutets titel till att lyda ”olaglig handel med mänskliga organ, organdelar och vävnader”. Jag anser nämligen att den legitima och strikt reglerade handeln (med varor som sperma, blod och blodprodukter) är bra och laglig.
Jag anser också att det är lämpligt att uppmana kommissionen att upprätta databaser. En av dessa kommer att omfatta lagligen tillgängliga organ, och medicinsk personal i hela EU kommer att ha tillgång till den. Den andra europeiska databasen kommer att innehålla patienter som behöver en transplantation …
Roure (PSE ),
   . – Handeln med mänskliga organ har ökat enormt de senaste åren. Människohandel har organiserats, i syfte att avlägsna organ från levande donatorer. Patienter från Europeiska unionen köper organ från donatorer i tredje land och profiterar på så sätt på den hjälplöshet som deras extrema fattigdom leder till.
Mot denna bakgrund måste vi välkomna förslaget till ett rambeslut.
Organdonationer från levande människor är en utpräglad källa till missbruk och innebär ofta exploatering av fattigdom. Användandet av levande donatorer måste alltid betraktas som en sista utväg, när transplantationer från avlidna människor inte är möjliga. Därför lade jag fram ett ändringsförslag som innebär att allt avlägsnande av organ från människor som inte är nära släkt med patienten, enligt lagens definition, skall bestraffas. När inget sådant släktskapsförhållande föreligger bör dessa donationer endast få förekomma under de förutsättningar som lagen föreskriver och efter tillstånd från en lämplig oberoende instans. Organdonationer från levande donatorer måste övervakas och kontrolleras ytterst noga för att skydda de utsatta och förhindra att människor exploateras för sina organs skull, vilket är oacceptabelt. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   –Än en gång har toppmötet lagt sten på folkets börda i form av en politik som i ännu högre utsträckning än tidigare strider emot gräsrötternas intressen. Efter att ha försökt besegra deras motstånd mot ”euro-konstitutionen”, som är av sekundär betydelse, övergick de till ekonomin och den fortsatta utvecklingen av förtrycket och utrikesförbindelserna, och glömde inte bort att gratulera påven till att ha tjänat Gud i 25 år.
Som EU:s ledare deklarerade är snabbare strukturella reformer och större flexibilitet på arbetsmarknaden, med andra ord ännu kärvare anställningsvillkor för arbetarna, en förutsättning för den ekonomiska återhämtningen. De talar också om att ”modernisera” de sociala trygghetssystemen och upprepar att pensionssystemen hotas av den demografiska utvecklingen, med andra ord av den ökande medellivslängden. För att ytterligare stärka monopolen har de utannonserat stora nya projekt för transport- och telekommunikationsnäten.
Återigen står de demokratiska rättigheterna i skottlinjen. Under förevändning att kontrollera gränserna och invandringen inför de ”biometriska” element i visum och pass. De kräver ett intimt polisiärt och rättsligt samarbete med terrorismen som svepskäl.
De välkomnar det USA-inspirerade beslutet om Irak i FN:s säkerhetsråd och har uttalat att de är redo att bidra till ”stabiliteten” i detta land.
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson och Sandberg-Fries (PSE ),
   .– Resolutionen uppmanar den pågående regeringskonferensen att anta ”bättre bestämmelser” till del IV i konventets förslag till konstitution, som bl a behandlar förfarandet vid förändringar i en framtida antagen konstitution. Vi vill framhålla att en sådan ”förbättring”' inte får leda till att kravet på ratificering av alla medlemsländer vid förändringar försvinner.
Vi vill också framhålla att vi kan ställa oss bakom inrättandet av en gränsförvaltningsmyndighet, men att vi inte vill se någon operationell struktur eller på annat sätt operativt samarbete. 
Berthu (NI ),
   .– Tanken på en kvotbaserad invandringspolitik, som det italienska ordförandeskapet föreslog, ströks ur slutsatserna från Europeiska rådets möte den 16–17 oktober.
Vi beklagar verkligen detta, eftersom en sådan politik skulle ha utgjort ett första steg mot en kontrollerad invandring, med tanke på att ett nödvändigt villkor för att ett kvotsystem skall kunna upprätthållas är att man kan räkna och övervaka.
En av de som var emot, Jacques Chirac, hävdade på Frankrikes vägnar att han var negativ till kvotprincipen som sådan, med risk att framstå som tveksam till hela idén med en begränsad invandring.
Andra motståndare hade bättre skäl. Kommissionen visade nämligen att den tänkte använda initiativet för att bygga upp en integrerad europeisk kvotpolitik och avskaffa medlemsstaternas befogenheter att fastställa det antal arbetskraftsinvandrare som de kan ta emot. Den ville också erbjuda tilläggskvoter till de tredje länder som gick med på att ta tillbaka invandrare som hade kommit till Europa olagligt. Detta skulle ha blivit en underlig handel, där de som skadar oss hade belönats, trots att de har en strikt skyldighet att ta tillbaka sina olagliga invandrare.
Under dessa förutsättningar är det inte förvånande att ett antal medlemsstater har föredragit att glömma kvotpolitiken. 
Caudron (GUE/NGL ),
   – Europeiska rådets möte i Bryssel hade utsikter att bli en lam tillställning och förhoppningarna var få.
De uttalanden som ordförandeskapet för rådet och Europeiska kommissionen gjorde bekräftade den generella medelmåttligheten hos ett råd som inte var vuxet de uppgifter som stod på spel, särskilt inom social- och sysselsättningspolitiken.
I fråga om regeringskonferensen och förslaget till konstitution har det tyvärr bekräftats att debatterna och därmed de kompromisser som är möjliga i sista minuten endast har och kommer att ha med röstviktningen i rådet och antalet ledamöter i Europeiska kommissionen att göra. Vi är mycket långt ifrån de genuina sociala frågorna och frågorna om medborgarskap som skulle kräva en ny konstitutionell ram, en ram som inte präglas av liberalismen i Valéry Giscard d’Estaings förslag.
Som förslaget ser ut nu tilltalar det mig inte, trots att det har ändrats marginellt. 
Collins (UEN ),
   .– På toppmötet i Bryssel nyligen koncentrerade man sig på ekonomiska frågor. Diskussionerna fokuserades på arbetet med EU:s ekonomi och hur man bäst kan stimulera tillväxten genom ökade investeringar och strukturella reformer. Om vi fattar de rätta besluten nu kan vi se till att Europeiska unionens ekonomi växer och mår bra i framtiden.
Vi vet att den europeiska ekonomin har varit trög på senaste tiden. Vi skulle behöva vara i den sitsen att vi kan genomföra hela den politiska agendan från Lissabon. För att förbli konkurrenskraftiga måste vi se till att nyttan av den nya tekniken sprids till hela Europa.
Jag välkomnar åtagandet från Europas ledare att fortsätta med en multilateral strategi för handel.
Det är viktigt att EU sätter i gång med reformen av pensionssystemen så att pensionsutbetalningarna kan tillgodoses i framtiden.
Jag välkomnar utnämningen av Jean Claude Trichet och önskar honom lycka till med sina svåra arbetsuppgifter som chef för Europeiska centralbanken.
På den internationella arenan fokuserade EU:s ledare helt riktigt på frågor som Irak och Förenta nationernas framtida roll.
Det står också klart att förhandlingarna om bestämmelserna i EU:s nya grundlag skyndas på något. 
Krivine och Vachetta (GUE/NGL ),
   – Liberaler, konservativa och europeiska socialdemokrater har lagt fram en oacceptabel gemensam resolution för oss om resultatet från Europeiska rådets möte i Bryssel. Vi kan inte instämma i deras politiska autism, inför president Berlusconis veka slutsatser. Vi kan inte sanktionera att regeringskonferensen betraktar förslaget till konstitution som en privat angelägenhet och därmed visar sitt förakt för Europas 450 miljoner människor. Dessa angrepp på demokratin måste upphöra. Det finns ett trängande behov av en europeisk folkomröstning och ytterligare en konstitutionsprocess om folket anser det. Vi kan inte förneka att arbetarnas ekonomiska och sociala situation har försämrats. Tio procent av dem, det vill säga 15 miljoner människor, har inga arbeten. Det fordras en europeisk lag som förbjuder avskedanden av konjunkturskäl.
Vi håller inte med om att Europa skall lägga ut åtgärderna mot olaglig invandring på entreprenad till tredje länder. Vi vill se respekt för mänskliga rättigheter, till att börja med för asylrätten, den fria rörligheten och den fria etableringsrätten. Slutligen fördömer vi Europeiska unionens attityd under WTO-förhandlingarna, där man visade förakt för länderna i syd, de småskaliga jordbrukarna och världens löntagare. Vi måste bryta med den antidemokratiska, liberala och militaristiska logiken i den europeiska integrationen och kommer att diskutera detta nödvändiga och annorlunda Europa under Europeiskt socialt forum i Paris i november. 

Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag beklagar att jag måste ta upp en sak som är en intern fråga för vår grupp, men i tisdags höll vår grupp med föredraganden om att denna punkt 8 skulle ändras, eftersom den har en missledande formulering. Det faktum att detta inte har skett tvingade ett antal ledamöter, däribland Pack och mig själv, att rösta emot detta betänkande på grund av att den olyckliga formuleringen gav intrycket att västra Balkan, Vitryssland, Ukraina och Moldavien hör till Europas grannregioner snarare än Europeiska unionens. Det råder dock inget tvivel om att dessa stater är en del av Europa och det är självklart att västra Balkan också har utsikter till medlemskap – till och med rätt till medlemskap, sedan mötet i Thessaloniki – så snart som dessa stater uppfyller Europeiska unionens kriterier.
Därför invänder jag mot att denna formulering placerar västra Balkan på samma nivå som Västafrika och södra Kaukasus. Det är rent nonsens. Jag förmodar dock att uttrycket ”västra Balkan” inte betyder Kroatien, eftersom denna kammare redan den 9 april i år beslöt att den betraktar Kroatien som ett kandidatland för medlemskap 2007, på grundval av ett ändringsförslag som jag och andra fick in i ett annat betänkande av Brok. 
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson och Sandberg-Fries (PSE ),
   .– Betänkandet är i många stycken bra. Till exempel är det viktigt att påpeka att en säkerhetsstrategi för EU utarbetas inom ramen för FN-systemet. Folkrättens betydelse betonas på flera ställen. Det görs klart att man för att kunna bekämpa de nya hot och säkerhetsrisker som Europa står inför måste ha politiska strategier för fattigdomsbekämpning, klimatskydd, skydd av de mänskliga rättigheterna och främjande av demokrati och rättsstaten.
Samtidigt finns det saker i betänkandet som vi inte kan acceptera. Vi vill behålla principen om enhällighetsbeslut i utrikes- och säkerhetspolitiken och vi avvisar å det bestämdaste ett gemensamt försvar av det europeiska territoriet. Dessutom vill vi inte ha en utökning av de militära resurserna eller att gemenskapen skall få en egen försvarsbudget. Vi kan därför inte rösta för betänkandet. 
Berthu (NI ),
   .– Jag röstade emot Broks betänkande, som syftar till att omvandla GUSP till en enhetlig övernationell politik utan större hänsyn till vad som egentligen sker i medlemsstaterna.
Som jag sade i mitt förra inlägg när den sittande talmannen stängde av min mikrofon eftersom jag hade överskridit min tilldelade tid med tio sekunder, trots att Brok fick överskrida sin så mycket han ville, skulle den ”europeiske utrikesminister” som enligt konventets förslag skulle genomföra denna politik dessutom ha kommissionens, den höge representantens och ordförandeskapets för ministerrådet befogenheter. Således skulle han i sig förena skyldigheter av mycket skilda slag, vilket skulle leda till en väldig blandning av stilar.
I sitt öppningsanförande vid regeringskonferensen den 4 oktober 2003 sade Europaparlamentets talman, som uppenbarligen var rädd för att den nye ordföranden i Europeiska rådet skulle inkräkta på hans revir, att vi måste ”undvika att det uppstår förvirring om vilken roll Europeiska rådets ordförandeskap och kommissionens ordförandeskap skall inneha”. Det faktum att kommissionens vice ordförande, med ansvar för yttre förbindelser, leder utrikesministerrådet tycks dock inte ge upphov till invändningar från något håll.
Vi kräver att ”utrikesministern” inte skall sitta ordförande för utrikesministerrådet och att han tvärtom skall ha klart avgränsade uppgifter. 
Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL ),
   .– Detta betänkande skall rättfärdiga införandet av en gemensam utrikespolitik och upprättandet av en militär styrka i Europa, vilket enligt vad som påstås kommer att trygga Europas säkerhet.
De få krig som ett eller flera europeiska länder har varit inblandade i på senare tid – i Irak, Afghanistan och Elfenbenskusten – har varit gangsterkrig mot länder som det vore löjligt att påstå hotade den europeiska säkerheten. Oavsett om dessa krig fördes av de europeiska makterna tillsammans eller var för sig hade de verkligen inte till syfte att försvara EU:s befolkning, utan att skydda dess ägande klassers intressen.
Även om ordet ”multilateralism” böjs på alla de europeiska språken i betänkandet kvarstår dessutom det faktum att detta är muttranden från små imperialistiska makter. Stormakten, Förenta staterna, lämnar dem inget annat val än att antingen falla in i ledet bakom Washington eller ta sin tillflykt till maktlöst surande.
Att Europeiska unionen nästan föll samman i samband med kriget i Irak var ingen tillfällighet. Det visar i vilken utsträckning Europeiska unionen är en brokig samling stater med motstridande intressen på väldigt många områden.
Vi tillbakavisar de ”grundläggande vägvalen” i detta betänkande, vilka inte skall genomföras i folkets intresse utan i strid med detta intresse. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Detta betänkande är resultatet av ett brett samförstånd mellan de politiska högerkrafterna och socialdemokraterna om att utveckla den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och militarisera Europeiska unionen.
Jag skulle vilja framhålla några av de många punkter som ligger bakom att vi helt vill avslå detta betänkande. De kommer inte som någon överraskning:
- Betänkandet ”välkomnar” den ”europeiska säkerhetsstrategi” som presenterades vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki. Denna strategi sanktionerar öppet doktrinen om militär intervention, vilken dessutom överensstämmer med Natos nya strategiska roll.
- I betänkandet talar man om en militarisering av EU, till fromma för de ”transatlantiska förbindelserna”, och om att söka uppnå ett ”partnerskap” mellan EU och Förenta staterna för att dominera och dela upp världen mellan sig.
- Betänkandet ”välkomnar att utökningen av de militära resurserna” har tagits in i målen i den ”europeiska konstitutionen” och att en europeisk byrå för krigsmateriel har inrättats som en central del i militariseringen av EU.
I betänkandet försöker man också begränsa medlemsstaternas suveränitet i fråga om utrikespolitiken genom att hänvisa till medlemsstaternas förmodade ”åtagande enligt konstitutionen” att avstå ifrån att anta nationella ställningstaganden innan EU fått tillfälle att fastställa en europeisk ståndpunkt i frågan.
I övrigt härmar man i detta betänkande Förenta staternas ställningstaganden i de flesta av de frågor som i dag dominerar världsscenen. 
Howitt (PSE ),
   .– Som jag förklarade i gårdagens debatt vill de brittiska Europaparlamentarikerna från labour ha en stark gemensam utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP). Detta behov understryks av framgången hos veckans gemenskapsuppdrag i Iran och det skriande behovet av att Europeiska unionen bibehåller pressen genom kvartettens inblandning i fredsprocessen i Mellanöstern. Vi måste dock se upp med ytterligare ändringar i förslaget till EU:s konstitution, ändringar som enligt vår mening inte realistiskt kan bidra till att våra syften uppnås. De europeiska regeringarna kommer inte att acceptera gemenskapsmetoden eller omröstning med kvalificerad majoritet för GUSP, inte heller en utrikesminister som helt och hållet är knuten till kommissionen. Införandet av en solidaritetsklausul om kollektivt försvar inom EU eller bildandet av särskilda högkvarter för planering och förvaltning riskerar att bli en onödig parallellverksamhet till Nato: regeringarna i militärt neutrala EU-länder kommer att förkasta sådana förslag framför andra. Vi är starkt för en försvarsmyndighet, men dess fokus bör ligga på att skapa militär kapacitet i medlemsstaterna, inte på anskaffandet av utrustning för en separat försvarsstyrka för EU, vilket inte ens föreslagits. Den överskuggande frågan handlar om politisk vilja, inte bara om organisationen av institutioner, och det är här som parlamentet och detta betänkande kan ha det största inflytandet.
Korakas (GUE/NGL ),
   – Ledamöterna från Greklands kommunistparti röstade emot Broks betänkande om de viktigaste aspekterna och de grundläggande vägvalen när det gäller GUSP, eftersom det legitimerar att Europeiska unionen agerar imperialistiskt/aggressivt i Europaparlamentets namn, antingen självständigt eller i nära samarbete med Nato och Förenta staterna.
I betänkandet välkomnar man ”konventets” förslag att detta agerande skall sanktioneras av den ”europeiska konstitutionen”.
Man stöder den välkända, farliga militaristiska promemorian från Solana, som dök upp vid toppmötet i Halkidiki i juni, och de tre strategiska målen i den, såsom de förebyggande insatserna (”bekämpning av gamla och nya hot i syfte att förebygga konflikten redan innan krisen brutit ut”).
Man prioriterar målet att ta gemensamt ansvar med Förenta staterna ”för fred, stabilitet, demokrati, tolerans och hållbar utveckling i världen”. Med kännedom om Förenta staternas teorier om världsherravälde står det dock klart att det inte är detta som är EU:s strävan, utan att få dela bytet och underkuva folken.
De klagomål som parlamentet framför om att det åsidosätts, är bara fikonlövet som skyler betänkandets militaristiska inriktning.
Därför måste folken omedelbart och kraftfullt mobiliseras mot dessa beslut, så att de kan ställa sig i vägen för inkräktaren. 
Krivine och Vachetta (GUE/NGL ),
   – Det betänkande om en gemensam europeisk säkerhetspolitik som har lagts fram påstås förespråka en öppen politik, baserad på multilateralism och en global, inte uteslutande militär, syn på säkerheten. I praktiken slår man dock fast att denna politik från Europeiska unionens sida ”i sista hand är beroende av unionens militära resurser och unionens beredskap att sätta in dem”. Dessutom anser man att utökade förbindelser mellan EU och Nato är ”ett viktigt element vid utvecklandet av ett europeiskt säkerhetskoncept”. Slutligen säger man att man ”välkomnar de åtgärder som EU vidtagit i den internationella kampen mot terrorism”. Den föreslagna multilateralismen är och förblir därför en fasad. Den är bara en anpassning av den gamla imperialistiska visionen om att sprida civilisationen, en uppgift som Europa delar med Förenta staterna och som inbegriper militära insatser.
Vår egen vision är den motsatta. Kriget som ett sätt att lösa konflikter måste definitivt förkastas. De sociala budgetarna måste prioriteras framför de militära. Vi vägrar dessutom att acceptera att alla friheter attackeras under namn av den högst selektiva kampen mot terrorism, i vilken statsterrorism undantas. Sålunda är det våra folk som måste införa en annan kollektiv säkerhetspolitik där de exploaterade i både norr och söder står skuldra vid skuldra i kampen mot krig och fattigdom. Vi röstade emot detta betänkande. 
Meijer (GUE/NGL ),
    – Föredraganden Brok framför anklagelsen att rådets rapport om utrikespolitiken 2002 bara är en bokföringsövning som räknar upp insatser utan några åsikter om mål, prioriteringar eller kostnadstäckning. I betänkandet tar han tillfället i akt att själv säga det som rådet lämnar därhän. När han talar om inflytande över grannregioner gör han ingen åtskillnad mellan möjliga framtida EU-medlemsstater i det före detta Jugoslavien och Sovjetunionen å ena sidan och de önskvärda inflytandesfärerna i Västafrika och Mellanöstern å den andra. EU:s förmåga att agera skulle gagnas av om principen om enhällighet bland medlemsstaterna avskaffades och om den framtida europeiske utrikesministern fick större makt. En mäktig enad europeisk superstat är ett stort bidrag till Förenta nationerna, som måste reformeras radikalt, delvis med tanke på europeiska intressen. Från 2004 bör en europeisk insatsstyrka permanent ha en styrka på 5 000 man tillgänglig för räddningsarbete och humanitära insatser. 2009 bör denna vara redo att kämpa i krig på andra håll i Europa i enlighet med Kosovomodellen. Det är önskvärt med en enad front med Förenta staterna. Jag tackar Brok för hans tydlighet. Eftersom hans modell avviker betydligt från min inställning kommer jag att rösta emot detta betänkande, trots att jag håller med honom på en punkt. Om EU underlåter att bekämpa brotten mot mänskliga rättigheter i Tjetjenien kommer det att bildas en ny plantskola för utbredd terrorism. 
