Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Falconer
Arvoisa puhemies, käytin eilen puheenvuoron istuntosalin ulkopuolella sijaitsevasta kamerasta, jonka valo pilkotti sisään toisesta ovesta. Tämän lisäksi kuljin eilen iltapäivällä käytävää pitkin, kun eräs kameramies käveli selkä menosuuntaan päin kuvatessaan erästä parlamentin jäsentä. Tämä ei vaarantanut ainoastaan kameramiehen turvallisuutta, vaan myös kenen tahansa jäsenen turvallisuuden.
Haluaisin pyytää parlamenttia ja teitä, arvoisa puhemies, koska tiedän teidän suhtautuvan tähän asiaan arvokkaasti - paljon arvokkaammin kuin minä toisinaan - tarkastelemaan näitä asioita ja antamaan meille kenties neuvoja siitä, miten nämä käytännöt saadaan lopetettua.

Puhemies
Herra Falconer, kiitos ilmoituksestanne. Onneksi parlamentin jäsenillä tai virkamiehillä ei yleensä näytä olevan tapana juosta takaperin, mutta otamme selvää siitä, mitä on tapahtunut.

Posselt
Arvoisa puhemies, tämä on työjärjestykseen liittyvä ilmoitus, 41 artikla 1 kohta: maanantaina meidän välillämme sattui ilmeisesti kielellinen väärinkäsitys. Sen vuoksi minun pitää vielä kerran palata siihen. Vastustin maanantaina neuvoston kyselytunnin siirtämistä tähän keskiviikkoon. Te sanoitte, että esityslista oli lyöty lukkoon, koska mikään ryhmä ei ollut vastustanut siirtoa. Työjärjestyksessämme lukee kuitenkin: " Neuvoston ja komission kyselytunnit pidetään kullakin istuntojaksolla." Haluaisin viitata siihen. Olen sitä mieltä, että työjärjestystä on noudatettava silloinkin, kun mikään ryhmä ei ole vastustanut esityslistaa.

Puhemies
Herra Posselt, tämä asia aiheuttaa aina ongelmia, koska työjärjestyksessä sanotaan myös, että kyselytunti on pidettävä ajankohtana, jonka parlamentti päättää puhemieskonferenssin ehdotuksesta. Jos puhemieskonferenssi päättää, että sitä ei pidetä - eikä tämä ole ensimmäinen kerta, kun niin käy; valitettavasti näin on käynyt aikaisemminkin - minä en voi vastustaa puhemieskonferenssia enkä määrätä sitä tekemään ehdotusta. Käytännössä parlamentti on sitä paitsi tulkinnut asian niin, että kyselytunti pyritään aina pitämään, mutta että poikkeuksellisesti, kuten tässä tapauksessa, ja jos esityslistalla olevat asiat edellyttävät sitä, se voidaan jättää pitämättä. Merkitsen kuitenkin puheenvuoronne muistiin ja toimitan sen työjärjestystä käsittelevälle valiokunnalle, jotta se kertoisi meille, onko tähän saakka voimassa ollut tulkinta hyväksyttävä vai ei.
Haluan myös ilmoittaa teille, että tilanne on meille erittäin hankala, koska tavallisesti neuvosto on paikalla vain yhtenä päivänä Strasbourgin istunnon aikana. Olen jo ryhtynyt toimiin sen suhteen, että seuraavissa kolmen osapuolen välisissä vuoropuheluissa otettaisiin huomioon se mahdollisuus, että neuvosto olisi paikalla myös muina päivinä, jotta voisimme pitää kyselytunnin myös muuhun aikaan kuin keskiviikkoiltapäivänä.

Hardstaff
Arvoisa puhemies, haluan esittää lisäyksen siihen, mitä kollegani, herra Falconer sanoi. Minäkin näin eilen kuvausryhmän, joka kuvasi käytävällä joitakin henkilökunnan jäseniä siirtämässä tavara-arkkua. En ole varma siitä, miksi se oli niin tärkeää. Epäilenpä, että ohjelmassa ei näytetä tässä parlamentissa tekemäämme loistavaa työtä.

Puhemies
Pyydän PO III: a tarkastelemaan tapahtunutta, ja esitän teille ja herra Falconerille tiedot heti ne saatuamme.
Koska muita huomautuksia ei esitetä, pöytäkirja hyväksytään.

Imbeni
Arvoisa puhemies, tahtoisin ilmoittaa teille ja kaikille kollegoille, että sangen myöhään eilen illalla viidettä puiteohjelmaa käsittelevän sovittelukomitean työ saatiin päätökseen. Työ oli sangen vaikea - eilinen kokous oli neljäs - ja minun on sanottava, että kuten tavallista yhteispäätösmenettely yksimielisyyttä edellyttävän neuvoston kanssa on epätasainen taistelu. Haaste kuitenkin kohdattiin älykkäästi ja päättäväisesti, ja kaikki valtuuskunnan jäsenet ja poliittiset ryhmät osoittivat halua päästä tuloksiin. Parlamenttia pyydetään ilmaisemaan kantansa valtuuskunnan tekemästä työstä joulukuussa, mutta uskoakseni voin jo nyt sanoa, että kaikki osoittivat erittäin myönteistä asennetta, ja uskoakseni paitsi tämän seikan mainitseminen, myös kaikkien sovitteluun osallistuneiden valtuuskunnan jäsenten kiittäminen on nyt paikallaan.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Imbeni. Mielestäni tämä on todellakin erinomainen uutinen, sillä nämä neuvottelut ovat olleet erityisen hankalia. Sen lisäksi, että kiitämme kaikkia parlamentin jäseniä, meidän on mielestäni kiitettävä aivan erityisesti teitä siitä päättäväisyydestä, jolla olette pyrkinyt saattamaan sovittelumenettelyn menestyksellisesti päätökseen.

De Clercq
Arvoisa puhemies, haluaisin ilmoittaa teille, että oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta hyväksyi Euroopan parlamentin jäseniä koskevan ohjesääntöluonnoksen lähes yksimielisesti eilisiltana kuusi tuntia keskeytyksettä jatkuneen äänestyksen jälkeen. Haluaisin kiittää tästä asiasta sydämellisesti kaikkia valiokunnan jäseniä, jotka ovat todella ponnistelleet puhemieskonferenssin sopimuksen noudattamiseksi, sekä erityisesti esittelijää. Pian käydään julkista keskustelua Euroopan parlamentin jäseniä koskevasta säännöstöluonnoksesta.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra De Clercq.

Agenda 2000
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Agenda 2000: n suuntaviivoista.

Ferrero-Waldner
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Itävallan puheenjohtajakauden ja Euroopan parlamentin keskustelujen keskeisenä aiheena on Agenda 2000. Tänään on Agendan kannalta tärkeä päivä, koska tämä täysistunto on omistettu Euroopan parlamentin sitä koskevien kantojen määrittelyyn. Siksi olen iloinen saadessani keskustelun aluksi tilaisuuden kertoa lyhyesti neuvostossa vireillä olevista asioista.
Sallikaa minun korostaa aluksi vielä kerran sitä, kuinka tärkeää neuvoston ja Euroopan parlamentin rakentava yhteistyö tässä asiassa puheenjohtajamaa Itävallalle on. Kaikilla toimielimillämme on erittäin tärkeä osa tämän suuren uudistuksen hoitamisessa. Vain avoin ajatustenvaihto ja tehokas työskentelyn koordinointi mahdollistavat sen, että Cardiffin Eurooppa-neuvoston laatimaa vaativaa aikataulua voidaan myös noudattaa.
Puheenjohtajamaa lupasi jo kesäkuussa ottaa huomioon parlamentin mielipiteet siten, että se pitää säännöllisesti yhteyttä parlamenttiin ja osallistuu tavanomaiseen tapaan täysistuntoihin ja parlamentin valiokuntien asiaankuuluviin kokouksiin, ja lupasi varmistaa, että Euroopan parlamentti saa jatkuvasti tietoa neuvoston työssä saavutetuista edistysaskeleista, sekä ilmoittaa parlamentin mietintöjen käsittelyn tulokset ja mietintöjen sisällön neuvostolle, joka ottaa ne sitten asianmukaisesti huomioon.
Olen iloinen voidessani todeta tänään, että parlamentti ja neuvosto ovat nyt päässeet yksimielisyyteen siitä, että ne aloittavat tätä tarkoitusta varten säännöllisen epävirallisen vuoropuhelun Agenda 2000: ta koskevien keskustelujen etenemisestä. Komissiokin osallistuu tähän vuoropuheluun.
Ensimmäiset tapaamiset, joissa käsitellään liittymistä valmistelevia tukivälineitä, yhteisen maatalouspolitiikan uudistusta ja rakennepolitiikan uudistusta, järjestetään poliittisella tasolla jo marraskuun lopulla tai joulukuun alussa. Ne antavat erityisesti parlamentille tilaisuuden esittää Agenda 2000: ta koskevat kantansa, joista se keskustelee tänään ja päättää huomenna. Jatkuvuuden turvaamiseksi myös tuleva puheenjohtajamaa Saksa osallistuu niihin.
Puheenjohtajamaa Itävalta pitää Agenda 2000: ta yhtenä tärkeimmistä haasteistaan. Olemme alusta asti tehostaneet huomattavasti eri työryhmien ja Coreperin toimintaa. Agenda on jokaisen yleisten asiain, valtiovarainministerien ja maatalousministerien neuvoston kokouksen keskeisenä aiheena. Nyt ei kulu päivääkään, ettei työskenneltäisi tehokkaasti paketin osien kanssa.
Sallikaa minun esittää lyhyt yhteenveto neuvottelujen tärkeimmistä näkökohdista. Ensinnäkin: vuosien 2000-2006 rahoitusnäkymien osalta ollaan yleisesti yksimielisiä siitä, että rahoitusnäkymiä laadittaessa otetaan huomioon sekä talousarvion kurinalaisuus, kustannustehokkuus että vaatimus, jonka mukaan unionin politiikkojen kohtuulliseen kehittämiseen varataan määrärahoja. Pääsimme yksimielisyyteen lähentymiseen ja laajentumiseen liittyvien menojen rajoittamisen osalta. Laajaa tukea saivat rahoitusnäkymien yleinen jaottelu siten, että niissä otetaan huomioon liittymistä edeltävien menojen ja uusien jäsenvaltioiden aiheuttamien menojen esittäminen ja laskeminen erikseen sekä näkymien seitsenvuotinen voimassaolokausi 2000-2006 ja näkymien mukauttaminen ensimmäisen laajentumisen yhteydessä, vaikka jotkin jäsenvaltiot ovat sitä mieltä, että rahoitusnäkymiä on tarkistettava aina uuden jäsenen liittyessä.
Komission antamia keskimääräisiä kasvulukuja pitää tarkistaa jatkuvasti tuoreiden taloutta koskevien tietojen perusteella, sillä vuosittaisissa kasvuluvuissa voi esiintyä huomattavaa vaihtelua seitsemän vuoden aikana. Komission lähtökohtana on, että unionin omien varojen yläraja pitäisi vuodesta 2000 alkaen rajoittaa 1, 27 %: iin unionin bruttokansantuotteesta. Se saa laajaa kannatusta, mutta sitä koskevia neuvotteluja ei ole vielä lopetettu.
Eri menoluokkien kokonaismenoista voidaan päästä yksimielisyyteen luultavasti vasta neuvottelujen loppuvaiheessa. Asiasta vastaavissa elimissä keskustellaankin nyt ahkerasti uusien rahoitusnäkymien menojen vakauttamisesta. Valtiovarainministerien 23. marraskuuta ja 1. joulukuuta pidettävät kokoukset ovat sen osalta erittäin tärkeitä. Niissä on kyse tärkeimpiä kysymyksiä koskevan keskustelun jatkamisesta ja mahdollisten ratkaisujen löytämisestä.
Komissio esitti unionin omien varojen muodostaman järjestelmän toimintaa koskevan kertomuksensa Euroopan parlamentille 7. lokakuuta ja Ecofin-neuvostolle 12. lokakuuta. Kertomuksessa käsitellään omien varojen muodostaman järjestelmän kehitysmahdollisuuksia ja liiallisten budjettivajeiden muodostamaa ongelmaa. Ecofin-neuvoston ja yleisten asiain neuvoston tähänastisissa keskusteluissa ei ole vielä ollut havaittavissa mainittavaa lähentymistä. Vaaditaan vielä huomattavia ponnistuksia, että omien varojen osalta päästään yleisesti hyväksyttävissä oleviin ratkaisuihin.
Mitä tulee toimielinten väliseen sopimukseen, neuvotteluissa, jotka koskivat neuvoston kantaa uuteen sopimukseen, on päästy viimeksi kuluneiden viikkojen aikana hyvin eteenpäin. Sen ansiosta voimme aloittaa Euroopan parlamentin kanssa komission ehdotuksen yhteisen teknisen arvioinnin 12. marraskuuta. Toivon, että työt edistyvät hyvin.
Itävalta on puheenjohtajakaudellaan ponnistellut erityisesti rakennepolitiikan uudistamiseksi. Uskon, että sillä alueella olemme edistyneet kaiken kaikkiaan hyvin. Seuraavista kohdista ja vastaavista teknisistä määräyksistä on saavutettu periaatteellinen yksimielisyys.
Ensinnäkin: alueellista keskittämistä ja tuen kohteena olevien yhteisön kansalaisten määrän vähentämistä tuetaan periaatteessa laajasti. Tavoitteiden määrää on vähennettävä seitsemästä kolmeen.
Toiseksi: ohjelmien suunnittelua ja toteutusta on yksinkertaistettava ja nopeutettava. Päätökset on tehtävä tähänastista hajautetummin, varainhoitoa ja valvontaa on parannettava.
Kolmanneksi: työpaikkojen synnyttäminen ja työllistyksen parantaminen sekä kilpailukyvyn turvaaminen ja kestävä kehitys on otettava tulevan rakennepolitiikan selkeiksi painopistealueiksi.
Neljänneksi: yhteisöaloitteiden määrää on vähennettävä tuntuvasti, ja Interreg on asetettava etusijalle.
Viidenneksi: entisten tavoitteiden 1 ja 2 alueita varten on otettava käyttöön siirtymäajan säännöksiä.
Neuvoston kanta Euroopan aluekehitysrahastoa (EAKR) ja Euroopan sosiaalirahastoa (ESR) koskevien asetusten osalta on jo pitkälti selvä. Mitä tulee koheesiorahastoon, tekniset työt on jo pääosin lopetettu. Avoinna on edelleen periaatteellinen kysymys talous- ja rahaliittoon osallistuvien maiden tukikelpoisuudesta. Yksittäisten tavoitteiden määritelmiin ja kriteereihin liittyvät tarkemmat päätökset ja siirtymäkausien säännöksien selvittäminen kuuluvat käynnissä olevien neuvottelujen tärkeimpiin poliittisiin kysymyksiin. Niitä ovat tosin myös rakennepolitiikan rahoitukseen liittyvät tärkeät kysymykset, jotka voidaan todennäköisesti ratkaista vasta neuvottelujen loppuvaiheessa.
Lopuksi haluaisin sanoa vielä jotain liittymistä valmistelevista tukivälineistä. Neuvottelujen tila on mielestämme erityisen hyvä komission kolmen lainsäädäntöehdotuksen osalta, joita ovat yhteensovittamista koskeva asetus ja rakennepolitiikkaan ja maatalouspolitiikkaan liittyvät lähentymisvälineet. Tällä alueella oli selvitettävä vaikeita kysymyksiä, erityisesti määrärahojen jakaminen ensimmäisen laajentumisen jälkeen ja vakaan varainhoidon takaaminen sekä määrärahojen käytön valvonta.
Olemme iloisia siitä, että yleisten asiain neuvostossa onnistuttiin 9. marraskuuta saavuttamaan poliittinen yksimielisyys kolmen lähentymisvälineen osalta, lukuun ottamatta tukitoimien enimmäisrajan suuruutta koskevaa varausta. Agenda 2000: n ensimmäinen tärkeä osatekijä on näin selvitetty poliittisesti, vaikka tämän osan kohtalo riippuu Agendan pakettiluonteesta johtuen luonnollisesti Agendan osalta kaikkiaan saavutettavasta yksimielisyydestä.
Tämä edistysaskel merkitsee myönteistä signaalia ennen kaikkea hakijamaille, jotka odottavat unionilta voimakasta tukea uudistusponnisteluilleen. Yhteisen maatalouspolitiikan uudistusta koskevasta neuvottelutilanteesta en haluaisi tehdä yhteenvetoa, koska kollegani, maatalousministeri Molterer, antaa siitä teille iltapäivällä perusteellista tietoa, kuten tiedätte.
Kokonaisuudessaan voidaan varmasti todeta, että viiden viimeksi kuluneen kuukauden aikana on saavutettu todellista edistystä Agenda 2000: n monella alueella. Ponnistelemme vielä tulevina kiivastahtisina viikkoinakin sen hyväksi, että pääsisimme hyvin eteenpäin avainkysymyksissä. Tavoitteenamme on oltava se, että luomme Wienin Eurooppa-neuvostoon mennessä saavutetun olennaisen edistyksen ansiosta edellytykset sille, että kokonaispaketista käytävien neuvottelujen ratkaiseva loppuvaihe voidaan aloittaa suunnitelmien mukaisesti vuoden 1999 alussa.

Santer
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät edustajat, tämänpäiväinen täysistuntonne on tärkeä vaihe tiellä, jonka on johdettava meidät ennen nykyisen kauden päättymistä kaikkien Agenda 2000: n yhteydessä ehdotettujen toimenpiteiden hyväksymiseen.
Cardiffin Eurooppa-neuvostossa ilmaistiin, ja valtioiden ja hallitusten päämiehet ilmaisivat hiljattain Pörtschachissa pidetyssä epävirallisessa kokouksessaan, poliittista tahtoa saattaa Agenda 2000: ta koskevat neuvottelut päätökseen erityishuippukokouksessa ensi maaliskuussa. Olen tyytyväinen siihen, että Saksan uusi kansleri vakuutti Pörtschachissa mahdollisimman selvästi päättäneensä viedä tämän työn päätökseen.
Kollegani komissiossa tulevat käsittelemään yksityiskohtaisemmin tapaa, jolla reagoimme mietintöihinne. Sallinette minun muistuttaa teille Agenda 2000: n muodostaman paketin poliittisesta merkityksestä; tunnette paketin kolme suuntaa: unionin politiikkojen tuntuva uudistaminen, unionin historian kunnianhimoisimman laajentumisen valmisteleminen ja lopuksi Edinburghin sopimuksista johtuneeseen ylärajaan sisältyvän tarkoituksenmukaisen ja järkevän rahoituksen tarkentaminen.
Komissiolle on aina ollut selvää, että politiikkojemme uudistaminen ja rahoitussopimus rahoitusnäkymien puitteissa ovat välttämättömiä 2000-luvun Euroopan valmistelemiseksi. Tulevan laajentumisen näkymät lisäävät vielä Agenda 2000: n sisältämien kokonaisuudistusten merkitystä.
Arvoisa puhemies, miksi asiasta on päätettävä maaliskuussa? Monet syyt puhuvat sen puolesta: ensinnäkin Euroopan parlamentin lähestyvät vaalit, jotka vaikuttavat parlamenttinne toimintaan maalis-huhtikuusta alkaen; sitten se haitta, joka unionin uskottavuudelle ja herättämälle luottamukselle aiheutuisi viivästymisestä; lopuksi käytännön pohdinnat, jotka liittyvät rakennerahastojen ohjelmointiin ja politiikkojen tarkentamiseen, mutta myös kielteinen vaikutus, joka liittymistä edeltävien välineiden käyttöönottamisen mahdollisella viivästymisellä olisi itse liittymisprosessiin.
Voidaanko asiasta päättää jo maaliskuussa? Vastaukseni on " kyllä" . Kyllä, koska kaikki tiedot ovat nimittäin käsillä: komission 19 yksityiskohtaista ehdotusta, jotka ovat mietintöjenne aiheena, mutta myös komission mietintö omista varoista.
Komissio, joka on tietoinen unionin talousarvion rahoittamiseen liittyvistä ongelmista, on halunnut aikaistaa vuodella mietintöään omien varojen järjestelmän toiminnasta. Kollegio hyväksyi tämän mietinnön lokakuun alussa. Sanon selvästi, että tässä asiakirjassa komissio tekee uudistuksia. Se suostuu tarkastelemaan syventävästi unionin talousarvion tilannetta, myös " nettosaldojen" arkaluonteista kysymystä. Miksi olemme tehneet niin? Emme siksi, että pitäisimme kovasti tästä pelkistävästä ja vaikeasti käsiteltävästä käsitteestä, vaan koska haluamme pyrkiä kohti objektiivisuutta ja yhteisöllistä henkeä, jotta keskustelua käytäisiin avoimesti ja oikeilta perustoilta.
Mikä on Euroopan parlamentin merkitys näissä näkymissä? Se näkyy tietysti ensinnäkin lainsäädännön alalla. Parlamentti on halunnut hyödyntää - säilyttäen kuitenkin kokonaisvaltaisen lähestymistavan - kaikkia mahdollisuuksia korostaakseen kantaansa ja käyttääkseen etuoikeuksiaan perustamissopimuksen sallimissa rajoissa. Yhteistyöhaluisen asenteenne ja perustavan myötävaikutuksenne ansiosta voimme edistää tämän päivän istunnon avulla asiakokonaisuuksia huomattavasti. Mitä komissioon tulee, se kuuntelee tarkasti parlamenttia ja yrittää vastata havaintojenne asiasisältöön.
Tiedämme kaikki, että Amsterdamin sopimuksen voimaantulon ja kautenne päättymisen yhdistäminen voi aiheuttaa ongelmia. Agenda 2000: een kuuluu joitakin asiakokonaisuuksia, jotka alistetaan yhteispäätösmenettelylle Amsterdamin sopimuksen tultua voimaan.
Vetoan siis kaikkien toimielinten vastuuntuntoon, jotta pääsisimme nopeasti toimielinten väliseen sopimukseen, jonka avulla voitaisiin taata häiriötön siirtyminen yhteispäätösmenettelyyn. Tällainen sopimus on sitä paitsi tarpeen yleensä kaikissa tapauksissa, joissa siirrytään yhteistyömenettelystä yhteispäätösmenettelyyn.
Mutta parlamentin rooli ei luonnollisestikaan ole vain lainsäädännöllinen. Toisena budjettivallan käyttäjänä siitä tulee uuden toimielinten välisen budjettisopimuksen allekirjoittaja. Nykyinen sopimus on osoittautunut hyvin päteväksi budjettirauhan ylläpitämisessä ja menojen kohtuullisen kasvamisen takaamisessa. Komissiosta sellaisen uuden sopimuksen solmiminen, joka tyydyttäisi molempia budjettivallan käyttäjiä, kuuluu olennaisena osana Agenda 2000: een. Olen tyytyväinen siihen, että ensimmäiset tekniset keskustelut mahdollisesta uudesta sopimuksesta on vihdoin voitu aloittaa.
Arvoisa puhemies, älkäämme tehkö virheitä. Maaliskuuhun 1999 ei ole enää kauan, ja asiasisältöä koskevia keskusteluja on tehostettava. Agenda 2000: n muodostaman paketin hyväksyminen on osa yhteisön yleistä etua. Jokaisen on pohdittava, ennen parlamentin vaaleja, niitä seurauksia, joita sopimuksen puuttumisella voi olla unionin uuteen vauhdinottoon euron käyttöönoton myötä.
Hyvät edustajat, kehotan näin ollen jokaista tehostamaan työntekoa ennen Wienin Eurooppa-neuvostoa, jotta takaamme hyvät lähtökohdat niille keskusteluille, jotka on määrä saattaa loppuun Saksan puheenjohtajakauden aikana.
Tietenkään niin kauan kuin kaikesta ei päästä sopimukseen, ei päästä sopimukseen mistään. Mutta tälläkin varauksella toivon, että saavutamme Wienin kokouksessa kolme tavoitetta. Ensinnäkin, että pääsisimme sopimukseen niistä monista lainsäädännöllisten tekstien näkökohdista, joita kutsuisin " teknisiksi" ; tältä osin olen tyytyväinen äskettäin saavutettuun edistykseen rakennerahastoissa, koheesiorahastossa, liittymistä valmistelevassa strategiassa ja Euroopan laajuisissa verkoissa. Toiseksi, että pyrkisimme edistymään poliittisilla aloilla. Ajattelen tässä esimerkiksi joitakin maatalousuudistuksen ja maaseudun kehittymisen, rakenteellisten toimenpiteiden ja rahoitusnäkymien " muodon" näkökohtia. Ja lopulta, että hahmottelisimme sellaisen lopullisen paketin ääriviivat, jonka pitäisi erityisesti keskittyä uudistusten ja niihin liittyvien budjettikysymysten rahoituksellisiin vaikutuksiin.
Arvoisa puhemies, koska halusin puhua lyhyesti, halusin erityisesti hahmotella niiden kysymysten merkitystä, jotka odottavat meitä tulevina kuukausina. Komissio on täysin tietoinen siitä tärkeästä roolista, joka parlamentilla on ennen kauden päättymistä. Olette aikaisemmin osoittaneet useaan otteeseen haluanne ottaa roolinne tarvittavan vakavasti ja vastuuntuntoisesti. Tämän päivän työt todistavat tästä halusta. Komissio pyrkii edistämään asiaa kaikella hyvällä tahdollaan.

Hänsch
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, me tiedämme, että Agenda 2000: ta koskevat päätökset ovat Euroopan unionin, siis myös Euroopan parlamentin, keskeinen haaste tulevan puolen vuoden aikana. Ennen kuin uppoudumme yksittäisiä mietintöjä koskevan keskustelun yksityiskohtiin, haluaisin esitellä ryhmäni puolesta joitakin yleisiä näkökohtia. Mistä on oikeastaan kyse?
Ensinnäkin: on kyse siitä, että autamme Keski- ja Itä-Euroopan maita kehittymään liittymiskelpoisiksi. Suhtaudumme myönteisesti komission ehdottamaan liittymistä valmistelevaan tukeen. Suhtaudumme - ainakin pääpiirteissään - myönteisesti myös luotuihin välineisiin. Emme katso liittymistä valmistelevan tuen olevan Itä- ja Keski-Euroopan maiden luokittelemista tai palkitsemista vaan sanomme myös, että tämä liittymistä valmisteleva tuki on taloudellisten ja poliittisten etujemme mukaista. On tosin myös selvää, että pääasialliset ponnistelut liittymiskelpoisuuden saavuttamiseksi on tehtävä itse jäsenehdokasmaissa.
Toiseksi: me, Euroopan unioni, emme ole itsekään vielä valmiita laajentumiseen. Meidänkin on ponnisteltava vielä huomattavasti laajentumisvalmiuden aikaansaamiseksi. Pidämme Agenda 2000 -ohjelmaa, jonka komissio on esittänyt, suunnitelmana, jonka avulla Euroopan unionista tehdään seuraavan puolen vuoden aikana valmis laajentumaan. Tämä koskee politiikkojen uudistamista. Se koskee myös vuoteen 2006 ulottuvia rahoitusnäkymiä.
Viimeksi kuluneina viikkoina ja kuukausina olen kuullut jäsenvaltioiden taholta, ja Euroopan parlamentistakin, omasta ryhmästänikin, paljon Agenda 2000: n yksittäisten ehdotusten arvostelua. Olen sitä mieltä, että se on normaalia. Arvostelua kuullaan taas tänäänkin. Haluaisin kuitenkin sanoa yhden asian keskustelun aluksi: en ole tähän mennessä kuullut miltään jäsenvaltiolta, miltään unionin elimeltä enkä parlamentin miltään ryhmältä toisesta lähestymistavasta, joka olisi niin yhtenäinen, johdonmukainen ja laajaan kannatukseen yltävä kuin se, jonka komissio on esittänyt. Sen vuoksi ryhmäni tukee Agenda 2000: n pääpiirteitä, olennaisia kohtia, sellaisina kuin komissio on ne esittänyt.
Voisin kenties yrittää mainita muutaman kohdan. EU: n rakennerahastojen ja koheesiorahaston uudistuksen, mutta myös välttämättömän maatalouspolitiikan uudistuksen tärkein tavoite meidän mielestämme on uusien työpaikkojen synnyttäminen, jatkuva talouskasvu sekä EU: n alueiden kilpailukyky.
Korostamme sitä, että rakenne- ja koheesiorahastojen tukemien toimien pitää olla ympäristöystävällisiä, ympäristöystävällisempiä kuin tähän asti. Haluamme alueellisten ja paikallisten järjestöjen sekä kansalaisten osallistumisen lisäämistä alueellisten ohjelmien suunnitteluun ja täytäntöönpanoon. Toivomme myös, että rahastojen ja komission ehdotusten hallinto muuttuu yksinkertaisemmaksi ja vastuullisemmaksi. PSE-ryhmä on esittänyt selvän kannan moneen kiistanalaiseen kohtaan. Ryhmä tukee EU: n komission ehdotusta tavoitteen 1 kriteereistä, mutta vaatii kuitenkin, että Euroopan parlamentin on arvioitava tarkasti tarpeelliset poikkeukset. Ryhmä tukee komission ehdotusta siitä, että säilytämme noin 20 miljardin ecun koheesiorahaston heikoimmin kehittyneitä jäsenvaltioita varten. Ryhmä tukee voimakkaasti yhteisöaloitteiden määrän vähennystavoitetta sekä Interregin etusijalle asettamista, mutta vaadimme Urban-ohjelman säilyttämistä ja toivomme uuden aloitteen muodostamista sellaisia alueita varten, jotka joutuvat odottamatta vaikeiden taloudellisten ja sosiaalisten rakenneuudistusten kohteeksi.
Pidämme kiinni avustusten vähittäisestä lopettamisesta niiden alueiden osalta, jotka menettävät vuoden 2000 jälkeen oikeuden saada apua, mutta sanomme myös, että siirtymäkauden pitäisi kestää jopa kuusi vuotta eikä sen pitäisi sitten muuttua.
Lopuksi tuemme komission tavoitetta suuremman yhtenäisyyden aikaansaamiseksi kansallisten tukien ja toimien ja EU: n tavoitteen 2 mukaisten toimien välille. Sen osalta tarvitsemme kuitenkin myös lisää joustavuutta.
Nämä ovat kantoja, jotka ovat yhteisiä ainakin ryhmäni suurelle enemmistölle. Sallikaa minun sanoa niiden lisäksi vielä yksi yleinen ja periaatteellinen asia: jos keskustelemme vain siitä, kuinka paljon joidenkin jäsenvaltioiden pitää maksaa ja kuinka paljon toiset jäsenvaltiot saavat, emme tee parlamentissa ja neuvostossa oikeutta tehtävän päätöksen suuruudelle. Uudistuksia, joita laajentumisen vuoksi teemme, enkä tarkoita pelkästään institutionaalisia uudistuksia vaan myös politiikkojen uudistuksia, ei toteuteta pelkästään Euroopan unionin laajentumisen vuoksi, ne tarjoavat pohjimmiltaan myös tilaisuuden. Ne tarjoavat tilaisuuden EU: n tähänastisen politiikan tuulettamiseen. Ne olisi oikeastaan toteutettava, vaikka laajentumista ei tapahtuisikaan. Näissä uudistuksissa, korostaakseni asiaa vielä kerran, on kyse sen keskittämisestä, mitä me voimme tehdä yhteisönä ja unionina. Ei ole kyse jäsenvaltioiden täydellisestä muuttamisesta, eikä ole kyse EU: n politiikkojen täydellisestä muuttamisesta.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te puhuitte rakentavasta yhteistyöstä ja työskentelyn koordinoimisesta. Sallikaa minun sanoa muutama lause siitä: minun käsittääkseni kaikki jäsenvaltiot, tai paremmin sanoen hallitukset neuvostossa, eivät ole vielä ymmärtäneet parlamentin muuttunutta roolia, eivät ole ymmärtäneet sitä, että yhteispäätösmenettely Euroopan parlamentin kanssa on loppujen lopuksi jo nyt voimassa hyväksymisen muodossa rakennerahastojen ja koheesiorahaston uudistuksesta säädettäessä. Tämä merkitsee sitä, että neuvostonkin on pyrittävä heti tämän ensimmäisen käsittelyn jälkeen toimielinten väliseen vuoropuheluun parlamentin kanssa, ei pelkästään rahoitusnäkymistä, sehän on pelkkä rutiiniasia, sitä tapahtuu koko ajan, vaan myös politiikkojen uudistamisesta ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asemista, joita on muokattava tulevaisuudessa.
Jos vuoropuhelu, josta puhuitte, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, muodostuu vain siitä, että parlamentti kertoo ja neuvosto kuuntelee mutta vaikenee muuten, kuten ilmeisesti on tarkoitus, sanon teille: se ei riitä meille! Ja silloin olette vaarassa ajaa välttämättömät uudistukset umpikujaan.
Haluamme päättää Agenda 2000: sta vielä täällä vaalikaudella, ennen vaaleja. Olemme valmiita noudattamaan aikataulua. Noudattakaa tekin neuvostossa sitä! Neuvoston kannan on oltava selvillä maaliskuun lopussa, ja älkää toivoko, että parlamentti antaa teille verukkeen olla noudattamatta omaa aikatauluanne! Me tiedämme, että koko Euroopan poliittinen, taloudellinen, sosiaalinen ja ekologinen kehitys riippuu meistä, komissiosta, neuvostosta, mutta - ja myös ennen kaikkea - Euroopan parlamentista. Voitte olla varma, että olemme tietoisia siitä!

Poettering
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Agenda 2000: n ja siihen liittyvien välttämättömien uudistusten onnistuminen on sen edellytys, että 2000-luvun Euroopan yhdentyminen onnistuu. Euroopan rahaliitto toteutuu 1. tammikuuta 1999 - historiallinen tapahtuma, jota monet ihmiset Euroopassa pitivät mahdottomana vielä muutamia vuosia sitten. Rahaliitto on esimerkki siitä, että Euroopassa voidaan saavuttaa suuria historiallisia edistysaskeleita ja että se voi toteuttaa niitä, jos poliittiset päätöksentekijät saavat koottua määrätietoisuutta siihen.
Pelkkä poliittisten päättäjien määrätietoisuus ei kuitenkaan riitä. Euroopan ihmisten on pystyttävä luottamaan Euroopan unionin päätöksiin. Ihmiset eivät oikeastaan halua, että Euroopan vaikutuksen vähenee vaan lisääntyy. He haluavat Euroopan, joka on vakuuttava, Euroopan, joka on toimintakykyinen sisäisesti ja ulospäin, Euroopan, jossa ei ole korruptiota ja vallan väärinkäyttöä, Euroopan, joka on ihmisiä ja heidän etujaan varten. Tältä perustalta Agenda 2000: sta on tultava menestys.
Haluaisin käsitellä neljää tehtävää. Ensinnäkin: tärkeistä asioista tärkein on Euroopan unionin laajentuminen Keski- ja ItäEuroopan maihin. Sitä koskevat neuvottelut on käytävä niin joutuisasti kuin suinkin mahdollista, jotta Keski-Euroopan kymmenen kansakuntaa voivat liittyä Euroopan unionin arvoyhteisöön. Tämä merkitsee sitä, että laajentumisprosessi on muokattava joustavaksi ja avoimeksi. Se merkitsee sitä, että ne, jotka eivät ole mukana ensimmäisellä neuvottelukierroksella, voivat päästä siihen nopeasti mukaan edistyessään. On vältettävä sitä vaikutelmaa, että joidenkin hakijamaiden ihmiset olisi suljettu pois tästä neuvottelu- ja laajentumisprosessista, sillä on tärkeää, että vallitsee uudistustahto, tietoisuus siitä, että pian kuulutaan Euroopan unionin arvoyhteisöön.
Toinen suuri tehtävä on yhteisön politiikkojen uudistus maatalous- ja rakennepolitiikan osalta. Maatalouspolitiikan on autettava osaltaan, jotta suorituskykyiset maatalousyritykset voivat pärjätä kilpailussa. Maatalouspolitiikka ei ole kuitenkaan pelkästään maataloutta koskevaa politiikkaa, vaan sen on koskettava yhä enemmän koko maaseutua. Euroopan olosuhteet ovat toisenlaiset kuin USA: n. Agenda 2000: n on sen vuoksi autettava osaltaan kehittämään edelleen eurooppalaista maatalousmallia ja varmistamaan se.
Rakennepolitiikka on yhteisvastuuta heikommassa asemassa olevista alueista. Tuen voimakkaasti näiden välineiden maantieteellistä ja sisällöllistä keskittämistä heikommassa asemassa oleville alueille. Olemme kuitenkin sitä meiltä, että on välttämätöntä, että niin sanottujen rikkaampien maiden sellaiset alueet, jotka eivät jatkossa enää saa tukea, saavat kansallisella tasolla järkevän kilpailupolitiikan puitteissa edelleen tiettyä tukea valtiolta, koska näiden maiden heikommassa asemassa olevia alueita verrataan niiden rikkaisiin alueisiin.
Kolmanneksi: Euroopan unionin toimielinten uudistaminen. Olemme kaikki tietoisia Amsterdamin pöytäkirjasta. Komission uudelleenjärjestely ja äänien uusi painottaminen neuvostossa eivät ole kuitenkaan todella ratkaisevia asioita. Todella ratkaiseva asia on enemmistöpäätösmenettelyn laajentaminen ministerineuvostossa, jotta Euroopan unioni olisi toimintakykyinen nyt ja tulevaisuudessa laajentumisen jälkeen. Se on perusedellytys, enemmistöpäätösten teko ministerineuvostossa Euroopan unionin lainsäädäntötyössä.
Sallikaa minun käsitellä neljättä näkökohtaa. Saksassa on ollut hallitussopimus, jonka mukaan komission molempien paikkojen on oltava hallituspuolueilla. Siitä periaatteesta, että oppositiolla on toinen paikka, on luovuttu. Jos tätä esimerkkiä seurataan Euroopan unionissa, jäsenvaltioissa, komission poliittinen järjestelmä vaarantuu. Euroopan parlamentilla on Amsterdamin sopimuksen perusteella uusi asema. Komission puheenjohtaja valitaan. Komission puheenjohtaja ja kansalliset hallitukset kutsuvat kokoon komission, jonka on sitten kokonaisuudessaan nautittava Euroopan parlamentin luottamusta. Jos saisimme vuonna 2000, Agenda 2000: n alkuvaiheeseen, yksipuolisen komission, se ei olisi hyvä alku, ja se voisi johtaa ristiriitaan Euroopan parlamentin ja ainakin minun ryhmäni kanssa. Sen vuoksi sanomme, että meidän on säilytettävä komission tasapaino. Kaikkien poliittisten ryhmien on oltava edustettuna siellä, jotta ne voivat auttaa osaltaan 2000-luvun Euroopan vakauden ja rauhan säilyttämisessä.

