
Puhemies. –
   Julistan Euroopan parlamentin torstaina 26. helmikuuta 2004 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi. 
Puhemies. –
   Minulla on tänään ikävä velvollisuus ilmoittaa parlamentin puolesta, että tuomitsemme Bagdadissa ja Karbalassa viime tiistaina 2. maaliskuuta 2004 tehdyt terrori-iskut, jotka kohdistettiin shiia-muslimien yhteisöön sen viettäessä Ashoura-juhlaa ja että suremme tapahtumaa. Iskuissa kuoli ainakin 170 viatonta ihmistä ja noin 400 haavoittui.
Euroopan parlamentti ilmaisee myötätuntonsa ja välittää vilpittömät surunvalittelunsa uhrien perheille ja Irakin viranomaisille. Tuomitsemme mielivaltaisten ja rikollisten terrori-iskujen tekijät, jotka iskivät kohteeseen perinteisen, rauhanomaisen ja uskonnollisen juhlinnan aikana. Hyvät kollegat, pyydän teitä viettämään nyt kanssani minuutin hiljaisuuden.
Puhemies. –
   Hyvät kollegat, tänään vietämme ja juhlimme kansainvälistä naistenpäivää. Kansainvälistä naistenpäivää on vietetty ja juhlittu jo miltei 90 vuotta. Saksalainen feministi Clara Zetkin halusi yhden päivän, jona Yhdysvalloissa vuonna 1857 vaatetyöläisten järjestämää lakkoa muisteltaisiin, ja hän teki tätä koskevan aloitteen Itävallassa, Saksassa ja Sveitsissä maaliskuussa 1911, jolloin yli miljoona miestä ja naista kokoontui vaatimaan oikeutta työhön, oikeutta päästä julkisiin virkoihin ja oikeutta äänestää.
Sen jälkeen on tapahtunut paljon, ja paljon on vielä tekemättä. Naiset ovat edelleen syrjinnän kohteena, ja me kaikki niin politiikan rintamalla yleensä kuin parlamentissa tunnemme aivan liian hyvin sen lasikaton, joka voi vaikuttaa niin monella tavalla, kun ajatellaan työnsaantimahdollisuuksia, mahdollisuuksia edetä uralla ja toimia täysipainoisessa asemassa. Tiedämme myös, miten paljon parlamentti on keskustellut naisten joutumisesta raiskausten, perheväkivallan ja naiskaupan uhriksi.
Tänään parlamentti antaa tunnustusta ja osoittaa kunniaa naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnalle, joka on toiminut johtavassa asemassa hoitaessaan näitä asioita: se on toiminut erittäin strategisessa roolissa, ja lausun sen puheenjohtajan Anna Karamanoun välityksellä kiitokset kaikille valiokunnan jäsenille heidän tavastaan viedä näitä asioita eteenpäin.
Euroopan parlamentin huolenaiheet näkyvät myös tämänpäiväisessä esityslistassa. Meillä on käsiteltävänämme kolme naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietintöä: jäsen Grönerin mietintö vuosiksi 2004–2008 laaditusta yhteisön Daphne II -ohjelmasta lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemiseksi, jäsen Bastosin mietintö työ-, perhe- ja yksityiselämän yhteensovittamisesta sekä jäsen Valenciano Martínez-Orozcon mietintö vähemmistöryhmiin kuuluvien naisten tilanteesta Euroopan unionissa. Lisäksi käsittelemme kahta suullista kysymystä Euroopan komission tulevasta kokoonpanosta, ja komission ja neuvoston on tarkoitus käsitellä näitä kysymyksiä.
Koska tänään on kansainvälinen naistenpäivä, muistutan parlamenttia vuonna 2003 hyväksytystä päätöslauselmasta, jolla parlamentti sitoutui hyväksymään ja toteuttamaan sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistamissuunnitelman niin, että tämän lähestymistavan yleisenä tavoitteena on naisten ja miesten tasa-arvon edistäminen ottamalla tasa-arvonäkökulma aidosti ja tosiasiallisesti huomioon politiikassa ja toiminnassa sisällyttämällä tähän myös päätöksentekorakenteet sekä henkiset ja taloudelliset voimavarat niin, että toimenpiteiden erilaista vaikutusta naisiin ja miehiin arvioidaan ja se otetaan täysipainoisesti huomioon ennen päätösten tekoa.
Päätöslauselman mukaisesti minulla on ilo ilmoittaa tänään, että puhemiehistö on päättänyt perustaa parlamentissa tasa-arvoa käsittelevän korkean tason työryhmän, johon kuuluvat parlamentin puhemies, kaksi henkilöstöasioista vastaavaa varapuhemiestä, valiokuntien puheenjohtajakokouksen puheenjohtaja sekä naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan puheenjohtaja pääsihteerin avustamana.
Tämän ennen lainsäädäntöjakson päättymistä työnsä aloittavan työryhmän perustaminen on hyvin selkeä osoitus parlamentin erittäin voimakkaasta poliittisesta tahdosta ja poliittisesta sitoutumisesta näiden asioiden selvittämiseksi. Olen niin ikään hyvin iloinen siitä, että saamme tänään vieraaksemme naisten oikeuksien valiokunnan entisen puheenjohtajan Marlene Lenzin. Lisäksi olen vastaanottanut valiokunnan aikaisemmilta puheenjohtajilta sanomia, joista välittyy myötätunto ja tuki.
Gröner (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, päätöksenne perustaa korkean tason työryhmä on erinomainen osoitus siitä, että toteuttamalla tasa-arvon valtavirtaistamisen osoitatte sen, mitä parlamentti haluaa. Sen sijaan, että tasa-arvon valtavirtaistamiseen ja politiikkojemme tasa-arvoulottuvuuteen liittyvät asiat jätetään yksin naisten hoidettavaksi, parlamentin miespuolisten jäsenten on sallittava itseään arvosteltavan sen mukaan, miten halukkaita he ovat ottamaan osaa sellaiseen poliittiseen päätöksentekoon, jolla tasa-arvo ja demokraattiset oikeudet toteutetaan konkreettisesti.
Olemme naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa hyvin huolestuneita siitä, onko naisten määrä seuraavan parlamentin kokoonpanossa nykyistä pienempi, minkä vuoksi meidän on tehtävä kaikkemme, jotta poliittisen tahdon merkitystä korostetaan niin ylemmissä kuin alemmissakin portaissa. Minun on tyydyttävä kehottamaan kaikkia valiokuntia hyväksymään hankkeita omilla vastuualueillaan – sen päätöslauselman mukaisesti, joka sisältyi vuosi sitten hyväksyttyyn tasa-arvon valtavirtaistamista koskevaan mietintöömme – ja tehtävä selväksi, että tasa-arvon valtavirtaistamista ei voida jättää pelkästään naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan harteille.
Frassoni (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, haluan esittää muille ryhmille yksinkertaisen ehdotuksen, eli sen, että ne seuraisivat Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän esimerkkiä nimeämällä kaksi varapuheenjohtajaa, yhden miehen ja yhden naisen. Voin kokemuksesta sanoa, että tällainen ratkaisu tarjoaa paitsi poliittisia myös elämänlaatuun liittyviä etuja.
Napoletano (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää teitä siitä, mitä sanoitte maaliskuun 8. päivästä, ja kuten jäsen Gröner mainitsi, uskon, että meitä kaikkia huolestuttaa se, miten paljon naisjäseniä seuraavassa parlamentissa on, ja se, miten vaikeaa on säilyttää naisten määrä hyväksyttävällä tasolla. Arvoisa puhemies, tämän vuoksi haluaisin ehdottaa teille, että parlamentin yksiköt tekisivät hyvin yksinkertaisen tutkimuksen siitä, mitä naiset ovat saavuttaneet parlamentaarisessa työskentelyssä tämän vaalikauden aikana. Olen varma siitä, että vaikka naisia on parlamentissa edelleen miehiä vähemmän, he ovat antaneet paljon suuremman panoksen parlamentin työskentelyyn siihen nähden, miten suuri heidän osuutensa parlamentin jäsenten keskuudessa on. Voisi siis olla hyvin vakuuttavaa kehottaa naisia äänestämään naisia aloittamalla niistä töistä, joita naiset ovat tehneet. Haluan näin ollen kehottaa yksiköitänne toteuttamaan sellaisen tutkimuksen, jossa on selvitetty läsnäolot, mietintöjen määrä sekä parlamentaarinen työskentely. Tällöin voidaan selvästi todeta, että naiset tekevät paljon enemmän työtä kuin heidän prosentuaalinen osuutensa antaisi olettaa. Uskon, että tämä on monia muita paljon vakuuttavampi tapa pyrkiä saamaan entistä enemmän naisjäseniä seuraavaan parlamenttiin. 
Puhemies. –
   Voin ilomielin pyytää yksiköitä tutkimaan asiaa ja raportoimaan siitä parlamentille hyvissä ajoin. 
Karamanou (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan puolesta, jonka puheenjohtajana minulla on ollut kunnia toimia, kiittää teitä siitä lausunnosta, jonka annoitte kansainvälisen naistenpäivän kunniaksi, ja siitä, että te ja parlamentin jäsenet korostitte, miten tärkeää on, että naiset ja miehet ovat Euroopan parlamentissa tasaväkisesti edustettuina kesäkuussa pidettävien vaalien jälkeen. Tästä huolimatta olen jo saanut hyvin vakavasävyisen valituksen Maltan naisjärjestöiltä, jotka ovat kertoneet meille, että poliittisten puolueiden johtajat täyttävät jo nyt ehdokaslistojaan ilman, että niihin sisällytetään yhtään naista. Herää kysymys, onko Maltan yhteiskunnassa pelkkiä miehiä eikä yhtään naisia.
Kansainvälisen naistenpäivän kunniaksi haluaisin pyytää teitä puuttumaan asiaan henkilökohtaisesti ja muistuttamaan Maltan poliittisia johtajia siitä, että heidän on noudatettava tasa-arvon valtavirtaistamisen periaatetta ja yhteisön säännöstöä, tai muuten heidän asemansa Euroopan unionissa voi muodostua hyvin ongelmalliseksi.
Avilés Perea (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää teitä siitä, että sisällytitte tämän minikeskustelun kansainvälisen naistenpäivän esityslistaan. Kaikissa maissa on tapana jonkinlaisella teolla tai lausunnolla antaa tunnustusta naisten tekemälle työlle, muistuttaa miesten ja naisten välisestä tasa-arvosta ja siitä, että on tehtävä vielä paljon työtä, jotta tasa-arvo toteutuisi.
Huomaamme tämän tulevissa keskusteluissa. Tämän vuoksi haluaisin yksinkertaisesti vedota siihen, että parlamentin lähestymistavasta pidetään kiinni ja että parlamentti säilyy esimerkkinä instituutiosta, joka saavuttaa koko ajan edistystä tällä naisten oikeuksien puolustamisen tiellä. Mietinnöistä pian käytävien keskustelujen yhteydessä voimme huomata, että miesten ja naisten välisen tasa-arvon saavuttamiseksi ja työstä saatavan samanlaisen tunnustuksen toteutumiseksi on tehtävä vielä paljon. Jäsen Napoletano, meidän naisten ei aina tarvitse osoittaa, että teemme parempaa työtä kuin miehet. Me vain haluamme miesten antavan tunnustusta työllemme samalta lähtöviivalta mieskollegojen kanssa. 
Korhola (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, näyttää siltä, että osa tämän parlamentin tekemästä työstä, siis myös naisten tekemästä työstä, on vaarassa joutua hukkaan, kun jäljellä oleva täysistuntoaika ei yksinkertaisesti riitä meille. Tämä olisi mielestäni suuri sääli ja vahinko kaikkien niiden esittelijöiden ja tarkistusten tekijöiden kannalta, jotka ovat tehneet paneutuvaa työtä. Kysynkin, onko mahdollista pitää huhtikuun lopussa ylimääräinen kahden päivän minisessio, jossa tällaiset mahdollisesti käsittelemättä jäävät mietinnöt voitaisiin äänestää ja hyväksyä? Tämä täysistunto voitaisiin pitää vaikka ilman keskustelua tai rajata keskustelu komission ja mietinnön laatijan käyttämiin kahden minuutin puheenvuoroihin. Näkisin tärkeämpänä mietinnön käsittelyn vaikka ilman puheita, kuin sen kokonaan raukeamisen. Toinen vaihtoehto olisi, että huhtikuun täysistunnossa rajoitettaisiin puheaika äsken kuvaamallani tavalla ja vastaavasti lisättäisiin äänestysaikaa. Toivon, arvoisa puhemies, että pohditte asiaa vakavasti ja etsitte ratkaisuja, jotka vastaavat parlamentin lisääntynyttä valtaa lainsäätäjänä.
Maes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, ne naiset, jotka puhuvat täällä naisten puolesta, ovat jo nyt erityisasemassa. Tästä huolimatta joudumme liian usein valittamaan arvostuksen puutteesta. Olemme saaneet mahdollisuuden työskennellä täällä, mutta työtämme ei aina arvosteta. Tänään kansainvälisenä naistenpäivänä haluaisin kiinnittää huomiota niihin miljooniin naisiin, joita tuskin huomataan. Tämän vuoden kansainvälisenä naistenpäivänä Amnesty International on pyytänyt kiinnittämään erityistä huomiota naisiin kohdistuvaan väkivaltaan, naisiin kohdistuvaan seksuaaliseen väkivaltaan sekä päivittäin koettuihin nöyryytyksiin. Kiitän teitä niistä ponnisteluista, joita olette valmistautuneet tekemään toimielimessämme, ja haluaisin pyytää, että välittäisimme koko toimielimen puolesta sanan neuvostolle ja komissiolle, että niiden olisi annettava konkreettisia vakuutuksia siitä, että näiden naisten tilannetta aiotaan parantaa ja että heihin kohdistuvat nöyryytykset ja heidän hyväksikäyttönsä loppuisivat. Meillä, joilla on mahdollisuus viedä asioita eteenpäin, on valtava vastuu maailmassa, mutta raha päätyy poikkeuksetta neuvonantajien taskuun eikä niinkään niille naisille, jotka ne ansaitsevat. 
Blak (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja onnitella naisia heidän kansainvälisen toimintansa päivänä. Haluaisin kuitenkin myös varoittaa parlamentissa olevia naisia: lakatkaa keskittymästä siihen, pitäisikö parlamentissa olla enemmän miehiä vai naisia, ja yrittäkää ajatella niitä miljoonia naisia, jotka ovat selkeästi alipalkattuja saman tai samanarvoisen työn tekemisestä. Tämän pitäisi mielestäni olla avainkysymys, jota meidän on käsiteltävä. Vuonna 1976 hyväksyimme direktiivin, mutta samansuuruisia palkkoja ei ole vielä saatu aikaan, vaikka näin olisi pitänyt tapahtua. Tämä on ehkä vielä tärkeämpi näkökulma kuin se, pitääkö naisia olla yksi tai useampi enemmän. Mielestäni kansainvälisen toiminnan päiväksi on valittu hyvä päivä, sillä tämä on syntymäpäiväni.
Puhemies. –
   Kiitos puheenvuorostanne, Freddy, ja hyvää syntymäpäivää! 
Figueiredo (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, tänään kansainvälisenä naistenpäivänä haluan paitsi kiinnittää huomiota kysymykseen naisten syrjinnästä yleensä myös nostaa esiin kysymyksen naisista, jotka ovat sodan uhreja. Tänään meidän on muistettava sodan uhreiksi joutuneiden naisten kärsimystä Irakissa, Palestiinassa ja niin monissa muissa maissa. Toivon, että käytämme tämän päivän muistuttaaksemme ihmisiä siitä, että sodat on lopetettava ja että meidän on tehtävä työtä tehdäksemme lopun näistä konflikteista, kuten Irakin laittomasta miehityksestä, Palestiinan kansan ja sellaisiin naisiin kohdistuvasta nöyryytyksestä, jotka päivittäin kärsivät tuon epäoikeudenmukaisen sodan vuoksi. Lisäksi haluaisin muistuttaa teitä siitä, että maailman sosiaalifoorumi on pyytänyt meitä kaikkia osallistumaan 20. maaliskuuta sodanvastaisiin mielenosoituksiin, turvaamaan rauha Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan ja niiden liittolaisten Irakia vastaan käymän sodan ensimmäisenä vuosipäivänä ja vetoamaan rauhan puolesta. 
Bergaz Conesa (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, myös tänään, kansainvälisenä naistenpäivänä, haluaisin esittää parlamentille vetoomuksen. En aio puhua syrjinnästä, koska muut jäsenet ovat siitä jo tänään puhuneet, mutta haluan sanoa, että uskon naisiin kohdistuvan väkivallan olevan ongelma kaikkialla maailmassa ja erityisesti omassa kotimaassani, ja niin instituutioiden kuin yhteiskunnankin pitää myöntää, että tämä ongelma on ratkaistava.
Haluaisin pyytää parlamenttia viettämään minuutin hiljaisuuden sekä niiden 13 naisen puolesta, jotka ovat tämän vuoden aikana kuolleet Espanjassa, että niiden puolesta, jotka on murhattu muualla maailmassa. 
Eriksson (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, on hyvä, että perustetaan uusi korkean tason työryhmä, jonka on määrä aidosti pureutua kysymykseen tasa-arvon valtavirtaistamisesta EU:n toimielimissä. Valitettavasti tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun meille annetaan tällaisia lupauksia ja kun otamme tämän vastuun omille harteillemme. Kaikki jäsenvaltiot, niiden hallitukset ja poliitikot ovat tehneet juuri näin vuonna 1995 järjestetystä Pekingin konferenssista lähtien. Vaikuttaa valitettavasti siltä, että olemme korkeintaan oppineet uuden ilmaisun. Useimmiten kaikki jatkuu kuitenkin aivan samaan tapaan kuin ennenkin.
Aion nyt ilkeillä hieman. Meidän on määrä keskustella vesihuollon yksityistämisestä. Haluaisin tietää, missä määrin naisten tarpeet ja naisten oikeudet on otettu huomioon keskustelussa, jossa ehdotetaan, että vesihuolto yksityistettäisiin Euroopan unionissa. Tämäkin on tietenkin signaali, joka ulottuu EU:n rajojen ulkopuolelle. 
Lulling (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, tasan 38 vuotta sitten esitin Euroopan parlamentissa, jota tuolloin kutsuttiin nimellä edustajakokous, ensimmäisen naisia – ja tietysti myös miehiä – koskevan mietintöni. Se oli mietintö N:o 69, ja se koski äitiyden suojelua. Olin siihen aikaan parlamentin nuorin jäsen, ja minun lisäkseni muita naisjäseniä oli vain kaksi. Nyt olen valitettavasti parlamentin vanhin nainen, mutta tämän ansiosta voinkin tehdä kunnollisen arvion niistä edistysaskeleista, joita olemme siitä asti saavuttaneet, sekä miesten ja naisten välistä tasa-arvoista kohtelua ja yhtäläisiä mahdollisuuksia koskevan politiikan merkityksestä erityisesti vuodesta 1975 lähtien.
Sen sijaan, että vaikeroimme lakkaamatta kuin olisimme Itkumuurilla, meidän olisi parempi käydä suoraan kiinni keskusteluun. Niiden 15 vuoden aikana, jotka olen ollut täällä, komission olisi varmasti kannattanut esittää meille lainsäädäntöehdotuksia, joita olemme jatkuvasti pyytäneet. Kun puhutaan esimerkiksi vuonna 1986 itsenäisten, esimerkiksi maatalousalalla työskentelevien, työntekijöiden tasa-arvoisesta kohtelusta annetusta direktiivistä, muistutan, että olemme esittäneet pyyntöjä antaa puolisoiden asemaa koskeva direktiivi, joka olisi niin tärkeä miljoonille näkymättömille työntekijöille, joista suurin osa on maatalousalalla itsenäisesti työskenteleviä naisia. Mitään ei ole tehty asian hyväksi. Muistutan myös oma-aloitteisesta mietinnöstä, jossa pyysin puitedirektiiviä mahdollisuudesta jakaa eläkeoikeudet avioerotapauksessa, ja tämä on kaikkia naisia koskeva ongelma.
Valitettavasti mitään ei ole tapahtunut, mistä olen pahoillani, sillä on ajanhukkausta käydä hienoja keskusteluja ja lausua kauniita sanoja 8. maaliskuuta, jos emme esitä sellaisia lainsäädäntöehdotuksia, jotka oikeasti edistävät tätä politiikkaa ja miesten ja naisten tasa-arvoista kohtelua.
Schmidt, Olle (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, teidän lisäksenne taidan olla täällä ainoa liberaali, ja sen vuoksi haluan käyttää puheenvuoron. 

 Arvoisa puhemies, yhtenä harvoista miehistä naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa mielestäni on paikallaan kiittää teitä tästä aloitteesta. Toisin kuin kollegani jäsen Eriksson suhtaudun hyvin luottavaisesti siihen, että se työ, jonka te nyt panette alkuun, johtaa myös tuloksiin. Kaikki parlamentin jäsenet eivät välttämättä puhu vain puhumisen ilosta.
Laajentuminen on rakentavaa, välttämätöntä ja historiallisesti erittäin tärkeää. Meidän ei tietenkään pidä kääntää selkäämme jäsen Grönerin esiin tuomalle asialle. Parlamentissa näkyy todellisuudessa eniten miesten pukuja. Tämä on huolestuttava asia, joka meidän pitää pystyä tunnustamaan. Jäsen Blakille haluaisin sanoa, että tehän olette sosialisti, joten teidän pitäisi kaiken järjen mukaan kyetä tunnistamaan rakenteet. Tämähän on se, mitä te sosialistit toisillenne opetatte. Minä olen liberaali, mutta kykenen silti tunnistamaan rakenteet, ja tässä parlamentissa on rakenteita. Sillä on totta kai merkitystä, valitaanko parlamenttiin entistä useampia naisia tekemään päätöksiä. Uskon, että myös jäsen Blak ymmärtää tämän. 
Puhemies.
   Torstaina 26. helmikuuta 2004 pidetyn istunnon pöytäkirja on jaettu. Onko huomautettavaa? 
Mulder (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, käytyäni pöytäkirjan tarkoin läpi joudun ikäväkseni toteamaan, että unohdin ilmoittautua läsnäolevaksi edellisessä Brysselin istunnossa. Olin läsnä ja äänestin, joten voisitteko olla niin ystävällinen, että lisäätte nimeni läsnäololistaan? 
Puhemies. –
   Pöytäkirjaa muutetaan ilmoituksenne mukaisesti.
(1) 

Puhemies. –
   Puheenjohtajakokouksen kokouksessaan tiistaina 4. maaliskuuta 2004 työjärjestyksen 110 ja 110 a artiklan mukaisesti laatiman esityslistaluonnoksen lopullinen versio on jaettu. Seuraavia muutoksia on ehdotettu:
Obiols i Germànin Keski-Amerikan yhteisön kanssa tehtävästä poliittista vuoropuhelua ja yhteistyötä koskevasta sopimuksesta laatiman mietinnön (A5-0120/2004) ja Salafranca Sánchez-Neyran Andien yhteisön kanssa tehtävästä poliittista vuoropuhelua ja yhteistyötä koskevasta sopimuksesta laatiman mietinnön (A5-0119/2004) osalta olen vastaanottanut PPE-DE-ryhmän pyynnön lykätä mietinnöt myöhemmälle istuntojaksolle. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ),
    Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa, että olisi toivottavaa, että keskustelut poliittista vuoropuhelua ja yhteistyötä koskevista sopimuksista Keski-Amerikan maiden ja Andien yhteisön kanssa käytäisiin asiasta vastaavan komission jäsenen Pattenin ollessa läsnä, koska hän on ilmaissut kiinnostuksensa olla paikalla.
Arvoisa puhemies, ryhmäni puolesta ja toivon mukaan jäsen Obiols i Germàn suostumuksella haluaisin näin ollen pyytää, että keskusteluja lykätään johonkin sellaiseen istuntoon, johon komission jäsen Patten voi osallistua. 

Haluaisin muistuttaa parlamentille, että maaliskuun II istuntojakson esityslistalla on määrä olla 80 mietintöä ja huhtikuun istuntojaksolla 85 mietintöä.
Olen vastaanottanut PSE-ryhmältä jäsen Kronbergerin ilman laadusta laatimaa mietintöä (A5-0047/2004) koskevan pyynnön lykätä mietinnöstä toimitettava äänestys myöhemmälle istuntojaksolle. 
Kronberger (NI ),
   . – Arvoisa puhemies, haluaisimme, mikäli mahdollista, että tämä mietintö käsitellään ennen tämän vaalikauden päättymistä sopimuksella ensimmäisessä käsittelyssä, mikä tarkoittaisi, että meidän pitäisi käydä keskustelu tällä viikolla ja siirtää äänestys huhtikuulle voidaksemme päästä sopimukseen neuvoston kanssa. Äänestyksessä saadaan tulokseksi korkeintaan vain hyvin niukka enemmistö. Olipa päätös myönteinen tai ei, saattaa olla, että se tehdään hyvin pienen äänimäärän perusteella, jolloin joka tapauksessa vähintään 50 prosenttia jäsenistä – täsmällisesti ilmaistuna – ei ole kovin tyytyväinen tilanteeseen. Pyytäisin, että keskustelemme mietinnöstä huomenna mutta siirtäisimme äänestyksen huhtikuulle, johon mennessä meillä on varmasti ollut mahdollisuus keskustella asiasta neuvoston kanssa. Valmistelut tätä varten on pääosin tehty, joten saatamme vielä päästä sopimukseen ensimmäisessä käsittelyssä. 
Florenz (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, asiasta ei mielestäni ollut tarpeen keskustella sen enempää. Näin olisi ollut valiokunnassa, kun pyysimme, että saisimme mietinnöstä asiantuntijan mielipiteen tai että siitä pikemminkin laadittaisiin kustannus–hyöty-analyysi, mitä te, jäsen Kronberger, vastustitte. Nyt kun analyysi on laadittu ja osoittaa selkeästi, minkä suuntaisiin toimiin kannattaa ryhtyä, en näe mitään syytä lykätä äänestystä sen sijaan, että se toimitetaan joko tänään tai tällä viikolla, yksinkertaisesti siitä syystä, että meillä on jo nyt aivan liian monta mietintöä käsiteltävänä muissa Strasbourgin istunnoissa.
Mikäli jäsen Kronberger yhtyy näkemykseemme, hän tekee silloin oikean ratkaisun. Haluan kuitenkin pyytää, että äänestys toimitetaan. 
Roth-Behrendt (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, minä kiitän teitä. Emme halua keskustella mietinnön sisällöstä, sillä olemme keskustelleet siitä jo valiokunnassa. Vaikka saimmekin asiantuntijan lausunnon, johon jäsen Florenz viittasi, se ei tukenut hänen väitteitään vaan ryhmäni väitteitä ja myös jäsen Kronbergerin lähestymistapaa. Äänestyksen lykkääminen olisi järkevää. Olemme vaalikauden lopussa, ja mikäli mahdollista, haluamme päästä sopimukseen ensimmäisessä käsittelyssä, jotta meidän ei tarvitse aloittaa alusta, kun parlamentti kokoontuu uudelleen ja käy ensimmäisen käsittelyn uudelleen läpi ja keskustelee sitten yhteisestä kannasta. Arvoisa puhemies, mietinnöstä äänestäminen seuraavassa istunnossa ei vie niin paljon aikaa, joten pyydän, että asiasta äänestetään. Ryhmäni esittää tämän pyynnön ja tukee siten jäsen Kronbergerin pyyntöä järjestää tällä viikolla pelkkä keskustelu. 

Olen vastaanottanut Verts/ALE-ryhmältä pyynnön merkitä esityslistalle neuvoston ja komission julkilausumat aiheesta Euroopan unionin johtopäätökset ja mahdollinen toiminta tulevaisuudessa vuosi Irakin sodan jälkeen. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, uskon kaikkien mielestä olevan selvää, että meidän pitää keskustella paitsi Irakin tapahtumista myös siitä, mitä EU voi tapahtumista oppia. Kun sodan alkamisesta on kulunut vuosi, mielestäni nyt on sopiva aika tutkia, miksi erimielisyyksiä syntyi ja miksi EU:n on nyt saavutettava yhteinen kanta. Minusta olisi väärin lykätä tällaista keskustelua johonkin myöhempään ajankohtaan. Arvoisa puhemies, te itse juuri muistutitte meille, miten suuri määrä mietintöjä on tarkoitus käsitellä tulevissa istunnoissa. Ryhmämme on näin ollen pyytänyt, että Irakia koskeva keskustelu käydään tämän istunnon aikana. 

Olen vastaanottanut Verts/ALE-ryhmältä pyynnön jättää käsiteltäväksi päätöslauselmaesityksiä matalataajuisten kaikuluotainten vaikutuksia meren eliöstöön koskevasta komission julkilausumasta käytävän keskustelun päätteeksi. 
Lambert (Verts/ALE ).
   Arvoisa puhemies, parlamentti on jo aikaisemminkin keskustellut matalataajuisia kaikuluotaimia ja meren eliöstöä koskevasta kysymyksestä. Asiasta on keskusteltu vetoomusvaliokunnassa, kaikenlaisia lupauksia on tehty, ja meidän pitäisi keskustella aiheesta jälleen tällä viikolla, mutta tähän mennessä asian hyväksi on ollut hyvin vähän toimintaa. Sen vuoksi ryhmämme katsoi, että parlamentin voisi olla hyödyllistä käyttää tilaisuutta hyväkseen ja laatia asiaa koskeva päätöslauselma, jotta neuvosto ja komissio eivät unohda, mitä parlamentti on aikaisemmin pyytänyt. Siksi pyydämme, että keskustelun päätteeksi esitetään päätöslauselma. 

Turmes (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin kiinnittää parlamentin huomion siihen, että komissio kieltäytyi toteuttamasta toimielintenvälisten sopimusten mukaisesti tietopyyntöä, joka koskee mahdollisuutta myöntää Euratomista 230 miljoonaa euroa Cernavodan ydinvoimalan rahoittamiseen. Sähkömarkkinoiden vapauttamisen esittelijänä tunnen olevani poliittisessa vastuussa siitä, että näillä markkinoilla voidaan varmistaa terve kilpailu.
Pyysin komissiota toimittamaan meille Espoon yleissopimuksen mukaisesti ympäristövaikutuksia koskevan arvioinnin sekä selvityksen yleisön osallistumisesta. Komissio ei ole toimittanut meille näitä asiakirjoja määräajassa. Tämä on todiste – jos siitä enää lisätodisteita tarvitaan – komission räikeästä avoimuuden puutteesta ydinvoimakysymyksessä. Arvoisa puhemies, tämän vuoksi haluaisin pyytää, että auttaisitte meitä pakottamaan komission noudattamaan toimielintenvälisissä sopimuksissa vahvistettua oikeutta tiedonsaantiin.
Puhemies.
   Harkitsen asiaa ja vastaan aikanaan sekä komissiolle että teille. 
Tajani (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin kiinnittää parlamentin huomiota tapahtumaan, joka kuohuttaa parhaillaan italialaisten tunteita ja ajatuksia. Italiassa eräs terroristi – häntä kutsutaan Cesare Battistiksi – on tuomittu lainvoimaisesti neljästä murhasta. Ranskan oikeuslaitoksen on päätettävä 7:nteen huhtikuuta mennessä, suostuuko se luovuttamaan terroristin Italialle. Kunnioitan kyllä suuresti oikeuslaitosta, mutta mielestäni olisi suuri virhe olla suostumatta luovuttamiseen. Se olisi hyökkäys Eurooppaa vastaan, se osoittaisi, ettei Eurooppa ole todellinen. On todistettu, että terroristeilla on yhteyksiä Ranskaan, Italiaan ja Espanjaan. Nuoret terroristit ovat iskeneet Italiassa viime vuosina useampaan kertaan, ja vankilassa olevat italialaiset terroristit ovat kouluttaneet heidät. Jos luovuttamiseen ei suostuta, näille ihmisille annetaan silloin kielteinen signaali, Toivon, että kaikki parlamentin jäsenet kannattavat tätä pyyntöä – myös vasemmisto, sillä nykyisin suuri osa Italian vasemmistosta vaatii hyvin voimakkaasti tämän terroristin luovuttamista. 
Whitehead (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kaksi viikkoa sitten jäsen Tannock pyysi teitä ottamaan kantaa STOA:n laatiman elintarvikkeiden syötäväksi kelpaamattomia ainesosia koskevan raportin asemaan sen jälkeen, kun STOA-paneeli oli äänestyksessään päättänyt olla julkaisematta sitä. Saanen muistuttaa, että STOA:n säännöissä todetaan, että tutkimusten tuloksista ei äänestetä siinä parlamentin valiokunnassa, joka on näiden tutkimusten toimeksiantaja. "Tutkimusten tuloksia ei hyväksytä, niistä ei äänestetä eikä niitä pidetä STOA:n tai parlamentin mietintöinä."
Mitä sanomme valitsijoillemme, jotka pyytävät tutkimuksia voidakseen vakuuttua tietystä asiasta, olipa niiden tulos mikä tahansa? Mitä aiotte tehdä varmistaaksenne, että tästä raportista – olipa sen sisältö sitten huolestuttava tai tavanomainen – tulee kaikkien omaisuutta ja ettei voimakas eturyhmä voi pyyhkiä sitä pois? 
Puhemies.
   Jäsen Whitehead, kuten tiedätte, muun muassa ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta pyysi tätä raporttia. Raportti toimitettiin tälle valiokunnalle. Huomautuksenne koskee raportin laajempaa julkaisua. Parlamentin puhemies ei ole päättänyt siitä. Otan huomioon menettelyä koskevan huolenaiheenne. Kysyn neuvoa ja tutkin, onko menettelyjä rikottu, ja palaan asiaan tuonnempana – ja vain tämän kysymyksen osalta. Tarkistan, onko tässä noudatettu asianmukaista menettelyä. Jos on, en yritä ryhtyä välittäjäksi tässä kiistassa. 
Wallis (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, lienette tietoinen tämänpäiväisen -lehden etusivulla esitetystä syytöksestä, jonka mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus yritti vaientaa oman huipputason tieteellisen neuvonantajansa, kun tämä varoitti, että ilmaston lämpeneminen on vakavampi uhka kuin kansainvälinen terrorismi. Tämä johtuu siitä, että Yhdysvaltain hallitus ei ole onnistunut laatimaan menettelytapoja Arktisen neuvoston ilmastonmuutosta koskevan tutkimusohjelman (Arctic Climate Impact Assessment) tulosten pohjalta. Kyseessä on laaja tieteellinen raportti, ja Yhdysvaltain reaktiota ei voida missään tapauksessa hyväksyä.
Viime perjantaina osallistuin parlamentin puolesta Arktisten alueiden parlamentin edustajien kokoukseen. Kuuntelimme järkyttyneinä monia tieteellisiä esitelmiä ja Yhdysvaltojen reaktioita. Voisimmeko yrittää varmistaa, että sekä komissio että neuvosto suhtautuvat vakavasti toimintaansa Arktisen neuvoston kanssa kaikilla tasoilla ja edistävät avointa vuoropuhelua ja toimintaa tämän maailmanlaajuisesti merkittävän kysymyksen hyväksi? Sitä ei saa salata, peitellä eikä hidastaa Yhdysvaltojen tai kenenkään muunkaan miellyttämiseksi. Jos itsekkyydestä on jotain hyötyä, niin voisimme ehkä kiinnittää huomiota siihen, että viimeisimpien tieteellisten todisteiden mukaan Euroopan ilmaston ennustetaan kylmenevän. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiinnittää teidän ja parlamentin huomiota Mosambikissa syntyneeseen vakavaan ongelmaan, joka koskee oletettua ihmiselimillä käytävää kauppaa. Valitettavasti emme puheenjohtajakokouksessa onnistuneet pääsemään yksimielisyyteen siitä, että lisäisimme asiaa koskevan kiireellisen keskustelun tämän istunnon esityslistalle, ja tämän vuoksi pyydän teitä varmistamaan, että mikäli muita kiireellisiä aiheita ei oteta esityslistalle, asiaa voidaan käsitellä seuraavassa istunnossa komission ja neuvoston tiedonantojen pohjalta. Olen lähettänyt niistä kummallekin kysymyksiä tammikuusta alkaen.