Pasqua (UEN ),
   .– Det enda som kan mäta sig med monotonin i dessa årliga rapporter är deras gränslösa optimism. Hur kan vi hörsamma uppmaningen i detta betänkande och våga oss på att göra en överlag positiv bedömning av GUSP 2002 vid en tidpunkt då Europa, i förhållande till konflikten i Irak, har visat sig oförmöget att välja mellan å ena sidan den kompromisslösa underkastelse under diktaten från Förenta staternas utrikespolitik som företrädarna för det ”unga Europa” vill se och å andra sidan den självständighetspolitik som företrädarna för det ”gamla Europa” har lagt grunden till?
Tillåt mig att vara fullkomligt tydlig: jag fördömer absolut inte Förenta staternas utrikespolitik, eller åtminstone inte grunderna i den, även om jag anser att den ibland tillämpas på ett tveksamt sätt. Det jag beklagar är å andra sidan att de europeiska federalisterna är så blinda och envist framhärdar med att gå in i återvändsgränder genom att hoppas kunna göra Irak till ett prejudikat som en ”möjlighet och utmaning att äntligen etablera Europa också som en utrikespolitiskt trovärdig aktör”, i stället för att dra lärdom av krisen.
En sådan brist på förståelse för hur storpolitiken fungerar och ett sådant förnekande av de geopolitiska realiteterna tyder på att det stundar en ny och allvarlig besvikelse. 
Queiró (UEN ),
   . – Liksom i fråga om de flesta betänkanden som tar hänsyn till hela spektrat av åsikter i en viss fråga – i detta fall EU:s utrikespolitik – har vi kommit fram till att vissa av slutsatserna här förtjänar vårt stöd, medan vi inte kan instämma i andra. Så är det naturligtvis med kompromisstexter.
Vi instämmer i slutsatser som de som dras om det transatlantiska samarbetet, vilka återkommer i ett flertal stycken, och de som handlar om behovet av att tydligt definiera prioriteringar och hot för att avvärja möjliga kriser.
Vad beträffar det som vi inte håller med om vill jag betona de utrikespolitiska instrument som unionen föreslås få, däribland en europeisk utrikesminister, det utökade samarbetet om försvarspolitiken och beslutsfattandet med kvalificerad majoritet i fråga om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag fortsätter att vara återhållsam och försiktig i dessa frågor, inte minst eftersom de diskuteras av regeringskonferensen.
Eftersom jag varken vill ta avstånd från de ståndpunkter som jag instämmer i eller stödja dem som jag är emot var mitt enda alternativ att avstå från att rösta. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– En del av föredragandens viktiga förslag för den framtida gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) förtjänar mitt oreserverade stöd, särskilt den betydande förstärkningen av de transatlantiska förbindelserna och behovet av att Europeiska unionen som helhet i allt högre grad deltar på världsscenen. Jag instämmer också i påståendet att det behövs gemensamma definitioner för Europeiska unionens medlemsstater av vissa frågor som har med säkerhet och försvar att göra, såsom hot, intressen och strategiska mål.
Däremot skulle jag ta avstånd ifrån hotet om en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som försöker verka under ett system med kvalificerad majoritet, under en superutrikesminister, under ett direktorat, även om detta hot förkläs till ökat samarbete. Jag vill inte ha ett system där den nationella suveräniteten sätts åt sidan och medlemsstaternas rätt till självständighet och självbestämmande ifrågasätts. Kom ihåg att dessa och andra förslag tillhör de grundläggande vägval som för närvarande diskuteras vid regeringskonferensen.
Av dessa skäl avstod jag från att rösta. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Jag har bland annat röstat nej till följande nu bifallna punkter:
Enligt punkt 20 krävs ”majoritetsomröstningar, åtminstone då beslut fattas om förslag från den europeiska utrikesministern”. Av punkt 26 framgår ”att de gemensamma kostnaderna för operationer, även militära operationer, inom den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken måste finansieras via gemenskapsbudgeten”.
I punkt 28 önskas en europeisk försvarsbudget och i punkt 46 ett ”hemlandsförsvar” för Europa (”Homeland Defence”).
Svenska kristdemokraterna vill stärka EU:s utrikespolitiska samarbete – utan att det leder till att varje medlemsstat avhänder sin egen militära beslutsrätt eller tvingas till medfinansiering av militär verksamhet man inte kan stödja. I försvarssamarbetet måste vetorätten kvarstå, likaså principen att EU:s militära samarbete inte utvecklas vid sidan omNordatlantpakten utan inom NATO- samarbetets hägn. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Jag välkomnar initiativet att lägga fram ett resolutionsförslag i FN:s generalförsamling, som för närvarande sammanträder i New York, med krav på att det antas ett universellt moratorium för dödsstraff.
Detta initiativ kommer att bidra till att dödsstraffet avskaffas i alla världens länder i framtiden. Tusentals män och kvinnor delar denna strävan och antalet länder som har avskaffat dödsstraffet ur sina rättssystem stiger ständigt. 
Avskaffande av dödsstraffet är ett viktigt framsteg för civilisationen och ett steg som måste tas i alla länder. Precis lika avgörande är det att avskaffa den politik med dubbla standarder som Förenta staternas regering så ofta bedriver. 

Berthu (NI ),
   .– Menéndez del Valles betänkande om vägarna till fred i Mellanöstern stöder med all rätt färdplanen från april 2003, som skulle leda till att två demokratiska, suveräna, livsdugliga grannstater, Israel och Palestina, skulle existera och leva i fred innanför säkra och erkända gränser. Det tillför till och med bra förslag, såsom förslaget att utnämna Jerusalem till ”ett kulturellt och religiöst världsarv”, en huvudstad för såväl Israel som den framtida nya palestinska staten, och att staden ges en internationell rättslig ställning där alla religioner respekteras (punkt 53).
Till min stora sorg tvingades jag dock avstå i omröstningen om detta betänkande, eftersom det än en gång tenderar att dra allt över en kam: de palestinska terrorattackerna och Israels militära svar. I betänkandet gratuleras till och med den palestinska myndigheten för att den har hållit sig till färdplanen, trots att Yassir Arafat stöder terrororganisationerna bakom kulisserna.
Slutligen fördömer man i detta betänkande den ”säkerhetsmur” som Israel har byggt, en mur som i själva verket skulle skapa en nödvändig åtskillnad under processen med att grunda en palestinsk stat. Visst finns det utrymme för att diskutera murens sträckning, men det är en detalj som kan bli föremål för förhandlingar om behov uppstår. Principen behöver inte ifrågasättas. 
Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL ),
   .–En framtid med ”fred och värdighet” i Mellanöstern kräver att de två folken, israelerna och palestinierna, kan existera tillsammans och åtnjuta samma rättigheter, speciellt rätten till varsin självständig stat. Det är denna möjlighet som staten Israel, som bedriver en förtryckande politik gentemot det palestinska folket, har hållit stängd under decennier.
Under de senaste åren har denna politik tagit formen av statsterrorism, vilken är lika avskyvärd som den individuella terrorism den har skapat på den palestinska sidan, men som använder sig av vitt skilda metoder.
Förutsättningarna för alla fredsprocesser – som både skall ge demokratiska rättigheter och se till att arbetarklassen ges möjlighet att befria sig från fattigdom – är att Israels statsterrorism stoppas, så att den individuella terrorismen kan stoppas och bosättningspolitiken kan överges.
Det är inte bara Förenta staterna som har instrument för att utöva tryck på de israeliska ledare som har ett stort behov av ekonomiskt, politiskt och militärt stöd från stormakterna, utan också Europa. Om viljan fanns skulle dessa makter kunna tvinga Israel att överge sin politik med förtryck och plundring.
Vi röstade för de ändringsförslag som har med Genèveöverenskommelsen att göra, inte på grund av deras specifika innehåll utan av solidaritet med dem – israeler och palestinier – som kämpar tillsammans för att sätta stopp för en situation som är katastrofal för båda folken.
Collins (UEN ),
   .– Problemen i Mellanöstern är aldrig långt borta från vår politiska scen och skall inte heller vara det.
Det hela går ut på följande: vi har en färdplan för fred i Mellanöstern, och vi måste alla samarbeta för att genomföra den i dess helhet.
Det kommer inte på något sätt att bli lätt, i synnerhet inte när man tänker på det våld som vi alla har sett i Mellanöstern under den senaste tiden.
Den israeliska regeringen har misslyckats med att fullgöra sina plikter att få bort de nya bosättningarna och frysa all bosättningsaktivitet.
Palestinierna har varit oförmögna att uppfylla många av sina åtaganden inom ramen för den så grundläggande säkerheten.
Jag har redan tidigare talat om behovet av kreativa gester från båda sidor i denna konflikt.
Europeiska unionen har i sanning en viktig politisk roll att spela när det gäller att få i gång fredsprocessen i Mellanöstern igen; vi skulle verkligen kunna spela en roll som en ärlig medlare i regionen.
Jag skulle vilja fortsätta att uppmana det italienska ordförandeskapet för rådet att använda alla diplomatiska medel som står till buds för att få i gång fredsprocessen i Mellanöstern igen. 
Santos (PSE ),
   .– Europaparlamentet försöker i sitt resolutionsförslag finna en jämn balans mellan de förslag och den kritik som riktas till parterna i konflikten mellan Israel och Palestina. Detta mål uppnås dock inte helt. En del av den viktigaste kritiken mot staten Israel blir faktiskt omotiverad i och med att man försöker hålla textmassan nere, eftersom de företeelser som utlöste dessa handlingar inte nämns och motsvarande interventioner ”rättfärdigas”. Som exempel kan jag nämna fördömandet av Israel efter dess attack mot terroristbaser i Syrien, utan någon direkt hänvisning till det terrordåd som föregick den.
Kritiken mot att Israel bygger en skiljemur är också dåligt underbyggd i historiska termer. De israeliska myndigheterna anser inte att muren är någonting mer än ett ”säkerhetsstaket”.
Av alla dessa skäl röstade jag inte som majoriteten i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, utan avstod i stället. 
Howitt (PSE ),
   .– Herr talman! Detta är ett seriöst och balanserat betänkande som vår föredragande Menéndez del Valle skall ha beröm för. Eftersom det är Europaparlamentets ständiga uppgift fördömer det våld från alla sidor som det enda sättet att stödja färdplanen för fred i Mellanöstern. Brittiska Europaparlamentariker från labour ger vårt helhjärtade stöd till denna process och till parlamentets omröstning i dag.
Vi avstod bara från två tekniska punkter. Ja, vi tror att båda sidorna måste uppskatta associeringsavtalen med oss inom Europeiska unionen, men vi tror inte att ett hot om ett snabbt upphävande av dessa avtal är ett konstruktivt steg just nu. Även om vi inte kan utesluta en fredsbevarande styrka från Förenta nationerna i framtiden tror vi också att det vore orealistiskt att kräva en i nuläget, eftersom den helt klart inte skulle accepteras i själva regionen.
Detta förringar inte värdet av ett viktigt politiskt arbete, och Europaparlamentet kan känna stolthet över det bidrag vi i dag ger till att stödja fred, rättvisa och säkerhet för Israel och Palestina. 
Korakas (GUE/NGL ),
   – Ledamöterna från Greklands kommunistparti kommer inte att rösta för betänkandet eftersom man i det hävdar att färdplanen är den bästa och enda lösningen för att åstadkomma en nedtrappning i Mellanöstern. Men Israel, som uppmuntras av det odelade stödet från Förenta staterna och har EU som sammansvuren, bryter mot alla avtal, trappar upp den kriminella folkmordspolitiken mot det palestinska folket, fortsätter att kolonisera palestinskt territorium och bygga upp den fascistinspirerade muren för att dela Palestina och göra det till ett ghetto. Om denna mur till sist blir färdig kommer den att annektera 58 procent av marken på Västbanken och stänga in 600 000 palestinier och den bördigaste marken. Med andra ord kommer den reellt sett att förstöra alla möjligheter att grunda en självständig palestinsk stat.
Denna ambition från Israels sida är helt i linje med den amerikanska imperialismens planer för Mellanöstern, och Israel är ju Förenta staternas förlängda arm. Med kampanjen mot terrorism som förevändning ställer sig också EU bakom Israel, trots viss antagonism imperialisterna emellan. Det betänkande som vi diskuterar ställer sig i princip mitt emellan, trots en del bra förslag från föredraganden, som försöker verka ”objektiv”. I strävan att lugna inkräktaren uppmuntrar det honom.
Vi stöder helt det palestinska folkets kamp för en självständig stat och vi stöder också de krafter i Israel som är emot Sharons kriminella politik. Vi inser att det inte kan finnas någon israelisk stat utan en palestinsk stat. 
Meijer (GUE/NGL ),
    – För tio år sedan förväntade sig hela världen att det skulle gå att lösa konflikten mellan Israel och Palestina fredligt på kort sikt. I stället för att ifrågasätta varandras rätt att existera och tvinga grannfolk att emigrera skulle de fortsättningsvis leva i fred sida vid sida, utan förnedring, hinder eller fruktan. Sedan såg extremisterna på båda sidor en ny chans att så frön av hat. Fruktan för den andra partens våld får människor att välja våldets väg. Majoriteten av invånarna i Israel accepterar en palestinsk stat, men på hemmaplan ger de regeringsmakten till en person som är emot en sådan stat, eftersom de ser honom som det bästa skyddet mot palestinskt våld. I Palestina har grupper som Hamas och Islamiska Jihad vuxit sig starka, eftersom människor tror att de ändå aldrig kan komma fram till någon överenskommelse med ockupationsmakten, som lägger under sig allt mer mark för bosättningar och för att bygga en mur. Det verkar som att resultatet blir att Israel och Palestina aldrig kommer att kunna upprätta några goda förbindelser. Den 12 november skall de moderata krafterna i båda länderna träffas i Genève för att lägga fram en slutlig förhandlingslösning för en rättvis fred. Lyckligtvis har detta betänkande samma inriktning, men det är viktigt att en betryggande majoritet i Europaparlamentet med kraft stöder fredsplanen i dag genom att bifalla ändringsförslag 11.
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Sedan en tid tillbaka har parlamentet närt en önskan att åstadkomma ett snabbt slut på konflikten i Mellanöstern. Man skulle kunna säga att det finns en enhällig vilja i denna kammare att uppnå ett ”permanent och slutligt fredsavtal” som innebär att judar, muslimer och kristna kan leva tillsammans.
Det är olyckligt att den konstruktiva dialog som detta gemensamma mål borde motivera till har fått ge vika för en sekterism som man annars vanligen finner på annat håll. Resultatet har blivit en rad monologer, den ena efter den andra, som inte direkt bidrar till en ändamålsenlig lösning på detta problem.
Det är viktigt att förhålla sig helt opartisk och objektiv i denna fråga, och motstå frestelsen att ta itu med den på ett bombastiskt sätt.
Jag beklagar djupt att denna fråga fortfarande tas som gisslan i partipolitiskt käbbel och av radikala propagandamakare. Detta gör saken värre genom att det skadar Europaparlamentets trovärdighet och gör att dess resolutioner föraktas.
Att jämföra vad en demokratisk suverän stat gör för att försvara sina medborgare med terrorism är att på ett oförlåtligt sätt vända upp och ner på de principer som bör ligga till grund för en självständig bedömning av orsaker och verkan i denna konflikt, med visshet om att fred för båda nationerna måste uppnås genom rättvisa, stabilitet och värdighet, inte genom att försöka fördela skulden.
Genom omröstningen om de enskilda avsnitten kunde jag bidra till att förbättra textens helhetsintryck. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Jag har lagt ned min röst i slutvoteringen.
Vi europeiska kristdemokrater i PPE-gruppen röstade emot det nu antagna förslaget (191 röster för, 179 röster emot och 39 nedlagda röster) i punkt 66 om ”ett internationellt mandat för Palestina, omfattande en internationell styrka på plats”. Detta vore att vrida utvecklingen flera decennier tillbaka.
Punkt 18 är otydlig genom att terroristhandlingar som begås av palestinska självmordsbombare inte hålls isär från den israeliska arméns agerande.
I skäl G beskrivs Mellanösternkvartettens fredsplan som ”ett ypperligt tillfälle att återställa västvärldens trovärdighet i den arabiska och islamiska allmänhetens ögon”. Detta är att missa fokus. Fredsplanens syfte är att skapa fred och försoning mellan israeler och palestinier – och inget annat. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   Entreprenörskap förs fram som EU:s nya ideal, något som kommer att lösa problemen med ekonomisk stagnation, arbetslöshet och så vidare. Således försöker man bland annat flytta över ansvaret för tillväxten från samhället till det personliga planet. Arbetslösheten tolkas till exempel som brist på entreprenörskap hos de arbetslösa, snarare än som en av kapitalismens grundpelare.
Både kommissionens text och betänkandet från parlamentets utskott för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi är lovsånger till detta nya ideal. Kommissionen föreslår tre handlingslinjer: att undanröja hinder för företags utveckling och tillväxt, skapa balans mellan entreprenörskapets risker och avkastning och främja ett samhälle som uppskattar företagaranda. Med andra ord föreslår den att företagen skall befrias från allt ansvar, få billiga pengar och garantier för att investeringarna skall leda till överdrivet stora vinster samt en propagandakampanj på alla nivåer (utbildning, massmedia och så vidare) för att övertyga också de oerfarna om att de skall tillbe entreprenörskapet, eller åtminstone entreprenörerna. Betänkandet följer samma linje.
Naturligtvis förvånar det oss inte att det kapitalistiska EU avgudar entreprenörskap. Våra ideal och principer tillåter oss dock inte att gå med på ett sådant synsätt. Vi skiljer mellan individuella och kollektiva handlingar och mellan vinstdrivande kapitalistiska företag och företag som verkar till fromma för samhället som helhet. Detta är orsaken till att parlamentsledamöter från det grekiska kommunistpartiet röstade emot dessa betänkanden.
Krivine och Vachetta (GUE/NGL ),
   – Det är förståeligt att parlamentet och kommissionen studerar de problem som småföretagen upplever i Europa, särskilt hantverkarna. De dokument som vi behandlar här för oss emellertid in i en virtuell värld eller en ideologisk konstruktion som förhärligar marknaden. Således utgår man i grönboken om entreprenörskap och i detta betänkande, som innehåller kommentarer till den, ifrån att ”entreprenörer är den sociala marknadsekonomins pådrivare”. Det kommer säkert löntagarna, som uppenbarligen betraktas som en tröghetskraft, att uppskatta mycket. Vidare gör inte kommissionen någonting för att dölja sin låga uppfattning om ”flaskhalsar som påverkar arbetsmarknadens flexibilitet” i grönboken. Langen kräver i sitt betänkande också att initiativ skall tas för att ”sätta stopp för de tidigare tänkesätten som gick ut på att ständigt klandra företagsverksamheten och demonisera affärsvinster”. Ändå är det ”i verkligheten” de stora företagens försök att maximera sina vinster som krossar små underleverantörer. Dessa företag kräver så låga priser och så mycket arbete som möjligt av dem, vilket får återverkningar på lönerna och löntagarnas arbetsvillkor nu när anställningstryggheten finns. I de föreslagna dokumenten har man inget att säga om detta, utan man upprepar den slitna refrängen om behovet av att sänka de sociala avgifterna. Därför röstade vi emot detta vinklade betänkande med begränsad räckvidd. 
Marques (PPE-DE ),
   .– Jag gratulerar Langen till Europaparlamentets utmärkta initiativbetänkande om entreprenörskap, innovationer samt små och medelstora företag, vilket jag stöder, särskilt i fråga om behovet av att uppmuntra till entreprenörskap i Europeiska unionen.
Jag vill också betona det faktum att strukturella förändringar i ekonomin, grundade på kunskapsbaserade verksamheter i tjänstesektorn, kommer att skapa nya möjligheter för näringslivet. Därför måste unionen och medlemsstaterna fördubbla sina ansträngningar att uppmuntra entreprenörskap och initiativ inom denna sektor, med särskild tonvikt på potentiella entreprenörer i områden med ogynnsamma förutsättningar, speciellt de yttersta randområdena. 
Pasqua (UEN ),
   .– Trots att jag inte håller med om allt i kommissionens grönbok eller i parlamentets betänkande – speciellt beklagar jag att man inte har uppmärksammat de små och medelstora företagen mer – är jag mycket nöjd med att EU verkligen engagerar sig i de problem som har med entreprenörsandan att göra och hoppas att medlemsstaterna kommer att följa detta exempel.