Cox
Arvoisa puhemies, uskomme, että Agenda 2000 on hyvä mittari Euroopan unionin nykyiselle ilmapiirille ja tilalle sekä komission yhteiselle mielikuvalle, joka sillä on Euroopan hankkeesta. Ehdotuksena se on pikemminkin tarkoituksenmukainen kuin kaukonäköinen, minimalistinen, mutta kykenevä luomaan yhteisymmärrystä, luonteeltaan tilapäinen, mutta askel oikeaan suuntaan välttämättömällä matkalla kohti laajentumista, jonka ensisijaiset taloudelliset haasteet on myönnetty, mutta joita on lykätty taas eteenpäin. Kaikista rajoituksistaan huolimatta Agenda 2000 on ainoa tarjolla oleva ehdotus, ja ELDRryhmä vaatii neuvostoa edistymään asiassa ripeästi Wienissä, jotta Agenda voitaisiin hyväksyä täydellisesti Kölnissä ensi maaliskuussa.
Mitä yksityiskohtiin tulee, ELDR-ryhmä tukee sitoutumista laajempaan taloudelliseen ja sosiaaliseen koheesioon, siten, että työllisyyden, yhtäläisten mahdollisuuksien ja kestävän ympäristön edistämistä korostetaan, ja suhtautuu tässä yhteydessä myönteisesti 0, 46 %: n tavoitteeseen Euroopan unionin BKT: sta, tavoitteeseen, jota esitettiin rakennerahastojen osalta.
Kannatamme ehdotuksia varojen keskittämisestä ja yksinkertaistamisesta, ja vaadimme, että kumppanuusprosessissa annetaan suurempi rooli paikallisille ja alueellisille viranomaisille ja kuullaan laajemmin kansalaisyhteiskuntaa. Niiden alueiden osalta, jotka eivät ole enää tukikelpoisia tavoitteissa 1 ja 2, tukia pitäisi jakaa vaiheittain siirtymäkaudella, mikä olisi pehmeä lasku, ja kannatamme liittymistä valmistelevien varojen perustamista jäsenehdokasmaille.
Vaikka olemmekin samaa mieltä siitä, että yhteisön aloitteet pitäisi keskittää rajoitetumpaan aihepiiriin, kuten Interreg- ja Leaderohjelmaan, olemassa olevaa Urban-aloitetta pitäisi pitää vireillä. Kannatamme varastorahaston käsitettä, sikäli kuin sillä taataan tulevaisuudessa rakennerahastojen hyvä hallinto ja tehokas käyttö.
Mitä koheesiorahastoon tulee, ELDR-ryhmä tukee sen ylläpitämistä niiden jäsenvaltioiden osalta, joiden BKT on alle 90 % yhteisön keskiarvosta, ilman lisämäärittelyä tai lisäehtoja.
YMP: n uudistuksen osalta ELDR-ryhmä uskoo, että maatilapolitiikkaa ei voi tarkastella erillään unionin muista tavoitteista. YMP: n on oltava rahoitettavissa talousarviosta, yhdenmukainen maailmanmarkkinoilla vallitsevan tilanteen kanssa, ja sopusoinnussa laajentumisen tulevien tarpeiden ja vaatimusten kanssa. YMP: n uudistuksessa pitäisi tunnustaa ja kunnioittaa sellaista maatalousmallia, joka perustuu ensisijaisesti Euroopan ja perheviljelmien oloihin, mutta siinä pitäisi myös kunnioittaa ruoan laatuun, eläinten hyvinvointiin ja ympäristön kestävyyteen liittyviä korkeita normeja sekä kannustaa maaseudun kehittämisen edistämistä. Kannatamme sitä, että tämän keskustelun painopiste on siirtynyt tavaroista, leikkauksista ja korvauksista, edellisen sukupolven keskustelusta, korostamaan enemmänkin ihmisiä ja paikkoja, seuraavan sukupolven keskusteluun. ELDR-ryhmä suhtautuu avoimin mielin uusiin tapoihin rahoittaa YMP: tä, mutta korostaa, että tällaisten ehdotusten ei pidä johtaa sekamelskan kaltaiseen uudelleen kansallistamiseen.
Lopuksi kunnioitamme oikeudenmukaisuuden ja tasapainon tarvetta jäsenvaltioiden osallistumisessa talousarvioon, mutta hylkäämme ehdottomasti juste retour -käsitteen, ja pyydämme jäsenvaltioita muistamaan Euroopan tasolla olevan vastuunsa niin kuin kansalliset ensisijaisuutensakin, koska taloudellisista järjestelyistä sopiminen on välttämätöntä tämän hankkeen kannalta.

Rosado Fernandes
Arvoisa puhemies, kun nyt esitän näkemykseni Agenda 2000: sta, haluan todeta, etten näe siinä niitä historiallisia arvoja, joihin ajatus Euroopan yhteisöstä alun perin perustui. Todellisten arvojen sijasta siinä on rahallisia arvoja - valuuttaa; ihanteita siinä ei itse asiassa ole lainkaan jäljellä etenkään sen alan osalta, jonka parhaiten tunnen, josta nyt aion puhua ja joka ryhmääni eniten kiinnostaa. Kyse on yhteisestä maatalouspolitiikasta.
Oikeastaan se ei sisällä edes konkreettisia ehdotuksia, vaan häikäilemättömän yrityksen tehdä tyhjäksi yksi YMP: n perusperiaatteista, kenties niistä kaikkein tärkein eli rahoituksellisen solidaarisuuden periaate, joka merkitsee samalla myös moraalista solidaarisuutta. Naudanlihan ja maitotuotteiden tuen maakohtaisissa ylärajoissa kyse on huonosti naamioidusta ehdotuksesta YMP: n kansallistamiseksi.
Siinä pyritään avoimesti syrjimään edelleenkin heikoimmin tuottavaa ja heikoimmin kehittynyttä maataloutta, sillä korvaavien tukien määrät lasketaan historiallisten tuottojen perusteella, mikä merkitsee sitä, että Euroopan kahtiajako toisaalta äärimmäisen köyhiin maihin ja toisaalta maihin, jotka luonnonolojensa ja kansalliseen historiaansa liittyvien syiden ansiosta eivät ole köyhiä, säilyy myös tulevaisuudessa.
Ikään kuin Agenda 2000 ja siihen sisältyvät lainsäädäntöehdotukset eivät olisi kylliksi, komissio vieläpä hyökkää uudelleen maatalouden ja eurooppalaisten maanviljelijöiden kimppuun, etenkin kaikkein heikoimpien, ehdottaessaan omia varoja koskevassa kertomuksessaan YMP: n suorista maksuista aiheutuvien menojen osittaista takaisinmaksua.
Tiedämme myös kaikki, että yhteisön tähän asti ainoana todella yhteisenä politiikkana YMP on myös ollut Euroopan rakentamisen kulmakivenä. Ja kaiken tämän lisäksi on vielä otettava huomioon laajentuminen KIE-maihin, vuosituhannen vaihteen WTOkierros ja tilintarkastustuomioistuimen puheenjohtajan täällä eilen esittämät väitteet. Hän nimittäin rohkeni ylittää tuomarin valtuutensa ja tuoda julki kantansa durum-vehnälle maksetusta tuesta köyhimmissä maissa. Kyse on menettelystä, joka selvästikin sotii vallanjaon periaatetta ja niin ollen kaikkia niitä oppeja vastaan, joita jo vanha Montesquieu ja vanha Locke julistivat demokratiaa puolustaessaan.
Kaiken kaikkiaan voimme todeta, että Agenda 2000: ssa epäsuotuisimmat alueet jäävät köyhiksi ja suotuisimmat alueet rikastuvat entisestään. Kuilu tulee varmastikin syvenemään, siitä minulla ei ole pienintäkään epäilystä.

Puerta
Arvoisa puhemies, voimme lähestyä ja meidän pitääkin lähestyä Euroopan unionin laajentumisen haastetta siten, että voimme taata sekä Euroopan rakentamisen tavoitteen että erityisesti taloudellisen ja sosiaalisen koheesion tavoitteen saavuttamisen. Tämän vuoksi meidän velvollisuutemme on kritisoida vahvasti Agenda 2000: ta, joka laadittiin kiireesti, ilman, että siihen voi tehdä muutoksia ja ilman tarkkoja mittauksia. On paradoksaalista, että Agenda 2000 laaditaan laajentumisen onnistumista silmällä pitäen ja että myöhemmin laajentumista ei oteta ehdotuksissa ja perusteluissa juuri lainkaan huomioon.
Jäsenvaltioiden yleinen mielipide on pannut merkille väittelyn omista varoista ja niiden riittämättömästä enimmäismäärästä, joka on 1, 27 % yhteisön BKT: stä, ja kiistellystä rakennerahastoista maksettavasta solidaarisuusavustuksesta. Tämä on se suuri näkemysero Delorsin tavoitteessa, jossa ehdotettiin varojen ja rakennerahastojen määrärahojen vaiheittaista lisäämistä.
Keskustelu ei ole ollut kovin asiallista eikä siinä ole otettu huomioon sitä, että sisämarkkinoiden rakentamisen lisäksi meidän on ennen kaikkea saavutettava myös taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus. Sen sijaan, että puhutaan nettomaksajista ja nettosaajista, pitäisi ennemminkin selittää yleisessä taloudellisessa arviossa se, kuka hyötyy ja kuinka paljon, sillä ne talouspolitiikat, joilla on eniten merkitystä, eivät näy talousarviossa. Eikä sitä voida jättää huomiotta, että laajoilla sisämarkkinoilla toiset kansantaloudet saavat huomattavaa hyötyä, kun taas toiset maksavat taloudellisen ja kaupallisen veronsa.
Mitä tulee yhteiseen maatalouspolitiikkaan, tärkein kritiikkimme kohde on se, ettei aihetta tarkastella kokonaisvaltaisesti ja että puhutaan vain tietyistä tuotannon aloista. Yhteisten markkinajärjestelyjen uudistukset merkitsevät voimakkaita hintojen alennuksia, joita korkotuki ja yksityisen varastoinnin palkkiot kompensoivat vain osittain. Tulemme näkemään tämän ajan myötä.
Meitä huolestuttavat ne vaikutukset, joita tällä on yhteiskunnassa ja työllisyydessä ja jotka koskettavat kaikkein herkimmin vahingoittuvia maanviljelijöitä. Olemme huolissamme yhteisrahoitusjärjestelmän käyttöön ottamisesta, joka ei ratkaisen ongelmia. Ratkaisujen pitäisi syntyä todellisten suorien tukien mukauttamista koskevien ehdotusten pohjalta, joilla voidaan korjata nykyistä epäoikeudenmukaista eriarvoisuutta.
Mielestämme - kaikella kunnioituksella - komission ehdotus on vain lavastettu mukautus, jossa nykyisin olemassa olevat eriarvoisuudet kiteytyvät. Kaiken tämän perusteella olemme varmoja siitä, että on ponnisteltava vielä lujasti, jotta voimme toteuttaa laajentumisen solidaarisesti ja jotta voimme löytää pikaisesti ratkaisun sosioekonomisessa ja myös institutionaalisessa todellisuudessamme vallitseviin vakaviin ristiriitaisuuksiin ja puutteisiin.

Aelvoet
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, unionin laajentumisen historiallisesta merkityksestä Brysselissä, Luxemburgissa ja Lontoossa annettujen juhlallisten julistusten jälkeen vaikuttaa siltä, että neuvosto on vaihtanut pienemmälle vaihteelle. On ilmeisesti muotoutumassa sellainen ilmapiiri, joka saattaa johtaa siihen, että entinen rautaesirippu korvataan kauniiden sanojen savuverholla, jolla pyritään peittämään neuvoston todellinen tavoite eli uusien jäsenvaltioiden liittymisen lykkääminen. Olemme hyvin tietoisia siitä, että kyseessä on aivan uudenlainen laajentumisoperaatio, joka asettaa erityisen kovia vaatimuksia kaikille valtioille, siis sekä meille että jäsenehdokasvaltioille. Komission meille marraskuun alussa toimittamasta erinomaisesta saavutettua kehitystä käsittelevästä kertomuksesta käy ilmi, kuinka kovasti jäsenehdokasvaltiot ovat ponnistelleet täyttääkseen Kööpenhaminan kriteerit. Tästä vaaditusta muutoksesta maksetaan kuitenkin kova hinta. Suuri osa väestöstä maksaa tämän muutoksen köyhtymällä, ja jokainen, joka on aika ajoin vähissä varoissa, voi havaita sen.
Tämän vuoksi haluamme kiinnittää huomiota siihen, että hyvin toimivan markkinatalouden luominen muuttuu liian usein vain vaatimukseksi nopeasta yksityistämisestä. Esimerkiksi Venäjän tilanne osoittaa, että yksityistäminen, jonka aikana pieni joukko ihmisiä kahmii itselleen kansalliset rikkaudet, ei missään tapauksessa muodosta tervettä perustaa sosiaaliselle markkinataloudelle. Näin ollen komission ja neuvoston ei pitäisi yksipuolisesti painostaa nopeaan yksityistämiseen vaan vastuulliseen yksityistämiseen, joka sisältää tarvittavat mekanismit poliittisiin ja sosiaalisiin muutoksiin.
Kun ajatellaan jäsenehdokasmaiden ankaria ponnisteluja, neuvosto on mielestämme liikaa odottavalla kannalla. Mikä on sitten meidän tilanteemme? Institutionaalinen uudistus on pantu jäihin. Maatalousuudistusta ei ole vielä saatu aikaan, ja tilanne näyttää jäävän edelleen sellaiseksi, että tuottajahinnat laskevat ja että rakenteellisia ylijäämiä viedään ulkomaille ja että integroituun maaseudun kehittämiseen kiinnitetään liian vähän huomiota. Mitä tulee rahoitukseen, vetoamme avoimen asenteen puolesta, joka sallii tarvittaessa rahoituksen kokonaismäärän mukauttamisen. Kokonaismäärän lisäksi meille ovat tärkeitä osallistuminen ja hajauttaminen. Varojen käytön hajauttaminen on nyt onneksi toteutunut, mutta jäsenehdokasvaltioiden edustajien osallistuminen hankkeista päättävien neuvoa antavien komiteoiden työhön ei ole vielä aina kaikilta osin kunnossa. Tilintarkastustuomioistuimen juuri julkaistu kertomus ydinturvallisuudesta osoittaa, että komission toimissa jäsenehdokasmaiden ydinvoimaloiden turvallisuuden parantamiseksi on kiusallisia puutteita. Itse asiassa läntisen ydinvoima-alan edunvalvojat ottivat tehtävän käsiinsä tarkoituksenaan käyttää omia huippukalliita asiantuntijoitaan ja viedä omaa materiaaliaan, ja seuraukset olivat tuhoisia. Voimme kyllä ymmärtää komission koordinointitehtävän, mutta kaikkia aloitteita - Tacis-, Phare-, Bird-ohjelmia ja muita - ei valvota lainkaan riittävästi.
Kannatamme täysin myönteisiä ehdotuksia neuvottelujen aloittamisesta pikaisesti myös Latvian kanssa ja myöhemmin Liettuan ja Slovakian kanssa. Olemme hyvin iloisia, että valtuuskunnassa olemme voineet todeta, että avautuminen Turkin suuntaan tuottaa tuloksia. Nyt voidaan jo havaita, että Turkin edustajat suhtautuvat uudella tavalla Euroopan unioniin. Meidän täytyy ennen kaikkea välttää sitä, että unioni joutuu ikään kuin Kreikan ja Turkin panttivangiksi, koska nämä maat eivät käyttäydy kuten äidit vaan kuten ylihuolehtivaiset anopit, jotka vain hankaloittavat asioita. Jokainen tietää, että Kyproksen poliittisen ongelman purkaminen on edellytys, jota ilman jäseneksi liittyminen olisi hyvin vaikeaa. Tämän vuoksi pyydämme, että unioni nimittäisi eurooppalaisen välittäjän, jotta dynaaminen politiikka mahdollistuisi ja jotta tässä asiassa päästäisiin myönteiseen lopputulokseen.

Hory
Arvoisa puhemies, tunnemme tänään houkutusta verrata sitä, millainen Agenda 2000: ta koskeva keskustelumme olisi voinut olla, siihen, millainen siitä tuli, koska meiltä puuttui riittävää poliittista tahtoa. Unionin laajentuminen on antanut meille ainutlaatuisen tilaisuuden tarkistaa yhteisesti yhteisömme perusperiaatteita, pohtia sellaista uudenlaista institutionaalista rakennetta, jota 25 tai 30 valtiota voisi käyttää, ja suunnitella niitä talousarvioon liittyviä uudistuksia, jotka olisivat syventäneet mantereenlaajuisen yhdentymisen merkitystä. Tämän unionin uuden perustamisyrityksen jälkeen - mutta vasta sen jälkeen - olisimme voineet tarkastella laajentumisen teknisiä vaikutuksia esimerkiksi maatalouspolitiikkoihimme ja alueellisiin politiikkoihimme.
Tällaisen laajamittaisen keskustelun sijaan kuulette koko tämän päivän niiden parlamentin jäsenten valittelua, jotka ovat oikeutetusti sitä mieltä, että tänään ehdotetut toimenpiteet eivät ole tämän historiallisen haasteen tasalla. Olisi epäilemättä pitänyt aloittaa, 15 jäsenen välillä ja jäsenehdokasmaiden kanssa, vahvistamalla uudelleen ja muutenkin kuin retorisissa alkulauseissa erityisiä humanismin, solidaarisuuden, oikeuden ja rauhan arvoja, jotka muodostavat eurooppalaisen mallin ja ne tavoitteet, jotka me asetamme laajentumiselle. Jos perusperiaatteista ja uudesta rajasta ei päästä yleiseen sopimukseen, annetaan se vaikutelma, että toiset jakavat hyvin alentuvalla ja poliittisesti imperialistisella asenteella vaurautensa murusia, kun taas toiset luulevat, että heidät on kutsuttu astumaan sisään suureen valintamyymälään.
Miten voisi myöskään olla muistelematta Amsterdamin menetettyä tilaisuutta, Amsterdamin, jossa meidän olisi pitänyt edes hahmotella mantereen tarpeisiin mukautettu institutionaalinen rakenne ja ottaa päättäväisesti käyttöön federalistinen malli, sen sijaan, että tartumme tätä tarkoitusta varten luotuun rakennelmaan, joka osoittaa päivittäin rajallisuutensa? Miten voisi olla korostamatta niiden taloudellisten sitoumuksiemme tyhjyyttä, jotka vievät pohjan poliittisilta sitoumuksiltamme, vaikka meidän olisi omankin etumme nimissä pitänyt olla anteliaita ja luovia, pohtia vihdoin esimerkiksi suoraa yhteisöllistä verotusta, joka antaisi kouriintuntuvan ulottuvuuden kansalaisten Euroopalle ja todellista vastuuta parlamentillemme? Emme ole edes käyttäneet kaikkia rahavaroja, jotka nykyiset sopimukset sallivat meidän asettaa laajentumisen käyttöön.
Tunnen kaikki taloustieteilijöiden, kirjanpitäjien ja tilastotieteilijöiden väitteet. Samat henkilöt esittivät samoja vastaväitteitä jo Saksan yhdistymishankkeen yhteydessä. Osoittivatpa luvut mitä tahansa, yksinkertaisella terveellä järjellä ajattelevia ei voida estää toteamasta, että yhtäläisillä keinoilla ja muuttamattomilla säännöillä Eurooppa, joka muuttuu 15 jäsenvaltion Euroopasta 20: n, sitten 25: n ja 30 jäsenvaltion Euroopaksi, heikentyy väistämättä. Kyse ei enää ole laajentumisesta vaan siitä, että Euroopan unionin väentiheys alenee heikentymisen kautta, ja vähentyminen jättää Eurooppamme alttiiksi kaikkein jyrkimmälle taloudelliselle liberalismille ja poliittiselle voimattomuudelle, joka edistää muita etuja.
Tästä syystä Euroopan radikaaliallianssin ryhmä, joka suhtautuu kokonaisvaltaisen myönteisesti uudistuksiin ja joihinkin " pikkuuudistuksiin" , joita meille ehdotetaan, jää odottamaan suurta poliittista keskustelua Manner-Euroopasta, keskustelua, jota emme voi siirtää ikuisesti. Jokainen voi aistia laajentumisessa historian siipien havinaa, mutta jokainen voi myös nähdä, että tässä merkittävässä yhteydessä eurooppalaiselta hankkeeltamme puuttuu omituisesti pontta.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.

Tervetulotoivotukset
Puhemies.
Haluaisin toivottaa tervetulleeksi Slovakiassa juuri valitun kansanedustuslaitoksen kaksi kunnianarvoisaa jäsentä. He ovat herra Peter Weiss, ulkoasiain valiokunnan puheenjohtaja, joka on tästä lähtien parlamentaarisen sekavaliokunnan yhteispuheenjohtaja, sekä herra Frantisek Sebejin.
Toivotan heille molemmille menestystä työssään, jonka tarkoituksena on auttaa Slovakiaa etenemään sen tiellä kohti unionin jäsenyyttä.

Liittymistä valmisteleva strategia
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista neljästä mietinnöstä:
Barón Crespon laatima ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietintö (A4-0397/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi (EY) unionin jäsenyyttä hakeneille maille annettavan avun yhteensovittamisesta liittymistä valmistelevan strategian mukaisesti (KOM(98)0551 - C4-0606/98-98/0094(CNS)), -Walterin laatima aluepoliittisen valiokunnan mietintö (A4-0382/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi (EY) liittymistä valmistelevasta rakennepolitiikan välineestä (KOM(98)0138 - C4-0301/98-98/0091(CNS)), -Tomlinsonin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A4-0388/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi (EY/Euratom) takuurahaston perustamisesta ulkosuhteisiin liittyville hankkeille annetun asetuksen N: o 2728/94 muuttamisesta (KOM(98)0168 - C4-0302/98-98/0117 (CNS)), -Sonneveldin laatima maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0383/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi yhteisön tuesta maataloutta ja maaseudun kehittämistä koskeville liittymistä valmisteleville toimenpiteille jäsenyyttä hakeneissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa liittymistä edeltävänä aikana (KOM(98)0153 - C4-0244/98-98/0100(CNS)).
Barón Crespo
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja. Neuvosto on poistunut salista. Pyydän, että se merkitään pöytäkirjaan.
Aion esitellä mietinnön ehdotuksesta neuvoston asetukseksi unionin jäsenyyttä hakeneille maille annettavan avun yhteensovittamisesta liittymistä valmistelevan strategian mukaisesti. Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa palauttamalla mieliin erään hyvin yksinkertaisen asian, jolla on kuitenkin mielestäni ratkaiseva merkitys: laajentuminen on tärkeä poliittinen hanke sekä Agenda 2000: n puitteissa että Euroopan unionin kannalta. Tämä hanke ei tarkoita sitä, että me yksinkertaisesi vain tarkastamme muutamia liittymistä hakevia maita, ikään kuin se olisi lääkärin tarkastus, tai pyydämme heitä kulkemaan lippuluukun kautta, vaan se on jatkuva prosessi, joka vaatii yhteisiä ponnistuksia, jotta nämä maat voivat täyttää ne ehdot, jotka perustamissopimukset niille asettavat ja jotka sisältyvät niin sanottuihin Kööpenhaminan kriteereihin, jotka ovat pohjimmiltaan nämä: ehdokasmaiden demokratian lujittaminen, niiden talousrakenteiden uudistaminen siten, että ne voidaan mukauttaa meidän säännöstöömme ja saadaan toimimaan markkinatalouden periaatteen mukaisesti; ja edistää hyviä naapuruussuhteita ja solidaarisuutta näiden maiden välillä, sekä niiden kesken että meidän kanssamme. Tähän tarvitaan poliittista tahtoa, ja tähän tarvitaan myös selkeitä tavoitteita.
Uskon ja toivon että Wienin Eurooppa-neuvostossa tälle annetaan poliittinen vahvistus, ja että ennen kaikkea otetaan huomioon tämän prosessin kaikki valtiot kattava ja kokonaisvaltainen luonne aiheuttamatta näiden maiden välille uusia kiistakysymyksiä ja uutta jakautuneisuutta.
Huomioin myös eräät itävaltalaisen puheenjohtajan mainitsemat asiat, ja ymmärtääkseni hän tarkoittaa sitä, että parlamentin ehdotukset aiotaan ottaa huomioon. Toisaalta, menoluokka 7 on hyväksytty tehden eron liittymistä edeltävän strategian ja uudistusten välillä, mikä on hyvä asia pikemminkin selkeyden kuin avoimuuden kannalta, sillä avoimuus ei näy ja selkeys näkyy, ja mielestäni tältä osin olisi alettava puhua enemmän selkeydestä. Myös rahoitusnäkymien tarkistaminen - 1, 27 %: n yläraja ei ole ehdoton - ja tietty joustavuus hyväksytään. Mielestäni tämä voi auttaa prosessin etenemistä.
Pysytellen parlamentin perusajatuksissa liittymistä valmistelevan strategian osalta meidän mielestämme liittymistä valmistelevassa strategiassa on otettava huomioon prosessin kokonaisvaltainen ulottuvuus eikä vain näitä yksittäisiä tarkastuksia. Siinä on otettava huomioon sellaiset ulottuvuudet, jotka liittyvät yhteistyöhön politiikan ja turvallisuuden alalla, jotka ovat erittäin tärkeitä. Mielestämme on tärkeää, että strategia heijastaa perustamissopimustemme sisältöä ja että se niveltyy siihen. Näin ollen vaadimme, että strategiaa on kehitettävä meidän välineidemme avulla, joita ovat periaatteessa yhteiset toiminnat ja yhteiset kannat. On tärkeää, että kunnioitamme itse niitä sääntöjä, jotka olemme itseämme varten laatineet, ilman että yhteisön tuomioistuimen tarvitsee aina silloin tällöin muistuttaa meitä siitä.
Lisäksi olemme tehneet tärkeää koordinointityötä niiden kolmen valiokunnan välillä, jotka vastaavat tällä hetkellä kolmesta käytössä olevasta perusvälineestä. Minun on sanottava, että komissio, joka laati kolmea asetusta koskevat ehdotukset pikaisesti, on muuttanut näkemystään, se on tarkistanut itse omia tekstejään ja ymmärtääkseni se on antanut myös paljon enemmän painoarvoa Phare-ohjelmalle. Näin ollen asiallista olisi myös se, että komissio ottaisi huomioon parlamentin huomautukset ja meidän tarkistuksemme, jotta nämä tavoitteet selkiintyisivät ja jotta ennen kaikkea Phare-ohjelman toiminta olisi selkeämpää; ohjelma on vaarassa jakautua kahdeksi tai kolmeksi eri Phare-ohjelmaksi: niille maille suunnatuksi, jotka ovat jo neuvotteluvaiheessa; niille, jotka ovat jo astumassa sisään ja haluavat aloittaa neuvottelut; ja niille maille, joihin Phare-ohjelmaa ei vielä edes sovelleta ja jotka eivät ole mukana prosessissa.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluaisin todeta, että Hughes-menettelyn mukaisen valiokuntien välisen koordinoinnin tuloksena meidän on mahdollista esittää tarkistuksia, joilla arvioidaan prosessin poliittisia ja taloudellisia ehtoja, painotetaan yhteisrahoituksen merkitystä, esitetään tuen mukauttamista ja yhteensovittamista budjettivallan sallimissa rajoissa, koko prosessin hajauttamista ja valvontaa, vuosittaista kertomusta sekä parlamentin osallistumista kaikkeen tähän kehitykseen ja valvontaan.

Walter
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, Euroopan parlamentti on jo monesti yksiselitteisesti ilmaissut tukensa laajentumisprosessille. Nyt esitetty valtava haaste kuuluu: kuinka varmistamme yhtäältä hakijamaiden liittymiskelpoisuuden? Kuinka teemme toisaalta Euroopan unionista ja sen rakenteista valmiita laajentumiseen? Hakijamaiden liittymistä valmisteleva rakennepolitiikan väline, lyhyesti ISPA, muodostaa tässä yhteydessä tärkeän yhdistävän tekijän unionin sisäpuolella ja ulkopuolella olevien maiden välille, koska se auttaa ehdokasmaita välttämättömissä investoinneissa ja lähentää niitä vähitellen eurooppalaisen rakennepolitiikan toimintatapoihin ja mekanismeihin.
Liittymistä valmistelevan strategian menestys riippuu ratkaisevasti siitä, että kaikki käytettävissä olevat välineet eli ISPA, Phare, maatalouden liittymistä valmistelevat tuet sekä Interreg sovitetaan rajat ylittävässä yhteistyössä mahdollisimman hyvin yhteen. Päällekkäisyyksiin meillä ei ole varaa. Ne olisivat tarpeeton lisätaakka hakijamaille, joilla on muutenkin kädet täynnä tehtävää. Yhteensovittamisasetuksen ja mahdollisten hakijamaiden kanssa solmittavien liittymiskumppanuuksien lisäksi on määrättävä selvästi, minkä välineen avulla, missä ja miten väliintulo tapahtuu.
Siitä riippumatta liittymistä valmistelevan rakennepolitiikan välineen on ratkaistava perustava ongelma. Hakijamaissa vallitsee yhtäältä valtava investointitarve kaikilla mahdollisilla alueilla. Pelkästään ympäristöalalla tarvittavien ponnistelujen kustannukset näissä kymmenessä maassa on arvioitu yli 100 miljardiksi euroksi. EU: n rahoitustuet, joista neuvotellaan parhaillaan, eivät ole sen rinnalla kuin pisara meressä. Rahat on siis kohdistettava sitäkin tarkemmin. Sen vuoksi olen sitä mieltä, ja sen vahvisti myös valiokunnan yksiselitteinen äänestystulos, että keskittymällä investoimaan ympäristönsuojelun ja liikenteen infrastruktuureihin voidaan helpottaa oleellisesti yhteisön säännöstön täytäntöönpanoa näillä aloilla. Emme saa hajottaa voimiamme.
Vähäisten varojen vuoksi on myös oikein, kuten komissio ehdottaa, että tukea annetaan hankekohtaisesti, Pharen tapaan. Se ei kuitenkaan merkitse sitä, ettei paikan päällä eri maissa ja alueilla vaikuttavia asianosaisia toimijoita pitäisi ottaa täysin mukaan toimintaan. Infrastruktuuri-investointien lisäksi ISPA: sta annetaan teknistä apua. Tällöin olisi väärin, jos ISPA: sta annettaisiin tukea hakijamaiden hallinnollisten voimavarojen yleiseen parantamiseen, sitä antaa Phare. Hallinnon alalla edelleen esiintyvien ongelmien ja jälkeenjääneisyyden vuoksi hankkeiden tehokas toteutus vaatii kuitenkin sitä, että asianosaisten hallintovirastojen hankekohtainen tuki varmistetaan.
Keskittäminen tarkoittaa myös keskittymistä muutamaan hankkeeseen tai hankenippuun, joiden suuruusluokka on sopiva. Komission ehdotus, jonka mukaan pienin investointi olisi 5 miljoonaa euroa, on hyvä täydennettynä siten, että on oltava mahdollista antaa pienille hakijamaille ja muissakin perustelluissa poikkeustapauksissa pienempiä määrärahoja tiettyyn prosenttimäärään asti. Siinä tarvitaan pelivaraa. Tuen suuntaamista helpottaa lisäksi yhteisrahoitus. Se takaa eurooppalaisen rahan järkevän käytön ja edistää kansainvälisten rahoituslaitosten, kuten Euroopan investointipankin kanssa tehtävän yhteistyön myötä rahoituksen vipuvaikutusta.
Laajentumista valmistelevaa rakennepolitiikan välinettä verrataan aina koheesiorahastoon. Siinä tehdään oikein, jos tarkoitetaan liikenne- ja ympäristöhankkeisiin keskittymistä. Kuten koheesiorahaston osaltakin on huolehdittava siitä, että näiden alojen välillä vallitsee tasapaino. Ympäristö ei saa jäädä vähemmälle laajentumisinvestointeja tuettaessa. ISPA on kuitenkin muutakin kuin koheesiorahaston klooni. Sitä on käytettävä myös helpottamaan sitä, että hakijamaat tottuvat rakennerahastojärjestelyihin. Tästä syystä vaadimme, että täytäntöönpanon, hallinnon ja joillakin muilla aloilla pätevät aina kun vain mahdollista samat määräykset kuin rakennerahastojen tai nyt keskustelun kohteena olevien rakennerahastojen jatkokehitelmien osalta. Kumppanuusperiaatetta on sovellettava alusta alkaen niin laajasti kuin mahdollista.
ISPA on unionin viesti siitä, että olemme vakavissamme Keski- ja Itä-Euroopan maihin laajentumisen kanssa. Laajentumisen yhteydessä on sanottu jo paljon aikatauluista, tiedoista ja vuosiluvuista. Luulen, että meidän on asetettava realistiset mittapuut. Ei ole mitään järkeä herättää suuria toiveita, joita ei voida täyttää, mutta meidän on myös tehtävä selväksi, että käytämme välineitämme ja myös todella annamme tukea. Rahoitusvälineistä voimme ottaa käyttöön ISPA: n. Se on apuna hakijamaiden omaan apuun, ei enempää eikä vähempää. Sen osalta suhtaudumme myönteisesti komission ehdotukseen, johon teimme tarkistuksia, jotka pyydämme teitä ottamaan huomioon neuvottelujen jatkuessa.