Tämä on äärimmäisen tärkeä kysymys. Olemme saaneet viime kuukausien aikana ilmoituksia, että noin 50–100 lasta on kadonnut, mutta ilmiön koko laajuutta ei tiedetä. Sen jälkeen kun asia tuli julkisuuteen tammikuussa, Portugalin ja Espanjan kansalaisten kiinnostus sitä kohtaan on kasvanut, sillä joitakin espanjalaisia lähetystyöntekijöitä on uhkailtu. Brasiliassa murhattiin äskettäin Mosambikissa harjoitettavaa elinkauppaa vastustanut Brasilian Luterilaisen kirkon lähetystyöntekijä. Sekä -lehti että BBC ovat käsitelleet kysymystä, eikä parlamentti voi enää jättää sitä huomiotta.
Tämä on totta senkin vuoksi, että neuvosto valitettavasti vitkastelee puheenjohtajavaltio Kreikan tekemän ja parlamentin lokakuussa käsittelemän elinkauppaa koskevaan puitepäätökseen liittyvän ehdotuksen jatkotoimissa. Näin ollen tarvitaan lisätietoja tästä ongelmasta yleensä ja erityisesti Mosambikissa meneillään olevasta murhenäytelmästä. 
Puhemies.
   Merkitsen tämän muistiin ja pyydän ryhmänjohtajia tekemään samoin seuraavaa puheenjohtajakokousta silmällä pitäen. 
Imbeni (PSE ).
    Arvoisa puhemies, puhun Maurizio Puddun, Italian terrorismin uhrien yhdistyksen puheenjohtajan, puolesta. Hän allekirjoitti eilen muutamille sanomalehdille lähetetyn kirjeen "Euroopan kansalaisena". Kirje oli osoitettu Barbara Spinellille. Olemme ymmällämme siitä, että Ranskan oikeusviranomaiset vapauttivat "Cesare Battistin", ja voin vakuuttaa, että niin on myös suurin osa Italian kansalaisista poliittisesta kannastaan riippumatta. Olemme sitä mieltä, että murhaa ja väkivaltaa ei voida koskaan puolustella. Se, että terroristit silpoivat ja murhasivat ideologisista syistä, kuten he yleensä sanovat tekevänsä, ei paranna asiaa lainkaan, vaan pikemminkin pahentaa. He ja heidän ystävänsä löytävät aina tuhansia sanoja, joilla he välttelevät ja vääristelevät menneisyyttä, ja he loukkaavat kuolleiden muistoa. Kehotamme ranskalaisia – heillä on suurenmoinen historiallinen perinne, jota olemme arvostaneet suuresti – kunnioittamaan lainsäädäntöämme, jolla on tässä tapauksessa etunaan luonnollinen oikeus kunnioittaa ihmiselämää, oikeus, jota ei voida sekoittaa mihinkään valtiolliseen syyhyn. Esitin tämän puheenvuoron myös jäsen Napoletanon puolesta. 
MacCormick (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, Lounais-Skotlannissa sijaitsevassa vaalipiirissäni Dundrennanissa on ampuma-alue, jossa käytetään köyhdytettyä uraania sisältäviä ammuksia. Olen saanut monia valituskirjeitä, joissa ollaan huolissaan tästä asiasta. Eräässä äskettäin saamassani kirjeessä minulle kerrottiin, että vuosien saatossa Lounais-Skotlannin vesiin on jäänyt lähes 29 tonnia köyhdytettyä uraania, ja näin ollen se saastuttaa myös Irlannin merta.
Minua on pyydetty tuomaan tämä kysymys komission jäsenen Wallströmin tietoon, ja aion ehdottomasti myös kirjoittaa siitä hänelle. Olen tyytyväinen siihen, että hän on tänään paikalla ja että myös puheenjohtajavaltio Irlanti on läsnä. On erittäin huolestuttavaa, että tätä vaarallista ainetta ammutaan suuria määriä veteen, joka virtaa vuoroveden vaikutuksesta Irlannin mereen, jolloin sen vaikutukset ulottuvat ainakin kahteen EU:n jäsenvaltioon. Tässä rikotaan todennäköisesti vuonna 1972 tehtyä yleissopimusta jätteen ja muun aineen mereen laskemisen aiheuttaman pilaantumisen ehkäisemisestä sellaisena kuin se on laajennettuna äskettäin siihen liitetyillä pöytäkirjoilla. 
Tannock (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Haitin presidentin Aristiden dramaattinen vallasta luopuminen ja Venezuelan presidentin Chávezin yhä epädemokraattisemmat ja alistavammat pyrkimykset tehdä tyhjäksi kansalaistensa toiveet presidentin erottamista koskevasta kansanäänestyksestä edustavat huolestuttavaa kehityssuuntausta Latinalaisessa Amerikassa. Aristide on kuudes tällä alueella demokraattisesti valittu johtaja, joka on syrjäytetty vuoden 1999 jälkeen. Emme voi vain myhäillä itsetyytyväisinä ja pitää demokratian onnistunutta ja laajaa leviämistä Latinalaisessa Amerikassa itsestään selvänä. EU:n on työskenneltävä tiiviissä yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa ja vakautettava tämä tilanne.
Presidentti Aristide sai turvapaikan Afrikasta, joka on toinen maanosa, jota sisällissodat, diktatuurit ja valtioiden hajoaminen ovat ravistelleet murheellisesti. Parlamentti suhtautuu myönteisesti ilmoitukseen, että vuonna 2002 perustettu ja vielä alkutekijöissään oleva EU:n innoittama Afrikan unioni pitää piakkoin ensimmäisen panafrikkalaisen parlamentin kokouksen Addis Abebassa. Afrikan unioni suunnittelee myös melko kunnianhimoisesti turvallisuusneuvoston ja pysyvän armeijan perustamista estääkseen konfliktien syntymisen tulevaisuudessa. Arvoisa puhemies, voisitteko välittää Afrikan unionille Euroopan parlamentin terveiset ja onnentoivotukset? 
Puhemies.
   Merkitsen pyyntönne mielelläni muistiin. 
Vallvé (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan ilmoittaa parlamentille, että viime viikolla Espanjan tiedotusvälineissä kerrottiin komission ympäristöasioiden pääosaston laatimasta asiakirjasta, jossa käsitellään Espanjan hallituksen kansallista vesivarojen hallintasuunnitelmaa ja Euroopan unionin siihen myöntää rahoitusta.
Asiakirjassa todetaan erityisesti, että hallituksen esittämässä pyynnössä liioitellaan veden kysyntää ja aliarvioidaan työn kustannuksia, että veden siirtämiseen liittyviä vaihtoehtoja ei ole tutkittu perusteellisesti ja että Ebron suistoalueen suojelua ei ole otettu suunnitelmassa riittävästi huomioon.
Arvoisa puhemies, mahdolliset vaihtoehdot on tutkittava. Vesi on tärkeää, mutta sitä on myös vähän. Euroopan unionin on rahoitettava ainoastaan sellaisia hankkeita, joilla voidaan antaa riittävät takeet ja joilla ei vahingoiteta unionin kansalaisia. 
Dupuis (NI ).
   – Arvoisa puhemies, valitettavasti joudun taas vaivaamaan teitä ja parlamentin jäseniä tällä asialla, jonka tunnette jo entuudestaan liiankin hyvin – se on Tšetšenia. Venäjän kauhistuttavalle toiminnalle Tšetšeniassa ei näytä tulevan loppua. Tšetšenian terveysministerin Umar Khanbievin – joka tapasi puhemiehemme Fontainen sekä muutamia ryhmien puheenjohtajia ja parlamentin jäseniä – 17 sukulaista on pidätetty sen jälkeen, kun hän oli puhunut poliittisen ratkaisun puolesta täällä parlamentissa ja monissa muissa elimissä. Niin kutsuttua demokratiaa johtava presidentti Putin on reagoinut tähän todella häpeällisellä tavalla.
Arvoisa puhemies, toivon, että voitte tavata ministeri Khanbievin huomenna, kun hän tulee vierailemaan parlamentissa. Toivon, että myös ne monet parlamentin jäsenet, jotka ovat jo tavanneet hänet, haluavat ilmaista solidaarisuutensa hänelle henkilökohtaisesti huomisen ja keskiviikon aikana. Parlamentin on mielestäni pidettävä lujasti kiinni niistä rohkeista ja kiitettävistä kannanotoista, joita se on jo esittänyt Tšetšenian tilanteesta, jota ei voida mitenkään hyväksyä. 
Gorostiaga Atxalandabaso (NI ).
    Arvoisa puhemies, YK:n ihmisoikeustoimikunnan kidutuksen erityisesittelijä Theo van Boven, joka tunnetaan vahvasta riippumattomuudestaan ja rehellisyydestään, täyttää hänelle annetun tehtävän ja esittelee ensi viikolla kertomuksensa Yhdistyneille Kansakunnille Genevessä.
Kertomuksen päätelmissä todetaan, että kidutuksen vastaista toimintaa tarvitaan Espanjassa nykyisin aivan yhtä kipeästi kuin ennenkin. Yksi esimerkki tästä annettiin viime viikolla, kun kolme räjähdysaineiden kuljettamisesta syytettyä nuorta baskia esitti valituksen, jonka mukaan heitä kidutettiin ja pahoinpideltiin jatkuvasti niiden viiden päivän aikana, joina heitä pidettiin eristysvankeudessa kansalliskaartin päämajassa.
Erityisesittelijä van Boven totesi viime viikolla pidetyssä lehdistötilaisuudessa, että eristysvankeus paitsi luo mahdollisuudet kidutukselle on jo sellaisenaan julmaa ja säälimätöntä kohtelua.
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, vaikka onkin ilmeistä, että joidenkin ihmisten häpeämättömyydellä ja taidolla provosoida muita ei ole rajoja, olen aina yhtä hämmästynyt, kun se ainoa parlamentin jäsen, joka ei ole pystynyt tuomitsemaan yhtäkään hänen ystäviensä eli terroristiryhmä ETA:n pelkurimaisten murhaajien tekemistä iskuista, puhuu näennäisesti ihmisoikeuksien puolesta. Arvoisa puhemies, vaikka onkin vakavaa ja tuomittavaa loukata oikeutta elämään, on vielä vakavampaa käyttää hyväkseen parlamentin jäsenyyden mukanaan tuomaa vapautta ja tehdä epäoikeudenmukaisesta oikeudenmukaista tai puolustaa sellaista, jota ei voida puolustaa, joko sanoilla tai syyllisellä vaitiololla.
Arvoisa puhemies, ainoana lohtunamme on tietoisuus siitä, että seuraavalla kaudella meidän ei lainsäädännöllisistä syistä tarvitse enää kuunnella tällaisia lausuntoja, joissa ei ilmaista lainkaan solidaarisuutta, jotka ovat ristiriidassa parlamentin kantojen kanssa ja joissa poljetaan uhrien oikeuksia. 
Lage (PSE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jatkaakseni jäsen Ribeiro e Castron puheenvuorosta haluan itsekin kiinnittää parlamentin huomiota siihen julmaan ja raakaan elinkauppaan, jota käydään Mosambikin pohjoisosassa Nampulan kaupungissa. Tätä julmaa ja raakalaismaista kaupankäyntiä ei voida hyväksyä, se on tuomittava ja sen on saatava ihmiset heräämään ja toimimaan.
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin on tehtävä jotain. Sen on protestoitava – se on ryhdyttävä toimiin ja varmistettava, että kaupankäynti lopetetaan ja että tästä julmuudesta tehdään loppu. Pyytäisin teitä kirjoittamaan Mosambikin presidentille ja maan kansalliskokouksen puheenjohtajalle kirjeen, jossa ilmaisette Euroopan parlamentin jäsenten huolestuneisuuden tämän todella kauhistuttavan tilanteen johdosta. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, tällä viikolla tapaamme Kongon sodasta henkiin jääneitä henkilöitä. Tämä sota on vaatinut jo 3 500 000 ihmisen hengen. Kansainvälinen yhteisö suhtautuu täysin välinpitämättömästi siihen, että maa on kärsinyt jo vuosien ajan konfliktista, joka jatkuu edelleen. Olen iloinen siitä, että rauhanprosessi on – kaikesta päätellen – käynnissä, ja toivon, että prosessiin osallistuvat kokevat sen samalla tavoin, sillä Kivussa konflikti on tällä hetkellä todellakin mitä ilmeisimmin vielä käynnissä. Erityisesti naisten kannalta tilanne on synkkä. Olen kuullut järkyttäviä kertomuksia siitä, miten jopa 10-vuotiaita lapsia ja 70-vuotiaita isoäitejä sekä äitejä ja muita naisia, joiden ikä on tältä väliltä, raiskataan järjestelmällisesti eräänlaisena sodankäyntikeinona. Meidän olisi mielestäni tehtävä enemmän estääksemme tällaisen väkivallan muuttumisen käytännöksi. Meidän on tuomittava se ja autettava uhreja. Oikeus ei nimittäin koskaan voita, jos elämän lähde tapetaan. 
Puhemies.
   Pyydän anteeksi niiltä, jotka eivät voineet esittää tähän esityslistan kohtaan liittyvää puheenvuoroa, mutta meidän on nyt aloitettava ensimmäinen keskustelu.
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu:
– Karamanoun laatimasta naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan suullisesta kysymyksestä komissiolle sukupuolten tasa-arvosta (O-0011/2004/tark. 1 – B5-0065/2004);
– naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan suosituksesta toiseen käsittelyyn (A5-0083/2004), neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen tekemiseksi lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemistä ja torjuntaa sekä väkivallan uhrien ja riskiryhmien suojelemista koskevan yhteisön toimintaohjelman hyväksymisestä (vuosiksi 2004–2008) (DAPHNE II -ohjelma) (Esittelijä: Lissy Gröner);
– Bastosin laatimasta naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0092/2004) työ-, perhe- ja yksityiselämän yhteensovittamisesta
ja
– Valenciano Martínez-Orozcon laatimasta naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0102/2004) vähemmistöryhmiin kuuluvien naisten tilanteesta Euroopan unionissa. 
Karamanou (PSE ).
    Arvoisa puhemies, minulla on erityinen kunnia puhua täysistunnossa kansainvälisenä naistenpäivänä suullisia kysymyksiä koskevan menettelyn yhteydessä.
Arvoisa puhemies, tänään on kansainvälinen naistenpäivä, ja samalla on tullut kuluneeksi 20 vuotta siitä, kun naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta aloitti menestyksekkään toimintansa. Tämä onkin erinomainen tilaisuus arvioida tasa-arvopolitiikkaamme. Viimeisten 20 vuoden aikana on tapahtunut kieltämättä tärkeää kehitystä kaikilla aloilla, ja kiitokset tästä kuuluvat niille poliittisille aloitteille, joita on tehty parlamenteissa ja kansallisella tasolla, sekä Euroopan parlamentin naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan tekemille aloitteille. Käytän tätä tilaisuutta hyväkseni ja kiitän puhemies Coxia hänen antamastaan tuesta.
Naisten osuus oli nimitettyjen edustajien muodostamassa Euroopan parlamentissa 6 prosenttia. Ensimmäisten vaalien jälkeen se nousi 16 prosenttiin vuonna 1979 ja 31 prosenttiin vuonna 1999. Pyrimme siihen, että tulevissa vaaleissa naisten osuus 25 jäsenvaltion muodostamassa laajentuneessa unionissa kasvaa entisestään. Nykyisin kaikki myöntävät, että naisten ja miesten tasa-arvo sekä naisten tuotannollisen voimavaran täydellinen ymmärtäminen ovat välttämättömiä edellytyksiä Lissabonin strategian toteutumiselle ja osallistavan demokratiamme lujittamiselle. Selvästi eniten viimeisten 20 vuoden aikana on edistytty naisten osallistumisessa koulutukseen ja heidän menestymisessään kaikilla koulutuksen tasoilla, sillä nykyisin naisten osuus Euroopan unionissa päästötodistuksen saaneista on 55 prosenttia. Kiistämättömistä saavutuksista huolimatta sukupuolten välillä on edelleenkin merkittäviä eroja kaikilla aloilla, kuten todetaan komission ensimmäisessä vuosikertomuksessa, josta keskustellaan muutaman päivän päästä Eurooppa-neuvoston kevätkokouksessa.
Naisiin kohdistuva väkivalta, ihmiskauppa, työttömyys, ongelmat työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisessa, riittämättömät lasten- ja vanhustenhoitopalvelut sekä eriarvoisuus palkkauksessa ja urakehityksessä ovat kysymyksiä, jotka on ratkaistava kiireellisesti, sillä ne ovat suorassa yhteydessä sekä oikeuksien loukkaamiseen että talouden kestävyyteen ja kilpailukykyyn. Valitettavasti joudumme kuitenkin surullisina ja huolestuneina toteamaan, että vaikka monet jäsenvaltiot ovatkin saattaneet kaikki yhteisön direktiivit osaksi kansallista lainsäädäntöään, ne eivät näytä haluavan toteuttaa sellaisia tukitoimia, joilla eriarvoisuudet voitaisiin poistaa. On ikävää, että monet jäsenvaltiot eivät edes noudata neuvoston suosituksia. Viiden viime vuoden aikana tärkeä virstanpylväs on ollut yhtäläisestä kohtelusta työpaikoilla ja tasa-arvon valtavirtaistamisen edistämisestä annetun direktiivin muuttaminen.
Koska emme voi puhua naisten ja miesten tasa-arvosta ainoastaan työpaikkojen osalta, suhtaudumme myönteisesti jäsen Diamantopouloun aloitteeseen EY:n perustamissopimuksen 13 artiklaan perustuvasta uudesta direktiivistä, jossa kielletään kaikenlainen tavaroiden ja palvelujen saatavuuteen liittyvä syrjintä. On totta, että yhteisin ponnistuksin ja tulevan Euroopan perustuslain avulla voimme hitaasti mutta varmasti rakentaa unionissa siltaa sukupuolten välisen kuilun yli ja näyttää erinomaista esimerkkiä muulle maailmalle, niille maapallon alueille, joilla naiset taistelevat yhä perusoikeuksiensa puolesta.
Kun Pekingissä vuonna 1995 pidetyn YK:n naisten maailmankonferenssin kymmenes vuosipäivä lähestyy, huomaamme, että vaikka 180 hallitusta sopi tuolloin yhteisestä toimintasuunnitelmasta naisten oikeuksien edistämiseksi, näitä sitoumuksia ei ole täytetty. Naisten osuus maailman köyhistä on edelleen 70 prosenttia, Saharan eteläpuolisessa Afrikassa tytöillä on poikiin verrattuna kuusinkertainen riski saada HIV-tartunta, ja neljä miljoonaa naista ja lasta joutuu väkivallan ja seksuaalisen hyväksikäytön uhriksi. Samanaikaisesti naisten hallussa on vain 15,2 prosenttia parlamenttien paikoista. Tämän vuoksi meidän on tekniikan kehittymisen ja talouden maailmanlaajuistumisen asettamien uusien haasteiden edessä uudistettava ja vauhditettava naisten oikeuksia edistäviä toimia ja pyrittävä omaksumaan demokraattinen ja osallistava maailmanlaajuinen hallitustenvälinen lähestymistapa, jonka avulla kaikille voidaan turvata maapallon resurssien oikeudenmukainen jakautuminen, naisten ja miesten tasa-arvo sekä kestävä kehitys. Voimme keskustella tästä tulevassa konferenssissa, jota kutsutaan "Peking +10" -konferenssiksi ja jota koskevaa aloitetta odotamme komissiolta.
Arvoisa komission jäsen, haluaisin pyytää teitä vastaamaan seuraaviin ajankohtaisiin kysymyksiini. Ensinnäkin, mitä konkreettisia tuloksia on saatu aikaan tasa-arvoasioita käsittelevässä komission jäsenten ryhmässä? Toiseksi, hyväksyttekö te sellaisen komission jäsenen nimittämisen, jonka tärkeimpänä tehtävänä on naisten ja miesten tasa-arvo? Vaikka neuvoston edustajat eivät olekaan paikalla, olemme pyytäneet neuvostolta, että se kehottaisi jäsenvaltioita esittämään kolme mies- tai naisehdokasta komission jäseneksi, jotta uuden komission kokoonpanosta tulisi sukupuolijakaumaltaan tasapainoinen. Eurooppa-valmistelukunta on jo antanut tämän pyynnön käsiteltäväksi. 

Gröner (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, on hyvä enne, että käymme tämän keskustelun kansainvälisenä naistenpäivänä ja että tuomme sillä tavoin sitoutumisemme esimerkiksi väkivallan torjuntaan niiden maiden tietoisuuteen, joita edustamme. Jäsen Karamanou viittasi jo niihin moniin asioihin, joita olemme saavuttaneet sen jälkeen, kun Suomesta tuli sata vuotta sitten ensimmäinen Euroopan maa, jossa naiset saivat äänioikeuden. Tämä on tuottanut monia tuloksia, ja vain niillä on merkitystä, eikä mikään näistä asioista ole vain tapahtunut, vaan naiset ovat joutuneet taistelemaan kovasti niiden puolesta.
Daphne-ohjelman esittelijänä kuvailisin nykytilannetta vasta jäävuoren huipuksi. Viittaan Marc Dutroux'n oikeudenkäyntiin, jossa odotamme paljastuvan todellisen naisiin ja lapsiin kohdistuvan väkivallan murhenäytelmän. Voidaan sanoa, että se aloite, joka johti kymmenen vuotta sitten Daphne-ohjelman perustamiseen – samaan aikaan, kun Dutroux'n rikokset tulivat ilmi – on nyt suorassa yhteydessä ohjelman toiseen vaiheeseen, jonka tavoitteena on lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäiseminen ja torjunta. Ohjelman toisessa vaiheessa, joka toteutetaan vuosina 2004–2008, varoja on lisätty huomattavasti, ja muistutan teille, että nyt meillä on käytettävissä 10 miljoonaa euroa vuodessa, kun ohjelman ensimmäisessä vaiheessa käytettävien varojen määrä oli vain 5 miljoonaa euroa vuodessa. Vaikka tämäkin on vasta pisara valtameressä, vuosibudjetin kaksinkertaistaminen tällä tavalla on ehdottoman tarpeen, sillä Daphne I:stä voitiin myöntää rahoitusta vain 13 prosentille hyvistä hankkeista.
Suuri osa ensimmäisessä vaiheessa kerätyistä tiedoista sisällytettiin uuteen ohjelmaan. Taistelimme pitkään komission ja neuvoston kanssa saadaksemme neuvontapisteen sellaisia hallituksista riippumattomia järjestöjä varten, jotka hakevat ohjelmasta tukea ensimmäistä kertaa. Tämä koskee erityisesti uusia jäsenvaltioita, joissa naisjärjestöjen rakenteet ovat vielä melko heikkoja. Nykyisen tarkistuksen 5 sanamuoto on sellainen, jonka neuvosto voi hyväksyä, ja toivon, että pääsemme tästä pian sopimukseen.
Mietintöluonnoksessa ehdotetaan myös, että vuosi 2006 julistettaisiin väkivallan vastaiseksi teemavuodeksi. Tällä tavoin pyritään aloittamaan laaja-alainen julkinen keskustelu, jonka tavoitteena on laatia uusia aloitteita hengenvaarallisen väkivaltaviruksen leviämisen pysäyttämiseksi. Voin mainita tapauksista vain muutamia: naiskauppa on lisääntynyt dramaattisesti, ja kansainvälisen siirtolaisjärjestön mukaan 500 000 naista on salakuljetettu Euroopan unioniin, jossa heitä käytetään seksuaalisesti hyväksi ja jossa heidät pakotetaan prostituutioon. Tämä luku on nyt noussut 800 000:een, ja tehokkaasti järjestäytyneet rikolliset orjakauppaliigat – joiksi niitä kutsun – eivät kaihda myöskään lapsikauppaa.
Yksi tarkistuksistamme poikkeaa neuvoston ehdotuksesta, jonka mukaan Daphne II -ohjelma olisi kohdistettava enemmän rikoksentekijöihin. Emme ymmärtäneet, miksi jo muutenkin vähät varat pitäisi ottaa pois uhreilta ja tehdä rikoksentekijöistä ohjelman kohderyhmä. Lisäksi Daphne I -ohjelmaan sisältyvillä ennalta ehkäisevillä toimilla tuetaan jo työskentelyä rikoksentekijöiden ja uhrien kanssa sekä pyritään saattamaan heitä yhteen. Neuvoston, komission ja valiokuntani välisessä epävirallisessa vuoropuhelussa onnistuttiin sopimaan ehdotuksista, jotka esitimme naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnalle tarkistuksina. Jos saamme huomenna laajan enemmistön näiden tarkistusten taakse, lähetetään naisille se selkeä viesti – eikä vain naisille, vaan myös eurooppalaisille järjestöille – että liitymme taisteluun väkivaltaa vastaan ja että emme jää seuraamaan toimettomina sivusta, kun rikollisliigat ansaitsevat miljardeja.
Kiitän komissiota ja ennen kaikkea komission jäsentä Vitorinoa sekä puheenjohtajavaltio Irlantia ja Italiaa yhteistyöstä. Toivon, että voimme odottaa näille viidelle tarkistukselle huomenna laajaa kannatusta ja että yhteinen kanta voi sitten näin muutettuna tulla viipymättä voimaan, sillä tarvitsemme kipeästi tätä ohjelmaa väkivallan torjumiseksi.
Bastos (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, työ-, perhe- ja yksityiselämän yhteensovittamisella on erittäin tärkeä merkitys, kun naisten ja miesten tasa-arvosta halutaan tehdä todellisuutta. Sen vuoksi minulla onkin ilo ja kunnia esitellä tänään asiaa käsittelevä mietintöni ja keskustella siitä. Tänään 8. maaliskuuta onkin paras mahdollinen päivä tehdä se, sillä tänään on kansainvälinen naisten päivä ja vuosi 2004 on julistettu kansainväliseksi perheen vuodeksi.
Tiedämme hyvin, että työ-, perhe- ja yksityiselämä ovat elämämme eri puolia, mutta samalla ne muodostavat kolme toisiaan täydentävää elämänaluetta. Naisten ja miesten tasa-arvon edistäminen on yhteisön keskeisiä tehtäviä, ja siihen liittyy tarve korjata sitä eriarvoisuutta, jota naiset kohtaavat työmarkkinoille pääsyssä ja osallistumisessa ja jota miehet puolestaan kohtaavat perhe-elämään osallistumisessa.
Tällä alla otettiin 1990-luvulla aimo harppaus eteenpäin ja monia alaa koskevia yhteisön lakeja pantiin täytäntöön. Sen sijaan jäsenvaltioiden politiikoissa on eroja. Tätä taustaa vasten on tarkasteltava kahta kysymystä: ensimmäinen niistä on väestönkasvuun liittyvä haaste. Toisaalta väestön ikääntyminen edellyttää sitä, että työmarkkinoille saadaan enemmän henkilöresursseja, ja sekä miehillä että naisilla on oltava yhtäläinen pääsy näille markkinoille. Toisaalta tarvitaan myös väestönkasvua edistävää perhepolitiikkaa. Toinen kysymys on talouskasvun asettama haaste, ja se edellyttää sellaisia toimia, joilla kannustetaan naisten osallistumista työmarkkinoille.
Politiikkojen yhdenmukaistamisessa on tärkeää löytää ennen kaikkea tasapaino näiden kahden kysymyksen välillä. Ilman tätä tasapainoa ne pysyvät toisistaan irrallisina, ja se puolestaan aiheuttaa vakavaa haittaa työ-, perhe- ja yksityiselämän yhteensovittamiselle. Keskeistä tässä kysymyksessä on mielestäni se, että naisilla täytyy aina olla mahdollisuus valita, haluavatko he tehdä työtä vai olla kotona silloin kun heillä on lapsia. On siis otettava käyttöön sellaisia toimia, joiden avulla naisia autetaan tekemään tämä valinta ilman että heidän uransa tai perheensä kärsii siitä.
On otettava huomioon, että tilanteet vaihtelevat eri jäsenvaltioissa. Euroopan unionissa yksi kuudesta 25–54-vuotiaasta naisesta on työelämän ulkopuolella eli hän ei ole työssä eikä myöskään työtön joko perhesyistä tai sen vuoksi, ettei hän pysty sovittamaan yhteen työ- ja perhe-elämää. Jos naisten pääsy työmarkkinoille estetään tai sitä haitataan, Euroopan tuottavuus alenee. Pohjois- ja Etelä-Euroopan jäsenvaltioiden väliset erot puhuvat puolestaan. Meidän on keskityttävä niihin hyviin käytäntöihin, joita kumppanimme soveltavat Tanskassa, Ruotsissa ja Suomessa. Näissä maissa naisten työllisyysaste on korkein. Ruotsissa naisilla on päiväkotien osalta runsaasti valinnan varaa. Tanska osoittaa 3,8 prosenttia valtion varoista perhepolitiikkaan, ja se on enemmän kuin missään muussa Euroopan maassa. Maan syntyvyys on 1,73 prosenttia, joka on myös yksi EU:n korkeimmista.
Kaikki osapuolet, perheet, kansalliset viranomaiset, paikallis- ja alueviranomaiset sekä työmarkkinaosapuolet on otettava mukaan tähän prosessiin. Lissabonin päätelmissä todetaan, että miesten ja naisten tasapuolisella osallistumisella työ- ja perhe-elämään, joka on sekä miesten että naisten etu, on keskeinen merkitys yhteiskunnan kehityksessä, sillä äitiys, isyys ja lasten oikeudet ovat erittäin tärkeitä sosiaalisia arvoja, joita yhteiskunnan, jäsenvaltioiden ja Euroopan yhteisön on suojeltava.
Yhteiskunnan on hyväksyttävä se, että todellinen naisten ja miesten tasa-arvo sekä julkisella että yksityisellä elämänalueella on välttämätön edellytys demokratialle ja kansalaisuudelle. Tasa-arvo takaa myös yksilön riippumattomuuden ja vapauden, ja se pitäisi ottaa huomioon kaikissa EU:n politiikoissa. Lissabonin ja Barcelonan Eurooppa-neuvostojen tavoitteet asettavat suuria haasteita Euroopan unionille, ja niiden toteuttamiseen tarvitaan innovatiivisia toimia. Mainitsen muutaman ehdotuksen tällaisiksi toimiksi: nykyisten ja liittymässä olevien jäsenvaltioiden on seurattava politiikkojensa vaikutuksia perheisiin. "Perhenäkökulman valtavirtaistamisen" innovatiivinen käsite on pyrittävä erottamaan tasa-arvonäkökulman valtavirtaistamisen käsitteestä. Yritykset on saatava oivaltamaan, että työ- ja perhe-elämän yhteensovittaminen on työntekijöille kuuluva oikeus, sosiaalinen velvollisuus ja elintärkeä keino tuottavuuden lisäämiseksi.
Yhdessä työmarkkinaosapuolten kanssa on laadittava hyviä käytäntöjä koskeva opas, johon sisällytetään myös menestystarinoita. Työn järjestäminen, erityisesti osa-aikatyön, lyhennetyn työajan ja etätyön edistäminen, voisi olla yksi ratkaisu. Sellaisten Internet-sivustojen perustaminen, joilla on työntekijöille hyödyllisiä palveluja sisältäviä tietokantoja ja joilla voi tutustua olemassa oleviin tukijärjestelmiin, työnantajille tiedottaminen ja niiden kannustaminen ottamaan käyttöön tai ylläpitämään sosiaalisia tukijärjestelmiä, joilla helpotetaan perhe- ja työelämän yhteensovittamista, yrityksille myönnettävät verovapautukset tai veronhuojennukset, rahaetuuksina tai palveluseteleinä (esim. lasten päivähoitopalveluiden ostamiseen, työntekijän palkkaamiseksi kotiin) myönnettävät avustukset, erityinen tuki yksinhuoltajaperheille ja yksinäisille äideille, etenkin verotuksen, perhetuen ja perheluottojen muodossa; nämä kaikki ovat kunnianhimoisia toimia, joita todella tarvitaan, sillä tällä alalla on saatava edistystä aikaan. Näin ollen haluaisin esittelijänä pyytää komissiota ryhtymään tarvittaviin toimiin työ-, perhe- ja yksityiselämän yhteensovittamista koskevan puitedirektiivin laatimiseksi, jotta näin voidaan varmistaa, että kaikilla jäsenvaltioilla, sekä nykyisillä että tulevilla, on asianmukaiset välineet, joiden avulla ne voivat kohdata yhtäläisiin mahdollisuuksiin, talouskasvuun ja väestönkasvuun liittyvät haasteet. 
Karamanou (PSE ),
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, on kunnia esitellä tämä hyvin tärkeä mietintö vähemmistöryhmiin kuuluvien naisten tilanteesta Euroopan unionissa esittelijä Elena Valencianon puolesta. Hän ei pystynyt osallistumaan tämänpäiväiseen istuntoon.
Mietinnössä käsitellään vähemmistöryhmiä – vammaisia naisia, maahanmuuttajanaisia ja romaninaisia – ja siinä keskitytään siihen vaikenemisen ongelmaan, joka estää näkemästä heidän todellista tilannettaan. Nämä naiset jäävät varjoon, sillä he joutuvat piilottelemaan samaan ryhmään kuuluvien miesten takana. Täsmällisemmän analyysin tekemiseksi esittelijä ehdottaa mietinnössä mainittuja vähemmistöryhmiä varten erilaisia toimia, joita ovat tilastojen kehittäminen ja erityisten tutkimusten tekeminen, näiden naisten osallistuminen päätöksentekomenettelyihin, tietotekniikan, kasvatuksen ja ammatillisen koulutuksen kehittäminen sekä seksuaali- ja lisääntymisterveyden suojeleminen.
Esittelijä kiittää näitä kolmea vähemmistöä edustavia järjestöjä näille naisille antamastaan tuesta sekä hyvästä yhteistyöstä mietinnön laatimisessa.
Ensinnäkin Euroopan unionissa on 44 600 000 vammaista eli 15,7 prosenttia yhteisön kansalaisista, ja määrä nousee 25 prosenttiin unionin laajentumisen jälkeen vuonna 2004. Arvioiden mukaan vammaisia naisia on 51 prosenttia kaikista vammaisista. Kuitenkin on perusteltua arvella, että heidän määränsä olisi suurempi eli 53 prosenttia ja että määrä kasvaisi 58 prosenttiin vuoteen 2015 mennessä. Yleisesti naisista 55 prosenttia on mukana työelämässä, kun taas vammaisista naisista vain 25 prosentilla on työpaikka. Tavallisesti vammaiset naiset saavat alempitasoista työtä, josta maksetaan vähemmän palkkaa ja jossa on vähemmän etuja kuin vammaisten miesten töissä. Ongelmana on se, että ammatinvalinnanohjauksessa ei ole otettu huomioon vammaisten naisten erityistarpeita. Väkivalta ei ole vain osa vammaisten naisten todellisuutta vaan usein myös vammautumisen aiheuttaja. Maailmanlaajuisesti arvioidaan, että 16–45-vuotiaiden naisten pääasiallisena kuoleman ja vammautumisen syynä, useammin kuin syöpä, liikenneonnettomuudet ja jopa sodat, on perheväkivalta.