Vid en tidpunkt då Europa står på randen till en lågkonjunktur måste alla verkligen inse att vägen till återhämtning för våra överadministrerade ekonomier oundvikligen går via främjande av fri företagsamhet och privata initiativ.
I detta perspektiv måste det verkligen till en attitydförändring hos både medborgarna, som alltför ofta har en negativ inställning till företagande, och framför allt myndigheterna, som av ideologiska skäl inte vill skapa förutsättningar för en verklig ”entreprenörsrevolution” och vägrar att minska pålagorna på företagen i form av skatter och avgifter. 
Det är angeläget att vi återger möjligheterna och friheten att skapa välstånd, samt lusten att göra det, till dem som vill ha dem. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Denna grönbok är ett viktigt bidrag från Europeiska kommissionen till främjandet av tillväxt, sysselsättning och entreprenörskap. Enda sättet att verkligen göra Europeiska unionen till ”världens mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomiska område” är ju faktiskt att de ekonomiska aktörerna inom den, särskilt de små och medelstora företagen, själva blir dynamiska, engagerade och delaktiga. För att åstadkomma det är det viktigt att undanröja de hinder som lurar på näringspolitikens alla områden, att skapa en verkligt gynnsam miljö i fråga om sådant som beskattning, arbetsmiljö och etik, och energiskt, snabbt och effektivt gå till attack mot strukturella problem såsom den obenägenhet att ta risker och den pessimistiska syn på att starta företag som unga människor i somliga medlemsstater har. Jag håller helt med föredraganden om att det inte räcker med att bara tänka ut nya reklamkampanjer för att lösa problem av detta slag. Det som behövs är en återgång till en tro på den sociala marknadsekonomins krafter, för att skapa incitament för potentiella entreprenörer att ta risker och ansvar för ett företag.
Entreprenörskapet kommer framför allt att spira till följd av det ”gynnsamma klimat” som gemenskapens institutioner och de nationella institutionerna kan skapa genom sitt agerande, och kommer förhoppningsvis att leda till arbetstillfällen, tillväxt, konkurrenskraft, självförverkligande och utveckling av samhället som helhet. Jag anser att detta klart framgår av …

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson och Sandberg-Fries (PSE ),
   .– Vi svenska socialdemokrater instämmer i stora delar med betänkandet, men vill poängtera vår inställning till en gemensam skattepolitik.
Vi ställer oss bakom tanken på miniminivåer för vissa skatter, t ex kapital- och företagsskatter, eftersom det skulle underlätta genomförandet av en inre marknadspolitik. Via en delvis gemensam skattepolitik kan vi t.ex. fördyra miljöskadlig verksamhet. Däremot vill vi betona att vi motsätter oss harmonisering av inkomstkatter. Det bör även fortsättningsvis vara de nationella parlamenten som stiftar lag om inkomstskatter. 
Auroi (Verts/ALE ),
   – Kommissionens förslag kom i rättan tid: så här inför utvidgningen är människor oroade över vilka konsekvenser ett Europa med 25 nationer kommer att få för deras liv, först och främst för deras sysselsättning.
Den europeiska politiken sjunger oftast de små och medelstora företagens och flexibilitetens lov, samtidigt som man ibland vidtar åtgärder, som till exempel mjukvarupatentet, som gör tillvaron omöjlig för de små och medelstora företagen. Jag välkomnar ett initiativ i vilket man inser att våra företag fortfarande är viktiga ekonomiska och sociala aktörer.
Jag välkomnar också föredragandens arbete. För att sammankoppla sitt dokument med både de tre pelarna för hållbar utveckling och slutsatserna från EU-toppmötena i Lissabon och Göteborg betonar hon vikten av en social och miljömedveten näringspolitik. Högern har försökt ta bort denna betoning, lyckligtvis utan framgång. De djupgående förändringar som väntar i näringslivet kommer att innebära att det uppstår möjligheter att minska vissa verksamheters miljöpåverkan.
Tyvärr finns det fortfarande kvar ett stycke i dokumentet – vilket Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen röstade emot, eftersom bränsleceller och väte klassas som alternativa energikällor – i vilket man både kräver investeringar i nanoteknologi, utan någon rättslig ram eller någon uppfattning om konsekvenserna för hälsa och miljö (det räcker med att tänka på konsekvenserna av genmodifierade livsmedel), och investeringar i säkerhets- och försvarsindustrin. Bortsett från detta stycke kommer De gröna att stödja detta betänkande. 
Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL ),
   .– Det finns tiotals miljoner arbetare som är hel- eller halvtidsarbetslösa i Europa. Enligt föredraganden är dock detta uppenbarligen mer eller mindre av godo, eftersom det stimulerar ”konkurrenskraften”.
Den ”sociala dumpningen” i Östeuropa, som hon talar om, innebär i själva verket att arbetarnas levnadsstandard har kollapsat, samtidigt som det pågår en massiv marknadsföring här hos oss och de företag i Väst som har verksamhet i Östeuropa gör överdrivna vinster. Det beror på att stora kapitalistgrupper i Väst har köpt upp företagen i Centraleuropa. Andra har ”omlokaliserat” sin produktion till Centraleuropa och flyttar den ibland vidare till ännu fattigare länder samtidigt som de lämnar ödeläggelse bakom sig.
Kommer textilindustrin att försvinna från Västeuropa? Inom den franska beklädnadsindustrin har 134 000 arbetstillfällen gått förlorade sedan 1986. Aktieägarna har dock inte förlorat någonting. Enligt industriledarna har denna ”modernisering av produktionsapparaten”, med totalt 65 procent färre anställda, inte påverkat deras omsättning.
Den enda näringspolitik som skulle skydda arbetarna vore ett förbud mot avskedanden i kombination med ett hot att expropriera företag som går med vinst. Många företag som avskedar arbetare för att starta verksamhet på annat håll går fortfarande med vinst. Deras ackumulerade vinster bör användas för att betala löner, även om det betyder att det tillgängliga arbetet måste delas upp bland alla anställda. 
Caudron (GUE/NGL ),
   – Jag har alltid arbetat för ett industriellt Europa och därmed för en europeisk näringspolitik. Således har jag stött Zrihens utmärkta arbete och följt det med intresse.
Jag hade naturligtvis föredragit att vi hade gått mycket längre i fråga om de åtgärder som skall vidtas (också i den konstitutionella ramen) liksom när det gäller miljöfrågorna, utan att förglömma de sociala och mänskliga dimensionerna.
Naturligtvis begränsas det vi kan uppnå av de politiska och ekonomiska maktförhållandena i Europa och i parlamentet.
Mot bakgrund av det skall Zrihen ha en eloge för takten i betänkandet, och eftersom det är ett steg i rätt riktning stödde jag det. 
Pasqua (UEN ),
   .– Detta betänkande har åtminstone en positiv sida, eftersom det antyder att det fortfarande finns en europeisk näringspolitik. Vi måste notera att det finns många människor, först och främst de anställda i de europeiska företag som har drabbats av den ekonomiska krisen, som tvivlar på Europas vilja att bevara sin industriella struktur.
Visst måste det europeiska näringslivet inrikta sig på sina tillgångar, till vilka hör en mycket kvalificerad arbetsstyrka, en stor kapacitet i termer av teknik och forskning och en kunskap om ”rena” produktionsprocesser.
Räcker det emellertid att säga detta? Hittills har det gjorts ändlösa analyser utan några praktiska resultat.
Det allvarligaste är att våra företag dels är fångna i stabilitetspaktens tvångströja, som innebär att man inte gör någon skillnad mellan produktiva investeringar och icke-produktiva utgifter när man beräknar statsskulden, dels står under kommissionens lika rigorösa som abstrakta kontroll när det gäller statsbidrag – tänk på Alstom-affären – och företagskoncentrationer. Uppenbarligen har de inte instrument för att konkurrera med Förenta staternas industri, vilken för sin del åtnjuter ett permanent stöd från regeringen, på ett effektivt sätt.
Europas industrier och entreprenörer behöver snarare en tydlig politisk vilja än betänkanden. Detta betänkande uppfyller inte detta trängande behov. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Jag röstade för detta viktiga betänkande. I kölvattnet efter meddelandet från Europeiska kommissionen har det fört upp den avgörande frågan om den framtida näringspolitiken i Europa, särskilt i samband med den pågående utvidgningsprocessen, på dagordningen för dagens sammanträde och tillbaka på den europeiska dagordningen.
Unionens näringspolitik upplever för närvarande konsekvenserna av införandet av euron och utvidgningen och genomgår en förändring. Det fordras verkligen en ny syn på näringspolitiken, grundad på följande prioriterade frågor: stöd till insatser på området utbildning, yrkesutbildning och kompetens, minskade skattehinder, ökade investeringar i forskning och innovation, garanterad infrastrukturkvalitet (transporter, kommunikationer och energi), att underlätta finansiering av företagen och den sociala dialogen, flexiblare förfaranden för att starta företag, och så vidare. Det kommer bara att bli möjligt att uppnå målen i Lissabonstrategin och närma sig en harmonisering i ett utvidgat Europa, på grundval av de nuvarande standarderna för arbetslivet i unionen, om dessa olika överväganden tas med i beräkningen.
Slutligen är det sannerligen av yttersta vikt att främja, uppmuntra och bistå entreprenörssidan av industrin och att alltid sträva efter ekonomisk effektivitet kombinerad med social och mänsklig effektivitet. 
Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har sammanställt ett balanserat betänkande och således röstade jag för det. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
   .– Betänkandet är ett steg att nå det högt uppsatta målet i Lissabonstrategin att göra EU till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med hållbar ekonomisk tillväxt samt fler och bättre arbetstillfällen. I ett läge då många av EU:s medlemsländer brottas med stora ekonomiska bekymmer, inte minst Tyskland och Frankrike som inte uppfyller eurostabilitetspaktens krav, känns detta mål fjärran. Därför är det välkommet att industrifrågornas plats i denna målsättning börjar diskuteras. Industrin är trots allt ryggraden i den europeiska ekonomin.
I betänkandet krävs också att de nationella skattesystemen skall harmoniseras, eftersom – som det står – de ”inverkar negativt på den inre marknaden”. Denna formulering vänder sig vi svenska kristdemokrater emot då beslut om skattepolitiken är en nationell angelägenhet. Detta resulterade i att jag röstade emot punkt 1d. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
   – I en tid då EU:s ledare, som vid toppmötet i Bryssel nyligen, uttrycker sitt stöd för den ”demokratiskt valda regeringen i Bolivia” och uppmanar folket att avstå från våld, har Sanchez de Lozada lämnat in sin avskedsansökan från posten som landets president och tagit sin tillflykt till Miami tillsammans med sina vänner.
Det folkliga upproret i Bolivia, som skördade dussintals offer till följd av det våldsamma och blodiga sätt på vilket det slogs ned, var de förtrycktas uppror: arbetarnas, böndernas och urinvånarnas. Det var deras krav på en plats i solen, deras beslut att försvara sitt lands naturtillgångar mot plundring från utländska monopolföretags sida och Förenta staternas nykolonialism. Än en gång utmärker sig folket som huvudrollsinnehavare i historien. Än en gång bevisas det att motståndaren, hur stark han än kan verka, inte är oövervinnlig.
Även om Europaparlamentets resolution innehåller ett antal riktiga bedömningar ställer man sig i denna ganska neutral till det folkliga upproret. Därför avstod vi ledamöter från Greklands kommunistparti i omröstningen. Samtidigt vill vi uttrycka vår solidaritet med Bolivias folk och hela Latinamerika och vår fasta övertygelse om att den senaste segern inte kommer att bli den sista. 
Bordes, Cauquil och Laguiller (GUE/NGL ),
   – I resolutionen uttrycks ett stöd för den demokratiska regimen i Bolivia, samtidigt som det, i ingressen, hävdas att småskaliga jordbrukare, arbetare och arbetslösa i stor utsträckning är utestängda från det politiska livet i landet – Sydamerikas fattigaste – och att dessutom den så kallade demokratiska regimen nyligen har massakrerat fattiga som demonstrerade mot republikens dåvarande president.
I våra ögon har bara ett slags demokrati existerat i Bolivia under åtskilliga dygn, nämligen den direkta demokrati som utövas av folket – en demokrati som har visat att folket, trots armé och förtryck, kan avsätta republikens president när majoriteten inte stöder honom.
Bolivia är ett föredöme, inte för sin regims skull utan på grund av hur folket reagerade. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   .– Jag fördömer förbehållslöst den våg av brutalt förtryck som utgått från den bolivianska armén på order av landets före detta president, Gonzalo Sánchez de Lozada, och som lett till att dussintals människor har dödats och hundratals har skadats.
Det bolivianska folkets kamp har ändrat karaktär under de senaste månaderna, och har vuxit till ett folkuppror vars centrala krav är att Bolivia och dess invånare skall behålla sin makt över landets energitillgångar. Striden har utmynnat i president Sánchez de Lozadas avgång.
Det är av största vikt att de perspektiv och möjligheter som denna viktiga seger för det bolivianska folket öppnar dörren till gör det möjligt för bolivianerna att förverkliga sina djupaste och mest berättigade strävanden. Det är särskilt viktigt att landet har full kontroll över sina naturtillgångar, särskilt på energiområdet. Detta bör i första hand uppnås genom att tillgångarna förstatligas och den utländska inblandningen upphör, främst från Förenta staternas sida.
Det är också mycket viktigt att närma sig slutet på den nyliberala, kapitalistiska politik i vars spår fattigdom och svårigheter har blivit det stora flertalet invånares lott. I stället fordras en politik som åstadkommer motsatsen, och som effektivt kan reagera på arbetarnas och det bolivianska folkets behov, så att deras levnadsförhållanden förbättras.
Talmannen.
   – Röstförklaringarna är avslutade.

(6)

Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0331/2003) av Figueiredo för fiskeriutskottet om meddelandet från kommissionen ”om ett enhetligt och effektivt genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken” (KOM(2003) 130 – 2003/2104(INI)). 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Herr talman, kommissionärer, mina damer och herrar! I fiskeriutskottet har vi studerat och diskuterat kommissionens förslag till handlingsplan som skall genomföras under 2003 till 2005, och som syftar till att se till att tillgången till och utnyttjandet av fiskeresurserna övervakas i hela fiskerikedjan, utifrån ett system med dels tydliga regler, dels ett enhetligt kontrollförfarande som omfattar såväl fångst som transport och försäljning av fiskprodukter. Detta bör ge jämförbara resultat oberoende av inspektörens nationalitet och behörigt nationellt kontrollorgan.
Det råder i Europaparlamentet och i fiskebranschen bred enighet om behovet av att förbättra samordningen på gemenskapsnivå av enhetliga inspektions- och övervakningsåtgärder i syfte att rationalisera medlen och fastställa prioriteringar, särskilt på områden där ett ökat samarbete mellan medlemsstaterna är nödvändigt, nämligen på internationella områden som förvaltas av regionala organisationer som Europeiska unionen är medlem i. 
Det är också positivt att det tas fram åtgärder som syftar till att harmonisera förfaranden och mål, grundat på den erfarenhet som många medlemsstater inhämtat under årens lopp, inte minst när det gäller gränsöverskridande samarbete. Man bör komma ihåg vikten av de nationella myndigheternas roll i övervakning och utvärdering av inspektions- och övervakningsverksamheten i samråd med näringen och de nationella myndigheterna, utan att glömma de olika regionala förhållandena och utan att ifrågasätta de uppgifter som tillfaller varje medlemsstat.
Som vi flera gånger understryker i betänkandet, kan den gemensamma fiskeripolitiken endast genomföras effektivt om, först och främst, yrkesfiskarnas stöd och respekt för fiskebestämmelserna vinns. Det kommer att öka genom att yrkesfiskarnas organisationer får möjlighet att delta i beslutsfattandet på alla nivåer. Vi menar att detta är särskilt viktigt.
Det är emellertid lika viktigt att vidta åtgärder för att effektivisera användningen av nationella resurser för inspektion och övervakning av vissa fiskevatten eller bestånd. Åtgärderna bör analyseras och diskuteras av samtliga berörda parter, inbegripet yrkesfiskarnas organisationer, fabrikanter, redare och nationella myndigheter.
Vi vill dock uppmärksamma de höga kostnader som förknippas med bruket av ny teknik, vilket är viktigt på detta område och för att förbättra inspektions- och övervakningsåtgärder. Användandet av ny teknik kan i sig kräva mycket stora investeringar, och därför måste tillräckliga anslag föreskrivas i gemenskapsbudgeten och stöd tillhandahållas de medlemsstater som så behöver.
Beträffande kommissionens avsikt att lägga fram ett förslag om att inrätta en gemenskapsorganisation för inspektioner, i första hand i form av ett gemenskapsorgan för kontroll av fiske med uppdrag att säkerställa en samordnad användning av de nationella inspektions- och övervakningsresurserna, framhäver vi att kommissionen i samarbete med medlemsstaterna måste genomföra en så bred genomförbarhetsstudie som möjligt av att skapa en organisationsstruktur för gemenskapens inspektioner och övervakning. Studien bör framför allt innehålla en jämförande kostnads- och nyttoanalys och redogöra för hur de nationella resurserna kan utnyttjas bättre, samt för vilka materiella, finansiella och personella resurser som behövs i praktiken.
Vi uppmanar även kommissionen att undersöka modeller för ett samarbete på gemenskapsnivå kring kontroll och tillämpning, som skulle kunna vara ett alternativ till det tidigare nämnda förslaget om att inrätta en gemenskapsorganisation eller ett gemenskapsorgan, och som skulle kunna vara billigare. Vi insisterar därför på att en sådan undersökning görs innan några vidare beslut fattas. Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill avslutningsvis tacka alla som gemensamt har arbetat fram detta betänkande.
Lamy,
   . – Herr talman! Först och främst vill kommissionen tacka Figueiredo för hennes utmärkta betänkande och för det stöd hon visat det meddelande som vi har lagt fram för er. 
Sedan den gemensamma fiskeripolitiken reformerats måste medlemsstaterna och kommissionen nu göra sitt yttersta för att se till att gällande regelverk tillämpas korrekt. Jag tror att vi alla är helt ense om att det krävs ett större mått av samarbete på övervakningsområdet om vi skall uppnå detta gemensamma mål. Utifrån det perspektivet definierar kommissionens meddelande en strategi för samarbete och samordning mellan medlemsstaterna och på EU-nivå, med mål på såväl kort som medellång sikt. Vi har utformat en handlingsplan som försöker formulera en sammanhängande strategi för att effektivisera inspektions- och övervakningsaktiviteter från medlemsstaternas sida – ansvaret ligger ju främst hos dem. För att nå detta mål föreslår vi tre större handlingsområden.
Det första av dem är att fastställa prioriteringar för inspektioner som rör de mest hotade bestånden. Detta arbetssätt måste sedan vidgas till att omfatta andra aktiviteter, till exempel dem som rör fiske av långvandrande arter i Medelhavet eller de fångster som fartyg som ägnar sig åt olagliga fiskeaktiviteter landar.
Det andra av dessa större handlingsområden är att anta särskilda och öppna övervakningsprogram som är skräddarsydda för de egenskaper som utmärker respektive fiskeaktivitet. Vi rekommenderar att alla berörda nationella myndigheter hjälper till att utarbeta program för inspektioner och övervakning till havs, samt givetvis för kontroll av fångster och försäljning.
Det tredje området är ett förbättrat samarbeta, för att se till att övervakningen och tillämpningen av bestämmelserna sker enhetligt och blir effektivare. Erfarenheten visar att det inte räcker med begränsat eller frivilligt samarbete, särskilt inte beträffande tillgång till information, operativt samarbete och uppföljning av oegentligheter och överträdelser. Vi instämmer i branschens åsikt att inspektionsförfarandena bör harmoniseras.
Det räcker därför inte längre med frivilligt samarbete, utan nu krävs enligt vår åsikt ett organ på gemenskapsnivå. Det är motivet till den genomförbarhetsstudie som vi hoppas att medlemsstater och berörda parter skall delta i – först och främst förstås fiskarna själva och deras olika sammanslutningar, som Figueiredo nämnde. Målet är att inrätta en gemensam inspektionsorganisation i form av gemenskapens kontrollorgan för fiske. Genomförbarhetsstudiens inriktning kommer att vara ett organ som bär ansvaret för att organisera och fördela samtliga resurser för inspektion och övervakning enligt de prioriteringar som fastställs på gemenskapsnivå. Sammanfattningsvis erbjuder dialogen om detta meddelande inga svårigheter, och vi tackar än en gång Figueiredo för hennes synpunkter och stöd.