Sonneveld
Arvoisa puhemies, kaikki jäsenehdokasvaltiot sopeuttavat maatalouttaan, jotta niistä voisi aikanaan tulla EU: n jäseniä. Niiden valtioiden, jotka haluavat ja uskovat tulevansa pikaisesti jäseniksi, täytyy saada todistettavasti aikaan huomattavia tuloksia tällä alalla, jotta ne voisivat suurimmitta ongelmitta sovittaa markkinansa, hallintonsa ja institutionaaliset perusrakenteensa vastaamaan Euroopan unionin 15 jäsenvaltion käytäntöjä. Jos EU aikoo nyt ryhtyä käyttämään myös uutta välinettä jäsenehdokasvaltioiden tukemiseksi liittymistä valmistelevan mukauttamisprosessin aikana, avun täytyy olla vahvasti tuloshakuista juuri lyhyellä aikavälillä. Näin ollen tästä ei pidä laatia liian tiukkoja sääntöjä, koska asia on hyvin mutkikas ja koska olosuhteet vaihtelevat jyrkästi maasta toiseen.
Komission ehdotus siitä, että jäsenehdokasvaltiot saavat valita ensisijaisia ohjelmia hyväksyttävien politiikan alojen luettelosta, on myös paikallaan. Mielestäni sitä vastoin ei ole paikallaan ehdotus siitä, että jäsenehdokasvaltioita vaadittaisiin laatimaan ennen vuoden 2000 tammikuun 1. päivää maaseudun kehittämissuunnitelma, johon kaikki nämä valitut ohjelmat sovitettaisiin. En tarkoita, etteivätkö tällaiset maaseudun kehittämissuunnitelmat ole hyödyllisiä ja tarpeellisia, mutta niitä ei voida vahvistaa demokraattisesti ja riittävän kiinteänä osana suunnitelmia niin lyhyessä ajassa. Se olisi tarpeetonta ja jopa riskialtista tukemisen vaikeuttamista.
Näin ollen olen tehnyt maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan nimissä täysistunnolle ehdotuksen siitä, että näitä maaseudun kehittämissuunnitelmia ei asetettaisi ennakkovaatimuksiksi ja että tällainen suunnitelmiin perustuva lähestymistapa korvattaisiin käytäntövaltaisella lähestymistavalla, joka mahdollistaa sellaisten toimenpiteiden rahoittamisen, joista kaikki tuntevat hyötyvänsä. Tämän vuoksi pyydämme, että perustettaisiin neuvoa-antava komitea, jossa olisi mukana asiantuntijoita EU: n 15 jäsenvaltiosta sekä jäsenehdokasvaltioista. Tämän komitean tehtävä on kaksiosainen. Toisaalta sen täytyy auttaa löytämään tämäntyyppisiä hyödyllisiä toimenpiteitä, ja toisaalta sen täytyy huolehtia siitä, että hankkeiden anominen ja niiden käsittely komissiossa on tehokasta. Tällaisen neuvonnan ja tukemisen täytyy pohjautua perusteelliseen tietoon yhteisön säännöstöstä ja muutosprosessista, jossa jäsenehdokasvaltiot ovat mukana.
Komitean palvelujen täytyy olla sekä jäsenehdokasvaltioiden hallintojen että Euroopan komission käytössä, ja jäsenehdokasvaltioissa olevien EU: n edustustojen kanssa on tehtävä tässä asiassa tiivistä yhteistyötä. Tällä taataan parempi laatu ja nopeammat menettelyt ja siten myös mitattavissa olevien tulosten lisääntyminen lyhyellä aikavälillä.
Maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevä valiokunta laajentaa komission ehdottamaa luetteloa toimista, joista jäsenehdokasvaltioiden tulisi tehdä valintansa prioriteettiensa mukaan, muun muassa perustamalla maatalousluottolaitosten järjestelmän sekä ottamalla nopeutetusti laajasti käyttöön maatalousyritysten kirjanpidon. Maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan tekstissä jotkin mahdolliset toimenpiteet asetetaan edellytyksiksi, kun on kysymys kilpailuhäiriöistä ja mukautumisesta yhteisön lainsäädäntöön. Minusta olisi järkevämpää ilmoittaa tällaisista edellytyksistä siihen tarkoitetussa 6 artiklassa, jossa käsitellään soveltuvuutta yhteismarkkinoille ja edellytyksiä, joita tukitoimille täytyy asettaa.
Mitä tulee avun yhteensovittamiseen, täytyy pyrkiä siihen, että erilaiset tukiohjelmat vastaisivat mahdollisimman hyvin EU: n sääntöjä. Tämä koskee esimerkiksi budjetointia ja tilivelvollisuutta koskevia sääntöjä. Lisäksi täytyy käyttää mahdollisimman paljon jo olemassa olevia koordinointi- ja valvontarakenteita. Näin ollen voin hyväksyä tarkistetun komission ehdotuksen sen osalta, että Phare-komitealle annetaan valtuudet myös tähän maataloustukeen.
Myös järjestelmä, jossa tiettyjen EU: n jäsenvaltioiden ja joidenkin jäsenehdokasvaltioiden laitokset tekevät yhteistyötä esimerkiksi eläinlääketieteen tai kasvisairauksien alalla, ansaitsee vahvan tuen. Tätä varten perustettu valvontakomitea voi luonnollisesti jatkaa työtään meidän tukemana myös avustuksen uusissa puitteissa. Myös tällä tavalla voidaan kehittää edelleen Phare-ohjelman nykyisiä toimintoja.

Titley
Arvoisa puhemies, on sopivaa, että käynnistämme tämän Euroopan unionin viimeisimmän laajentumisen tänä vuonna, kun vietämme myös Berliinin ilmasillan 50. juhlavuotta. Se oli merkittävä kansainvälinen ponnistus Euroopan rauhan, vakauden ja demokratian puolesta. Jo nyt on aivan selvää, että tämä Euroopan unionin laajentuminen tulee vaatimaan samanlaista kansainvälistä ponnistusta, mikäli haluamme laajentumisen onnistuvan. Se tulee vaatimaan Euroopan unionin jäsenvaltioilta ja jäsenehdokasmailta epäitsekkyyttä. Laajentuminen on selvästi monimutkainen ja äärimmäisen vaativa prosessi. Meidän on sitouduttava saavuttamaan lopullinen maali, joka on vakaa ja kukoistava Eurooppa.
Näin ollen Euroopan ihmisten, niin omien äänestäjiemme kuin jäsenehdokasmaiden äänestäjienkin, on hyväksyttävä kaikki ratkaisut näihin ongelmiin. Niinpä ratkaisujemme on oltava käytännöllisiä ja hyväksyttäviä. Euroopan unionissa tehdyt mielipidemittaukset osoittavat tällä hetkellä, että ihmiset suhtautuvat joko välinpitämättömästi tai vihamielisesti laajentumiseen, joten meidän on itse asiassa myytävä tätä hanketta, niin Euroopan unionissa kuin jäsenehdokasmaissakin. Infrastruktuuriin ja ympäristöön sijoittamisen ohella meidän on ajateltava ihmisiä. Loppujen lopuksi, kuten Galbraith sanoi: " Raha ei ole parempi kuin demokratia."
Haluaisin, että sosiaalisen vuoropuhelun ja näiden maiden kehitysohjelmien, joilla autetaan taloudellisista muutoksista kärsineitä ihmisiä, puolesta tehtäisiin enemmän työtä.
Mitä siihen erityiseen välineeseen tulee, jota tarkastelemme tänään, kuten herra Barón Crespo sanoo, on saatava selvempää tietoa siitä, miten nämä varat käytetään, ja miten näitä varoja myöntävät valiokunnat on muodostettu. Komission viimeisimmät skandaalit huomioon ottaen meidän on varmistettava, että mitkään varojen hallintaa koskevat epäilykset eivät tahraa tätä hanketta.

Oostlander
Arvoisa puhemies, asetus, joka koskee unionin jäsenyyttä hakeneille maille annettavan avun yhteensovittamista liittymistä valmistelevan strategian mukaisesti, on merkittävä askel Euroopan unionin laajentumisen tiellä. Olemme itse asiassa keskellä prosessia, joka muuttaa huomattavasti Euroopan unionin luonnetta. Aikaisemmin näimme toisemme Euroopan talousyhteisön jäseninä. Kun ajatellaan yhteyksiä jäsenehdokasvaltioihin, tulemme yhä enemmän siihen johtopäätökseen, että olemme ennen kaikkea demokraattisten oikeusvaltioiden liitto. Se on luonnollisesti myös lyönyt leimansa suhteisiimme joihinkin jäsenehdokasvaltioihin, erityisesti Slovakiaan. Voimme olla kiitollisia siitä, että tietynlainen suhtautumisemme Slovakiaan on saattanut hieman vaikuttaa sen kansalaisten tekemään toisenlaiseen valintaan. Olemme iloisia siitä, että Slovakian uuden hallituksen harjoittama politiikka on täysin erilaista kuin entisten hallitusten politiikka. Toivomme näin ollen myös, että Slovakia voi pian hyötyä jäsenyyden tarjoamista tulevaisuudennäkymistä.
Arvoisa puhemies, neuvosto on ottanut huomioon parlamentin menettelyihin liittyvät toiveet mahdollisuuksista valvoa koko prosessia. Se on hyvä asia. Tapa, jolla avustaminen on järjestetty, on itsessään opettavainen esimerkki unionin poliittisista ja hallinnollisista tavoista. Näin ollen tässä on kysymys tärkeästä osasta sopeutumista tulevaan unionin jäsenyyteen. Jäsenehdokasvaltioiden avustamiseen käytetään kolmea rahoitusvälinettä, joilla on tarkasti määritellyt tavoitteet. Siten Euroopan unionin harjoittama erityinen ohjaus on tässä tapauksessa omiaan, ja samalla tutustutetaan siihen, miten sitä koordinoidaan. Komission vastuun painottaminen on hyvin tärkeää. Kuten komission asiakirjassa mainitaan, 9 artikla on tässä yhteydessä hyvin selkeä ja perusteellinen, ja siksi sitä ei saa missään tapauksessa heikentää. Jos jäsenvaltiot ovat mukana koordinoinnissa, on luonnollisesti myös järkevää, että ne koordinoivat niissä puitteissa myös omaa avustustoimintaansa. Minusta sitä on hyvä painottaa jälleen kerran. Ison-Britannian puheenjohtajakauden aikana jäsenneuvotteluista käydyssä keskustelussa saimme vaatimamme menettelyn, joka takaa Euroopan parlamentin suorittaman valvonnan ja liittymistä valmistelevan strategian muuttamisen tai täydentämisen. Meidän pitää olla tässä asiassa varovaisia. Nimenomaan sen vuoksi minusta ei ole järkevää siirtää tätä asiaa selvästi toiseen pilariin, jonka osalta meillä on nykyisin vain vähän sanomista. On oikein hyvä, että myös me voimme olla vahvasti mukana budjettivaltuuksiemme ansiosta. Näin ollen mielestäni Swobodan ja Titleyn esittämä tarkistus 15 ei ole suositeltava.
PPE-ryhmä aikoo myös äänestää niitä tarkistuksia vastaan, jotka vahvistavat jäsenehdokasvaltioiden sananvaltaa avustustoiminnassa. On hyvä, että ohjaus jää loppujen lopuksi Euroopan unionin tehtäväksi. Loppujen lopuksi kysymys on kansalaistemme verorahoista, ja heillehän me olemme vastuussa. Avustustoimintaan käytettäviä varoja ei ole erityisen paljon. Voisi pikemminkin sanoa, että niitä on yllättävän vähän. On ihme, että voimme toteuttaa niin suuria ihanteita niin halpaan hintaan.

Bertens
Arvoisa puhemies, ELDR-ryhmä kannattaa ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan esittämiä tarkistuksia komission hyvään ehdotukseen, joka koskee jäsenehdokasmaiden avustamisen tehostamista. Unionille on hyvin tärkeää käyttää tehokkaasti avustustoimintaan tarkoitettuja varoja. Budjettikehys on kuitenkin rajoitettu, ja tällöin tarvitaan luonnollisesti tehokkuutta. Yksimielisyys jäsenvaltioiden ja kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa on näin ollen oleellinen asia. Me kannatamme myös komission ehdotusta siitä, että pieniä hankkeita koskevaa päätäntävaltaa hajautettaisiin, ja samalla tarvitaan henkilöstö- ja taloudellisia resursseja. Vastustamme ehdotusta siitä, että koko laajentumisasiasta tehtäisiin yhteistä toimintaa ulkopolitiikan puitteissa. Se kuulostaa kauniilta, sillä laajentuminen olisi tai on unionin ulkopolitiikan suurin saavutus. Yhteinen toiminta yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan puitteissa kuitenkin vaatii neuvoston yksimielistä päätöstä ja siten heikentää Euroopan parlamentin asemaa.
Laajentumisen valmistelua täytyy jatkaa suuremmin ponnistuksin. Tämä käy ilmi komission kertomuksesta, jossa käsitellään saavutettua kehitystä. Jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja panostuksessa ja tuloksissa laajentumisen valmisteluissa. On tärkeintä, että jäsenehdokasvaltiot tekevät työnsä kunnolla, mutta sen lisäksi täytyy olla selvää, että avustustoiminnan laadun lisäksi myös sen määrä on yksi tekijä. Avustustoiminnan laajuuden kannalta määräävänä tekijänä ei pidä olla niinkään rahoitusosuus, joka on 1, 27 % BKT: stä, vaan laajentumisen valmistelujen laatu. ELDR-ryhmä on iloinen siitä, että kaikkia jäsenehdokasvaltioita on arvioitu objektiivisesti. On oikein, että komissio on todennut, etteivät nämä kaksi ryhmää ole suljettuja ja lopullisia. Jäsenehdokasmaiden ponnisteluja on palkittava. Liettua, Latvia ja Slovakia edistyvät omalla tavallaan hyvin. Tsekin tasavalta ja Slovenia ovat yllättäen hieman hidastaneet tahtiaan. Meidän ei pidä nyt vielä päättää tiettyjen maiden siirtymisestä toisesta ryhmästä ensimmäiseen. Se tapahtuu ensi vuonna mutta ei kuuden kuukauden kuluttua, sillä emme voi odottaa komissiolta kertomusta puolen vuoden välein.

Caccavale
Arvoisa puhemies, arvoisat komissaarit, hyvät kollegat, kiitän herra Barón Crespoa, samoin kuin muitakin esittelijöitä, hänen tekemästään työstä - on ilmeistä, että eräät hänen mietinnössään esitetyistä seikoista ovat ulkoasioita käsittelevän valiokunnan työn hedelmiä - ja esitämme hänelle lämpimät kiitokset siitä, että hän on ottanut monet viitteet ja ehdotukset huomioon.
Minusta on selvää, että Agenda 2000: n laajeneminen tarjoaa suuren haasteen parlamentille ja Euroopan toimielimille: se on poliittinen haaste, ja aivan erityinen haaste niiden valtioiden osalta, jotka vielä muutama vuosi sitten vaalivat unelmaa Euroopasta, myyttiä demokraattisesta vapauden ja oikeuksien Euroopasta. Siksi ajatus kaiken tämän supistamisesta kirjanpidolliseksi järkeilyksi siitä, paljonko rahaa on siirrettävä paikasta toiseen niiden auttamiseksi, jotka haluavat tulla osallisiksi tästä suuresta vapauden ja demokratian unelmasta, tuntuu minusta aika rajoittavalta. Siksi tämä poliittinen haaste mittaa uskottavuutemme tulevina vuosina. Toimielimemme ovat varmasti valmistautumattomia vastaamaan tähän suureen haasteeseen. Tilanne on sama kuin jos meillä olisi kuudelle matkustajalle tarkoitettu auto, johon olemme jo ahtaneet 15 matkustajaa ja johon aiomme lopulta sulloa 25 henkeä. Kulkuneuvomme on vaarassa haljeta!
Tästä syystä meidän on mielestäni vahvistettava toimielimiämme tämän liittymistä valmistelevan strategian puitteissa; ennen kaikkea on tärkeää, ettei suhteessa näihin valtioihin, jotka lähestyvät Euroopan unionia, olisi kyse kvantitatiivisesta taloudellisen tuen ongelmasta vaan keskeisesti demokraattisten mallien ja kansalaisoikeuksien viennistä.
Arvoisa puhemies, näissä maissa rakennetaan oikeusvaltiota. Mikäli on olemassa jokin arvo, jonka Eurooppa voisi viedä näihin maihin, se on nimenomaan käsite demokraattisesta oikeusvaltiosta, kansalaisoikeuksista ja mahdollisuudesta niiden harjoittamiseen kaikissa muodoissa.

Miranda
Arvoisa puhemies, tämänpäiväiset keskustelut vievät meidät ratkaisevaan vaiheeseen päätettäessä yhteisön seuraavasta rahoituskehyksestä sekä niistä suuntaviivoista ja säännöistä, jotka ohjaavat eräitä yhteisön keskeisimpiin kuuluvia politiikkoja ja välineitä.
On nähdäkseni kiistatonta, että nämä keskustelut käydään olosuhteissa, jotka ovat tyystin toisenlaiset kuin keskustellessamme Delorsin ensimmäisestä ja toisesta paketista. Asian voi ilmaista tarkemmin toteamalla lyhyesti, että ne ajat ovat kaukana takanapäin, jolloin taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta pidettiin kunnia-asiana ja jolloin keskusteltiin kiihkeästi siitä, millaisin keinoin tuo päämäärä olisi saavutettavissa. On totta, että tälläkin hetkellä on olemassa päämäärä: laajentuminen. On myös totta, että nytkin on olemassa välineitä, kuten monista täällä esitetyistä ehdotuksista käy ilmi. Nyt ei sen sijaan ole olemassa niitä rahoituskeinoja, joita tuo päämäärä ja sen toteuttamiseen tarkoitetut välineet vaativat. Itse laajentumisen osalta meillä ei ole minkäänlaisia periaatteellisia varauksia, mutta samaa emme sen sijaan voi sanoa komission valitsemista teistä sen toteuttamiseksi.
On selvää, että laajentumisesta aiheutuu uusia menoja, jotka ovat epäilemättä huomattavasti suurempia kuin se panos, joilla ehdokasmaat voivat itse kartuttaa yhteisön varoja, ja sen vuoksi Euroopan unionilla on vain kaksi vaihtoehtoa: laajentuminen toteutetaan joko lisärahoituksen turvin tai vaihtoehtoisesti nykyisistä tavoitteista ja politiikoista aiheutuvia menoja supistetaan.
Omasta puolestamme kannatamme ilman muuta ensin mainitsemaani vaihtoehtoa. Komissio - jonka mielestä tärkeintä on noudattaa tiukasti vakaussopimusta - on kuitenkin valinnut toisen vaihtoehdon eli menojen supistamisen. Tuo valinta ilmenee kiistatta komission ehdotuksista, joiden mukaan rahoitusnäkymien katto säilytettäisiin nykyisellä 1, 27 %: n tasolla yhteisön BKTL: stä ja 15 nykyisen jäsenvaltion osalta sitä laskettaisiin 1, 13 %: n tasolle, ja laajentuneen unionin rakennetoimien osuus olisi edelleenkin 0, 46 % BKTL: stä. Lisäksi se ilmenee nyt myös komission ehdotuksesta YMP: n kustannusten kansallistamiseksi. Emme hyväksy komission valitsemaa toimintatapaa, eikä tätä keskeistä kysymystä voida mielestämme tällä hetkellä sivuuttaa. Tuo vaihtoehto merkitsisi väistämättä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden uhraamista. Emme voi ymmärtää sellaista ajatusta, jonka mukaan uuden yhteisvastuullisuuden hyväksi olisi uhrattava jo olemassa oleva, vieläpä perustamissopimukseen kirjattu yhteisvastuullisuus.

Schroedter
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, puhumme siitä, että Euroopan unionin laajentuminen on suurin haaste kylmän sodan jälkeen. Puhumme siitä, että voimme saavuttaa nyt itäisten naapuriemme kanssa uuden vakauden Euroopassa. Neuvoston edustaja puhuu siitä, että naapurimme odottavat Euroopan unionin tukea selvitäkseen uudistuksistaan ja pannakseen täytäntöön yhteisön säännöstön.
Mutta tarkastelkaamme rahoitusta: se on taskurahaa, ja määrä on hävettävän pieni. Todellisuus on sellainen, että hakijamaat maksavat laajentumista valmistelevien strategioiden kustannukset käytännöllisesti katsoen yksin. Sen vuoksi pidän mahdottoman hyväksyä näiden ehdokkaiden holhoamista asetuksessa. Eihän voi olla niin, että ne ovat vain päätöksenteon kohteita. Ne on lopultakin tunnustettava kumppaneiksi. Vähintä olisi, että ne olisivat edustettuina koordinointikomiteassa. Vihreät vastustavat tällaista yksikaistaisena tienä laajentamista ja vaativat kumppanuuteen perustuvaa laajentumisstrategiaa.
Sallikaa minun tehdä vielä lisäys tarkistuksiin, koska äänestyslista on mielestäni järjestetty väärin. Herra Barón Crespokin hyväksynee sen, että tarkistuksemme 17 ja 19 täydentävät hänen tarkistuksiaan 7 ja 9 eivätkä ole niiden vaihtoehtoja.

Leperre-Verrier
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää muutamia huomautuksia tästä liittymistä valmistelevasta strategiasta, huomautuksia, joita herätti kokemukseni, jota sain ollessani joidenkin KIE-maiden liittymistä koulutus-, nuoriso- ja kulttuuriohjelmaan koskevan aiheen esittelijänä. Audiovisuaalista alaa lukuun ottamatta kyse on aloista, joilla yhteisön säännöstöä on vain vähän. Aloista on paljastunut kuitenkin joitakin vääristymiä, joista strategiamme kärsii.
Yhdyn ensinnäkin täysin esittelijämme lausumaan kantaan. Ensiksikään tätä liittymistä valmistelevaa vaihetta ei voi suunnitella ottamatta huomioon joidenkin yhteisön politiikkojen ja niiden välttämättömän kehittämisen välistä suhdetta. Toiseksi koherenssiin ja tehokkuuteen pyrkiminen edellyttää laajentumisprosessin poliittisten tavoitteiden uudelleen vahvistamista. Tästä syystä on valitettavaa, että Phare-ohjelma keskittyy tässä toisessa vaiheessa pikemminkin teknisiin interventioihin poliittisten uudistustoimien sijasta, esimerkiksi sosiaali- tai kulttuurialalla.
Toisaalta tällä taisteluharjoitusradalla, jolle jäsenehdokasmaat joutuvat ja jota kutsutaan hienovaraisesti yhteisön säännöstön sisäistämiseksi, pelkään, arvoisa komissaari, että ulkokuori ratkaisee, ja että liittymistä sanan täydessä merkityksessä ei suhteuteta aina yhteisön politiikkoihin arvoon ja ajatusmalliin liittyvissä periaatteissa. Tämä pätee etenkin ympäristön ja kuljetusten alalla, jotka kuuluvat tämän uuden välineen, ISPAn (liittymistä edeltävä rakennetuki) soveltamisalaan. Tältäkin osin myönnän jälleen, että en ole täysin vakuuttunut siitä, että se vastaisi asetettuja tavoitteita.

Blokland
Arvoisa puhemies, olimme tyytyväisiä kuullessamme komissiolta, että Euroopan unioniin liittymistä koskevien neuvottelujen aloittamisessa jäsenehdokasvaltioiden kanssa on edistytty hyvin. Yhteisön säännöstön pääkohtia on seulottu, ja tulokset ovat rohkaisevia, vaikka on myös valtioita, jotka etenevät hitaammin.
On tietysti myös vähemmän myönteisiä havaintoja. Nyt on käynyt ilmi, että mukautuminen EU: n lainsäädäntöön on paljon suurempi tehtävä kuin aluksi ajateltiin. Olen samaa mieltä tänään käsiteltävistä mietinnöistä. Haluaisin kuitenkin painottaa joitakin asioita. Uusilta jäsenvaltioilta vaaditaan monia asioita, kuten perusvapauksien kunnioittamista, jotka ovat tosiaan tarpeen ennen jäseneksi tuloa. Vaatimusta mukautumisen laadusta ei saa missään tapauksessa käyttää tekosyynä sille, että uusien jäsenvaltioiden liittymistä hidastetaan.
Tässä yhteydessä mietinnöistä käy ilmi neuvoston kyvyttömyys siirtää liittymistä koskevan päätöksen seuraukset poliittiseen strategiaan. Onko siihen riittävästi poliittista tahtoa?
Neuvottelijoiden täytyy ymmärtää, että entisillä itäblokin mailla on vähän kokemusta demokratian, ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen kunnioittamisesta. Tällä en mitenkään puolustele näitä maita. Meidän täytyy Euroopan parlamenttina kuitenkin katsoa myönteiseltä kannalta sitä, että monet jäsenehdokasvaltiot ovat yllättävän pitkällä hyvällä tiellä.
Rimaa ei saa pitää liian korkealla, kun Keski- ja Itä-Euroopan maat ovat liittymässä unioniin. Nämä maat kuuluvat LänsiEuroopan yhteyteen, ja ne esittävät kommunismin kauden jälkeen Länsi-Euroopan maille oikeutetun pyrkimyksensä turvallisuuteen ja hyvinvointiin. Liittyminen vakaisiin Euroopan unionin turvallisuusrakenteisiin ja myös NATOon voivat estää uusien konfliktien puhkeamisen. Lisäksi nuoria Itä-Euroopan demokratioita voidaan pitää esimerkkinä kehityksestä. Antakaamme täten näiden mahdollisuuksien myös toteutua ja tehkäämme parhaamme mahdollisimman pikaisen jäseneksi liittymisen hyväksi.
Jos jäsenehdokasvaltioilta odotetaan mukautumista, Euroopan unionin toimielinten pitäisi itse pyrkiä tosissaan näyttämään hyvää esimerkkiä.

Antony
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, näin unioni valmistautuu viidennen kerran ottamaan vastaan uusia jäsenvaltioita: Kyproksen ja 10 Keski- ja Itä-Euroopan maata.
Tästä laajentumisesta tulee aikaisempia paljon merkittävämpi. 15 jäsenvaltion Euroopasta 26 jäsenvaltion Euroopaksi muuttunut alue tulee kasvamaan miljoonalla kilometrillä ja sadalla miljoonalla asukkaalla. Erityisesti itälaajentuminen voi vaikuttaa symboliselta: sen rautaesiripun lopulliselta tuhoamiselta, joka jakoi maanosamme kahtia lähes puolen vuosisadan ajan.
Kansallinen rintama on siitä asti, kun se perustettiin vuonna 1972, taistellut jatkuvasti tätä rautaesirippua vastaan, jonka kommunistit rakensivat vangitakseen Itä-Euroopan kansat valtavaan keskitysleiriin. Jean-Marie Le Pen paljasti tämän sorron ensimmäisessä Euroopan parlamentissa pitämässään puheessa. Vuosien ajan olemme yrittäneet naurettavan vähäisin keinoin auttaa Itä-Euroopan veljiämme. Olemme tällöin todella olleet eristyksissä. Ranskassa kaikki muut puolueet hyväksyivät aivan helposti tämän asiaintilan: tietenkin kommunistit, joiden johtaja Marchais suhtautui myönteisesti kansandemokratioiden myönteiseen tulokseen; heidän sosialistiset liittolaisensa, mutta myös RPR- (Rassemblement pour la République) ja UDF- (Union pour la démocratie française) -puolueet herra Giscard d'Estaingin ja herra Chiracin johdolla, jotka menivät jopa niin pitkälle, että he laskivat kukkia Leninin, historian suurimman tapattajan, mausoleumiin.
Samoin ryhmämme tuki vuonna 1991 ainoana liettualaisten kamppailua Neuvostoliittoa vastaan ja kroaattien kamppailua Jugoslaviaa vastaan. Delors, Yhdysvaltain hallitus, kaikki Euroopan maiden johtajat tuomitsivat tuolloin nämä kansat, jotka uskalsivat nousta kapinaan kommunistisia ja federalistisia järjestelmiä vastaan.
Nyt samat henkilöt haluavat nähdä Itä-Euroopan joutuvan Brysselin määräysvallan alle. Vastustamme tällaista laajentumista, joka tulisi sitä paitsi kalliiksi kansakunnillemme. Komissio on arvioinut sen rahallisen arvon nousevan yli 500 miljardiin frangiin vuosina 1999-2006. Se ei ole kovinkaan yllättävää. Keski- ja Itä-Euroopan maat köyhtyivät yli 40: n kommunismin vuoden aikana. Etenkin Ranska joutuu osallistumaan tämän hinnan maksamiseen. Ranska saa Brysselistä vähän ja maksaa sinne yli 90 miljardia. Se tulee saamaan sieltä vieläkin vähemmän. Jo nyt hyvin typistetty maatalouspolitiikka tulee olemaan sitä vielä enemmän. Sen alueellisia tukia leikataan 20 %: lla. Korsika ja ranskankielinen Hainaut eivät enää tule kuulumaan tavoitteessa 1 tuettuihin alueisiin.
Rahan menettäminen on kuitenkin korvattavissa. Lech Walesa, joka vieraili muutama vuosi sitten Brysselissä, sanoi minulle: " Mutta tehän olette rakentamassa uutta Neuvostoliittoa." Hän oli oikeassa.

Pronk
Arvoisa puhemies, vaikka herra Samland ei olekaan vielä puhunut, haluaisin kommentoida erityisesti herra Tomlinsonin mietintöä.
Arvoisa puhemies, minun täytyy sanoa, että tämän keskustelun aikana on käynyt ilmi, että idealistit eivät ole tarpeeksi käytännöllisiä ja että käytännön ihmiset eivät ole tarpeeksi idealistisia, kun käsittelemme laajentumisen ongelmaa. Olemme kuulleet täällä juuri ajatuksia, joihin sisältyy erittäin paljon idealismia. Tällainen on esimerkiksi ajatus - johon kollegani Oostlander jo puuttui - siitä, että koko laajentuminen sisällytettäisiin yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan ja että se siten siirrettäisiin riitelevän diplomaattijoukon tehtäväksi. Mielestäni yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on liian arvokas asia tällaiseen.
Sitten haluaisin ottaa esille esimerkkinä Tomlinsonin mietinnössä mainitun rahaston, joka on sekä käytännöllinen että myös idealistinen asia. Siinä on kyse tietyille maille luottoina annettavasta tuesta sekä unionin antamista takauksista. Minusta tämä on osoittunut hyvin menestyksekkääksi asiaksi.
Jollain tietyllä hetkellä käy sitten luonnollisesti ilmi, että jotkin maat eivät kykene maksamaan. Silloin kuvaan tulevat mukaan Euroopan unionin antamat takaukset. Se on tärkeä asia, mutta se vaati rahaa. Neuvosto ei ole luonnollisestikaan viisaudessaan ajatellut asiaa. Neuvosto ajatteli, että takaukset itsessään tuottaisivat luonnollisesti tiettyjä etuja, mutta tietyllä hetkellä täytyy ryhtyä toimiin.
Euroopan parlamentin suorittaman painostuksen ansioista on onnistuttu luomaan rahasto, joka hoitaa takaukset enemmän tai vähemmän itse. Tätä rahastoa täytyy täydentää. Nyt on onneksi käynyt ilmi, että rahaa tarvitaan vähemmän kuin alun perin ajateltiin ja että voimme vähentää summaa 10 %: sta 8 %: iin. Se on yksi eduista.
Tämä tarkoittaa, että unioni on saanut aikaan hyvin käytännöllisen välineen, joka myös toimii ja joka on tavalla tai toisella sovellettavissa kyseisiin maihin niiden itsensä keskuspankkiensa avulla luomien laitosten kautta, ja että tällä saavutetaan edistystä. Voin jopa lisätä, että olemme käyttäneet tätä mallia unionin työllisyysohjelmissa, joissa olemme siis käyttäneet takauksia ja luottoja. Se on erittäin hyvä malli. Se on paljon parempi malli kuin monet muut asiat, joita on ehdotettu. Se on lisäksi malli, jonka osalta voin tehdä kaikille selväksi, että se on saatu aikaan ainoastaan Euroopan parlamentin budjettivaliokunnan suorittaman uhkailun ja painostuksen ansiosta ja että siitä ei olisi tullut mitään, jos se olisi perustettu joidenkin jäsenvaltioiden haluamalla toisella tavalla, eli käyttämällä vain luottoja, ja että kansalaisemme kohdistivat jälleen meihin täällä Euroopan parlamentissa kaikenlaisia syytöksiä siitä, että rahaa kylvetään ympäriinsä. Tässä tapauksessa ei ole niin. Mielestäni meidän täällä parlamentissa täytyy ottaa huomioon, että jos diplomaatit epäonnistuvat, se ei ole diplomaattien vaan meidän vastuullamme, ja siksi meidän täytyy olla sekä idealistisia että käytännöllisiä.

Ryynänen
Arvoisa puhemies, hakijamaille kolmen eri tukivälineen kautta annettavan avun tehokas keskittäminen ja koordinointi on välttämätöntä suurimman mahdollisen hyödyn saavuttamiseksi. Lähtökohtana muulle kehittämistyölle on Kööpenhaminan kriteereiden täyttäminen. Hakijamaille annettava tuki on myös pyrittävä yhteensovittamaan EU: n sisäisen rajat ylittävän sekä hallitusten välisen yhteistyön osalta Interreg- ja Tacis- ohjelmien kanssa, niin että työt muodostavat koordinoidun kokonaisuuden. Ydinturvallisuuden parantamiseksi annettu tuki on toteutettava keskitetysti yhden välineen kautta eli Phareasetuksen mukaisesti.
Hakijamaiden maataloustuen kohdentamisessa tarvitaan joustavuutta ja selkeää priorisointia kumppanuussopimusten pohjalta. Integroituminen EU: n sisämarkkinoihin ja standardeihin vaatii mittavaa kehitystyötä, jonka painopisteen on oltava elintarvikkeiden laatupolitiikassa, valvonnassa, kasvien ja eläinten terveyskysymyksissä sekä laajemminkin kestävän tuotannon ympäristöpolitiikassa. Maatalouden rakennemuutoksen seurauksiin on varauduttava tehokkaalla laaja-alaisella maaseutupolitiikalla, jolla luodaan uutta monipuolista yritystoimintaa ja uusia työpaikkoja, siksi tasokas koulutus on aivan keskeisessä asemassa hakijamaille annettavan tuen hyödyntämisessä.
Myös hallinnon hajauttaminen osittain hakijavaltioihin komission valvonnassa on oikeansuuntainen toimenpide. Edunsaajavaltioiden osallistumista komiteatyöhön pitäisi tukea ja muutenkin on korostettava niiden omaa systemaattista osallistumista investointien rahoitukseen ja rahoituslähteiden löytämiseen.

Alavanos
Arvoisa puhemies, kun kerran keskustelemme ulkoasiain valiokunnan mietinnöstä, joka koskee liittymistä, minä haluaisin meidän paneutuvan ennen kaikkea siihen poliittiseen ongelmaan, joka on herättänyt suurta huolta maani kansalaisissa. Tämä ongelma koskee Kyproksen tasavallan liittymistä Euroopan unioniin.
Kuuntelimme hyvin huolestuneina Ranskan, Italian, Saksan ja Alankomaiden julkilausumaa, joka sitoo Kyproksen lopullisen liittymisen Euroopan unioniin Kyproksen ongelman ratkeamiseen. Tämä on kaukana Euroopan unionin alkuperäisestä Eurooppaneuvostossa toistuvasti ottamasta kannasta. On luonnollisesti hyvin surullista havaita Daleman, Schröderin tai Jospinin hallitusten noudattavan politiikkaa, joka on huonompaa ja hylkää sitoumukset, joita Berlusconin, Juppén tai Kohlin hallitukset olivat tehneet.
Tätä taustaa vasten olen vahvasti sitä mieltä, että huonoin tapa ratkaista Kyproksen ongelma on sanoa, että ongelman ratkaiseminen on poliittinen ennakkoehto Kyproksen liittymiselle Euroopan unioniin, koska silloin tuetaan Turkkia, joka ei halua liittymistä, ja vaikka Turkki haluaisikin ratkaista Kyproksen ongelman, se ei tee asialle mitään. Tässä mielessä on hyvin tärkeää noudattaa sitä periaatetta, jonka herra van den Broek täällä kerran julisti, että Kyproksen tasavallan liittyminen unioniin ei saa olla riippuvaista mistään muusta valtiosta.