Toiseksi maahanmuuttajanaisista voidaan todeta, että YK:n mukaan vuonna 1990 – valitettavasti meillä ei ole käytettävissä tuoreempia tietoja – Euroopassa oli yhteensä 12 miljoonaa maahanmuuttajanaista. Tämä luku tietenkin kasvaa jatkuvasti, vaikka tarkkoja tietoja ei olekaan saatavana. Köyhyys ja sosiaalinen epävarmuus kuuluvat olennaisesti maahanmuuttajanaisten elämään. Heidän vaikeutensa päästä työmarkkinoille johtuvat kulttuurisista ja kielellisistä esteistä. Heidän ammattipätevyyttään ei tunnusteta. Kaavamaiset käsitykset, ennakkoluulot, rasismi ja välinpitämättömyys heidän oikeuksiaan kohtaan ajavat maahanmuuttajanaiset hankkimaan elantonsa alempiarvoisissa töissä tai pimeillä työmarkkinoilla tai elämään miehensä tulojen turvin. Lukuisat maahanmuuttajanaiset jäävät kotiin, huolehtivat perheistään ja siivoavat, kuten naiset perinteisesti tekevät. Näin ollen he eristyvät sosiaalisesti eivätkä pysty käyttämään sosiaalisia peruspalveluja. Heillä ei ole mahdollisuuksia sosiaalisen asemansa parantamiseen, ja ennen pitkää he syrjäytyvät. Rajoja suljetaan ja maahanmuuttoa rajoitetaan, minkä seurauksena epäviralliset verkostot pääsevät toimimaan, ja ihmisten laittomaan kuljetukseen osallistuvat mafiajärjestöt lisäävät ansioitaan. Niissä tapauksissa, joissa naiset joutuvat seksuaaliseen hyväksikäyttöön tähtäävän ihmiskaupan uhreiksi, heille on nykyistä helpommin myönnettävä väliaikaisia oleskelulupia.
Romaninaisten osalta voidaan todeta, että romaneja on Euroopassa yhteensä noin 8–10 miljoonaa, vaikka nykyiseen väestönlaskentaan ei voikaan luottaa, sillä romanit ovat edelleen perinteisesti vaeltavaa väestöä. Lukuihin on sen vuoksi suhtauduttava varovasti. Romaninaisia on suhteellisesti yhtä paljon kuin naisia muissakin väestöryhmissä eli 51 prosenttia. Romaniväestön keskuudessa syntyvyys samoin kuin aikuisten ja lasten kuolleisuus ovat korkealla tasolla. Naisilla on tapana mennä naimisiin hyvin nuorena ja saada ensimmäinen lapsensa aiemmin kuin muissa etnisissä ryhmissä. Miesten ja naisten elinajanodotteet ovat vastaavasti 13 ja 17 vuotta lyhyemmät kuin muulla väestöllä. Toisaalta korkea syntyvyys ja korkea kuolleisuus aiheuttavat sen, että suurin osa romaniväestöstä on nuorta. Näin ollen 80 prosenttia väestöstä on alle 34-vuotiaita ja 43 prosenttia on alle 14-vuotiaita.
Käyttäkäämme hyväksemme tämänpäiväistä kansainvälistä naistenpäivää ja päättäkäämme kohdistaa huomiomme ja ajatuksemme näihin vähemmistöryhmiin kuuluviin naisiin Euroopan unionissa ja ryhtykäämme erityisiin toimiin heidän hyväksi. 
Wallström,
   .  Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti siihen, että kansainvälisenä naistenpäivänä käydään yhteiskeskustelu miljoonia naisia koskevista kysymyksistä. Tämä päivä antaa aihetta paitsi juhlaan myös pohdiskeluun.
Mitä me juhlimme? Varmasti ainakin aikaan saamaamme edistystä kohti naisten ja miesten tasa-arvoa Euroopan unionissa sekä solidaarisuuttamme kaikkia maailman naisia kohtaan muistaen erityisesti niitä, jotka elävät konfliktin ja köyhyyden keskellä ja joiden oikeuksia loukataan päivittäin. Meidän on myös pohdittava, kuinka pitkälle olemme todellisuudessa päässeet. Se voi saada meidät ajattelemaan, onko meillä sittenkään kovin paljon aihetta juhlaan.
Euroopan unioni on historiallisen laajentumisen kynnyksellä, ja kuulumme pian unioniin, jossa on 450 miljoonaa asukasta. Yli puolet heistä on naisia ja tyttöjä. Emme voi silti vieläkään sanoa, että naiset ovat Euroopan yhteiskunnissa samassa asemassa kuin miehet. He eivät ole myöskään riittävästi edustettuina kansallisissa tai kansainvälisissä päätöksentekoelimissä. Naisiin kohdistuva väkivalta ja ihmiskauppa, tai paremminkin seksiorjuus – joka on oikea sana sitä varten – ovat vitsauksia, joita emme ole vielä onnistuneet poistamaan riittävän tehokkaasti.
Toisaalta on totta, että viimeisten 50 vuoden aikana olemme saaneet aikaan huomattavaa edistystä, jossa Euroopan parlamentti on ollut tärkeänä vaikuttajana. Meidän on jatkettava työtämme näiden saavutusten pohjalta ja varmistettava, että äskettäin tehty yhtäläistä kohtelua työmarkkinoiden ulkopuolella koskeva lainsäädäntöehdotus hyväksytään yhteisön laiksi. Meidän on tehtävä kaikki voitavamme varmistaaksemme naisille tasapuolisen edustuksen tulevassa Euroopan parlamentissa.
Naisten ja miesten tasa-arvo liittyy läheisesti demokratiaan kaikilla tasoilla. Naisten oikeuden ovat ihmisoikeuksia. Perusoikeuskirjaan sisältyvä vapaus syrjinnästä on demokratian peruskivi. Demokratiaan tarvitaan kuitenkin muutakin kuin syrjinnän poistamista: siihen tarvitaan hallinnointia. Hallinnointi tarkoittaa päätösvallan jakamista politiikassa, talous- ja yhteiskuntaelämässä, hallinto- ja kotielämässä. Meillä on vielä pitkä matka kuljettavana.
Vastaan ensimmäiseksi jäsen Karamanoulle. Komissio keskusteli naisten ja miesten tasa-arvon edistämistoimiensa tuloksista tasa-arvoasioita käsittelevässä komission jäsenten ryhmässä viime keskiviikkona. Olimme molemmat siellä. Tämä kokous järjestetään joka vuosi, ja sen puheenjohtajana toimii komission puheenjohtaja Prodi. Kokoukseen osallistuu myös parlamentin jäseniä sekä neuvoston puheenjohtaja, alueiden komitea ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitea, esityslistalla olevista asioista vastaavat komission jäsenet sekä Euroopan naisten etujärjestön ja naisten ja miesten yhtäläisiä mahdollisuuksia käsittelevän neuvoa-antavan komitean puheenjohtajat.
Painotan, että komission jäsenten ryhmällä on tärkeä tehtävä tasa-arvoa edistävien toimien näkyvyyden lisäämisessä, ja se edistänyt aktiivisesti tasa-arvoa monilla aloilla. Komissio voi lukea ansiokseen monia onnistuneita hankkeita tällä alalla. Yksi äskettäinen esimerkki on marraskuussa 2003 sukupuoleen perustuvasta syrjinnästä tavaroiden ja palvelujen saatavuutta ja toimittamista koskevissa asioissa tehty direktiiviehdotus. Toinen esimerkki on naisten ja miesten tasa-arvoa käsittelevä ensimmäinen kertomus, jonka valtion- ja hallitusten päämiehet pyysivät esittämään neuvoston kevätkokoukselle ja jonka komissio antoi 19. helmikuuta. Kertomuksessa esitellään edessä olevia haasteita ja tulevaisuuden suuntauksia eri politiikan aloilla erityisesti uuden laajentuneen Euroopan kannalta.
Lisäksi on todettava, että viimeisimmässä kevätraportissaan komissio kehottaa valtion- ja hallitusten päämiehiä sitoutumaan siihen, että ne hyväksyvät uuden syrjinnän vastaisen direktiivin viimeistään maaliskuussa 2005. Tämä on selvä todiste siitä, että naisten ja miesten tasa-arvo kuuluu edelleenkin neuvoston ja komission ohjelmien ensisijaisiin tavoitteisiin.
Lainsäädännön uudistamisen ja laajentamisen lisäksi komissio on pyrkinyt edistämään tasa-arvoa Euroopan työllisyysstrategiassa ja sosiaalipoliittisessa ohjelmassa. Tasa-arvonäkökulman valtavirtaistamista – joka tarkoittaa naisten ja miesten tasa-arvon ottamista huomioon kaikilla politiikan aloilla ja kaikissa päätöksenteon vaiheissa – on alettu panna täytäntöön muiden toimien ohella sekä jäsenvaltioissa että yhteisön tasolla. Tämä näkyy paitsi erityisissä avointa koordinointimenetelmää koskevissa tavoitteissa ja suuntaviivoissa työllisyyden, sosiaalisen osallisuuden ja sosiaaliturvan aloilla myös pyrkimyksissä kaventaa sukupuolten välistä kuilua kasvatuksessa, koulutuksessa ja tutkimuksessa. Tämä lähestymistapa on sisällytetty rakennerahastoja koskeviin ohjausasiakirjoihin.
Komissio on tehnyt myös konkreettisia aloitteita parantaakseen tasa-arvonäkökulman valtavirtaistamista kehitysyhteistyötä ja ulkosuhteita koskevissa politiikoissa. Se soveltaa omissa yksiköissään ennakoivaa henkilöstöpolitiikkaa. Tämän lisäksi Euroopan parlamentin ja komission välillä on käyty tiivistä mielipiteiden vaihtoa tasa-arvonäkökulman huomioon ottavan talousarviosuunnittelun eli gender-budjetoinnin toteutuksesta.
Mitä tulee jäsen Karamanoun toiseen kysymykseen, komissio ei voi sitoutua siihen, miten uusi komissio järjestää työnsä ja mitkä ovat kunkin komission jäsenen salkkuun sisältyvät keskeiset asiat. Tasa-arvon edistämistä Euroopan politiikoissa ja toimissa koskeva perussitoumus ei kuitenkaan muutu. On kuitenkin tärkeää, että meillä on tasa-arvoasioita laaja-alaisesti käsittelevä korkean tason järjestelmä, jonka avulla voidaan varmistaa, että asiaa johdetaan korkealta tasolta. Ylhäältä alas -lähestymistapa – jota myös tarvitaan – parantaa tasa-arvioiden näkyvyyttä ja edistää verkottumista. Seuraavan kollegion on päätettävä tällaisen ryhmän toimintaa koskevista erityisjärjestelyistä.
Haluan kiittää lämpimästi Daphne II -ohjelman esittelijää Gröneriä yhteistyöstä ja hänen laadukkaasta työstään tämän ehdotuksen laatimisessa, joka on yhtä tärkeä sekä parlamentille että komissiolle. Komissio pitää Daphne-ohjelman uudistusta erittäin tärkeänä, sillä ohjelmalle on selvästikin erittäin suuri tarve sekä vapaaehtoissektorilla että suuren yleisön keskuudessa.
Tavoitteenamme on hyväksyä Daphne-ohjelman toinen vaihe vuosiksi 2004–2008 nykyisen Daphne I:n täytäntöönpanosta neljän vuoden aikana saatujen kokemusten perusteella. Kaikki väkivallan osa-alueet, esimerkiksi perheväkivalta, kouluväkivalta, väkivalta laitoksissa tai työpaikalla, kaupallinen seksuaalinen hyväksikäyttö, sukuelinten silpominen, terveysvaikutukset, sukupuoleen perustuva väkivalta, ihmiskauppa – on surullista, että naisiin kohdistuvan väkivallan muotojen luettelo on näin pitkä – ovat ohjelmassa edelleen tärkeässä asemassa, ja niihin olisi kohdistettava lisätoimia. Väkivallan uhrien auttamisesta vastaavilla järjestöillä on edelleen parhaat edellytykset tavoittaa näiden toimien kohderyhmät ja auttaa heitä. Lisäksi ohjelmasta voidaan tukea koulutuslaitoksia, yliopistoja, vapaaehtoisyhdistyksiä, tutkimuskeskuksia ja paikallisviranomaisia.
Ohjelma edistää osaltaan yleistavoitetta tarjota kansalaisille korkeatasoinen suoja väkivaltaa vastaan. Tähän sisältyy kansalaisten fyysisen terveyden ja mielenterveyden suojelu vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvalla alueella. Ohjelman tarkoituksena on ehkäistä ja torjua kaikenlaista lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa. Näin sen avulla edistetään terveyttä ja sosiaalista hyvinvointia.
Ehdotuksen teksti edustaa tasapainoista kompromissia, jonka avulla yhteisö voi jatkaa väkivallan vastaista toimintaa vielä viiden vuoden ajan kohtuullisen rahoituksen turvin. Haluan kiittää parlamenttia tästä ja siitä, että se käsitteli päätöksen niin ripeästi.
Olen iloinen voidessani todeta, että komissio suhtautuu myönteisesti niihin viiteen tarkistukseen, joilla muutetaan neuvoston yhteistä kantaa. Neljässä ensimmäisessä tarkistuksessa määritellään tiettyjä käsitteitä uudelleen ja selvennetään ohjelman soveltamisalaa, ja viidennessä tarkistuksessa pyydetään perustamaan neuvontapiste, joka avustaa järjestöjä hankkeittensa laatimisessa ja myöhemmin myös niiden toteutuksessa. Komissio suhtautuu tähän ehdotukseen myönteisesti ja toteuttaa sen mielellään. Se on varmasti hyödyllinen väline järjestöjen auttamiseksi, ja tämän vuoksi se voi parantaa meille toimitettavien hanke-ehdotusten laatua.
Lopuksi kommentoin vielä Bastosin mietintöä työ-, perhe- ja yksityiselämän yhteensovittamisesta. Haluan onnitella naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokuntaa ja erityisesti jäsen Bastosia tästä kattavasta valiokunta-aloitteisesta mietinnöstä. Panen merkille myös työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan ja sen lausunnonvalmistelijan Schmidin arvokkaan työpanoksen.
Arvoisa puhemies, voinko istuutua? 
Puhemies.
   Kansainvälisenä naistenpäivänä en voi kieltäytyä yhdestäkään pyynnöstä. Olkaa siis hyvä ja istukaa, komission jäsen Wallström. 
Wallström,
   .  Haluan jatkaa puhettani, mutta en voi oikein hyvin. Yritän jatkaa istualtani.
Työ- ja perhe-elämän yhteensovittaminen on tärkeä yhteisön huolenaihe työllisyys- ja sosiaalipolitiikassa, ja tavoitteina ovat työpaikkojen määrän ja laadun lisääminen sekä naisten ja miesten tasa-arvon varmistaminen. Euroopan unioni käsittelee yhteensovittamisen ongelmaa monelta kannalta, ja se käyttää siinä monenlaisia välineitä, kuten lainsäädäntöä, jäsenvaltioiden välistä avointa koordinointimenetelmää ja rahoitusvälineitä.
Työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista helpotetaan jo monella direktiivillä: vanhempainlomasta ja raskaana olevien työntekijöiden asemasta annetuilla direktiiveillä sekä miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja työoloissa annetulla direktiivillä. Kun otetaan huomioon, että edessämme on suurin koskaan kokemamme laajentuminen, on tärkeää keskittyä siihen, että olemassa olevia direktiivejä toteutetaan tehokkaasti.
Joulukuussa 2003 komissio aloitti työaikadirektiivin uudelleentarkastelun. Komissio pyysi esittämään huomautuksia nykyisestä direktiivitekstistä ja tarpeesta esittää uusia aloitteita neljällä alueella, joihin kuuluvat myös työ- ja perhe-elämän tehokkaampaan yhteensovittamiseen liittyvät toimet. Komissio katsoo, että yksityis- ja työelämän tehokkaampi yhteensovittaminen ja miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien lisääminen parantaisivat yleisesti tasa-arvoa työelämässä. Lisäksi näillä toimilla parannettaisiin tuottavuutta, sillä niillä lisätään työntekijöiden motivaatiota ja saatavuutta sekä tarjotaan heille enemmän mahdollisuuksia koulutukseen. Komissio katsoo, että työaikadirektiivin muuttaminen voisi kannustaa jäsenvaltioita parantamaan työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista.
Lainsäädäntötoimien lisäksi tähän kysymykseen kiinnitetään erityistä huomiota yhteisön tasolla työllisyyden ja sosiaalisen osallisuuden aloilla sovellettavassa avoimessa koordinointimenetelmässä. Euroopan työllisyysstrategiassa jäsenvaltioita ja työmarkkinaosapuolia kannustetaan voimakkaasti kehittämään parempia keinoja työ- ja perhe-elämän yhteensovittamiseksi. Yhdyn jäsen Bastosin mietinnössä esitettyyn mielipiteeseen, jonka mukaan työ- ja perhe-elämän tehokkaampi yhteensovittaminen paitsi lisää naisten mahdollisuuksia saada työtä ja pysyä työssä myös auttaa kaventamaan palkkakuilua sekä torjumaan naisten syrjintää työmarkkinoilla.
Vuoden 2003 kansallisissa toimintasuunnitelmissa jäsenvaltiot pitävät työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista tärkeimpänä välineenä sukupuolten välisen kuilun kaventamisessa. Kuusi jäsenvaltiota asetti lastenhoitopalvelujen lisäämistä koskevat kansalliset tavoitteet. Vuodesta 2002 alkaen kuusi jäsenvaltiota on muuttanut vanhempainlomaa koskevia säännöksiä tai sitoutunut parantamaan niitä erityisesti isän etujen lisäämiseksi. Huhtikuussa komissio järjestää vertaisarvioinnin Ruotsissa, jossa perhe- ja työelämän yhdistämistä koskevat mahdollisuudet tukevat naisten laajaa osallistumista työmarkkinoille sekä suhteellisen korkeaa syntyvyyttä. Vanhempainetuutta maksetaan 480 päivältä, josta sekä äidille että isälle on varattu 60 päivää vanhempainlomaa.
Seitsemän maata – viisi vanhaa ja kaksi uutta jäsenvaltiota – voivat tutustua toistensa tapoihin soveltaa äitiys-, isyys- ja vanhempainlomajärjestelmiä, myöntää vanhempainetuuksia ja parantaa lastenhoitopalvelujen saatavuutta.
Sosiaalista osallisuutta koskevassa prosessissa kiinnitetään huomiota myös niihin erityisongelmiin, joita vähätuloiset perheet kohtaavat työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisessa. Komissio julkaisi äskettäin tiedonannon työnteon kannattavuuden parantamisesta. Siinä korostetaan asianmukaisen työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisen merkitystä paitsi naisille myös miehille. Tiedonannossa analysoidaan niitä rajoituksia, joita naiset kohtaavat pyrkiessään työmarkkinoille ja yrittäessään pysyä työssä, sekä esitellään jäsenvaltioissa kehitettyjä hyviä käytäntöjä.
Rakennerahastoista – erityisesti sosiaalirahastosta, jolla tuetaan työllisyysstrategian täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa, sekä aluekehitysrahastosta – rahoitetaan työ- ja perhe-elämän yhteensovittamiseen tähtääviä toimia. Esimerkiksi Irlannissa vuosina 2000–2006 käytetään 436 miljoonaa euroa lastenhoitopalvelujen parantamiseen. Työ- ja perhe-elämän yhteensovittaminen oli myös tasa-arvon edistämistä koskevan ohjelman päätavoite vuonna 2003. Rahoituksen kohteeksi valittiin 18 sellaista kansainvälistä hanketta, joissa keskityttiin tietoisuuden lisäämiseen ja hyvien käytäntöjen vaihtamiseen.
Työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista koskevaa ongelmaa ei ratkaista millään tietyllä toimenpiteellä. Siihen tarvitaan useamman välineen sopivaa yhdistelmää, ja kaikilla on tässä oma tehtävänsä – komissiolla, jäsenvaltioilla, työmarkkinaosapuolilla, sosiaaliviranomaisilla sekä niillä miehillä ja naisilla, jotka haluavat parantaa elämänlaatuaan. Suhtaudun erittäin myönteisesti siihen tukeen, jota olemme saaneet parlamentilta tämän alan toimien tehostamisessa ja olemassa olevien välineiden täysipainoisessa ja tehokkaassa hyödyntämisessä.
Lopuksi käsittelen vielä jäsen Martínez-Orozcon vähemmistöryhmiin kuuluvia naisia koskevaa mietintöä, joka on hyvin merkittävä – kuten jäsen Karamanou jo totesi. Haluan kiittää esittelijää ja muita mietinnön laatimiseen osallistuneita jäseniä sekä jäsen Karamanouta hänen esityksestään.
Euroopan unioni on tehnyt jo paljon ratkaistakseen monia Euroopan unionissa asuvia naisia koskevan moninkertaisen syrjinnän ongelman kehittämällä integroidun lähestymistavan. Tämä lähestymistapa näkyy Euroopan syrjinnän vastaisissa säännöksissä ja ohjelmissa. Rodusta riippumatonta yhdenvertaista kohtelua ja työllisyyttä koskevat puitedirektiivit hyväksyttiin vuonna 2000 ja nyt ne ovat tulleet voimaan. Niissä kielletään muun muassa rotuun, etniseen alkuperään tai vammaisuuteen perustuva syrjintä. Direktiiveissä viitataan erityisesti moninkertaisen syrjinnän ongelmaan, ja niillä suojellaan vähemmistöihin kuuluvia naisia sekä naisia yleensä.
Komissio on arvoisan parlamentin jäsenen tavoin huolissaan siitä, että monet jäsenvaltiot ovat viivytelleet näiden tärkeiden direktiivien täytäntöönpanossa, kuten hän mietinnössään toteaa. Komissio on jo ryhtynyt toimiin varmistaakseen, että kaikkia EU:ssa asuvia naisia ja miehiä voidaan suojella tehokkaasti syrjintää vastaan.
Yhteisön lainsäädäntö velvoittaa jäsenvaltioita perustamaan elimiä, jotka ryhtyvät käsittelemään rotuun ja sukupuoleen perustuvaa syrjintää, ja komissio odottaa, että nämä elimet tukevat työllään ruohonjuuritason toimintaa vähemmistöryhmiin kuuluvien naisten syrjinnän torjumiseksi ja lisäävät näille tarjottavia mahdollisuuksia. Arvoisat parlamentin jäsenet, kuten tiedätte, syrjinnän vastaisia direktiivejä täydennetään syrjinnän torjumista koskevalla yhteisön toimintaohjelmalla, jota rahoitetaan 100 miljoonalla eurolla. Yksi ohjelman tärkeistä tavoitteista on moninkertaisen syrjinnän torjuminen.
Kannatan monia esittelijän näkemyksiä romanien tilanteesta. Myös komissio on korostanut monessa yhteydessä, että romaneihin kohdistuvan syrjinnän poistamisessa on otettava huomioon romaninaisten ja romanilasten perusoikeudet, joihin kuuluu heidän arvostaminen myös oman yhteisön keskuudessa.
Naisten ja miesten tasa-arvo on yhteisön lainsäädäntöön kuuluva periaate ja keskeinen osa Euroopan sosiaalista mallia. Kaikkia elämänaloja edustavien naisten täysivaltainen osallistuminen yhteiskuntaan ja talouselämään tuo mukanaan tärkeitä taloudellisia ja sosiaalisia etuja. Komissio vahvistaa uudelleen sitoutumisensa tasa-arvo- ja vammaisuusnäkökulman valtavirtaostamiseen kaikissa politiikoissaan ja ohjelmissaan.
Schmid, Herman (GUE/NGL ),
    Arvoisa puhemies, korostin työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan lausunnossa kahta erityisen tärkeää seikkaa.
Ensimmäinen niistä liittyy miesten ja naisten välisiin palkkaeroihin. Näiden erojen vuoksi perheet päättävät usein puhtaasti taloudellisista syistä, että mies tekee mahdollisimman paljon töitä – eli kahdeksan tuntia ja mahdollisesti myös ylitöitä – ja nainen tekee osa-aikatyötä. Nämä palkkaerot, joita ei ole valittu vapaaehtoisesti vaan jotka ovat ennemminkin markkinoilla sovellettavien palkkaehtojen sanelemia, on poistettava, mikäli halutaan antaa perheille mahdollisuus valita vapaasti heille sopivin perhe-elämän malli.
Toinen tärkeä seikka on työaika. On yhä tavallisempaa, että sekä miehet että naiset työskentelevät kahdeksan tuntia päivässä, minkä lisäksi heillä on myös pitkät työmatkat. Näin ollen molempien työpäivät voivat käytännössä olla yhdeksän tai kymmenen tunnin pituisia. Tästä aiheutuu sietämätöntä painetta erityisesti lapsiperheille. Se aiheuttaa stressiä, loppuun palamista, sairastelua ja ongelmia perhe-elämässä. Sen vuoksi meidän on – ja olen lähes ainoa ihminen, joka uskaltaa nykyisin sanoa tämän – lyhennettävä perhekohtaista työhön käytettyä aikaa esimerkiksi 12 työtuntiin päivässä. Tämän vuoksi on tärkeää, että jaamme työajan tasapuolisesti miesten ja naisten kesken, eli kuusi tuntia miehelle ja kuusi naiselle. Tämä on sekä perheiden että työpaikkojen kannalta paljon parempi vaihtoehto kuin se, että nainen tekee osa-aikatyötä ja mies työskentelee kokopäiväisesti.
Valiokunnan ehdotukseen sisältyy samapalkkaisuutta koskeva vaatimus, mutta ei valitettavasti lyhennettyä ja tasapuolisesti jaettua työaikaa koskevaa vaatimusta. Sen vuoksi haluan toistaa tämän: kuusi plus kuusi tuntia on paljon parempi kuin neljä plus kahdeksan tuntia. Tämä on erittäin tärkeä kysymys, johon on kiinnitettävä huomiota erityisesti tänään kansainvälisenä naistenpäivänä. 
Avilés Perea (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, voimme olla tyytyväisiä siihen, että käsissämme on nyt Daphne II -ohjelma. Se on jatkoa edelliselle Daphne I -ohjelmalle, ja siinä on otettu huomioon Daphne I -ohjelmaa koskevassa arviointikertomuksessa annetut suositukset. Olin tämän kertomuksen esittelijä.
Daphne-ohjelman tavoitteena on ehkäistä ja torjua kaikenlaista lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa monialaista lähestymistapaa soveltamalla. Ohjelman avulla on onnistuttu lisäämään Euroopan unionissa tietoisuutta tästä hyvin vakavasta ongelmasta, joka koskettaa valitettavasti koko yhteiskuntaa.
Edellistä ohjelmaa pidettiin onnistuneena, ja sen vuoksi olemme voineet sisällyttää Daphne II:een tiettyjä uudistuksia. Ensimmäisenä niistä painottaisin huomattavaa rahoituksen lisäystä: määrärahoja on nostettu 20 miljoonasta eurosta 50 miljoonaan euroon. Vaikka tämäkään määrä ei ole riittävä, merkitsee se kuitenkin huomattavaa edistystä. Toinen uudistus on hyvien käytäntöjen ja kokemusten vaihto, erityisesti sellaisten, jotka liittyvät ennalta ehkäiseviin toimiin ja uhrien auttamiseen sekä selvityksiin ja tutkimuksiin. Kolmanneksi haluan painottaa kasvatuksellisten välineiden luomista kouluissa, joissa väkivallan ennaltaehkäisy ja tasa-arvon edistäminen on aloitettava. Lopuksi pidän tärkeänä myös alalla toimiville ammattilaisille – esimerkiksi asianajajille, poliiseille ja lääkäreille – tarkoitettuja koulutusohjelmia sekä rikoksentekijöiden kuntoutusohjelmien kehittämistä ja täytäntöönpanoa, sillä toisinaan rikoksentekijät etsivät vankilasta päästyään uhrin jälleen käsiinsä ja aiheuttavat tälle lisävahinkoa. Tämä on mielestäni tulevaisuuden kannalta erittäin tärkeä uudistus. 
Erityistä huomiota on kiinnitettävä myös suurimmassa vaarassa olevia naisia koskeviin ennalta ehkäiseviin toimiin. Heitä ovat esimerkiksi vammaiset naiset tai sellaiset naiset, jotka ovat erityistilanteessa sen vuoksi, että he ovat joutuneet jo aiemmin väkivallan uhriksi. Toisin sanoen, ohjelmassa vaaditaan edelleenkin lapsiin, nuoriin ja naisiin kohdistuvan väkivallan nollatoleranssia.
Haluaisin viitata hyvin lyhyesti myös jäsen Bastosin esittelemään työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista koskevaan mietintöön. Minun on onniteltava häntä hyvin kiinnostavasta ja perusteellisesta työstä, joka on otettava jatkossa komission työn perustaksi, jotta voidaan saavuttaa jotain sellaista, jolla on todellisia vaikutuksia työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista koskevaan jäsenvaltioiden lainsäädäntöön. Meidän on luotava sellaiset olot, joissa naisten on helpompi tehdä työtä ilman että siitä koituu ongelmia heidän perheilleen. Tämä tapahtuu tekemällä asianmukaisia muutoksia uusiin osa-aikatyötä koskeviin sopimuksiin unohtamatta kuitenkaan, että tästä ei saa aiheutua sosiaaliturvamaksuihin liittyviä ongelmia, jotka vaikeuttaisivat myöhemmin etuuksien saantia. Lisäksi voidaan perustaa uusia päiväkoteja ja päiväkeskuksia huollettavia varten, sillä hekin ovat yleensä naisten vastuulla, sekä myöntää veronhuojennuksia ja avustuksia monilapsisille perheille.
Naisten palkkoja on nostettava, sillä kuten tiedämme, valitettavasti heille maksetaan samasta työstä edelleenkin vähemmän kuin miehille. Meidän on myös edistyttävä Lissabonin tavoitteiden saavuttamisessa, jotta naisten osallistumista työelämään voidaan lisätä. Yhtäläiset ehdot eivät tarkoita sitä, että naisten olisi luovuttava perhe-elämästä tai äitiydestä tai monista muista vastuualueistaan. Meidän on saatava aikaan muutos, joka johtaa tehokkaampaan työ- ja perhe-elämän yhteensovittamiseen ja miesten kanssa tasapuolisesti jaettuun vastuuseen. 
Prets (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen – kuten aiemmin aivan oikein totesitte – on annettu jo useita direktiivejä, mutta niiden täytäntöönpanossa on vielä paljon toivomisen varaa. Tämä on sellainen asia, johon meidän olisi kiinnitettävä enemmän huomiota. Emme todellakaan voi sietää tilannetta, jossa ponnistelemme täällä parlamentissa uusien direktiivien laatimiseksi vain huomataksemme, ettei niistä piitata enää sen jälkeen, kun jäsenvaltiot ovat saattaneet ne osaksi lainsäädäntöään. Näin jäämme lopulta ihmettelemään, miksi oikein teemme tätä työtä. Tasa-arvon kannalta näiden direktiivien täytäntöönpano on elintärkeää.
Olemme kaikki iloisia voidessamme viettää tänään kansainvälistä naistenpäivää, ja siitä kannattaakin riemuita. Olemme nyt käsitelleet kahden tunnin ajan tässä istunnossa tasa-arvopolitiikkaa, ja siitä on varmasti hyötyä, mutta millainen päivä on huomenna? Huomenna naisten päivä kuuluu jo eiliseen, ja me jatkamme samoissa oloissa kuin tähänkin asti.
Vaikka jäsen Karamanou totesi aiemmin, että tänä vuonna naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta juhlii 20. vuosipäiväänsä, on syytä korostaa myös sitä, että tässäkin istuntosalissa naiset kantavat harteillaan kaksinkertaista taakkaa. Olemme itse asiassa edustettuina kolmessa valiokunnassa, sillä naisten oikeuksien valiokuntaa ei pidetä parlamentissa tärkeänä, ja juuri niissä meidän on koottava kaikki voimamme, juuri niissä meidän on työskenneltävä tunnustuksen saamiseksi ja painiskeltava monien sellaisten vaikeiden kysymysten parissa, joita ei aina oteta mielellään julkisen keskustelun aiheeksi.
Tasa-arvoa sekä työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista koskevassa Bastosin mietinnössä vaaditaan muun muassa samapalkkaisuutta, joka helpottaisi äitiys- ja isyysloman jakamista, sillä kummallakin vanhemmalla olisi silloin mahdollisuus valita vapaasti, milloin hän haluaa viettää aikaa lasten kanssa samalla kun toinen käy töissä. Nykytilanteessa päätös tehdään aina taloudellisen tilanteen mukaan, ja yleensä se on miesten kannalta parempi. Tämä tarkoittaa sitä, että yhtä niistä periaatteista, joiden puolesta olemme taistelleet jo kauan – vaikka sillä onkin omat puutteensa – on nyt vihdoin alettava soveltaa käytännössä.
Jos haluamme saavuttaa Lissabonin tavoitteen, tämä on toinen osa-alue, jolla meidän on suunniteltava naisia ja perheitä koskevia täsmällisiä politiikkoja. Kehittyvä talous tarvitsee nimittäin työtä tekeviä naisia ja liikkuvaa naistyövoimaa; ennen kaikkea se tarvitsee sellaisia naisia, jotka haluavat saada lisää lapsia, jos olosuhteet ovat oikeat.
Erityisesti haluan painottaa vielä perheen käsitettä. Mikä perhe on? Sekin on määriteltävä. Merkitystä ei ole vain perinteisellä mielikuvalla perheestä, jossa on isä, äiti ja lapsi. Sanan "perhe" määritelmään on lisättävä myös erilaiset asumisjärjestelyt, erilaiset yhteiselon muodot sekä erilaiset elämän muodot, eikä tasa-arvonäkökulman valtavirtaistamista saa sekoittaa perhenäkökulman valtavirtaistamiseen. Kumpaakin tarvitaan. Kummallakin pyritään eri tasoilla samaan päämäärään, joka on se, että yhteiskunta palvelee sekä naisia että miehiä, ja tästä meidän kaikkien olisi voitava nauttia samalla tavoin. 
Riis-Jørgensen (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, naisten ja miesten tasa-arvon ei pitäisi olla sellainen asia, josta olemme huolissamme vain yhtenä päivänä vuodessa. Sen sijaan 2000-luvulla tasa-arvon pitäisi olla luonnollinen osa jokapäiväistä elämää demokratiassa. Naisia on saatava yleisesti enemmän päättävään asemaan ja erityisesti politiikassa. Aidosta demokratiasta on turha puhua, ellei siihen sisälly myös aitoa tasa-arvoa. Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän tavoitteena on saavuttaa tasapuolinen edustus miehille ja naisille. Sen vuoksi kehotamme jäsenpuolueitamme täyttämään tämän tavoitteen Euroopan parlamentin vaaleissa.
Laajentumisella, jossa kymmenen Itä- ja Keski-Euroopan maata liittyy unioniin 1. toukokuuta, on historiallista merkitystä. Samanaikaisesti se antaa jonkin verran aihetta huoleen. Näitä maita edustavat tarkkailijat ovat tehneet parlamentissa hyvää työtä, mutta toivon, että kesäkuussa pidettävissä uusissa vaaleissa varmistetaan tasapuolisempi sukupuolijakauma. Tällä hetkellä noin 30 prosenttia Euroopan parlamentin jäsenistä on naisia. Kesäkuussa pidettävissä vaaleissa naisten osuus olisi vähintäänkin säilytettävä. Tässä yhteydessä haluan vedota voimakkaasti kaikkiin naisiin, jotta he käyttäisivät äänioikeuttaan 13. kesäkuuta. Naiset saavat lisää vaikutusvaltaa ja tasa-arvoa vain, jos naiset itse ovat myös valmiita ottamaan vastuuta. Kymmenestä 1. toukokuuta virkaansa astuvasta komission niin sanotusta tarkkailijajäsenestä kolme on naisia. Heidät olisi toivotettava tervetulleiksi. Samalla toivon, että uuden komission nimittämisen yhteydessä jäsenvaltiot noudattavat Eurooppa-valmistelukunnan ehdotusta, jonka mukaan kaikkien jäsenvaltioiden on nimitettävä kolme ehdokasta komission jäseneksi, ja näiden on edustettava kumpaakin sukupuolta.
Naisilla on tärkeä tehtävä uudenaikaisissa kehittyneissä demokratioissa. Naisten ja miesten tasa-arvo ja taloudellinen kehitys kulkevat käsi kädessä. On syytä todeta, että ne yhteiskunnat, joissa todellinen tasa-arvo on toteutunut kaikkein parhaiten, ovat myös niitä yhteiskuntia, joissa on menestytty parhaiten sosiaali- ja talousalalla. Jos haluamme luoda vahvan ja kilpailukykyisen Euroopan, naisten on voitava osallistua työmarkkinoille samassa määrin kuin miesten ja – tämä on pantava merkille – heille on myös maksettava samaa palkkaa ja heihin on sovellettava samoja työsuhteen ehtoja.