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   – Herr talman, kommissionär, ärade ledamöter – de få som är här! Jag skall fatta mig mycket kort och vill börja med att gratulera föredraganden Figueiredo till hennes betänkande.
Ett enhetligt genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken i medlemsstaterna är utan tvekan en viktig utmaning. Därför skall vi också lyckönska Europeiska kommissionen till dess förslag. Ingen sund fiskeripolitik kan bedrivas om det saknas påtaglig och effektiv kontroll, som även fiskebranschen medverkar i. 
Kontrollen kan göras bättre och mer omfattande med ny teknik, som måste användas för att öka efterlevnaden av den gemensamma fiskeripolitiken. Kontrollen får inte inskränka sig till enbart själva fisket, utan måste också, vilket är av stor vikt, utökas till andra led i processen – med andra ord till hela kedjan av marknadsföring, frakt, försäljning och så vidare, inklusive kontroll i cateringföretag. Vi är därför helt ense om att det fordras större enhetlighet, ett mer rationellt arbete, större resurser och en större budget.
Jag skall ägna återstoden av den lilla tid jag har åt att helt kort kommentera betänkandet av McKenna, eftersom vår grupp visserligen har begärt en gemensam debatt om dessa betänkanden, men inte fått gehör för detta.
Jag gratulerar föredraganden och det gläder mig att både kommissionens årsrapport och parlamentets betänkande betonar att bara fyra medlemsstater till 100 procent har följt kraven för sina respektive boxar i alla flottsegment. Dessa stater är Finland, Danmark, Spanien och Portugal. Med andra ord bryter 11 stater mot bestämmelserna, vilket i mina ögon är mest väsentligt, jämte det uppenbara faktum – låt mig som spansk medborgare framhålla detta – att Spanien inte ingår i den gruppen. Jag hoppas att jag på så sätt kan motverka vissa försök att – jag hoppas att detta står klart – förtala och svärta ned fiskenäringen i Spanien. Men Spanien är, låt mig upprepa det, en av bara fyra stater som följer planerna om att minska fiskeflottorna. Det tror jag är viktigt att betona här, i övriga staters närvaro och i närvaro av representanter från andra medlemsstater som bryter mot bestämmelserna.
Miguélez Ramos (PSE ).
   – Herr talman! Det meddelande som vi diskuterar om en enhetlig och effektiv tillämpning av den gemensamma fiskeripolitiken är tankeväckande, och leder till att vi tar upp frågor bortom själva den gemensamma fiskeripolitiken. Målsättningen – en konsekvent tillämpning av den gemensamma fiskeripolitiken – borde utvidgas till all gemensam politik, och dessutom till Europeiska unionens och medlemsstaternas politik.
Vi vill att gemenskapens olika politikområden skall vara enhetliga och inte motsäga varandra, och det gäller även de olika aspekterna av den gemensamma fiskeripolitiken. Vi måste inrikta alla åtgärder inom den gemensamma fiskeripolitiken på en gemensam målsättning, nämligen ett hållbart fiske, vilket är det enda sättet att göra fisket till en bestående verksamhet. Men även unionens övriga politikområden, exempelvis industripolitiken och miljöpolitiken, måste bidra till att bevara resurserna.
Som ett resultat av subsidiaritetsprincipen har gemenskapsinstitutionerna blivit ett slags lagstiftningsmaskineri som är beroende av medlemsstaterna för sitt verkställande, vilket innebär att detta enhetliga och effektiva genomförande är beroende av dessa staters goda vilja. Av samma skäl hanterar dessa också överträdelser och efterlevnad, eller brist på efterlevnad.
Gemenskapslagstiftningen överträds alltmer, vilket underminerar den och gör den allt mindre verkningsfull. Samtidigt ökar kraven på åternationalisering eller regionalisering av gemenskapens politikområden, exempelvis den gemensamma fiskeripolitiken. Jag skulle ändå vilja påminna er om att det i utkastet till europeisk konstitution slås fast fyra exklusiva behörigheter för unionen, och att en av dem just är förvaltningen av fiskeresurserna.
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp är därför glad över att kommissionen föreslår att en gemensam inspektionsorganisation skall inrättas. Vi har krävt denna gemensamma organisation i ett stort antal resolutioner, exempelvis den som antogs i anslutning till grönboken om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Kommissionen har därför parlamentets stöd.
I Spanien sade greven av Romanones, som var minister under restaurationstiden i början av 1900-talet: ”Lagar är till för parlamentet, men låt mig ta hand om förordningarna.” Målsättningen med ett hållbart fiske kommer inte att kunna uppnås med hjälp av lagar eller förordningar; de är visserligen nödvändiga men de är otillräckliga. Det är grundläggande att ta med medlemsstaterna å ena sidan, och å andra sidan alla aktörer inom branschen som vill delta, i dess vidaste bemärkelse, även i marknadsföringen, så att vi kan uppnå detta mål. Åtgärderna kan heller inte begränsas till gemenskapens ramverk – vilket vi upplever vid alla sammanträden i fiskeriutskottet – eftersom orsaken till många av de problem fisket drabbas av ligger på internationell nivå, och det är på den nivån lösningen kan finnas. Samarbete mellan de olika myndigheterna är därför grundläggande om vi vill att den gemensamma fiskeripolitiken skall bli framgångsrik. De regionala och lokala myndigheterna är dessutom ofta ansvariga för tillämpningen av gemenskapsreglerna, exempelvis när det gäller marknadsföring, och de måste känna att de är delaktiga i beslutsfattandet.
Vermeer (ELDR ).
   – Herr talman! Vi har framför oss ett bra betänkande, vilket jag också vill understryka. Det är mycket viktigt att vi har enhetliga regler och enhetliga förfaranden för kontroll. Det är mycket viktigt om vi vill ha rättvis konkurrens i Europa.
Jag tycker också det är viktigt att kontrollen organiseras på internationell nivå så långt det är möjligt, så att norr, söder, öster och väster har samma känsla för hur kontrollen skall genomföras. Jag vill betona att det finns en rad planer, att vi alla vill ha strukturförändringar, men jag skulle också vilja lägga till att finansieringen av detta måste vara tillfällig. Vi får inte ge ständiga bidrag för att genomföra dessa strukturförändringar.
Jag vill också ta upp en annan sak om den praktiska tillämpningen i framtiden. Jag tror att förändringarna är nödvändiga, och de kan bara uppnås om yrkesfiskarnas organisationer är villiga att samarbeta. Det finns tillräckligt med individuella exempel på detta inom Europeiska unionen, men det finns alltför lite struktur.
Jag vill också försvara något som Nordsjökommissionens partnerskap för fiske redan har infört, nämligen att låta biologer följa med på fiskefartyg. Det innebär att de inte längre missar båten, eftersom de följer efter i en egen liten båt. Vi måste se till att ekologi och ekonomi vill dela samma framtid och förändringarna kan också bli mycket effektivare om viljan finns. Jag skulle därför vilja uppmärksamma detta system, och även på nytt efterlysa nya och bättre metoder: det vill säga forskning inom akustiska metoder för att särskilja fiskarter, och en översyn av situationen för bifångster – eftersom det är otroligt viktigt att vi ger en bild inte bara av huvudfångsten utan även av bifångsten. Det är därför viktigt att vi också kan återge den bilden genom att landa fångsten och notera alla resultat vid landning. Det är på det sättet vi verkligen kan bidra till fiskets framtid.
Som en konsekvens av detta skulle jag dessutom vilja göra ytterligare en liten kommentar: det skulle också vara bra om rättigheterna kunde överföras i framtiden. 
Esclopé (EDD ).
   – Herr talman, kommissionsledamot, mina damer och herrar! Fisket är ett känsligt område, precis som alla slags konflikter: det är ett område som stärks av sina traditioner, men där fribrytare och pirater av alla de slag stör friden. Vi gratulerar därför föredraganden till hennes klara och modiga betänkande.
Hemlig och olaglig verksamhet, tjuvfiske och hemlig handel äventyrar hela verksamheten för yrkesfiskarna. Denna verksamhet kommer bara att vara politiskt och socialt objektiv och ekonomiskt lönsam om kontrollerna är effektiva och rättvisa, tydliga och öppna samt identiska i alla EU:s medlemsstater.
Hursomhelst är de som bekant otillfredsställande i dagsläget. För att förstärkas måste de stramas upp och moderniseras. Vi behöver utveckla kontrollerna med hjälp av satellitbaserad positionsbestämning och förbättra loggböckerna, och alla stater måste få till stånd betydande och tillräckliga mänskliga och materiella resurser. Staterna är ansvariga för kontrollerna, som ni påpekade: de måste fortsätta att ansvara för dem, men de måste också förbättra och stärka dem. Europeiska unionen måste samordna dem och kommissionens särskilda fiskeavdelningar måste fastställa effekten av denna förbättring. Om effekten av dessa kontroller fortsätter att vara otillräcklig, och bara då, kanske vi måste beakta möjligheten med en gemensam inspektionsorganisation, som i synnerhet skulle stödjas av en fiskekontrollbyrå för gemenskapen. 
Maat (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag kan säga att min grupp och jag har mycket höga tankar om Figueiredos betänkande.
Vår gemensamma fiskeripolitik är inte starkare än sin svagaste länk. Detta innebär att kontrollen är särskilt viktig, eftersom det bara är genom en effektiv kvothantering som vi kommer att kunna bedriva en framgångsrik fiskeripolitik även i framtiden. Jag har därför lagt fram ett antal ändringsförslag, även för min grupps räkning, som fiskeriutskottet och föredraganden accepterat, och det tackar jag dem för. 
Skillnaderna i medlemsstaternas kontrollmetoder måste undanröjas. Vi förordar därför starkt ett gemenskapskontor för att kontrollera genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken. Den politiken skulle också dra nytta av att vara starkt rotad i samhället och av att det finns förtroende för branschen. Vi har därför drivit frågan om möjligheten att inrätta transnationella producentorganisationer. Genom att möjliggöra en gränsöverskridande samordning får systemet för hållbart fiske en bredare bas. Yrkesfiskarnas insatser i detta sammanhang är oumbärliga.
På den punkten vill jag också än en gång be er att särskilt uppmärksamma räksektorn. Under flera år hade denna sektor ett system för hållbart fiske, som prisades av många. Emellertid ingrep en nationell konkurrensmyndighet i Nederländerna och detta system fick ett abrupt slut. På min grupps vägnar vill jag eftertryckligen vädja till kommissionsledamot Fischler, men även till kommissionen, om att han lovar att tillåta dessa producentorganisationer. Detta ingår i ett ändringsförslag som jag har lämnat in och som fiskeriutskottet har godkänt.
Alltför mycket och alltför ofta förefaller andra kommissionsledamöters ansträngningar motarbeta kommissionsledamot Fischler i detta hänseende. Jag tänker särskilt på kommissionsledamöterna Monti och Bolkestein, vilkas portföljer innefattar konkurrenspolitiken. Ett överdrivet liberalt synsätt inom en av kommissionens sektioner får inte motverka yrkesfiskarnas sociala ställning och miljösituationen i Nordsjön. Även i detta hänseende är jag mycket nöjd med detta betänkande. Kommissionen skulle göra klokt i att inse att särskilt ansträngningarna från fiskeproducenternas organisationer – inbegripet gränsöverskridande sådana – kommer att bli nödvändiga för att åstadkomma ett verkligt stramt synsätt på fiskerifrågan i framtiden. 
Stevenson (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja börja med att tacka Figueiredo för hennes utmärkta betänkande och för det hårda arbete som hon alltid lägger ned inom utskottet.
En ordentlig kontroll och övervakning av den gemensamma fiskepolitiken (GFP) och ett opartiskt genomförande av lagarna är förstås det enda sättet att återfå någon trovärdighet för denna mycket kritiserade gemenskapspolitik. Jag måste dock säga att ett nytt kontrollsystem kräver att sektorn, dvs. yrkesfiskarna själva, samarbetar.
Yrkesfiskarna håller snabbt på att tappa all respekt de eventuellt haft för denna kritiserade politik. Ta till exempel det som hände förra veckan. Samma vecka som Internationella havsforskningsrådet (ICES) publicerade sin senaste rapport där man uppmanade till ett totalstopp för torskfisket runt Storbritannien och Irland, öppnade ministerrådet den irländska boxen och den exklusiva ekonomiska zonen kring Azorerna och Madeira och gjorde i princip fritt fram i några av de känsligaste lek- och fiskyngelplatserna i de europeiska vattnen.
Detta var ett beslut som baserades på politiskt tryck: det hade inget att göra med bevarande utan enbart med politik. Det är dylika beslut som har gjort att hela GFP har tappat trovärdighet. Hur kan våra yrkesfiskare tro på att deras eviga slit skulle tjäna bevarandet när de ser beslut som dessa som är ett hån mot allt vad sunt förnuft heter?
Det är också på tiden att kommissionen tar itu med den skam det är med de två miljoner ton prima, nyttig fisk som varje år kastas död tillbaka i havet i bevarandets namn. Allmänheten kommer inte längre att tolerera detta meningslösa slöseri som har kommit att bli en symbol för den misslyckade GFP.
Jag är tacksam mot Figueiredo att hon försöker blåsa nytt liv i denna kritiserade politik, men jag är rädd för att det är för sent för ett återupplivande. 
Lamy,
   . – Herr talman! Jag tror att de kommentarer vi just hört bekräftar både att Figueiredos arbete håller en hög kvalitet och att kommissionen och parlamentet var överens och instämde fullständigt i uppfattningen.
Jag har en reservation när det gäller de senaste kommentarerna från Stevenson, eftersom jag inte instämmer i hans analys av läget för den gemensamma fiskeripolitiken, men han kommer utan tvekan att förstå att kommissionens bedömning inte är fullständigt besläktad med hans egen.
När det gäller frågan om räkorna som Maat nämnde skall vi självfallet notera den, och Fischler kommer definitivt att tala med sina kolleger om det och vid behov även med Monti. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten om punkter enligt artikel 50 i arbetsordningen. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0332/2003) av McKenna för fiskeriutskottet om årsrapport från kommission till rådet och Europaparlamentet om resultaten av de fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna vid utgången av 2001 och om rapport från kommission till rådet och Europaparlamentet om resultatet av de fleråriga utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna den 30 juni 2002 – (KOM(2002) 446 – KOM(2002) 483 – 2002/2262(INI)). 
Lamy,
   . – Kommissionen vill först tacka McKenna för hennes betänkande och för det arbete som utförts i frågan.
På det hela taget, fru McKenna, instämmer vi i er analys av utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna, vilka på vår engelska jargong kallas MAGP, och MAGP IV i detta fall. Ni vet också att vi tagit lärdom av detta när det gäller reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, för att gottgöra de tillkortakommanden ni pekar på, vilka hade blivit uppenbara för alla.
Vi instämmer även i er rekommendation att exporten av fiskefartyg till tredje land inte längre skall finansieras. Som ni vet föreslog vi det i vårt förslag till reform. Rådet sköt upp tillämpningen av detta lite längre än vad vi skulle ha önskat, men det viktiga är att från och med 2004 kommer det inte längre att vara tillåtet att exportera fiskefartyg med statligt stöd.
Vi instämmer emellertid inte i er bedömning av de nya verktygen för förvaltning av flottan, vilka var avsedda att vara en del av reformen av den gemensamma fiskeripolitiken: ni tycks tro att dessa nya verktyg inte kommer att minska överkapaciteten i gemenskapens flotta.
Jag skulle kort vilja kommentera de två huvudsakliga framstegen med denna nya förvaltningspolitik. Det första är systemet för fiskefartygens inträde och utträde – vilket är en innovation som varken industrin eller medlemsstaterna accepterade med någon större glädje – och detta system kommer att kombineras med förbudet mot att ersätta fiskekapacitet som har dragits tillbaka med statlig, nationell eller gemenskapsrelaterad finansiering. Detta kommer successivt att leda till att vår flotta minskar.
Den andra åtgärden gäller systemet för att begränsa fångsterna. Detta är uppenbarligen en grundläggande beståndsdel i planerna för fiskbeståndens återhämtning, och genom att begränsa fångsterna kommer vi att öka ansträngningarna för att minska överkapaciteten. Vår analys är därför i mycket stor utsträckning i linje med er egen, och bygger på brister i det förgångna. Vi tror att de åtgärder som vidtagits under den senaste reformen av fiskeripolitiken kommer att göra det möjligt för oss att i stor utsträckning besvara den oro ni uttryckt i betänkandet. 
McKenna (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Detta betänkande handlar om kommissionens översyn av de fleråriga utvecklingsprogrammen (FUP). Rent tekniskt täcker det perioden fram till den 30 juni 2002, men eftersom parlamentet inte kommer att utarbeta ett betänkande om situationen på slutet per den 31 december gör jag några kommentarer om situationen fram till denna tidpunkt.
Detta var den fjärde generationen fleråriga utvecklingsprogram, en programserie som går tillbaka till 1983. Syftet var att försöka utöva en slags kontroll över storleken och fördelningen hos EU:s fiskeflottor. De har funnits i sammanlagt 20 år. När man utgår ifrån att syftet med dem var att uppnå en hållbar balans mellan resurser och utnyttjandet av dem och mot bakgrund av de råd som kommit från Internationella havsforskningsrådet (ICES) de senaste åren, kan man utan tvekan konstatera att de har varit ett totalt misslyckande.
Till dess heder har kommissionen föreslagit en långt mer omfattande nedskärning i flottkapaciteten än rådet någonsin har kunnat acceptera. De mål som man kom överens om för medlemsstaternas sammanlagda flottor var till exempel så anspråkslösa att hela gemenskapsflottan redan var mindre än de samlade målen, redan innan FUP IV trädde i kraft. För vissa flottor krävdes ingen minskning alls. Vid programmens slut i december 2002 uppfyllde bara fem av de 13 länderna målen inom alla delar av sin flotta.
Spanien, som ofta kritiserats i denna kammare, var ett av dem. Medlemsstaterna lade tydligen inte ned sin själ i uppgiften. Nu har själva programmen skrotats. Även om vi erkänner att de var ineffektiva och tungrodda att administrera hade de åtminstone som mål att minska flottkapaciteten. Det som kommit i stället genom den s.k. reformen har inte ens det. Varje medlemsstat har tilldelats en viss kapacitet för fiskefartyg i tonnage och kilowatt, men det finns inget krav att den kapaciteten skall minskas.
Som kommissionsledamoten själv sade finns det bara krav på att minska kapaciteten om allmänna medel används. Eftersom fiskbestånden minskar snabbare än fiskebåtarna som jagar dem ser framtiden inte ljus ut för vare sig fiskbestånden eller kustsamhällena och de människor som livnär sig inom fiskeindustrin. Detta kommer att leda till en stor socioekonomisk kris. Den lurar vid horisonten. Som Stevenson sade kommer deras slit aldrig att ta slut. Så kommer det att bli om vi inte inser vad som är problemet och hur det skall lösas.
Eftersom Lamy är kommissionsledamot med ansvar för handel kan han vara intresserad av att veta hur EU engagerar sig i frihandel med fiskefartyg. Mellan 1998 och 2001 exporterades minst 746 fartyg till tredje länder. Antalet skulle kunna vara mycket högre, men eftersom de flesta av fartygen hade lämnat flottan hade kommissionen ingen aning om vad som hände med dem. De togs helt enkelt ur bruk.
Av dessa 746 fartyg exporterades minst 38 direkt till länder med bekvämlighetsflagg. Det finns till och med exempel på redare som fått ekonomiska bidrag av Fonden för fiskets utveckling (FFU) för att exportera till länder med bekvämlighetsflagg. Till och med Lamy måste erkänna att det är svårt att hitta en mer avreglerad handel än så!
Ett annat av kommissionens problem med hanteringen av de fleråriga utvecklingsprogrammen handlar om vattnen utanför Europeiska unionen. För några år sedan tillät kommissionen ett ganska stort fartyg, ”Atlantic Dawn”, att gå in i den irländska flottan, vilket fick till följd att ett annat fartyg, ”Veronica”, exporterades till ett land med bekvämlighetsflagg, nämligen Panama. Anledningen till detta var antagligen att fiskbestånden i Mauretanien är, eller var, rikliga. Tidigare samma år gjorde kommissionen nederländarna samma tjänst. Denna gång tillät de motsvarigheten till tre ”Atlantic Dawn” i de nederländska registren för att fiska samma fisk utanför Mauretaniens kust. Men enligt kommissionens egna vetenskapliga rekommendationer bör det inte ske någon ökning av fiskeansträngningarna där, så jag kan inte se hur detta kan rättfärdigas.