Graefe zu Baringdorf
Arvoisa puhemies, EU: n laajentuminen Keski- ja Itä-Euroopan maihin synnyttää mahdollisuuksia ja riskejä, ei pelkästään jäsenyyttä hakeville maille vaan myös EU: lle.
Ennen kaikkea maatalousalalla on kyse siitä, että emme siirrä viimeksi kuluneiden vuosikymmenten maatalouspolitiikkamme tuhoisaa logiikkaa näihin maihin, vaan että tuemme olemassa olevia alueellisia rakenteita, kehitämme niitä ja annamme niille tilaisuuden tulla ajanmukaisemmiksi ja tehokkaammiksi. Meidän on kuitenkin vastustettava halua aloittaa kehitys, joka rakenteiden uudistamisen varjolla aloittaa vastaavan kielteisen kehityksen. Sen vuoksi en ole samaa mieltä Sonneveldin mietinnössä esitetyn kannan kanssa. Siinä sanotaan, että ei voida vaatia suunnitelmia maaseudun yhdennetyn kehittämisen varalta. Se merkitsee sitä, että hän ei toivo tätä myönteistä kehitystä, jota meidän on tuettava, vaan haluaisi edelleen vanhaa rakenteiden järkiperäistämisen logiikkaa ja samanaikaisesti myös työpaikkojen tuhoamista ja kehitystä luonnottomaan tuotantoon ja ympäristön kannalta vahingolliseen tuotantoon.
Herra Sonneveld, emme voi siis hyväksyä näitä tarkistuksia myöskään EU: n maatalouspolitiikan kehityksestä tuntemamme vastuun vuoksi.

Martinez
Arvoisa puhemies, on selvää, että Itä-Euroopan maiden, erityisesti suuren kristinuskoisen Puolan ja vanhan Itävalta-Unkarin keisarikunnan Unkarin, mukaantulo on suuri ja kaunis hanke.
Haluaisin tarkastella seurauksia Seapared-ohjelman maatalouteen liittyvästä näkökulmasta. Länsi-Euroopan maatalousväestö tulee kasvamaan 50 %: lla ja maa-alamme 30 %: lla - onhan hyvä laajentaa omaisuuttaan. Edellä mainituissa maissa 25 % työntekijöistä on maanviljelijöitä, ja tämän prosenttiluvun pitäisi pudota 6 %: iin niin kuin Länsi-Euroopassa; maataloushinnat ovat alhaisemmat - 30 % alhaisemmat lihan, 20 % alhaisemmat viljatuotteiden ja 15 % alhaisemmat vehnän osalta; näissä maissa on myös ylituotantoon ja kasviensuojeluun liittyviä ongelmia, ja maiden pitäisi mukautua standardeihin, erityisesti mitä tulee elintarvikkeiden turvallisuuteen. Hinnasta - 500 miljoonaa ecua vuosittain - en aio edes puhua; se on kysymys, joka voitaisiin mahdollisesti ratkaista.
Ongelmana on kuitenkin, että nämä maat lähtisivät todelliselle ristin tielle, jota me olemme kulkeneet Länsi-Euroopassa. Pitäisi perustaa yhteisiä markkinajärjestelyitä, määrittää uudelleen omistusoikeus, suorittaa eläinlääketieteellisiä ja kasvinsuojeluun liittyviä mukautuksia sekä erityisesti karsia maanviljelijöiden määrää. Karsittaisiin unkarilaisten maanviljelijöiden määrää, unkarilaisten tokajin - viinien kuninkaan ja kuninkaiden viinin - viljelijöiden määrää. Karsittaisiin puolalaisten maanviljelijöiden määrää. Saataisiin aikaan työttömyyttä. Tarvittaisiin rakennerahastoja. Sovellettaisiin Länsi-Euroopan maatalousmallia, joka aiheuttaa valitettavasti suurta ylituotantoa ja jonka viljelykset, jos uskallan niin sanoa, ovat kuin keskitysleiristä ja jonka seuraukset on jo nähty Länsi-Euroopassa.
Pelkään eniten sitä, että Itä-Euroopan maiden mukaantulo - josta voitaisiin olla yhtä mieltä, koska hanke on strateginen - on tekosyy kolmelle asialle. Ensinnäkin Länsi-Euroopan hintojen alentumiselle YMP: n uudelleen luomisen yhteydessä ja WTO: ssa käytävien neuvottelujen valmistelemiseksi. Toiseksi - ja näin on juuri käymässä - ei ainoastaan yhteisen maatalouspolitiikan, vaan myös koko Euroopan yhteisön rahoituksen uudelleen muokkaamiselle, johon liittyvät liian paljon menettävän Ranskan ja vielä enemmän menettävän Saksan ongelmat sekä ne ongelmat, jotka koskevat sitä yhteisen maatalouspolitiikan osaa, joka kansallistetaan Itä-Euroopan maiden liittymisen hinnan verukkeella. Kolmanneksi Itä-Euroopan maiden liittymistä ei saa käyttää tekosyynä YMP: mme kyseenalaistamiseksi. YMP: tä ei pitäisi käyttää aseena torjuttaessa Itä-Euroopan maanviljelijöitä korostamalla sitä, että koska heidän hintansa ovat korkeammat, heidän on alennettava niitä.
Toisaalta on mahdotonta pyrkiä samanaikaisesti kahteen tavoitteeseen. Voidaanko samanaikaisesti pyrkiä Mercosurin, transatlanttisten markkinoiden - kaikkine kustannuksineen - ja itään avautumisen tavoitteisiin?
Johtopäätöksenä sanoisin, että tässä on tietenkin kyse suuresta strategisesta hankkeesta, joka vetoaa tunteisiin, mutta josta saa sen vaikutelman, että se on ennenaikainen, huonosti valmisteltu ja että se sisältää enemmän kielteisiä asioita Itä-Euroopan maille, joiden tiedän haluavan tulla mukaan, samoin kuin meille. Pitäisikö kenties vielä edelleen pohtia, asettaa väliaikatavoitteita? Kaikki tietävät, että tie helvettiin on päällystetty hyvillä aikomuksilla ja että hyvät asiat pilataan liialla hiomisella.

Samland
Arvoisa puhemies, ensiksi haluaisin kiittää teitä ja parlamenttia sydämellisesti levollisuudestanne, siitä, että annatte minun toimia esittelijänä nyt. En voinut valitettavasti olla täällä alkuperäiseen aikaan, koska minun piti puhua samanaikaisesti erään kumppanimme kanssa iltapäivän neuvottelusta. Tämä ongelma aiheutui siitä. Lisäksi minun on pyydettävä anteeksi herra Tomlinsonin puolesta, joka on tänään tärkeässä istunnossa toisessa työpaikassaan IsonBritannian ylähuoneessa. Kuten tiedätte, siellä on päätettävänä tärkeä asia Ison-Britannian kollegojen kannalta.
Haluaisin nyt käsitellä herra Tomlinsonin laatimaa mietintöä asetukseksi takuurahaston perustamisesta ulkosuhteisiin liittyville hankkeille annetun asetuksen N: o 2728/94 muuttamisesta.
Herra Pronk viittasikin jo siihen: tämä takuurahasto on jo vuosia ollut Euroopan parlamentin tavoitteena, sillä emme ole voineet hyväksyä sitä, että Euroopan unionin jäsenvaltiot puolsivat takuita, vaikka näitä takuita, ennen kaikkea mahdollisten takuiden maksamattomia sitoumuksia ei suojattu rahastolla. Koko talousarvio toimi mahdollisten maksamattomien sitoumusten takuuna. Sen vuoksi suhtauduimme erittäin myönteisesti siihen, että sellaista rahastoa ehdotettiin ja neuvosto hyväksyi sen vuonna 1994, koska näin luotiin perusta Keski- ja Itä-Euroopan takuiden suojaamiselle.
Kertomuksessa, jonka komissio esitti nyt rahaston käytöstä ja riskeistä, joita sen on tarkoitus kattaa, päädyttiin sellaiseen tulokseen, että rahastolle suoritettavien maksujen tavoitesumma pitäisi laskea tähänastisesta 10 %: sta 8 %: iin. Komission esittämä peruste on se, että mahdollisten riskialttiiden takuiden määrä liikkuu tasolla, jolla rahastoon maksettavien maksujen pienempikin prosenttiosuus olisi riittävä. Kuinka paljon määrää alennetaan? Tässä tapauksessa ehdotettu prosenttiluku edellyttäisi vuosittaista 150 miljoonan euron enimmäismäärää, jotta selviydytään muille kuin jäsenvaltioille suunnattujen lainojen nykyisestä tasosta, joka on korkeintaan noin 2, 5 miljardia ecua. Se kattaisi rahaston riskit.
Esittelijä, samoin kuin budjettivaliokunta päätyi siihen tulokseen, että komission esittämä kertomus on oikeutettu, että sellaisten maksamattomien lainojen kokonaissumma, joihin saattaisi liittyä tavallista suurempi riski, on komission ehdotuksen ja analyysin mukaan 1. heinäkuuta 1998 yhteensä 1, 075 miljardia ecua. Voitte katsoa sen myös kertomuksesta, luokiteltuna maittain IVY: n eri jäsenvaltioille tai Aasian maille ja Latinalaisen Amerikan maille. Kyseisenä päivänä rahastolla oli varoja 1, 186 miljardia ecua. Näin ollen, ellei näiden lainojen, joihin liittyy suuria riskejä, kokonaissummaa makseta takaisin, rahasto kykenisi selviytymään tästä tappiosta. Ei olisi tarpeen edes turvautua talousarvioon varainhoitovuodeksi varattuihin lainavarauksiin - 338 milj. ecua varainhoitovuonna 1998. Sen mukaan tavoitetasoa laskettaisiin oikein ja järkevästi. Esittelijä ja valiokunta ovat samaa mieltä komission ehdotuksen kanssa.
Me teemme kuitenkin kaksi tarkistusta, joista haluaisimme komission lausunnon, ennen kuin mietinnöstä äänestetään. Toinen tarkistus kohdistuu siihen, että komissio antaa meille säännöllisesti kertomuksen, jotta voidaan arvioida uudelleen lainojen ja rahaston kehitystä ja käyttöä kuvaavat parametrit. Luulen, että tässä kohdassa olemme vähiten erimielisiä. Siinä komissio noudattaa esitystämme. Se on tarkistus 2. Kuulisin kuitenkin mielelläni komission vahvistuksen sille.
Tarkistus 1 on kuitenkin paljon tärkeämpi. Kuka hallinnoi rahastoa? Siitä olemme täysin eri mieltä. Olen enemmän herra Pronkin kuin komission kannalla. Komissio haluaisi siirtää rahaston hallinnon Euroopan investointipankilta itselleen. Me olemme sitä mieltä, että se olisi aivan väärä toimenpide. Esittelijä toi perusteluissaan vielä kerran esiin sen, ettei hän oleta, että Euroopan unionin virkamiesten olisi helpompi arvioida lainojen myöntämiseen liittyviä riskejä kuin pankin, jonka on pidettävä puolensa pankkien kilpailussa ja jonka on arvioitava riskien laatua tavallisena pankkiasiana, ennen kuin se rupeaa antamaan luottoa. Sen vuoksi haluamme säilyttää tämän tavan. Se merkitsisi sitä, että tarkistus 1 hyväksytään. Rahaston varainhoidon osalta komissiota pyydetään poistamaan tämä osa. Kuulisimme mielellämme komission lausunnon.
Saanen sanoa teille - kuten esittelijäkin ehdottaa - seuraavaa: jos komissio ei suhtaudu myönteisesti näihin tarkistuksiin, me pyydämme, että mietintö palautetaan asiasta vastaavaan valiokuntaan, koska emme todellakaan halua edetä tällä tavalla, jos komissio ei tule meitä vastaan tässä asiassa.

Botz
Arvoisa puhemies, EU: n laajentuminen Keski- ja Itä-Euroopan maihin ja Kyprokseen ei pelkästään tapahdu uuden vuosisadan alussa vaan on myös vuosisadan suurin tehtävä. Sellainen tehtävä vaatii myös poikkeuksellisia ponnisteluja kaikilta osallisilta. Kaikille on myös käynyt tällä välin selväksi, että ponnisteluja vaaditaan ensi sijassa jäseneksi haluavilta mailta. Esimerkiksi talouden alalla ja sosiaalialalla meidän ja jäsenyyttä haluavien maiden välillä vallitsevien todellisten erojen vuoksi olen kuitenkin edelleen sitä mieltä, että me Euroopan unionissa ponnistelemme taloudellisessa mielessäkin kokonaisuudessaan liian vähän.
Olkoon kuitenkin miten hyvänsä. Komissio on kuitenkin vallitsevat olosuhteet huomioon ottaen esittänyt mielestäni ehdotuksia, jotka ovat pääosin käyttökelpoisia ja ainakin säilyttävät meillä mahdollisuuden hallita tätä Euroopan unionin suurta laajentumishanketta sekä muotoilla sitä myönteiseen suuntaan. Haluaisin kiinnittää huomiota erääseen yksityiskohtaan. Uskon, että laajentumiset edellyttävät entistä enemmän näiden jäsenyyttä hakevien maiden julkisen hallinnon kouluttamista kaikilla tasoilla - ei pelkästään korkeimmalla tasolla, se on varmasti varmistettu - siis myös alemmilla tasoilla, yhteisön säännöstön tavoitteiden ja menettelyjen tuntemiseen.
Minun käsitykseni mukaan edelleenkin aliarvioidaan tilannetta, joka suurimmassa osassa näistä maista vallitsee, nimittäin diktatorinen järjestelmä vastaavine hallintoineen. Usein unohdetaan myös se, että hallinnon alemmilla tasoilla toimivat edelleen samat ihmiset kuin ennenkin, jotka luonnollisesti tekevät parhaansa uuden järjestelmän alaisuudessa toimiessaan. Meidän pitäisi kuitenkin paljon voimakkaammin kuin tähän asti kohdistaa osa laajentumista valmistelevista välineistä hallinnon kouluttamiseen. Länsi-Euroopan ei sen sijaan todennäköisesti tarvitse rahoittaa uusia tutkimuksia. Luulen, että sitä, miten asiat siellä ovat, on analysoitu riittävästi.
Palaan vielä kerran vuosisadan tärkeimpään tehtävään. Meidän on otettava huomioon mahdollisimman oikeudenmukaisesti ja tasapuolisesti hakijamaiden lisäksi luonnollisesti myös omat etumme. Meidän pitäisi kuitenkin eurooppalaisina demokratian kannattajina olla kiitollisia ennen kaikkea siitä, että voimme osallistua tähän historialliseen hankkeeseen.

Brok
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluaisin jatkaa kollega Botzin viimeisestä huomautuksesta. Ei ole todellakaan tarpeen tehdä enää uusia toteutettavuustutkimuksia, vaan nyt tarvitaan toiminnallisia välineitä, ja luulen, että komissiokin on jonkin aikaa pyrkinyt tähän suuntaan. Tuemme mielellämme komissiota sellaisen lähestymistavan vahvistamisessa. Tavoitteena oleva infrastruktuurin ja ympäristön, johdon ja investointien rahoituksen tukeminen ja lisäksi demokratian ja oikeusvaltion, joka muodostaa tärkeän painopisteen, sekä toimintakykyisten hallintorakenteiden tukeminen ja järkevä oikeudenkäyttö ovat oikeita lähtökohtia.
Nämä välineet on kuitenkin annettava käyttöön nopeasti ja ilman byrokratiaa, jotta ne vaikuttaisivat suhteellisen nopeasti. Tehtävämme on vaikea, nimittäin taloudellisen ja poliittisen tasapainon luominen mantereelle, joka on ollut sekä taloudellisesti että poliittisesti armottoman kahtia jakautunut. Osien saattaminen taas yhteen on suuri tehtävä, jonka on liityttävä tähän lähentymishankkeeseen. Meidän on kuitenkin sanottava myös itsestämme, että unohdamme usein sen, että se, mitä pidämme kansallisena etuna, voidaan usein yhdistää yhteisön etuun. Jos katsoo kansallisten etujen, jotka ymmärretään usein liian lyhytnäköisesti, vastakohtaisuutta, saattaa syntyä monenlaisia lyhytaikaisia vaikeuksia, mutta todellisuudessa me haluamme laajentumista, koska se ei hyödytä pelkästään hakijamaita vaan myös meitä. Kun tiedostamme tämän, kun todella määrittelemme poliittiset, turvallisuuspoliittiset ja taloudelliset etumme, kykenemme saamaan aikaan vaadittavan sovittelukyvyn ja yksimielisyyden edistyäksemme tässä asiassa.
Yksi asia on selvä: tähän asti Keski- ja Itä-Euroopan ja Euroopan unionin kauppasuhteiden kehittymisestä olemme hyötyneet me. Jos kansalaiset saavat sellaisen vaikutelman, että tähän asti on vain kulunut rahaa, todellisuudessa asia on pikemminkin niin, että olemme hyötyneet enemmän kuin olemme antaneet näille maille rahaa, ja nimenomaan epätasapainoisten kauppasuhteiden vuoksi. Olen sitä mieltä, että se on tehtävä selväksi myös kansalaisillemme, jotta laajentumishanke saa vastaavaa poliittista tukea.
Lisäksi meidän on otettava huomioon aika, sillä se on olennainen tekijä sen kannalta, että ei menetettäisi hakijamaiden kansalaisten tukea. Sen on näyttävä ohjelmien erityisluonteessa. Rouva Schroedter, minun mielestäni on ihastuttavaa, että puhutte siitä, että rahaa käytetään hävyttömän vähän! Pyytäisin teitä oikein sydämellisesti kehottamaan ulkoministeriänne ja liittokanslerianne ottamaan huomioon sananne, jotta politiikka paranisi tältä osin!

Amadeo
Arvoisa puhemies, eri valiokuntien esittämiä Agenda 2000: ta koskevia mietintöjä ja lausuntoja yhdistää toisiinsa hämähäkinverkko. Kaikki alistavat ehdotettujen uudistusten hyväksymisen kuitenkin 15 jäsenvaltion yhteenkuuluvuutta edesauttavien yhteisön politiikkojen säilyttämiselle ja toimille, joiden on määrä helpottaa ehdokasvaltioiden liittymistä.
Mitä liittymistä valmistelevaa strategiaa käsitteleviin mietintöihin ja lausuntoihin tulee, olemme yhtä mieltä esittelijän kanssa samoin kuin kaikkien niiden, jotka korostavat, että on kunnioitettava Kööpenhaminassa määriteltyjä ehtoja: oikeusvaltiota, demokratian tukemista, markkinataloutta ja yhteisön säännöstön noudattamista.
Mielestämme uusien valtioiden liittyminen tarjoaa historiallisen tilaisuuden maanosamme sovintoon oman menneisyytensä kanssa ja ne ovat välttämättömiä Euroopan tulevaisuuden määrittelemiseksi. Komission ehdotukset ovat kuitenkin yhä järkeviä ja käytännöllisiä, sillä komission on pidettävä mielessä eri valtioiden väliset suuret eroavaisuudet, eroavaisuudet, jotka tuovat esiin Alleanza Nazionalen jo kauan kannattaman ajatuksen suuresta Euroopasta, missä taloudellista unionia edeltäisi poliittinen unioni, joka pitäisi ja joka olisi pitänyt luoda jo ennen kuin liittymiseen tähtäävät neuvottelut aloitettiin, jotta uusille valtioille olisi voitu esittää täsmälliset ja selkeästi määritellyt puitteet. Näin ollen ehdotuksista puuttuu poliittinen ulottuvuus, joka on mielestämme välttämätön ja joka olisi rajannut laajenemisen esiin nostaman keskeisen ongelman eli Euroopan tulevaa rahoitusta koskevan kysymyksen. Siksi siis joudumme valittamaan sitä, että suunniteltu kuuteen valtioon laajentuminen ei perustu täsmällisiin poliittisiin valintoihin ja epäilemme, että se perustuu pelkkään tilinpidolliseen laskelmaan, jotta laajentuminen voitaisiin toteuttaa säilyttäen yhteisön budjetin tämänhetkinen perusta, 1, 27 % jäsenvaltioiden BKT: stä, aina vuoteen 2006 saakka.
Jotta Euroopan rakentaminen olisi täydellinen, tarvitaan kaikkien sen kansojen liittoa. Meidän on kuitenkin hieman valittaen todettava, että toimielinten uudistukset, budjetin tuleva rahoitus ja monet muutkin ongelmat piilevät kulissien takana, vaikka yksiselitteinen poliittinen tahto olisi edellyttänyt kaikilta hallituksilta sitä, että Euroopan asioita käsitellään poliittisesti eikä ikään kuin pelkästään talous- ja rahoitusneuvotteluina.

Berès
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, tunnen, että yhteisessä keskustelussamme on tietty ero toisaalta liittymistä valmistelevan jalomielisen ja kunnianhimoisen strategian ja toisaalta Agenda 2000: n välillä, jonka piti saada unioni sellaiseen tilaan, että se pystyy vastaanottamaan jäsenehdokasmaat ja joka tarkoittaa todellisuudessa yhteisten politiikkojemme palauttamista oikealle tasolleen, mikä on tarpeen joka tapauksessa.
Liittymistä valmistelevan strategian osalta - siitä haluan puhua tänä aamuna - minusta näyttää siltä, että meillä on huutava pula kokonaisnäkemyksestä, siitä, jonka vaikutuksesta laajentuminen, johon valmistumme, ei ole pelkkä 1 + 1 -yhteenlaskutoimitus. Unionin on muistutettava asiasta kumppanuusehdokkaillemme. Emme voi ryhtyä kahdenväliseen prosessiin jokaisen jäsenmaan kanssa. Meidän on arvioitava prosessin kokonaisvaikutus. Kuitenkin vähemmän kuin vuosi sen jälkeen, kun hyväksyttiin luettelo niistä jäsenehdokasmaista, jotka unioni voisi ottaa ensimmäisinä vastaan, huomaamme, että kartta on jo sekaisin. Malta on jättänyt uudelleen jäsenehdokashakemuksensa. Komissio suunnittelee Turkin liittymistä uusilla ehdoilla. Ja siellä täällä näyttää orastavan kahden Baltian maan ehdokkaan muodikkaaksi tekeminen.
Minusta vaikuttaa enemmän kuin koskaan siltä, että eurooppalainen konferenssi on tarpeen tämän kokonaisnäkemyksen foorumina. Mielestäni meidän on palattava tähän.
Kärsin sitä paitsi tästä erosta sellaisen kokonaisen ja mukaan ottavan prosessin tulevaisuudenkuvan puuttumisen, jollaista olemme aina toivoneet, ja kokonaisnäkemyksen puuttumisen välillä. Tarvitsemme keskustelua ja tulevaisuudenkuvaa unionin rajasta, unionin poliittisista tavoitteista, päätöksentekokeinoista, hallinnosta viidentoista maan unionissa, tämän kokonaisuuden puolustuskeinoista, siitä, miten saada äänensä kuuluviin maailman asioissa. Kollegamme Barón Crespon meille ehdottamat tarkistukset ovat tämänsuuntaisia. Kannatan niitä täysin. Mutta olkaamme kaikki tarkkoina: emme ehkä näe kokonaisuutta yksityiskohdilta.

Van den Broek
Haluaisin aloittaa kiittämällä esittelijöitä ja ilmaisemalla arvonantoni heidän työlleen. Euroopan parlamentin myönteinen lausunto on mielestäni merkittävä askel tiellä kohti sitä, että Keski- ja Itä-Euroopan jäsenehdokasvaltioiden EU: hun liittymisen vahvistettu tukipaketti hyväksytään. Odotan erittäin kiinnostuneena suurempaa keskustelua laajentumisesta ja teidän joulukuun alussa käsiteltäviksi sijoittamianne kertomuksia tuloksista, ja haluaisin tietysti saada mahdollisuuden käsitellä kaikkia kysymyksiä, jotka liittyvät siihen suoranaisesti. Näin ollen aion tänään keskittyä liittymistä valmisteleviin välineisiin, ja sen jälkeen haluaisin sanoa muutaman sanan Tomlinsonin mietinnöstä.
Arvoisa puhemies, mikä on liittymistä valmistelevan avun poliittinen merkitys? Muistan vielä, kuinka Dublinin Eurooppaneuvosto pyysi joulukuussa 1996 komissiota vahvistamaan liittymistä valmistelevaa apua. Olemme tehneet siitä ehdotuksia Agenda 2000: ssa. Komissio ehdottaa jäsenehdokasvaltioille vuosina 2000-2006 myönnettävän taloudellisen tuen kaksinkertaistamista kolmeen miljardiin euroon vuodessa. Haluaisin myös sanoa rouva Schroedterille, että unionin ja sen jäsenvaltioiden tuki ei luonnollisestikaan jää tähän, vaan että erityisesti lainoja myönnetään vielä runsaasti. Unionin jäsenmaat tekevät luonnollisesti kaikenlaista kahdenvälisesti, ja uskon, että jos kaiken laskee yhteen ja jakaa vuosille 2000-2006, loppusumma on lähes 70 miljardia sen sijaan, että se olisi vain viisi tai kuusi kertaa kolme miljardia vuodessa.
Komissio on ehdottanut sisältöön liittyen joitakin tärkeitä uudistuksia, jotka on jo osittain toteutettu. Tällaisia ovat esimerkiksi liittymistä valmisteleva kumppanuus ja jäsenehdokasvaltioiden osallistuminen yhteisön ohjelmiin. Phare-ohjelmaa on tarkistettu, ja siinä suuntaudutaan nyt ainoastaan kahteen keskeisimpään prioriteettiin liittymisen valmistelun osalta. Ne ovat toimielinten kehittäminen ja investoinnit yhteisön säännöstön käyttöönoton osalta. Phare-ohjelman lisäksi komissio on ehdottanut kahden uuden välineen käyttöönottoa. Toinen näistä liittyy maaseudun kehittämiseen, ja toinen on rakennerahastojen edeltäjä. Niiden lyhenteet ovat SAPAR ja ISPA. Näiden kahden välineen kautta käytettäisiin vuosittain puolet mainituista kolmesta miljardista eurosta. Nämä kolme liittymistä valmistelevaa välinettä mahdollistavat sen, että me voimme puuttua määrätietoisesti suureen osaan vuoden 1997 lausuntoja ja myöhemmin säännöllisissä kertomuksissa esitettyihin ongelmakenttiin. Näiden välineiden ansiosta jäsenehdokasvaltiot voivat esimerkiksi saada tukea rakenneohjelmien toimeenpanon valmisteluun, josta niillä on tähän mennessä vain vähän kokemusta. Laajentumisprosessin onnistumisen kannalta on oleellista, että liittymistä valmisteleva strategia ja liittymisneuvottelut kytketään toisiinsa. Mitä enemmän ongelmia jokainen jäsenehdokasvaltio saa ratkaistua liittymistä valmistelevan strategian puitteissa ennen liittymistä, sitä vähemmän tarvitaan siirtymäkauden toimenpiteitä. Mitä enemmän unioni voi nyt antaa tukea jäsenehdokasvaltioille, sitä joustavammin ja helpommin liittyminen aikanaan sujuu.
Vain tällä tavalla voimme pyrkiä välttämään sitä, että neuvotteluja kuormitetaan turhaan monilla pyynnöillä siirtymäkausista, jotka itsessään luonnollisesti myös voisivat taas hidastaa liittymisprosessia. Liittymistä valmistelevalla tuella autamme luonnollisesti jäsenehdokasvaltioita, mutta samalla huolehdimme siitä, että laajenemisen vaikutukset myös pehmenevät Euroopan unionin itsensä kannalta.
Arvoisa jäsen Barón Crespo on mietinnössään muotoillut Euroopan parlamentin mielipiteen asetuksesta avun yhteensovittamisesta, mistä haluan kiittää häntä sydämellisesti. Komissio on ehdottanut tätä asetusta avun yhteensovittamisesta kolmen liittymistä valmistelevan välineen yhtenäistämiseksi ja niiden päällekkäisyyksien välttämiseksi. Nämä välineet ovat ensimmäiseksi Phare-ohjelma, toiseksi rakennepolitiikan väline ISPA ja kolmanneksi maaseudun kehittämisväline SAPAR.
Esitettyihin tarkistuksiin liittyen haluaisin painottaa erityisesti seuraavaa. Joissakin parlamentin esittämissä tarkistuksissa ehdotetaan muutoksia yleisperiaatteisiin, jotka koskevat esimerkiksi oikeusvaltiota, oikeusvaltion kunnioittamista, demokratiaa ja ihmisoikeuksia. Meidän mielestämme nämä periaatteet on kuitenkin jo määritelty Pharea, ISPAa ja SAPARia koskevissa asetuksissa, joten komission mielestä näitä tarkistuksia voidaan pitää itse asiassa tarpeettomina.
Parlamentin ja jäsenvaltioiden toiveiden mukaisesti asetusluonnoksen 2, 3, 4 ja 5 artikloissa määritellään ja eritellään nyt selvästi, mitkä ovat eri välineiden tehtävät, joten mitään vaaraa päällekkäisyydestä ei ole.
On selvää, että komissio on tietoinen siitä, että parlamentti pitää tärkeänä edunsaajavaltioiden osallistumista rahoittamiseen, josta mainitaan 7 artiklassa. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että ehdotuksessa olevassa artiklan tekstissä ilmaistaan asia riittävällä tavalla. Parlamentin ja jäsenvaltioiden ehdotusten mukaisesti näihin kolmeen välineeseen liittyvien toimintojen koordinointi ja erityisesti liittymistä valmistelevan tuen maakohtaisten yleisten suuntaviivojen koordinointi annetaan hallintokomiteana toimivan Phare-komitean tehtäväksi, kuten komission laatimassa 9 artiklassa määrätään. On selvää, että komissio luopuu täten aikaisemmista vastalauseistaan. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että tämä raskas rakenne, sellaisena kuin se on, voi aiheuttaa viivästyksiä suunnittelussa, mutta hyväksyy Euroopan parlamentin ja jäsenvaltioiden toiveet tässä asiassa.
Komissio on muotoillut uudelleen 12 artiklan täyttääkseen Euroopan parlamentilta tulleen pyynnön, jossa oli asetettu Phare-tuen hajauttaminen vuoden 1996 talousarvion vastuuvapauden myöntämisen edellytykseksi. Kyseisen artiklan tarkistettu versio sisältää nyt kaikki tarvittavat kriteerit ja edellytykset hajautettua hallintoa varten sekä muita määräyksiä, jotka vaikuttavat siihen, että edunsaajat noudattavat kaikkia EU: n sääntöjä, jotka koskevat hankkeiden valintaa, tarjouskilpailuja ja sopimuksia.
Parlamentti ja neuvosto pidetään 13 artiklassa mainittujen kertomusten avulla ajan tasalla edunsaajavaltioiden suorittaman avun hallinnoinnin arvioinnin ja valvonnan tuloksista.
Haluaisin kuitenkin painottaa erityisesti seuraavaa. Aloite valvontaa ja arviointia koskevien sääntöjen laatimisesta on komissiolla. Se mainitaan selvästi varainhoitoasetuksessa. Komission ei ole näin ollen helppo hyväksyä, että tämä vastuu jaetaan muiden viranomaisten kanssa, kuten 12 artiklaa koskevassa tarkistusluonnoksessa ehdotetaan.
Vastatakseen pyyntöönne säännöllisestä ajan tasalla pitämisestä komissio on valmis harkitsemaan 13 artiklan mukauttamista, jotta parlamentille ja neuvostolle toimitettaisiin kertomukset asetuksen toiminnasta joka vuosi joka toisen vuoden asemesta.
Haluaisin nyt siirtyä Walterin mietintöön, ja haluaisin kiittää herra Walteria ja muita siitä työstä, jota he ovat tehneet ISPAa koskevan mietintönsä hyväksi. Pidämme hyvin myönteisenä, että mietinnössä on painotettu sitä, että käytettävissä olevia ISPAvaroja täytyy käyttää mahdollisimman tehokkaasti, jotta voitaisiin huolehtia ISPAn ja muiden tänään käsiteltävien liittymistä valmistelevien välineiden yhdenmukaisuudesta ja koordinoinnista.
Haluaisin käsitellä nyt lähemmin niitä 67 tarkistusta, joita mietintöön on esitetty. Suurin osa niistä on mielestäni hyvin rakentavia ja tukee komission ISPA-ehdotuksen yleisiä tavoitteita. Ennen yksityiskohtaisempaa keskustelua on ehkä järkevää ryhmitellä tarkistukset niiden johtopäätösten mukaisesti, joita komissio aikoo tästä asiasta tehdä.
Ensimmäinen ryhmä käsittää tarkistukset, joiden ottamista komissio harkitsee ehdotuksessa joko johdanto-osaan tai asetuksen artikloihin. Tässä on kysymys muun muassa tarkistuksista 56, 63 ja 65. Niissä pyydetään selvästi ottamaan huomioon työllisyysnäkökohdat erityisesti arvioimalla ISPAn vaikutusta työpaikkojen syntymiseen. Samaan ryhmään kuuluva tarkistus 67 koskee kuljetustyyppien erottelemista, kun me siirrämme toimenpiteistä raportoinnin kuljetusalalle. Tarkistus 39 koskee ISPAn toimintojen parempaa koordinointia esimerkiksi jäsenvaltioiden kahdenvälisten toimien avulla. Tarkistus 58 koskee huolehtimista kuljetusalan suuntaviivojen yhdenmukaisuudesta Euroopan laajuisten verkkojen ja myös Euroopan laajuisen kuljetuspolitiikan tapauksessa. Yhdenvertaisten mahdollisuuksien periaatetta koskeva tarkistus 19 kuuluu myös ensimmäiseen ryhmään.
Toinen ryhmä käsittää parlamentin esittämät tarkistukset, joiden tapauksessa komissio voi tukea Euroopan parlamentin kantoja ja jotka komissio neuvoston mielipiteen vuoksi todennäköisesti on valmis hyväksymään, mutta näkisi ne mielellään toisella tavalla muotoiltuina. Tässä vaiheessa minusta ei näin ollen tunnu toivottavalta mennä allekirjoittamaan näitä tarkistuksia virallisesti, mutta haluaisin sanoa, että niiden alkuperäisen tarkoituksen pitäisi näkyä lopullisessa tekstissä. Haluaisin mainita esimerkkinä seuraavat tarkistukset. Tarkistus 24, joustavuutta viiden miljoonan euron vähimmäislaajuuteen hanketta kohti. Tarkistus 45, joka koskee yksityiskohtaisia sääntöjä rahoituksen hallinnosta ja valvonnasta. Tarkistukset 7 ja 31, jotka koskevat eri välineiden yhteensovittamista erityisesti rajat ylittävien toimien tapauksessa. Tarkistus 11, jolla pyritään ympäristöhankkeiden ja kuljetushankkeiden yhtä suureen osuuteen.
Tarkistusten kolmas ryhmä sitä vastoin käsittää ehdotukset, jotka jäävät ISPAn soveltamisalan ulkopuolelle ja joita ei näin ollen hyväksytä. Tämä pätee esimerkiksi tarkistuksiin, jotka koskevat Phare-ohjelman puitteissa suoritettavaksi suunniteltuja toimia. Tässä tapauksessa haluaisin viitata selityksiini Barón Crespon mietinnöstä. Meidän täytyy pysytellä avun yhteensovittamista koskevan asetuksen määräyksissä, jotka takaavat kaikkien niiden tukimuotojen yhteensovittamisen ja yhdenmukaisuuden, joita käytetään koko liittymistä edeltävässä strategiassa. Tarkoitan tässä niitä tarkistuksia, jotka koskevat teknistä avustusta toimielinten kehittämiseksi, tarkistus 26, standardisointia kuljetusalalla, tarkistus 28, sekä osallistumista yhteisön ohjelmiin, kuten viidenteen tutkimuspuiteohjelmaan ja LIFE-ympäristöohjelmaan, tarkistukset 29 ja 32.
Lopuksi on vielä ryhmä parlamentin ehdotuksia, joiden tapauksessa komissio pitää etusijalla pysyttelemistä alkuperäisessä ehdotuksessaan. Esimerkiksi 2 % osuuden varaaminen tekniseen avustukseen vaikuttaa meistä riittävältä. Komissio ei myöskään sen enempää halua muutosta tukiprosenttiin, joka vastaa koheesiorahaston lähestymistapaa, eikä halua muutosta Kyproksen kohteluun, joka heijastaa Luxemburgin huippukokouksen tulosta. Arvoisa puhemies, yhteenvetona kaikesta voin sanoa, että komissio voi hyväksyä ehdotettuihin artikloihin tai johdantoon esitettyjen tarkistusten 19, 39, 43, 51, 55, 56, 58, 63, 65 ja 67 sisällön mukaan ottamisen. Sitten on vielä ehdotuksia, joita komissio ei voi mennä tässä vaiheessa virallisesti allekirjoittamaan. Parlamentti voi olla siten varma siitä, että näiden aiemmin mainitsemieni tarkistusten yleinen tarkoitus ilmaistaan lopullisessa ISPAa koskevassa asetuksessa.
Arvoisa puhemies, Pharen ja ISPAn lisäksi on olemassa kolmas liittymistä valmisteleva väline SAPAR, joka on tarkoitettu yhteisön tukeen liittymistä valmisteleviin toimenpiteisiin maatalouden ja maaseudun kehittämisen alalla. Haluaisin myös kiittää herra Sonneveldiä sydämellisesti hänen tämän mietinnön hyväksi tekemästään työstä. Tässä erinomaisessa mietinnössä esitetty parlamentin kantaluonnos on erittäin sopiva, nyt kun 9. marraskuuta pidetyssä neuvoston kokouksessa on saavutettu huomattavaa edistystä. Keski- ja Itä-Euroopan maiden maatalouden ja maaseudun rakenteiden tilanne - erityisesti käynnissä oleva yksityistäminen, tuotannon taso, yritysten koko ja niiden tuotteiden laatu, omavaraisuusaste sekä maataloudessa työskentelevän väestön osuus, joka on joissakin tapauksissa jopa 35 % - korostaa tämän välineen tärkeyttä. Tämä tilanne vaatii tiivistä toimenpidepakettia, jolla pystytään huolehtimaan ensisijaisista tarpeista yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevan yhteisön säännöstön täytäntöönpanossa. Tällainen paketti tarjoaa samalla kyseisille maille mahdollisuuden ratkaista kiireellisimpiä ongelmiaan ja helpottaa välttämättömien kattavien ja usein vaikeiden uudistusten tekemistä luomalla maaseudulle vaihtoehtoista työllisyyttä, mikä loppujen lopuksi estää väestökatoa sekä sisäistä muuttoa ja maastamuuttoa. Kyseiset toimenpiteet toteutetaan toimintaohjelmien kautta, ja jäsenehdokasvaltiot soveltavat niitä hajautetusti. Tämä toimintatapa tarjoaa samalla kyseisille maille mahdollisuuden tottua yhteisön toimintamenetelmiin, komission tiukkaan valvontaan, jaettuun vastuuseen sekä yhteisörahoituksen hallinnon valvontaan. Jäsenehdokasvaltioita avustaa tässä seurantakomitea. Samalla ryhdytään kaikkiin tarvittaviin toimiin sen takaamiseksi, että valvonta on tehokasta ja että säännönvastaisuuksiin puututaan ja että perusteettomasti maksetut avustukset peritään takaisin ja että yhteisen maatalouspolitiikan mukaisia edellytyksiä ja rajoituksia noudatetaan. SAPARin yhteydessä esittämämme osarahoitusprosentti on sama, joka koskee myös jäsenvaltioita, jotka ovat kelpoisia saamaan avustusta rakennerahastojen tavoitteen 1 perusteella. Olen sitä mieltä, että tämä on sopivin maksun perusta, kun ajatellaan politiikan tehokkuutta ja sitä, että jäsenehdokasvaltiot velvoitetaan hallitsemaan rajallisia varoja huolellisesti.
Mitä tulee varojen jakamiseen jäsenehdokasvaltioiden kesken, kannattaisin ehdotusta keskittyä niihin maihin, joilla on suurimmat tarpeet. Maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan hyväksymistä tarkistuksista voin sanoa, että tarkistukset 6, 7, 16, 20, 25, 28, 37, 38, 39, 42, 43, 46, 47 ja 50 sekä osittain tarkistukset 3 ja 33 on jo otettu huomioon neuvoston muuttamassa tekstissä. Tarkistuksia 3, 13, 15, 19, 36, 40, 45 ja 49 käsitellään toisessa asetuksessa, kuten myös uudessa avun yhteensovittamista koskevassa asetuksessa. Lisäksi ehdotuksessa on jo myönnytty suoraan tai epäsuorasti moniin tarkistuksiin. Tässä on kysymys tarkistuksista 1, 2, 5, 8, 10, 11, 12, 14, 16, 17, 18, 19 osittain, 21, 22, 29, 33 osittain, 34, 35 ja 44, ja lopuksi on myös joitakin tarkistuksia, jotka koskevat ehdotuksen sisältöä ja joita komissio ei voi hyväksyä. Tässä on kysymys tarkistuksista 4, 9, 17, 24, 26, 27, 30, 32, 40 ja 41 ja osittain tarkistuksista 19, 23 ja 33.
Lopuksi, arvoisa puhemies, muutama sana takuurahastosta ja Tomlinsonin mietinnöstä sekä kiitokset herra Samlandin panoksesta. Liittymistä valmistelevia välineitä koskeneen perusteellisen puheenvuoron jälkeen haluaisin sanoa siitä muutaman sanan. Komissio on tehnyt ehdotuksia asetuksen mukauttamisesta rahaston perustamiseen käyttäen perustana arvioinnin tuloksia, joita on saatu takuurahaston perustamisesta lähtien. Koska rahasto on toiminut jo useita vuosia, se on riittävän suuri katettaviin riskeihin nähden ja komissio ehdottaa rahaston tiettyjen parametrien pienentämistä. Alkuperäisten parametrien säilyttäminen johtaisi suurin ylijäämiin rahastossa, ja haluaisin siksi käsitellä Tomlinsonin mietintöön esitettyjä tarkistuksia, jotta voisin näiden tarkistusten perusteella hieman selvittää rahastojen varainhoitoon liittyviä näkökohtia.
Tarkistuksessa 1 poistetaan ehdotettu komission suorittama rahaston varainhoito. Tästä ensimmäisestä tarkistuksesta haluaisin sanoa, että komissio on esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että Euroopan investointipankki on hoitanut tehtävänsä täysin tyydyttävästi. Käytännössä on kuitenkin käynyt ilmi, että komissiolla on ollut tässä asiassa tärkeä osuus. Kun otetaan huomioon hallinnollisten menettelyjen yksinkertaistaminen sekä säästöt, joita voidaan saada aikaan Euroopan investointipankin palkkioissa, komissio pitää tärkeänä rahastojen varainhoidon sekä myös rahaston käytettävissä olevien varojen sijoittamisen ottamista omaksi tehtäväkseen. Lopuksi komissio hyväksyy tarkistuksen 2 sillä ehdolla, että sen sanamuotoa korjataan. Komissio kannattaa periaatetta, että on toivottavaa tarkastella vuosittain parametrien sopivuutta suhteessa rahaston tavoitteisiin takuurahastoa koskevan vuosikertomuksen yhteydessä.
Arvoisa puhemies, suokaa anteeksi pitkä puheenvuoroni tästä tärkeästä aiheesta, ja haluan päättää tämän komission osuuden kiittämällä esittelijöitä.