Lopuksi haluan osoittaa solidaarisuutta kaikille niille maailman naisille, jotka eivät voi nauttia perusihmisoikeuksista ja jotka ovat vainon, väkivallan, ihmiskaupan ja kaikenlaisen muun uhan, syrjinnän ja pahoinpitelyn uhreja. Jatkamme ELDR-ryhmässä työtämme näiden naisten tilanteen parantamiseksi. 

Eriksson (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, kun on kyse naisiin kohdistuvan syrjinnän torjumisesta, ei hyvistä ajatuksista – uusista tai vanhoista – ole pulaa. Lakeja on olemassa, mutta niiden soveltamisessa ja periaatteiden vakiinnuttamisessa on suuria puutteita.
Naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa pidettiin aiemmin tänään lehdistötilaisuus. Kuulin siellä, että EU:n jäsenvaltioihin seksuaalista hyväksikäyttöä varten tuotavien ihmisten määrä on kasvanut 500 000:sta 800 000:een. Haluan todeta olevani iloinen siitä, että voin käydä keskustelua näistä asioista 8. maaliskuuta ruotsalaisen komission jäsenen kanssa. Vuonna 1996 kävin samaa keskustelua komission jäsenen Gradinin kanssa, ja hän mainitsi tuolloin luvun 500 000. Sen jälkeen olemme säätäneet yhteisön lakeja, ja jäsenvaltiot ovat vakuuttaneet pitävänsä tätä kysymystä ensisijaisen tärkeänä. Sillä aikaa kun olemme säätäneet lakeja ja pitäneet tätä asiaa tärkeänä, luku on kasvanut 300 000:lla. Tämä osoittaa selvästi sen, että nyt meidän on keskityttävä enemmän kasvaneeseen tarpeeseen. Muussa tapauksessa voimme lisätä Daphne-ohjelman määrärahoja loputtomasti emmekä saa kuitenkaan aikaan pysyviä tuloksia.
Kannatan täysin jäsen Grönerin ehdotusta julistaa vuosi 2006 naisiin kohdistuvan väkivallan torjumisen teemavuodeksi. Se on mielestäni tärkeää. Vuoden 1999 yhteinen kampanja antoi mielestäni ennen vuosituhannen vaihdetta hyvän lähtökohdan. Silloin asiasta ryhdyttiin todella keskustelemaan jäsenvaltioissa.
Myös niin sanotun neuvontapisteen perustaminen komission alaisuuteen on myönteinen asia. Monet eri naisjärjestöt ovat ottaneet minuun yhteyttä vuosien aikana ja sanoneet, että on lähestulkoon turhaa hakea rahoitusta Daphne-ohjelmasta. Hakuprosessi on niin työläs ja siihen tarvitaan niin paljon varoja, ettei sitä kannata edes yrittää.
Jäsen Bastos, arvostan mietintöänne suuresti. Samalla olen kuitenkin aika tyrmistynyt siitä, että työelämän järjestäminen on muuttumassa yhä lapsivihamielisemmäksi. Sanotaan, että EU:ssa syntyy liian vähän lapsia ja että EU:n väestö ikääntyy. Lapsia pitäisi syntyä enemmän, mutta kun otetaan huomioon nykyiset mahdollisuudet huolehtia lapsista ja kasvattaa heitä, on täysin ymmärrettävää, että nuoret eivät hanki lapsia juuri nyt. Näemme myös, miten palkkaerot eivät suinkaan pienene vaan kasvavat sekä samassa työpaikassa että miesten ja naisten välillä. Yritykset vaativat nykyisin työntekijöiltään selvästikin vankkumatonta lojaaliutta. Tietenkin tarvitaan myös järjestettyä lasten ja vanhusten hoitoa. Olisi tuhlausta, jos korkeasti koulutetut naiset eivät voisi koskaan hyödyntää tietojaan.
Haluan myös kiittää jäsen Valenciano Martínez-Orozcoa. Oli uskomattoman hyvä ajatus käsitellä kolmea niin sanottua vähemmistöryhmää samassa mietinnössä. 
Maes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tänä aamuna Belgiassa pääsi uutisotsikoihin mies, joka oli viiltänyt vaimonsa kurkun auki kolmen lapsensa läsnä ollessa. Se oli mielestäni ravisuttava alku kansainväliselle naistenpäivälle, ja samaan vaikutukseen pyritään myös tällä mietinnöllä.
Ministerimme Laurette Onckelinckx totesi tapahtuman jälkeen, että Belgiassa kuolee vuosittain 70 naista puolisonsa surmaamana. Tämä ei oikein kelpaa esimerkiksi yhtäläisistä mahdollisuuksista.
Mielestäni elämän koskemattomuus on ensimmäinen asia, jonka on kuuluttava yhtäläisiin mahdollisuuksiin. Yhtäläiset mahdollisuudet tarkoittavat myös sitä, että naisilla olisi oltava yhtäläiset mahdollisuudet koulutukseen, minkä lisäksi heidän on voitava myös soveltaa koulutustaan työelämässä. Yhteiskuntamme rakenne on virheellinen siinä mielessä, että naisten pitäisi tehdä miehiä enemmän uhrauksia lasten saamiseksi. Kun mies haluaa lapsia, se ei vaikuta samalla tavoin hänen urakehitykseensä. Näin ollen vaikka naiset opiskelevatkin yhä enemmän yliopistossa, he joutuvat aina epäedulliseen asemaan työssään. Voimme nähdä lasikaton, johon he törmäävät niin yliopistoissa, teollisuudessa kuin politiikassakin. Naisten on taisteltava kovasti päästäkseen huipulle, mutta heidän on taisteltava vieläkin kovemmin pysyäkseen siellä, sillä virkaa hoitavia naisia todellakin on olemassa. He eivät ole enää menneiden vuosien kiintiönaisia, vaan nuoria naisia, jotka saavat paljon julkisuutta tiedotusvälineissä, mutta joista ei pian jakseta olla enää kiinnostuneita. Meidän olisi mielestäni osoitettava naisille sellaista solidaarisuutta, jota tietynlainen liike voisi tarjota.
Aiemmin feminismillä on naisille merkitystä heidän etujaan puolustavana liikkeenä. Yhä useamman huipulle pääsevän naisen on luovuttava tästä liikkeestä, mikä on huono asia, sillä he joutuvat todella pian tiedotusvälineiden uhriksi; tiedotusvälineet käyttävät heitä aikansa ja sylkäisevät sitten pois. Jotta naiset voisivat kehittyä urallaan, heidän on voitava kilpailla ja menestyä samalla tavoin kuin miesten. Meidän olisi sovitettava kulttuurierojamme yhteen ja pyrittävä poistamaan omasta kulttuuristamme ne tekijät, jotka ovat esteenä naisten todelliselle emansipaatiolle.
Lainsäädännössä tasa-arvo on olemassa, mutta käytännössä sitä tarvitaan paljon enemmän. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
    Arvoisa puhemies, ensimmäisenä miespuolisena puhujana tässä keskustelussa haluan ensiksi osoittaa kunnioitusta naisille kansainvälisenä naistenpäivänä, ja erityisesti niille naisille, jotka ovat minulle kaikkein läheisimpiä: isoäideilleni, äidilleni, vaimolleni ja tyttärilleni. Koska puhumme nyt perheestä, haluaisin myös onnitella lämpimästi jäsen Bastosia hänen erinomaisesta mietinnöstään ja hänen erittäin laadukkaasta ja perusteellisesta työstään, joka varmasti innoittaa komissiota sen tulevissa toimissa, kuten on jo todettu.
Mietinnössä annetaan myös vastaus niille perhejärjestöille, jotka lähettivät parlamentille vetoomuksen viime vuonna 15. toukokuuta kansainvälisenä perheen päivänä. Haluan painottaa erityisesti muutamaa ajatusta, joilla on tulevaisuutta ajatellen eniten merkitystä. Ensimmäinen niistä on "perhenäkökulman valtavirtaistamisen" käsite, joka tarkoittaa perhenäkökulman huomioon ottamista kaikissa politiikoissa. Se on aivan oikeutetusti otettu mukaan tähän mietintöön, eikä sitä saisi sekoittaa "tasa-arvonäkökulman valtavirtaistamisen" käsitteeseen eikä se saisi myöskään olla minkäänlaisessa ristiriidassa tämän käsitteen kanssa, jota on puolustettu parlamentissa kovaäänisesti ja täysin aiheellisesti. Toinen mietintöön sisältyvä käsite, joka on ilokseni hyväksytty, on "perheystävällisten politiikkojen" käsite, jota sovelletaan erityisesti kaupunkisuunnittelu-, asunto- ja työllisyyspolitiikoissa. Kuten jäsen Eriksson totesi, tarve perheystävällisten politiikkojen toteuttamiseen on yhä suurempi. Ellemme toteuta niitä, rajoitamme huomattavasti kaikkien kansalaistemme, sekä miesten että naisten, valinnanvapautta.
Nämä ovat mielestäni tärkeimmät asiat. 
Tämä on loistava mietintö, ja päätöslauselmaehdotus on erinomainen.
Eri mieltä olen ainoastaan jäsen Pretsin puheenvuorosta, jonka mainitsen oikeastaan vain sen vuoksi, että hän totesi hetki sitten haluavansa sisällyttää mietintöön "perheen" määritelmän. Mielestäni tämä ei kuulu parlamentin toimivallan piiriin. En oikein usko, että sellaisella määritelmällä olisi lainsäädännöllistä arvoa, eikä meidän pitäisi mielestäni sekoittaa uudenlaisia liittoja ja henkilökohtaisia suhteita ja niiden oikeusasemaa perheen käsitteeseen, sillä se on sosiologinen käsite, joka on hyväksytty antropologisesti ja joka on myös juurtunut syvälle kulttuuriimme. Vain tästä olemme mietinnön osalta huolissamme. Onnittelen jäsen Bastosia vielä kerran. 
Raschhofer (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, naisten roolia koskeva keskustelu on ideologinen. Toiset sanovat, että naisten on tarkoitus mennä töihin toteuttaakseen itseään, kun taas toiset uskovat, että heille on langennut perinteinen vaimon ja äidin rooli. Mielestäni tässä turvaudutaan kliseisiin. Totuus on se, että köyhyydellä on naisen kasvot. Vaikka onkin paljon moderneja uranaisia, joille emansipaatiosta on tullut sääntö ja joita usein kuvaillaan siivelläeläjiksi, perheen ja uran kaksinkertainen taakka jää kuitenkin pääasiassa naisen kannettavaksi.
Mielestäni tämä ideologinen näkemys ei ole vienyt meitä yhtään eteenpäin. Tärkein päämäärä yksilön elämässä – korkein tavoite, johon hän voi pyrkiä – on määritellä oma elämänkulkunsa vapaasti ja omalla tavalla. Vapaaseen oikeuteen päättää omista asioistaan kuuluu nähdäkseni mahdollisuus päättää itse ja valita joko työ, työ ja perhe tai perheenäitinä tai -isänä oleminen. Tällaisten valintojen tekemiseen tarvitaan puite-ehtoja, ja politiikan laatijoiden tehtävänä on tehdä näistä ehdoista mahdollisimman hyvät.
Jotain on jo tehty, mutta ei läheskään tarpeeksi. On järjestettävä lastenhoitopaikkoja, joissa on joustavat aukioloajat. Myös vanhempien on saatava "aikalisää" tasapuolisesti. Kaikkialla Euroopassa sovelletaan kiinnostavia malleja, joista esimerkkinä mainittakoon palvelusetelien käyttäminen palvelujen maksuvälineenä, jossa ranskalaiset ovat olleet tienraivaajina ja joka auttaa myös luomaan työpaikkoja. Toisena esimerkkinä voidaan mainita kotimaassani Itävallassa käyttöön otetut lapsilisät, joiden tausta-ajatuksena on pyrkiä toteuttamaan naisten valinnanvapaus. 
Martens (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, jäsen Valencianon mietinnössä käsitellään vähemmistöryhmiin kuuluvien naisten tilannetta Euroopan unionissa, ja siinä kiinnitetään erityistä huomiota vammaisiin naisiin, maahanmuuttajanaisiin ja romaninaisiin. Tämä kysymys herättää kiinnostusta myös kotimaassani Alankomaissa, jossa käydään parhaillaan tärkeää keskustelua maahanmuuttajien kotouttamisesta. Jotkut kotoutuvat yllättävän nopeasti, kun taas toisille, erityisesti naisille, se on usein vaikeaa, vaikka heillä onkin tärkeä tehtävä kotouttamisprosessissa. Olen tyytyväinen siihen, että asia on nyt esityslistalla ja erityisesti siksi, että tänään on kansainvälinen naistenpäivä. 
Ryhmämme on samaa mieltä esittelijän huolenaiheista. Ongelmat ovat tuntuvia, ja kotouttamisen ja poliittiseen elämään osallistumisen hyväksi olisi tehtävä enemmän. Meidän on vain tehtävä enemmän. Mietinnössä ongelmaa käsitellään tosiaankin oikealla tavalla syrjinnästä johtuvan puutteen, kasvatuksessa ja ammatillisessa koulutuksessa sovellettavien toimien syrjivien vaikutusten, työllisyyden, yhteiskuntaelämään osallistumisen sekä väkivallalta ja seksuaaliselta hyväksikäytöltä suojelemisen näkökulmasta.
Ryhmämme on samaa mieltä myös siitä, että kielitaidolla on suuri merkitys, ja että olisi hyvä, jos asialle voitaisiin tehdä jotain jo alkuperämaassa. Katsomme kuitenkin, että joissakin kohdissa mietinnössä mennään liian pitkälle, erityisesti sen 16 kohdassa, jossa todetaan, että kaikilla oleskeluluvan haltijoilla olisi oltava täysin samat oikeudet kuin alkuperäisväestöllä niin poliittisesti, hallinnollisesti, oikeudellisesti, taloudellisesti kuin sosiaalisestikin. Tässä kohtaa mennään mielestämme liian pitkälle, vaikka kannatammekin sitä, että olisi säädettävä muutamasta vähimmäisoikeudesta, joiden avulla voidaan torjua syrjinnän eri muotoja ja edistää maahanmuuttajien kotoutumista, sillä nämä ovat tärkeitä asioita. On myös todettava, että kun esitetään usein pitkiäkin luetteloja monia aloja ja monia tarkistuksia koskevista ongelmista, se heikentää viestin painoarvoa ja antaa itse asiassa ymmärtää, että ongelmien luettelo olisi tyhjentävä. Todellisuudessa uusia ongelmia ilmaantuu koko ajan. Ryhmäni pitää 16 kohtaa erittäin ratkaisevana. Jos se säilytetään, ryhmäni ei voi äänestää mietinnön puolesta. 
Zrihen (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olisin voinut olla hyvin onnellinen ja ylpeä tänään 8. maaliskuuta, koska meitä kuullaan vihdoin parlamentissa ja koska te, arvoisa puhemies, olette kunnioittaneet meitä julkilausumalla. Parin päivän ja parin minuutin päästä aiomme kuitenkin äänestää jälleen yhdestä mietinnöstä, jossa puolustellaan sukupuolten välisen syrjinnän jatkamista.
Tutkimusten mukaan sukupuoli ei ole eliniänodotteen kannalta määräävä tekijä, vaan muilla tekijöillä – perhe-elämällä, sosioekonomisilla tekijöillä, ammattiasemalla, asuinpaikalla, tupakoinnilla ja ruokailutottumuksilla – on osoitettu olevan enemmän merkitystä. Elämäntyyli on näin ollen moniulotteinen tekijä, jolla on eliniänodotteeseen suurempi vaikutus kuin sukupuolella.
Sellaisten tutkimusten mukaan, jossa ei vertailla elämäntyyliä ja yhteiskuntaluokkaa tai ympäristötekijöitä, naisten ja miesten eliniänodotteen välinen ero on 0–2 vuotta. Poikkeavuudet tiettyjen maiden väestöjen eliniänodotteessa eivät voi siis johtua biologisista eroista.
On kuitenkin myönnettävä myös se, että eturyhmien painostuksella on suuri vaikutus myös naisten oikeuksiin liittyvissä kysymyksissä. Tulevien viikkojen aikana vakuutusyhtiöt tekevät tietenkin kaikkensa vakuuttaakseen meille, että se mietintö, jossa todetaan, että naisia ja miehiä on kohdeltava vakuutusasioissa oikeudenmukaisesti ja tasapuolisesti, on käyttökelvoton eikä sitä voida hyväksyä.
Koska komissio kannattaa tätä ehdotusta päättäväisesti, meidän on pakko hyväksyä syrjinnän jatkuminen. Minä ainakaan en voi muuta kuin valitella tätä. Toivon, että ihmiset eivät enää sanoisi yhtä ja tekisi käytännössä toista.
Schmidt, Olle (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan toivottaa komission jäsenen tervetulleeksi uuteen tärkeään tehtäväänsä. On vaikea kuvitella, että nykyisessä komissiossa olisi ketään yhtä pätevää tähän tehtävään.
Sambiassa useita naisia kuolee viikoittain miehensä murhaamina. Yhdysvalloissa joka viidestoista sekunti yksi nainen joutuu aviomiehensä pahoinpitelyn kohteeksi. Ranskassa 25 000 naista raiskataan joka vuosi. Nämä tosiasiat sain kuulla radion herättäessä minut aamulla. Ne olivat otteita Amnesty Internationalin raportista, jossa käsitellään naisten järkyttävää tilannetta kaikkialla maailmassa.
En ole moralisti, mutta kun tietty raja ylitetään, voin tuntea vain vastenmielisyyttä sen pornografia-aallon edessä, joka tulvii koteihimme, Internetiin, sanomalehtiin, mainoksiin ja hotelleihin. Kahden lapsen äidin on vaikea suojautua tältä aallolta. Mittamme on kuitenkin vähitellen täyttymässä. Prostituution ja yhä rankemman pornografian ja toisaalta naisten sortamisen ja heihin kohdistuvan väkivallan välillä on selvä yhteys. EU:ssa myydään vuosittain puoli miljoonaa naista ja lasta. Jäsen Grönerin mukaan kyse voi olla jopa 800 000 naisesta ja lapsesta. Tämä on käsittämättömän pöyristyttävää.
Lissabonin prosessia tarvitaan ehdottomasti naisten aseman vahvistamiseen työmarkkinoilla. Siitä ei ole epäilystäkään. Jos Euroopasta on kuitenkin tarkoitus luoda säädyllinen maanosa, tästä vastenmielisestä kaupasta on tehtävä loppu. Arvoisa komission jäsen ja arvoisa puhemies Cox, pyydän teitä ottamaan tämän ensimmäiseksi asiaksi Brysselin keväthuippukokouksen esityslistalle. Toukokuun 1. päivänä kellojen on soitava Euroopassa vapauden eikä naisorjuuden kunniaksi.
Fraisse (GUE/NGL ).
   – Arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tänään 8. maaliskuuta haluan puhua naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan käsiteltäväksi jättämistä mietinnöistä ja suullisista kysymyksistä ja esittää muutaman juuri päättynyttä lainsäädäntökautta koskevan yleisen huomautuksen.
Huomaan, että jäsenvaltioissamme ei olla riittävän tietoisia siitä, että Eurooppa on toiminut tienraivaajana naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden alalla. Eurooppa voi olla tienraivaaja vain paperilla – josta enemmän tuonnempana – mutta se on silti tienraivaaja.
Haluaisin esittää teille kysymyksen. Juuri päättyneellä lainsäädäntökaudella mahdollistettiin muun muassa ihmiskaupan torjuntaa koskevan puitepäätöksen tekeminen, edistettiin Daphne-ohjelmaa sekä muutettiin vuoden 1976 direktiiviä ja perusoikeuskirjan 23 artiklaa – pidän kaikkea tätä erittäin myönteisenä kehityksenä. Haluaisin tietää, miten on mahdollista, että emme pysty – ainakaan Ranskassa – kertomaan maanmiehillemme, kuinka paljon Euroopassa tehdään työtä naisten oikeuksien puolustamiseksi.
En sano tätä vain sen vuoksi, että meidän olisi kohotettava Euroopan profiilia, vaan yksinkertaisesti siitä syystä, että kotimaassani ihmiset väittävät asian olevan päinvastoin. He sanovat, että Eurooppa heikentää naisten oikeuksia ja ettei Eurooppa tee mitään naisten auttamiseksi. En halua käyttää aikaani vanhojen haavojen auki repimiseen, mutta haluaisin kuitenkin tietää, miksi ihmiset eivät näe, kuule tai tiedä, mitä täällä teemme, sillä uskon, että voisimme hyvin helposti luoda näkyvämmän yhteyden meidän työmme ja sen välille, mitä käytännössä tapahtuu.
Yksi hyvä esimerkki on kotimaani, jossa hallitus – jota itse en kannata – tekee ehdotuksia ammatillisen tasa-arvon edistämiseksi. Suhtaudun näihin ehdotuksiin myönteisesti. Silti hallitus ei viittaa missään vaiheessa yhteisöön eikä vuoden 1976 direktiivin muuttamiseen, joka tapahtui kaksi vuotta sitten. Miksi näin tehdään, vaikka kyseiset ehdotukset ovat seurausta direktiivin saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä?
Tämän vuoksi haluankin pyytää sekä komissiota että parlamenttia tutkimaan, miten voisimme puhua eri tavalla ja miten voisimme kertoa eri tavalla siitä, mitä täällä teemme. En tarkoita tällä sitä, että katselisin asioita vaaleanpunaisten lasien läpi. Haluan muistuttaa – sillä tiedän, että olette tästä tietoisia – että on asioita, jotka saavat meidät aidosti suuttumaan ja joita vastustamme kiivaasti, esimerkiksi osa-aikatyö, prostituutio ja abortti. Nämä kolme asiaa saavat meidät aidosti suuttumaan, ja ne todistavat, ettei Euroopan puutarhassa kasva ainoastaan ruusuja. Olemme täällä viedäksemme asioita eteenpäin, ja mielestäni on etujemme mukaista, että parannamme suhteitamme jäsenvaltioihin.
Tästäkin huolimatta esitän komissiolle perustamissopimuksen 13 artiklaa koskevan kysymyksen, joka nousi äsken esille. Kuinka on mahdollista, että meillä on ollut rasismin kieltävä direktiivi vuodesta 2000 alkaen mutta meillä ei ole vieläkään seksismiä kieltävää direktiiviä? Tämänpäiväinen ehdotus on vain kalpea varjo siitä, mitä komission jäsen toivoi viime vuonna antaessaan nämä ehdotukset käsiteltäväksi. Olemme hävinneet koulutukseen, verotukseen ja tiedotusvälineisiin liittyvissä kysymyksissä. Jäljellä on enää vakuutusala, kuten kollegani juuri muistutti, ja jopa se on nyt asiaa vastustavien eturyhmien käsissä.
On perustettu monialainen komission jäsenten ryhmä, mutta voiko tämä ryhmä toimia ennakoivammin? Laadimme myös mietinnön – jäsen Gröner ei ole enää paikalla – edistääksemme naisten ja miesten yhdenvertaisuutta ja tasa-arvoa kansanedustuslaitoksissa. Komissio on ponnistellut sinnikkäästi jäsenvaltioiden ja erityisesti Ranskan tilanteen hyväksi. Olen sitä mieltä, että 13 artiklan täytäntöönpano on heikentynyt vakavasti, ja olen tästä todella huolissani. 
Hermange (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, pian äänestettävänä olevan mietinnön tavoitteena on vahvistaa naisten asemaa EU:ssa koskevaa lainsäädäntöä. Tällaisella lainsäädännöllä on todella paljon painoarvoa, kun halutaan varmistaa, että naisten perusoikeudet säilytetään ja että naisia kannustetaan käyttämään koko kapasiteettiaan. Lainsäädännön vaikutusten on tietenkin ulotuttava naisten lisäksi myös perheisiin ja lapsiin ja näin ollen Euroopan yhteiskuntien tulevaisuuteen.
Vaikka onkin totta, kuten jäsen Fraisse juuri totesi, että tasa-arvon lisäämisessä on edistytty selvästi, paljon on kuitenkin vielä tehtävä, jos halutaan saavuttaa EU:n tavoitteet tällä alalla. Mainitsen kaksi tärkeää Lissabonissa tehtyä sitoumusta: naisten työllissyysaste EU:ssa nostetaan 60 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä ja varmistetaan, että vuoteen 2010 mennessä ainakin 90 prosentilla vähintään kolmevuotiaista ja enintään oppivelvollisuusiässä olevista lapsista on asianmukainen päivähoitopaikka. Tämän osalta on valitettavaa, ettei meillä ole yhteistä sosiaalipolitiikkaa, sillä sen puuttuessa tiettyjen direktiiviehdotusten hyväksyminen viivästyy toisinaan huomattavasti. Tarkoitan tällä muun muassa Amsterdamin sopimuksen 13 artiklaan perustuvia direktiiviehdotuksia, joilla voitaisiin kieltää ensimmäistä kertaa kaikenlainen sukupuoleen perustuva syrjintä työmarkkinoiden ulkopuolella, esimerkiksi tavaroiden ja palvelujen saatavuudessa tai niiden tarjoamisessa.
Emme siis epäröi kannattaa jäsen Bastosin erinomaista mietintöä, jonka avulla voisimme ryhtyä tarvittaviin toimiin varmistaaksemme työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisen. Voisimme siis ehdottaa direktiiviä muutaman vuoden kuluessa, kuten teimme vanhempainlomaa koskevassa kysymyksessä. Itse asiassa vaikka perhe- ja työelämän yhteensovittaminen onkin yhteisön tasolla ollut esillä jo jonkin aikaa, näin ei ole kuitenkaan aina ollut käytännössä, sillä erityisesti yritykset usein laiminlyövät tämän periaatteen.
Arvoisa puhemies, näin ollen meidän on mielestäni kannatettava jäsen Bastosin mietintöä. Haluan lisätä vielä, että tänään toteutamme yhden unelman, sillä tietyt jäsenet, jotka ovat työskennelleet tässä parlamentissa jo jonkin aikaa, tietävät, että sanat "perhe" ja "lapsi" sekä työ- ja perhe-elämän yhteensovittamisen käsite olivat kymmenen vuotta sitten parlamentissa tabuja. Voimme siis olla iloisia tästä 8. maaliskuuta käytävästä keskustelusta. 
Swiebel (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olen yhtä mieltä jäsen Karamanoun kanssa siitä, mitä hän totesi hetki sitten komission politiikan johdonmukaisuudesta. Haluan onnitella komission jäsentä lämpimästi keväthuippukokouksessa julkaistusta naisten ja miesten tasa-arvoa koskevasta kertomuksesta. On sanottava, että vihdoin viimein tuossa kertomuksessa asiat sanotaan niin kuin ne ovat.
Vaikka edistystä onkin tapahtunut viime vuosien aikana, miesten ja naisten välinen sosiaalinen eriarvoisuus on vielä sitkeästi olemassa. Tiedämme varmasti, että naiset ovat työmarkkinoille osallistumisessa ja palkkauksessa epäedullisessa asemassa, että he eivät ole taloudellisesti riittävän itsenäisiä, että koti- ja hoitotyöt eivät jakaudu oikeudenmukaisesti ja että lastenhoitopalveluja ei ole riittävästi saatavana. Samalla köyhyys on edelleenkin Euroopassa pääasiassa naisten ongelmana.
Kevätkokouksen aiheena on paljon puhuttu pyrkimys luoda EU:sta maailman kilpailukykyisin tietoon perustuva talous. Komission viesti on melko selvä: ellemme ole valmiita antamaan naisille mahdollisuutta ymmärtää heidän oikeuttaan tasa-arvoon, tätä ylevää tavoitetta ei voida saavuttaa. Väestön ikääntyminen merkitsee sitä, että talouden perusta ei ole kestävä. Työssä käyvän ja työelämän ulkopuolella olevan väestön välistä suhdetta olisi parannettava. Euroopalla ei yksinkertaisesti ole enää varaa jättää naisten tarjoamaa taloudellista voimavaraa käyttämättä.
Sosioekonominen tasa-arvoisuus ei voi kuitenkaan toteutua, ellei naisten ja miesten välistä vallan jakautumista käsitellä myös muilla aloilla. Naisiin kohdistuvaa väkivaltaa ja naiskauppaa on torjuttava. Naisten on osallistuttava enemmän julkishallinnon tehtäviin. Naisten on saatava osallistua tasapuolisesti tutkimuksen ja tieteen harjoittamiseen.
Sosiaalinen eriarvoisuus liittyy vallan jakautumiseen: valtaan kakun jakamisessa, valtaan tehtävien jakamisessa, valtaan julkisten tilojen käytössä, valtaan poliittisten päämäärien asettamisessa ja määritelmien tekemisessä, valtaan sosiaalisten ongelmien tunnistamisessa ja valtaan puolustaa oikeutta päättää itse omasta ruumistaan ja elämästään.
Tasa-arvo näissä asioissa on välttämätön edellytys, mutta se on myös se hinta, jota pyydämme taloudellisen voimavaramme käyttämisestä. Tämä edellyttää tiukkoja neuvotteluja paitsi keittiön pöydän ääressä myös poliittisten päättäjien keskuudessa. Kaikissa huippukokouksissa näemme harmaapukuisten ja harmaahapsisten iäkkäiden miesten paljouden, jonka keskelle on heitetty muutama nainen ikään kuin kaupanpäällisiksi. Näiden miesten sietäisi kuitenkin olla varuillaan, sillä jonain päivänä vedämme vielä pidemmän korren.
André-Léonard (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, tänä kansainvälisenä naistenpäivänä velvollisuutenamme on nostaa esille ja arvioida tiettyjä tasa-arvoon liittyviä kysymyksiä. Haluamme yhtäläistä kohtelua ja yhtäläisiä mahdollisuuksia kaikilla elämän alueilla. Älkäämme unohtako, että tämän pitäisi olla perusoikeus.
Mitä tulee naisten edustukseen esimerkiksi politiikassa, naisten aliedustus poliittisessa päätöksentekoprosessissa on vakava puute, joka valitettavasti näkyy kaikissa Euroopan demokratioissa. Sen vuoksi meidän on jatkettava ponnistuksiamme demokraattisen Euroopan rakentamiseksi. Olennaisena osana tätä prosessia pitäisi olla naisten ja miesten tasapuolinen edustus parlamentissa.
Jäsenvaltioiden ja liittymässä olevien valtioiden hallitusten on arvioitava mahdollisimman pian, millaisia vaikutuksia eri vaalijärjestelmillä voi olla naisten edustukseen vaaleilla valituissa poliittisissa elimissä, sekä mahdollisuutta mukauttaa tai uudistaa näitä järjestelmiä. On ryhdyttävä asianmukaisiin toimiin tasapuolisen edustuksen varmistamiseksi. Emme saa unohtaa myöskään sitä, että tulevien vaalien tavoitteena on säilyttää naispuolisten parlamentin jäsenten osuus vähintään 30 prosentissa. On olemassa vaara, että naisten aliedustus liittymässä olevissa valtioissa pienentää tätä prosenttiosuutta, jonka saavuttamiseksi olemme ponnistelleet lujasti vuoden 1979 vaaleista lähtien. Meidän on lisättävä tietoisuutta liittymässä olevissa valtioissa, jotta niiden hallitukset voivat ryhtyä toimiin naisiin kohdistuvien rikosten torjumiseksi. Jonkin verran on todellakin edistytty, mutta lisäresursseja on otettava käyttöön.
Lopuksi haluaisin osoittaa yleisesti solidaarisuuttani kaikille niille maailman naisille, jotka taistelevat maahan järjestelmällisesti poljettavien oikeuksiensa puolesta. Tarkoitan kaikkia niitä naisia, jotka joutuvat alistumaan raakalaismaisiin tapoihin ja perinteisiin, naisia, jotka ovat sodan, aidsin, pahoinpitelyn, ihmiskaupan ja yleisemmin sanottuna ihmisen typeryyden uhreja. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
    Tänään 8. maaliskuuta, osoitamme kunnioitusta naisille ja heidän taistelulleen yhdenvertaisten oikeuksien ja mahdollisuuksien puolesta. Meidän on kuitenkin todettava, että vaikka periaatteiden luomisessa onkin edistytty, syvää eriarvoisuutta ja voimakasta syrjintää on edelleen hyvin monella alalla. Tasa-arvoista kohtelua työmahdollisuuksissa, palkkauksessa ja uralla etenemisessä, seksuaali- ja lisääntymisterveyteen liittyvien oikeuksien puolustamista, äitiyden ja isyyden tukemiseen tarkoitettujen sosiaalisten tukijärjestelmien käyttöön ottamista, päivähoitopaikkoja ja lastentarhoja sekä vanhustenhoidon tukijärjestelmiä koskevia yhteisön päätöksiä ei ole vielä läheskään pantu täytäntöön.
Naiset joutuvat edelleen kokemaan perheväkivaltaa olemassa olevista ohjelmista ja voimassa olevasta lainsäädännöstä huolimatta. Parlamentissa hyväksytyistä ehdotuksista huolimatta maahanmuuttajanaiset ja vammaiset naiset ovat erityisen vakavan syrjinnän kohteena. Ihmiskauppa ja prostituutio ovat nousemassa Euroopan unionissa hälyttävälle tasolle, ja köyhyyden ja sosiaalisen syrjäytymisen ongelmien ratkaisemiseksi tarvitaan lisää sosioekonomisia toimia, korkealaatuisia julkisia palveluja ja tehokkaita toimenpiteitä. 
Asettamalla ihmiset toisarvoiseen asemaan uusliberalismi estää naisten oikeuksien toteutumisen, pahentaa työttömyyttä, lisää työpaikkojen epävarmuutta, vähentää vanhemmuuden arvoa ja estää naisia osallistumasta yhteiskuntaelämään ja politiikkaan.
Jotkin EU:n jäsenvaltioista ovat jääneet jälkeen sekä lainsäädännössä että käytännön toimissa. Haluan tässä yhteydessä tuoda esille Portugalin tämänhetkisen tilanteen. Huolimatta kaikista pyynnöistä kumota laki, jolla rangaistaan sellaisia naisia, joiden on turvauduttava aborttiin, naisten ihmisarvoa ja yksityisyyttä loukataan edelleen ja erityisesti oikeudenkäynneissä. Tuorein esimerkki tästä on Aveiron oikeudenkäynti, jossa seitsemää naista, heidän sukulaisiaan ja ystäviään syytettiin laittoman abortin teettämisestä.
Vaikka heidät kaikki julistettiinkin syyttömiksi, oikeusministeriö uhkaa heitä edelleenkin, sillä naisiin vainoavasti suhtautuva laki, jonka nojalla naiset voidaan tuomita jopa kolmeksi vuodeksi vankeuteen, on yhä voimassa.
Portugalin parlamentti yritti muuttaa lakia 3. marraskuuta, mutta hallituksen oikeistomielinen enemmistö hylkäsi ehdotuksen. Näin ollen se ylläpitää Portugalissa tilannetta, joka on maalle häpeäksi ja jossa rangaistaan pääasiassa vähempituloisia naisia, jotka eivät voi käyttää hyväkseen naapurimaamme turvallisia terveyspalveluja.
Näin ollen vaikka parlamentti on hyväksynyt tärkeitä päätöslauselmia, joilla pyritään edistämään naisten oikeuksia, jäsenvaltiot jättävät nämä päätökset enimmäkseen huomiotta, sillä hyväksyttyjen toimien toteuttamiseen ei ole riittävästi poliittista tahtoa.
Suurimpana haasteena on siis pyrkiä jatkossakin varmistamaan, että tasa-arvo toteutuu ja että naisten ihmisarvoa kunnioitetaan asianmukaisesti. 