Det är ett stort problem med att man belönar de som bryter mot lagen. I fallet med ”Atlantic Dawn” var det fartyget illegalt. Vad gjorde kommissionen? Den hjälpte till att göra det legalt. Den har förvandlat en illegal situation till en legal. Den gjorde samma sak med nederländarna. Den har nu legaliserat en illegal situation.
Det sänder ut tydliga signaler till andra som vill göra likadant: bryt först mot lagen, strunta i det och så hjälper kommissionen er i slutändan. Det är fel signaler att sända ut. Det är uppenbart att kommissionen gör allt för att tillmötesgå de redare som äger dessa jättelika supertrålare. Det handlar inte om de små kustsamhällena utan om jättelika riskkapitalbolag.
Jag är också förskräckt över kommissionsledamot Byrne som likaså gjorde allt för att hjälpa ägaren till ”Atlantic Dawn”, världens största djuphavstrålare, att få fiskelicensen. Jag anser att det var ett brott mot hans plikt som kommissionsledamot att agera i en individuell affärsmans intressen, en affärsman från samma land som han själv. Detta bör också undersökas. Jag skulle vilja veta hur många fler kommissionsledamöter som gör allt för att underlätta för enskilda affärsintressen gentemot hela gemenskapens intressen. 
Maat (PPE-DE ).
   – Herr talman! Först av allt vill jag gratulera föredraganden till det slutbetänkande som lagts fram för parlamentet och som också har ändrats på ett bra sätt. Jag skulle vilja göra en tämligen politisk kommentar: hon hör till en grupp som regelbundet efterlyser civil olydnad inom ett stort antal områden, men jag noterar att hon nu är mycket laglydig. Så snart en entreprenör gör något fel – något som inte är helt förenligt med reglerna – måste ett straff utmätas omedelbart. Jag tycker att det är en bra diskussion i sig: det går till och med att diskutera med den europeiska vänstern om i vilka frågor vi bör eller inte bör följa regeringen. Jag gör en utvikning.
Jag håller med föredraganden om att det är rätt att det fleråriga utvecklingsprogrammet får vila i frid. Fyra generationer av fleråriga utvecklingsprogram har misslyckats med att åstadkomma någonting; detta är inte rätt sätt att angripa den gemensamma fiskeripolitiken. Jag har verkligen varit emot detta synsätt ända sedan jag blev ledamot i parlamentet, och jag är glad att både kommissionen och föredraganden erkänner det.
Vi får heller inte stå stilla. Det är uppenbart att kapaciteten är för stor, och att något måste göras åt det. Det finns emellertid flera sätt än att bara minska en flottas storlek. Med detta avser jag tillämpningen av ”dagar till havs”: vi kan begränsa antalet dagar som tillbringas till havs. Dessutom kan kvoterna kontrolleras bättre genom att de förvaltas gemensamt av dessa producentorganisationer. Det finns ganska många möjligheter, och jag vill i det sammanhanget verkligen be kommissionen att använda befintliga möjligheter i så stor utsträckning som möjligt i sin politik, innan man tillgriper nya.
Samtidigt skulle jag emellertid vilja ge mitt stöd till kommissionens politik i frågan, eftersom det är viktigt att vi får ett bättre grepp om flottstorlek, eventuellt till och med i fråga om att övergå från mindre till större fartyg i våra flottor. Med större fartyg är det ofta möjligt att stanna ute till havs i flera dagar, och ibland resulterar det inte i större tonnage, utan leder i realiteten till ökat fiske. I detta hänseende kan just detta instrument – dagar till havs – i kombination med en minskning av flottkapaciteten verkligen bli ett effektivt instrument för att uppnå ett mycket produktivt synsätt, och även ett hållbart fiske.
Ännu en gång kan vår grupp stödja det allmänna syftet i betänkandet, även efter ändringsförslagen, och jag emotser med intresse kommissionsledamotens svar. 
Lamy,
   . – Herr talman! Återigen bekräftar de kommentarer vi nyss hört min analys av dessa människors historia och behovet av att övergå till andra system, vilket jag tror erkändes på rätt sätt i förra årets fiskerireform. Det är vad vi, enligt min uppfattning, har gjort med den önskan som uttrycktes tydligt av kommissionen och medlemsstaterna som efter många diskussioner till slut samtyckte till denna nya riktning.
När det gäller McKennas kommentar om det extra tillstånd som beviljades Nederländerna för 2003 skulle jag vilja svara att kommissionen verkligen accepterade en ökning av deras pelagiska segment, dock på villkor att de respekterar de åtaganden vi alla gjort i denna icke-atlantiska zon, för att vara säkra på att de fastställda kvoterna inte överskrids. Det var endast under denna förutsättning som det tillstånd hon hänvisar till accepterades. 
Talmannen.
   – Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten om punkter enligt artikel 50 i arbetsordningen.
SKRIFTLIGT UTTALANDE (ARTIKEL 120)
Miguélez Ramos (PSE ),
   . – De flerårliga utvecklingsprogrammen för fiskeflottorna är grundläggande för att uppnå den nivå av resurser som krävs för att fisket skall kunna bli en hållbar verksamhet med en framtid inom Europeiska unionen, och alla överträdelser av dem måste bestraffas.
Vi uppmanar kommissionen att kräva att samtliga medlemsstater fullständigt följer de fleråriga utvecklingsprogrammen. Att tolerera något mindre skulle vara detsamma som att belöna dem som överträder gemenskapens lagstiftning. Vi kan inte förstå hur vissa fiskeministrars uppträdande fortfarande tolereras. Jag tänker på de fiskeriministrar som samtycker till vissa bestämmelser i rådet men sedan inte följer dem, eller vägrar göra uppgifter om att de uppfyllt sina åtaganden tillgängliga.
Fiskeresurser, gemenskapens fiskesektor och regionerna som är beroende av fiske skulle alla klara sig bättre om den gemensamma fiskeripolitiken tillämpade ett långfristigt socioekonomiskt synsätt som inte var så motsägelsefullt. Det är ingen idé att bevilja stöd till fartygsbyggen för att sedan behöva betala för att skrota dem. Det skulle vara klokare att låta dem exporteras till tredje land inom ramen för samarbetet mellan gemenskapens och utvecklingsländernas fiskesektorer. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp arbetar för en långsiktig politik med en kombination av anpassning av flottan till resurserna och ett upprätthållande av en hållbar fiskenivå. Vi vill ha en framtid för både fiskar och fiskare.
Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga (O-0065/2003 – B5-0280/2003) från Jové Peres för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling till kommissionen om reformen av de gemensamma organisationerna av marknaderna för tobak, bomull och olivolja. 
Jové Peres (GUE/NGL ).
   –Herr talman! Jag tycker det är viktigt att först framhålla att kommissionen behandlar de olika sektorer som tas upp i meddelandet olika. Tre möjligheter anges för socker, men bara en för olivolja, tobak och bomull.
Dessa tre grödor odlas inom samma geografiska område. De har också det gemensamt att de är arbetsintensiva och beroende av annan närliggande ekonomisk verksamhet. Många av jordbruksodlingarna för tobak och bomull täcker dessutom bara en liten yta.
Inverkan på odlingen av dessa tre grödor kan därför vara betydande. Allvarliga konsekvenser kan förutses när det gäller odlad yta, antal jordbruk, sysselsättning och ekonomisk verksamhet i producentområden.
När det gäller bomull har kommissionen redan erkänt att det finns en risk att grödan överhuvudtaget inte längre kommer att odlas. Kommissionen har därför föreslagit en partiell frikoppling av stödet. Förhållandena är liknande för olivolja och tobak, men ännu har inget sådant förslag lämnats för dessa grödor.
Det skulle vara intressant att veta vilka alternativ kommissionen överväger för det aktuella området om odlingen minskar eller upphör helt och hållet. Jag är särskilt orolig över de tobaksproducerande områdena. Att avskaffa tobaksodlingen förefaller vara en del av en dold agenda. Det skulle också vara intressant att få veta hur kommissionen tror att detta påverkar tobaksimporten, och huruvida den anser att konsumtionen kommer att minska när grödan inte längre odlas.
Kommissionens meddelande ger också upphov till ett antal betydande juridiska svårigheter. När det gäller olja föreskrivs i rådets förordning (EG) 1638/98 om ändring av förordning (EG) 136/66 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter att: ”De nya olivträd och arealer som planteras efter den 1 maj 1998 får inte utgöra grund för stöd till olivproducenter.”
Ändå föreslås i kommissionens meddelande att allt stöd till olivolja skall beräknas på grundval av stöd som erhållits under perioden 2000–2002. Man bör komma ihåg att en olivodling börjar producera oliver först fem år efter att den planterats. Den uppnår full produktion först tio år efter det att den planterats. Enligt förslaget i kommissionens meddelande skulle stöd beviljas för olivträd som planterats mellan 1990 och den 1 maj 1998, men konsekvensen blir att sådant stöd skulle bli lägre än stöd som ges för träd i andra odlingar. Detta ger upphov till allvarliga tvivel om huruvida kommissionens riktlinjer är förenliga med principen om rättssäkerhet.
På samma sätt angavs i rådets förordning från 1998 garanterade nationella kvantiteter. Ett överskridande av dessa kvantiteter skulle leda till sanktioner och rätten till stöd skulle minska. Dessutom skulle stödet för olivträd som planterats mellan 1988 och den 1 maj 1998 också minska om det synsätt som beskrivs i kommissionens meddelande antogs. Även i detta fall skulle det finnas en potentiell konflikt mellan principerna om rättssäkerhet och om likabehandling av arbetstagare. Herr kommissionär! Jag är intresserad av att höra kommissionens synpunkter i frågan. Jag undrar om kommissionen är medveten om faran för att en av de producenter som påverkas utmanar förordningen i EG-domstolen och därmed får den att förlora sin verkan.
Den gemensamma organisationen av marknaden för bomull bygger på protokoll 4 som bifogats Greklands anslutningsfördrag. Det har därför samma tyngd som ett fördrag. I punkt 2 anges åtgärder för upprättandet av ett gemenskapssystem för att vidmakthålla produktionen av bomull i de gemenskapsregioner där den utgör en betydande del av jordbruksekonomin. Målet var att ge producenterna möjlighet att få en rimlig inkomst och att stabilisera marknaden, så att strukturerna kan förbättras för tillgång och efterfrågan. I punkt 2.1 anges åtgärder för inrättandet av ett gemenskapssystem som huvudsakligen syftar till att upprätthålla bomullsproduktionen i de områden inom gemenskapen där den är viktig för jordbruksekonomin. Dessutom anges i punkt 3 åtgärder för att bevilja stöd till produktion inom det planerade systemet.
Det stöd som kommissionen beskriver kommer inte att kunna bidra till upprätthållandet av produktionen i delar av unionen där hela samhällsbalansen är mycket känslig. Konsekvenserna av ett frikopplat stöd strider dessutom fullständigt mot de delar av Greklands anslutningsfördrag som jag tidigare citerade. De strider även mot den överenskommelse som gjordes 1979 och ratificerades 1986 och som tagits upp i de texter som utgör den grundläggande källan till gemenskapslagstiftningen. Herr kommissionär! Jag undrar om kommissionen i sin egenskap av fördragens väktare verkligen anser att dess förslag överensstämmer med dem i fördragen.
Avslutningsvis, herr talman, skulle jag vilja uttrycka min förvåning över att Europaparlamentet inte ansett det lämpligt att framföra sin syn på kommissionens meddelande i form av en resolution. Om kommissionen vidarebefordrar ett meddelande till Europaparlamentet bör parlamentet åtminstone producera ett svar på innehållet. Detta är dessutom ett beslut som är helt nytt i sitt slag. Hittills har Europaparlamentet alltid besvarat meddelanden med ett betänkande eller en resolution innan den gemensamma organisationen av marknaderna har reformerats. 
Lamy,
   . – Herr talman! Som Jové Peres just sagt har vi för parlamentet lagt fram ett nytt steg i processen med att reformera vår jordbrukspolitik för bomull, olivolja och tobak, så att dessa områden ligger i linje med det allmänna systemet, som nu omfattas av den gemensamma jordbrukspolitiken, och får samma målsättningar: inte längre något stöd till produktion, utan stöd till producenternas inkomster genom att överföra en betydande del av det produktionsbaserade direkta stödet till ett samlat gårdsstöd.
Såsom just har nämnts har sektorerna för bomull, olivolja och tobak mycket specifika egenskaper, och produktionen är koncentrerad till regioner som i allmänhet är mindre utvecklade. Kommissionen har därför tagit hänsyn till de ekonomiska, sociala och miljömässiga effekterna av en total frikoppling inom dessa sektorer.
När det gäller bomull beräknade vi den andel som skulle föras över till den nya gemensamma frikopplade betalningen, vilken uppgår till 60 procent, i syfte att tillåta fortsatt bomullsproduktion. Samtidigt får producenterna möjlighet att uppnå marginaler som liknar dem för konkurrerande grödor. För att minska de negativa miljöeffekterna föreslår vi emellertid också maximala områdesgränser som blir lägre än för de ytor som odlats under referensperioden för tilldelning av det nya arealbidraget. Vi kan därför förvänta oss en minskning av bomullsproduktionen och är medvetna om att reformen kommer att kräva anpassningar från sektorns sida. Vi har därför också föreslagit att den skall kompletteras med åtgärder för landsbygdsutveckling. Vi kommer alltså att se en inverkan och den kommer att behöva åtföljas av åtgärder för landsbygdsutveckling.
När det gäller olivolja försöker vi för närvarande att å ena sidan uppnå bättre marknadsorientering och större stabilitet för jordbrukarnas inkomster, och å andra sidan bevara olivodlingar där de innebär tydliga samhälls- och miljöfördelar. Vi har därför föreslagit att medlemsstaterna skall behålla 40 procent av det nuvarande stöd som är kopplat till produktionen, för att finansiera stöd, i form av nationella totalanslag, till bevarande av olivodlingar som har dessa fördelar. Stödet är avsett att täcka kostnaderna för att bevara olivträd, oberoende av stöd till produktion eller skörd. Eftersom vi är medvetna om mångfalden på regional nivå anser vi att medlemsstaterna bör kunna fastställa stödnivåerna, så att de kan anpassa stödbeloppet till den lokala situationen och se till att stödet når de områden där det bäst behövs.
När det avslutningsvis gäller tobak bygger våra förslag också på en utbyggd konsekvensanalys. Vi har analyserat alla direkta och indirekta konsekvenser av den nuvarande organisationen av marknaden från produktionssynpunkt och med tanke på inverkan av vissa alternativ på jordbruksinkomsterna och sysselsättningen i de olika regioner där tobak produceras. Vi har samrått med producenter och lokala företrädare i producerande regioner vid ett forum med samtliga berörda parter, och kommit fram till att det var nödvändigt att ändra inriktning på tobaksproduktionen. Vi får inte glömma att för många jordbrukare täcker fortfarande inte inkomsten de olika produktionskostnaderna.
Vår utredning visar också att denna nya produktionsinriktning självfallet kan få en negativ inverkan på sysselsättningen inom sektorerna i båda de led som är förbundna med tobaksekonomin, även om vi inte har gjort någon exakt bedömning av den globala och lokala effekten. Det råder ingen tvekan om att tobaksproduktionen är viktig för ekonomin i vissa regioner i dag, och det råder heller ingen tvekan om att det får konsekvenser för ekonomin om den försvinner, något som vi hoppas kunna begränsa. I motsats till förslagen om bomull och olivolja har vi därför antagit ett särskilt synsätt som först och främst omfattar en fullständig frikoppling för små jordbruk – vars produktion ligger under 3,5 ton – för att omedelbart garantera att dessa små enheter fortsätter att erhålla det fulla inkomststöd de får för närvarande.
När det gäller omstruktureringen föreslår vi extra finansiering genom att en andel av de medel som för närvarande används för direkt produktionsstöd överförs till ett omstruktureringsanslag, som skulle komplettera de befintliga medlen för landsbygdsutveckling i producerande regioner och på så sätt hjälpa dem att stödja diversifieringen. 
Denna form av omfördelning, som innebär att befintliga medel används till omstrukturering, är en del av kommissionens förslag, under förutsättning att det åligger producenterna och berörda parter i de aktuella regionerna att lägga fast de mest lämpliga åtgärderna av det uppbåd av åtgärder för ”landsbygdsutveckling” som är tillgängliga.
Våra förslag inom dessa tre sektorer tar därför hänsyn till både de allmänna reglerna, som vi hoppas nu är gällande regler för den gemensamma jordbrukspolitiken, och särskilda egenskaper. Dessa tre sektorer skiljer sig till stor del från andra stora grödor och från varandra, och i våra förslag försöker vi återspegla dessa olikheter och samtidigt följa våra allmänna principer. 
Camisón Asensio (PPE-DE ).
   –  Herr talman! I denna debatt kommer jag enbart att fokusera på den rädsla som kommissionen orsakat bland de europeiska tobaksodlarna med sitt tanklösa förslag om reform av sektorn. Man kan verkligen undra om det skall vara så svårt att förstå ordföranden i rådet (jordbruk). Jag tänker på Alemanno, den italienska ministern. Han talade vältaligt om den sociala betydelsen av att bibehålla denna gröda, särskilt i Spanien, Grekland och Italien.
Tobaksimporten till Europeiska unionen kommer att öka. Ordföranden i rådet (jordbruk) argumenterade enligt dessa linjer. Den spanska jordbruksministern har samma åsikt. Det gäller också myndigheterna i min valkrets, Extremadura. Det är en av de regioner som kommer att drabbas hårdast om detta hårda slag mot landsbygdssamhället verkligen utdelas.
Jag skulle till sist återigen vilja påpeka att åtgärden kan få förkrossande konsekvenser för regionen. Ungefär 20 000 familjer skulle drabbas. Inkomstförlusterna skulle bli i storleksordningen 200 miljoner euro. Jag måste också säga att ingen alternativ användning av marken har hittills fastställts, förutom att låta den ligga i träda.
Låt mig lämna några sammanfattande kommentarer. Kommissionsledamoten har strävat efter att visa att kommissionen gjort noggranna undersökningar. Den borde därför kunna visa siffror över minskad tobakskonsumtion i unionen efter reformen. Den borde också informera om de tulltaxor som bör införas för att begränsa importen av tobak till unionen.
Jag är säker på att kommissionen noga noterade händelserna i kammaren i förmiddags under omröstningen om budgeten. Parlamentet avvisade ändringsförslag 723 och 338. Dessa ändringsförslag skulle ha resulterat i drastiska minskningar av tobaksstödet. Parlamentet har ännu en gång visat att det förstått vilken social skada ett minskat stöd skulle innebära i många europeiska familjer på landsbygden. Jag måste upprepa att de inte kan odla något annat.
Jag vet att jordbrukskommissionären har känslor. Jag skulle vilja hysa ett hopp om att han tagit till sig detta politiska budskap. 
Rodríguez Ramos (PSE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Kommissionen har lagt fram ett meddelande om reformen av sektorerna för socker, tobak och bomull. Jag måste göra en inledande kommentar, nämligen att denna debatt återigen har kännetecknats av en påfallande diskriminering av traditionella Medelhavsgrödor när det gäller reformer av produktionen i Medelhavsländerna. Jové Peres betonade det tidigare.
När det gäller sockersektorn finns den ett dokument där ett antal möjligheter beskrivs. Det måste diskuteras och bearbetas i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Ett beslut kommer sedan att fattas i kammaren. Den enda möjligheten att diskutera meddelandets effekter på de andra tre Medelhavsgrödorna ligger däremot i anslutning till en muntlig fråga i dag. Detta kommer inte ens att leda till en resolution i kammaren.
Det verkar inte finnas någon motivering till sådana avvikelser i formella förfaranden. Diskriminering och särbehandling uppenbaras dessutom i innehållet, inte bara i formaliteterna. Förändringar pågår inom den gemensamma jordbrukspolitiken. Prisstödsmekanismer håller på att avvecklas gradvis och ersättas av andra som skall stödja inkomsterna. Kommissionen har själv öppet förklarat att detta avslutar 1992 års frikoppling. Det handlar därför om övergångsperioder på mellan 15 och 17 år.
Icke desto mindre begärs omedelbara förändringar inom dessa tre sektorer. Det innebär att för bomull, olivolja och tobak kommer det att bli en plötslig övergång från direkt produktionsstöd till ett fullständigt frikopplat stöd. Det kan inte finnas någon ursäkt för att vi inte får tillfälle att diskutera en lämplig övergångsperiod med kommissionen.