Puhemies
Hyvät kollegani, lienette huomanneet, että tämän aamupäivän esityslistaa on muutettu juhlaistunnon vuoksi. Tästä syystä äänestykset alkavat tästä hetkestä, emmekä voi - edelleen tästä syystä - valitettavasti päättää keskusteluamme tänä aamuna, kuten olisimme voineet tehdä, jos olisimme äänestäneet vasta klo 12.00.

Tervetulotoivotukset
Puhemies
Hyvät kollegat, minulla on ilo parlamentin puolesta toivottaa tervetulleeksi lehterille saapunut Mauritanian islamilaisen tasavallan kansalliskokouksen valtuuskunta.
Tätä valtuuskuntaa johtaa sen puheenjohtaja, herra Sid'Ahmed Ould Baba, joka on Mauritanian valtuuskunnan johtaja, ja täsmennän, että tämä on toinen parlamenttien välinen tapaaminen Euroopan parlamentin toimivaltaisen valtuuskunnan kanssa. Haluaisin sanoa, että suhteemme perustuvat ystävyydelle, yhteistyölle ja kumppanuudelle, ja toivon koko sydämestäni, että voimme tämän toisen tapaamisen myötä syventää näitä suhteita entisestään.
Kiitän teitä ja toivotan teidät lämpimästi tervetulleiksi Strasbourgiin.
(Suosionosoituksia)
Äänestykset
Howitt
Arvoisa puhemies, työjärjestystä koskeva puheenvuoro. Haluaisin pyytää teitä toivottamaan kanssani tervetulleeksi lehterille saapuneen Euroopan kuurojen ja kuulovammaisten liiton puheenjohtajan Helga Stevensin, joka seuraa tätä äänestystä Euroopan unionin 500 000: n vaikeasti kuuroutuneen ihmisen puolesta äänestäessämme parlamentin tuen vahvistamisesta heidän kielensä - viittomakielen - viralliseksi tunnustamiseksi tämän Euroopan unionin jokaisessa jäsenvaltiossa.

(Parlamentti hyväksyi päätöslauselmaehdotuksen.)

Wijsenbeek
Arvoisa puhemies, en tiedä, onko vika koneissamme, jotka eivät pysy skottilaisen teknologian vauhdissa, vai etenettekö koneiden kannalta liian nopeasti, mutta täällä on kokonainen rivi koneita, jotka eivät toimi kunnolla.

Puhemies
Se liittyy mielestäni jotenkin liberaaleihin. Herra Watson, kunnon skottina olette varmasti pysynyt vauhdissa.

Watson
Arvoisa puhemies, meidän on mielestäni päästävä viimeisen huomautuksenne vaikutukseltaan tuhoisasta heimoajattelusta.
Äänestimme 12 tarkistuksesta yhtenä ryhmänä. Haluaisin teidän päättävän, lasketaanko tämä 12 nimenhuutoäänestykseksi vai ei.
(Naurua)
Puhemies
Kyse on tuottavuuteen liittyvästä sopimuksesta, mutta pelkäänpä, että yksi sormen liike lasketaan yhdeksi äänestykseksi.

Tervetulotoivotukset
Pompidou
Arvoisa puhemies, haluaisin huomauttaa Japanin suhteista vastaavan valtuuskunnan puheenjohtajana, että Japanin parlamentin ja senaatin tärkeä valtuuskunta on läsnä.
He ovat saapuneet todella kaukaa, ja toivoisin, arvoisa puhemies, että toivottaisimme heidät tervetulleiksi.
(Jatkuvia suosionosoituksia)

Puhemies
Monet kiitokset, herra Pompidou. Itse asiassa olin aikeissa antaa puheenjohtajan tehtäväksi esittää tervetulotoivotuksen, mutta teen sen itse mielelläni.
Minulla on ilo parlamentin puolesta toivottaa tervetulleeksi lehterille saapunut herra Taro Nakayaman johtama Japanin parlamentin valtuuskunta. Tämä on 19. molempien valtuuskuntiemme välinen tapaaminen, ja haluan parlamentin puolesta toivottaa heidät tervetulleiksi tähän parlamentin istuntoon ja toivottaa heille kaikkea hyvää heidän vierailullaan.

(Istunto keskeytettiin juhlaistunnon vuoksi ja sitä jatkettiin klo 12.30.)

Äänestykset (jatkoa)
Carlsson
Arvoisa puhemies, on katastrofaalista, että me edustajat saamme nämä tarkistukset tänään kello kymmenen aikoihin. Ihmettelen vain, mikä liberaaleihin on mennyt. Ruotsinkielisessä tekstissä puhutaan nimittäin joustavasta työajasta (flexibel arbetstid) , kun taas liberaalit haluavat lyhennettyä työaikaa (förkortad arbetstid) . Puhutaan myös alhaisesta inflaatiosta. Sitä ei mainita käännöksessä, joka on todella surkea! Vastustin nimittäin näitä ehdotuksia, jotka alkuperäisessä versiossa olivat kuitenkin oikein. Asia ei voi jäädä tähän! Käännöksen tasolle on tehtävä jotakin!

Puhemies
Olette aivan oikeassa. Ainoa turvatakeemme on, että parlamentin kieliyksiköt tarkistavat aina, että tarkistukset vastaavat alkuperäistä tekstiä. Mutta meillä on ongelmia saada tarkistukset ajoissa ihmisille.
Tarkistuksesta 2

Van Velzen
Arvoisa puhemies, haluaisin tehdä kaksi pientä mutta joillekin tärkeää muutosta tarkistukseen 2 neuvoteltuani eri poliittisten ryhmien kanssa. Ensinnäkin ilmaus " eurooppalainen investointiohjelma" tulee muuttaa muotoon " eurooppalainen investointistrategia" ja samalla ilmaus " kehittää" muotoon " laajentaa" . Jälkimmäisessä on kysymys ennen kaikkea käytännön tosiasiasta.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Tervetulotoivotukset
Puhemies.
Ennen kuin siirrymme seuraavaan äänestykseen, minulla on ilo parlamentin puolesta toivottaa tervetulleeksi lehterille saapunut kansalliskokouksen puhemiehen ja Etelä-Afrikan valtuuskunnan puheenjohtajan, rouva Frene Ginwalan johtama EteläAfrikan tasavallan kansalliskokouksen valtuuskunta, joka on keskuudessamme Euroopan parlamentin asianmukaisen valtuuskunnan kanssa pitämänsä neljännen parlamenttien välisen kokouksen takia.
Tämä on historiallinen hetki Etelä-Afrikan ja Euroopan unionin välisissä suhteissa: paraikaa ollaan käymässä neuvotteluja kauppa-, kehitys- ja yhteistyösopimuksen solmimiseksi, ja toivomme, että ne saatetaan pian menestyksellisesti päätökseen. Molempia parlamenttejamme kuullaan sitten tämän sopimuksen osalta, mikä edesauttaa edustamiemme maiden ja kansojen lähentämistä.
Toivotan Etelä-Afrikan valtuuskunnalle kaikkea hyvää ja miellyttävää vierailua Strasbourgissa.
(Suosionosoituksia)
Äänestykset (jatkoa)
Lannoye
Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää 129 artiklan nojalla, vihreän ryhmän nimissä, että tämä mietintö lähetettäisiin takaisin valiokuntaan. Kollega Sainjon esitti eilisen keskustelun kuluessa lukuisia perusteita tällaiselle pyynnölle. Hän ei valitettavasti voinut tänään olla läsnä, ja esitän siis hänen ehdotuksensa hänen tilallaan ja suostumuksellaan. Kaksi väitettä liittyvät päivänpolttaviin kysymyksiin.
Ensimmäinen väite: äänestämme itse asiassa komission lausunnosta, josta tiedämme hyvin, että sillä ei ole enää todellisuuspohjaa. Todellisuudessa ilmaisemme kantamme mietinnöstä, jota rouva Mann on joutunut hyväntahtoisesti mukauttamaan uuteen poliittiseen tilanteeseen. Asia liittyy nimittäin transatlanttiseen taloudelliseen kumppanuuteen, josta on tehty komission ja neuvoston välinen sopimus ja josta on tehty hiljattain, toisin sanoen viikko sitten maanantaina, neuvoston sopimus, joka liittyy toimintasuunnitelmaan, jota emme olleet koskaan nähneet. Saimme siitä englanninkielisen kopion taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnassa. Parlamentti ei ole kertaakaan voinut keskustella tästä tekstistä. Tämä on ensimmäinen päivänpolttava kysymys, jonka vuoksi saatamme joutua äänestämään politiikkansa ja panostensa kannalta jälkeenjääneestä tekstistä ja, joka, mikä vielä vakavampaa, saattaa johtaa siihen, että parlamentti joutuu epäselvään, jopa ristiriitaiseen asemaan. Se ei olisi meidän kannaltamme hyvä asia.
Toinen päivänpolttava kysymys, ja päätän puheeni tähän, on amerikkalaisten kanta banaaneihin. Kaikki ovat tietoisia keskustelusta, en siis intä enempää. Luulen, että valiokunnassa käymämme keskustelun ja jopa eilisten keskustelujen asiayhteys on muuttunut. Emme voi esiintyä sovittelevina sellaisen keskustelukumppanin kanssa, jolla on röyhkeä asenne.

Mann, Erika
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vihreiden ehdotus on valitettavasti järjetön. Kuunnelkaapas vähän! Ette varmasti saavuta sen avulla sitä, mitä haluaisitte. Jos haluatte, että parlamentin ääntä kuullaan, sekä neuvostossa, komissiossa että amerikkalaisten taholla, teidän on keskusteltava mietinnöstä tänään. Joulukuun alussa pidetään Yhdysvaltain ja Euroopan unionin seuraava huippukokous, ja siellä puhutaan nimenomaan myös tästä mietinnöstä. Se merkitsee sitä, että jos ette anna parlamentille tilaisuutta puhua siitä tänään, ette saavuta mitään. Ottakaa nyt aivan yksinkertaisesti kerrankin huomioon tosiasiat! Poliittinen todellisuus tuolla ulkopuolella ei muutu vihreiden kannan mukaan!
(Välihuomautuksia ja suosionosoituksia) Olemme sovitelleet kaikessa. Emme tee päätöstä vanhasta mietinnöstä! Lisäsin nimenomaan kaikki neuvoston uudet päätökset. Viittasin siihen, että parlamentti haluaisi uuden mietinnön. Viittasin siihen, että näiden mietintöjen pitäisi käydä kaikissa valiokunnissa. Komissio oli samaa mieltä, neuvosto ilmoitti, että sekin haluaa ottaa sen huomioon. Siinä on kaikki, mitä voitte tehdä. Niin voitte saada aikaan sen, että voimme tulevaisuudessakin keskustella parlamentissa ja valiokunnissa nimenomaan tästä päätöksestä. Jos palautatte sen valiokuntaan, riistätte meiltä kokonaan mahdollisuuden poliittisen mielipiteen ilmaisemiseen. Pyydän arvoisilta kollegoiltani kannatusta sille, että äänestämme mietinnöstä tänään, ja pyydän myös mietinnön hyväksymistä.

Hory
Arvoisa puhemies, Euroopan radikaaliallianssin ryhmä yhtyy täysin vihreän ryhmän ja herra Lannoyen esittämään pyyntöön, samoin kuin hänen esittämiinsä perusteisiin. Meillä on tähän tilanteeseen sopiva hyvä syy. Kyse on nimittäin banaaniasiasta. Banaanin eurooppalainen markkinajärjestö luo yhteisöllemme välttämättömiä sääntöjä, niin sisäisen kuin ulkoisen solidaarisuuden kannalta, erityisesti AKT-maiden osalta, ja meidät on tältä osin alistettu amerikkalaiselle diktatuurille, johon ei ole Euroopan taholta vielä pystytty vastaamaan asianmukaisesti. Tällainen on tilanteeseen sopiva syymme.
Mutta meillä on myös asiasisältöön perustuvia yleisempiä syitä, emmekä, vaikka emme halua loukata rouva Mannia hänen erinomaisen työnsä osalta, ole samaa mieltä hänen kanssaan kaikista hänen ennakkoasenteistaan, etenkään niistä, jotka sisältyvät lainsäädäntöpäätöslauselmaesityksen ensimmäisiin perusteluihin ja joissa vakuutetaan, että Atlantin molemmin puolin vallitsee samanlainen yhteiskuntamalli. Uskomme päinvastoin, että nämä mallit ovat erilaisia ja että banaaniasia kuvaa täydellisesti eroa sellaisen yhteiskuntamallin välillä, joka perustuu liberalismin ja kilpailun säännöille, ja sellaisen yhteiskuntamallin välillä, joka perustuu humanismin ja solidaarisuuden arvoille.

Kittelmann
Arvoisa puhemies, tästä ei tule sääntöä täällä parlamentissa, mutta tällä kertaa Euroopan kansanpuolue on täysin samaa mieltä sosiaalidemokraatteihin kuuluvan esittelijän kanssa.
Kävimme erittäin, erittäin perusteellisen keskustelun, jossa otettiin täysin huomioon USA: n ja Euroopan unionin väliset suhteet. Mietinnössä esitetään erittäin kriittisiä kannanottoja USA: n politiikasta. Jos aiomme saada kaiken sen kuulluksi, jonka osalta arvostelemme amerikkalaisten käyttäytymistä, siitä on päätettävä nyt eikä sitten, kun ei ole enää mahdollista saada mielipidettämme kuuluviin. Sen vuoksi pyydän torjumaan vihreiden ideologisesti perustellun, ylikriittisen kannan ja hylkäämään tämän pyynnön.

(Parlamentti hylkäsi mietinnön palauttamisen valiokuntaan.)

Thors
Arvoisa puhemies, jos minun oli vaikea ymmärtää liberaaliryhmän tekemiä edelliseen asiaan liittyvien tarkistusten käännöksiä, minun oli vieläkin vaikeampi ymmärtää UPE: n tekemää tarkistusta 1. Ruotsinkielisessä versiossa se kohta on nimittäin täysin tyhjä. Pyydän siis anteeksi, Pasty, jos en ymmärrä sitä.

Puhemies
Se ei kenties johdu käännöksestä.

Pasty
Arvoisa puhemies, luulen kuulleeni teiltä kannanoton, jota pidän henkilökohtaisena. Ilmoititte vastauksena rouva Thorsille, että tarkistuksen 1 typeryys ei voinut johtua yksinomaan käännöksestä, vaan että tarkistus oli tyhmä tai typerä. Niinpä luin sen uudelleen, omantuntoni vaatimuksesta, ja tässä tarkistuksessa sanotaan yksinkertaisesti, että Yhdysvaltojen kanssa käytävissä neuvotteluissa on noudatettava yhteisön säännöstöä. Näin ollen annan yksinkertaisesti teidän ja parlamentin päättää tämän tarkistuksen mahdollisesta typeryydestä.

Puhemies
Olen pahoillani, herra Pasty, jos huomautukseni oli loukkaava. Sen oli tarkoitus olla nenäkäs huomautus työjärjestyspuheenvuoron hengessä. Tarkoituksena ei ollut loukata ryhmäänne. Se oli vitsi. Jotkut ymmärtävät vitsejä huonommin kuin jotkut toiset.
(Vaihtelevia reaktioita)
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Kestelijn-Sierens
Arvoisa puhemies, ryhmämme kannattaa täysin viittomakieltä koskevaa päätöslauselmaa. Me toivomme kuuroja koskevaan politiikkaan kahta tavoitetta. Ensimmäinen ja tärkein on mahdollisuus osallistua. Tarkoitamme tällä mahdollisuuksia osallistua opetukseen ja käyttää julkisia palveluja sekä yhtäläisiä mahdollisuuksia osallistua julkisiin kokouksiin ja kuulemistilaisuuksiin. Euroopan unionissa on noin puoli miljoonaa kuuroa. Vahvistamme demokratiaa parantamalla kuurojen mahdollisuutta osallistua.
Toinen tärkeä asia on kuurojen parempi integroiminen yhteiskuntaan. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi pyydämme viittä asiaa. Ensimmäinen ja tärkein on parempi tulkkikoulutus. Kuurojen integroiminen on täysin mahdollista tulkkien avulla. Normaalikuuloisten, jotka haluavat oppia viittomakieltä, täytyy saada riittävästi koulutusmahdollisuuksia. Viittomakielen yleinen tunnustaminen saattaa olla vaikeaa. Ruotsissa, Tanskassa ja Suomessa viittomakieli tunnustetaan jo opetuksessa. Muiden jäsenvaltioiden pitäisi seurata tätä esimerkkiä. Viittomakielen tunnustamista tarvitaan myös yhteydenpidossa viranomaisten kanssa ja työllisyyden ja kulttuurin aloilla, ehkä Yhdysvaltojen mallin mukaisesti. Lisäksi meidän täytyy huolehtia siitä, että kuurot saavat yhtäläiset mahdollisuudet hankkia tietoja. Heillä on samat oikeudet kuin normaalikuuloisilla. USA: ssa tämä on päivänselvää mutta meillä EU: ssa useimmiten ei. Toinen paha ongelma on tekstipuhelinjärjestelmien yhteensopimattomuus. Pelkästään minun kotimaassani Flanderissa meillä on käytössä kolme keskenään yhteensopimatonta järjestelmää. Tämä kertoo jo jotain yhteensopimattomuudesta koko Euroopassa. Tämä ei ole hyväksyttävää sisämarkkinoita ajatellen. Näistä viestintäjärjestelmistä ei ole olemassa mitään yksiselitteistä normia. Sen vuoksi kuurot käyttävät nykyisin faksia, mikä ei ole kuitenkaan kaksisuuntaista viestintää. Nyt kuurot tarkastelevat mahdollisuuksia käyttää Internetiä, joka tarjoaa heille valtavat mahdollisuudet parantaa viestintää normaalikuuloisten kanssa. Herää kuitenkin kysymys, ovatko kaikki chat-järjestelmät yhteensopivia ja onko kaikkien mahdollista hankkia tarvittavat laitteistot.
Lopuksi haluaisin vielä painottaa multimediasovellusten tärkeyttä. Kuurojen täytyy saada olla täysin mukana kehitettäessä tällaisia sovelluksia. Yhteisön toimivaltuudet ovat näissä asioissa vähäiset. Olen kuitenkin sitä mieltä, että meidän Euroopan kansalaisten edustajina tässä parlamentissa täytyy tuoda julki puolen miljoonan eurooppalaisen huonokuuloisen toiveet. Tekstipuhelinjärjestelmien yhteensopimattomuus on kuitenkin selvästi sisämarkkinoiden ongelma. Toivon, että komissio voisi tehdä tässä asiassa aloitteen. Toivon joka tapauksessa, että tämä päätöslauselma vaikuttaa jäsenvaltioiden politiikkaan enemmän kuin kymmenen vuotta sitten.

Howitt
Panen tyytyväisenä merkille, että Euroopan parlamentti tukee tätä päätöslauselmaa, joka juhlistaa alkuperäisen päätöslauselmamme 10. vuosipäivää; alkuperäisessä päätöslauselmassa peräänkuulutettiin ensimmäistä kertaa Euroopan 500 000: n vakavasti kuuroutuneen kansalaisen viittomakielen virallista tunnustamista.
Portugalissa ja Suomessa viittomakielen käyttäminen on tällä hetkellä perustuslaillinen oikeus. Neljässä jäsenvaltiossa ei kuitenkaan ole tunnustettu viittomakieltä, ja toisissa jäsenvaltioissa viittomakielen käytön lainsäädännöllisten oikeuksien ja varsinaisen käytännön välinen kuilu on edelleen valtava.
Haluaisin onnitella Euroopan kuurojen ja kuulovammaisten liittoa heidän viittomakielen käytöstä tekemästään tutkimuksesta, jonka rahoitukseen tämä parlamentti osallistui mielellään ja jonka tulokset luovat perustan lisätoimille jokaisessa maassa kautta Euroopan.
Lisää tietoa viittomakielestä, lisää sellaisia teknisiä mahdollisuuksia, joiden avulla kuurot voivat käyttää viittomakieltä sähköisessä viestinnässä sekä merkittäviä varoja viittomakielen tulkkien kouluttamiseen ovat parlamentin päätöslauselman ehdottomia perusvaatimuksia. OK-merkki ilmaistaan brittiläisessä viittomakielessä yksinkertaisesti nostamalla peukalo pystyyn. Näyttäkäämme tätä " peukut pystyyn" -merkkiä kuuroille kansalaisillemme kunnioittaaksemme heidän oikeuttaan viestiä itse valitsemallaan tavalla.
Murphyn mietintö (A4-0424/98):

Andersson ja Sandberg-Fries
Haluamme kiittää esittelijää hyvästä työstä tärkeän mietinnön parissa. Kysymys direktiivistä, joka koskee matkustajien kuljetuksessa käytettäviä, kuljettajan istuimen lisäksi enemmän kuin kahdeksan istuinta käsittäviä ajoneuvoja, on hyvin merkittävä liikuntaesteisten matkustajien kannalta, jotta he voisivat elää täysipainoista elämää ja jotta he voisivat kulkea muun muassa joukkoliikennevälineissä. Panemme tyytyväisinä merkille, että useissa mietinnön ehdotuksissa otetaan huomioon ne erityisvaatimukset, jotka liittyvät liikuntaesteisten matkustajien mahdollisuuksiin kulkea sellaisissa ajoneuvoissa, joita mietinnössä käsitellään. Mielestämme liikuntaesteisten oikeuksien on oltava linja-autojen valmistajien etuja tärkeämpiä. Kysymystä on käsiteltävä myös unionin tasolla tehtävän yhtenäistämisen kautta, sillä jos jäsenmaille annetaan oikeudet ratkaista kysymys vaihtoehtona sille, että markkinat ratkaisevat kysymyksen itse, heikkenisivät liikuntaesteisten mahdollisuudet saada vaatimuksensa täytettyä.

Eriksson, Seppänen, Sjöstedt ja Svensson
Olemme äänestäneet mietinnön puolesta. Aikaisempien äänestysselitystemme lailla suhtaudumme edelleenkin kriittisesti mietinnössä esitettyyn lainsäädäntötekniikkaan. Lainsäädännön on oltava periaatteellista ja siinä on säädettävä eri alueiden tavoitteet. Vastuu asiantuntijoiden tekemistä teknisistä yksityiskohdista kuuluu alan viranomaisille ja niistä on säädettävä erityisissä asetuksissa tai ohjesäännöissä.

Gahrton, Holm ja Schörling
Murphyn mietinnössä otetaan esiin yksi Euroopan unionin ja sen sisämarkkinoiden suurimmista ongelmista. Tuotteiden vapaan liikkuvuuden takaaminen edellyttää nimittäin joko sitä, että tuotteille määrätään vähimmäisvaatimukset ja että ne koskevat kaikkia jäsenmaita, tai sitä, että jäsenmaat päättävät vastavuoroisesti hyväksyä toistensa tuotteet. Kummassakin tapauksessa jäsenmaat, joissa on korkeat vähimmäisvaatimukset, voidaan pakottaa alentamaan vaatimuksiaan.
Käsityksemme on kuitenkin, että Murphyn mietinnössä suositellut vähimmäisvaatimukset ovat niin pitkälle meneviä, etteivät ne aiheuta suurta vaaraa siitä, että jokin jäsenmaa pakotettaisiin alentamaan vähimmäisvaatimuksiaan. Mietinnön tarkoituksena ei myöskään ole pakottaa jäsenvaltioita muuttamaan vallitsevia sääntöjä niin, että jo nyt käytössä olevien linja-autojen rakennetta olisi muutettava. Sen sijaan suositellaan, että mietinnössä esitetyt vaatimukset täyttävän ajoneuvon on automaattisesti oltava tyyppihyväksytty kaikissa jäsenmaissa.
Edellä mainituista syistä olemme päättäneet äänestää mietinnön puolesta.

Lindholm
Pitäisi olla täysin itsestään selvää, että kaikki jäsenmaat, valmistajat ja liikenteenharjoittajat huolehtivat liikenneturvallisuudesta ja matkustajien turvallisuudesta, mukaan lukien vammaisten erityisongelmat.
Jos jäsenmaiden lainsäädäntö on puutteellinen, sitä on korjattava kansallisella tasolla. Ei ole mitään syytä siihen, että EU: n tasolla säädetään direktiivin avulla linja-autojen ominaisuuksien täydellisestä yhdenmukaistamisesta ja yksityiskohtaisesta erittelystä, säädetään esimerkiksi siitä, kuinka leveitä istuinten on oltava, kuinka korkeita ajoneuvojen sisällä olevat askelmat saavat olla, että merkinantolaitteissa on oltava kämmenellä painettavat painonapit, siitä, minkä kokoisia uloskäynneistä ilmoittavien merkintöjen on oltava ja missä niiden on sijaittava.
Lisäksi on mieletöntä, että poliitikkojen on otettava kantaa 143 sivuun teknisiä tietoja, piirustuksia ja niin edelleen. Sekä komission tekstistä että mietinnöstä käy ilmi, että mietinnön ja komission ehdotuksen perimmäinen syy on sisämarkkinoiden turvaaminen ja linja-autoilla käytävä kauppa. Edellä mainittuun viitaten olen äänestänyt mietintöä vastaan.
Sitä vastoin olisin mielelläni halunnut nähdä, että komissio olisi liikenne- ja matkustajaturvallisuutta koskevien näkökohtien perusteella ja vammaisten ongelmat huomioon ottaen laatinut jäsenmaille suosituksen, joka olisi voinut lisätä turvallisuutta ja saatavuutta.

Lindqvist
Tämä on varmasti tärkeä mietintö. On kuitenkin täysin väärin, että Euroopan parlamentissa käsitellään näin yksityiskohtaista kysymystä. Parlamentin työ on pystyttävä järjestämään niin, että parlamentissa luottamushenkilöt tekevät päätökset periaatteista, tavoitteista ja suuntaviivoista, kun taas tuoleja, istuimia, askelmia, ovia ja istumapaikkoja koskevat päätökset tekee koulutetut asiantuntijat.
Soltwedel-Schäferin mietintö (A4-0401/98):

Andersson, Lööw ja Sandberg-Fries
Haluamme tämän äänestysselityksen avulla painottaa, että olemme edelleenkin sitä mieltä, että eurometallirahojen muotoilussa on otettava huomioon näkövammaisten ja vanhusten näkökannat. Olemme päättäneet noudattaa puolueryhmämme esittämää arviointia 100 euron arvoisen kultarahan käyttöönottoon liittyvästä ehdotuksesta. Oma suhtautumisemme tähän kysymykseen on melko neutraali.

Fayot
Tämän mietinnön avulla voin kiinnittää huomiota ongelmaan, joka alkaa yhä enemmän huolestuttaa yleistä mielipidettä: eurometallirahojen määrän moninkertaistuminen.
Näyttää nimittäin siltä, että euroalueen jokaisen 11 jäsenvaltion lyöttämien eurometallirahojen ohella ne valtiot, joilla on valuuttasopimus jonkin euroalueen jäsenvaltion kanssa, pyytävät lupaa lyöttää omalta osaltaan euroja, joissa on kansallinen puoli. Tämä pyyntö on peräisin San Marinosta ja Vatikaanista Italian osalta ja Monacosta Ranskan osalta.
Haluaisin tässä sanoa, että tämä pyyntö on järjetön. Se ei johtaisi ainoastaan siihen, että sellaiset maat, jotka eivät kuulu euroalueeseen ja joiden ei siis tarvitse täyttää hyvin ankaria vaatimuksia, saisivat luvan laskea liikkeelle euroja, vaan se edistäisi myös, jos se hyväksyttäisiin, eurometallirahojen runsasta lisääntymistä ja lisäisi näin yleisön hämmennystä, josta tulee jo aivan tarpeeksi laajamittaista, jos otetaan myös huomioon ne lukuisat muistokolikot, jotka lasketaan liikkeelle luultavasti vuoden 2002 paikkeilla euron käyttöönoton kunniaksi.
Lisäksi, kuten pääministeri Jospin huomauttikin jo, jos Vatikaani saisi luvan lyöttää sellaisia euroja, joiden kansallisella puolella olisi paavin kuva, se saattaisi luoda perustuslaillisia ongelmia niissä maissa, joissa kirkko ja valtio ovat toisistaan selvästi erossa.
Kaikista näistä syistä eurometallirahojen liikkeelle laskemista on rajattava kaikkein välttämättömimpään ja siis evättävä mainituilta kolmelta valtiolta oikeus lyöttää niitä omalta osaltaan.