Klaß (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän kollegaani Bastosia, jonka valiokunta-aloitteinen mietintö on saanut meidät pohtimaan tässä istunnossa työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista. Perhe on pienin yksikkö valtiossa. Sen perusta on toimivassa yhteiskunnassa, ja se voi olla ylpeä, että yhteiskunta haluaa huolehtia siitä. On kuitenkin valitettavaa, että perheemme ovat kriisissä. Emme ole läheskään saavuttaneet työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista koskevaa tavoitettamme. Elannon ansaitseminen on järjestettävä perheen ehdoilla eikä päinvastoin. Niitä varten, jotka hoitavat itse lapsiaan tai huolehtivat vanhuksistaan, on määritettävä omat puite-ehdot, jotta nämä kaksi asiaa voidaan yhdistää.
Yksi ratkaisu perhe- ja työelämän yhteensovittamisen helpottamiseksi on tietenkin se, että aviomies ja vaimo hoitavat lapset ja huolehtivat kotitöistä yhdessä. Vaikka tiedämmekin, ettei tätä voida toteuttaa väkisin politiikan keinoin, siitä on kuitenkin keskusteltava yhä uudelleen. Naisille lankeaa edelleen suurin osa lastenkasvatustyöstä, jota on kotitöiden ohella arvostettava enemmän. On tunnustettava, että se on yhteiskunnan kannalta arvokasta työtä, ja siihen kohdistuva syrjintä on lopetettava. On erittäin tärkeää, että perheenjäsenillä on paremmat mahdollisuudet valita, haluavatko he itse huolehtia taloustöistä ja hoitaa lapsiaan itse vai antavatko he mieluummin nämä tehtävät jonkun toisen hoidettavaksi. Perheillä olisi oltava mahdollisuus antaa kotityöt jonkun muun hoidettavaksi.
Tämän vuoksi meidän on myönnettävä, että myös yksityistaloudet voivat luoda ammattitaitoa vaativia työpaikkoja. Jos naiset haluavat perheenäideiksi, heitä ei saa asettaa epäedulliseen asemaan sosiaaliturvan osalta silloin kun he siirtyvät myöhemmin eläkkeelle. Jotta helpotettaisiin naisten työelämään palaamista sen jälkeen, kun he ovat huolehtineet jonkin aikaa perheestään, heillä on oltava mahdollisuus saada ammatillista koulutusta myös vanhempainloman aikana. Näihin muutamaan asiaan tarvitaan parannusta, mutta monen pienen rattaan on pyörittävä, jotta löydetään tasapaino sekä miesten että naisten työ- ja perhe-elämän välillä. 
Karlsson (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen feministi. Minulle feminismi merkitsee sen asian näkemistä ja tunnustamista, että naiset ovat yhteiskunnassa alistetussa asemassa, ja sitä, että ollaan valmiita tekemään jotain asian korjaamiseksi.
EU tekee hyvin tärkeää työtä Euroopassa tasa-arvon lisäämiseksi yhteiskunnassa. Muistan hyvin, mitä tapahtui, kun Ingvar Carlsson nimitti vuonna 1994 Ruotsin uutena pääministerinä hallituksensa, jonka jäsenistä puolet oli naisia. Kun hän oli muodostanut hallituksen tällä erityisellä tavalla, Ruotsin poliittisilla puolueilla ei ollut muuta mahdollisuutta kuin varmistaa, että enemmän naisia valittaisiin hoitamaan tärkeitä poliittisia tehtäviä. Meille sosiaalidemokraateille oli selvää, että poliittisten elinten jäsenistä joka toisen olisi oltava nainen.
EU:ssa on tehtävä samoin. Kun uusi parlamentti valitaan, sen on oltava sukupuolijakaumaltaan tasa-arvoinen. Kun uusi komissio nimitetään, myös sen on oltava sukupuolijakaumaltaan tasa-arvoinen. Samaa periaatetta olisi sovellettava myös koko Euroopan unionissa. Tähän on kaksi tärkeää syytä. Ensinnäkin naisia ja miehiä on tietenkin kohdeltava tasavertaisina. Meillä on samat oikeudet ja velvollisuudet. Toiseksi on hyvin tärkeää, millaisen signaalin EU:n lähettää. Naisten yhtäläiset oikeudet ovat signaali, joka meidän on lähetettävä kaikille yhteiskunnan toimijoille. 
Lulling (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, naistenpäivän juhliminen ei saisi olla parlamentille raskas velvollisuus. Minusta olisi ollut parempi, että olisimme hyväksyneet – useammin kuin vain tänä yhtenä päivänä vuodessa – mietintöjä, jotka koskevat vähemmistöihin kuuluvien naisten tilanteeseen sekä työ-, perhe- ja yksityiselämän yhteensovittamiseen liittyviä komission lainsäädäntöaloitteita, emmekä samoja aiheita koskevia valiokunta-aloitteisia mietintöjä. Vaikka nämä mietinnöt ovatkin kiinnostavia, ne eivät juuri edistä asioita käytännössä.
Tällä alalla voidaan todellakin esittää jatkuvasti uusia vaatimuksia – joista osa on valitettavasti liioiteltuja – mutta äärimmäisyyksiin menevät ja toisinaan epärealistiset pyynnöt eivät helpota lainkaan niiden naisten tilannetta, joita haluamme auttaa. Sen sijaan ne voivat heikentää naisten työnsaantimahdollisuuksia. Esitin naispuolisten kollegojeni kanssa tarkistuksia näihin valiokunta-aloitteisiin mietintöihin, jotka myöhemmin hylättiin – kuten usein näemme tapahtuvan – naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa. Sen vuoksi esitimme osan näistä tarkistuksista uudelleen, jotta niistä voidaan äänestää.
Haluan todeta, että olen hieman pettynyt tässä keskustelussa komissiolle ja neuvostolle esitettyihin suullisiin kysymyksiin. En ole lainkaan vakuuttunut siitä, että tarvittaisiin yksi komission jäsen ja yksi pääosasto, joka olisi yksin vastuussa miesten ja naisten yhtäläisestä kohtelusta. Mielestäni olisi paljon parempi, että näistä asioista vastaisi sellainen komission jäsen – joko mies tai nainen – jonka tehtäviin kuuluisi esimerkiksi sisämarkkina- tai työllisyyspolitiikka, kuin että asiasta vastaavat henkilöt eristettäisiin omaan gettoonsa, jossa he kokisivat saman kohtalon kuin naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta, johon monet päätöksentekijöistä eivät suhtaudu vakavasti.
Komission kokoonpanon osalta en usko, että tässä vaiheessa on paljonkaan hyötyä niistä neuvostolle esitetyistä kysymyksistä, joiden tarkoituksena on varmistaa, että komission jäsenistä riittävän moni olisi nainen. Miten neuvosto – jonka edustajia ei taida nyt olla paikalla – voisi määrätä 1. maaliskuuta, että marraskuun 2004 jälkeen vähintään kolmanneksen komission jäsenestä olisi oltava naisia? Toivon, että naisten osuus on silloin suurempi. Vaikka perustuslakiluonnoksessa onkin tämänkaltainen ehdotus, on mielestäni järjetöntä vaatia, että jokaisen jäsenvaltion olisi esitettävä kolme ehdokasta, jotka ovat joko miehiä tai naisia. Tällaisella valintamenettelyllä ei voida mitenkään varmistaa sitä, että uuteen komissioon valittaisiin parhaat miespuoliset jäsenet ja riittävästi erinomaisia naisjäseniä. 
Pérez Álvarez (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä esittelijä, minun on aluksi pakko onnitella jäsen Bastosia hänen erinomaisesta mietinnöstään. Samalla olen iloinen tämän keskustelun ajankohtaisuudesta.
Vaikka onkin olemassa monia juhlallisia lainsäädäntötekstejä, joita ovat esimerkiksi EY:n perustamissopimuksen 13 artikla, Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artikla sekä monet jäsenvaltioiden perustuslakeihin sisältyvät tekstit, totuus on, että naisiin kohdistuva syrjintä on edelleen totta.
Käymme tätä keskustelua kansainvälisenä naisten päivänä, mutta jotta päivän juhlistaminen olisi onnistunut, se ei saa rajoittua vain tiettyjen juhlatapahtumien järjestämiseen ja osuvien ja sopivien iskulauseiden esittämiseen. Tulosten on oltava toiminnallisia ja kestäviä. Mielestäni työllisyys on paras keino lisätä sosiaalista osallisuutta, voittaa erilaisuudet ja luoda tasa-arvoa. Vaikka naisten osallistuminen työmarkkinoille onkin lisääntynyt viime vuosina, se ei ole lisääntynyt tarpeeksi: palkkasyrjintää harjoitetaan edelleen, naisia sanotaan irti raskauden perusteella, raskaana oleviin naisiin kohdistuvia riskejä ei pyritä riittävästi ehkäisemään ennalta, naisiin kohdistuu seksuaalista häirintää ja erottamiseen tähtäävää psykologista häirintää eli työpaikkakiusaamista. Tällä tavoin halveksitaan jatkuvasti esimerkiksi hoitovapaan saamiseen ja moniin muihin asioihin liittyviä naisten oikeuksia.
Näiden työllisyyteen liittyvien näkökohtien ohella meidän on tuettava perhettä – alhainen syntyvyys edellyttää sitä – meidän on tuettava mahdollisuuksia työskennellä kotona hyödyntämällä uusia tekniikoita ja niiden leviämistä. Naisten työaikaa on muutettava joustavammaksi, maahanmuuttajanaiset on kotoutettava, perheväkivallan uhriksi joutuneiden naisten työmahdollisuuksia on lisättävä ja samanaikaisesti on tietenkin nopeutettava asumusero- ja avioeromenettelyjä, lisättävä päivähoitopaikkoja ja lastentarhoja, ja kaikki tämä on tehtävä – kuten jäsen Hermange aiemmin totesi – Lissabonin strategian täytäntöön panemiseksi.
Arvoisa puhemies, lopuksi totean, että naisilla ei saa olla yhteiskunnassa enemmän ongelmia kuin miehillä, vaan heillä on oltava samat ongelmat. Naisilla on oltava samat mahdollisuudet ja vastuualueet kuin miehillä, ja heidän on saatava sama palkka samasta työstä. Arvoisa puhemies, totean vielä lopuksi, että tämä edellyttää kulttuurin, ajatusmaailman ja tapojen muuttamista. Tämä kulttuurimuutos on myös ulotettava kaikkiin yhteiskuntaluokkiin, jotta yhtäläiset oikeudet eivät jää vain paperilla oleviksi symbolisiksi oikeuksiksi vaan niistä tulee totta. 
Wallström,
     Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, mielestäni tämä keskustelu oli oikein onnistunut ja siinä tehtiin selväksi EU:n tasa-arvon edistämiseksi tekemän työn onnistumiset ja epäonnistumiset. Täällä käydyssä keskustelussa käsiteltiin sekä rakenteita että käytäntöjä. Siinä käsiteltiin hyvin käytännönläheisiä ongelmia ja haasteita, jotka liittyvät samapalkkaisuuteen, lastenhoitoon ja vanhustenhoitoon sekä niihin tehtäviin, jotka pitäisi jakaa tasapuolisemmin aviomiesten ja vaimojen kesken, mikäli halutaan, että yhteiskunta toimii. Lisäksi keskustelussa käsiteltiin monia muita ongelmia, jotka koskevat nykypäivän yhteiskunnassa tietenkin sekä miehiä että naisia, mutta ennen kaikkea naisia.
Kaikki ne asiat, joita niin monet naiset, nuoret tytöt ja lapset joutuvat kokemaan, herättävät sääliä, samoin kuin niihin liittyvät yksityiskohdat. Sitä kutsutaan ihmiskaupaksi, mutta meidän on mielestäni oltava tarkkoja siitä, että käytämme asiasta oikeaa nimitystä. Euroopassa ja muualla maailmassa on alettu käydä eräänlaista seksiorjakauppaa. Mikäli saan siihen tilaisuuden, aion ottaa tämän asian keväthuippukokouksessa ensimmäisenä esille ja asettaa sen keskeiselle sijalle esityslistalla. Kaikki muu, mistä puhumme, menettää merkitystään ja uskottavuuttaan, jos sallimme tämän ihmisten suoranaisen hyväksikäytön ja suoranaisen ihmiskaupan jatkamisen niin Euroopan valtioiden välillä kuin muualla maailmassa.
Toisinaan meidän on pantava asiat tärkeysjärjestykseen ja keskityttävä toistemme auttamiseen tässä taistelussa. Käyty keskustelu osoitti ennen kaikkea sen, että meidän on tehtävä komissiossa kaikki voitavamme pannaksemme voimassa olevan lainsäädännön täytäntöön ja – miksikäs ei – säätääksemme myös uusia lakeja. Meidän on käytettävä kaikkia saatavilla olevia välineitä: lainsäädäntöä, avointa koordinointimenetelmää ja eri rahoitusvaihtoehtoja.
Itse asiassa uskomme, että on vain järkevää, että etenemme vaiheittain myös seksismin tai naisiin kohdistuvan syrjinnän torjumista työpaikan ulkopuolella koskevan lainsäädännön laatimisessa. Olette varmasti huomanneet, millaisia hankaluuksia on liittynyt direktiivin 13 artiklaan. Uskomme kuitenkin, että onnistumme myös tässä etenemällä asia kerrallaan. Meidän on ojennettava toisillemme auttava kätemme kaikkien rajojen yli, jotta pääsemme tilanteeseen, jossa myös miehet voivat nousta ylös ja julistaa olevansa feministejä tietäen, että tämä tarkoittaa itse asiassa samojen oikeuksien, velvollisuuksien ja mahdollisuuksien varmistamista sekä naisille että miehille. 
Puhemies.
   Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Junkerin laatimasta kehitysyhteistyövaliokunnan mietinnöstä (A5-0055/2004) väestöstä ja kehityksestä 10 vuotta Kairossa pidetyn Yhdistyneiden Kansakuntien konferenssin jälkeen. 
Junker (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Yhdistyneet Kansakunnat järjesti 1990-luvulla suuria konferensseja, jotka antoivat uutta ponttakansainväliseen yhteistyöhön ja erityisesti maailman köyhien ja rikkaiden maiden välisiin suhteisiin. Yksi näistä konferensseista oli syyskuussa 1994 pidetty Kairon väestö- ja kehityskonferenssi. Tämän tapahtuman kymmenes vuosipäivä lähestyy, ja meidän on nyt herättävä laatimaan arvio siitä, mitä on saavutettu kunnianhimoisella toimintaohjelmalla, jonka puolesta 179 valtiota tuolloin äänesti. Ennakoin nyt jo hieman puheeni jälkiosaa toteamalla, että tulokset ovat aikamoinen pettymys, kun niitä verrataan alun perin esitettyihin vaatimuksiin. Kairossa väestönkehitys yhdistettiin ensimmäistä kertaa maailmanlaajuiseen kehitykseen ja kehityspolitiikan keskeisiin tavoitteisiin: väestönkasvua oli käsitelty aiemmin täysin erillisenä kysymyksenä, eikä syntyvyyden säännöstelyä ja perhesuunnittelua ollut tarkasteltu koko yhteiskuntaan vaikuttavina tekijöinä.
Tämän toteutuminen ensimmäistä kertaa oli Kairon konferenssin merkittävin saavutus. Ensisijaisiksi tavoitteiksi konferenssissa asetettiin köyhyyden poistaminen, kestävä talouskasvu, koulutusmahdollisuudet kaikille väestöryhmille ja erityisesti tytöille ja naisille, sukupuolten tasa-arvoisuus ja yhtäläiset oikeudet, perheen aseman suojelu, tukeminen ja edistäminen, yleinen mahdollisuus käyttää lisääntymisterveyden, perhesuunnittelun ja sukupuoliterveydenhoidon palveluja sekä imeväis-, lapsi- ja äitikuolleisuuden alentaminen.
Oikeus – toistan oikeus – lisääntymisterveydenhoitoon ja perhesuunnitteluun asetettiin etusijalle uudessa väestöpoliittisessa lähestymistavassa, joka määriteltiin Kairon toimintaohjelmassa. Tämä onkin mietintöni pääasiallinen painopiste. Liitteenä olevista tilastoista käy ilmi, miten synkkä naisten tilanne on kehitysmaissa, kun tarkastellaan lisääntymisterveyttä sekä yhä korkeana pysyttelevää imeväis-, lapsi- ja äitikuolleisuutta.
Haluan esittää joitakin tietoja siitä kärsimyksestä, joka koituu naisten osaksi kaikkialla maailmassa. Miljoona naista kuolee vuosittain lisääntymiselinten tulehduksiin, myös sukupuoliteitse tarttuviin sairauksiin HIV:ta/aidsia lukuun ottamatta. Kymmenen ihmistä minuutissa saa HIV-tartunnan; puolet heistä on 24-vuotiaita tai sitä nuorempia. Yksi nainen kuolee joka minuutti raskaudesta johtuvista syistä. Yli 75 miljoonaa 175 miljoonasta vuosittaisesta raskaudesta ei ole toivottuja. Joka minuutti tehdään noin 100 aborttia, joista 40 tehdään terveydelle vaarallisissa olosuhteissa, joissa tekijöinä ovat henkilöt, joilla ei ole lääketieteellistä koulutusta. Epäasianmukaisesti tehdyn abortin vuoksi kuolee vuosittain 70 000 naista.
Väärinkäsitysten välttämiseksi totean, ettei aborttia voida tietenkään käyttää perhesuunnittelumenetelmänä, mutta naisille, joilla ei ole ei ole muuta keinoa päästä hädästään, on taattava mahdollisuus turvalliseen aborttiin. Eräs tunnettu afrikkalainen lääkäri on todennut: "Jos joka päivä kuolisi yhtä monta nuorta miestä, noin 1450 päivässä tai 529 000 vuodessa, syistä jotka olisivat suurelta osin ehkäistävissä, asiasta keskusteltaisiin turvallisuusneuvostossa." Tilanteeseen liittyvät riskit jakautuvat kuitenkin hyvin epätasaisesti. Kehitysmaissa lisääntymisterveyteen liittyvät ongelmat ovat suurin syy lisääntymisikäisten naisten kuolemiin ja invalidisoitumiseen. Toisin sanoen Saharan etelänpuoleisissa Afrikan maissa elävällä naisella on 150 kertaa suurempi riski kuolla raskauteen kuin eurooppalaisilla sisarillaan. Tanskassa näistä syistä kuolee yksi nainen joka neljäs kuukausi, Afganistanissa yksi nainen joka 26. minuutti. Vertailua voitaisiin jatkaa loputtomiin.
Näiden tietojen perusteella pitäisi olla selvää, että nyt tarvitaan kipeästi niitä kattavia toimia, joihin allekirjoittajavaltiot sitoutuivat sijoittamaan miljardeja. Useimmat näistä valtioista eivät ole kyenneet noudattamaan lupaustaan. Kehitysmaat ovat tehneet tavoitteiden saavuttamiseksi prosentuaalisesti enemmän kuin pohjoiset maat, mutta luvatusta kokonaissummasta ei ole todellisuudessa saatu kokoon puoliakaan. Yhdistynyt kuningaskunta näytti hiljattain esimerkkiä muille lisäämällä YK:n perhesuunnitteluohjelmaa koskevaa vuosittaista rahoitusosuuttaan 4,5 miljoonasta punnasta 6 miljoonaan. Tämä on myös vastaus presidentti Bushin rajoitustoimille, joita on vastustettu kaikkialla maailmassa.
Viime aikoina myös YK:n talous- ja sosiaalineuvoston (ECOSOC) väestö- ja kehitystoimikunta on tullut siihen tulokseen, että väestö ja lisääntymisterveys ovat Kairon konferenssin perusteella äärimmäisen tärkeitä kysymyksiä, jotka on sisällytettävä köyhyyden torjumiseksi toteutettaviin kehitysyhteistyöohjelmiin ja strategioihin. Väestö- ja kehitystoimikunnan mukaan tämä on ainoa tapa saavuttaa vuosituhannen vaihteen kehitysyhteistyötavoitteet. Nämä ajatukset vastaavat mietinnössäni esitettyjä päätelmiä, jotka on osoitettu komissiolle: myös Euroopan harjoittaman kehitysyhteistyön avulla on pyrittävä aktiivisesti varmistaman kaikkien pariskuntien ja yksittäisten henkilöiden perusoikeus päättää terveenä, vapaasti ja omalla vastuullaan lastensa määrästä ja vanhemmuuden ajankohdasta.
Kansainvälinen naistenpäivä on merkinnyt jo yli 90 vuoden ajan poliittisia toimia naisten oikeuksien parantamiseksi. Kuten olemme kuulleet, Euroopassakin on vielä paljon tehtävää, mutta meidän eurooppalaisten naisten on myönnettävä, että valitusten kohteena oleva tilanne on varsin hyvä: suurin osa kehitysmaissa asuvista naisista voi vain unelmoida siitä, mitä me olemme jo saavuttaneet. Kansainvälisen naistenpäivän on saatava meidät aiempaa tietoisemmiksi kansainvälisen solidaarisuuden tarpeesta. Kairon 10 vuoden takaista konferenssia koskevan mietintöni sisältämä viesti eteläisten maiden naisille on, että heidän eurooppalaiset sisarensa seisovat heidän rinnallaan. Eteläisissäkin maissa valonpilkahdukset lisääntyvät. Missä maailman parlamenteista luulette naisjäsenten osuuden olevan suurin? Suomessa tai Ruotsissa? Kummallakaan näistä maista ei ole mitään hävettävää, mutta Ruandan parlamentissa naisten osuus on vielä suurempi, 48 prosenttia. Tämä antaa aihetta toivoon. 
Wallström,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Junkeria tärkeästä työstä tämän mietinnön parissa.
Vuonna 1994 pidetty Kairon kansainvälinen väestö- ja kehityskonferenssi oli käänteentekevä tapahtuma, jossa maailmalle esiteltiin kattava lähestymistapa sukupuoli- ja lisääntymisterveyteen ja lisääntymisoikeuksiin. Maailmanlaajuinen yhteisö oli yhtä mieltä näiden oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon edistämisen merkityksestä sekä siitä, että kaikkien naisten ja miesten on päästävä käyttämään kattavia terveyspalveluja. Euroopan unioni kannatti Kairossa annettuja lupauksia täysin ja kannattaa niitä edelleen. Yhdistyneiden Kansakuntien vuonna 2000 hyväksymien vuosituhannen vaihteen kehitysyhteistyötavoitteiden avulla tarkennettiin monia Kairossa esiin tuotuja huolenaiheita, ja näiden tavoitteiden ansiosta tarjoutui myös mahdollisuus lujittaa erilaisia toimia ja hankkeita.
Nyt kun Kairon konferenssista on kulunut 10 vuotta, monet tekijät kuitenkin uhkaavat estää konferenssissa määriteltyjen tavoitteiden saavuttamisen. Korostan erityisesti, ettei lisääntymisterveyspalvelujen parantamiseen tarkoitettuja kehitysapumäärärahoja olla lisäämässä riittävästi, että HIV/aids-epidemia tuhoaa sosiaalisia ja taloudellisia rakenteita ja että maailmanlaajuinen poliittinen ilmapiiri on nykyään esteenä lisääntymisterveyttä koskevan tilanteen kohentumiselle. Tässä yhteydessä viittaan erityisesti Mexico Cityn politiikkaan, jonka presidentti Bush on ottanut uudelleen käyttöön.
Euroopan parlamentin tekemä aloite on paitsi erittäin tervetullut myös hyvin ajoitettu: Kairon konferenssista tulee tänä vuonna kuluneeksi kymmenen vuotta, ja sukupuoli- ja lisääntymisterveys sekä lisääntymisoikeudet ovat nyt entistäkin uhatumpia. Päätöslauselma on hyvin ehyt, ja siinä käsitellään kattavasti sukupuoli- ja lisääntymisterveyttä koskevia toimia. Olen erityisen tyytyväinen nähdessäni, että parlamentti edellyttää sukupuoliteitse tarttuvien tautien, kuten HIV:n, ehkäisemiseen tähtäävien ohjelmien täysimittaista sisällyttämistä sukupuoli- ja lisääntymisterveydenhuollon ohjelmiin. Pidän myös erittäin myönteisenä sitä, että sukupuolikysymyksiä on korostettu voimakkaasti ja että ne on yhdistetty läheisesti sukupuoli- ja lisääntymisterveyteen.
Lisääntymisterveyspalvelut, mukaan luettuna perhesuunnittelu, ovat ensisijaisen tärkeitä torjuttaessa HIV:ta/aidsia ja edistettäessä äitien terveyttä. Palvelujen yleisen saatavuuden tarve on nykyään vielä suurempi kuin vuonna 1994, kun otetaan huomioon HIV-tartunnan ja aidsin saaneiden määrän dramaattinen kasvu. Myös äitikuolleisuus on yhä hälyttävän korkea liian monissa maissa: vuosittain yli puoli miljoonaa naista kuolee ennenaikaisesti raskauden seurauksena.
Kairon toimintaohjelmaan täytäntöönpanoa koskevasta tuestamme totean, että Euroopan yhteisö myönsi vuosina 1994–2001 näihin toimintoihin suoraa tukea noin 655 miljoonaa euroa. Euroopan yhteisö soveltaa määräsuhteisia osuuksia kaikkiin terveydenhuoltoon liittyviin tukiin, humanitaarinen apu mukaan luettuna, ja yhteisön näille toiminnoille myöntämän tuen yhteismäärä oli mainittuna ajanjaksona noin 1,42 miljardia euroa eli hieman yli 12 prosenttia kaikesta kansainvälisestä tuesta Kairon toiminnoille. Lisäksi tuemme HIV:n/aidsin tutkimusta kliinisiä tutkimuksia varten perustetussa Euroopan ja kehitysmaiden välisessä kumppanuusohjelmassa, johon on varattu aluksi 200 miljoonaa euroa.
Lopuksi totean komission tukevan ehdotettua päätöslauselmaa. Panemme sen sisällön huolellisesti merkille ja otamme asianmukaisella tavalla huomioon jokaisen kohdan. Mielestämme meidän on nyt ensisijaisesti vahvistettava tukeamme ICPD-toimintaohjelmalle ja Kairon sitoumuksille ja torjuttava niitä vastaan suunnattuja maailmanlaajuisia toimia. Meidän on myös vakautettava tähän mennessä saavutettu edistys ja tuettava sukupuoli- ja lisääntymisterveyden sekä lisääntymisoikeuksien alalla tehtävää jatkuvaa korkealuokkaista työtä kaikilla tasoilla. 
Fraisse (GUE/NGL ),
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän aluksi jäsen Junkeria työstä, jota hän on tehnyt tämän mietinnön parissa. Kyse on erittäin tärkeästä aiheesta, ja jäsen Junker ansaitsee kiitoksemme. Minulla on kolme huolenaihetta. Ensinnäkin on päivänselvää – arvoisa komission jäsen, muistutitte juuri tästä – etteivät Kairon toimintaohjelmaan sitoutuneet maat ole täyttäneet velvoitteitaan: vuonna 2000 kokoon saadut 45 prosenttia eivät riitä. Toiseksi minua huolettaa presidentti Bushin haluttomuus myöntää enää rahoitusta ihmisille, jotka työskentelevät tämänkaltaisten kysymysten parissa. Kolmas huolenaiheeni on laajentuminen: tietyt EU:n jäsenvaltiot eivät halua tarjota naisille riittävää apua syntyvyyden säännöstelyssä, joka oli yksi Kairossa käsitellyistä kysymyksistä. Emme saa unohtaa, että ennen vuonna 1994 pidettyä Kairon konferenssia painopiste oli väestönkasvun hallitsemisessa ja rajoittamisessa. Konferenssin jälkeen tilalle on tullut syntyvyyden säännöstelyn ja oman kehon hallinnan käsite, joka eroaa huomattavasti edellisestä. Näiden kolmen huolenaiheen valossa ehdotan – ja olen jo ehdottanut komissiolle – puitesopimusta. Meidän on koordinoitava toimemme.
Arvoisa komission jäsen, mikäli olen ymmärtänyt oikein, haluatte ainoastaan tukea tätä mietintöä ja mainittuja hankkeita. Eikö meidän olisi kuitenkin oltava hieman jämäkämpiä ja ennakoivampia? Toisin sanoen eikö meidän olisi toteutettava toimet, joita todellisuudessa tarvitaan Kairon tavoitteiden saavuttamiseksi? Sanoin, että huolenaiheitani on kolme, mutta voisin lisätä niihin vielä neljännen. Kansalaisjärjestöt ovat hyvin halukkaita näkemään, miten yleinen terveydenhuollon saatavuus, josta jäsen Junker meitä juuri muistutti, sopii julkista ja yksityistä rahoitusta koskevaan tasapainotteluun. Ellei tasapainoa säilytetä tällä alalla ja ellei julkisen sektorin asemaa – toisin sanoen terveydenhuollon ja syntyvyyden säännöstelyn resurssien yleistä saatavuutta – turvata, ajaudumme yhä suurempiin vaikeuksiin. Siksi katsonkin, että EU:n on tehtävä selkeitä sitoumuksia tässä kysymyksessä. 

Santini (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, jäsen Mantovani on jäänyt jumiin liikenteeseen, ja hän pyysi minua esittämään kantansa varjoesittelijänä. Teen tämän ilomielin. Kairon toimintaohjelmassa asetettiin kehitysyhteistyöpolitiikallemme merkittäviä tavoitteita, ja jos ne saavutetaan, kehitysmaiden elinolosuhteiden pitäisi parantua. Tässä mietinnössä on kyse kiistattoman myönteisestä aloitteesta ja siinä käsitellään erittäin monitahoista aihetta, mutta mielestäni siinä ei oteta huomioon tärkeintä niistä periaatteista, jotka määriteltiin Kairon konferenssissa kymmenen vuotta sitten. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän varjoesittelijänä katson, ettei mietinnössä ole riittävässä määrin käsitelty tiettyjä kiireellisiä kysymyksiä, joita pidämme aivan yhtä tärkeinä. Nämä kysymykset liittyvät väestöä koskeviin muutoksiin kehitysmaissa eli koulutukseen ja koulutusmahdollisuuksiin, ravitsemusongelmiin, hygieniaan, talouskasvuun ja maastamuuttoon. Sen sijaan on selvää, että jäsen Junkerin mietinnössä keskitytään lähes yksinomaan lisääntymis- ja seksuaalikoulutukseen – kysymyksiin, jotka ovat eittämättä hyvin tärkeitä mutta joita ei välttämättä tarvitse erottaa laajemmasta asiayhteydestä ja käsitellä aivan erikseen, etenkään jos kannanotot eivät ole täysin yhdenmukaisia Kairossa tehtyjen päätelmien kanssa. Tässä mietinnössä on unohdettu todellakin liian monta niistä kysymyksistä, joiden merkitystä pidettiin tuolloin keskeisenä kehitysmaissa tulevina vuosina tapahtuvan väestön rakennemuutoksen kannalta. Mielestäni tätä mietintöä – muistutan, että se hyväksyttiin valiokunnassa äänin 11 puolesta ja 7 vastaan – on tarkasteltava uudelleen, ja mikä tärkeintä, se on saatettava yhdenmukaiseksi mainitussa konferenssissa tehtyjen päätösten kanssa.
Jotta mietintö olisi yhdenmukainen toimintasuunnitelman tavoitteiden kanssa, meidän on mielestäni hyväksyttävä erityisesti johdanto-osan R b kappale, jossa painotetaan perheen keskeistä merkitystä yhteiskunnassa vallitsevan yhteenkuuluvuuden ja yhtenäisyyden kannalta. Lisäksi toivon, että 6, 10, 11, 17, 23 ja 26 kohta muotoillaan uudelleen nykyistä tasapainoisemmaksi, kuten ryhmäni on painokkaasti esittänyt. Emme myöskään voi hyväksyä sellaisenaan 20 kohtaa, jossa ehdotetaan suoraan aborttia ottamatta huomioon kansallisia lainsäädäntökehyksiä. Tavoitteeseen on tarkoitus pyrkiä erityisesti toteuttamalla kehitysmaissa tiedotuskampanjoita, joissa jaetaan tietoa turvallisista raskaudenkeskeytyksistä. On päivänselvää, että itsemääräämisoikeutta on kunnioitettava tällä arkaluonteisella alalla. Samoin on kunnioitettava kussakin maassa vallitsevaa etiikkaa – etenkin lisääntymisterveyden ja lisääntymiseen liittyvien oikeuksien kaltaisissa arkaluonteisissa kysymyksissä. Tämä on lausunnon valmistelijan, PPE-DE-ryhmän varjoesittelijänä toimivan jäsen Mantovanin kanta. 
Theorin (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kyseessä on naisten kannalta erittäin merkittävä mietintö, kun otetaan huomioon heidän oikeutensa lisääntymisterveyteen ja oman kehonsa hallintaan.
Luettelen aluksi joitakin tosiasioita. Tiedämme, että yksi nainen kuolee joka minuutti raskaudesta johtuvista syistä. Joka minuutti tehdään 100 aborttia, ja lähes puolessa tapauksista tekijänä on henkilö jolla ei ole lääketieteellistä koulutusta. Joka vuosi 70 000 naista kuolee epäasianmukaisesti tehdyn abortin takia. Joka minuutti kymmenen ihmistä saa HIV-tartunnan. Joka vuosi kaksi miljoonaa 5–15-vuotiasta tyttöä tuodaan vastoin tahtoaan kaupallisen seksin markkinoille, orjuuden kaltaisiin olosuhteisiin, joissa heillä ei ole mahdollisuutta ehkäisyyn.
Raiskaukset ja seksuaalinen väkivalta lisääntyvät myös Euroopassa. Tyttöjä ja naisia alistetaan edelleen sukuelinten silpomiselle monissa maissa, mitä ei voida hyväksyä. Tällainen väkivalta voi johtaa vakaviin vammoihin ja jopa kuolemaan. Amnestyn hiljattain julkaiseman raportin mukaan joka kolmas nainen on joutunut väkivallan kohteeksi.
Lisääntymiseen liittyvät ongelmat ovat kehitysmaissa yleisin syy lisääntymisikäisten naisten kuolemiin tai vammautumisiin. Afganistanissa puolet kaikista 15–50-vuotiaiden naisten kuolemista johtuu raskauteen liittyvistä syistä. Tässä tilanteessa tuen kieltäminen järjestöiltä, jotka antavat ehkäisyvalistusta, aiheuttaa tietoisen ajautumisen tilanteeseen, jossa sadattuhannet naiset pakotetaan terveydelle vaarallisiin abortteihin ja ennenaikaiseen kuolemaan ja jossa sadattuhannet naiset saavat vuosittain HIV-tartunnan. Tämä merkitsee ihmisoikeuksien perinpohjaista loukkaamista ja vakavaa riskiä naisten lisääntymisterveydelle ja mielenterveydelle.
On selvää, että EU:n ja jäsenvaltioiden on noudatettava velvoitteitaan rahoittamalla Kairon toimintaohjelmaa ja panemalla se täytäntöön. Näin toimiessaan EU:n on otettava sukupuoli- ja lisääntymisterveys osaksi kehitysyhteistyöpolitiikkaansa ja luonnollisesti vaadittava, että vastaanottajamaat kieltävät sukuelinten silpomisen. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä esittelijä, pyysin ryhmäni puolesta puheenvuoroa esittääkseni kolme lyhyttä huomiota. Ensinnäkin haluan sanoa, että me todella toivoimme, että tässä mietinnössä käsiteltäisiin Kairon kansainvälistä väestö- ja kehityskonferenssia, mutta näin ei selvästikään ole tapahtunut. Pohjimmiltaan kyse on sukupuoli- ja lisääntymisterveyttä koskevasta mietinnöstä, jossa ei puututa muihin Kairon kansainvälisessä konferenssissa esiin nostettuihin tärkeisiin kysymyksiin. Esimerkiksi talouskasvusta, maastamuutosta, kaupunkisuunnittelusta, ympäristöstä ja vanhuksista vaietaan kokonaan. Miesten vastuu mainitaan ainoastaan kerran, ja koulutukseen – jota Kairon konferenssissa käsiteltiin monipuolisesti – viitataan vain lisääntymisterveyden yhteydessä. Näin ollen kyse on vain uudesta sukupuoli- ja lisääntymisterveyttä koskevasta mietinnöstä.