Den sysselsättning som genereras inom de aktuella sektorerna är av grundläggande betydelse. Jag tänker inte bara på arbetstillfällen vid odling av grödorna utan även på arbetstillfällen som är beroende av processindustrin och serviceindustrin, och rent allmänt på det välstånd som skapas på landsbygden. Förlorad produktion och avveckling inom dessa sektorer får dramatiska ekonomiska konsekvenser. Resultatet kommer att bli en omfattande flykt från landsbygden.
Jag uppmanar därför med kraft kommissionen att vara flexibel. Det måste finnas ett tillfälle att diskutera de olika alternativen i de förslag som lagts fram. Det krävs också konsekvensanalyser. Jag skulle vilja påminna kommissionsledamoten om att ingen konsekvensanalys ännu har gjorts för bomullssektorn. Jag vädjar också till kommissionen om att vara flexibel när det gäller diskussionen om lämpliga övergångsperioder för dessa sektorer.
Innan jag slutar skulle jag vilja uppmana kommissionsledamoten att tydligt förklara vikten av gemenskapens bomullsproduktion på den globala marknaden. Jag gör det i egenskap av föredragande för bomullssektorn och i kölvattnet efter Cancún. Unionen står för 0,5 procent av den totala bomullsproduktionen. Den ger inget som helst exportstöd. Importen är helt fri. Den omfattas inte av några som helst tullavgifter. Dessutom är 80 procent av den bomull som används i unionen importerad. 
Patakis (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Jag vill redan från börja påpeka att om kommissionens nya förslag genomförs kommer de att bli Medelhavsprodukternas . Den grekiska landsbygden och tre av landets basprodukter, som odlas av 75 procent av lantbrukarna, får en dödsstöt för att gynna den gemensamma jordbrukspolitikens och WTO:s nya planer och åtaganden samt utvidgningen av Europeiska unionen. Det handlar med andra ord om instruktioner från storfinansen och de multinationella företagen, som beordrar att tobaksodlingen skall utplånas, bomullsodlingen skäras ned och olivoljeproduktionen överges, trots att det är produkter som Europeiska unionen har ett stort underskott av. De bryr sig inte om konsekvenserna som inte bara blir smärtsamma för jordbrukarna, utan även för arbetstagare i processindustrin, lagerhanteringen och så vidare, liksom för alla med yrkesmässig koppling till dessa produkter och för ett stort antal små och medelstora företag som är verksamma inom dessa sektorer.
Kommissionen föreslår grymt att tobaksodling och stöd oåterkalleligen skall avskaffas senast år 2013. En dödskrönika som aviserades före Göteborg. Under förevändning att skydda hälsan utplånas den europeiska tobaksodlingen och tobaksodlarna och, när det gäller Grekland, all verksamhet kring odling, handel och bearbetning av tobak, vilken som ni känner till huvudsakligen är koncentrerad till små områden i problemtyngda bergsområden. Detta är höjden av hyckleri och cynism, med tanke på att kommissionen inte samtidigt föreslår att den europeiska tobaksindustrin skall avskaffas, vilken självfallet kommer att fortsätta att obehindrat importera råtobak från tredje land och spekulera genom att tillverka och exportera cigaretter. 
Europeiska unionen med sina 370 miljoner invånare uppmanas att sluta finansiera 347 000 ton tobak, medan USA med 263 miljoner invånare fortsätter att öka sin produktion på 586 000 ton, varav en stor del importeras till Europeiska unionen. Det är uppenbart att tobaksodlarna får mindre pengar, något som i framtiden kommer att kallas frikoppling av stöd, men i praktiken kommer de att utgöra ett futtigt arbetslöshetsunderstöd och en pseudokompensation för att tobaksodlingen i Europeiska unionen avskaffas.
För att inte bomullsodlarna skall göra sig några illusioner vill jag beträffande bomullen påpeka att kommissionen tydligt i sin inledande rapport uppger att den nya reformen av de gemensamma organisationerna av marknaderna genomförs för att målsättningen att minska priset och de odlade arealerna och produktionen, som angavs i 2001 års reform, ännu inte har uppnåtts. Bomullsodlingen i Grekland har på två år minskat med 70 000 hektar, bomullspriset har sjunkit markant, liksom producenternas intäkter, på grund av att faktorn medansvar höjts och på grund av alla andra absurda åtgärder för att förbjuda och begränsa mängden odlade hektar och avkastningen per hektar. För 250 000 ton av två års grekisk produktion beviljades inga bidrag, utan bara det internationella priset som vi vet fastställs av de multinationella företagen. Samma priser får utvecklingsländerna, som Europeiska unionen förmodligen gör sitt yttersta för. Kommissionen kräver emellertid ännu större minskning genom en ny katastrofal reform. Med ett ”för att jag säger det” har kommissionen fastställt ett lågt tak på 34 000 hektar för Grekland och liknande nedskärningar för Spanien och Portugal, i ett försök att genom sina åtgärder minska taket ytterligare. Som Jové Peres nämnde bidrar kommissionens förslag om bomull till och med till att stjälpa protokoll IV i 1981 års anslutningsfördrag för Grekland till EEG, som ligger till grund för det garanterade minimipris för producenterna. 
Inte heller undgår en bevisat hälsosam produkt som olivolja Europeiska unionens eviga antijordbrukspolitik. Skenheliga och grundlösa argument används för att utplåna olivoljeproduktionen. En anda av hyckleri och hån på olivodlarnas bekostnad präglar förslagen i kommissionens rapport om olja. Här slås det fast att det finns en allvarlig risk för att skötseln av olivträden minskar i stor skala. Samtidigt är de som skrev och inspirerade förslagen uppenbarligen medvetna om vad som kommer att hända med träden, men föreslår ändå åtgärder som kommer att leda till det de teoretiskt inte vill skall hända, nämligen en frikoppling på 60 procent.
Dessa tre Medelhavsprodukter är offer för reformen efter halva tiden av den gemensamma jordbrukspolitiken, som stryper jordbruket. Den katastrofala gemensamma jordbrukspolitiken håller på att bli en ännu effektivare mekanism för att utplåna jordbrukare, särskilt inom små och medelstora jordbruk. Den ständiga hänvisningen till miljöskydd används som ett alibi för att minska jordbruksproduktionen. Hyckleriet blir mer kristallklart i antitobakskampanjen än i antirökkampanjen, i en tid när odling av modifierade grödor främjas. Till dessa förslag finns inget utrymme för ändringsförslag eller förbättringar. Om de inte dras tillbaka i sin nuvarande utformning, kommer de att attackeras av en stridslysten, kämpande opposition från jordbruksvärlden som vill förhindra att de tillämpas.
När ni meddelade er ståndpunkt, herr Lamy, uppgav ni att ni också hade nått en överenskommelse med producenterna. Det enda ni inte gjorde var att nå en överenskommelse med producenterna, de riktiga producenterna. Ni nådde en överenskommelse med dem som inte har något att göra med produktionen eller produkterna; ni nådde huvudsakligen en överenskommelse med de multinationella företagen. 
Ferrández Lezaun (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Alla som är här i dag verkar vara överens om att de produkter som diskuteras har en stor samhällsbetydelse. Det är uppenbart för parlamentet, kommissionen och dem som berörs. När allt kommer omkring är den grundläggande målsättningen för jordbruksstödet att ge människor i landsbygdsområden en rimlig inkomst. De kommer då att avskräckas från att lämna sin mark för att samlas i städerna eller i rikare delar av Europa. Vi bör komma ihåg att vi försöker uppnå två av unionens grundläggande ambitioner. Dessa är att uppnå territoriell balans inom Europa, och förebygga avfolkning och ökenspridning i landsbygdsområden. Tyvärr har vi stor erfarenhet av det senare i Aragon, den region jag företräder.
Herr kommissionär! Detta är vad den gemensamma jordbrukspolitiken borde sträva efter, särskilt när det gäller grödor som har en så stor social betydelse. Det är mycket viktigt att uppmuntra människor i landsbygdsområden att stanna kvar på sin mark och i sina regioner, för att förebygga ökenspridningen i delar av Europa. 
Cercas (PSE ).
   – Herr talman, kommissionär Lamy! Jag har länge försökt att få siffror från kommissionen om antalet arbetstillfällen som försvinner inom sektorn för tobaksbladsproduktion, tillhörande tillverkningsindustri och närliggande sektorer. Hittills har mina ansträngningar varit fruktlösa.
Jag ställde en konkret fråga till kommissionen i går och jag fick ett svar i dag. I detta upprepades att reformen inte kommer att få någon negativ inverkan på jordbruksföretagens intäkter. Kommissionen upprepade också här och nu att reformen inte heller kommer att få någon negativ inverkan på producenternas intäkter. Hittills har kommissionen emellertid misslyckats med att besvara frågan om reformens inverkan på sysselsättningen. Ni har själv öppet förklarat att inga särskilda bedömningar finns, herr kommissionär. Jag har fått liknande information i skriftliga svar, trots att 14 generaldirektorat lär ha arbetat med frågan.
Kommissionär Lamy! Jag tycker det är oansvarigt att inleda en så långtgående reform utan någon information om hur den påverkar sysselsättningen. Cirka 100 000 direkt relaterade arbetstillfällen är i fara inom sektorn, förutom de 500 000 som är indirekt relaterade. Jag tror att kommissionen faktiskt känner till detta. Jag påstår att den undanhåller siffrorna, eftersom den är fullständigt medveten om de skrämmande proportionerna. Jag påstår också att kommissionen är fullständigt medveten om reformens förödande konsekvenser för sysselsättningen och de berörda regionerna. Jag kan definitivt förutspå dem själv, och det kan alla som förstår branschen och arbetar i den. Vi är också medvetna om att de åtföljande åtgärderna kommer att visa sig bristfälliga. Av en händelse utgör inte dessa åtgärder något tillägg, herr kommissionär. De kommer från producenterna själva. De kommer i vilket fall som helst att vara otillräckliga.
Herr kommissionär! Producenterna är redo för strid i Extremadura, den region jag företräder. De anser med rätta att reformen är brutal, radikal och orättvis. De anser att de håller på att offras för intressen i en fråga som hemsöks av misstolkningar. De befinner sig i en ohållbar situation. De är arga för att de har utsatts för hycklande och missvisande uttalanden. Tillåt mig att påminna er, herr kommissionär, om att kommissionen i juni lovade att reformen skulle genomföras med hänsyn till den sociala situationen i de minst gynnade regionerna. Tillåt mig också att erinra om att parlamentet och rådet i juni bidrog till att uppnå en politisk kompromiss. Detta medförde att Fischler övergav det maximalistiska synsättet med total frikoppling. Trots detta föreligger det nu ett förslag om total frikoppling av den mest arbetsintensiva gemensamma organisationen av marknaden.
Herr kommissionär! Jag instämmer med tidigare talare i kravet på att kommissionen bör tänka efter. Innan dessa förordningar antas uppmanar jag er att ägna en tanke åt dessa familjers kval och de berörda regionernas framtid. De får inte offras på hyckleriets altare. Jag kommer att tänka på den utmärkta beskrivningen av hyckleri i den berömda franska dramatikern Molières pjäs . 
Lavarra (PSE ).
   – Kommissionär Lamy! Ni har hört oron bland ledamöterna i min grupp och nu skulle jag bara vilja göra en kommentar. Den uråldriga obalansen mellan produktionen av Medelhavsgrödor och produktionen av grödor i resten av Europa krävde ett annat synsätt, medan vi nu står inför reformen av produktionen av Medelhavsgrödor efter misslyckandet i Cancún och inför utvidgningen. Vår oro ökar, liksom skräcken för att dessa två processer kan utöva ytterligare och outhärdlig press på våra Medelhavsgrödor.
Vi är verkligen mycket oroade när det gäller tobaken, även om alla måste acceptera Europeiska unionens princip att skydda hälsan: dessa åtgärder kommer att åstadkomma en extrem ekonomisk och social omvälvning och resultera i att den utländska tobaksimporten ökar till 100 procent, så jag känner verkligen att det skulle krävas större försiktighet.
Jag skulle vilja koncentrera mina kommentarer på en av de tre grödor som vi diskuterar, eftersom jag har en känsla av att det handlar om ett fall av påtvingad koppling. Var och en av dessa produkter är verkligen speciell, och förtjänar att behandlas separat snarare än att fösas ihop under samma tak. Jag tänker särskilt på olivolja.
Det finns självfallet en strävan efter att minska kravet på stöd grundat på den mängd som produceras. Jag tar mig emellertid friheten att betona att denna krydda förhöjer förtäringen av mat i hela världen. Eftersom det är en produkt som är bra för hälsan ökar efterfrågan på den. Jag har därför en känsla av att vi har två stora problem: att garantera ett säkerhetsnät för inkomsterna och förbättra kvalitetspolicyn. Vi skall diskutera dessa förslag efter lagstiftningsförslaget.
Ni hänvisar oss helt riktigt till besluten i respektive stat, men vi måste också ta hänsyn till ett antal allmänna kriterier, exempelvis sysselsättningen. Nu frågar jag er: hur kan ni kombinera stimulansåtgärder för att denna grödas kvalitet med den kommande möjligheten att blanda olivolja med andra fetter? Det är denna möjlighet att blanda som ger upphov till en lodrät nedgång i priserna och som utgör ett slag mot jordbrukarna. 
Lamy,
   . – Herr talman! Låt mig säga några ord som svar på de kommentarer som gjorts. Jag noterar att valet av talare innebär att endast ledamöter som har invändningar mot dessa reformer har talat.
Jag skall börja med tobaken. Den har redan diskuterats och jag har en del egna minnen från drygt tio år tillbaka, just här i kammaren. Mot bakgrund av de spänningar som kunde noteras på flera håll mellan jordbrukspolitiken och folkhälsopolitiken undrade man om vi skulle ompröva våra alternativ. Denna debatt har alltså inte dykt upp plötsligt: den har inte bara hamnat i knät på oss, vi har funderat över den i åratal och ni här i parlamentet har diskuterat den i flera år.
Jag är övertygad om att kommissionen verkligen skulle ha varit Tartuffe om den inte hade dragit några slutsatser av de debatter som hållits under de senaste åren, och jag tror också att vi drar dessa slutsatser på ett mycket tydligt sätt. I detta fall föreslår vi en omfördelning, en omstrukturering från denna gröda till andra grödor. Ett tydligt val håller på att göras. Vi vet att detta kommer att kräva avsevärda ansträngningar från ett antal tobaksproducenter i dag, i båda ändar av skalan, men vi lägger fram förslag, även ekonomiska, som gör att denna omstrukturering kan äga rum på grund av den nödvändighet som vi har diskuterat de senaste åren.
Detsamma gäller emellertid inte för olivolja och bomull, där målet inte är att omstrukturera eller ställa om eller styra produktionen eller producenterna till andra produkter. Vi vill bibehålla ett antal bomullsodlingar och många olivodlingar i Europeiska unionen genom att undvika avfolkning och ökenspridning i berörda områden, men också genom att korrigera effekterna av det nuvarande stödsystemet med hänsyn till produktion, miljö och Europeiska unionens finanser. Kommissionen har därför lagt fram ett alternativ, någonstans i mitten, som inte för frikopplingen lika långt som med de åtgärder som i år antogs i Luxemburg för andra produkter. Det är faktiskt för att ta hänsyn till att vissa av dessa regioner är särskilt känsliga som vi inte har gått så långt vi kunde i teorin. Jag kan garantera detta efter att ha deltagit i kommissionens diskussioner om förslagen från vår vän Fischler i denna fråga.
Min tredje punkt gäller de olika behandlingarna av socker. Fru Rodríguez Ramos, ni kan vara säker på att reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker har börjat, och vi har lagt fram tre förslag. Detta är en inledande diskussionsfas som måste få hållas eftersom, det måste sägas, det är första gången ämnet diskuteras, vilket inte är fallet med tobak, bomull eller olivolja. Kommissionens formella förslag kommer att läggas fram nästa år, så snart debatten om de tre alternativen har hållits med de parter som huvudsakligen berörs.
Avslutningsvis vill jag säga till Jové Peres, som var orolig för effekten av stöd till olivträd som är avhängigt vilket år de planterats, att detta så vitt jag vet inte är något verkligt problem eftersom den maximala garanterade kvantiteten redan har överskridits, vilket innebär att detta inte inverkar på stödbeloppet i fråga. 
President.
   – Tack, herr kommissionär. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är debatter om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt av demokratiska och rättsstatliga principer (artikel 50 i arbetsordningen). 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om ett förslag till resolution (B5-0434/2003) för utskottet för utveckling och samarbete om kränkningar av de mänskliga rättigheterna och rättsstatliga principerna i Burundi. 
Sauquillo Pérez del Arco (PSE ).
   –  Herr talman! Vi skall diskutera en resolution om Burundi. Jag tror därför det är nyttigt att påminna om bakgrunden till den nuvarande situationen i detta land. Det har nu gått tio år sedan Ndadaye, den första demokratiskt valda presidenten, mördades. Sedan dess har Burundi härjats av inbördeskrig. Kriget innebar en konfrontation mellan etniska grupper. Tyvärr resulterade det i nära 300 000 döda. 
En fredsprocess har nu inletts. Den leddes inledningsvis av Tanzanias president Julius Nyerere, och sedan av Mandela. Villkoren i processen innebär att den väpnade konflikten skall upphöra. Därefter skulle följa de olika stadierna i en valprocess och övergång till demokrati. Ett system för rättvis fördelning av makten skulle inrättas, tillsammans med ett roterande presidentskap som växlade mellan hutuer och tutsier var 18:e månad. Alla dessa arrangemang finns med i fredsavtalet från Arusha, som ingicks i augusti 2000 och resulterade i den nuvarande övergångsregeringen.
En delegation från utskottet för utveckling och samarbete besökte Burundi den 22-27 juni förra året. Den 9 juli 2003 framträdde Burundis president i utskottet för utveckling och samarbete. Den 8 oktober nåddes en överenskommelse om ett reellt genomförande av vapenvilan mellan regeringen och huvudfraktionen inom FDD, som leddes av Pierre Nkurunziza. Tyvärr har väpnade konfrontationer fortsatt mellan grupper som FDD och FNL.
Afrikanska unionen har sänt ut den fredsbevarande styrkan Afrikanska unionens uppdrag i Burundi, kallad MIAB. Den består av 3 000 soldater från Etiopien, Sydafrika och Moambique. Styrkan har till uppgift att hjälpa till vid avväpnandet och demobiliseringen av rebellsoldater och med att på nytt integrera dem i samhället. Om freden upprätthålls bör det humanitära stödet dessutom lättare kunna nå människor som förflyttats och befolkningen i krigshärjade områden.
De sista MIAB-soldaterna anlände till Burundi i söndags. Styrkan finansieras av Förenta staterna, Frankrike, Förenade kungariket och Moambique. Ändå tycks det finnas ekonomiska svårigheter med att behålla den på fältet. Samtidigt fortsätter problemen i södra Kivu. Sammandrabbningar inträffar fortfarande som utgör ett hot mot freden i området.
Europeiska unionen avskaffade stödet till Burundi i januari 1997. Det återinrättades emellertid efter gensvaret på fredsförhandlingarna. 48 miljoner euro beviljades till ett återuppbyggnadsprogram, med huvudsaklig inriktning på att stödja förflyttade personers återkomst samt demobilisering. Programmet syftade också till att främja rättvisa och försoning. Institutionellt stöd på 2 miljoner euro lämnades dessutom till ekonomiministeriet.
Ytterligare 150 miljoner euro anslogs vid Pariskonferensen 2001. Det innefattade ett Echoprogram för burundiska flyktingars återvändande från Tanzania, vilket stöddes av UNHCR.