De Rose
Neuvoston ehdotuksella liikkeeseen tarkoitettujen eurometallirahojen yksikköarvoista ja teknisistä eritelmistä annetun asetuksen muuttamisesta on kaksi tavoitetta:
muuttaa 50 sentin rahan painoa myyntiautomaattielinkeinon vaatimuksiin vastaamiseksi; -määritellä 50 sentin ja 10 sentin rahojen syrjät rahojen käytön helpottamiseksi Euroopan sokeiden liiton pyynnöstä.Hyväksymme nämä muutokset asiasisällöltään, sikäli kuin ne vaikuttavat meistä käytännönläheisiltä. Niiden odotetaan toisaalta helpottavan näkövammaisten henkilöiden arkielämää, ja petosten pitäisi toisaalta olla niiden avulla vältettävissä. Tämä ei estä meitä pohtimasta kustannusten osalta niitä seurauksia, joita nämä viime hetken muutokset voivat aiheuttaa käynnissä olevalle tuotannolle. On tosiaankin outoa, etten sanoisi mahdotonta hyväksyä, että nämä muutokset on tehty viime hetkellä, vaikka kaikkia kolikoita on alettu lyödä, ja tämä tapahtuu heti laajalle ulottuvan, euroa koko Euroopassa edistävän kampanjan ja moninaisten teknisten tutkimusten ja asiantuntijoiden kuulemistilaisuuksien jälkeen!
Jälleen kerran työt aloitetaan väärästä päästä. On surullista huomata, että vajaakykyisiä henkilöitä ei ole vielä otettu huomioon, vaikka käytännön muodollisuuksia ei ole vieläkään määritelty kokonaan!
Kukin on osaltaan vastuussa - neuvosto, komissio ja Euroopan parlamentti. Hiukan jämäkämpi etukäteisasenne helpottaisi aivan ilmeisesti euron käyttöönottoa.

Wibe
Esittelijä ehdottaa, että EMUn alueella lyötäisiin 100 euron arvoinen kultaraha. Vaikka Ruotsi ei olekaan mukana EMUssa, haluan ehdottomasti neuvoa luopumaan ehdotuksesta, koska sellainen raha ei millään tavalla vakauttaisi kullan hintaa sellaiselle tasolle, että se vastaisi rahakohtaista 100 euron nimellisarvoa. Kullan hinta nousisi ja laskisi edelleen. Kun hinta jäisi rahaa kohti alle 100 euron (paino), näitä rahoja lyötäisiin paljon lisää, tosin sanoen niitä väärennettäisiin, ja kun kullan hinta ylittäisi nimellisarvon, rahat sulatettaisiin ja ne häviäisivät kierrosta.
Koska rahan arvo on lisäksi niin korkea ja rahoja on niin helppo väärentää, sadan euron kultaraha houkuttelisi laajoihin petoksiin.
Ehdotus on sen vuoksi hylättävä.
Hughesin mietintö (A4-0381/98):

Amadeo
Korkea työttömyyden taso yhdessä yhä vähäisemmän työn tarjonnan kanssa ovat muuttujia, jotka vaikuttavat unionin sosiaalipolitiikkojen vaikutuksiin. Kokonaisuus muuttuu yhä monimutkaisemmaksi, kun pohdimme myös tulevan talous- ja rahaliiton, väestön vanhenemisen tai tulevan KIE-maihin laajentumisen kaltaisia seikkoja.
Unionin työllisyyspolitiikan, liikkuvuuden ja itse työn määrittelyjen erityispiirteiden filosofian perusperiaatteen on perustuttava kolmenlaisiin lähestymistapoihin: ensimmäinen niistä on toiminnan parhaimpien mahdollisten edellytysten takaaminen; toinen liittyy taloudellisen tuen kokonaisuuteen; kolmas on lainsäädäntö, jonka on määritettävä uusi sosiaalisten toimien ohjelma.
Esittelijän tavoin meidän on ennen kaikkea pahoiteltava sitä, että komissio tahtoo itsepäisesti toimia käyttäen välineitä, jotka eivät ole juridisesti täytäntöönpanokelpoisia, vaikka mielestämme direktiivillä voitaisiin paremmin säädellä työn organisoimisen, työntekijöiden yksilöllisten ja yhteisöllisten oikeuksien yksilöimisen ja markkinatalouden sosiaalisten turvatoimien kaltaisia aloja.
Mielestämme komissio voisi toimia tehokkaammin, mikäli se sisällyttäisi uuteen sosiaaliseen ohjelmaan joukon toimia, joista tärkeimpiä olisivat mielestämme pieniin yrityksiin kohdistuvan verorasituksen keventäminen ja palkansaajien tulojen lisääminen ottamalla heidät osallisiksi yrityksen tuotoista, toimia, jotka mielestämme ovat konkreettisia ja joita on luonnollisesti tuettava aloitteilla, joiden avulla voidaan määritellä täsmällisesti sosiaalisen vuoropuhelun tulevaisuus ja jotka edistävät sosiaalisten perusoikeuksien peruskirjan hyväksymistä laajentaen sitä myös niihin yhteistyökumppaneina oleviin valtioihin, jotka eivät vielä ole ratifioineet sitä.

Andersson, Lööw ja Sandberg-Fries
Haluamme kiittää esittelijää hyvästä työstä niin mietinnön esiin ottamisen kuin esitetyn mietintöehdotuksenkin osalta. Olemme sitä mieltä, että uusi sosiaalialan toimintaohjelma on hyvin merkittävä asiakirja unionin sosiaalisen ja työmarkkinapoliittisen kehityksen kannalta.
Komission tekemä ehdotus on pohjimmiltaan hyvä, mutta valiokunnan tarkistusehdotukset parantavat sitä huomattavasti. Yhdymme mietinnössä esitettyihin ehdotuksiin, joiden mukaan on muun muassa keskityttävä selkeämmin sosiaaliseen vuoropuheluun, tarvitaan aloite, jonka avulla perustamissopimukseen voidaan liittää määräyksiä kansalaisten oikeuksista sosiaalisella alueella, tarvitaan syrjintää torjuva toimintaohjelma, sukupuolista häirintää koskeva lainsäädäntö, ja stressi on liitettävä työntekijöiden suojaa koskevaan lainsäädäntöön, ja työntekijöillä on oltava oikeus saada tietoa ja edustaa työelämässä. Mietintöön liittyy joukko tarkistuksia, joissa otetaan esiin tärkeitä kysymyksiä mutta jotka sopisivat mahdollisesti paremmin toisiin mietintöihin, joissa käsitellään paremmin kyseisessä tarkistuksessa esiin otettuja kysymyksiä.

Bonde ja Sandbæk
Emme äänestä Hughesin sosiaalialan toimintaohjelmaa vuosiksi 1998-2000 käsittelevän mietinnön puolesta, koska sen sisältämä direktiiviehdotus työntekijöiden yksilöllisistä ja yhteisöllisistä oikeuksista ja sosiaalisesta sääntelystä syrjäyttäisi Tanskan sopimusjärjestelmän.

Eriksson, Seppänen, Sjöstedt ja Svensson
Äänestämme mietintöä vastaan, koska mielestämme EU: n tasolla tehty lainsäädäntö ei sovellu sellaisiin kysymyksiin, jotka liittyvät työn organisointiin sekä työntekijöiden yksilöllisiin ja yhteisöllisiin oikeuksiin. Työoikeus ja siihen liittyvien kysymysten on pääasiassa kuuluttava kansallisen päätäntävallan piiriin.

Gahrton, Holm, Lindholm ja Schörling
Tuemme useita esittelijän tekemiä ehdotuksia uuden sosiaalialan toimintaohjelman parantamiseksi, esimerkiksi ehdotuksia, joiden avulla halutaan selvemmin edistää työntekijöiden osallistumista yritysten päätöksentekoon ja lujittaa työntekijöiden edustajien oikeuksia sekä lisätä kansalaiskeskustelun merkitystä (kaksi kertaa vuodessa järjestettävä foorumi ei riitä).
Emme voi sitä vastoin yhtyä siihen, että työn organisointia sekä työntekijöiden yksilöllisiä ja yhteisöllisiä oikeuksia koskevat määräykset on annettava edelleenkin direktiivein, vaan olemme sitä mieltä, että työmarkkinaosapuolten väliset neuvottelut ja sopimukset toimivat hyvin, ja ne ovat sopivampi tapa päästä eteenpäin näissä kysymyksissä.
Suhtaudumme myös epäilevästi sitovaan sukupuolista häirintää koskevaan lainsäädäntöön.
Olemme sen vuoksi päättäneet olla osallistumatta lopulliseen äänestykseen.

Lang
Sosiaalialan toimintaohjelma, jota kutsutaan Brysselin teknokraattisessa slangissa yleisesti nimellä " PAS" ja joka muistuttaa meitä Ranskassa vallitsevista surullisista oloista - kun kansalliskokous tutkii jo liiankin kuuluisaa " PACS" -juttua (pacte civil de solidarité) - on annettu käsiteltäväksemme tänään.
Olemme äänestäneet sitä vastaan.
Syyt ovat yksinkertaiset ja lukuisat. Ne liittyvät pääasiallisesti juuri siihen käsitykseen, joka meillä on sosiaalisesta Euroopasta, ja käsitykseen siitä, millainen sen pitäisi olla.
Sosiaalinen Eurooppa ei tarkoita Maastrichtin tai Amsterdamin sopimusten ihailijoiden Eurooppaa. Se ei tarkoita yleistyneen vähimmäistulon tai maahanmuuttajille myönnetyn äänestysoikeuden Eurooppaa. Se ei tarkoita rajojen poistamisen ja yritysten siirtymisten Eurooppaa. Se ei tarkoita ääriliberalismin, vapaakaupan ja maailmanlaajuistumisen Eurooppaa.
Sosiaalinen Eurooppa tarkoittaa ennen kaikkea isänmaiden Eurooppaa, kansallisen ensisijaisuuden ja sosiaaliturvan Eurooppaa. Yhteiskuntarauhan työkaluna sosiaaliturva tarvitsee kehittyäkseen kansakuntia, ja sen on kuuluttava jokaisen valtion vastuualueeseen.
Toisin kuin esittelijä, olemme sitä mieltä, että sosiaalisissa kysymyksissä on edellytettävä jäsenvaltioiden yksimielisyyttä sisämarkkinoiden puitteissa. Sosiaalialan päätöksillä on sellaiset vaikutukset kaikkiin työsuhteisiin ja ihmisten elämään, että kaikki päätökset, jotka on tehty määräenemmistöllä, jotka ovat pakottavia ja joita kaikkien jäsenvaltioiden on siis noudatettava, ovat vaarallisia kaikille kansalaisille, työssäkäyville tai työttömille.
Siispä ei, arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ei, emme äänestäneet tämän mietinnön puolesta, joka on kiihkomielisen lisäksi vaarallinen.

Lindqvist
Mielestäni on myönteistä, että työllisyyden merkitystä korostetaan entisestään. EMU, yhteinen valuutta ja pysyvä inflaation vastainen politiikka vaikuttavat kielteisesti mahdollisuuksiin lisätä työllisyyttä.
Sosiaalialan toimintasuunnitelman on ensi sijassa oltava sitova väline, jonka avulla analysoidaan ongelmia ja syrjäytymisen, köyhyyden, työttömyyden ja syrjinnän syitä.
Muun muassa sosiaalisiin kysymyksiin ja yksilöiden oikeuksiin liittyvän lainsäädännön pitää ensi sijassa tapahtua jäsenmaissa eikä EU: n perustamissopimuksessa olevien määräysten avulla.

Palm
Parlamentti ilmaisee 2 kohdassa pettymyksensä siitä, että komissio haluaa edelleen käyttää työoikeudellisten asioiden ohjauskeinoja. Sen sijaan mietinnössä ehdotetaan, " että muun muassa työn organisointia, työntekijöiden yksilöllisiä ja yhteisöllisiä oikeuksia koskevat määräykset on annettava edelleenkin direktiivein..." .
Yhdyn täysin mietinnön sisältöön, jonka mukaan on tärkeää, että kaiken perustana on työoikeudellinen lainsäädäntö. Haluan sitä vastoin huomauttaa, että nämä lait ovat monilta osin kansallisia asioita ja että EU: n toimivalta käsittää ainoastaan työn organisaatioon ja työympäristöön liittyvät kysymykset. Lisäksi on tärkeää ottaa huomioon jäsenmaiden erilaiset kulttuurit. Ruotsissa ei esimerkiksi ole lakisääteistä vähimmäispalkkaa, vaan olemme ratkaisseet asian yhteisissä neuvotteluissa ja työehtosopimuksissa.
Pidän työn organisaatioon ja työympäristöön liittyviä vähimmäistasoja koskevia unionin direktiivejä myönteisinä. Ne voivat useissa jäsenmaissa tukea hyvin työntekijöiden ja heidän edustajiensa mahdollisuuksia viedä eteenpäin työpaikkojen sosiaalista kehitystä. Suhtaudun sitä vastoin hyvin epäillen yhteisön työoikeudellista aluetta koskeviin ohjaaviin direktiiveihin.
Mielestäni on myös tärkeää, että työmarkkinaosapuolten väliset eurooppalaiset sopimukset kehittyvät. Sopimukset ovat osoittautuneet selvästi parhaaksi tavaksi saada työmarkkinat toimiviksi. Työmarkkinoiden tärkeää vahvistumista tapahtuu, kun osapuolet kantavat vastuunsa yksimielisyyteen pääsemisestä. Parlamentin tekemään lainsäädäntöön on turvauduttava vasta sitten, kun osapuolet ilmoittavat olevansa eri mieltä.

Theonas
Uudella toimintaohjelmalla komissio yrittää toisaalta tehdä selkoa viimeaikaisesta kehityksestä sosiaalipolitiikan alalla ja toisaalta luoda yleiskehyksen, filosofian, tuleville toimenpiteille, ja samalla komissio antaa myös suppean luettelon konkreettisista ehdotuksista.
Selonteossaan komissio joutuu pakostakin tunnustamaan, että työttömyys pysyy sitkeästi korkealla tasolla ja että työllistymisluvut ovat monissa jäsenvaltioissa hyvin alhaisia. Komissio pysyy kuitenkin tiukasti niissä resepteissä, joita se on viime vuosina noudattanut eli tarpeessa edistää " uutta tasapainoa yritysten joustotarpeiden ja työntekijöiden turvallisuuden tarpeen välillä" , kuten tyylikkäästi muotoillaan yritys viedä koko potti työväestön saavutettujen etujen ja oikeuksien kustannuksella.
Komissiossa kolme tärkeää tekijää vaikuttavat katalyyttisesti sosiaalilainsäädäntöön ja toimivat verukkeina toteutetulle työväestön vastaiselle hyökkäykselle: EMU ja yhtenäinen valuutta, väestön ikääntyminen ja EU: n laajentuminen, jota käytetään tukemaan joustojen ja mukauttamisen filosofiaa.
Komissio sanoo, että EU: n ja jäsenvaltioiden noudattamalla työllisyyspolitiikalla on saavutettu arvokkaita tuloksia. Arvokkaana tuloksena komissio tietenkin pitää työllistettävyyden laajentamista, eli sitä, että vastuu työllisyydestä siirretään valtioilta ja niiden soveltamalta työllisyyspolitiikalta työntekijöille, riippuvaksi kaikenlaisista suosituksista ja ansioista. Komissio pitää myönteisenä myös pakottamista osa-aikatyöhön, köyhyyden ja syrjäytymisen laajentumista, elintason laskua, jonka ovat kokeneet työntekijät, joiden selkänahasta uuden työllisyyspolitiikan reseptit revitään.
Komissio mainitsee erityisesti paljon puhutut paikalliset työehtosopimukset keinona edistää uusien työpaikkojen syntymistä. Tässä yhteydessä se jättää tietenkin mainitsematta, että paikallisesta sopimisesta tulee Troijan hevonen, jolla työmarkkinasuhteet kumotaan. Kreikassa paikallisiin sopimuksiin osallistumiseen liittyvät keskiaikaiset työehdot ja konkreettisemmin kollektiivisten sopimusten jättäminen soveltamatta (tavoite, jonka Kreikan hallitus äskettäin laillisti hyväksytyssä työmarkkinoita koskevassa laissa), äärimmäisen alhainen palkkataso, vakuutuslainsäädännön määräysten kiertäminen ja joustavien työaikojen ja epätyypillisten työmuotojen soveltaminen.
Emme salaa, että tietyt ehdotukset ovat meistä erityisen huolestuttavia. Kun komissio ilmoittaa, että se antaa uuden tiedonannon mukautumiskyvyn vahvistamisesta, että se rohkaisee mukautettuja sopimusjärjestelyitä, että se tavoittelee ammatti- ja perheelämän parempaa harmonisointia, kokemus osoittaa, että tiedossa on uusia toimenpiteitä, lisää leikkauksia ja entistä kiivaampia hyökkäyksiä työoikeuden kovaa ydintä vastaan. Tästä näkökulmasta meitä huolestuttaa lisäksi se, että työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietinnössä kehotetaan laajentamaan sitovaa yhteisölainsäädäntöä työn organisoinnin sekä työntekijöiden yksilöllisten ja yhteisöllisten oikeuksien aloilla. Kysynpähän vain, minkä suunnan tämä sitova yhteisölainsäädäntö saa?
Me emme sivuuta sitä seikkaa, että jotkin ehdotuksista ovat myönteisiä, kuten liikkuvien työntekijöiden vakuutussuojan vahvistaminen. Kuitenkin muissa keskeisissä vaatimuksissa, jotka koskevat työsuhteita, työntekijöiden terveyttä ja vakuutusturvaa sekä yleisemmin sosiaalialan lainsäädäntöä, komission valinnat johtavat suojelutason äkkijyrkkään putoamiseen. Vaikka työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietintöön sisältyy joitakin myönteisiä painotuksia ja ehdotuksia, siinä hyväksytään poliittinen kehys, jonka muodostaa työnsä menettävien työntekijöiden kolmiyhteys eli työllistettävyys, mukautumiskyky ja itsetyöllistyminen. Tästä syystä meillä on vakavia varauksia.
Van Velzenin mietintö (A4-0417/98):

Andersson, Lööw ja Sandberg-Fries
Haluamme kiittää esittelijää erittäin hyvästä työstä hyvin tärkeän mietinnön parissa. Mietinnössä otetaan esikuvallisesti esiin ne välttämättömät tarkistukset, jotka työllisyyttä koskeviin suuntaviivoihin on tehtävä, jotta suuntaviivojen tehokkuutta voitaisiin lisätä. Haluamme erityisesti painottaa, miten tärkeää on, että työllisyys liitetään Euroopan makrotaloudelliseen politiikkaan. Tässä mielessä on erittäin myönteistä, että mietintö on niin laaja ja hyvin samoilla linjoilla kuin mahdollisuudet harjoittaa voimakasta eurooppalaista työllisyyspolitiikkaa sosiaalidemokraattien hallitseman neuvoston sallimissa rajoissa.
Esittelijän tekemä tarkistus 1, jonka mukaan vilpillistä veropolitiikkaa on vastustettava, on erittäin kiinnostava Ruotsin näkökulmasta, kun ajatellaan Pharmacia & Upjohnsin äskettäin huomattua voittojen siirtoa Luxemburgiin.

Blak ja Kirsten Jensen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat äänestäneet vuoden 1999 työllisyyspolitiikkaa koskevia suuntaviivoja käsittelevän mietinnön puolesta. Kannatamme voimakkaasti työllisyyteen liittyvää uutta eurooppalaista yhteistyötä. Kokemusten vaihto ja vuosittaiset jäsenmaille annetut todistukset kantavat toivottavasti hedelmää unionissa tapahtuvana työllisyyden kasvuna. Olemme myös tyytyväisiä siihen, että mietinnössä painotetaan vuoden 1998 työllisyyden suuntaviivojen jatkuvuutta. Käynnistettyjen aloitteiden on ehdittävä toimia käytännössä. Tasa-arvoon on panostettava, mikä on jäänyt jäsenmaissa eniten taka-alalle vuonna 1998. Sen vuoksi on oikeutettua, että tasa-arvo otetaan paremmin esille vuoden 1999 suuntaviivoissa. Meillä on oltava joitakin ylimääräisiä tasa-arvoon liittyviä tavoitteita. Emme kannata 2 kohdassa esitettyä kehotusta ALV-asteen alentamisesta.

Bonde, Lis Jensen, Krarup ja Sandbæk
Wim J. van Velzenin mietinnössä on useita jäsenmaiden vuoden 1999 työllisyyspolitiikkaa koskevia suuntaviivoja, joita emme voi tukea. Mietinnöstä käy ilmi, että sosiaalisen yhteneväisyyden varmistaminen on tärkeä osa Euroopan unionin integrointidynamiikkaa. Samalla korostetaan, miten tärkeää on, että jäsenmaat toimivat vakaussopimusten mukaan. Periaatteessa sosiaali- ja työllisyyspolitiikan ei mielestämme pitäisi olla unionin asia. Yksittäisillä jäsenmailla on oltava täysivaltainen oikeus päättää näitä politiikan alueita koskevista suuntaviivoista. Sääntöjen antamista koskevan vallan on siten jatkossakin oltava kansallisella tasolla mahdollisimman lähellä yksittäistä kansalaista.
Mietinnössä painotetaan, että on välttämätöntä parantaa työvoiman pätevyyttä sekä sisällyttää sukupuolinäkökohtia suuntaviivoihin ja hyväksyä vammaisten ihmisten työllistämistä koskevat suuntaviivat. Näiden asioiden painottaminen on tärkeää, erityisesti siksi, että esimerkiksi suuri joukko naisia, siitä huolimatta, että he tekevät samaa työtä kuin miespuoliset kollegansa, saa näitä huonompaa palkkaa. On kuitenkin ongelmallista, että EU yhdistää edellä mainitut hankkeet jäsenmaiden työllisyyspolitiikkoja koskevien yhteiseurooppalaisten suuntaviivojen aikaansaamiseksi ja EU: n sosiaalisen yhteneväisyyden edistämiseksi. Mielestämme on ratkaisevaa, että EU: n järjestelmässä kunnioitetaan jäsenmaiden erilaisia sosiaali- ja työmarkkinapoliittisia perinteitä. Sosiaalisen yhteneväisyyden perustaminen on sen vuoksi askel väärään suuntaan, koska useat komission ehdotuksista heikentäisivät pitkällä aikavälillä monien maiden sosiaaliturvajärjestelmää asteittain, mikä huonontaisi merkittävästi esimerkiksi vammaisten ja sosiaalisesti syrjäytyneiden ryhmien tilannetta.
Komission 14. lokakuuta 1998 antamassa tiedonannossa, KOM (574/98), korostetaan, että jäsenmaiden on työllisyyttä edistääkseen alennettava yhteistä vero- ja maksupainetta sekä, silloin kun se on tarkoituksenmukaista, asteittain vähennettävä työn ja epäsuorien palkkakustannusten veropainetta. Jos verrataan tätä kasvu- ja vakaussopimukseen sisällytettyyn talouspolitiikkaan ja sen jäsenmaiden raha- ja finanssipolitiikoille asettamiin vaatimuksiin, olemme sitä mieltä, että tämä taloudellinen strategia aiheuttaa pitkällä aikavälillä paineita Tanskan sosiaalipoliittiselle mallille.

Fourçans
Olen tyytyväinen siitä, että esittelijämme ottaa esiin talouspolitiikkojen yhteensovittamisen ja etenkin verotuksen yhdenmukaistamisen kysymyksen yhtenä keinona torjua työttömyyttä. Olen myös ilahtunut siitä, että on korostettu tarvetta kehittää yrittäjähenkeä mutta myös rakennerahastojen käytön parempaa kohdistamista työllisyyden tarpeisiin.
Olisi sitä vastoin ollut toivottavaa olla ehdottamatta joitakin, ei niin kovin realistisia ja taloudellisesti kyseenalaisia ratkaisuja. Niinpä olen huolestunut esittelijämme itsepintaisuudesta, jolla hän vaatii useaan otteeseen työajan lyhentämistä keskitetysti. Mikään ei kiellä vaatimasta lisää työajan joustoa, aina kun jollakin yrityksellä on siihen mahdollisuus. Mutta on puhdasta järjettömyyttä haluta hinnalla millä hyvänsä, että tämä päätös tehdään eurooppalaisten toimielintemme korkeimmalla tasolla.
Eräs toinen ehdotus vaikuttaa minusta erityisen huolestuttavalta: se, jonka mukaan olisi käytettävä kansallisten keskuspankkien valuuttavarantoja antamaan sijoituksille uutta pontta. Eräänlainen " eurooppalainen New Deal" ! Mutta - ja ryhtymättä väittelemään keynesiläisen elpymisen aiheellisuudesta tai aiheettomuudesta - tällainen toimenpide vain kiihdyttäisi dollarin laskua ja toimisi näin ollen Euroopan talouden kohentumisen vastaisesti. Se ei ole käsittääkseni tavoitteemme.

Gahrton, Holm ja Schörling
Tässä mietinnössä, jossa käsitellään ehdotusta jäsenvaltioiden työllisyyspolitiikkaa koskeviksi suuntaviivoiksi vuonna 1999, annetaan useita jäsenvaltioiden toimintaohjelmiin liittyviä suosituksia.
Me kaikki pidämme tärkeänä sitä, että jäsenvaltiot tekevät yhteistyötä ja koordinoivat strategiaa luodakseen pysyviä työpaikkoja. Joskus on oikeutettua " hoputtaa" jäsenvaltioita, mutta joskus Euroopan parlamentti haluaa mennä liian pitkälle . Muun muassa van Velzenin mietinnön 6 kohdassa tehty ehdotus eurooppalaisesta sopimuksesta, joka sisältäisi talouspolitiikan ja rahapolitiikan yhteensovittamisen, menee mielestämme liian pitkälle.
Siitä huolimatta, että äänestämme tätä kohtaa vastaan ja että jätämme äänestämättä muita kohtia, äänestämme kuitenkin mietinnön puolesta, koska sen sävy on myönteinen ja työllisyyttä edistävä.

Habsburg-Lothringen, Pirker ja Rübig
Van Velzenin mietintö sisältää joitakin erittäin järkeviä työllisyyspolitiikkaa koskevia ehdotuksia. Pidän kuitenkin järkevänä siirtyä voimakkaammin tuista verohelpotusten suuntaan.
En kuitenkaan ymmärrä laisinkaan naisten palkkatyön yksipuolista tukemista, jota esiintyy samanaikaisesti kuin niiden naisten syrjintää, jotka hoitavat itse omat lapsensa. Meidän on lopultakin tunnustettava perheissä tapahtuva korkealaatuinen lastenhoitotyö täysivaltaiseksi työksi ja palkittava se. Tutkimukset osoittavat aivan selvästi, että selvä enemmistö äideistä aikoo hoitaa lapsensa itse, mutta joutuu taloudellisista syistä lähtemään palkkatyöhön ja joutuu näin ollen laittamaan lapsensa hoitopaikkaan. Perheissä tehtävä hoitotyö ansaitsee täyden ammatillisen tunnustuksen. Sillä tavallahan tuotetaan sentään - liiketaloudellisin termein ilmaistuna - arvokasta inhimillistä pääomaa.

Lienemann
Äänestän van Velzenin mietinnön puolesta. Euroopan parlamentin olisi kuitenkin pitänyt ilmaista itseään selvemmin kasvun elvyttämiselle määritettävän makrotaloudellisen liikkumavaran osalta; parlamentin olisi erityisesti pitänyt antaa Ranskan ja Saksan hallituksille tieto tarpeesta laskea korkoja uudelleen euroalueen maissa ja tukea Italian pääministerin pyyntöjä, joiden tarkoituksena oli löysätä Dublinin vakaussopimuksen kuristavaa otetta, erityisesti sijoitusten suosimiseksi.
Mietinnössä olisi pitänyt korostaa enemmän suurten infrastruktuuriin liittyvien töiden täytäntöönpanon kiireellisyyttä asettamalla määräaikoja ja ehdottamalla rahoituskeinoja (esimerkiksi suuri eurooppalainen laina).
On aihetta pelätä, että tämä ajatus, joka on usein otettu esiin, jää teksteihin muuttumatta teoiksi, tai että se ei saavuta, aikaan liuenneena ja saavuttamatta merkittävää rahoituksellista kriittistä massaa, tavoiteltuja pyrkimyksiä, eli työpaikkojen luomista.
Lopulta työajan lyhentämisen puolustuspuhe pysyy edelleen kovin laimeana, vailla numeroituja ja päivättyjä tavoitteita (35 tuntia ei mainita selvästi). Vielä vakavampi on 19 kohdan otsake, jossa " joustavuus" yhdistetään työajan lyhentämiseen. Kaikkihan kuitenkin tietävät, että kaukana siitä, että se loisi työpaikkoja, joustavuus tuhoaa niitä, että joustavuus on luonteenomaista tehtäville, jotka yhdistetään normien ulkopuoliseen asemaan, ja että se lisää osa-aikaista työtä ja epävarmuutta. Niinpä äänestän tätä kohtaa vastaan.
Niin kauan kuin Euroopan unioni ei luo itselleen todellista sosiaalisen Euroopan perustamissopimusta, niin kauan kuin työllisyys kuuluu Amsterdamin sopimuksen mukaan kansalliseen toimivaltaan ja vakaussopimus sitoo Euroopan tason aloitteita, on aihetta pelätä, että Eurooppa ei pysty ryhtymään ratkaiseviin toimenpiteisiin, jotka voisivat vähentää joukkotyöttömyyttä.
Jos nykyinen kasvu on valttikortti, sitä on vahvistettava, ja jos kasvu pysyy todetussa vauhdissa, nykyisen massatyöttömyyden merkittävään vähentymiseen kuluu kymmeniä vuosia. Mitä sitten pitäisikään ajatella täystyöllisyydestä, joka on kuitenkin eurooppalaisen sosiaalisen mallin puolestapuhujien ainoa asianmukainen tavoite!

Palm
Olen erittäin iloinen siitä, että työllisyyttä koskevat kysymykset pääsevät paremmin esiin EU: n työjärjestyksessä. Tämä mietintö on osoitus siitä. Mietinnössä on paljon hyviä ajatuksia siitä, miten voimme selvitä joukkotyöttömyydestä, mutta siitä puuttuu myös paljon.
Olen sitä mieltä, että täydellinen työllisyys on mahdollinen yhteisten ja voimakkaiden panosten avulla. Tärkeintä on, että valtiot harjoittavat täydelliseen työllisyyteen tähtäävää talouspolitiikkaa, taloudellista kannustuspolitiikka, jonka suurimpana tavoitteena on työttömyyden vastainen taistelu.
Sen lisäksi, että talouspolitiikan suunta on saatava sellaiseksi, että se aina ja ensisijaisesti asettaa etusijalle työttömyyden vastaisen taistelun, täydellisen työllisyyden saavuttamiseksi käytävässä kamppailussa on mielestäni kolme muuta tärkeää alaa: koulutus, turvallisuus ja solidaarinen palkkapolitiikka.

Seillier
Euroopan unioni ja jäsenvaltiot ovat moneen otteeseen sitoutuneet torjumaan työttömyyttä yhteisesti; herra van Velzenin mietinnössä muistutetaan monesti mainituista suuntaviivoista niiden korostamiseksi:
täysipäiväisen koulutuksen parantaminen, -laaja-alainen investointiohjelma, -pk-yritysten luomisen ja kehittämisen tukeminen, -sosiaalialan mahdollisuuksien tarkasteleminen työpaikkojen luomiseksi, ne ovat kaikki hyvin kiitettäviä asioita mutta ne uhkaavat jäädä hurskaiksi toiveiksi, jos jatkuvasti ohitetaan kaksi ajatusta, jotka ovat sitä paitsi yhteydessä toisiinsa ja jotka ovat tärkeitä Euroopan vaurauden kannalta: perhe ja väestötiede.Lasten ja nuorten huono koulumenestys, joka on todellinen vitsaus Euroopassa, ei johdu ainoastaan koulutusjärjestelmistä, jotka eivät anna yleissivistystä ja mukautettua ammattikoulutusta, vaan suuressa määrin kasvatukseen liittyvistä puutteista, jotka johtuvat perheen kriisistä, aikuisten itsekkyydestä ja välinpitämättömyydestä: nuoria ei enää kasvateta henkisesti kohtaamaan kaikenlaisia ihmisen elämään liittyviä vaikeuksia. Tältä kannalta perhe- ja työelämän yhteensovittamista tarkastellaan tässä mietinnössä jälleen kerran sellaisten aikuisten ongelmana, joilla on vaikeuksia " löytää lapsilleen hoitopaikkaa" . Varhaislapsuudessa ja nuoruudessa saadun perhekasvatuksen laatu on kuitenkin hyvin tärkeää myöhemmässä työ- ja sosiaalisessa elämässä menestymisen kannalta. Niinpä, koska on kannustettava pienten ja keskisuurten yritysten koulutusta, eikö olekin soveliasta pitää monilapsista perhettä pienenä esi- ja jatkuvan opetuksen yrityksenä, jossa niin sanotusti " epäaktiivinen" äiti johtaa ja järjestää tämän pienen yhteisön elämää ja ansaitsee arvonantoa ja korvausta aivan kuin oikeatkin yritysjohtajat, koska hän rikastaa määrällisesti ja laadullisesti maan kallisarvoisinta pääomaa: inhimillistä pääomaa.
Milloin taloudelliset ja poliittiset vastuuhenkilöt suostuvat tunnustamaan tosiasiat, eli että perheenisät ja -äidit ovat maan ensisijaisia taloudellisia sijoittajia, ja että he ansaitsevat kannustamista, kun heitä tällä hetkellä riistetään, sanan marxilaisessa merkityksessä?
Kun jonkin yhteiskunnan syntyvyys romahtaa, kestävää kehitystä ei synny eikä työttömyys siis katoa. " Ei talouspolitiikkaa ilman sosiaalipolitiikkaa" , toistetaan jatkuvasti; olkoon, sillä ehdolla, että lisätään, että jotta päästäisiin sellaisesta talous- ja sosiaalikriisin hallinnoimistavasta - sellaisena, kuin se nykyään ilmenee - joka vie vanhenevan Euroopan kohti rauhallista kuolemaa (eutanasia), kaikissa Euroopan maissamme tarvittaisiin rohkeaa perhepolitiikkaa, mikä on ehdoton edellytys, vaikka se onkin riittämätön työpaikkojen luomisen ja vielä muidenkin, paljon tärkeämpien asioiden kannalta.

Theorin
Pidän myönteisenä mietinnössä esitettyjä pyrkimyksiä työllisyyden lisäämiseksi. Haluan kuitenkin muistuttaa, ettei työn verotuksen alentamisella ja työllisyyden lisääntymisellä ole mitään yhteyttä. Eivät teoreettiset eivätkä empiiriset tutkimuksetkaan osoita, että työn verotuksen yleinen alentaminen lisäisi työllisyyttä. Laajojen ja riippumattomien tutkimusten pääsisältö on, että alhaisemman verotuksen vaikutus työllisyyteen on hyvin epävarma. Etenkin Skandinaviassa tehtyjen tutkimusten perusteella sellaista yhteyttä ei ole voitu osoittaa.

Titley
Olen iloinen voidessani äänestää tämän mietinnön puolesta, ja panen merkille, niin kuin mietinnössäkin tehdään, että EU: n alueella luotiin viime vuonna 750 000 työpaikkaa lisää.
Mutta kuten kaikki tiedämme, sellaiset perinteiset ongelmat kuin ammattitaidon puute ja uudet ongelmat, kuten rahoitusmarkkinoiden kriisin vaikutukset Kaakkois-Aasiassa ja muissakin osissa maailmaa, uhkaavat muita työpaikkoja.
Se karu tosiasia, että yli puolet kaikista 25-vuotiaista ja sitä vanhemmista työttömistä luokitellaan ammattitaidottomiksi, korostaa meidän kaikkien EU: ssa kohtaamamme haasteen merkitystä, haasteen lisätä taitojamme ja parantaa kilpailukykyämme maailmanlaajuisessa taloudessa. Olen iloinen siitä, että oman maani hallituksen käyttöönottamaa nuorille ihmisille tarkoitettua New Dealia ollaan laajentamassa koskemaan vanhempia työttömiä, jotta tähän haasteeseen voitaisiin vastata. Käymme pitkää taistelua työttömyyttä vastaan, ja meidän on rakennettava silta taitojen puutteen aiheuttaman kuilun yli, jos haluamme voittaa taistelun.
Mietinnössä vaaditaan oikeutetusti lisää laadukkaita lastenhoitopaikkoja, jotta ne vanhemmat, jotka haluavat tehdä työtä, saisivat työpaikan, voisivat pitää sen ja pystyisivät näin elättämään perheensä omin voimin. Suosittelisin jälleen, että muualla EU: ssa tarkasteltaisiin Ison-Britannian hallituksen radikaalia kansallista lastenhoitostrategiaa. Jokaisessa maassa on tietysti otettava käyttöön sellainen politiikka, joka vastaa maan omia työttömyyteen liittyviä erityisiä haasteita, mutta uskon, että New Dealin ja kansallisen lastenhoitostrategian aiheuttamat suuret muutokset Ison-Britannian politiikkaan vastaavat Euroopan yleisiin ongelmiin, jotka liittyvät ammattitaidon puutteeseen ja sellaisiin vanhempiin, jotka ovat korvausten varassa, koska he eivät ole saaneet lastenhoitopaikkaa.