Siirryn seuraavaksi toiseen huomiooni: meidän on määriteltävä täsmällisesti, mitä tarkoitamme käsitteellä sukupuoli- ja lisääntymisterveys, jonka totean – haluamatta haastaa tällä kollegoitani – koskevan aiheena paitsi naisia myös miehiä. Meidän on selkeytettävä tätä käsitettä, jota käytetään kansainvälisissä keskusteluissa usein väärin. Ehdotan, että sukupuoli- ja lisääntymisterveydellä tarkoitettaisiin sukupuoliteitse tarttuvien tautien – myös meitä kaikkia huolestuttavan vitsauksen HIV:n/aidsin – ehkäisyä sekä turvallisten olosuhteiden takaamista naisille raskauden, synnytyksen ja imetyksen aikana. Tällaista käsitettä ehdotan.
Lopuksi haluan käsitellä aborttia. Olen yhtä mieltä esittelijän kanssa siitä, ettei abortti ole ehkäisykeino. Olen tästä yhtä mieltä ja pidän asiaa sanomattakin selvänä. Meidän on kuitenkin pääteltävä sen siten, ettei tätä kysymystä pidä myöskään käsitellä aivan kuin abortti olisi sittenkin ehkäisykeino. Lisäksi olen sitä mieltä, että tämä kysymys olisi jätettävä kunkin maan omaan päätösvaltaan. On äärimmäisen onnetonta, jos päätösvalta on Euroopan unionilla ja jos unioni joutuu kansainvälisellä tasolla syytetyksi abortin suosimisesta. Siksi ehdotamme, että johdanto-osan 20. kappaleen yhdeksäs kohta poistetaan. 
Sandbæk (EDD ).
    Arvoisa puhemies, kansainvälinen väestö- ja kehityskonferenssi (ICPD) oli kiistaton virstanpylväs väestön ja kehityksen historiassa, sillä konferenssissa keskityttiin ihmisen sukupuoli- ja lisääntymisterveyteen sekä lisääntymisoikeuksiin. Olisimme odottaneet että nyt, 10 vuotta myöhemmin, näitä oikeuksia olisi pystytty edistämään, mutta valitettavasti niitä vastaan on hyökätty voimakkaasti. Monet ovat jo maininneet niin kutsutun Mexico Cityn politiikan, joka olisi Yhdysvalloissa maan perustuslain vastainen. Yhdysvaltojen avun kieltäminen kaikilta järjestöiltä, jotka mitenkään viittaavat aborttiin, on jo lisännyt huomattavasti riskejä, jotka koskevat suunnittelemattomia raskauksia, sukupuoliteitse tarttuvia tauteja – mukaan luettuna HIV/aids – sekä terveydelle vaarallisista aborteista johtuvia kuolemia ja vammautumisia.
Mexico Cityn politiikan katastrofaalisten seurausten lisäksi myös maailmanlaajuinen sitoutuminen ICPD-toimintaohjelmaan on heikentynyt. Taloudellisia sitoumuksia ei ole noudatettu. Yleisesti tunnustetaan, ettei vuosituhannen vaihteen tavoitteita voida saavuttaa parantamatta naisten lisääntymisterveyttä ja lisääntymisoikeuksia. Lisääntymisterveyttä koskevien ohjelmien tehokkuutta vesitetään yhä terveyspolitiikalla, jossa ideologia menee terveiden julkisten terveyskäytäntöjen edelle.
Haluan korostaa, ettei kukaan halua käyttää aborttia perhesuunnittelun välineenä. Tämän vuoksi kehotan teitä äänestämään tarkistusta 12 vastaan. Jotkin tarkistuksista johtavat naisten oikeuksien vähenemiseen, mitä on luonnollisesti täysin mahdotonta hyväksyä. Kehotan kaikkia hyväksymään tämän mietinnön, jotta EU voi antaa vahvan merkin sitoutumisestaan ICPD:hen. 
Bonino (NI ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, käytettävissäni on vain yksi minuutti. Haluan käyttää osan siitä osoittamalla tukeni jäsen Frassonin esittämille tarkistuksille, jotka koskevat erityisesti kampanjaa naisten sukuelinten silpomisen kieltämiseksi. Parlamentti on tukenut merkittävästi tätä kampanjaa, jonka se aloitti komission tuella, ja minun on todettava, että niin arabimaailmassa kuin Afrikassakin on saavutettu tältä osin jo huomattavaa edistystä. Lisäksi haluaisin, että arabi- ja afrikkalaisnaisia kohtaan tuntemamme kunnioitus kirjattaisiin ainakin osaan mietintöä. Nämä naiset ovat taistelleet oikeuksiensa puolesta kotimaassaan olosuhteissa, jotka ovat huomattavasti vaikeammat kuin täällä, kuten voitte kuvitella. Kymmenen miljoonaa naista on marssinut tänään Mogadishun kaduilla vastustaakseen naisten sukuelinten silpomista. Äärimmäisen rohkeat naiset ovat nousemassa puolustamaan oikeuksiaan kautta koko arabimaailman ja Afrikan. Toivon parlamentin osoittavan heille merkittävää tukea ja erittäin suurta kunnioitusta heitä kohtaan. 
Martens (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, vuonna 1994, kymmenen vuotta sitten, Kairossa pidettiin kansainvälinen väestö- ja kehityskonferenssi, jossa määriteltiin suuri joukko väestöä ja kehitystä koskevia tavoitteita. Toimintaohjelma oli erittäin tasapainoinen ja osoittautui tarjoavan lujan pohjan toimille, mikä johtui ennen kaikkea konferenssissa saavutetusta laajasta yksimielisyydestä. Tämä antoi myös huomattavaa pontta vuosituhannen vaihteen tavoitteille, jotka on muotoiltu konferenssin jälkeen.
Viimeksi kuluneen vuosikymmenen aikana ei ole tapahtunut mitään, mikä tekisi Kairon tavoitteista vähemmän tärkeitä tai vähemmän ajankohtaisia. Valitettavasti tilanne ei kuitenkaan ole edelleenkään sellainen kuin sen pitäisi olla. Tukijamaiden sopimista taloudellisista tavoitteista on saavutettu alle puolet. Useimmissa maissa naisten asema ei ole juurikaan parantunut. Erityisesti tyttöjen osallistumisessa peruskoulutukseen ollaan huomattavasti jäljessä tavoitteista. Aids-epidemian leviämistä ei ole kyetty pysäyttämään, taudin tukahduttamisesta puhumattakaan. Perusterveydenhuolto ja lisääntymisterveydenhuolto edellyttävät edelleen suuria investointeja.
Olen tyytyväinen, että asialistalla on tänään Kairon toimintaohjelmaa koskeva arvio. Mielestäni on kuitenkin valitettavaa, ettei tämä tapahdu samassa hengessä kuin missä päätelmät tehtiin kymmenen vuotta sitten. Mietintö on nykyisessä muodossaan vain arvio osasta Kairon toimintaohjelmaa, vaikka myös muilla aloilla on valtavasti tehtävää. Mielestäni mietintö ei tee minkäänlaista oikeutta ohjelmaa leimanneelle lähestymistavalle, joka oli yleisesti ottaen laaja ja kannustava. Mietinnössä keskitytään aivan liikaa sinänsä hyvin tärkeään ja päivänpolttavaan kysymykseen lisääntymisterveydestä; on valitettavaa, ettei siinä kiinnitetä lainkaan huomiota muihin tärkeisiin kysymyksiin, joita Kairossa käsiteltiin yksityiskohtaisesti. Näitä kysymyksiä ovat kestävä kehitys, tutkimus, koulutus ja erityisesti naisten ja tyttöjen koulutus, laajentuneen perheen asema ja naisiin kohdistuvan väkivallan torjuminen. Mietinnössä ei myöskään käsitellä Kairossa solmittua sopimusta, jonka mukaan jokainen maa on riippumattomanavallankäyttäjänä vastuussa suositusten täytäntöönpanosta kansallisen lainsäädännön ja kehitykselle asetettujen ensisijaisten tavoitteiden mukaisesti. Tämä on erityisen tärkeää eettisten kysymysten yhteydessä. Katsonkin, että nämä näkökohdat ansaitsevat tukemme. 
McAvan (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan esittää kolme huomiota, jotka liittyvät kollegani laatimaan erinomaiseen mietintöön.
Ensinnäkin toivon, että parlamentti hylkää joidenkin PPE-DE-ryhmää edustavien kollegojemme esittämät tarkistukset, joiden tarkoituksena on poistaa kaikki viittaukset lisääntymisterveyteen liittyviin oikeuksiin. Yksikään PPE-DE-ryhmän edustaja ei ole selittänyt, mitä heillä on sitä vastaan, että ihmisille taataan sukupuoli- ja lisääntymisterveyteen liittyvät oikeudet. Tässä parlamentissa keskustellaan paljon oikeuksista – asianomaisten ihmisten oikeuksista – enkä ymmärrä, miten kyseiset kollegat voivat vastustaa sitä, että ihmisillä olisi lisääntymisterveyttään koskevia oikeuksia.
Toiseksi toivon parlamentin lähettävän Yhdysvalloille selkeän viestin siitä, ettei Mexico Cityn politiikkaa voida hyväksyä ja että se on hylättävä. Kyseisellä politiikalla estetään todellisen avun toimittaminen todellisille ruohonjuuritason ihmisille, jotka tarvitsevat mahdollisuuden ehkäisyyn, perhesuunnitteluun ja muihin terveyspalveluihin. Tällainen politiikka on vahingollista, ja toivon, että Euroopan parlamentti myös välittää tämän viestin eteenpäin.
Lopuksi totean kannattavani voimakkaasti jäsen Junkerin ja jäsen Bowisin esittämiä tarkistuksia, jotka liittyvät synnytyselinten avanteen muodostamaan ongelmaan. Monet meistä vierailivat synnytyselinten avanteen hoitoon tarkoitetussa sairaalassa Etiopian Addis Abebassa ja tapasivat naisia, jotka kärsivät tästä erittäin vakavasta terveysongelmasta, jota ei ole käsitelty parlamentissa kovinkaan usein. Ongelma on vakava, ja toivon Euroopan komission pohtivan, miten se voisi auttaa rahoittamaan sairaaloita ja toteuttaa ohjelmia ongelman piinaamien naisten auttamiseksi. Tämä ongelma on täysin ehkäistävissä, ja sijoittamalla siihen vähän rahaa voisimme lopettaa naisten tarpeettoman kärsimyksen. Koska tänään on kansainvälinen naistenpäivä, tämä olisi hyvä viesti lähetettäväksi. Voimme nimittäin tehdä jotakin tälle ongelmalle. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Santinin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0090/2004) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta. 
Santini (PPE-DE ),
    Arvoisa puhemies, tämä ehdotus, joka esiteltiin heinäkuussa 2001, on ehdotus direktiiviksi, jonka avulla pyritään kodifioimaan ja kehittämään mahdollisimman laajassa yhteydessä Euroopan kansalaisuutta sekä ennen kaikkea yhteisön säännöstöä, joka koskee unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella. Huomautan, että neuvoston yhteinen kanta laadittiin ja hyväksyttiin Italian puheenjohtajakaudella. Byrokraattisista syistä olemme päässeet vasta keskusteluvaiheeseen. Neuvoston yhteinen kanta eroaa joiltakin osin komission alkuperäisestä ehdotuksesta, mutta yhteisessä kannassa suhtaudutaan tästä huolimatta hyvin innovatiivisesti voimassa olevaan yhteisön säännöstöön. Mainittakoon esimerkiksi oleskeluoikeus: oleskelulupa korvataan yksinkertaisella rekisteröintimenettelyllä. Pysyvä oikeus oleskeluun myönnetään automaattisesti viiden vuoden kuluttua, ja karkottamisuhkaa pyritään yleisesti hälventämään, erityisesti, kun on kyse maassa jo pitkään oleskelleista henkilöistä. Direktiivin ansiosta voidaan kuitenkin ennen kaikkea lujittaa ja yksinkertaistaa hyvin monimutkaista lainsäädäntöä, jolla on yritetty säännellä tätä arkaluonteista alaa vuodesta 1968 alkaen. Direktiivillä korvataan yhdeksän direktiiviä ja tarkistetaan yhtä asetusta. Tämä merkitsee sitä, että tästä lähtien yhdessä yhtenäisessä tekstissä määritellään Euroopan kansalaisten nykyiset ja tulevat oikeudet liikkua ja oleskella Euroopan unionin alueella. 
Kansalaisten määritelmää tarkistetaan myös, siten, että käsite ei enää tarkoita ainoastaan työntekijöitä, opiskelijoita tai eläkeläisiä, vaan kansalaisia, joilla on ihmisinä jonkin maan kansalaisuus. Haluan muistuttaa teille, että puhumme yhteisön kansalaisista ja heidän perheistään, vaikka he ovatkin kolmansien maiden kansalaisia. Direktiivi ei koske muita kuin EU:n kansalaisia, jotka oleskelevat pysyvästi unionin alueella. 
Unioni on näin vihdoin laatinut uutta lainsäädäntöä. Sitä voidaan kuvailla lähes historialliseksi askeleeksi, joka on joka tapauksessa tärkeä askel. Tarvitsisin enemmän aikaa, liikaa aikaa, jotta voisin mainita kaikki asiat, jotka muuttuvat kansalaisten jokapäiväisessä elämässä. Luettelen tässä vain tärkeimmät. Muiden kuin avioliitossa elävien kumppanien osalta todettakoon, että tästä lähtien niissä maissa, joissa kansallinen lainsäädäntö takaa muille kuin avioliitossa eläville kumppaneille samat oikeudet kuin aviopuolisoillekin, muiden kuin avioliitossa elävien kumppanien katsotaan olevan samassa asemassa kuin aviopuolisoidenkin ja hyötyvän samoista oikeuksista. Muistutan teille, että samaa sukupuolta ja eri sukupuolta olevat henkilöt voivat rekisteröidä parisuhteensa tällä hetkellä vain Alankomaissa ja Belgiassa. Homoseksuaaliset pariskunnat voivat solmia siviiliavioliiton näissä valtioissa. Niissä valtioissa, joissa parisuhteen rekisteröimistä ei säännellä erityisellä lailla, sovelletaan direktiivin 3 artiklaa. Artiklaa on vaikea tulkita ja panna täytäntöön, joten yhteisöjen tuomioistuimen tehtävänä on tulkita ja selventää sitä. 
Esittelijä pitää tätä todellisena historiallisena askeleena. Muiden kuin avioliitossa elävien pariskuntien oikeudet tunnustetaan ensimmäistä kertaa yhteisön sitovassa lainsäädännöllisessä tekstissä, vaikka – muistutan teitä – näin tehdään kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Perheiden oikeuksia on muutettu tällä alalla hyvin mielenkiintoisella tavalla. Ainoina suoraan etenevää polvea olevina jälkeläisinä pidetään direktiivissä niitä perheenjäseniä, jotka ovat alle 21-vuotiaita tai huollettavia. Jotta suoraan etenevää polvea olevia jälkeläisiä pidettäisiin perheenjäseninä direktiivin mukaisessa merkityksessä, heidän on oltava huollettavia. Pahoittelen, että tässä asiassa ei edistytty nykyiseen lainsäädäntöön nähden. Ehkä parlamentti ei halunnut asettaa minkäänlaisia ehtoja, ainakaan suoraan etenevää polvea olevien jälkeläisten osalta. 
Muut uudistukset liittyvät maahantulon, liikkumisen ja oleskelun oikeuteen. Riittänee, kun sanon, että direktiivissä yksinkertaistetaan kaikkia nykyisiä muodollisuuksia. Totesin jo aiemmin, että suuri muutos liittyy oleskeluluvan myöntämiseen automaattisesti viiden vuoden kuluttua. Tämä on direktiivin todellinen painopiste, sen ydinasia. Direktiivissä olisi paljon muutakin asiaa, mutta riittää, kun muistamme, että karkottaminen ei ole enää mahdollista, tosin tämä ei ole ehdotonta. Siirryn nopeasti päätelmiin: neuvosto päätti, että karkotukseen voidaan ryhtyä vain vakavista yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä. Totean lyhyesti, että oli parempi hyväksyä kompromissi – vaikka se onkin epätäydellinen – joka liittyy komission ehdotukseen ja kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan tekemiin parannuksiin, sen sijaan, että torjumme direktiivin, josta tulee todellinen merkkipaalu tiellä kohti Euroopan kansalaisuutta. 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensinnäkin tuoda julki komission tyytyväisyyden tuloksiin, joita parlamentti ja neuvosto ovat saavuttaneet näinkin arkaluonteisella alalla kuin unionin kansalaisten vapaa liikkuvuus. Haluan myös kiittää erityisesti esittelijää, Giacomo Santinia hänen ponnistuksistaan tämän lainsäädännöllisen välineen hyväksyttämiseksi tällä vaalikaudella. 
Komissio katsoo, että yhteisessä kannassa on saavutettu kolme tavoitetta, jotka sisältyivät komission alkuperäiseen ehdotukseen. Tavoitteita olivat kodifioiminen, kansalaisuus ja oleskelun edellytyksien joustavoittaminen. Ensimmäisenä tavoitteena oli kodifioida nykyinen monimutkainen lainsäädäntö. Olemme korvanneet yhdeksän direktiiviä ja kaksi asetusta, ja vapaaseen liikkumiseen ja oleskeluun liittyvää tapausoikeutta on sisällytetty suuressa määrin yhteen yhtenäiseen lainsäädännölliseen välineeseen. Näin on voitu selventää kansalaisten ja kansallisten hallintojen oikeuksia. Toiseksi, yhteisen kannan tekstiä on pidettävä osana oikeudellista ja poliittista kehystä, joka tulee voimaan Euroopan unionin kansalaisuuden myötä ja jonka avulla voimme omaksua uuden lähestymistavan kansalaisten oikeuksien harjoittamiseen sekä vapaata liikkuvuutta koskevan yhtenäisen järjestelmän kehittämiseen. Tavoite on saavutettu siitä huolimatta, että työntekijöitä ja opiskelijoita koskevat edelleen erityiset säännöt. Tarkoituksena on suojella yhteisön säännöstöä. Kolmantena tavoitteena on joustavoittaa edellytyksiä ja muodollisuuksia, jotka liittyvät vapaan liikkuvuuden oikeuden harjoittamiseen. Komissio katsoo, että tavoite voidaan saavuttaa myös siten, että EU:n kansalaisten ei enää tarvitse hakea oleskelulupaa, vaan he voivat vain rekisteröityä paikallisten viranomaisten luona, siten, että myönnetään oikeus pysyvään oleskeluun – oikeus, joka ei edellytä myöntämismenettelyjen noudattamista viiden vuoden kuluttua – tai siten, että vastaanottavassa jäsenvaltiossa oleskelu on pysyvää. Tavoite saavutetaan lopuksi myös siten, että perheenjäsenien asema määritellään selvemmin ja että heidän oikeuksiaan parannetaan, erityisesti, kun on kyse perheenjäsenistä, jotka eivät ole minkään jäsenvaltion kansalaisia. 
Komissio on sitä mieltä, että teksti, joka ei vastaa tarkasti kaikkia komission alkuperäiseen ehdotukseen sisältyneitä tavoitteita, on joka tapauksessa ratkaiseva askel kohti vakaata kansalaisuuden käsitettä. Olen varma siitä, että direktiivin uudet säännökset vaikuttavat myönteisesti niiden unionin miljoonien kansalaisten elämään, jotka oleskelevat muissa Euroopan unionin maissa, ja monien muiden kansalaisten elämään, jotka harjoittavat tulevaisuudessa vapaan liikkuvuuden vapautta. 
Kiitän näin ollen parlamenttia ja esittelijää, koska uskon heidän tukevan yhteisen kannan hyväksymistä ilman tarkistuksia, ja toivon, että heidän tukensa osoittaa kansalaisille myönteisesti ja selvästi, että sen lisäksi, että unioni on edistynyt merkittävästi turvallisuus- ja oikeusalalla neljän viime vuoden aikana, direktiivin ansiosta voimme sanoa samaa tästä lisäarvosta, eli Euroopan kansalaisten vapaudesta. 
Oostlander (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan ensiksi onnitella lämpimästi jäsen Santinia mietinnöstä, jonka hän on esitellyt meille. On sanomattakin selvää, että tämä on tuottanut suurta tyydytystä komission jäsenelle, joka on luonnollisesti toiminut erittäin aktiivisesti tällä alalla ja joka tarkastelee asiaa edelleen yhteisön laajuiselta pohjalta.
On erittäin hyvä, että voimme määritellä yhden yhtenäisen oikeudellisen välineen avulla Euroopan kansalaisten oikeudet, kun he liikkuvat vapaasti Euroopan unionissa. Vapaasta liikkuvuudesta on tullut selvä perusoikeus, ja se on mielestäni tärkeä asia myös ihmisille, koska he voivat sen avulla samastua EU:hun. 
Luin myös kiinnostuneena laajennetun perheen, perheen ja kumppanuuden määritelmät, jotka ovat mielestäni hyvin muodollisia. Hallitukset pitävät tietenkin aina tarpeellisena kirjata asiat paperille. Ei riitä, että jokin asia julistetaan tai määritellään eri tavoin. "Kumppanuus"-termi pitäisi rekisteröidä virallisesti. Pahoittelen sitä, että sanalle ei ole annettu yleisempää merkitystä, koska ei oikeastaan ole hallituksen asia tarkistaa, onko kumppanuudessa kyse avioliiton kaltaisesta suhteesta vai jostakin muusta. Tämän pitäisi minusta olla mahdollista. Termi ei olisi tällöin yhtä latautunut, ja sen soveltamisalaa käytännössä voitaisiin kenties laajentaa.
On hyvin tärkeää määritellä tosiasiallisesti perheen käsite tällä alalla. Minusta tuntuu itse asiassa näin naisten päivänä, että tekstissä mainitaan jotakin elättäjän tehtävästä. Siltä näyttää: ilmaisu "at the expense of" ("jonkun tai jonkin kustannuksella") – huomaan, että jäsen Swiebel nyökkää olevansa samaa mieltä – näyttäisi viittaavan tietyssä mielessä elättäjän tehtävään. Kristillisdemokraattina pidän tästä, mutta toiset eivät tietenkään ole samaa mieltä. 
Kun on kyse oikeudesta itsessään, minusta on jotakuinkin valitettavaa, että asia tuodaan esille juuri nyt, kun ehdokasmaat ja niissä asuvat ihmiset eivät voi vielä harjoittaa tätä tärkeää perusoikeutta. Minusta on erittäin tärkeää korostaa jälleen kerran, että pahoittelemme syvästi sitä, että Puolasta, Tšekin tasavallasta, Unkarista ja muista maista kotoisin olevien työntekijöiden perusoikeutta vapaaseen liikkuvuuteen rajoitetaan tässä määrin ja syistä, jotka ovat erittäin hämäriä, vähäpätöisiä ja todennäköisesti ensisijaisesti populistisia. Näin ollen on entistäkin tärkeämpää, että vahvistamme selkeästi tätä oikeutta jälleen kerran keskustelemalla siitä täysistunnossa. 
Evans, Robert (PSE ).
    Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti tähän mietintöön, ja haluan osoittaa arvonantoani esittelijä Santinille, koska hän on tehnyt suuren työn mietinnön parissa. Prosessi on ollut pitkällinen, ja hän on edistänyt asiaa valtavasti. On kunniaksi hänelle ja kaikille muille, jotka ovat työskennelleet asiakokonaisuuden parissa, että olemme päässeet tähän vaiheeseen.
Hän sanoi, että kyse on muodollisuuksien yksinkertaistamisesta. Sekin on itsessään eräänlaista yksinkertaistamista, koska asiassa on kyse paljon muustakin, ja, kuten komission jäsen juuri sanoi, siinä kootaan yhteen hyvin monimutkainen verkosto, joka muodostuu olemassa olevista toimista. On hyvin tärkeää, että se, mitä teemme täällä, näkyy ja että sitä mainostetaan. EU on onnistunut vuosien mittaan luomaan vapaat markkinat tavaroille ja pääomalle. Olemme nyt ryhtymässä luomaan vapaita markkinoita ihmisille, jotta he voivat liikkua ympäriinsä perheineen ja kumppaneineen. 
Jäsen Oostlanderin huomautukset ovat huolestuttavia, koska jos ryhdymme vaatimaan perheen käsitteen selvää määrittelemistä, vesitämme koko prosessin. Jäsen Oostlander puhui kumppanuuksien virallisesta rekisteröimisestä hallituksen kanssa. Uskon, että jäsen Santini on samaa mieltä siitä, että kysymys on vaikea ja kiistanalainen, ja että jos sitä ryhdytään tarkastelemaan uudelleen, arvokas työ tehdään suurelta osin tyhjäksi.
Yhteinen kanta ei välttämättä ole ihanteellinen. On asioita, joita me parlamentin tämän puolen jäsenet olisimme halunneet käsitellä enemmänkin, kuten kolmesta kuuteen kuukauteen ulottuvaa ajanjaksoa, karkotuksien estämistä, humanitaaristen syiden määrittelemistä, ja niin edelleen. On näkökulmia, joita ei ole hiottu riittävästi. Jos voimme näin kuitenkin parantaa vallitsevaa tilannetta, meidän on tuettava mietintöä. Se on todellinen parannus. Äänestämme sen puolesta ja suosittelen sitä parlamentille. 
Sørensen (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, Santinin mietintö koskee erästä eurooppalaisen yhteistyön pilaria: unionin kansalaisten oikeutta vapaaseen liikkumiseen. Oikeus vapaaseen liikkumiseen ei ole pelkästään järkevä vapaamielinen periaate, vaan myös Lissabonin prosessin kulmakivi ja sisämarkkinoiden päätökseen saattamisen ennakkoedellytys. Joustavat työmarkkinat määritellään yhä uudelleen ennakkoedellytykseksi kasvun lisäämiselle EU:ssa. Tässä yhteydessä on myös myönnettävä, että eräs ongelma, joka liittyy liikkuvuuden lisäämiseen, ei kohdistu vain yksittäisiin ihmisiin. Eräs liikkuvuuden tärkeimmistä esteistä on se, että ihmisillä on vain rajoitetut mahdollisuudet ottaa perheensä mukaan muihin EU-maihin. 
Mietintöön sisältyy kaiken kaikkiaan monia parannuksia vapaaseen liikkumiseen. Asioita yksinkertaistetaan huomattavasti. Jos direktiiviehdotus hyväksytään, direktiivillä korvataan yhdeksän voimassa olevaa direktiiviä ja kaksi asetusta. Direktiiviehdotuksessa helpotetaan liikkuvuutta poistamalla vaatimus, jonka mukaan muihin EU-maihin muuttavilla henkilöillä on oltava oleskelulupa. Direktiiviehdotuksen mukaan näihin maihin saa jäädä oleskelemaan pysyvästi viiden vuoden kuluttua, ja siinä vähennetään muista EU-maista kotoisin olevia ihmisiä koskevien poikkeuksien määrää.
Eräs mietinnössä käsitellyistä merkittävistä asioista eli "perheen" määritelmä johti kompromissiin, jonka mukaan jäsenvaltioiden voimassa olevaa lainsäädäntöä on noudatettava. Teen tiettäväksi, että olisin halunnut "perheen" määriteltävän laaja-alaisemmin, mutta nykyisen tuloksen ei pidä johtaa ehdotuksen hylkäämiseen. Siinähän parannetaan vallitsevaa tilannetta aivan liian monella tavalla. 
Olemme mielestäni saavuttaneet hieman enemmän kuin olisimme voineet aavistaakaan. Olemme taatusti saavuttaneet enemmän kuin voimme odottaa saavuttavamme uudessa parlamentissa, joka edustaa 25 jäsenvaltiosta muodostuvaa EU:ta; perhe määritellään paljon rajoitetummin monissa näistä valtioista. Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän puolesta suosittelen siis, että äänestämme ehdotuksen puolesta sen nykyisessä muodossa. 
Lambert (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää esittelijää erittäin vaikean työn tekemisestä. Jos meillä olisi ollut enemmän aikaa, olisimme kenties taistelleet kovemmin neuvostoa vastaan joistakin tarkistuksista. Vaikka onkin totta, että tämä edistää kodifioimista ja selventää tilannetta kansalaisten kannalta, lähestymistavassa on jotakin vastahakoista: yhtäältä näyttää siltä, että yhteisessä kannassa taataan jokin oikeus, kun siihen taas toisaalta liitetään kasapäin vaatimuksia. Monet näistä oikeuksista on eräässä mielessä kansallistettu sen sijaan, että niitä tarkasteltaisiin yhteisön näkökulmasta. 
Aikaisemmat puhujat olivat oikeassa siinä, millaisessa ilmapiirissä keskustelua on käyty. Jotkut pitävät ilmapiiriä keinona katkaista siivet vapaalta liikkuvuudelta, paitsi niiltä ihmisiltä, joita ei pidetä valtioille aiheutuvana taakkana, kuten 1930-luvulla sanottiin. Ajattelulle on ominaista, että ihmisiä pidetään ensisijaisesti taloudellisina yksikköinä eikä kansalaisina, joilla on oikeus vapaaseen liikkumiseen. Muiden kuin EU:n kansalaisten kanssa naimisissa oleville tai muunlaisissa kumppanuuksissa eläville henkilöille aiheutuu edelleen ongelmia. Olen hyvin tietoinen siitä, että jopa toimielimissä työskenteleville ihmisille aiheutuu edelleen tiettyjä ongelmia tällaisista suhteista.
Parlamentin jäsenet ovat puhuneet kumppanuuksista. Oli kiinnostavaa kuunnella kansainvälisenä naisten päivänä aiemmin tänä iltana käytyä keskustelua, jonka aikana puhujat totesivat kerta toisensa jälkeen, ettei perhettä ole määritelty yhdellä ainoalla tavalla ja että asiat muuttuvat ja etenevät. Jäsenvaltioiden sosiaaliturvajärjestelmissä tunnustetaan erilaiset pysyvät suhteet, pysyvät yksiköt. Ongelmia on kuitenkin edelleen. Ennustan, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin joutuu ratkaisemaan joitakin yhtäläistä kohtelua koskevia tapauksia. 
Jäsen Evans mainitsi karkotukset. Tämäkin aiheuttaa meille ongelmia. Tässä yhteydessä kyseenalaistetaan "pysyvä oleskelu", kun se kerran voidaan evätä joltakin. Toisten puhujien mukaan kyse voisi olla edistysaskeleesta, mutta se ei silti edistä asiaa haluamaamme suuntaan. 
Ryhmäni voi hyväksyä yhteisen kannan. Suhtaudumme myönteisesti eräisiin muiden ryhmien esittämiin tarkistuksiin. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että emme enää taistele sen puolesta, että unionin kansalaiset ja heidän kumppaninsa saisivat oikeuden vapaaseen liikkumiseen. 
Coelho (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kuten kaikki tiedämme, Amsterdamin sopimuksessa annetaan jokaiselle unionin kansalaiselle oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, riippumatta siitä, harjoittaako hän taloudellista toimintaa. Tätä oikeutta varjellaan myös Euroopan unionin perusoikeuskirjassa. 
Tämä tarkoittaa kuitenkin sitä, että unionin kansalaisten on voitava liikkua vapaasti eri jäsenvaltioiden välillä, niin kuin yksittäisten jäsenvaltioiden kansalaisetkin liikkuvat tai muuttavat oman maansa alueella. Myönnämme kaikki, että tämän perusoikeuden harjoittaminen on edelleen vaikeaa. Siitä ovat osoituksena monet päätökset, joita yhteisöjen tuomioistuin on tehnyt asiasta. Tästä syystä on ratkaisevan tärkeää, että direktiivi hyväksytään mahdollisimman nopeasti, jotta vapaan liikkumisen oikeuden harjoittamista yksinkertaistetaan.
Tuen näin ollen esittelijän, Giacomo Santinin – jota haluan onnitella hänen tekemästään erinomaisesta työstä – suositusta hyväksyä kanta sen nykyisessä muodossa. Se kattaa monet Euroopan parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä esittämät tarkistukset, ja se on yleisesti ottaen hyvin tasapuolinen. Uusien tarkistuksien esittäminen johtaisi lisäksi neuvottelujen uudelleen käynnistämiseen ja lisäisi direktiivin hyväksymiseen kohdistuvia paineita, laajentumisen lähestyminen huomioon ottaen. 
Haluan korostaa suurimpia ehdotuksia, jotka ovat mielestäni tärkeimpiä. Ensimmäinen on hallinnollisten muodollisuuksien supistaminen ehdottomaan minimiin, toinen on oikeus vapaaseen liikkumiseen kolmen kuukauden ajan ilman tarvetta hallinnollisiin menettelyihin, kolmas on pysyvän oleskeluoikeuden myöntäminen sen jälkeen, kun henkilö on oleskellut pysyvästi vastaanottavassa jäsenvaltiossa neljän vuoden ajan, ja neljäs on valtioiden oikeuksien rajoittaminen, jotta ne eivät voi evätä tai kumota oleskelulupaa unionin kansalaisilta turvallisuuteen tai yleiseen järjestykseen liittyvistä syistä. Viides ja viimeinen kohta koskee perheen käsitteen määrittelemistä. Haluan korostaa, että unionin kansalaisia koskevien oleskelun edellytyksien yhteensovittamisen ei pidä milloinkaan johtaa siihen, että jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ja niiden omia perheen määritelmiä joudutaan muuttamaan. Perustamissopimuksen mukaan oikeus elää perheenä ei sisälly unionin toimivaltuuksiin, koska asia kuuluu kansallisiin toimivaltuuksiin. 
Swiebel (PSE ).
    Arvoisa puhemies, neuvosto torjui viime vuoden joulukuussa parlamentin ehdotuksen perheen laaja-alaisesta määrittelemisestä. Eräänä ehdotuksen alullepanijana olen tietysti loukkaantunut. Neuvosto hyväksyi kuitenkin kaikkien EU:n kansalaisten vapaan liikkumisen, riippumatta siitä, millaisessa kumppanuussuhteessa he elävät. Niissä maissa, joissa kansallinen oikeusjärjestelmä tunnustaa rekisteröidyt kumppanuudet, on tunnustettava vastaavissa kumppanuussuhteissa elävien muiden maiden kansalaisten oikeudet. Jäsenvaltioiden odotetaan helpottavan pysyvässä suhteessa elävien kumppanien maahantuloa ja oleskelua, ja jos jäsenvaltiot kieltäytyvät hyväksymästä jotakin perheenjäsentä, niiden on perusteltava päätöksensä.
Suuri edistysaskel on mielestäni se, että rekisteröidyt parisuhteet tunnustetaan EU:n lainsäädännössä kumppanuusmuotona ensimmäistä kertaa. Lisäksi on käynyt ilmi, että tosiasialliset suhteet aiheuttavat ongelmia, kun on kyse vapaasta liikkumisesta EU:ssa, eivätkä maat voi enää sivuuttaa tätä tosiasiaa. On kiinnostavaa nähdä, millaiseen oikeuskäytäntöön tämä uusi direktiivi johtaa. Tämä ei todellakaan merkitse taistelun päättymistä, kuten jäsen Lambert totesi. 
Tällaisia politiikan aloja tarkastellessa tulee usein mietittyä, onko lasi puoliksi täysi vai puoliksi tyhjä. Tässä tapauksessa, ja kun otetaan huomioon neuvostossa käydyt keskustelut sekä vallitseva poliittinen ilmapiiri, olen sitä mieltä, että olemme päässeet EU:n kansalaisten kannalta parhaaseen lopputulokseen. Emme ole mielestäni antaneet periksi neuvoston kiristykselle, kuten ystävämme jäsen Turco ja jäsen Cappato katsovat vähemmistöön jääneessä mielipiteessään, vaan ymmärrän olla kiitollinen lopputuloksesta. Olkoon siis niin, ja onnittelen vilpittömästi esittelijää. 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, ilmaisen lyhyesti kiitollisuuteni kaikkien niiden henkilöiden tuesta, joiden avulla olemme saavuttaneet yhteisen kannan. Minusta on erityisen merkittävää, että voimme parlamenttivaalien yhteydessä todistaa, että perustamissopimuksien neljäs vapaus, liikkumisen vapaus, on herätetty henkiin sen myötä, että parlamentti ja neuvosto ovat hyväksyneet tämän direktiivin. Kuten kaikki tiedätte, komission tavoitteet olivat tietenkin korkeammalla kuin mihin tänään käsiteltävänämme olevassa tekstissä on päästy. On kuitenkin myönnettävä, että kompromissi on täysin hyväksyttävä. 