Medel från Europeiska unionen på 285 miljoner euro är för närvarande tillgängliga för Burundi. Ytterligare medel kommer att anslås under den nionde Europeiska utvecklingsfonden. Vi skulle önska att denna resolution blir en påminnelse till myndigheterna i Burundi om att de behöver engagera kvinnorna i fredsprocessen. Vi är övertygade om att kvinnorna har en viktig roll att spela i denna process. Vi uppmanar också grannländerna att stödja fredsprocessen i Burundi. Avslutningsvis hoppas vi kunna glädjas åt att freden har kommit till detta lilla land i centrala Afrika. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Även om vår grupp stöder resolutionen – en mycket nyanserad resolution trots det stora antalet ändringsförslag som vi alla stöder – tror vi att det som framför allt behövs för att lösa detta problem på rätt sätt är en realistisk långsiktig process. Under lång tid har vi i denna region, landet med de stora sjöarna, upplevt mycket våldsamma konflikter som till och med har gått så långt som till folkmord och massutvisningar, vilka bara kommer att fortsätta om vi endast tillämpar kortsiktiga lösningar. Det är anledningen till att vi borde börja med att klargöra terminologin, för de ord vi använder här är ofta inte desamma som används i regionen ifråga. Vi talar om arméer, partier och flyktingar, men dessa är som regel etniska grupper som uppträder förklädda till en armé, ett parti eller flyktingar. Vad som spelar roll i första hand är att upprätta något slags jämvikt mellan de etniska grupperna, där det skapas garantier för att alla blir delaktiga i det politiska livet och får företrädare i de väpnade styrkorna, i administrationen och, vilket helt riktigt anges i ändringsförslaget, framför allt i rättssystemet. Det är mycket viktigt att vi här kan gå vidare med takt och känsla snarare än att inta en läraraktig och fördömande roll; etniska missförstånd och fördomar har även gjort att vi européer tillbringat århundraden med att slå in skallen på varandra, och sådana saker pågår fortfarande i Europa i dag. Vi måste därför verkligen närma oss denna uppgift med verklig känslighet och ödmjukhet; vi kan inte förvänta oss att människor som gjorde förskräckliga saker mot varandra bara för några år eller månader sedan inom några få månader skall kunna uppträda som om ingenting hänt. Därför behöver vi denna process; vi måste dock se till att få igång den så snabbt som möjligt och vi behöver känslighet, vi behöver tid och vi behöver vara närvarande. Det är anledningen till att vi behöver offentliganställda tjänstemän, advokater och även officerare från de väpnade styrkorna för att agera som rådgivare till båda sidor. 
Cauquil (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Detta olyckligt lottade folk i Burundi fortsätter att betala genom periodiskt återkommande dödande, slumpmässiga arresteringar och tortyr. Den etniska oppositionen intensifieras ständigt av ledarna för de beväpnade gäng, officiella eller icke-officiella, som inrättades och stöddes, det måste man komma ihåg, i årtionden under den tidigare belgiska kolonialmakten och under den franska förmyndarmakten. Resolutionen ger en mängd moralistiska och patriarkaliska råd till det burundiska ledarskapet, till ledarna för de olika fraktionerna och dess grannar. Det behövs dock mer än råd, eftersom de europeiska makterna har ett förkrossande ansvar för vad som hände och händer i Burundi, på samma sätt som de har ett mer allmänt ansvar för hela Afrika, för vilket Rwanda och Burundi i viss utsträckning är sorgliga symboler.
De har ett förkrossande ansvar för att ha ödelagt Afrika genom slavhandel och kolonialplundring, och sedan genom en annan form av plundring som fortsätter i dag. Medan parlamentet ger moraliserande råd fortsätter de stora brittiska, franska och belgiska kapitalistgrupperna och många andra att tjäna på till och med de fattigaste länderna, och den lilla information som sipprar fram från många delar av Afrika, där etniska konflikter och gruvrikedomar går hand i hand, visar att det är mycket ovanligt att det inte finns några kapitalistiska grupper bakom de lokala fältherrarna som försöker lägga vantarna på de rikedomar landet har att erbjuda. Snarare än att förbättra lokalbefolkningens situation orsakar dessa rikedomar dess olycka. Jag är väl medveten om att materiellt stöd, till och med mycket av det, inte skulle räcka för att lösa alla de problem som utgör en förlängning av det förgångna. Om Europa så vill skulle det emellertid kunna ge tillräckligt med stöd för att flyktingar skulle kunna återvända, ge det burundiska folket acceptabelt boende och levnadsförhållanden och göra det möjligt för dem att bygga upp infrastrukturer, sjukhus och skolor och på så sätt skapa arbetstillfällen.
Resolutionen hänvisar till stöd, särskilt till ekonomisk återuppbyggnad av landet, men den fäster mycket större vikt vid finansieringen av afrikanska styrkor som arbetar med att återupprätta och bevara freden och vid att skicka en delegation med högt uppsatta representanter från europeiska arméer för att träffa sina kolleger i den reguljära burundiska armén. Det närliggande Rwanda upplevde emellertid för några år sedan hur högt uppsatta representanter från den franska armén som fanns i landet inte bara underlät att förebygga folkmordet, utan också faktiskt uppmuntrade det, och kanske till och med försåg slaktarna med vapen. Så även om denna resolution hade någon verkan skulle den säkerligen inte sopa bort blodspåren som närvaron av det europeiska storkapitalet har lämnat efter sig i Burundi och på den afrikanska kontinenten i allmänhet. 
McKenna (Verts/ALE ).
   – Herr talman! När vi ser på den historiska, koloniala inblandningen som många europeiska länder svarat för på olika platser runt om i världen, t.ex. Burundi, är det mycket viktigt att vi har denna diskussion här i dag om Burundi, där regeringsstyrkor har varit ansvariga för utomrättsliga avrättningar, försvinnanden, tortyr och andra allvarliga kränkningar. Under tiden mördas, lemlästas, kidnappas och torteras oskyldiga civila av beväpnade grupper för dessas politiska syften.
Dessutom fortsätter beväpnade krigare i Burundi att, tidvis med våld, rekrytera barnsoldater. Som beslutades i december förra året och som redan nämnts här, är det absolut nödvändigt att Burundi antar ett stabilt och reellt eldupphör mellan regering och rebeller som ett första steg mot en betydelsefull och varaktig fred.
Vi i Verts/ALE-gruppen har också efterlyst reformer inom rättsväsen och armé, vilket föreskrevs i Arushaöverenskommelsen från 2000, och ett slut på straffrihet för de som fortsätter att begå brott mot de mänskliga rättigheterna. Vi uppmanar också regeringen att bilda en sannings- och försoningskommitté, som efterlysts av så många i det civila samhället. Vi uppmanar regeringen att ratificera Internationella brottmålsdomstolen.
Vi är också medvetna om att Burundi behöver hjälp från världssamfundet, framför allt ekonomisk hjälp för återuppbyggnaden av landet, för bevarandet av freden och installationen av en legitim fungerande regering. Detta är en utmaning som EU måste anta. Men vi måste också vara medvetna om att mycket lite görs för att stoppa det väldokumenterade vapenflöde som ger en grogrund till konflikter och orsakar massiva kränkningar av de mänskliga rättigheterna, inte bara i Burundi utan i många andra delar av världen. Detta är något som måste vara en prioritet för EU; vi kan inte tillåta att vapen skickas till länder där de orsakar sådana massiva kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Vi bör i ärlighetens namn över huvud taget inte ha med vapen att göra. 

Sandbæk (EDD ).
   – Herr talman! Fredsavtalet från Pretoria tillför nytt hopp för fredsprocessen i Burundi, och EU måste tillsammans med världssamfundet ge ett starkt stöd till övergångsregeringen i dess försök att återinföra stabilitet och rättssäkerhet. För att kunna bygga upp nationell enhet och försoning efter dessa långa år av inbördeskrig är det av största vikt att man ser till att folket, enskilda och samhällsgrupper som led stora kränkningar av de mänskliga rättigheterna blir erkända och får gottgörelse.
Därför stöder jag bildandet av en sannings- och försoningskommitté av det slag som bildats i t.ex. Sydafrika och Sierra Leone. På så sätt kan fall av groteska kränkningar av de mänskliga rättigheterna begångna av alla parter upptäckas och undersökas. Den hjälper också offren att återfå sin värdighet och möjliggör läkande och återuppbyggnad.
Att ta de anklagade till rättegång under en legal juridisk process stärker rättssäkerheten och är grundläggande för att bryta den cirkel av hämnd som uppstått genom omfattande våldtäkter och mord som begåtts ostraffat. En sannings- och försoningskommitté skulle också bidra till att öka medvetenheten om mänskliga rättigheter och jämna vägen för fred och hållbar försoning mellan Burundis folkgrupper. 
Lamy,
   . – Herr talman! I likhet med Sauquillo Pérez del Arco är det med viss optimism som vi välkomnar nyheten om att Pretoriaprotokollet ingåtts mellan övergångsregeringen och den beväpnade hutugruppen FDD. Detta protokoll är i våra ögon ett viktigt steg i riktning mot en konsolidering av fredsprocessen i Burundi. Det visar att många av de lokala aktörerna är beredda att följa Arushaöverenskommelsen som en ram för fredsprocessen.
I likhet med upphovsmannen till den resolution som vi diskuterar i eftermiddag, är vi också oroade över att den senaste rebellgruppen, FNL, har uteslutits från processen, och vi tycker att det är viktigt att fortsätta att uppmuntra alla initiativ till att inleda förhandlingar mellan FNL och övergångsregeringen i Burundi.
Vad har vi gjort hittills? Vi har huvudsakligen stöttat fredsprocessen så mycket som möjligt och utnyttjat ett antal instrument för att lindra konflikten och främja försoning, däribland livsmedelsstöd och ekonomiska bidrag och sändandet av observatörer från Afrikanska unionen. I avvaktan på att ett system för att stödja freden skall inrättas förbereder vi tillsammans med Afrikanska unionen ett katastrofprojekt för att upprätthålla freden i Burundi, vilket uppgår till omkring 25 miljoner euro. Vi hoppas givetvis att hela biståndsgivargemenskapen står vid vår sida.
Vi arbetar för en ekonomisk återuppbyggnad av Burundi med ett återanpassningsprogram som uppgår till strax under 50 miljoner euro och som är utformat så att de ekonomiska och sociala infrastrukturerna, som tyvärr förstörts av inbördeskriget på samma sätt som i andra delar av Afrika, skall kunna återuppbyggas fysiskt.
I augusti undertecknade vi ett vägledande nationellt program med Burundi, som en del av den nionde Europeiska utvecklingsfonden, vilket uppgår till ca 70 miljoner euro, varav en del självfallet anslås till att återupprätta de politiska institutionerna i övergångsfasen. Enligt vår uppfattning är därför stöd till fredsprocessen och ett avsevärt stöd till återuppbyggnaden av landet de två målsättningar som unionen måste fortsätta att sträva efter för att stödja de små framsteg som görs i fråga om fredsprocessen i detta land, trots att den tyvärr hela tiden störs. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på fördragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag om Turkmenistan och Centralasien:
– B5-0436/2003 av Max van den Berg och Richard Corbett för PSE-gruppen,
– B5-0440/2003 av Ole Andreasen för ELDR-gruppen,
– B5-0445/2003 av Bastiaan Belder för EDD-gruppen,
– B5-0446/2003 av Cristiana Muscardini för UEN-gruppen,
– B5-0449/2003 av Pernille Frahm och Luigi Vinci för GUE/NGL-gruppen,
– B5-0450/2003 av John Bowis m.fl. för PPE-DE-gruppen,
– B5-0452/2003 av Bart Staes m.fl. för Verts/ALE-gruppen. 
Belder (EDD ).
   – Herr talman! Det är inte utan anledning som president Niyazovs Turkmenistan i föreliggande resolution kallas för ‘ett av de värsta totalitära systemen i världen’. Som ledamot av detta parlament gnuggar jag mig i ögonen av förvåning när jag ser hur Frankrikes president Chirac med hänvisning till den figur som är känd som turkmenernas fiende talar om ‘alla turkmeners fader’ och ‘min bäste gode vän’. Detta gjorde han den 13 oktober när den nya franska ambassadörens kreditivbrev presenterades i Asjchabad.
I sitt brev till president Niyazov uttryckte president Chirac också en önskan att befästa och fördjupa de hjärtliga förbindelserna mellan Frankrike och Turkmenistan. Tydligen sätter man i Paris intresset för olja och naturgas framför allt annat. Jämför detta med vår resolution. Vad var det vi sade om en gemensam europeisk röst?
Medan Europeiska unionens medlemsstater diskuterar västerlandets obestridliga kristna tradition, fruktar sanna kristna i Turkmenistan dagligen för sina liv. Det är deras absoluta visshet och tröst att Gud vakar över sin kyrka överallt. Detta ändrar emellertid inte det faktum att vi har ett politiskt ansvar gentemot deras förtryckare. Jag ber rådet och kommissionen att förstå min appell. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Herr talman! I dag i Europa och överallt i den civiliserade världen är det torsdag, men i Turkmenistan är det ironiskt nog ”rättvisans dag”. Ja, det finns ingen rättssäkerhet i livet i Turkmenistan, men rättssäkerhet för turkmenerna är vad hela denna debatt handlar om.
President Niyazov bytte namn på sig själv. Han bytte namn på veckodagarna. Årets månader uppkallade han efter sina nationella hjältar och började med sig själv och sin mor. Han har låtit bygga överdådiga palats och rest statyer över sig själv medan hans folk lever kvar i fattigdom. Från 1985 har han styrt som en tyrann. Sedan 1999 är han president på livstid. I november förra året kom den värsta vedergällningen av alla efter ett attentat mot honom.
Turkmenistan har blivit ett land av tortyr och fängslande, av folk som dör i fängelse och av intolerans mot politiska och religiösa åsikter. Pressen har tystats, människorättsorganisationer är förbjudna och oppositionen har jagats utomlands. Vår resolution innehåller namnlistor, och vi ber att dessa namn offentliggörs, att det blir ett slut på den dåliga behandlingen i de fall där personerna fortfarande är i livet samt att Röda korset får träffa dem. Men de utgör toppen på ett isberg som måste komma i dagen. Jag litar på att kommissionen kommer att göra just detta.
Vår delegation till Centralasien omfattar alla länder i Centralasien och Mongoliet. I maj var vi i Uzbekistan, det vackra och historiskt intressanta landet i Timur Lenk. Vi välkomnades och såg vissa förbättringar när det gäller mänskliga rättigheter och en vilja att öppna dörrar. Men två dagar efter att vi rest arresterades Ruslan Sjaripov.
Ruslan Sjaripov är en journalist som skrev om korruption inom polisen och regeringen. Han arresterades anklagad för homosexuellt uppträdande, vilket är straffbart i landet enligt artikel 120 i brottsbalken. Detta strider mot bestämmelserna i Internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (ICCPR) som Uzbekistan ratificerat. Den 28 augusti kidnappades och misshandlades hans offentliga försvarare Surat Ikramov svårt av maskerade män.
I september angav Sjaripov brevledes hur illa behandlad han blir och hur han hotas i fängelset av polis och fängelsevakter. I september förkortades straffet, men ingenting utöver det. Han borde aldrig ha åtalats över huvud taget. Han bör släppas nu, och jag vädjar till kommissionen att ingripa i fallet.
När vi var i Uzbekistan träffade vi också den brittiske ambassadören Craig Murray. Han är en orädd diplomat som berättade sanningen för oss som han såg den. Kanske var det oklokt av honom att göra det, men han gjorde rätt. På ett möte i Tasjkent den 17 oktober sade han följande: ”Jag tror att människor föds med en instinkt för frihet och att frihet och demokrati faller sig naturligt för människor bara de ges chansen.” Den brittiska regeringen gav honom varken stöd eller beröm, utan kallade hem honom för en uppsträckning. Jag ber kommissionen att utfärda en diplomatisk utmaning, ”habeus corpus”, till den brittiske utrikesministern: återinsätt en bra man på hans post, vilket det uzbekiska folket och deras ledare kommer att tjäna på, men det ger även gott rykte åt den brittiska diplomatin. 
Lagendijk (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Den resolution som vi nu skall rösta om lämnar inget övrigt att önska i fråga om klarhet. Såsom andra ledamöter redan har påpekat är Turkmenistan ’ett av de värsta totalitära systemen i världen’. Situationen är kanske något bättre i andra centralasiatiska länder, men även där är situationen ohygglig när det gäller de mänskliga rättigheterna. Betyder det att Europa inte skall bry sig om Centralasien? Mitt svar är ’nej’, av två skäl.
Det första är de strategiska målen. Det duger inte att strunta i denna region. Det ligger inte i Europas intresse att dessa länder, som förutom olja och gas exporterar korruption och instabilitet, skall förbli ’rövarnästen’.
Det finns även ett andra skäl – vilket några ledamöter redan har nämnt – nämligen behovet att göra affärer med tanke på den stora mängd olja och gas som finns i regionen. För en del politiker, och detta gäller tyvärr även för en del av våra kolleger i Europaparlamentet, betyder detta emellertid att vi först och främst skall göra affärer, och att vi bara skall nämna de mänskliga rättigheterna men på inga villkor fästa alltför stor uppmärksamhet vid dessa. 
Låt oss inte upprepa misstagen från det förgångna, när vi på grund av vårt behov av olja från Mellanöstern höll tyst om kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Saudiarabien. Det är sant att Europa behöver olja och gas även från detta område, men det betyder också att dessa länder behöver oss, och detta ger oss en möjlighet att prioritera frågan om de mänskliga rättigheterna – särskilt att förbättra dessa – i våra förbindelser med dessa länder, och bara då tala om olja. Med tanke på EU:s politik i Kosovo skulle jag säga: ’normer före olja’. 
Maat (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vad jag har att säga kompletterar det som min kollega Bowis sade. Vi är båda medlemmar i delegationen för förbindelserna med Centralasien och Mongoliet och det är delvis tack vare honom och hans starka engagemang som vi kan åter kan föra upp detta slags ärende på föredragningslistan.
Jag skulle vilja börja med Turkmenistan. Jag är fortfarande föredragande av ett nytt samarbetsavtal mellan EU och Turkmenistan. Parlamentet har tillsammans med kommissionen förklarat att det faktiskt inte vill sluta detta avtal och inte heller diskutera det. Det finns all anledning till detta. Som Bowis och andra kolleger redan har konstaterat, är det med tanke på den nuvarande situationen fullständigt klart att denna regim är oacceptabel. Samtidigt måste vi emellertid tänka på vad vi kan göra för folket i Turkmenistan. Vi anser att parlamentet enträget måste begära att Röda korset i alla händelser åter skall få möjlighet att besöka fångarna, att vi skall kunna återuppta goda kontakter med de icke-statliga organisationerna och att dessa icke-statliga organisationer åter skall få ett visst mått av frihet i dessa länder. Vi måste försvara de människor – även politiker och människorättsaktivister – som nu fängslats. Vi måste försvara trosfriheten. Det är fullständigt orimligt att endast en särskild form av islam och endast den ortodoxa kyrkan fortfarande har ett visst mått av frihet eller i varje fall fortfarande åtnjuter ett visst skydd, medan alla andra grupper, både kristna och icke-kristna, saknar detta skydd. Detta är oacceptabelt, eftersom människor och religion hör samman.
Vad beträffar ett antal av de andra länder som nämnts, skulle jag vilja påpeka, att vi i våras också diskuterade en resolution om Kazakstan. Detta ledde till intensiva samtal mellan vår delegation och parlamentariska delegationer från Kazakstan, och förbättringar presenterades på en rad punkter. Vi är emellertid fortfarande besvikna i en rad frågor: rättsliga processer, pressfrihet och även föreningsfrihet. Jag hoppas att dessa första steg som Kazakstan har tagit i rätt riktning inte är de sista, utan att i stället ytterligare påtryckningar, även från Europeiska unionens sida, kommer att leda till en förbättring av situationen i detta land.
Jag vill framföra en engagerad vädjan om ett nytt samarbetsavtal med Tadzjikistan. Lyckligtvis förbereder kommissionen för närvarande ett avtal även för detta land, vilket är mycket bra, eftersom vi måste ha täta förbindelser med dessa länder.
Bowis har redan beskrivit situationen i Uzbekistan och jag har inget att tillägga.
Återstår Kirgizistan. Föreliggande resolution framför med rätta kritik på ett antal punkter, men samtidigt har vi här ett land som förtjänar vårt varma stöd, eftersom det med skiftande framgång försöker bygga upp en demokrati, trots att det varken har resurser eller olja. Kritik skall framföras där den är befogad, men det är ännu viktigare ge stöd där det är befogat. Jag vill även framföra en förhoppning till kommissionen om att Europeiska unionen i fråga om Centralasien under kommande år kanske kan ge lite extra stöd till ett land som detta, som varken har olja eller andra resurser. 
Lamy,
   . – Herr talman! Kommissionen delar den oro som ledamöterna just har gett uttryck för angående Turkmenistans bristande respekt för de mänskliga rättigheterna och demokratiska skyldigheter, vare sig det gäller de uppenbart orättfärdiga rättegångarna mot politiska fångar, den dåliga behandlingen av dessa fångar, vilken är allmänt känd, eller till exempel de allvarliga angreppen mot religionsfriheten, där vi har samma information som ni.