Wibe
Mietinnössä esitetään parlamentissa vallitseva yleinen käsitys (2 ja 3 kohdat), jonka mukaan työvoiman alhaisempi verotus lisää suoraan työllisyyttä. Esittelijän mukaan tämä pitää paikkansa erityisesti, jos samanaikaisesti korotetaan ympäristölle haitallisten tekijöiden ja esimerkiksi raaka-aineiden verotusta. Mikään talousteoria tai empiirinen todellisuus ei tue tätä väitettä. Vastustan erityisesti väitettä, jonka mukaan työvoimavaltaisten alojen alhaisempi verotus lisäisi työpaikkoja. Koko tämä näkemys perustuu erittäin rajoittuneeseen talousanalyysiin, eikä siinä oteta huomioon sitä, että verotulot muuttuvat kysynnäksi.
Haluan myös ilmoittaa, että suhtaudun epäillen väitteisiin (esimerkiksi 21 kohdassa), joiden mukaan työajan vähentäminen lisää työpaikkoja. Työajan vähentäminen on hyvä asia useastakin syystä, mutta se ei ole tehokas keino työttömyyden vastaisessa taistelussa.
Peterin mietintö (A4-0392/98)
Andersson, Lööw ja Sandberg-Fries
Haluamme kiittää esittelijää erittäin hyvin tehdystä työstä tärkeän mietinnön parissa. Mielestämme sosiaalisen vuoropuhelun kehitys on erittäin tärkeää, jotta voisimme vahvistaa yhteisön työllisyyspolitiikkaa, työmarkkinoiden ja työelämän kehitystä sekä sosiaalisia asioita. Valiokunnan esittämä ehdotus selkeyttää sosiaalisen vuoropuhelun merkitystä tiedotuksen, kuulemismenettelyjen ja neuvottelujen korostamisen kannalta, samalla kun sosiaalisen vuoropuhelun merkitystä työllisyysasioiden yhteistyökumppanuudelle korostetaan laajemmin.
Haluamme korostaa, ettemme tue tarkistuksessa 3 esitettyä ehdotusta, joka koskee Euroopan alueiden ja kuntien liiton vaikutusta tiedotukseen, kuulemismenettelyihin ja neuvotteluihin liittyvään sektorit ylittävään osaan. Kannanottomme on periaatteellinen. Sektorit ylittävällä tasolla käytävän sosiaalisen vuoropuhelun yhteydessä tapahtuvien neuvottelujen osalta, joita tämä tarkistus koskee, olemme sitä mieltä, ettei unionin toimielinten pidä sekaantua siihen, ketkä edustajat tarkalleen ottaen osallistuvat osapuolten välisiin neuvotteluihin. Tämän kysymyksen ratkaisevat osapuolet itse ilman, että neuvosto, parlamentti tai komissio poistavat osapuolilta tämän aseman. Olemme myös vakuuttuneita siitä, että osapuolet tarvittaessa ottavat Euroopan alueiden ja kuntien liiton mukaan neuvotteluihin sosiaalisen vuoropuhelun yhteydessä, mutta silloin osapuolten aloitteesta.
Haluamme korostaa mietinnön 13 kohtaa, joka koskee edustajien määrää pysyvässä uudistetussa työllisyyskomiteassa. Edustajien lukumäärän rajoittaminen 12: een (ei vähemmän) näyttää olevan väistämätöntä, mutta jotta osapuolten kansallinen toimivalta olisi edustettuna, vaaditaan lisäjärjestelyjä sen toteuttamiseksi. Tämä otetaan esiin 13 kohdassa, mutta komission on tarkastettava vielä, miten tämä asia toteutetaan käytännössä.
Haluamme lopuksi painottaa, miten tärkeää on, että pysyvälle työllisyyskomitealle annetaan unionin työllisyyspolitiikan suuntaviivojen lisäksi mahdollisuus keskustella jopa unionin talouspoliittisista suuntaviivoista. Kysymyksellä Euroopan työllisyyden vahvistamisesta on selvä taloudellinen perspektiivi, työllisyyttä koskevien suuntaviivojen lisäksi. Siinä tapauksessa on myös luonnollista, että pysyvä työllisyyskomitea saa mahdollisuuden keskustella jopa taloutta koskevista suuntaviivoista.

Bonde, Krarup ja Sandbæk
Emme voi tukea yhteisön tason työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun mukauttamista ja edistämistä käsittelevää mietintöä, koska lähtökohtana työmarkkinaosapuolten väliselle EU: n tason vuoropuhelulle on pitkällä aikavälillä varsinaisten EU-sopimusten laatiminen. Olemme samalla sitä mieltä, että on ongelmallista, että mietinnön seurauksena työmarkkinaosapuolet vedetään mukaan " EMU: n osana olevaan taloudelliseen politiikkaan" . Tanskalla on EMUn kolmanteen vaiheeseen liittyvä erityisehto. Tämä erityisehto on mielestämme tärkeä, koska emme ole yksimielisiä unionin talouspolitiikasta, jossa inflaation vastaista taistelua pidetään tärkeämpänä kuin työpaikkoja luovia aloitteita.
Työmarkkinat ovat erityisesti viime vuosina joutuneet EU: n sääntelyn kohteeksi. Tämä sääntely aiheuttaa yhä vakavampia seurauksia Tanskan sopimusjärjestelmälle ja aiheuttaa siten Tanskan sopimusperinteelle paineita. Mielestämme on tärkeää säilyttää Tanskan sopimusmalli, jonka avulla ammattiyhdistysliikkeelle varmistetaan merkittävä vaikutusvalta neuvoteltujen työehtosopimusten kautta, mikä ei toteutuisi EU: n sopimusjärjestelmässä, joka perustuu keskitetysti saneltuihin yksilöllisiin lakiin perustuviin oikeuksiin. Tätä asiaa koskevan, aiemmin Tanskan järjestelmälle kuuluneen toimivallan siirtäminen EU: lle merkitsee perusteellista murrosta perinteisille työehtosopimuksille, joilla on ollut suuri merkitys Tanskan yhteiskuntamallille. Tällä kehityksellä voi siten olla pitkällä aikavälillä seurauksia Tanskan työmarkkina- ja yhteiskuntajärjestelmälle.

Carlsson
Työmarkkinat muuttuvat nopeasti. Sosiaalinen vuoropuhelu perustuu korporatiiviseen näkökulmaan ja uhkaa säilyttää vanhat rakenteet ja luoda turhia EU: n tason sääntöjä.
Minä (ja ryhmäni) suhtaudun sen vuoksi epäillen sosiaalisen vuoropuhelun edistämiseen. Sosiaalinen vuoropuhelu antaa työmarkkinaosapuolille erillisaseman Euroopan lainsäädännössä ja kohtuuttoman suuren välittömän vaikutusvallan politiikkaan - ja kaikki tämä tapahtuu aikakautena, jolloin yhä harvemmat päättävät järjestäytyä ammatillisesti, monet ovat jääneet työmarkkinoiden ulkopuolelle, jolloin yrittäjien, pienyrittäjien, konsulttitehtävien ja uusien työsuhteiden määrä lisääntyy.
Kansan valitsemien poliitikkojen vastuulla on työmarkkinoita koskevien sääntöjen uudistaminen nyt eikä se, että osapuolille annetaan oikeus tehdä lisää sääntöjä.
Olen sen vuoksi päättänyt jättää äänestämättä lopullisessa äänestyksessä.

Deprez
Euroopan rakentaminen on kokonaisuus, johon on otettava mukaan kaikki Euroopan kansalaiset. Laajemman koheesion luomiseksi työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun on vastattava talousliiton rakentamiseen. Tältä osin voin vain jälleen kerran olla tyytyväinen siitä, että Amsterdamin sopimukseen sisällytettiin sosiaalipolitiikasta tehty pöytäkirja. On kuitenkin korostettava sitä, että parlamentille näissä puitteissa langennut rooli on ilmeisesti riittämätön heti kun käy ilmi, että pöytäkirjassa noudatetaan tosiaan yleistä yhteisön oikeuden periaatetta, jonka mukaan parlamentilla on tältä osin oltava oikeus esittää puoltava lausunto.
Olen siis iloinen komission julistuksesta, jonka mukaan se haluaa tiedottaa parlamentille kattavasti ja hyvissä ajoin, jotta parlamentilla on mahdollisuus antaa lausunto, ennen kuin neuvosto tekee päätöksensä. Esittelijämme tavoin olen sitä mieltä, että tätä komission myönteistä asennetta on tulkittava ensimmäisenä askeleena kohti parlamentin täydellistä ja kokonaisvaltaista asemaa.
Näin ollen täsmentäkäämme, että todellista vuoropuhelua voivat käydä tietenkin vain itsenäiset osapuolet, jotka ovat itse päättäneet käydä keskusteluja saman pöydän ympärillä, ja mikäli todellakin kaikki asianosaiset istuvat saman pöydän ääreen. Yhtäkään talous- ja sosiaalielämän toimijaa ei voi pitää vasten tahtoaan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun ulkopuolella. Pkyritykset on siis samoin otettava mukaan työmarkkinaosapuolten vuoropuheluun.
Tätä viimeksi mainittua on sitä paitsi tarpeen kehittää, jos halutaan ratkaista sopuisasti ja yleisen edun mukaisesti suuret sosiaaliset ja taloudelliset kysymykset, joita ei ole vieläkään ratkaistu, mukaan lukien - tietysti ja eritoten - työllisyyteen liittyvät kysymykset. Vaikka Eurostatin julkaisemat unionin viimeisimmät työttömyysluvut ovatkin rohkaisevia, niillä ei voida kätkeä sitä, että tämä ongelma on edelleen laajamittainen.
Tämä, minkä juuri sanoin, on aivan yhtä totta, kun on kyse asiakokonaisuuksista, jotka koskevat Euroopan unionin laajentumista jäsenehdokasmaihin. Voidaan siis vain suhtautua myönteisesti komission ilmaisemaan haluun kehittää työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua näissä maissa.

Lang
Työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun mukauttaminen ja edistäminen työelämän osapuolten välillä on välttämätöntä, ja tältä osin yhdymme Peterin mietinnön kantaan. Tämä teksti sisältää sitä paitsi suuria ja kauniita julistuksia työmarkkinaosapuolille lankeavista rooleista ja tehtävistä, ja voimme olla niihin vain tyytyväisiä.
Olemme sitä vastoin samalla äänestäneet tätä mietintöä vastaan sen sellaisten näkökulmien vuoksi, jotka eivät liity asiaan, ja sen puutteiden ja laiminlyöntien vuoksi.
Peterin mietinnössä ei nimittäin puhuta vainoista, jotka kohdistuvat Ranskan kansallisiin ammattiliittoihin. Nyt on niin, että työntekijät eivät voi Ranskassa luoda uusia ammattiliittoja ja asettua vapaasti ehdolle ammattiliittojen ja työmarkkinajärjestöjen vaaleissa, paitsi tietysti jos he kuuluvat lailla asianmukaisesti vahvistettuihin ja rajattuihin ammattiliittoihin. Työntekijöiden ammattiliittoihin ja äänioikeuteen liittyvien oikeuksien loukkaukset ovat vakavia ja mahdottomia hyväksyä. Todellisuudessa viralliset ammattiliitot, jotka ovat entistä vähemmän edustuksellisia, kelpaavat enää vain kaiken kilpailun kieltämiseen.
Kollega Peter haluaa siis mukauttaa ja edistää työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua? Hänen on parempi alkaa kiinnostua toistuvista, ammattiliittoihin liittyvien oikeuksien loukkauksista ja siitä, mitä unionin maissa todella tapahtuu. Silloin ja vain silloin työntekijöiden ja työnantajien välistä vuoropuhelua ja heidän välisiään neuvotteluja voidaan harkita vailla valheellisia verukkeita, tekopyhyyttä ja poliittisen korrektiuden yksinvaltaa.

Lindqvist
Sosiaalisen vuoropuhelun on ensi sijassa perustuttava työmarkkinaosapuolten välisiin neuvotteluihin ja sopimuksiin. Kansallisella ja Euroopan tasolla tapahtuva lainsäädäntö ei ole mikään itsestään selvä asia.
Kansallisia viranomaisia ja EU: n toimielimiä on kannustettava itsenäisten ja riippumattomien osapuolten välisiin neuvotteluihin lainsäädännön sijaan.

Palm
Valta työmarkkinoilla ei jakaudu tasaisesti. Edelleenkin työnantajien edustajalla on yliote työntekijöiden edustajasta. Mietinnön pyrkimykset ovat hyviä ja sillä halutaan saada aikaan todellinen työmarkkinaosapuolten välinen keskustelu, mutta siinä ei kuitenkaan oteta huomioon tärkeää analyysiä, joka koskee työmarkkinoilla vallitsevaa valtaa. Jos tätä analyysiä ei tehdä ja jos valtasuhteita ei tunnusteta, emme koskaan saa aikaiseksi todellista vuoropuhelua yleisistä työmarkkinoilla vallitsevista sosiaalisista suhteista.

Theonas
Hyvin lyhyellä aikavälillä Euroopan parlamentin käsittelyyn tulee taas kysymys työmarkkinaosapuolten välisestä vuoropuhelusta. Tämä seikka lähtökohtanamme haluamme jälleen kerran korostaa, että laaja ja runsas keskustelu yhteisön tasolla käytävän työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun tavoitteista, sisällöstä, tuloksista ja tulevaisuudesta on myönteinen asia siltä osin kuin se johtaa konkreettisiin tukitoimiin ja siihen, että EU ja jäsenvaltiot tekevät suunnanmuutoksen eivätkä väheksy tätä keskustelua ja käytä sitä tekosyynä ammattiliittojen vastaisille toimenpiteille tai iskunvaimentimena, joka tukahduttaa yhteiskunnallista rauhattomuutta ja vastustusta sovellettua talous- ja sosiaalipolitiikkaa kohtaan.
Meille keskeisiä kysymyksiä ovat kuulemismenettelyyn osallistuvien työmarkkinajärjestöjen edustajien edustavuus sekä se, missä määrin järjestöjen kanta otetaan huomioon muotoiltaessa yhteisön toimielinten ja jäsenvaltioiden kantoja. On tyypillistä, että edelleenkin pienen ja keskisuuren teollisuuden työmarkkinajärjestöt jätetään yhteisön tasolla käytävän vuoropuhelun kaikkien muotojen ulkopuolelle.
Erityisen huolestuttavaa on meistä se, että työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu, jota nykyisin käydään, ei useimmissa tapauksissa liity EU: n työntekijöiden keskeisiin kollektiivisiin eikä ala- ja aluekohtaisiin vaatimuksiin. Vuoropuhelussa ei keskitytä myöskään vaatimaan konkreettisia ratkaisuja työntekijöiden akuutteihin ongelmiin tai pyrkimykseen lujittaa ja laajentaa työntekijöiden yksilöllisiä ja kollektiivisia oikeuksia eikä pyritä kehittämään aloitteita, joiden tavoitteena on hoitaa EU: ta piinaavaa syvää kriisiä, eikä pyritä ajamaan edistyksellistä vaihtoehtoista ratkaisua monikansallisten yritysten ehdoilla tapahtuvalle liberalisoitumiselle ja globaalistumiselle.
Kaiken edellä mainitun koetinkivi ei voi olla muu kuin työttömyysongelman hoitaminen, joka ei tietenkään voi tapahtua thatcherilaisen työttömyyden jakamisen mallin pohjalta, tai luomalla " työllisyyttä" , josta seuraa sosiaalisen polkumyynnin järjestelmä. Todellinen työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu ei voi jättää huomiotta markkinoiden vapauttamispolitiikan kriteerejä tai Emu-kriteerejä eikä myöskään vakautussopimusta viestittävän politiikan traagisia seurauksia. Todellisen työmarkkinaosapuolten välisen vuoropuhelun on otettava huomioon se tosiasia, että nyt yritetään kumota jopa kaikkein perustavimpia ammattiyhdistysliikkeen saavutuksia, ensimmäisenä kollektiivisia työehtosopimuksia.
Mielestämme sosiaalinen vuoropuhelu täyttää parhaiten tehtävänsä työmarkkinaneuvotteluissa, jotka tähtäävät kollektiivisten työehtosopimusten solmimiseen. Vain tällä tavoin, lähtien näille sopimuksille ominaisesta suuremmasta lainvoimasta, voidaan suojella työntekijöitä työsuhteiden yksilöllistymiseltä, pyrkimykseltä vähentää työntekijöiden oikeuksia kilpailukyvyn lisäämisen nimissä sekä tiukentuneelta kilpailulta. Kokemus osoittaa, että kaikenlaiset korvaavat järjestelmät, joita aina silloin tällöin pyritään edistämään, eivät tähtää muuhun kuin ammattiyhdistysliikkeen neuvotteluvoiman vähentämiseen, harhauttamiseen, ammattiyhdistysliikkeen pirstomiseen ja sen kamppailun horjuttamiseen sekä lopulta luokkayhteistyötä koskevien valheellisten näkemysten ajamiseen sekä siihen, että ammattiyhdistysliike luopuisi roolista, jota se historiallisesti ja luokkana on esittänyt.
Työntekijät ja heidän järjestönsä tarvitsevat nykyään juuri työmarkkinaneuvottelujen tukemista EU: n ja jäsenvaltioiden tasolla, voimien yhdistämistä niiden kanssa, jotka taistelevat kaiken kollektiivisuuden kumoamista vastaan, päättäväistä vastarintaa niitä vastaan, jotka horjuttavat kollektiivista, rakentavaa ja tavoitteellista vuoropuhelua ja työväestön vaatimusten keskeistä muotoiluvälinettä, kollektiivisia työehtosopimuksia.

Wibe
En ole samaa mieltä G kohdassa esitetystä näkökulmasta, jonka mukaan Euroopan parlamentin asema lainsäädäntömenettelyssä (Amsterdamin sopimuksen jälkeen) ei ole tyydyttävä. Jos otetaan huomioon, että parlamentti on pääosaltaan porvarillinen, uskon, että palkansaajien kannalta on hyvä (ainakin Skandinavian kannalta), jos tämän parlamentin vaikutusvalta jää mahdollisimman vähäiseksi.
Panen myös merkille, että 7 kohdassa ehdotetaan uusien " neuvoa-antavien" komiteoiden perustamista. Luulen, että tämä jatkuva EU: n tasolla tapahtuva uusien virastojen ja komiteoiden perustaminen johtaa byrokratian lisääntymiseen, eikä siitä ole hyötyä Euroopan asukkaille ja palkansaajille.
Erika Mannin mietintö (A4-0387/98)
Berthu
Arvoisa puhemies, transatlanttiset taloudelliset neuvottelut, joita olemme juuri ryhtymässä käymään Yhdysvaltojen kanssa, tulevat noudattamaan sellaista menettelyä, jossa ei ole mitään itsestään selvää.
Koska neuvottelut tulevat toisaalta koskemaan sellaisia aloja, jotka kuuluvat yhteisön toimivaltaan - tavaroita ja julkisia markkinoita - ja toisaalta aloja, jotka kuuluvat kansalliseen toimivaltaan - palveluja ja henkistä omaisuutta - olisi voinut kuvitella, että jäsenvaltioiden edustajat olisivat käyneet neuvotteluja rinnakkain komission kanssa. Tällaista menetelmää ei kuitenkaan valittu. Komissio neuvottelee Yhdysvaltojen kanssa samalla kertaa yhteisön ja jäsenvaltioiden nimissä, kokonaisvaltaisen valtuutuksen nojalla. Meille sanotaan, että jäsenvaltiot " osallistuvat neuvotteluihin" niillä aloilla, jotka kuuluvat niiden toimivaltaan, mutta on aihetta pelätä, että ne eivät tule johtamaan neuvotteluja edes omilla aloillaan. Minusta vaikuttaa sopimattomalta, että tämä menettely on hyväksytty, vaikka tiesimmekin aivan hyvin, että komissio haluaa edistää vapaakauppaaluetta Yhdysvaltojen kanssa ja että Ranskalla oli eniten vaikeuksia saada edellinen yritys epäonnistumaan, yritys, joka tunnettiin nimellä NTM, uusi transatlanttinen markkina-alue.
Tämä menettelytapa asettaa Amsterdamin sopimuksen, joka on tällä hetkellä Ranskassa ratifioitavana, uuden 133 artiklan 5 kohdan uuteen mielenkiintoiseen valoon. Tekstin mukaan neuvosto voi päättää yksimielisesti Euroopan parlamenttia kuultuaan soveltamisalan laajentamisesta palveluja ja henkistä omaisuutta koskeviin kansainvälisiin neuvotteluihin ja sopimuksiin. Huomautan ohimennen, että tämä menettely, joka epäisi Ranskan parlamentilta perustuslakimme 53 artiklassa määrätyn oikeuden hyväksyä sopimusten ratifioiminen, vaikuttaa aivan yhtä tuomittavalta kuin se täysin samanlainen menettely, josta on määrätty 67 artiklassa ja joka liittyy henkilöiden liikkuvuuteen; perustuslakivaliokunta sensuroi menettelyä jo 31. joulukuuta 1997 antamassaan päätöksessä.
Kun tiedetään, missä hengessä komissio kävi Uruguayn kierroksen tavaroita koskevia neuvotteluja, voi tuntua sopimattomalta uskoa komissiolle palveluja ja henkistä omaisuutta koskevien neuvottelujen käymistä. Transatlanttisen taloudellisen kumppanuuden osalta hyväksytty neuvottelumenetelmä osoittaa kuitenkin selvästi, että jos Amsterdamin sopimusta ei lyödä lukkoon, jäsenvaltiot saattavat hyvinkin joutua taas kulkemaan samoja latuja kuin aikaisemmin.

Caudron
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kollegamme Erika Mannin mietintö herättää sisältönsä vuoksi monia kysymyksiä niin talousalalla kuin turvallisuus- ja puolustussuhteissakin.
Olen rouva Mannin tavoin sitä mieltä, että parlamentin elinten on osallistuttava mahdollisimman laajasti neuvotteluihin. Toivon, että emme joudu taas samanlaiseen tilanteeseen kuin MAI: n tapauksessa, jossa poliittisia, laillisesti valittuja vastuuhenkilöitä kuultiin vasta viime kädessä, ja uskallan sanoa, että vähäisessä määrin.
Samassa mielessä meidän on pysyttävä valppaina tämän tulevan sopimuksen sisällön osalta ja erityisesti valtion tukien tasolla. Emme voi sallia sitä, että jotkin kumppanimme määräävät meille hyvin ankaria ehtoja, vaikka eivät itse välitä vähääkään näistä määräyksistä.
Euroopan unionin on esiinnyttävä näissä neuvotteluissa täysivaltaisena ja niin, että se saa äänensä kuuluviin joutumatta alistumaan yksipuolisiin päätöksiin. Tämä on todennäköisesti yksi räikeimmistä vääryyksistä. Mitä muotoon tulee, muistutan telakkateollisuuteen liittyvästä direktiivistä, johon suorastaan syöksyimme voidaksemme soveltaa toimenpiteitä, jotka ovat etumme vastaisia, koskapa olemme ainoat, jotka noudattavat niitä.
Tältä osin on mielestäni haitallista, että komissio ei esittänyt vastalauseita varoista, jotka Kansainvälinen valuuttarahasto oli asettanut saataville niiden korealaisten telakoiden pelastamiseksi, joita julkinen valta tuki jo voimakkaasti.
Vaikka olenkin samaa mieltä tekstissä esitetyistä huolenaiheista terveyden, kuluttajansuojelun ja ympäristön osalta, suhtaudun paljon varovaisemmin ja huolestuneemmin keskeisten työtä koskevien perusstandardien edistämiseen yhdessä Yhdysvaltain kanssa. Myönnän, etten ole yhtä innostunut tällaisesta maasta, jossa on jo vuosia ylistetty kiihtynyttä ääriliberalismia, joka osoittaa epäinhimillisyytensä päivä toisensa jälkeen.
Euroopan unioni on monille suhteellisen tasapainoisen kehityksen keskus, jossa pyritään varjelemaan taloudellista dynaamisuutta ja yhteiskunnallista oikeutta. Osatkaamme varjella niitä!

Leperre-Verrier
Amerikkalainen pakkosopimus Euroopan banaanien maahantuonnista osoittaa, missä määrin Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisen taloudellisen kumppanuuden aloittaminen on vielä ennenaikaista, ja että se edellyttäisi ei ainoastaan sitä, että nykyiset erimielisyydet pitäisi ratkaista, vaan myös sitä, että kykyämme kehittää kokonaisvaltaisia ja tasapainoisia suhteita pitäisi vahvistaa.
Viimeaikaiset kokemukset ovat osoittaneet tarpeen avata tällaisten neuvottelujen ala koko kansainväliselle yhteisölle, erityisesti WTO: ssa, ja MAI-sopimuksen ja uuden transatlanttisen markkina-alueen hankkeen kohtalon pitäisi kannustaa Euroopan komissiota suhtautumaan asiaan varovaisemmin.
Olivatpa Euroopan unionia ja Yhdysvaltoja yhdistävät yhteiset arvot ja edut millaiset hyvänsä, hyvin erilaiset lähestymistavat kehitykseen, sosiaalipolitiikkaan ja ympäristönsuojeluun sekä tarve varjella kulttuurista itsemääräämisoikeutta sen kaikkien osatekijöiden kannalta tekevät itse etuoikeutettujen transatlanttisten suhteiden periaatteesta harhaanjohtavan.
Kaikista näistä syistä ARE-ryhmä on pyytänyt tämän mietinnön palauttamista valiokuntaan ja on pidättäytynyt äänestämästä lopullisessa äänestyksessä.

Lienemann
En äänestä rouva Mannin mietinnön puolesta huolimatta esittelijämme tekemästä laadukkaasta työstä toivottavan kehyksen kehittämiseksi Euroopan ja Amerikan yhdysvaltojen kahdenvälisille suhteille. Tilanne on todellisuudessa valitettavasti aivan toisenlainen, ja Euroopan parlamentin pitäisi ilmaista korkealta ja kovaa olevansa eri mieltä Amerikan yhdysvaltojen kanssa, erityisesti tämän maan viimeaikaisten yksipuolisten päätösten vuoksi.
Maan asenne banaanimarkkinoihin, perusteettomien suojelutullisääntöjen määräämiseen sekä teräsalan verottamiseen näennäispolkumyynnin vuoksi osoittaa, että Yhdysvaltojen puolesta markkinat voidaan avata, jos ne palvelevat niiden etua, ja että markkinoita ei kannata avata, jos Yhdysvaltojen edut vaarantuvat.
Tämä on huijausta, sillä se maa ei sitoudu rehellisesti tasapainoisiin kahdenvälisiin sopimuksiin. Amerikkalaiset aikovat nimittäin tosiaan hyötyä maailmanlaajuisesta ylivallastaan, mutta myös Euroopan heikkoudesta, Euroopan, joka ei kykene reagoimaan tehokkaasti tai säätämään vastavuoroisesti sellaisia suojasääntöjä, jotka sisältäisivät tietyn ajatuksen yhteisestä edistyksestä.
Euroopassa voitaisiin esimerkiksi luoda yhteiskunnallisia veroja ja kieltää sellaiset tuotteet, jotka on tuotettu lapsityövoimaa käyttäen tai jotka on valmistettu ottamatta mitenkään huomioon ILOn standardeja. Ympäristöä koskevien standardien kysymys on aivan yhtä tärkeä. USA: n sietämätön asenne Buenos Airesin viimeisimmässä ilmastokonferenssissa todistaa maan halveksivasta asenteesta maapallon yleiseen etuun ja osoittaa, millä uhkilla transatlanttisen kumppanuuden sopimukset tulevat rasittamaan Euroopan terveyttä ja ympäristöä suosivaa lainsäädäntöä.
Geneettisesti muunnettuja organismeja sisältävien tuotteiden tai sellaisten tuotteiden, jotka on valmistettu ympäristösäännöistämme piittaamattomin menetelmin, laajamittainen saapuminen markkinoille tulee nimittäin kiihtymään, ja Eurooppa voi joutua kärsimään, jollei se säädä maahantuonnilleen sellaisia ympäristöön liittyviä rajoja, jotka ovat yhtä tiukat kuin ne säännöt, joita se soveltaa sisämarkkinoillaan. Komission ja Leon Brittanin moniselitteinen asenne on viime kädessä heikentänyt EU: ta sen Yhdysvaltain-suhteissa.
Onneksi neuvosto torjui MAI-sopimuksen ja uuden transatlanttisen markkina-alueen, mutta halutessaan suojautua uusilta poikkeamilta neuvosto määritteli komissiolle uudet pakottavat valvontapuitteet, jotka pudottavat parlamentin itse asiassa pois pelistä, ja se on hyvin vakavaa tulevaisuuden kannalta. Niinpä Euroopan parlamentin on nyt todettava, ettei näin voi jatkua. Amerikan ylivalta ja se, että amerikkalaiset eivät noudata sääntöjä, eivät voi jatkua. Euroopan on reagoitava vastatoimenpitein. Sosiaalisten ja ympäristöön liittyvien standardien puuttumista maailmanlaajuisesta kaupasta ei voida kauan enää hyväksyä. Sellaisia monen- tai kahdenvälisiä sopimuksia, joissa ei ole näitä standardeja, ei pitäisi enää allekirjoittaa. Euroopan parlamentti ei voi enää olla sivussa näistä neuvotteluista.
Saadakseen äänensä kuuluviin, Euroopan parlamentti ei voi enää olla sivussa näistä neuvotteluista. Näin tehdäkseen Euroopan parlamentin olisi pitänyt äänestää arvokkaasti mietinnön palauttamisesta. Sitä se ei tehnyt. Niinpä ilmaisen, äänestämällä tätä mietintöä vastaan, suuren tyytymättömyyteni siihen, että Eurooppa perääntyy ja alistuu Yhdysvaltojen edessä.

Linser
Itävallan vapaamielinen puolue FPÖ hylkää uutta transatlanttista markkina-aluetta koskevan mietinnön, koska ennen sen hyväksymistä olisi käytävä laaja ja julkinen keskustelu sellaisen kumppanuuden tavoitteista ja vaikutuksista.

Theonas
Brittanin suunnitelman hylkäämisellä haluttiin sokaista kaikki ne, jotka reagoivat voimakkaasti siihen, että luodaan uusi transatlanttinen markkina-alue, joka voi saattaa Euroopan työväestön entistäkin huonompaan asemaan. Tähän asti tämä suunnitelma on oleellisilta osiltaan pysynyt muuttumattomana, ainoa ero on konkreettisten suunnitelmien edistymistahti ja suurempi joustavuus niiden täytäntöönpanossa. Myös uuden sopimuksen periaatteina pysyvät suurpääoman suojelu ja sen kahlehtimaton liikkuvuus, monopolien ja markkinoiden vapauttamisen koskemattomuuden lujittaminen sekä kansallisvaltioiden ja jopa Euroopan toimielinten väliintulo- ja valvontamahdollisuuksien rajoittaminen. Näitä toimenpiteitä pidetään välttämättömänä edellytyksenä valmisteltaessa uusia WTO: ssa käytäviä monenvälisiä neuvotteluja ja OECD: ssä käytäviä keskusteluja MAI-sopimuksesta. Yritetään luoda uusia, muka oikeuttavia tosiasioita.
Äskettäisessä huippukokouksessa osapuolten saavuttama poliittinen sopimus ja komission toimintasuunnitelma transatlanttisesta taloudellisesta yhteistyöstä aiheuttaa vakavaa huolta ja oikeutettuja epäilyksiä, kun ensiarvoisen tärkeistä kansanterveyttä, työmarkkinoita ja työntekijöiden oikeuksia sekä kuluttajansuojaa koskevista kysymyksistä, jotka liittyvät palveluiden vapaaseen tarjontaan ja julkisten toimeksiantojen vapauttamiseen sekä sääntely-yhteistyön edistämiseen ja kaupan teknisten esteiden raivaamiseen, päätetään kaiken demokraattisen ja poliittisen valvonnan ulottumattomissa. Ehkäistäkseen mahdollisia vastareaktioita komissio on tavoilleen uskollisena valinnut toimintatavakseen alakohtaiset osasopimukset, joihin liittyvät tiedonannot Euroopan parlamentille eivät ole sitovia, sen sijaan, että olisi tehty puitesopimus, joka edellyttää Euroopan parlamentin hyväksyntää, jolloin pystyttäisiin välttämään mahdollisuudet suurempaan valvontaan ja väliintuloon.
Ei ole muuten sattuma, että määräyksiä EU: n kauppapoliittisesta menettelystä ei ole muutettu ja että neuvoston ja komission annetaan ilman suuria häiriöitä sopivasti asia suunnitellen solmia äärimmäisen tärkeitä sopimuksia. Varsinkin se seikka, että tällainen toimintatapa valittiin sen jälkeen, kun OECD: n MAI-sopimuksen ja Brittanin suunnitelman julkitulo sai aikaan voimakkaan vastareaktion kansallisella ja yhteisön tasolla, johtaa meidät siihen luonnolliseen johtopäätökseen, että työntekijöiden ja kansanvaltaisen liikkeen pitää herätä ja tiivistää taisteluaan, sillä vaara ei ole ohi, vaan päinvastoin vaara on entistä vakavampi, koska näiden sopimusten erilaiset korvikkeet näyttävät olevan huolellisemmin laadittuja ja muotoiluiltaan ja aikatauluiltaan vähemmän kunnianhimoisia, mutta kuitenkin aivan yhtä kansanvallan vastaisia.
Vastavuoroista tunnustamista koskevat sopimukset muodostavat uuden sopimuksen olennaisen osan. Tavoitteena on kauppavirtojen helpottaminen, jossa ratkaiseva rooli on teknokraattisilla komiteoilla ilman mitään demokraattista valvontaa. Näin tuetaan näkemyksiä, joiden mukaan kansanterveyttä ja ympäristöä suojelevien lainsäädännöllisten määräysten olemassaolo muodostaa keinotekoisen kaupan esteen, ja tällä tavoin ajetaan tosiasiassa turvallisuusmääräysten poistamista.
Vakavaa huolta aiheuttavat lisäksi aikeet vapauttaa entisestään julkisia toimeksiantoja ja palveluita sekä ennakoitu koordinointi uuden sijoituksia, maataloutta ja henkistä omaisuutta koskevan monenvälisen neuvottelukierroksen puitteissa.
Sosiaalisia oikeuksia, työntekijöitä suojelevien määräysten vahvistamista tai sitoumuksia liittää kansainvälisen talouden valvontaa WTO: n järjestelmään ei pohdita millään tavalla. Päinvastoin se, että yhä useammin sanotaan, että työlainsäädäntö ei saa olla protektionistinen väline, saa meidät vakuuttumaan siitä, että kaupan, tavaroiden ja palveluiden vapauttamisen jälkeen esityslistalla on seuraavana työmarkkinoiden säätelyn purkaminen ja valtion vallan rajoittaminen tässä asiassa WTO: n kautta, lyhyesti sanottuna ajamalla MAI-sopimukseen liittyviä määräyksiä monenvälisen kauppajärjestelmän puitteissa.
Me olemme sitä mieltä, että suunnitelma transatlanttisesta talousyhteistyöstä ei aja työntekijöiden etuja Atlantin kummallakaan puolella. Päinvastoin, se tukee suuria monikansallisia yrityksiä, jotka ovat jo vuodesta 1995 lähtien työskennelleet transatlanttisessa yritysten välisessä vuoropuhelussa toimintaansa rajoittavien määräysten poistamiseksi. Kyseessä on sopimus, joka jälleen kerran viestii EU: n myöntyväisyydestä USA: ta kohtaan samoin kuin molempien taipumuksesta edistää suurpääoman suunnitelmia rintamahyökkäyksessä työntekijöitä kohtaan. Tämä käy sitä paitsi vielä selvemmäksi järjestelysopimuksesta, joka koskee Helms-Burtonin ja d'Amaton ekstraterritoriaalisia lakeja, se tulee esiin maataloutta ja audiovisuaalisen alan teollisuutta koskevissa ennakoinneissa.
Kyseessä on sopimus, joka paljastaa muka tasa-arvoisten kansainvälisten kauppaneuvottelujen todellisen luonteen. Joistakin myönteisistä huomioista huolimatta käsittelyssä olevassa taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan mietinnössä hyväksytään tämä kehys, ja siksi me äänestämme sitä vastaan.