Perheen käsitteen yhteydessä haluan kiinnittää huomionne siihen, että direktiivissä tunnustetaan rekisteröityjen kumppanien vapaa liikkuminen ja että 3 artiklassa helpotetaan pysyvässä suhteessa elävien vapaata liikkumista. Vaikka onkin totta, että tulkinnan varaa on, meitä ei voida syyttää yhteiskunnallisen tilanteen ohittamisesta. Koska EU:lla ei ole toimivaltuuksia määrätä perheiden oikeuksista, on otettava huomioon perheen käsitteeseen liittyvät ja Euroopan laajuisesti hyvin vaihtelevat oikeudelliset puitteet. 
On totta, että haluamme taata laajemman suojan karkotuksia vastaan. Vaikka onkin niin, että puitteet eivät ole niin vankat kuin komissio edellytti ehdotuksessaan, on myönnettävä, että yhteisen kannan määräyksien avulla voidaan taata laajempi suoja, koska mitä pidempään henkilö on oleskellut isäntämaassa, sitä laajempi karkotussuoja on. Tästä syystä olen sitä mieltä, että olemme tälläkin alalla onnistuneet parantamaan nykyistä tilannetta. 
Totean vielä laajentumisesta, että en halua yhtyä keskusteluun rajoittavista toimista, joita ollaan parhaillaan hyväksymässä. Meidän on varmistettava, että nämä toimet ovat liittymissopimuksen ja koko yhteisön säännöstön mukaisia. Todettakoon, että näihin toimiin ryhdyttiin, mikäli olen ymmärtänyt oikein, liittymissopimuksien pohjalta; niissä määrätään kahden vuoden pituisesta ajanjaksosta, jonka aikana voidaan poiketa työmarkkinoille pääsyä koskevista yleisistä säännöistä. Mikä tärkeintä, direktiivin tarkoituksena on näin ollen taata 25 jäsenvaltion kaikkien kansalaisten vapaus liikkumiseen tämän siirtymäkauden jälkeenkin. Viesti, jonka lähetämme tämän direktiivin hyväksymisen myötä – direktiivin, josta kaikki, myös uudet tulokkaat, voivat hyötyä aivan lähitulevaisuudessa – on mielestäni myönteinen. 
Schmidt, Olle (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan pitää työjärjestyspuheenvuoron.
Haluan itse asiassa esittää valituksen tavasta, jolla lainsäädäntömenettely etenee Euroopan parlamentissa. Esitin neljä tarkistusta, jotka hylättiin valiokunnassa pidetyssä äänestyksessä. Se on täysin hyväksyttävää, ja esitän myös varauman, mutta tässä istunnossa esitettäville tarkistuksille asetettu aikaraja päättyi tänä iltana klo 19.00. Monet kollegani, jotka olisivat saattaneet harkita tarkistuksien tukemista, eivät ehtineet tänne ajoissa, koska Strasbourgiin saapuminen aiheuttaa aina ongelmia. Aikarajaa olisi mielestäni voitu aivan hyvin jatkaa huomiseen iltaan tai iltapäivään, jotta asiaa olisi voitu käsitellä. 
Tätä on mielestäni mahdoton hyväksyä, ja toivon, että pidätte huolen siitä, että asiat hoidetaan paremmin tulevaisuudessa. 
Puhemies.
   Ymmärrän kantanne aikapulaan, mutta, kuten tiedätte, toimimme työjärjestyksen mukaisesti. Tilanne johtuu osittain hallintoon ja käännöksiin liittyvistä syistä, mutta otamme kantanne kyllä huomioon. 
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
    Esityslistalla on seuraavana Oostlanderin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0095/2004) ehdotuksesta neuvoston puitepäätökseksi laittoman huumausainekaupan rikostunnusmerkistöjen ja seuraamusten vähimmäissäännöksistä. 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensinnäkin onnitella esittelijää, Arie Oostlanderia, hänen tekemästään työstä, joka päättyy tänään ja johon on syytä suhtautua myönteisesti. 
Komission ehdotus puitepäätökseksi on osa kokonaisvaltaista huumausaineiden torjuntastrategiaa, joka perustuu tasapuolisesti sekä kysynnän ja tarjonnan vähentämiseen että laittoman huumausainekaupan vastaisiin toimiin. Tampereella kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätelmissä todettiin, että on tarpeen jatkaa yhteisön tasolla sovellettavia lainsäädäntötoimia huumausaineiden laittoman kaupan torjumiseksi. Huumausaineiden torjuntaa koskevassa Euroopan unionin toimintasuunnitelmassa (2000–2004) vaaditaankin komissiota esittämään toimenpiteitä huumausainekauppaa koskevia rikostunnusmerkistöjä ja seuraamuksia koskevien vähimmäissääntöjen laatimiseksi. 
Hyväksyessämme neuvoston ehdotuksen puitepäätökseksi osoitamme selvästi, että Euroopan unioni haluaa torjua huumausainekauppaa, mikä on tärkeää. Huumausainekauppa uhkaa kansalaisten terveyttä, turvallisuutta ja elämänlaatua. Toivon, että puheenjohtajavaltio Irlanti hyväksyy tekstin, josta keskustelemme täällä tänään, jotta voimme saattaa tähän puitepäätökseen liittyvän prosessin päätökseen ennen vaalikauden loppua. 
Oostlander (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, on hyvin ystävällistä, että komission jäsen kiittää minua näin avoimesti tästä mietinnöstä, koska hanke ei vaatinut suuren työn tekemistä. On kuitenkin hyvä, että asia on hoidettu; olemme molemmat samaa mieltä asiasta. Taustat ovat kaikille tuttuja, koska keskustelemme asiasta nyt kolmatta kertaa. Asiat menivät ensimmäisellä kerralla pieleen johdanto-osassa olleiden virheiden vuoksi, mutta ne korjattiin. Toisella kerralla parlamentti hyväksyi tekstin, ja se on nyt palannut neuvostosta. Neuvosto näperteli valtavan pitkään tekstin parissa vielä tekemämme työn jälkeenkin, ja sen huomaa. Saattaisimme pitää tätä hyvin epätyydyttävänä, mutta komission jäsenen järkeily osoittaa mielestäni, että hän suhtautuu aiheeseen varsin käytännönläheisesti, kuten mekin. Oli miten oli, tärkeintä on, että meillä on nyt puitepäätös. Meidän pitäisi parlamenttina tukea tällaista käytännönläheistä lähestymistapaa. Parlamentissa käydyissä keskusteluissa on sitä paitsi hyvin usein keskitytty muihin kuin mietinnön avainasemassa oleviin seikkoihin. Avainasemassa oli seuraamuksien hyvin lievä yhteensovittaminen, jota pidin alunperin merkityksettömänä, koska minulla on enemmänkin matemaattisia taipumuksia, mutta oikeudellisestihan asia on merkittävä. Parlamentti on keskustellut mieluummin mietojen huumausaineiden laillistamisesta, ja neuvosto ja Coreper ovat myös osallistuneet keskusteluun aktiivisesti. Erityisesti Alankomaat on vastustanut kiivaasti puitepäätöstä, koska se pitää kansallisen itsemääräämisoikeutensa kannalta tärkeänä suojella "coffee shop" -myyntipisteitään. Jotkut tuntuvat yliarvioivan tämän alankomaalaisen käsitteen merkitystä, erityisesti sen myönteistä merkitystä. Alankomaiden hallituksen politiikkaa ohjataan nyt kuitenkin kohti ilmiön jonkinasteista hillitsemistä ja erityisesti paikallisten viranomaisten toimintatapojen torjumista. Rajoille – joiden tullirakennukset ovat nyt tyhjillään – on nimittäin avattu "coffee shop" -myyntipisteitä, jotta saksalaiset, belgialaiset ja ranskalaiset voisivat hyödyntää niitä. Käytäntö on onneksi väistymässä, ja pidän periaatteessa ehdottoman häpeällisenä, että tällaista ylipäätään tapahtui ja että monet paikalliset viranomaiset osallistuivat toiminnan suunnitteluun. Tästä syystä on hyvä säilyttää jotakin siitä, mitä parlamentti sanoi soveltamisalasta ja seuraamuksista, koska neuvostossa käydyissä neuvotteluissa kävi selvästi ilmi sama asia, jonka havaitsimme jo parlamentissa, eli se, että meidän on suhtauduttava huolestuneesti laajamittaiseen kansainväliseen huumausainekauppaan. Tämä on selvästi nähtävissä puitepäätöksessä. Seuraamuksien osalta todettakoon myös, että mietojen ja kovien huumausaineiden välinen asteikko on osittain säilytetty, koska se liittyy seuraamuksien ankaruuteen. 
Toivoin itse asiassa, ettei tarkistuksia esitettäisi ollenkaan, mutta jäsen Buitenweg esitti yhden. Haluaisin sanoa hänelle, että se, mihin hän pyrkii tarkistuksellaan, joka liittyy soveltamisalaan – kun on kyse yhtäältä laajamittaisesta kansainvälisestä huumausainekaupasta ja toisaalta henkilökohtaisesta kulutuksesta – sisältyy jo epäsuorasti tekstiin. 
Päätöksen 2 artiklan 2 kohta koskee "rikostunnusmerkistön" määritelmää. Asia on meille täysin selvä, samoin neuvostolle. Päätöksen 2 artikla koskee yrityksiä tarjota huumausaineita muille. Tähän sisältyy erityisesti "coffee shop" -politiikka. Päätöksen 4 artiklan 2 kohta koskee seuraamuksia. Tässäkin kohdassa on aivan selvää, että kyse on laajamittaisesta kansainvälisestä huumausainekaupasta. Kehotan tästä syystä jäsen Buitenwegiä vetämään tarkistuksensa pois, koska on paljon tärkeämpää voida sanoa, jopa tässä täysistunnossa, että kaikki sisältyy yksiselitteisesti tekstiin. Mielestäni on siis hyvä, että jatkamme nyt asian käsittelemistä. Tekstistä puuttuu tietenkin eräitä asioita, kuten esimerkiksi maininta raskauttavista olosuhteista, jotka olimme sisällyttäneet tekstiin aikaisemmin. Vaikka tämä sisältyykin tietyin osin puitepäätökseen, sillä on pelkästään oikeudellista merkitystä eikä moraalista merkitystä, jota olisimme halunneet antaa tekstille, erityisesti, kun on kyse nuorten kiihottamisesta näiden vastenmielisten aineiden käyttämiseen. Yhdyn kuitenkin komission jäseneen toteamalla, että puitepäätös on nyt hyväksyttävä pienenä mutta selvänä askeleena, ja on selvää, että Eurooppa haluaa hoitaa asian. 
Evans, Robert (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kuten esittelijä vihjaisi, mietintö on käynyt levottomien vaiheiden läpi. Se on aiheuttanut ongelmia ja matkannut edestakaisin neuvoston ja parlamentin välillä. Se on hyvin tärkeä mietintö. Kaikki myöntävät, että on tärkeää, että EU:n jäsenvaltiot toimivat yhteistyössä torjuakseen huumausainekauppaa ja paikatakseen haavoja, joita huumausainekauppiaiden toiminta ja kaupankäynti aiheuttavat elämälle, ihmisille ja kokonaisille yhteisöille. 
Asia on kuitenkin hyvin monimutkainen. On tärkeää, että tunnustamme alueelliset erot. Se, mikä onnistuu yhdessä EU-maassa, ei välttämättä onnistu muissa maissa. Se, mikä sopii yhteen eurooppalaiseen kaupunkiin, ei välttämättä sovi lainkaan jossakin muussa maassa sijaitsevaan kaupunkiin, koska asenteet, reaktiot ja elämäntavat vaihtelevat suuresti. Kuten esittelijä sanoi, jäsenvaltioiden ei ole pakko muuttaa sisäistä lainsäädäntöään. Tarkastelemme rikosoikeudellisten määräysten yhteensovittamista. Kyseessä olevien määrien ja vakavuusasteiden määritteleminen on hyvin vaikeaa, ja näistä asioista keskustellaan epäilemättä vielä. 
Meidän on kuitenkin myönnettävä tänä iltana, että tämä hyvin vaikeaksi osoittautunut mietintö on vain osa varsin monimutkaista palapeliä, jonka avulla pyritään torjumaan huumausainekauppaa ja selvittämään, miten aiomme kohdella huumausainekaupan vastuuhenkilöitä. Suhtaudun mietintöön myönteisesti ja toivon, että sitä hyödynnetään asioiden edistämiseksi. Meidän on syytä arvostaa saavuttamaamme edistystä – vaikka se olisikin vajavaista – ja jatkaa työskentelyä asian parissa. 

Schmidt, Olle (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, suhtaudumme jäsen Oostlanderin kanssa samalla tavalla siihen, miten pöyristyttävää ja laajamittaista tuhoa huumausaineet ovat aiheuttaneet Euroopassa. Monet poliitikot näyttävät antaneen periksi niin sanotuille miedoille huumausaineille. Ihmettelen, mitä jäsen Evans itse asiassa tarkoitti. Monet parlamentin kollegoista kaupittelevat salakavalia ajatuksia, jotka johtavat mielestäni vain siihen, että huumausaineiden väärinkäyttäjien määrä kasvaa, rikoksien määrä lisääntyy ja valtavat huumausaineryhmittymät parantavat toimintamahdollisuuksiaan. Vain selkeä ja johdonmukainen politiikka auttaa. Väärinkäyttäjien on saatava hoitoa, mutta huumausaineiden käytöstä on rangaistava. On harhaanjohtavaa uskoa, että vapaamielinen suhtautuminen huumausaineisiin pitää nuoret erossa kovemmista huumausaineista. 
Direktiivin voidaan kyllä sanoa olevan askel oikeaan suuntaan, mutta samalla on muistettava, että 14 jäsenvaltiota on tehnyt merkittäviä myönnytyksiä Alankomaille, jossa "coffee shop" -myyntipisteiden annetaan edelleen lisääntyä, kuten jäsen Oostlander totesi. Alankomaihin suuntautuvan huumematkailun annetaan jatkua, ja Alankomaat saa edelleen levittää huumausaineiden väärinkäyttöä muihin maihin. Tätä on mahdoton hyväksyä. Liikkumisen vapaus on tietenkin taattava, mutta sitä ei saa hyödyntää huumausaineisiin liittyviin ja rikollisiin tarkoituksiin. 
Cederschiöld (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, monet meistä Euroopan parlamentin jäsenistä ovat jo pitkään odottaneet, että huumausainekaupan yhteydessä ryhdyttäisiin konkreettisiin rikoksia ehkäiseviin toimiin. Puitepäätöksestä on neuvoteltu kauan; siihen on syytä suhtautua myönteisesti ja se on tärkeä. Siinä on myös tehty selkoa poliittisista, kulttuurisista ja oikeudellisista eroista, jotka ovat EU:lle tyypillisiä. 
Toisinaan joudutaan epäilemättä tyytymään vähemmän laajamittaisiin toimiin, mutta olen samaa mieltä asiasta kuin jäsen Schmidt. Meidän on varsin vaikea ymmärtää joissakin maissa vallitsevaa kantaa henkilökohtaiseen huumausaineiden käyttöön, eikä se kuulu kompromissin soveltamisalaan. Jäsenvaltiot voivat onneksi edelleen langettaa rangaistuksia huumausaineiden käytöstä läheisyysperiaatteen ansiosta. Sitä ei vaadita, mutta se on hyväksyttävää, ja niin sen pitäisi ollakin. Minkään maan kansallista lainsäädäntöä ei näin ollen uhata. 
Huumausaineiden käyttö on kielletty Ruotsin lainsäädännössä. Se on hyvä asia, ja tällaisena tilanteen on pysyttäväkin. Vihreiden tai kenenkään muidenkaan tekemien ehdotuksien perusteella ei pidä puuttua Ruotsin huumausainepolitiikkaan. Ylivoimainen enemmistö ruotsalaisista on tätä mieltä vihreiden esittämästä ajatuksesta, jonka mukaan huumausaineet olisi sallittava tietyssä määrin. Se olisi yksinkertaisesti aivan väärä tie. Se merkitsisi luovuttamista. Me, maltillisen politiikan kannattajat, suosittelemme sen sijaan tehokkaiden ja henkilökohtaisten ohjelmien hyödyntämistä ihmisten auttamiseksi, jotta he pääsisivät eroon huumausaineista. 
Puitepäätökseen on yhdistettävä muita aloitteita, kuten Afganistanin huumausainetuotannon lakkauttaminen, mihin on pyrittävä kaikin keinoin, sekä toimia, joihin sisältyy rajavartiolaitoksien, poliisin ja tullin yhteistyö EU:n sisällä. 
Andrews (UEN ).
    Arvoisa puhemies, huumausaineita vastaan on käytävä sotaa keskitetysti. Jäsen Oostlanderin mietintö on osa tätä yhteisön lähestymistapaa, ja mietintöön on aihetta suhtautua myönteisesti. Jäsen Oostlander on ollut parlamentin kannan tärkeimpiä edistäjiä. 
Huumausaineet ovat hyödyke, ja niillä käydään avointa kauppaa kaupungeissamme. Emme voi paeta tosiasioita. Talebanien kukistuttua huumausaineiden tuotanto on kymmenkertaistunut, mikä on ajanut monet ihmiset kurjuuteen ja tehnyt heistä riippuvaisia sekä hyödyttänyt valtavasti huumekauppiaita. Talebanit ja al-Qaida ovat kustantaneet kapinansa ja hirmutekonsa huumausainekaupalla saaduilla varoilla. Huumausaineet ovat kovaa valuuttaa asemarkkinoilla, ja huumausaineita hyödynnetään terrorismin rahoittamiseksi. 
Käydessäni hiljattain Iranissa sain kuulla, että afganistanilaiset huumausaineiden salakuljettajat olivat tappaneet lähes 5 000 iranilaista sotilasta. On suureksi kunniaksi näille sotilaille ja Iranin hallitukselle, että he ovat yrittäneet pysäyttää heroiinivirran, joka oli tarkoitettu Euroopan kaduille.
Irlannissa kuolee vuosittain enemmän ihmisiä huumausaineriippuvuuteen kuin auto-onnettomuuksissa. Afganistanin laajoilla oopiumipelloilla ylläpidetään monen miljoonan dollarin arvoista huumausainekauppaa. Afganistanissa tuotettiin viime vuonna kolme neljäsosaa koko maailman oopiumista. Oopiumikaupan sanotaan nyt työllistävän seitsemän prosenttia Afganistanin väestöstä. YK:n mukaan Afganistanin suurilla oopiumin viljelyalueilla käytiin huumausainekauppaa viime vuonna 2,3 miljardin USA:n dollarin arvosta. Oopiumin viljelijät ansaitsevat kymmenen kertaa enemmän kuin poliisit tai sotilaat, joiden tehtävänä on valvoa oopiumin viljelyn kieltävän lain noudattamista. 
YK:n huumevalvontatarkkailijat Afganistanissa vaativat ryhtymistä tasapuolisiin toimiin, jotta viljelijöitä voidaan kannustaa etsimään vaihtoehtoisia tulonlähteitä ja jotta voidaan kasvattaa oikeudellista riskiä, joka liittyy huumausainekauppaan. Kolumbian ja Afganistanin huumausainekartellit ovat yhteydessä toisiinsa. Tästä uudesta suuntauksesta on tehtävä loppu; rikoksien tuotto on jäljitettävä ja takavarikoitava. 
Suhtaudun myönteisesti jäsen Oostlanderin mietintöön, ja toivon, että parlamentti ottaa vakavasti huomioon, että näiden huumausainekartellien jäsenten jäljittämiseen on suhtauduttava armottomasti. 
Blokland (EDD ).
    Arvoisa puhemies, puitepäätös ei ole esityslistalla ensimmäistä kertaa, kuten esittelijä jo totesi. Alankomaat on osoittautunut yhteistyökyvyttömäksi niin parlamentissa kuin neuvostossakin. Alankomaat seisautti päätöksenteon kahden vuoden ajaksi pelätessään, että sen salliva järjestelmä kyseenalaistettaisiin. Pitäisin itse asiassa hyvänä asiana, että Euroopan maat painostaisivat Alankomaita muuttamaan kansainvälisesti poikkeavaa politiikkaansa. 
Käsiteltävänämme on nyt kompromissi, joka on valitettavasti laimeampi versio komission alkuperäisestä tekstistä. Oikeudelliseen yhteistyöhön ja rikollisten luovuttamiseen muihin jäsenvaltioihin ei esimerkiksi ole pakko suostua, ja tekstin sanamuoto on sellainen, että läheisyysperiaatetta sovelletaan Alankomaiden harjoittamaan politiikkaan. Vaikka vähimmäisrangaistuksia korotetaankin merkittävästi – kuukaudesta vuoteen – Alankomaissa ei ole pakko määrätä tällaisia rangaistuksia. Näistä vähäpätöisistä huomautuksista huolimatta olen tyytyväinen siihen, että monien ihmisten elämän tuhonnutta huumausainekauppaa voidaan nyt ryhtyä torjumaan yhteisen kehyksen avulla. Toivon, että jäsenvaltiot, mukaan luettuna Alankomaat, ryhtyvät tässä yhteydessä vakaviin toimiin. Niiden kansalaiset ovat ansainneet sen. 
Cappato (NI ).
    Hyvä jäsen Evans, olemme tyytymättömiä siihen, että sosialistiryhmä tukee neuvoston vastausta. Olemme tyytymättömiä menettelytapaan, koska Euroopan parlamentin tärkeimpiä vaatimuksia ei otettu huomioon, ja olemme tyytymättömiä itse asiaan, koska päätökseen ei sisälly takuuta siitä, että päätöstä sovelletaan vain kansainväliseen huumausainekauppaan. Tekstissä puhutaan tuottamisesta ja myymisestä. Ongelmaa ei ole, jos tekstissä viitataan kansainväliseen huumausainekauppaan, koska se on kielletty kaikissa Euroopan unionin maissa. Komission pyyntö, joka koskee oikeudellisten yhteistyövälineiden käyttöön ottamista, on pyyntö, joka johtaa tosiasialliseen yhteensovittamiseen – ei ainoastaan silloin, kun on kyse huumausainekaupasta, vaan myös esimerkiksi kiellettyjen huumausaineluokkien määritelmästä. Tällöin on nimittäin mahdotonta uudistaa kansallista huumausainelainsäädäntöä. Mitä tarkoitetaan esimerkiksi viljelemisellä omaan käyttöön, eli kasvien viljelemisellä? Se on tuottamista, ja se voi näin ollen kuulua päätöksen soveltamisalaan, koska päätöksessä ei ole minkäänlaisia takuita siitä, että tarkoituksena on torjua huumausainekauppaa; se on rangaistava teko kaikkien maidemme lakien mukaan. Toinen asia on, että tällä on tuhoisia ja katastrofaalisia vaikutuksia Afganistanissa ja muuallakin. Mainittakoon esimerkiksi terrorismin rahoittaminen, joka sallitaan näissä laeissa. 
Coelho (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, huumausaineet ovat kaikkien jäsenvaltioiden yhteinen ongelma, ja on selvästi tarpeen ryhtyä torjumaan huumausaineita koko Euroopan tasolla. Näin on jo tehtykin: on otettu käyttöön oikeudellisia välineitä huumausaineiden tuottamisen ja myymisen estämiseksi, tehdään yhteistyötä tuottajamaiden kanssa ja edistetään sellaisia toimia, joiden avulla estetään huumausaineriippuvuutta ja torjutaan tätä ilmiötä. 
Parlamenttia kuullaan toista kertaa, nyt kun neuvosto on vihdoinkin päässyt sopimukseen kaksi vuotta kestäneiden neuvottelujen jälkeen. Esittelijä Oostlander ehdottaa, että tarkistuksia ei pitäisi esittää, koska kun neuvostolta on kestänyt näin pitkään päästä sopimukseen, olisi suotavampaa hyväksyä teksti ehdotetussa muodossa.
Olen samaa mieltä. On jo itsessään hyvä, että asiasta on päästy sopimukseen. Olemme ainakin ottaneet edistysaskeleen, vaikka se onkin vähäinen – askeleen, joka on ratkaisevan tärkeä, koska se saattaa innostaa Euroopan unionia tekemään oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa. Tiedän, että kotimaassani Portugalissa suhtaudutaan myönteisesti tähän puitepäätösehdotukseen, joka ei aiheuta erityisiä ongelmia omaan oikeusjärjestelmäämme nähden. Puitepäätöksessä käytetyt määritelmät perustuvat YK:n voimassa oleviin päätöslauselmiin, jotka koskevat huumausainekaupan torjumista, eikä määritelmiä voida pitää erityisen ankarina. Ne muodostavat alhaisimman saavutettavissa olevan yhteisen nimittäjän. Kaikenlaisesta huumausaineiden laittomasta kauppaamisesta, tuottamisesta ja myymisestä rangaistaan. Rangaistuksien, joita jäsenvaltiot harkitsevat langettavansa, on oltava tehokkaita, suhteessa tehtyyn rikokseen ja toimittava pelotteena sekä sisällettävä vankeusrangaistuksia. Todettakoon lopuksi, että rangaistukset kovenevat kaupiteltujen huumausaineiden määrän ja laadun perusteella sekä sen perusteella, onko rikoksien taustalla rikollisjärjestö. 
Toisaalta on pyrittävä poistamaan huumematkailun ilmiö, ja voimme vain suhtautua myönteisesti Alankomaiden oikeusministerin ilmoitukseen, jonka mukaan hänen hallituksensa pyrkii juuri tähän kiristämällä lainsäädäntöä, jotta huumausaineiden myymistä asukkaille "coffee shop" -myyntipisteissä voitaisiin rajoittaa. 
Puhemies. –
   Kiitos, jäsen Coelho.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana von Boetticherin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0093/2004) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan operatiivisen ulkorajayhteistyön hallintaviraston perustamisesta. 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, viime vuoden marraskuun 11. päivänä komissio hyväksyi ehdotuksen neuvoston asetukseksi, jolla perustetaan Euroopan operatiivisen ulkorajayhteistyön hallintavirasto ja vastataan näin Thessalonikin ja Brysselin Eurooppa-neuvostojen esittämiin pyyntöihin.
Perinteisesti Schengen-yhteistyö on ollut yksinomaan hallitustenvälistä. Amsterdamin sopimuksen voimaantulon myötä toimivalta ulkorajojen hallinnan alalla luovutettiin kuitenkin yhteisölle. Viraston perustaminen ei siis tarkoita sitä, että komission valtuuksia oltaisiin siirtämässä riippumattomalle yhteisön elimelle. Jäsenvaltiot vain siirtävät joitakin toimivaltuuksiaan yhteisölle viraston kautta. Virasto siis saa tehtäväkseen operatiivisen toiminnan, josta nyt vastaavat neuvoston yksinomaisessa alaisuudessa toimiva niin sanottu yhteinen yksikkö, , sekä itse jäsenvaltiot maa-, meri- ja ilmarajojen valvontaan erikoistuneiden keskustensa kautta.
Komissio katsookin, että tällä toimenpiteellä jäsenvaltioiden ulkorajojen hallinnoinnin yhteisöllistämistä voidaan edistää merkittävästi. Virastoon ei sovelleta suoraan yhteisön poliittista mallia eikä sille myönnetä lainsäädännön täytäntöönpanon valvontavaltuuksia. Tarkoituksena ei ole perustaa Euroopan rajavartiolaitosta. Virasto tukee Schengenin säännöstön muodostavien, ulkorajojen yhteisten valvontasääntöjen operatiivista täytäntöönpanoa jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten suojeluksessa.
Viraston tärkeimmät tehtävät ovat jäsenvaltioiden välisen operatiivisen yhteistyön koordinointi, jäsenvaltioiden avustaminen rajavartijoiden koulutuksessa, riskinarviointien toteuttaminen, ulkorajavalvontaan liittyvän tutkimuksen kehityksen seuranta, tehostetun operatiivisen ja teknisen tuen antaminen niitä tarvitseville jäsenvaltioille ja jäsenvaltioiden välisen operatiivisen yhteistyön koordinointi poistettaessa maasta kolmansien maiden kansalaisia. Virasto voi perustaa omia erityisosastoja ja sulauttaa näin tarvittaessa yhteen maa-, ilma- ja merirajoja valvovien keskusten toiminnan. Viraston toiminta rahoitetaan yhteisön talousarviosta myönnettävillä rahoitustuilla sekä rahoitusosuuksilla Norjan ja Islannin kaltaisilta kolmansilta mailta, jotka osallistuvat Schengenin säännöstön täytäntöönpanoon, soveltamiseen ja kehittämiseen. Lisäksi se kerää jäsenvaltioilta maksuja suorittamistaan palveluista.
Komission tavoitteena on, että virasto aloittaisi toimintansa vuoden 2005 alussa. Sen palveluksessa työskentelee 30 henkeä, ja alkuvaiheessa sen talousarvio on 6 miljoonaa euroa vuodelle 2005 ja 10 miljoonaa euroa vuodelle 2006. Virastolle asetetaan hallintoneuvosto, joka komission ehdotuksen mukaan koostuu kahdestatoista neuvoston nimittämästä jäsenvaltioiden edustajasta ja kahdesta komission edustajasta. Virastoa johtaa pääjohtaja, jonka hallintoneuvosto nimittää komission ehdotuksesta.
Viraston oikeusperustana on perustamissopimuksen 66 artikla. Koska perustamissopimuksen IV osaston määräyksissä mahdollistetaan vaihteleva soveltaminen, Norja ja Islanti osallistuvat Schengen-maina tämän asetuksen täytäntöönpanoon, ja perustamissopimukseen liitetyssä pöytäkirjassa asetettujen edellytysten mukaisesti siihen voi osallistua myös Tanska. Komissio kannattaa Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin mukaantuloa tavalla, joka mahdollistaa täysin perustamissopimuksen määräysten mukaisen operatiivisen yhteistyön Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Schengen-maiden välillä.
Neuvosto on neuvotellut ehdotuksesta marraskuusta lähtien, ja vaikka se pääsi poliittiseen sopimukseen, se teki joitakin muutoksia, jotka esittelen lyhyesti. Neuvosto toivoo, että viraston hallintoneuvosto koostuu kunkin jäsenvaltion, myös Norjan ja Islannin, edustajista sekä kahdesta komission edustajasta. Samoin neuvosto haluaisi rajoittaa viraston valtuuksia poistaa jäsenvaltioissa laittomasti oleskelevia kolmansien maiden kansalaisia. Lisäksi neuvosto antoi virastolle yhden uuden tehtävän, joka on jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisen operatiivisen yhteistyön helpottaminen. 
Puheenjohtajavaltio Irlannilla on vakaa aikomus saada komission ehdotus hyväksyttyä ennen puheenjohtajakautensa päättymistä. Komissio tukeekin kaikkia niin parlamentin kuin neuvostonkin pyrkimyksiä, jotta lainsäädäntömenettely saataisiin mahdollisimman ripeästi päätökseen ja että virasto voisi näin aloittaa toimintansa tammikuussa 2005. 
Von Boetticher (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, EU:n ulkorajojen turvaaminen on EU:n kaikkien valtioiden etujen mukaista. Itävallalla, Saksalla ja Benelux-mailla ei pian ole turvattavanaan enää mitään merkityksellisiä ulkorajoja, kun taas Italialla on yksin valvottavanaan 7 600 kilometrin meriraja, josta puolet Adrianmerellä ja puolet eteläisellä Välimerellä. Unioni ei saa jättää Italiaa eikä uusia Keski- ja Itä-Euroopan jäsenvaltioita näiden tehtävien kanssa yksin, ja sen on lisäksi määriteltävä yhteiset vaatimukset. Tekemällä tämän ehdotuksen Euroopan operatiivisen ulkorajayhteistyön hallintaviraston perustamisesta komissio vihdoin vastaa parlamentin pitkäaikaiseen pyyntöön.
Jäsen Posselt vaati jo vuonna 1998 mietinnössään EU:n ulkorajojen yhteisöllistä valvontaa. Vielä huhtikuussa 2002 komission jäsen Verheugen piti valiokunnassamme tätä vaatimusta turhana. Nyt komissio on vihdoinkin ryhtynyt toimiin – vaikkakin miltei liian myöhään, koska laajentuminen on enää kahden kuukauden päässä.
Parlamentissa meitä ei juurikaan hämmästytä ajatus viraston perustamisesta, kun näinä aikoina uusia EU:n virastoja nousee Eurooppaan kuin rikkaruohoja. Ne pirstovat komission toimivaltaa eikä niitä pystytä kovin hyvin valvomaan. Tämän viraston perustamiseen olemme kuitenkin tyytyväisiä, koska kyseessä on ensimmäinen askel kohti ulkorajojen yhteisöllistä puolustusta ja siitä seuraavaa toimivaltuuksien luovuttamista EU:lle.
Valitettavasti tässä on kuitenkin vain osa totuudesta. Ongelmat piilevät totutusti yksityiskohdissa, ennen kaikkea komission marraskuussa 2003 tekemän ehdotuksen sisällössä. Viraston tehtäviin kuuluvat jäsenvaltioiden operatiivisen yhteistyön koordinointi, viranomaisten koulutuksen tukeminen, riskianalyysien tekeminen ja tutkimuksen kehityksen seuranta. Valiokunta ei päässyt selvyyteen siitä, miksi viraston pitäisi lisäksi koordinoida jäsenvaltioissa laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamistoimia. Tällaisilla valtuuksilla ei ole mitään mieltä ilman yhtenäisiä vaatimuksia, joista ministerineuvosto ei tähän mennessä ole onnistunut sopimaan. Viraston oli lisäksi tarkoitus keskittää huomionsa rajavalvontaan eikä muihin tehtäviin. Virastolta on kuitenkin evätty toinen keskeinen toimivaltuus. Vasta paljon myöhemmin on tarkoitus harkita, olisiko virastolle mahdollista antaa valtuudet suorittaa tarkastuksia ulkorajoilla. Miksi näin on? Viraston on jo nyt määrä arvioida yhteisten toimien tuloksia ja laatia kattavia selvityksiä. Miten sen on tarkoitus tässä onnistua, jos se ei voi muodostaa tilanteesta kuvaa paikan päällä? Valtuuksia myönnetään nyt ilman valvontakeinoja, mikä johtaa tehottomuuteen. Valiokuntamme vaatii, ettemme täysin kadottaisi näkyvistä mahdollista yhteistä rajavartioviranomaista. Viraston olisi vähintään tutkittava, olisiko tällaiselle viranomaiselle tarvetta.
Viraston pahin vika on kuitenkin sen rakenne. Arvoisa komission jäsen Vitorino, voin kertoa teille, ettei yksikään asiantuntija usko, että tämänkaltainen virasto voisi edes aloittaa toimintaansa 27 työntekijän voimin. Henkilöstöä tarvitaan ainakin puolet lisää eli 45–50. Te ehdotatte, että hallintoneuvosto koostuisi kahdestatoista neuvoston nimittämästä jäsenestä ja kahdesta komission edustajasta ja että he valitsisivat viraston pääjohtajan. Näin ehdottaessanne välttelette omaa vastuutanne. Mikseivät komissio ja neuvosto nimitä hallintoneuvostoon yhtä monta jäsentä, ja miksei pääjohtajan virasta ilmoiteta julkisesti samaan tapaan kuin EU:n muiden tärkeiden virastojen johtajien viroista?