Vår analys är därför densamma: situationen är allvarlig när det gäller respekten för de mänskliga rättigheterna. Trots detta är det emellertid viktigt att upprätthålla en dialog med Turkmenistan för att undvika att landet blir totalt isolerat, vilket enligt vår uppfattning och under rådande omständigheter antagligen skulle vara ännu värre med tanke på respekten för de mänskliga rättigheterna, vilken vi verkar för.
Beträffande de andra länderna i Centralasien som ni just har nämnt – Kazakstan, Kirgizistan och Uzbekistan – fortsätter vi både på EU-nivå och medlemsstatsnivå att betona att de internationella åtagandena rörande de mänskliga rättigheterna måste respekteras. Vi gör detta inom ramen för avtal om partnerskap och samarbete.
Vad beträffar de bilaterala förbindelserna mellan unionen och dessa länder gör vi på samma sätt, och vi har gjort det offentligt när det gäller alla dessa demokratiproblem i Centralasien genom att samarbeta med andra internationella organ som arbetar med oss i denna fråga, vare sig det handlar om Förenta nationerna, OSSE eller FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna. Därför delar vi till fullo den oro som just har kommit till uttryck och som ingår i förslaget till resolution. 
Talmannen.
   – Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande resolutionsförslag om Nepal:
– B5-0435/2003 av Gerard Collins för UEN-gruppen,
– B5-0437/2003 av Hannes Swoboda och Maria Carrilho för PSE-gruppen,
– B5-0439/2003 av Astrid Thors för ELDR-gruppen,
– B5-0448/2003 av Pedro Marset Campos för GUE/NGL-gruppen,
– B5-0451/2003 av Thomas Mann för PPE-DE-gruppen,
– B5-0453/2003 av Reinhold Messner m.fl. för Verts/ALE-gruppen. 
Stihler (PSE ).
   – Herr talman! Sammanbrottet nyligen för eldupphöret i Nepal och våldet som följde därpå har lett till stora förluster i liv och mycket skador. För att erhålla varaktig fred i Nepal, ett öppet och demokratiskt samhälle och framgång och välstånd för alla måste alla sidor respektera vapenvilan från den 19 januari, liksom den uppförandekod som signerades av både maorebellerna och regeringen den 13 mars 2003. Meddelandet i går om att maorebellerna inte längre kommer att genomföra politiska mord eller förstöra allmän egendom eller infrastruktur ger bara en aning hopp. Den sorgliga sanningen är att efter sammanbrottet av eldupphöret har 211 personer mist livet. Vi måste se till att vi stöder och främjar demokrati och rättssäkerhet i länder som Nepal. Öppnandet nyligen av ett kontor för en gemenskapsdelegation i Katmandu är ett välkommet tillskott i förbindelserna och samarbetet mellan EU och Nepal. Vi måste se till att vi gör allt vi kan på plats för att hjälpa de som lider direkt och indirekt av oroligheterna.
Vi bör öka vårt ekonomiska stöd till Nepal, och vi måste göra så att det främsta målet är utrotandet av fattigdomen och tillgång till hälso- och sjukvård och utbildning för alla. Dessa underliggande orsaker till konflikter måste vara målsättningen för allt samarbete och all hjälp som EU ger landet. Kommissionen måste i Nepal arbeta med alla stadier av konflikten, från att ge humanitärt bistånd till nödlidande till att försäkra sig om att program för att lösa och förhindra konflikter kommer till stånd för att förhindra ytterligare våld.
Jag välkomnar uppmaningen i resolutionen till utnämningen av en speciell representant för EU i Nepal. En sådan representant skulle kunna arbeta för att se till att hjälp kommer fram till de bhutanesiska flyktinglägren. UNHCR:s beslut att minska hjälpen till dessa läger är oroande och kommer i en tid då Nepal behöver ett fortsatt och inte ett minskande bistånd. Nepal har visserligen hyst många tibetanska och bhutanesiska flyktingar genom åren, men deportationen av 18 tibetanska flyktingar till Tibet för några månader sedan är en oroande utveckling. Alla flyktingars välbefinnande måste garanteras. Det kommer endast att kunna bli fred i Nepal genom en demokratisk utveckling. EU bör bidra till denna utveckling och hjälpa nepaleserna att skapa en bättre framtid. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det eldupphör som regeringen och maoisterna i Nepal kom överens om den 29 januari detta år varade bara i sju månader. Så tidigt som i mars tilldelades båda sidor en uppförandekod, varpå ett antal rebelledare frigavs. Tre förhandlingsomgångar resulterade i att maoisterna övergav sitt krav på monarkins avskaffande. Regeringen lade fram ramar för statens reformering; jag håller färdplan och målsättning för den i min hand medan jag talar. I ramarna anges rundabordskonferenser med medverkan av alla partier liksom ett omedelbart val till landets parlament, nya strukturer med regionalt självstyre, införande av marknadsekonomi och rätt till utbildning och anställning för etniska grupper och människor med funktionshinder, vilket sammantaget utgör ett gediget paket.
I augusti 2003 bröt emellertid maoisterna vapenvilan, varefter 300 människor har dödats, 25 av dessa enbart under det senaste veckoslutet, och hot, utpressning, våldsamma slagsmål och mord har blivit dagliga företeelser i Nepal. För första gången har utlänningar blivit bortrövade och skott avlossats mot turister. I detta land som är så starkt beroende av turistnäringen blir situationen alltmer tragisk. Europeiska folkpartiets grupp uppmanar maoisterna att förnya sitt eldupphör en gång för alla och återvända till förhandlingsbordet. Om de båda sidorna behöver en medlare utifrån är EU synnerligen väl lämpat att ikläda sig denna roll, eftersom vi européer i allmänhet är accepterade i hela Sydostasien.
Vi uppmanar därför rådet att utse ett särskilt sändebud till Nepal och –herr kommissionär Lamy – genom denne måste kommissionen bygga upp EU:s förbindelser. Ett första viktigt steg skulle vara att öka personalstyrkan på det nya kontoret i Kathmandu. Även om vår främsta prioritet är att få slut på inbördeskriget får aldrig respekten för de mänskliga rättigheterna försummas. Demokratin måste utökas, reformer som är godtagbara för människor på gräsrotsnivå måste genomföras och minoriteter måste behandlas med respekt, särskilt de bhutanesiska flyktingarna i de läger som parlamentets delegation till SAARC (Sydasiatiska sammanslutningen för regionalt samarbete) besökte. Lägrets finansiella stöd från UNHCR är uppenbarligen inte längre garanterat.
Till minoriteterna räknas även flyktingar från Tibet som har tvingats lämna sitt hemland i fruktan för sina liv och som passerar genom Nepal på väg till Indien. Enligt de uppgifter jag har fått var överlämnandet av 18 tibetaner till kineserna ett undantag – låt oss hoppas att det förblir ett undantag. Den nepalesiska regeringen måste garantera att deportationer skall förhindras och alla flyktingar från Bhutan och Tibet måste garanteras skydd enligt internationella överenskommelser om de mänskliga rättigheterna.
Maes (Verts/ALE ).
   – Herr talman, herr kommissionär! Nepals befolkning har levt under fattigdom och ett hänsynslöst kastsystem i århundraden och varit underkastat en regering som inte har kunnat erbjuda några lösningar. Dessa förhållanden utgjorde en rik grogrund för ett maoistiskt uppror som krävde 7 000 liv. I januari i år ingicks en överenskommelse om vapenvila, vilken bröts i augusti, varvid förhandlingarna omedelbart avbröts. Sedan dess har, fortfarande enligt de källor jag har tillgång till, mer än 800 liv skördats, främst bland maoisterna och bland fattiga bönder och bybor. De senaste offren för våldet är de fyra studenter som den 13 oktober dödades i en korseld mellan maoisterna och armén.
Nepals regering tar emot stora vapenleveranser från Förenta staterna, bistånd från Indien, militärt bistånd från Förenade kungariket och andra länder samt vapenleveranser från Belgien, som till och med ändrade sina vapenlagar för att kunna leverera dessa vapen. Mer än hälften av de inkomster som landet har för sin överlevnad härrör nu från utländskt bistånd. Regeringen saknar varje demokratisk legitimitet; makten finns hos kungen och armén. Tack vare dessa vapenleveranser har regeringen uppenbarligen valt att stoppa dialogen och välja vad som är känt som den militära lösningen: att krossa rebellerna och de så kallade rebellerna – fattiga bybor – med vapenmakt. De mänskliga rättigheterna trampas ned ostraffat i denna process, vilket den brittiske representanten, Sir Jeffrey James, konstaterade på plats. Varje till buds stående medel måste användas i ansträngningarna att få partierna att återgå till förhandlingsbordet. Vapenleveranserna måste upphöra, och de som tror att vapen kan åstadkomma en lösning här kommer bara att få se en fullständig ödeläggelse av landet. Ännu fler barn kommer att luras att lämna sina hem och rekryteras som barnsoldater; ännu fler bönder kommer att skjutas ihjäl på sina åkrar; över huvud taget kommer dödandet att öka ännu mer. Under tiden har detta folk blivit utmattat.
Vi har nu en delegation där. Kommer vi nu att skrida till verklig handling och även använda våra ansträngningar till att åstadkomma en förnyad fred? Eller kommer vi att fortsätta att ge bistånd med ena handen och leverera vapen med den andra, samtidigt som vi blundar för det faktum att regeringen, naturligtvis, använder pengarna till att betala vapnen med? Jag undrar vilket slags hycklande spel vi deltar i. 
Lamy,
   . – Herr talman! Kommissionen välkomnar och uppskattar parlamentets initiativ att offentliggöra en resolution nästan två månader efter det plötsliga sammanbrottet i fredssamtalen i Nepal, vilka, som Maes nyss har sagt, hade inletts efter vapenvilan i januari detta år.
Tyvärr har, som vi vet, ingen enighet nåtts om en bestående lösning, och vi tror att de politiska partiernas och det civila samhällets roll måste integreras bättre i fredsprocessen; annars kan det inte finnas någon verklig chans att återupprätta förtroendet. Detta verkar vara en nödvändig förutsättning för alla folkligt förankrade fredsförhandlingar och vi är redo att stödja kravet på en rundabordskonferens där ett brett spektrum av representanter för partierna och det civila samhället förs samman, vilket skulle göra det möjligt att göra framsteg i sökandet efter en lösning på krisen. På nuvarande stadium tror vi emellertid inte att några ytterligare åtgärder, såsom direkt medling i fredsprocessen, är lämpliga, eftersom de inte bygger på någon bred samstämmighet mellan de olika berörda parterna.
Ni nämnde flyktingarnas situation i era kommentarer: enligt vår uppskattning finns det omkring 100 000 flyktingar och vi beklagar att det har tagit lång tid att ge dem bekräftelse. För att hjälpa dem att återvända hem och bosätta sig kommer vi att fortsätta med att förse lägren med proviant och stödja flyktingkommissariens roll.
Många av er belyste behovet av att ge vårt kontor i Kathmandu ytterligare resurser och vi är villiga att göra detta, naturligtvis inom ramen för våra budgetresurser, vilka i stor utsträckning bestäms av detta parlament, vilket ni torde vara medvetna om.
Slutligen, vad beträffar frågan om vapenförsäljning står det klart för oss att det inte finns något hopp om en väpnad eller militär lösning av denna konflikt. Vi kommer att fortsätta att vara särskilt vaksamma vad gäller frågan om att följa uppförandekoden för vapenexport, vilken som ni vet innebär särskilda förpliktelser som även innefattar våra medlemsstater. 
Posselt (PPE-DE ).
   – Herr talman! Det gladde mig att höra Stihler tala, liksom att ett antal ledamöter som företräder socialisterna har kommit tillbaka till oss, eftersom vi behandlade två viktiga frågor om de mänskliga rättigheterna utan att den näst största gruppen i detta parlament yttrade sig över dem. Jag började bli orolig för att gruppen skulle ha upphört att existera eller hade övergett politiken för de mänskliga rättigheterna. Jag skulle bara vilja fråga, i händelse av att de inte längre behöver sin talartid, om arbetsordningen skulle tillåta att den i framtiden övergår till oss. Vi skulle vara mycket tacksamma för det.
Talmannen.
   – Det är ingen fara att vi inte skulle märka er närvaro, herr Posselt.
Den gemensamma debatten är avslutad.(1) 

Talmannen.
   –Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.(1)
–Omröstningen är avslutad.
Patakis (GUE/NGL ),
   – Vi reserverar oss mot betänkandet av följande skäl:
För det första, på grund av att de föreslagna åtgärderna syftar till att försvara och förstärka EU:s gemensamma fiskeripolitik, vilken vi inte stödjer, eftersom den inför restriktioner för produktionen som huvudsakligen drabbar små och medelstora företag, särskilt i länder som Grekland. Dessutom förväntas vi stödja ett absurt kontrollsystem där den som kontrollerar och den som kontrolleras är en och samma.
För det andra, på grund av att den kortsiktiga handlingsplanen och, än viktigare, inrättandet av en gemensam struktur för översyn och kontroll, är åtgärder för ökat EU-inflytande inom fiskerisektorn. Detta innebär större restriktioner för den nationella fiskeripolitiken och för de nationella åtgärder som tar hänsyn till särskilda nationella förhållanden och behov. Samtidigt ger även den föreslagna gemensamma strukturen för översyn och kontroll upphov till åtskilliga frågor, bland annat rörande medlemsstaternas suveränitet i sina territorialvatten. 
Bordes and Cauquil (GUE/NGL ),
   .– Vi lade ner våra röster om detta betänkande och om de två andra fiskeribetänkandena. Naturligtvis stöder vi en återhämtning av de fiskbestånd, särskilt torskbestånden, som är hotade, vilket har belysts i ett annat betänkande som har debatterats vid detta sammanträde. Vi litar emellertid inte på att vare sig de europeiska institutionerna eller staterna själva kommer att göra detta.
Ibland omvandlas detta till viljelösa åtgärder och ett betänkande bekräftar att flera medlemsländer i Europeiska unionen har underlåtit att genomföra dessa åtgärder, vilket har resulterat i en ständig dramatisk minskning av några fiskarters bestånd. Vid andra tillfällen blir resultatet åtgärder som presenteras som nödvändiga för att rädda naturen, medan den huvudsakliga, och stundom den enda, verkan de har är att förfölja människorna, i detta fall de som lever på sitt fiske. Vi bör komma ihåg att detta sker utan att de stora kanonerna har något att frukta. Motsatsen visar sig vara sann vid en utvärdering av det fleråriga utvecklingsprogrammet för fiskeflottorna, som lagts fram vid detta sammanträde.
Vad skulle det vara för mening med att ha en väl bevarad miljö om priset var att människorna, eller åtminstone en majoritet av dem det vill säga de som lever på att arbeta med detta, drabbas av olycka?
Ribeiro e Castro (UEN ),
   .– Om kommissionen vill sammanföra alla nationella resurser för övervakning och kontroll i en byrå för kontroll av gemenskapens fiske för att skapa enhetlighet i rutinerna bör den också klart definiera vilka befogenheter som tillfaller gemenskapen och vilka som tillfaller medlemsstaterna, vilket också föredraganden framhåller. Sådana definitioner är desto viktigare med tanke på att den hittills allmänt vedertagna principen har varit att medlemsstaterna ansvarar för övervakningen av fiskerinäringens verksamhet.
Med tanke på de långt gående juridiska konsekvenserna av kommissionens förslag – kom ihåg att övervakning och kontroll av vissa delar av den gemensamma fiskeripolitiken ibland även upprätthålls med militära insatser – är föredragandens förslag om en förstudie i samarbete med medlemsstaterna innan planerna genomförs likaså klokt. Såsom olika medlemsstater, experter och organisationer hävdar bör man i studien undersöka alternativa modeller för gemenskapens samarbete på detta område.
Föredragandens önskemål om att företrädare för fiskerisektorn skall delta i de olika etapperna av beslutsfattandet måste också prioriteras.
Slutligen upprepar jag det ovillkorliga behovet av att en rättsligt oberoende gemensam fiskeripolitik etableras en gång för alla eftersom denna hittills utan synbarlig orsak endast har nämnts i fördragen i samband med ’jordbruksprodukter’ och i samband med den gemensamma jordbrukspolitiken. 

Patakis (GUE/NGL ),
    – Även om vi accepterar att målsättningen att minska fiskeflottan i realiteten inte har uppnåtts – vilket till exempel inte gäller Grekland där vi både har minskat flottan och minskat fisket till förmån för importen och vattenbruket – finns det inga skäl att beklaga de fleråriga utvecklingsprogrammens misslyckande. Med dessa program infördes nämligen begränsningarna för fiskeriproduktion i liten och medelstor skala, vilket i Grekland har lett till en minskning av fisket, en försämring av handelsbalansen för fisket och beklagliga återverkningar för befolkningen i kustområdena.
Vi motsätter oss inte kontroller av flottans fiskekapacitet. Vi anser dock inte att de skall utföras genom den gemensamma fiskepolitiken såsom uttrycks i de fleråriga utvecklingsprogrammen. Tvärtom anser vi att varje medlemsstat skall ansvara för nödvändiga insatser och vidta erforderliga åtgärder i enlighet med faktisk vetenskaplig information från andra organ, som till exempel FAO, med hänsyn till situationen för fiskbeståndet och så vidare. Vi samtycker under inga omständigheter till att detta ansvar överlåts till överstatliga organ som till exempel EU, eftersom dess politik tenderar att ytterligare stärka stora företag även inom fiskesektorn, så att små och medelstora fiskeföretag drabbas av nedläggningar och skrotning av fartyg, åtgärder till förmån för vattenbruk och så vidare. 
de Roo (Verts/ALE ),
   .  Överfiskning i europeiska vatten har lett till att forskarna nu föreslår ett totalförbud mot torskfiske och stränga begränsningar för andra fiskarter såsom rödspätta. Hittills har forskarnas varningar inte vunnit gehör vid de årliga decembermötena med de 15 fiskeministrarna. Som ett resultat hotas vi med samma situation som för tio år sedan uppstod vid Kanadas kust (Newfoundland). Dessa vatten fiskades slut på den absolut sista torsken; tio år senare finns det fortfarande ingen torsk. Fiskesamhällena i östra Kanada överlevde inte detta.
EU har i flera år försökt minska flottkapaciteten för de europeiska fiskarna. Den minskningen har dock ägt rum i verkligheten. Europas överfiskningsproblem sprids till resten av världen genom det ökande antalet europeiska fiskare som utarmar fiskbestånden i andra kontinenters vatten.
Det hela började i Irland för några år sedan, när det var nödvändigt att ta supertrålaren ur drift. Denna supertrålare seglar nu i stället under Panama-flagg för exakt samma irländska företag, i vatten som tillhör utvecklingsländer.
Det finns nu så många som tre supertrålare som inte har tagits ur drift av Nederländerna. Dessa fartyg utarmar nu fiskbestånden i vattnen utanför Västafrikas kust, under nederländsk flagg. Tusentals afrikanska fiskare med småskalig verksamhet missgynnas, och inom kort kommer avkastningen på den västafrikanska kusten också att minska. Svaret från den nederländska regeringen kommer då troligen att bli att dessa supertrålare skickas iväg ännu längre bort. Forskarnas varningar om global överfiskning tas inte på allvar: inte av den nederländska regeringen och inte av Europeiska kommissionen.
För ett år sedan, på Världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg (september 2002), undertecknade nederländska och europeiska myndigheter skenheligt deklarationer om att det senast 2010 måste bli ett slut på global överfiskning, men i verkligheten sprider de nederländska och europeiska myndigheterna de problem som orsakas av överfiskning i europeiska vatten till utvecklingsländerna.
Det fiskas slut i världens hav och vi borrar ned våra huvuden i sanden: jag vet inget annat sätt att summera detta på. 
Wieland (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill inte förlänga förhandlingarna, men ni är väl medveten om att ropet om ”Kontroll 16” har blivit ett stående skämt i parlamentet. På grund av en händelse som ni troligen kan följa upp – även om ni återigen är fel person att berätta detta för – bad jag parlamentets sekretariat under den förra sammanträdesperioden att uppmärksamma omständigheterna för hur en omröstning behandlas på nytt, när en eller flera medlemmar begär detta. Varken då eller nu har jag fått något meddelande från sekretariatet. Vi talar ofta om parlamentets värdighet, men det omfattar också att vi får ett svar på denna fråga av sekretariatet.
Talmannen.
   – Visserligen täcker artikel 19 i arbetsordningen denna fråga. Jag kommer ändå att be talmanskonferensen att ge er ett svar.(2) 

Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