Me haluamme, että virasto toimii tiiviissä yhteydessä komission kanssa, koska kenen on lopulta tarkoitus valvoa virastoa, jos komissiolla ei ole vastuuta siitä? Ehkäpä 25 jäsenvaltion parlamenttien? Hyvät kollegat, päinvastoin – jos valvontatehtävä kuuluu jollekulle, se kuuluu ennen kaikkea viraston rahoittajalle eli meille. Tämän rakenteen avulla te välttelette vastuutanne, ja neuvostossa meneillään oleva keskustelu osoittaa, mihin tämä johtaa. Nyt sillä on keskustelun pohjana uusi asiakirja, johon me emme vielä virallisesti ole saaneet tutustua ja josta te, arvoisa komission jäsen, ette sanonut tänä iltana mitään. Siitä ei tosiaankaan sanonut valiokunnalle mitään myöskään virkamiehenne. Siinä, että neuvosto laiminlyö oikeutemme tulla kuulluksi, ei nyt ole mitään uutta, mutta ennenkuulumatonta on, että komissio on ryhtynyt avustamaan neuvostoa tässä moitittavassa menettelyssä.
Uuden ehdotuksen mukaan kullakin jäsenvaltiolla on edustus hallintoneuvostossa. Se, että 27 työntekijän virastolla on 25 jäsenen hallintoneuvosto, tekee unionista naurettavan. Kompromissiratkaisuna perustetaan lisäksi toimeenpaneva neuvosto, jossa on vain viisi jäsentä. Arvoisa komission jäsen, kysykääpä vain kentällä toimivien rajavartioiden kantaa, ja he kertovat teille, ettei tässä byrokratiassa ole järjen häivää. He vaativat unionille lisää toimivaltaa ja enemmän tukea, ja he pelkäävät unionin toimielimiä teitä vähemmän.
Kokoavasti toteaisinkin, että hyvää tarkoittavan vastakohta on huonosti toteutettu. Vaikka virasto on mielestämme hyvä asia, ehdottamanne kaltaisena siitä tulee toimintakelvoton. Nyt on kollegani Coelhon vuoro puhua. Hän jatkanee siitä mihin jäin. 
Coelho (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, meillä on ollut täällä tapana valitella sitä, että ulkorajakysymykset on jätetty huomiotta. Nämä kysymykset ovat yksi järjestelmän heikoimmista lenkeistä, ja ne heikentävät sisäisen turvallisuuden suojelun tehokkuutta ennen kaikkea terrorismin uhan, laittoman siirtolaisuuden verkostojen ja ihmiskaupan osalta. Tämän lisäksi ne rajoittavat vapaan liikkuvuuden periaatteen täysimääräistä toteutumista. Ulkorajojen turvaamiseksi on siis välttämättä ryhdyttävä johdonmukaisiin toimenpiteisiin kuitenkaan jäsenvaltioiden toimivaltuuksia vaarantamatta. Tarvitaan nykyisten ja tulevien ulkorajojen yhteistä valvontapolitiikkaa, mikä tarkoittaa yhteisten normien soveltamista ja yhteisten rakenteiden perustamista rajojen yhtenäisen hallinnon varmistamiseksi. Tässä yhteydessä perustetaan myös riippumaton virasto, joka takaa valvonnan ja tarkastusten korkean ja yhdenmukaisen tason.
Olenkin tyytyväinen komission aloitteeseen, joka on yleisesti ottaen myönteinen. Kollegani von Boetticher varmaankin jo odottaa, että mainitsen hänen erinomaisen mietintönsä, enkä voi olla kiittämättä häntä oivallisesta työstä enkä toteamatta, että hänen tavoin pidän valitettavana sitä, ettei virastosta tehdä yhteisöllisempää. Juuri tätähän parlamentti on aiemmin vaatinut. Odotamme myös edelleen, että meille esiteltäisiin ehdotus palauttamismenettelyissä noudatettavista vähimmäisvaatimuksista ja palauttamispäätösten vastavuoroisesta tunnustamisesta.
Olen kuitenkin vakuuttunut siitä, että tällä tavoin jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta yhteisten ulkorajojen valvonnassa voidaan vahvistaa. Koska ulkorajat ovat yhteiset, yhden jäsenvaltion valvontapuutteet vaikuttavat väistämättä heikentävästi kaikkien muiden jäsenvaltioiden turvallisuuteen. Tästä seikasta tekee entistäkin merkityksellisemmän se, että laajentumisen myötä unioniin liittyy kymmenen uutta valtiota, joiden valvontavastuulla on tuhansia kilometrejä uutta unionin ulkorajaa. 
Hazan (PSE ).
    Arvoisa komission jäsen, arvoisa puhemies, hyvät kollegat, aivan ensiksi haluaisin todeta ihmetteleväni, mitä hyötyä on käydä keskustelua näin myöhäisenä ajankohtana, kun neuvosto on pääsemäisillään sopimukseen komission ehdotuksesta, joka koskee eurooppalaisen ulkorajayhteistyön hallintoviraston perustamista, ja kun se esittää tarkistuksia, jotka ovat täydessä ristiriidassa von Boetticherin mietinnöstä ilmenevän Euroopan parlamentin kannan kanssa.
Tämä tapaus osoittaa mielestäni jälleen kerran, miten vaikeaa on saada aikaan todellista yhteistyötä parlamentin ja neuvoston kesken. Yhä edelleenkin kuulemismenettely aivan liian usein muuttuu mittelöksi, jonka osapuolet eivät ole taistele tasavertaisesti. Tässä tapauksessa vastakkain ovat viime kädessä kaksi ajattelutapaa, ja niistä se, joka tukisi kansalaisten oikeuksia, on tuomittu häviämään.
Toisaalta Euroopan parlamentti ehdottaa, ettei virastosta tehtäisi luonteeltaan kovin hallitustenvälistä, vaan sen tehokkuus turvattaisiin ottamalla komissio tiiviimmin mukaan viraston elinten kokoonpanoon. Toisaalta neuvosto valmistautuu toteuttamaan valtioiden toiveet kunkin valtion edustajasta hallintoneuvostossa, mikä on varmasti haitaksi tehokkuudelle, jota virastolle alun perin tavoiteltiin. Minusta tämä on erittäin valitettavaa.
Neuvoston itsepäisyys on sitäkin vakavampaa, koska se heikentää henkilöiden oikeuksien puolustamista. Meidän mielestämme tämän uuden viraston ei pitäisi vastata kolmansista maista tulevien ja jäsenvaltioissa laittomasti oleskelevien kansalaisten karkottamisesta. Valitettavasti neuvosto ei ole samaa mieltä, ja näyttää siltä, ettei se aio muuttaa kantaansa. Millä perusteella neuvosto voi pitää tällaista toimenpidettä oikeutettuna? Voidaanko todella sanoa, että Euroopan unionilla on yhteinen turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikka, mikä tekisi ehdotuksesta perustellun? Mielestäni tähän kysymykseen on ilman muuta vastattava kieltävästi: tällaista yhteistä politiikkaa ei ainakaan vielä ole olemassa.
Mielestäni unionia ei voida viedä eteenpäin ryhtymällä harjoittamaan täysin rajoittavaa politiikkaa, jonka tarkoituksena on vauhdittaa laittomien maahanmuuttajien palauttamiseksi harjoitettavaa jäsenvaltioiden yhteistyötä. Mielestäni neuvosto toimisi viisaammin, jos se vihdoinkin ryhtyisi monitahoiseen mutta aivan välttämättömään tehtävään eli selvittämään muuttovirtojen syitä ja sitä, miksi niin monet lähtevät kotimaastaan. Mielestäni toimintamme on osaksi turhaa niin kauan, kuin tällaiseen yhteiseen selvitykseen ei ryhdytä.
Sørensen (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, asetusehdotus sisältää joitakin keskeisiä ulkorajavalvonnan tehostamista koskevia näkökohtia. Yhteisen rajavalvontaviraston perustaminen, rajaviranomaisten välinen koordinointi ja siihen liittyvä yhteiskoulutus sekä yhteisten riskianalyysien laadinta ja uuden tekniikan yhteisten hyödyntämishankkeiden suunnittelu ovat kaikki ulkorajavalvontaa tehostavia toimenpiteitä.
Esittelijä von Boetticherin loistavan mietinnön valiokuntakäsittelyssä erotimme kaksi mahdollista ongelma-alaa. Ensinnäkin todettiin, ettei Euroopan yhteisen rajapoliisin perustamisessa pidä eikä saakaan hätiköidä. Viraston olisi selvitettävä perinpohjaisesti, onko tällaisille monikansallisille poliisivoimille lainkaan tarvetta, ja vasta sitten ryhtyä tutkimaan varsinaista toteuttamisstrategiaa. Tällaisten poliisivoimien perustaminenhan edellyttää poliittista päätöstä, johon on oltavat erittäin hyvät syyt. Toiseksi valiokuntakäsittelyssä todettiin, ettei viraston pitäisi vastata EU:ssa laittomasti oleskelevien kolmansien maiden kansalaisten palauttamisesta kotimaahansa. Muussa tapauksessa rajavalvontavirasto alettaisiin nopeasti mieltää kotiinpalauttamisvirastoksi.
Toisin sanoen olen enemmän kuin tyytyväinen mietintöön sen nykyisessä muodossa ja haluan kiittää arvoisaa kollegaani von Boetticheria rakentavasta yhteistyöstä. Voin todeta Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän puolesta, että kannatamme äänestyksessä hänen mietintöään. 
Ceyhun (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, halusin kiittää lämpimästi esittelijää hänen lausunnostaan, jota me täällä parlamentissa pidämme erittäin hyvänä. Aivan samoin hänen esittämänsä kritiikki on viime kädessä aiheellista. Olenkin tyytyväinen havaitessani erään jäsenvaltion lausunnon, jonka mukaan virasto ei korvaa jäsenvaltioiden viranomaisia vaan toimii niiden rinnalla sekä tukee niitä ja arvioi, miten ne suoriutuvat monialaisista tehtävistään. On varsin selvää, ettei virastolle ole tarkoitus antaa lainsäädäntävaltuuksia ja että jäsenvaltioilla säilyy vastuu ulkorajojensa valvonnasta. Olenkin erittäin mielissäni siitä, ettei virasto voi tällä hetkellä ottaa vastattavakseen mitään suuria täytäntöönpanotehtäviä, koska mitään ei voiteta sillä, että virasto perustetaan näin hätiköidysti ilman kunnollista yhteistyötä. Yhdymme kaikilta osin esittelijän kriittisiin huomautuksiin. 
Vallvé (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aluksi haluaisin kiittää esittelijää mietinnöstä, koska mielestäni meillä on hyvä tilaisuus aloittaa Euroopan unionin ulkorajojen yhteinen valvonta. Emme saa unohtaa, että Robert Schumanin sanoin nämä rajat ovat Euroopan historian jättämiä arpia. Tällä hetkellä ne ovat ulkorajoja, emmekä tiedä, ovatko ne muutaman vuoden päästä sisärajoja, kuten on tapahtunut joillekin muille rajoille. Rajavalvonta on kuitenkin joka tapauksessa välttämätöntä, ja se on yhteisöllistettävä mahdollisimman pitkälti.
Jäsenvaltiot ovat toki huolehtineet näistä tehtävistä, mutta mielestäni Euroopan unionin olisi myös ulkoisen kuvansa tähden luotava yhteinen ulkorajojen valvontapolitiikka, ja pidänkin ehdotusta todellisesta yhteisön virastosta äärimmäisen myönteisenä.
Viraston mahdolliset tehtävät – kuten kolmansien maiden kansalaisten karkottaminen – ovat mielestäni aihe, jota olisi pohdittava lisää myöhemmin ja jonka käsittely tällä hetkellä on joka tapauksessa ennenaikaista. 
Vitorino,
   .  Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää jäsen von Boetticheria mietinnöstä ja huomautuksista. Haluaisin muistuttaa hänelle, että toukokuussa 2002 antamassaan tiedonannossa komissio asettui varsin selkeästi kannattamaan ajatusta yhteisestä yksiköstä, jonka tehtävänä olisi koordinoida jäsenvaltioiden välistä operatiivista yhteistyötä ulkorajavalvonnan alalla.
Heinäkuussa 2002 jäsenvaltiot alkoivat koordinoida ulkorajavalvonnan yhteistyötään neuvoston kanssa niin kutsutun yhteisen yksikön kautta. Virasto on askel kohti yhteisöllistämistä. Yhteisen yksikön rajalliset toimivaltuudet ovat tuoneet esiin tarpeen perustaa vakaa institutionaalinen rakenne ja sulauttaa tämä rakenne saumattomasti yhteisön oikeuskehykseen.
Olen samaa mieltä von Boetticherin kanssa siitä, ettei hallintoneuvostoa koskeva ratkaisu ole paras mahdollinen, jos ilmaisen asian diplomaattisesti. Suoraan sanoen on kuitenkin selvää, etteivät jäsenvaltiot ole valmiita hyväksymään mitään muuta ratkaisua. Rajavalvonta on kansallisen suvereniteetin kannalta varsin arkaluonteinen kysymys. Jäsenvaltiot opettelevat vähitellen toimimaan yhteistyössä keskenään, mutta meidän on edettävä askel kerrallaan. Neuvoston yksimielinen viesti on, että kukin jäsenvaltio haluaa oman jäsenen hallintoneuvostoon.
Vaikka komissio on teidän tavoin huolestunut – ja ällistynyt – se ei kuitenkaan aio esittää muutettua ehdotusta, koska on varsin ilmeistä, että neuvoston yksimielinen kanta on, että hallintoneuvostossa on oltava jäsen kutakin jäsenvaltiota kohden.
Lopuksi toteaisin palauttamispolitiikasta, että viraston osallistuminen palauttamistoimiin veisi palauttamistoimissa noudatettavien yhteisten vaatimusten määrittelyä eteenpäin. Ellemme kokoa voimiamme ja pyri kohti yhteisön tason palauttamispolitiikkaa, siihen sovellettavat perusteet, menettelyt ja vaatimukset jäävät tulevaisuudessa yksinomaan jäsenvaltioiden päätettäväksi. Perusteet ja vaatimukset vaihtelevat jäsenvaltioittain suuresti, mikä hankaloittaa karkottamispäätösten vastavuoroista tunnustamista. Ainakin tältä osin parlamentti on samaa mieltä neuvoston kanssa ja komissio selvästi yksin. 
Puhemies. –
   Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana Dimitrakopoulosin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö (A5-0071/2004) Euroopan tason poliittisia puolueita ja niiden rahoitusta koskevista säännöistä annetusta asetuksesta johtuvista Euroopan parlamentin työjärjestyksen muutoksista. 
Dimitrakopoulos (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, tämä mietintö on viimeinen vaihe tärkeässä menettelyssä, joka alkoi ystäväni Jo Leinenin mietinnöstä ja huipentui Kreikan puheenjohtajuuskaudella, jolloin puheenjohtajavaltio ja neuvosto parlamentin kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen vihdoinkin hyväksyivät asetuksen (EY) N:o 2003/2004, jolla parannetaan merkittävästi Euroopan tason poliittisten puolueiden sääntöjä ja perustaa. En usko, että kukaan on eri mieltä siitä, että meidän on tehtävä kaikkemme, jotta Euroopan tason poliittiset puolueet, jotka täydentävät eurooppalaisen demokratian rakennetta, voisivat toimia asianmukaisesti ja avoimesti. Tässä mielessä parlamentille esittelemäni mietintö, jolle pyydän tukea, muodostaa järjestelmän, menettelyn, jolla Euroopan tason puolueille taataan määrärahat niiden tavoitteiden saavuttamista varten.
Ainakin minä esittelijänä ja monet perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan jäsenet pitävät tätä järjestelmää tasapainoisena. Tämä johtuu ennen kaikkea siitä, että kyseinen järjestelmä kytkee Euroopan tason poliittiset puolueet välittömästi Euroopan parlamenttiin, jota yleisesti pidetään Euroopan unionin toimielimistä poliittisimpana. Tämän lisäksi järjestelmässä otetaan huomioon parlamentin tämänhetkiset voimasuhteet.
Ensimmäinen tärkeä näkökohta – Euroopan tason poliittiset puolueet ja niiden rahoitus, jolla tarkoitamme niiden tarvitsemien määrärahojen myöntämistä – riippuu ennen kaikkea Euroopan parlamentin puhemiehistöstä, toisin sanoen Euroopan parlamentin elimestä, joka vastaa sen kanssa toimivien ja siihen yhteydessä olevien poliittisten voimien sujuvasta toiminnasta. Puhemiehistö on kuitenkin siinä mielessä onnekas, että sillä on apunaan kaksi muuta parlamentin elintä, jotka auttavat sitä täyttämään sille annetut Euroopan tason poliittisten puolueiden toimintaa koskevat tehtävät asianmukaisesti. Toinen niistä on poliittisten ryhmien puheenjohtajakokous, joka on Euroopan parlamentin poliittisin elin, ja toinen perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta, toisin sanoen se Euroopan parlamentin valiokunta, joka vastaa kaikista sääntelyä, perussopimuksia ja lainsäädäntöä koskevista kysymyksistä.
Parlamentissa on tietenkin tällä hetkellä läsnä muutamia jäseniä, jotka ovat eri mieltä. Arvoisa puhemies ja hyvät jäsenet, pyytäessäni täysistuntoa äänestämään huomenna mietintöni puolesta otan täyden poliittisen vastuun tästä suosituksesta. Olemme nähneet paljon vaivaa, ja haluan kiittää kaikkien poliittisten puolueiden kaikkia jäseniä opastuksesta ja tuesta, jota he antoivat, kun tätä mietintöä käsiteltiin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa. Arvoisa puhemies, kiitän siis teitä ja kaikkia, ja pyydän parlamenttia hyväksymään tämän mietinnön.
MacCormick (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Dimitrakopoulosia työstä tämän mietinnön parissa sekä suunnitelmasta, jonka hän on laatinut.
Ryhmäni ja minä äänestämme kuitenkin mietintöä vastaan, ellei tarkistuksia 6 ja 7 hyväksytä. Mielestämme ne ovat tärkeitä. Demokratian laatua kuvaa se, miten se kunnioittaa vähemmistöjään. On erittäin tärkeää huomata, että d'Hondtin suhteellinen vaalitapa, joka sääntelee puhemiehistömme kokoonpanoa, ei takaa eikä voikaan taata sitä, että Euroopan kaikki poliittiset voimat – joista tässä parlamentissa edustettuina on vain osa – voisivat osallistua päätöksentekoon. Tämä on sitäkin pahoiteltavampaa, kun käytäntönä on, että rahoitusta hakevia puolueita on kuultava vain joistakin eikä kaikista asioista, jotka puhemiehistön on ratkaistava. Suhtaudun näihin kysymyksiin erittäin vakavasti.
On myös tärkeää, että kaikkia tahoja kuullaan keskusteltaessa poliittisten puolueiden rahoituksesta, vaikka hyväksymmekin sen, että d'Hondtin suhteellisen vaalitavan vuoksi vain jotkin puolueet saavat osallistua äänestäjinä puhemiehistöön. Toivon, että nämä tarkistukset hyväksytään, koska jos näin ei käy, äänestämme aivan varmasti mietintöä vastaan.
Kuten totesin, politiikassa on myös kyse vähemmistöjen edustamisesta. Olen hiukan eri mieltä siitä, mitä jäsen Dimitrakopoulos juuri sanoi poliittisista puolueista instituutioina, jotka liittyvät tiiviisti parlamentteihin, valiokuntiin ja vastaaviin. Kotimaassani poliittiset puolueet ovat perinteisesti olleet vapaaehtoisuuteen perustuvia samanmielisten kansalaisten yhdistyksiä. Aina parempi, että niistä tulee nyt koko mantereen laajuisia vapaaehtoisuuteen perustuvia samanmielisten yhdistyksiä. Vapaaehtoiset yhdistykset eivät kuitenkaan ole sama asia kuin instituutiot, vaikka nykyoloissa tyydyttävän demokraattisen politiikan ylläpito edellyttääkin jonkinasteista julkista tukea poliittisille puolueille.
Puhun tässä parlamentissa Euroopan vapaa allianssi -ryhmän ja jäsenvaltioiden vähemmistökansoja edustavien puolueiden puolesta. Toisinaan niihin viitataan alueina, mikä ei mielestäni ole kovinkaan täsmällistä. Unionin koon kasvu ja useiden pienten valtioiden kannatettava liittyminen unioniin johtaa siihen, että puolueiden, kuten vuosikausia toimineen Euroopan vapaan allianssin, on entistä vaikeampaa täyttää nyt asetettavan kaltaisia kynnysvaatimuksia. Joka kerran kun tulemme tähän parlamenttiin, näyttää siltä kuin rima olisi asetettu vielä korkeammalle suurten poliittisten ryhmittymien hyväksi samalla kun vähemmistöjen oikeudenmukaiset ja aiheelliset edut jätetään huomiotta.
Tämän vuoksi kehotan parlamenttia hyväksymään tämän mietinnön ainoastaan, jos ainakin tarkistukset 6 ja 7 hyväksytään.
Claeys (NI ).
    Arvoisa puhemies, Euroopan tason poliittisia puolueita ja niiden rahoitusta koskevista säännöistä annettuun asetukseen sisältyy joitakin säännöksiä, joita ei demokratian näkökulmasta voida hyväksyä. Esimerkiksi pienet puolueet, jotka eivät toimi vähintään joka neljännessä jäsenvaltiossa mutta joilla on edustus Euroopan parlamentissa, suljetaan edeltä käsin rahoituksen ulkopuolelle. Tätäkin vakavampaa on, että Euroopan tason puolueiden on täytettävä aineellisia, poliittisia ja ideologisia edellytyksiä rahoitusta saadakseen.
Mikä merkitys on velvollisuudella noudattaa vapauden, demokratian, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen sekä oikeusvaltion periaatteita? Kuka siitä päättää? Eikö se demokratiassa ole äänestäjän tehtävä? Ovi jätetään täysin auki mielivaltaisuudelle, minkä osoittivat lehtijutut, joita julkaistiin parlamentin hyväksyttyä Leinenin mietinnön. Itse asiassa toimet kohdistetaan yksinkertaisesti puolueisiin, jotka kyseenalaistavat poliittisesti korrektit näkemykset maahanmuutto-ongelman kaltaisista tabuista.
Tämän vuoksi on valitettavaa, että asetuksen säännöksiä ollaan sisällyttämässä parlamentin työjärjestykseen käyttämättä hyväksi tilaisuutta torjua mielivaltaisia väärinkäytöksiä. Yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi on saatettu useita asetuksen rikkomista koskevia tapauksia, joissa kanteet ovat perusteltuja. On aika noloa, että nyt meidän on oltava niin kuin niitä ei olisikaan.
Yhdessä mietinnön perusteluista todetaan: "On tärkeää, että Euroopan parlamentin täysistunnossa tehtävä päätös valmistellaan mahdollisimman kiihkottomasti ja objektiivisesti ja että oikeutta puolustukseen kunnioitetaan."
Tässä on osoitus äärimmäisestä julkeudesta, koska ryhmät ovat samaan aikaan sekä tuomareita että asianosaisia. Tämä on ristiriidassa oikeusvaltion periaatteiden kanssa. Samojen periaatteiden näkökulmasta käsittämätöntä on myös se, ettei valitusmahdollisuutta ole. Tällaisen hyväksyminen johtaa käytännössä samaan kuin kieltäytyminen Euroopan tason puolueille myönnettävästä rahoituksesta. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, jäsen Dimitrakopoulos, arvoisa varapuhemies, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää esittelijää mitä lämpimimmin mietinnöstä, jota me kaikki olemme odottaneet niin pitkään. Entistä eurooppalaisempi lähestymistapa, demokratian lisääntyminen – josta kiitämme Luojaa – ja suurempi halukkuus tiedotukseen ja yhteydenpitoon ovat kiinni siitä, että Euroopan tason poliittiset puolueet huolehtivat tehtävistään. Tästä syystä on tärkeää, että me vihdoin panemme täytäntöön Euroopan tason poliittisia puolueita koskevat säännöt, joista olemme keskustelleet ja kinastelleet niin pitkään. Mielestäni tämä päivä on tärkeä päivä demokratialle ja tärkeä päivä Euroopalle. Tämän sanon sellaisen poliittisen puolueen edustajana, jota on kaikkia muita pitempään edustanut Euroopan tason poliittinen puolue ja joka myös ensimmäisenä erotti käytännössä poliittisten ryhmien ja poliittisten puolueiden työskentelyn toisistaan.
Kuulemani kritiikki ei ole uutta, mutta en siltikään ymmärrä sitä. Kansalliset puolueet voivat toden totta asettaa ehdokkaansa Euroopan parlamentin vaaleihin; ne saavat rahoitusta poliittisten puolueiden rahoitusta koskevan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, ja olisi väärin, jos myös kansalliset puolueet, jolla on jäseninä vain yhden maan kansalaisia, voisivat järjestäytyä puolueeksi Euroopan tason poliittisia puolueita koskevien sääntöjen mukaisesti.
Euroopan puolueiden rahoitus ei tähän päivään mennessä ole ollut avointa eikä tilintarkastustuomioistuin ole voinut tarkastaa sitä, eikä sitä ole myöskään myönnetty niiden voimatasapainon mukaisesti. En tahdo, että puolueet saavat kaikkea kaksin verroin; haluan, että puolueiden rahoituksesta määrätään avoimella ja demokraattisella tavalla. Euroopan tason puolueen on toimittava useammassa kuin yhdessä valtiossa, tai muuten se on vain kansallinen puolue.
Poliittisten puolueiden eurooppalaiset säännöt auttavat eurooppalaistamaan poliittista keskustelua, ja meidän on pyrittävä tekemään sisäpolitiikasta eurooppalaisempaa eikä niinkään ohjattava eurooppalaista politiikkaa kansallisten linjausten mukaan. Koska voimassa oleva vaalilaki tekee ehdokkaista pikemminkin kansallisia kuin eurooppalaisia, seuraavaksi on saatava koko Euroopan kattava yhtenäinen vaalilaki. Poliittisia puolueita koskevat eurooppalaiset säännöt on merkittävä askel tähän suuntaan. 
Corbett (PSE ).
    Arvoisa puhemies, aluksi haluaisin kiittää esittelijää erinomaisesta mietinnöstä.
Asiaa koskevan periaatteen oikeusperusta on ollut kirjattuna perustamissopimukseen sitten Maastrichtin sopimuksen, jonka kaikki jäsenvaltiomme ovat allekirjoittaneet ja kaikki kansalliset parlamentit ratifioineet. Euroopan tason poliittisia puolueita koskevien sääntöjen hyväksymisen mahdollistava yksityiskohtainen määräys on ollut olemassa sitten Amsterdamin sopimuksen, jonka kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet ja kaikki kansalliset parlamentit ratifioineet. Nizzan sopimuksessa, jonka kaikki jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet ja kaikki kansalliset parlamentit ratifioineet, sallimme määräenemmistöpäätökset. Viime vuonna tähän perustuva lainsäädäntö lopulta hyväksyttiin kaikkien jäsenvaltioidemme ja kaikkien kansallisten parlamenttiemme tahdon mukaisesti.
Käsillä on siis laajamittaisen hankkeen viimeinen vaihe: parlamentin sisäiset täytäntöönpanotoimet, joiden avulla voimme soveltaa viime vuonna annettua lainsäädäntöä, joka pohjautuu erittäin laajaan yksimielisyyteen, kuten juuri totesin. Tämän vuoksi minusta on ikävä nähdä, miten jyrkkään oikeistoon kuuluvat jäsenet ja muutamat brittikonservatiivit – poiketen sen ryhmän näkemyksistä, johon he väittävät kuuluvansa – aikovat riitauttaa lainsäädännön yhteisöjen tuomioistuimessa. Heidän kommenttinsa ovat toisinaan yllättäviä: he vastustavat esimerkiksi sitä, että rahoitus evättäisiin niiltä puolueilta, jotka eivät noudata Euroopan unionin perusperiaatteita, kuten vapauden, demokratian, ihmisoikeuksien ja perusoikeuksien kunnioittamisen sekä oikeusvaltion periaatteita, jotka vahvistetaan lainsäädännössä.
Olisi mielenkiintoista kuulla, mihin periaatteisiin Euroopan unionin olisi heidän mielestään perustuttava, ellei näihin perusperiaatteisiin. He väittävät virheellisesti, että ehdotetun käytännön vuoksi Euroopan unionia vastustavien poliittisten puolueiden rahoitus lakkaisi. Näin ei ole. Hankaluuksiin joutuvat ainoastaan ne puolueet, jotka eivät noudata perusarvojamme.
Katson toisin kuin jäsen Neil MacCormick, että soveltamistehtävä on hyvä antaa puhemiehistölle, koska puhemiehistön valintaan osallistuu koko parlamentti. Se ei edusta puolueita toisin kuin puheenjohtajakokous, jonka jäsenet edustavat poliittisia ryhmiä. Ryhmänjohtajien ei pitäisi päättää tästä asiasta. Tehtävä olisi annettava puhemiehistölle: sen jäsenten valintaan osallistuu koko parlamentti, se huolehtii yksityiskohtaisista hallinnollisista ja poliittisista päätöksistä sekä kuulee kyseisten puolueiden jäseniä, kun tehtävänä on kiistaa herättävä päätös.
Olen tyytyväinen ehdotukseen. Tämä laajaan yksimielisyyteen perustuva ehdotus on mielestäni askel eteenpäin, joka nyt on otettava. Se ei kasvata unionin menoja, vaan lisää niiden menettelyjen avoimuutta, joita jo nyt sovelletaan poliittisten ryhmien rahoitukseen. Ehdotusta on pidettävä kaiken kaikkiaan hyvänä. 
MacCormick (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, olen varma, ettei jäsen Corbettin tarkoituksena ollut vääristellä näkemyksiäni, mutta vahingossa hän teki niin. Olen kovasti samaa mieltä siitä, että puhemiehistön olisi tehtävä päätökset, mutta kun puhemiehistö kokoontuu päättämään näistä asioista, mukana pitäisi olla myös muiden puolueiden edustajia. Näin minä sanoin, ja näin pitäisi mielestäni olla. 
Puhemies. –
   Kiitos kommentistanne. 
Farage (EDD ).
    Arvoisa puhemies, ilmoitan mielissäni, että kaikki kolme Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuoluetta (UKIP) edustavaa Euroopan parlamentin jäsentä ovat liittyneet yhteen 20 muun parlamentin jäsenen kanssa. Edustamme viittä eri poliittista ryhmää ja sitoutumattomia jäseniä, ja olemme todellakin saattaneet tämän asian Luxemburgissa sijaitsevan yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Tähän on useita syitä, mutta tärkein niistä on yksinkertaisesti periaatteellinen: nähdäkseni ei ole mitään todisteita siitä, että kotimaani tai minkään muunkaan maan äänestäjät olisivat mielissään siitä, että heidän varoillaan rahoitetaan suoraan Euroopan tason poliittisten puolueiden toimintaa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa saamani palautteen perusteella kansalaisten mielestä poliittisiin hankkeisiin käytetään jo nytkin aivan liikaa rahaa sekä jäsenvaltioissa että ennen kaikkea täällä Strasbourgissa.
Lisäksi minusta on aina Nizzasta ja 191 artiklasta alkaen tuntunut siltä, että ajatus unionin demokraattisten periaatteiden noudattamisesta rahoituksen saannin ehtona saattaa olla vaarallinen. Jäsen Corbettin sanat unionin periaatteista saattavat toki kuulostaa hienoilta, mutta näemme koko ajan, miten lainsäädäntöä muuttuu. Ehkäpä kolmen neljän vuoden kuluttua unioniin itseensä kohdistuva kritiikki johtaa siihen, ettette te enää noudata unionin demokraattisia periaatteita ja että sen tähden teiltä evätään rahoitus tai toimintanne jopa kielletään. Syy tähän on selkeä: tavoitteena on luoda Euroopan kansa, jota ei tällä hetkellä kerta kaikkiaan ole.
Kysymys oikeusvaltion periaatteista on nähdäkseni jokseenkin ongelmallinen. Minusta näyttää siltä, että perustuslain tultua hyväksytyksi jotkut meistä – kuten minä – eivät tunnusta näitä uusia oikeusvaltion periaatteita, koska voimme erota EU:sta vain EU:n ehdoilla. En usko, että Yhdistyneen kuningaskunnan olisi perusteltua hyväksyä kansalaistensa puolesta perustuslakia näillä ehdoilla, ja näissä oloissa minulla ei olisi mitään vaikeuksia hyväksyä sitä, etten täytä rahoituksen saannin ehtoja. 
Berthu (NI ).
   – Arvoisa puhemies, Dimitrakopoulosin mietinnössä puutteellisesta asetuksesta otetaan irti se hyöty, mikä otettavissa on, joten tulokset eivät ymmärrettävästi ole häävit. Marraskuun 4. päivänä 2003 annettu asetus Euroopan tason poliittisten puolueiden säännöistä ja rahoituksesta käytännössä loukkaa useita periaatteita, jotka ovat tärkeitä meille kaikille.
Ensinnäkin asetus loukkaa toissijaisuusperiaatetta, koska puolueiden rahoituksesta vastaavat yleensä kansalaiset ja jäsenvaltiot eikä niitä rahoiteta yhteisön talousarviosta. Se loukkaa tasavertaisen kohtelun periaatetta, koska Euroopan tason poliittisista puolueista rahoitusta voidaan myöntää ainoastaan sellaisille, jotka toimivat ainakin joka neljännessä jäsenvaltiossa. Tämä on täysin mielivaltaista. Asetus loukkaa oikeusvaltion periaatteita, koska hatarien ja väljien perusteiden vuoksi jäsenet ovat määrärahoja jaettaessa samalla sekä tuomareita että asianosaisia. Asetus loukkaa myös demokratiaa, koska siinä annetaan etusija ylhäältä käsin määritellyille puolueellisille rakenteille eikä kansalaisten määrittelemille ruohonjuuritason rakenteille. Arvoisa puhemies, sivumennen sanoen asetus loukkaa myös useita muita perustamissopimukseen perustuvia menettelyjä, joita tarkastelen äänestysselityksessäni.
Tämän vuoksi esitin Dimitrakopoulosin mietinnön yhteydessä vähemmistöön jääneen mielipiteen, jossa vastustetaan tätä Euroopan tason poliittisten puolueiden uutta rahoitusjärjestelmää, ja tämän vuoksi olen yhdessä 22 jäsenen kanssa – yksi heistä on jäsen Souchet, joka istuu vieressäni – saattanut tämän asian yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Arvoisa puhemies, Euroopan tason poliittisten puolueiden säännöt muistuttavat Euroopan parlamentin jäseniä koskevaa perussääntöä, jonka äskettäin hyväksyimme ja jonka jäsenvaltiot lopulta päättivät hylätä. Toivonkin, että yhteisöjen tuomioistuin tekee samoin Euroopan tason poliittisia puolueita ja niiden rahoitusta koskeville säännöille. 
Dehousse (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, ymmärrän, ettei mietinnössä voitu tehdä muuta kuin viitata Euroopan tason poliittisen puolueen määritelmään, joka sisältyy asetukseen (EY) N:o 2004/2003, kuten juuri todettiin. Yksi asetuksen merkittävämmistä vaikutuksista on vaatimus siitä, että puolueiden on oltava edustettuina joka neljännessä jäsenvaltiossa. Tilanteen epäoikeudenmukaisuutta kuitenkin vielä pahentaa se, että puhemiehistölle annetaan niin yleinen kuin yksinomainenkin valta hallinnoida tukia, mikä on täydessä ristiriidassa toissijaisuusperiaatteen kanssa.
Mielestäni tämä on valitettavaa ensinnäkin siksi, ettei ole lainkaan varmaa, että käytäntö on mainitun asetuksen kirjaimen ja hengen mukainen, ja myös siksi, että se antaa väistämättä kansalaisille kuvan pikemminkin sopuottelusta kuin demokraattisesta edistyksestä. 
Puhemies. –
   Kiitoksia, jäsen Dehousse.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.(1) 

Puhemies. –
   Julistan Euroopan parlamentin vuosittaisen istuntokauden 2003–2004 päättyneeksi.