Theorin ja Wibe
Olemme esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että EU: n ja USA: n välisiä kauppasuhteita pitää parantaa. Tämä on hyvin laadittu mietintö, joka kattaa laajat alueet uudesta transatlanttisesta markkinaalueesta. Olemme sitä vastoin eri mieltä B ja C kohdassa sekä 1 kohdassa esitetyistä väitteistä, joiden mukaan EU: lla ja USA: lla on samat puolustus- ja turvallisuuspoliittiset, taloudelliset, poliittiset, kulttuuriin ja ympäristönäkökohtiin liittyvät arvot. Erityisesti tämä koskee puolustus- ja turvallisuuspoliittisia yhteyksiä, joiden osalta on todettava, ettei Ruotsi puolueettomana ja liittoutumattomana valtiona kuulu Natoon.
Pidämme myönteisenä 25 kohdassa esitettyä selkeää mainintaa Helms-Burtonin ja d'Amaton laeista, joita on mahdoton hyväksyä, ja tuemme täysin kehotusta niiden välittömästä poistamisesta.

Titley
Olen iloinen voidessani kannattaa tätä kollegani, Erika Mannin laatimaa mietintöä. Usein on niin, että tiiviit yhteydet muihin maihin ovat kaikkein tärkeimmillään, kun niiden kanssa on erimielisyyksiä. Näin on ollut erityisesti tällä viikolla, kun Yhdysvaltain kongressi valmistautui ilmeisesti aloittamaan kauppasodan EU: n kanssa vastustaakseen sitä, että tuemme banaaninviljelijöitä entisissä brittiläisissä ja eurooppalaisissa siirtokunnissa Karibian maissa.
Monien tavoin uskon, että kansainvälisen kauppajärjestelmämme pitäisi olla mahdollisimman vapaa, vapaa reilun ja avoimen kilpailun vääristymistä. Vapaan kaupan pitää kuitenkin olla myös reilua, niin kuin Karibian maiden banaaninviljelijöiden tapauksessakin. Heidän EU: n vientinsä vähäinen tukeminen ei uhkaa USA: n omistamien banaanintuottajien jo laajamittaista markkinaosuutta EU: ssa ja muualla maailmassa.
Sellainen tiivis vuoropuhelu, jollaista Lontoossa aikaisemmin tänä vuonna pidetyssä, EU: n ja USA: n välisessä huippukokouksessa peräänkuulutettiin, pitäisi ottaa käyttöön mahdollisimman pian, jotta uuden transatlanttisen yhteisön molempia osapuolia voidaan auttaa laukaisemaan ja toivottavasti välttämään tällaiset erimielisyydet tulevaisuudessa. Tästä syystä kehotan jäsenkollegoita äänestämään tänään Erika Mannin järkevän mietinnön puolesta, ja olemaan yllyttämättä USA: n kongressin republikaanisia kiihkoilijoita, jotka todella haluaisivat meidän reagoivan samalla mitalla heidän kauppasodalla uhkailemiseensa. Säännöllisen EU: n ja USA: n välisen vuoropuhelun avulla voisimme osoittaa virheet kongressin suhtautumisessa siihen, että EU tukee Karibian maiden banaanintuontia Eurooppaan, banaanintuontia, joka pitää Karibian maiden talouden käynnissä laillisen kaupan puitteissa, ja joka estää sikäläisiä maanviljelijöitä lankeamasta kiusaukseen, joka saattaisi muuten johtaa heidät kasvattamaan kovia huumeita vielä suuremmassa määrin - ja niin amerikkalaiset kuin EU: nkin poliitikot tietävät, mitä vahinkoa niistä aiheutuu nuorillemme niiden päätyessä kaduillemme.
(Istunto keskeytettiin klo 13.25 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Liittymistä valmisteleva strategia (jatkoa)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana jatkoa yhteiskeskustelulle liittymistä edeltävästä strategiasta.

Féret
Arvoisa puhemies, Barón Crespon mietinnön, jossa käsitellään ehdotusta neuvoston asetukseksi unionin jäsenyyttä hakeneille maille annettavan avun yhteensovittamisesta liittymistä valmistelevan strategian mukaisesti, itse otsikko tiivistää itsessään Euroopan rakentamisen viat ja haitat, Euroopan rakentamisen, joka 2000-luvun kynnykselläkin polkee edelleen paikallaan. Etusija annetaan jälleen kerran taloudelle eikä politiikalle, ja Euroopan rakentamisen hanke ilmenee vain pelkkänä talouden maailmanlaajuistumisen alueellisena muotona. Juuri talous jakaa eurooppalaiset. Koheesiotekijöitä ovat politiikka ja kulttuuri. Euroopan poliittinen yhtenäisyys etääntyy kuitenkin sitä mukaa kuin sitä lähestytään. Kuten olen jo sanonut, se on uudenaikainen versio Tantaloksen tuskista.
Talousalan osalta olen myös sitä mieltä, että olemme hakoteillä kieltäytyessämme taistelemasta maailmanlaajuisessa taloussodassa, siinä, että emme hyväksy Maurice Allais'n puolustamaa yhteisön etuuskohtelun periaatetta, jonka puolesta olen puhunut täällä niin usein.
Päätän puheeni, arvoisa puhemies, palaamalla pääasiaan, politiikan ensisijaisuuteen talouteen verrattuna. Euroopan on vihdoinkin alettava syödä elääkseen ja lakattava elämästä syödäkseen.

Rehder
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ja tervehdin nimenomaan myös Keski- ja Itä-Euroopasta saapuneita kuulijoitamme lehterillä! Se, mitä Euroopan unionissa on toteutettava, ei ole pohjimmiltaan laajentuminen, vaan Keski- ja ItäEuroopan maiden liittäminen tähän yhteisöön, niiden liittäminen yhteisöön, jotka ovat itsestään selvästi eurooppalaisia ja joille ei ole annettu tähän mennessä tilaisuutta päästä yhteisöön.
Ne ovat siis kumppaneita, joiden kanssa me työskentelemme, ja jos katsomme tämänhetkistä kehitystä esimerkiksi taloussuhteiden alalla, toteamme, että niiden osalta vallitsee valitettavasti huomiota herättävä epätasapaino hakijamaiden kannalta epäedulliseen suuntaan ja että meidän on kiinnitettävä huomiota siihen, että tämä huomiota herättävä epätasapaino tasoitetaan, sillä voimme olla kumppaneita vasta, kun toimimme samanarvoisina kumppaneina myös talouden tällä alalla.
Puolan presidentti sanoi aamulla merkille pantavan lauseen, joka pätee molemmin puolin: taloa ei uudisteta vain silloin, kun sinne tulee vieraita. Tämä merkitsee sitä, että Euroopan unioninkin, 15 jäsenvaltionkin on tehtävä ensin kotiläksynsä, ennen kaikkea alalla, joka aina kernaasti unohdetaan: maatalouden alalla. Sen osalta Keski- ja Itä-Euroopan maat ovat oikeastaan järjettömässä tilanteessa. Niiden on yhtäältä pantava täytäntöön Euroopan yhteisön säännöstö, toisaalta Euroopan unioni ei ole päässyt juurikaan eteenpäin uudistuksen, uuden maatalouspolitiikan saamiseksi aikaan edes paperille.
Jos tarkastelemme itseämme kriittisesti, ja jos vauhdin, jolla maatalouden eturyhmien kovapintaiset edustajat toteuttavat elintärkeitä uudistuksia, pitäisi olla Keski- ja Itä-Euroopan maiden esikuvana, niiden liittäminen unioniin kestäisi vielä muutaman vuosikymmenen. Sekin on kirjattava kriittisesti omaan muistoalbumiimme. Meidän on myös arvosteltava näitä edustajia kriittisesti ja sanottava: jos ette halua yhteisen maatalouspolitiikan uudistusta, ette halua myöskään Euroopan unionin laajentumista tai haluatte vain keskiajan mallin mukaista laajentumista, jolloin nämä alueet ovat myyntialueita tai siirtomaita; sellainen ei ole demokratian mukaista laajentumista.
Sosiaalipolitiikka on tärkeässä asemassa tämän laajentumisen yhteydessä! Kumppaneille on sanottava selvästi ja keskusteluissakin on korostettava sitä, että jokaisen Euroopan unionin jäsenvaltion on tällä hetkellä hoidettava sosiaalipolitiikkaansa itse ja että myös niiden valtioiden, jotka haluavat tulla osaksi sitä, on luonnollisesti hoidettava itse sosiaalipolitiikkansa esimerkiksi työmarkkinapolitiikan osalta. Se ei ole mikään huono asia vaan oikeastaan myös yhteisen kannan mukaista toimintaa.

Linser
Arvoisa puhemies, 60 sekunnin puheaika ei salli mitään laajaa analyysia. Sen vuoksi haluaisin keskittyä Barón Crespon mietinnön yhteen näkökohtaan. Esittelijä haluaisi rahoittaa Phare-määrärahoista myös maatalouden kehittämiseen liittyviä toimia. Parlamentti siirsi juuri äskettäin vuoden 1999 talousarvion Phare-ohjelmasta noin 200 miljoonaa ecua ulkosuhteiden muille aloille. Peruste: Keski- ja Itä-Euroopan maiden vastaanottokyky ei riitä enempään. Eikö ole järjetöntä päättää muutamaa viikkoa myöhemmin Phare-tuen lisäämisestä 1 560 miljoonalla eculla? Phare-ohjelman yhteydessä esiintyneiden epäsäännöllisyyksien vuoksi vastustan Keski- ja Itä-Euroopan maiden maatalouden tukemista Pharesta otettujen määrärahojen avulla, samanaikaisesti kun EU: n maanviljelijät joutuvat Agendan vuoksi varautumaan valtaviin menetyksiin.

Ettl
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, edeltävän puhujan tavoin voi puhua vain, jos uskoo voivansa palata ajassa takaisinpäin. Euroopan yhdentymisprosessi etenee, mutta ei kenties sillä nopeudella, mihin arvoisa puhemies Kwasniewski tänään viittasi. Hän selvitti erinomaisesti Puolan kehitysprosessin dynamiikkaa ja sanoi myös, ettei Puola tarvitse todennäköisesti enää siirtymäaikoja. Minä en ole samaa mieltä. Minun mielestäni Puola tarvitsee taloudellisissa ja ympäristöpoliittisissa kysymyksissä erittäin todennäköisesti siirtymäkauden säännöksiä, eikä pelkästään työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta.
En halua kuitenkaan puuttua siihen sen enempää. EU: n laajentumisprosessin laatu riippuu tosiasiassa - ja oletan, että haluamme kaikki tätä laajentumisprosessia - luonnollisesti hyvin voimakkaasti siitä, miten hyvin valmistautuminen tapahtuu. Tukien ja rakennepoliittisten välineiden sovittaminen yhteen on sen vuoksi erittäin tärkeää. Työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan kannalta katsottuna puhuttiin erityisesti sosiaali- ja työllisyyspoliittisista asioista. Sosiaalipoliittista mainstreaming -periaatetta on edistettävä. Sen vuoksi on erittäin tärkeää toimielinten hallintorakenteiden vahvistamisen lisäksi saada aikaan myös sosiaalista vuoropuhelua.
Tässä asiassa on kyse siitä, että Eurooppa-politiikassa on rakennettava, järjesteltävä ja tuettava työnantajien ja työntekijöiden välisiä suhteita. Se on välttämätöntä, jotta Eurooppa-politiikka olisi ylipäänsä ymmärrettävää tai sitä voitaisiin toteuttaa. Työmarkkinaosapuolet osaavat tehdä sen parhaiten. Nimenomaan Phare-ohjelma, jolla tuetaan ensi sijassa institutionaalista rakennetta, tarjoaa edellytykset sosiaalisen vuoropuhelun kehittämiseen sopivalla tavalla. Komissaari Wulf-Mathies puhui siitä eilen, kun keskustelimme sosiaalisesta vuoropuhelusta Euroopassa, ja myös herra Flynn korosti sitä. Jos se pätee Euroopassa, se pätee myös yhdentymisprosessin osalta. Sen vuoksi laajentumisen yhteydessä on tuettava sosiaalisen vuoropuhelun tätä muotoa ja luonnollisesti myös vuoropuhelun laajentamista.

Pimenta
Arvoisa puhemies, portugalilaisia äänestäjiä edustavana Euroopan parlamentin jäsenenä tahtoisin nyt tässä yhteydessä selvittää tiettyjä asioita:
kannatamme unionin laajentumista ja käynnissä olevaa neuvotteluprosessia; -kannatamme toimielinten uudistusta, joka on välttämätön Euroopan vahvistamiseksi sisäisellä ja edustuksellisella tasolla sekä ulkosuhteiden kannalta; -osallistumme innokkaasti keskusteluun Agenda 2000: sta, yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksesta sekä yhteenkuuluvuutta, alueellista kehittämistä, omia varoja ym. koskevien politiikkojen uudesta kehyksestä.Sen sijaan emme voi hyväksyä sitä, että jotkut yrittävät yhtäkkiä rikkoa sisäisen solidaarisuuden sopimuksen, jonka ansiosta Euroopan eri alueet ja maat - ja etenkin ne, joissa on yhä jälkeenjääneisyyttä ja kehitysongelmia - ovat voineet osallistua täysivaltaisesti Euroopan projektiin ja antaa kansalaisilleen oikeutettuja toiveita kehityksestä yhteiseen politiikkaan ja talouteen perustuvalla alueella, jolla ei voi olla ensimmäisen ja toisen luokan eurooppalaisia.
Tahdon tässä yhteydessä huomauttaa myös, että sellaiset tarkistukset, joita esimerkiksi kollega Berend on esittänyt, vaarantavat koko koheesiorahaston olemassaolon ja johtavat sen vuoksi hajoamisen tielle, jolta ei ole paluuta ja jonka seuraukset ovat erittäin vakavia. On monia kysymyksiä, jotka toivomme voivamme selvittää neuvotteluissa ja jotka myös ovat neuvoteltavissa; tämä kohta sen sijaan ei ole neuvoteltavissa.
Minun maani ja monet muut jäsenvaltiot ovat suorittaneet valtaisan ponnistuksen kyetäkseen kaikkien ennakko-odotusten vastaisesti pääsemään tilanteeseen, jossa niiden on mahdollista liittyä täysivaltaisesti talous- ja rahaliittoon. Niitä ei voida eikä niitä saa rangaista tuosta ponnistuksesta sellaisella tavalla, joka vieläpä rikkoisi perustamissopimusten määräyksiä.
Tulemme varmastikin antamaan oman panoksemme laajentumisen rahoitukseen. Mahdoton ajatus kuitenkin on, että kaikkein köyhimmät joutuisivat maksamaan sen!

Virgin
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussahan on kyse siitä, mitä me Euroopassa voimme tehdä helpottaaksemme laajentumista, jonka on oltava meidän kaikkien sydämen asia. Maailmassa, joka oli aikaisemmin eripurainen, meillä on nyt mahdollisuus näyttää kykymme voittaa vaikeudet, jotka liittyvät erittäin tärkeään poliittiseen askeleeseen. Sonneveldin mietinnöstä käy selvästi ilmi, että huomattavan suuret varat, täydet 3 miljardia ecua vuodessa, varataan siihen, että hakijamaat sopeutuisivat eri tavoin tulevaan EU: n jäsenyyteen. Mielestäni kyse ei ole " taskurahoista" . Yhdyn esittelijän mielipiteeseen, jonka mukaan varat kannattaa kuitenkin keskittää strategisiksi panoksiksi.
Myöhemmin tänään keskustelun aiheena olevassa päätöslauselmassa vaaditaan myös syvällisiä analyysejä EU: n taloudellisesta tilanteesta, sen jälkeen kun Itä- ja Keski-Euroopan maat ovat liittyneet EU: hun. Päätöksiemme on luonnollisestikin perustuttava vankalle pohjalle. Haluan kuitenkin ottaa esiin unionin laajentumisesta aiheutuvan dynaamisen vaikutuksen. Olen vakuuttunut siitä, että sen myönteiset piirteet jättävät melko pian varjoonsa talousarvioon kohdistuvat vaikutukset.
Komission Agenda 2000 -ohjelmassa ehdottama maatalousuudistus on mielestäni kaikilta osin oikean suuntainen. Sen on omalta osaltaan tuettava terveempien maailmanmarkkinoiden syntymistä ja annettava Euroopan unionin maatalousyrityksille mahdollisuus toimia aktiivisemmin näillä markkinoilla. Uudistus helpottaa lisäksi huomattavasti laajentumista ilman, että EU: n talousarvio kuormittuu liikaa. Ylimenokautta koskevat säännöt voivat olla yksi lisäkeino prosessin helpottamiseksi. Vastaamme tulevista vaikeuksista huolimatta on kuitenkin tärkeää, että kaikenkattava tavoite siitä, että laajentuminen tekee Euroopasta entistä paremman ja harmonisemman, ei saa karata näkyvistä.

Papakyriazis
Arvoisa puhemies, Euroopan tie kohti todellista yhdentymistä, Kyproksen ja Itä-Euroopan maiden liittyminen unioniin, laajentuminen yhdellä plus kymmenellä maalla, on kiistaton historiallinen päätös, joka tapahtuu voimassa olevien selkeiden Kööpenhaminassa sovittujen kriteereiden mukaan. Kyseessä ei ole pelkkä poliittinen tavoite, joka joskus saavutetaan, vaan jättiläismäinen ponnistus, joka on jo pantu alulle ja jolla on jo matkaa takanaan. Uskon, että tämänpäiväinen keskustelu komission ehdotuksista:
osoittaa, että tällainen historialliset mittasuhteet saava päätös voidaan toteuttaa konkreettisella toimintasuunnitelmalla, joka on tarvittavan monitahoinen ja yksityiskohtainen ja samalla tiivis ja harmoninen ja jonka mekanismit, menettelyt ja oikeudelliset perustat ovat selkeitä; -näyttää, että Euroopan parlamentti on käyttänyt toimivaltaansa ja tehnyt velvollisuutensa tässä suuressa kysymyksessä ja tulee tekemään niin myös vastaisuudessa.Siispä jäsenehdokasmaille annettavan liittymistä edeltävän avun, jota vahvistetaan tarvittaessa, ja samanaikaisten sisäisten uudistusten Euroopan unionissa, arvoisa puhemies, näiden pitää olla Euroopan parlamentin viesti vuoden 2000 Euroopan kansalaisille, 15 jäsenvaltion kansalaisille ja yhden plus kymmenen jäsenehdokasmaan kansalaisille.

Friedrich
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, arvoisa rouva komissaari, emme voi hyväksyä sitä, että EU: n komissio vaatii, ainakin tähän asti on vaatinut, että se saa aivan yksin määrittää myös alueellisen ja kansallisten rahoitusvälineiden tukialueet. Luin ilokseni viime viikolla Frankfurter Allgemeine Zeitung -lehdestä, että olette valmiita antamaan meille periksi sen osalta. Pyytäisin sydämellisesti teitä todella tekemään niin. Saksan kaltaisilla valtioilla ja Baijerin kaltaisilla alueilla on oltava tulevaisuudessakin mahdollisuus määrittää omia painopisteitä tuille. Kollega Edgar Schiedermeierin tarkistuksessa 47 vaaditaan juuri sitä, meidän mielestämme itsestään selvää mahdollisuutta asettaa omien rahojen avulla myös omia painopisteitä. Meitä ei saa estää käyttämästä omia tukikeinojamme siellä, missä se on oman arviomme mukaan rakennepoliittisesti välttämätöntä.
Komissio ei saa sitoa käsiämme kokonaan. Tunnemme mielellämme yhteistä vastuuta heikommassa asemassa olevia alueita kohtaan. Me odotamme kuitenkin myös vastapainoksi vähäistä myötämielisyyttä meidän ongelmiamme kohtaan, koska kyseessä eivät ole EU: n määrärahat vaan omat tukemme. Tiedän, että varsinainen päätös siitä on vielä tekemättä, mutta haluamme lausua jo nyt, että meidän mielestämme tänään käsitellyn mietinnön ja vielä odotettavissa olevien mietintöjen välillä on yhteys. CSUkollegani ja minä pidämme tätä näkökohtaa niin tärkeänä, että meidän äänestyskäyttäytymisemme Hatzidakisin mietinnöstä äänestettäessä riippuu siitä, hyväksytäänkö tämä tarkistus. Kiitän teitä tarkkaavaisuudestanne ja viittaan siihen, että käytin aikaa kymmenen sekuntia alle sallitun ajan.

Piha
Arvoisa puhemies, luotaessa hakijamaiden liittymistä valmistelevaa tukiohjelmaa Eurooppa-neuvoston tavoitteena oli joustavan järjestelmän luominen. Hakijamaiden erilaiset taustat ja tarpeet on otettava huomioon tukiohjelmia suunniteltaessa. Jo tässä vaiheessa ensikierroksen screening - ja neuvotteluprosessia on käynyt selväksi, että Phare-ohjelman kautta on kaikissa hakijamaissa panostettava erityisesti hallinnon kehittämiseen sekä yhteisöoikeuden täytäntöönpanokyvyn että oikeusjärjestelmien modernisoinnin kannalta. Tällä tavoitteella taas on kerrannaisvaikutuksia muun muassa korruption kitkemiseen ja taisteluun järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan.
Samalla kun keskustellaan Euroopan unionin antaman tuen riittävyydestä on hyvä muistaa, että keskeinen muutosvoima laajentumisprosessissa ei ole eikä saa olla nykyunionin pohjaton rahallinen panostus asiaan vaan hakijamaista lähtevä sisäsyntyinen halu saavuttaa EU-jäsenyyteen vaadittava taso mahdollisimman nopeasti. Hakijamaat rahoittavat itse pääosan tarvittavista muutoksista. Tämä on ainoa tapa varmistaa sekä nykyunionin kansalaisten hyväksyntä että tehtyjen poliittisten päätösten pitävyys koko laajentumisprosessia silmälläpitäen.
Joustavuuden tavoite liittymistä valmistelevassa kumppanuudessa tarkoittaa myös sitä, että unioni tarvitsee uusia politiikantekovälineitä yhteistyön syventämiseksi hakijamaiden kanssa. Yhtenä merkittävimmistä päänavauksista on pidettävä Suomen aloitteesta Wienin huippukokouksessa esiteltävää unionin pohjoista ulottuvuutta. Pohjoisen ulottuvuuden kautta on mahdollista luoda yhteistyöverkostoja muun muassa ympäristö- ja ydinturvallisuuden saroilla Itämeren rantavaltioiden kesken sekä kytkeä Venäjä mukaan alueellisiin laaja-alaisiin turvallisuusprojekteihin.

Karamanou
Arvoisa puhemies, politiikkamme ydin ja historiallisen poliittisen yrityksemme, jota kutsutaan Euroopan unioniksi, suuruus tiivistyy ja saa muodon poliittisessa, taloudellisessa ja sosiaalisessa koheesiossa, joka on siis käytännön tason solidaarisuuden ilmaus huonompiosaisille maille. Unionin poliittinen ja taloudellinen etu pakottaa hahmottelemaan strategian, joka muodostaa turvallisuuden ja toivon ilmapiirin maanosamme jokaiseen kolkkaan, joka poistaa menneisyyden rajalinjat, joka takaa ihmisarvoisen elämän kaikille yhteiskuntaryhmille ja joka varmistaa käytännössä eurooppalaisen humanismin periaatteet ja arvot, joita ovat rauha, tasa-arvo, demokratia ja solidaarisuus. Laajentuminen pitää toteuttaa avokätisesti ja arvokkaasti, suunnitelmallisesti ja nopeasti, unelmia ja mielikuvitusta hyödyntäen ja niin, että kansalaiset osallistuvat siihen ja että huolehditaan Euroopan monikulttuurisen rikkauden säilyttämisestä ja hyödyntämisestä.
Haluaisin painottaa, että mikä tahansa yritys vaihtaa kurssia Kyproksen liittymisehtojen suhteen asettaa koko unionin arvovallan ja uskottavuuden kyseenalaiseksi. Lisäksi, kun puhutaan laajentumisesta, jos todellakin haluamme ylittää menneisyyden rajalinjat ja rakentaa yhtenäisen ja voimakkaan Euroopan, meidän ei pidä unohtaa, että Eurooppaan kuuluvat poikkeuksetta kaikki maat Atlantin ja Uralin välissä.

Rübig
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, jokunen päivä sitten aloitettiin viralliset neuvottelut kuuden - tai kuten aina sanomme viiden plus yhden maan liittymisestä Euroopan unioniin. Olemme suorittaneet yhteisön säännöstön seitsemän kappaleen analyyttisen tarkastelun. Siitä nähdään, että kun toimitaan johdonmukaisesti, tälläkin alueella päästään eteenpäin.
Vilkaiskaamme joitakin tai useita vuosia taaksepäin. Silloin havaitsemme, että Euroopassa oli ongelmia diktatoristen järjestelmien kanssa, että täällä oli sota ja että perustamalla Euroopan unioni pyrittiin oikeastaan vakiinnuttamaan Eurooppaan demokraattinen, markkinatalouteen ja turvallisuuteen perustuva alue. Uskon, että nämä tavoitteet on asetettava aina etusijalle. Niin teki paavikin Wienin vierailunsa yhteydessä. Hän sanoi, että me emme halua unionin laajentumista, vaan että me olemme Eurooppa ja että meidän olisi jatkuvasti ponnisteltava yhtäläisten periaatteiden lujittamiseksi yhteisessä Euroopassamme.
Uskon, että liittymistä valmistelevien strategioiden lähestymistavan on aivan yksinkertaisesti oltava laaja-alainen, jotta hakijamaita voitaisiin valmistella sisämarkkinoihin ja poliittiseen unioniin. Itse olen Slovakian ja Euroopan parlamentin välisen parlamentaarisen sekavaliokunnan valtuuskunnan varapuheenjohtaja. Nimenomaan tämän maan osalta olemme nähneet, että myös meidän politiikkamme on vaikuttanut merkittävästi siihen, että siellä on saatu muutettua järjestelmää, jolla on nyt selvä asema ja joka sopii myös erinomaisesti jäseneksi liittyvälle. Uskon, että meidän on sanottava jatkuvasti selvästi ja yksiselitteisesti, että emme painosta, mutta ovi Eurooppaan on auki. Maista itsestään riippuu kuitenkin, kuinka nopeasti ne kykenevät täyttämään vaatimukset, jotka on kyllä esitetty selvästi.

Lambrias
Arvoisa puhemies, käytännössä kaikki ovat samaa mieltä siitä, että laajentuminen on historiallinen haaste ja historiallinen askel. Tämä merkitsee kuitenkin sitä, että Euroopan unionilla on kannettavanaan suuri vastuu, ja valitettavasti minun on korostettava, että vaikka kollegoiden kaikissa maakohtaista liittymisvalmiutta koskevissa mietinnöissä puhutaan ehdoista, jotka näiden maiden pitää täyttää, niissä sivuutetaan se tosiasia, että tässä menettelyssä samaan aikaan myös Euroopan unionin eli nykyisten 15 jäsenvaltion pitää tehdä oma velvollisuutensa.
Rakennuksella, jota haluamme laajentaa, pitää olla myös vankka perusta ja sen pitää olla toimiva. Mutta kuinka se voisi olla toimiva, kun tällä hetkellä, Maastrichtista tähän päivään asti, Euroopan unionin tärkein politiikka, yhteinen ulko- ja puolustuspolitiikka, ei edisty vaan päinvastoin on saanut vaarallisen haavan? Esimerkiksi neljä unionin jäsenvaltiota muotoilivat vastoin Euroopan unionin sitoumuksia Kyproksen kysymyksestä näkemyksiä, jotka ovat provokaatioita toista jäsenvaltiota vastaan. Millaisen esimerkin annamme näille maille, jotka haluamme mukaan ja joita autamme myös ennen liittymistä, kun Euroopan unioni ei noudata peruspolitiikkojansa ja institutionaalisia velvoitteitaan?

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.30.

Rakennerahastot
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
McCarthyn ja Hatzidakisin laatima aluepoliittisen valiokunnan väliaikainen mietintö (A4-0391/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä (KOM(98)0131 - C4-0285/98-98/0090(AVC)), -Collinsin laatima aluevaliokunnan väliaikainen mietintö (A4-0395/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksiI.Koheesiorahastosta annetun asetuksen (EY) N: o 1164/94 muuttamisesta (KOM(98)0130 - C4-0289/98-98/0104(AVC)), II.Koheesiorahastosta annetun asetuksen (EY) N: o 1164/94 liitteen II muuttamisesta (KOM(98)0130 - C4-0312/98-98/0118(CNS)), -Varela Suanzes-Carpegnan laatima aluepoliittisen valiokunnan mietintö (A4-0393/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan aluekehitysrahastosta (KOM(98)0131 - C4-0286/98-98/0114(SYN)), -Kellett-Bowmanin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A4-0380/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi (EY) Euroopan laajuisten verkkojen alaan liittyvän yhteisön rahoitustuen myöntämistä koskevista yleisistä säännöistä annetun asetuksen (EY) N: o 2236/95 muuttamisesta (KOM(98)0172 - C4-0283/98-98/0101(SYN)), -Jönsin laatima työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan mietintö (A4-0398/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi (EY) Euroopan sosiaalirahastosta (KOM(98)0131 - C4-0287/98-98/0115(SYN)), -Arias Cañeten laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A4-0406/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi (EY) kalastusalan rakenteellisista toimenpiteistä (KOM(98)0131 - C4-0288/98-98/0116(CNS)).
Hatzidakis
Arvoisa puhemies, haluan aluksi sanoa, että vaikka tästä käsitteestä on puhuttu hyvin paljon, meidän pitää ottaa se esille tämänpäiväisessä keskustelussa ja tarkastella sen merkitystä.
Tarkoitan taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden käsitettä, joka liittyy välittömästi nyt käytävään keskusteluun. Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus on yksi Euroopan unionin peruspilareista ja se liittyy välittömästi yhteismarkkinoihin ja mielestäni myös yhteisen valuutan perustamiseen. Yhteismarkkinat voivat tietyin edellytyksin tehdä rikkaista alueista entistä rikkaampia ja köyhistä entistä köyhempiä, ja tästä syystä Euroopan yhteisössä keksittiin jo 1980-luvulla rakennerahastot, joilla voitaisiin tukea heikompia alueita.
Sama pätee myös yhteiseen valuuttaan. Nimellinen lähentyminen ei riitä saavuttamaan Euroopan unionin tavoitteita ja luomaan todella vahvaa euroa. Tarvitaan myös todellista lähentymistä, ja taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikat edistävät tätä suuntausta.
Rakennerahastoilla on nyt näissä puitteissa merkittävä rooli. Omasta mielestäni olisi väärin yrittää tänään vähätellä rakennerahastojen tähänastista panosta. Niiden panos on ollut oleellinen kaikilla niillä alueilla ja kaikissa niissä maissa, joihin niistä on annettu apua. Ne ovat auttaneet lähentymisessä, ammatti- ja muussa koulutuksessa, mutta tietenkin on aina olemassa alueita, jotka kaipaisivat vielä tuntuvampaa apua.
Nyt päästäänkin tämänpäiväisen keskustelun ytimeen. Tämä uudistus tehdään taitekohdassa, jolloin unioni on laajentumassa, mutta myös siirtymässä seuraavalle vuosituhannelle. Pitää olla hyvin varovainen, pitää ottaa oppia menneisyydestä ja painottaa tiettyjä aloja. Rakennerahastojen kattamien alueiden määrää pitää selvästi rajoittaa. Rakennerahastot eivät voi kattaa 52 % unionin väestöstä. Pitää painottaa kaikista köyhimpiä alueita. Pitää painottaa työttömyysongelmaa, yhtäläisten mahdollisuuksien ongelmaa ja tietenkin pitää hakea vaihtoehtoisia ratkaisuja rahastojen hallinnossa. Pitää edetä menettelyjen yksinkertaistamisessa ja yksityisen sektorin laajemmassa osallistumisessa rakennerahastojen toimiin, koska samoilla Euroopan unionin antamilla rahoilla voidaan saada aikaan paljon enemmän.
Arvoisa puhemies, lisäksi haluaisin mainita muutaman erityisen tärkeänä pitämäni seikan mietinnöstä, jonka laadimme yhteistuumin rouva McCarthyn kanssa.
Mielestäni meidän pitää painottaa eniten tavoitetta 1. Tästä syystä olemme sitä mieltä, että tavoitteen 1 pitäisi saada täsmälleen kaksi kolmasosaa varoista, eikä jotain sinne päin. Kun sanomme, että rakenteellisten toimien pitää saada 0, 46 % varoista, niin aivan samalla tavoin, yhtä selvästi, meidän pitää puhua myös määrästä, joka ohjataan tavoitteeseen 1.
Lisäksi mielestäni Euroopan unionin köyhillä alueilla eli alueilla, joissa BKT jää henkeä kohden alle 70 %: n yhteisön keskiarvosta, pitää olla korkeampi yhteisrahoitus, joka yltää 85 %: iin asti, kuten nyt tapahtuu syrjäisimmillä alueilla.
Lisäksi Interreg-aloitteen puitteissa on mielestäni tärkeää laatia erityinen alaohjelma saarten keskinäisestä yhteistyöstä ja manneralueiden yhteistyöstä saarten kanssa, jotta antaisimme sisällön Amsterdamin päätökselle eli perustamissopimuksen muutokselle, joka käsittelee saaristoalueita erityisellä tavalla.
Arvoisa puhemies, lisäksi haluan painottaa, että vastustamme komission ehdotusta suoritusvarauksesta, joka on noin 10 %: n luokkaa. Tämä 10 % tarkoittaa 20 miljardia ecua, joka vastaa kokonaista koheesiorahastoa. Näin ollen me vastustamme tätä ehdotusta. Se luo epävarmuutta ohjelmatyöhön ja antaa komissiolle mahdollisuuden käsitellä ilman valvontaa hyvin suurta rahamäärää, ja tästä syystä katsomme, että tätä komission ehdotusta ei pidä hyväksyä, kuten ei myöskään ehdotusta siitä, että sen jälkeen, kun varojen sitomisesta on kulunut kaksi plus yksi vuotta, vapautuvat varat pitää antaa muille jäsenvaltioille. Me olemme sitä mieltä, että vähintäänkin ensimmäisessä vaiheessa varojen pitää jäädä samaan jäsenvaltioon.
(Puhemies keskeytti puhujan.)

McCarthy
Arvoisa puhemies, rakennerahastojen uudistusta koskevan yleisasetuksen toisena esittelijänä suhtaudun myönteisesti tämänpäiväiseen keskusteluun ja parlamentin saamaan tilaisuuteen esitellä ensimmäisen käsittelynsä tulokset, jotka koskevat Agenda 2000: een liittyvää ehdotuspakettia.
Euroopan aate saa usein kaikkein myönteisintä julkista tukea siellä, missä kansalaiset näkevät todellisia merkkejä niistä Euroopan politiikoista, joiden avulla köyhät yhteisöt ja alueet voivat hyötyä Euroopan unionin jäsenyydestä koulutushankkeiden, kaupan kehityksen sekä alueille luotavan infrastruktuurin ja uusien mahdollisuuksien kautta. Euroopan aatteessa ei ole kyse rahasta, vaan siitä, että ihmisiä kannustetaan kehittämään omia kykyjään ja osallistumaan omien alueidensa ja yhteisöjensä elvyttämiseen. Esimerkiksi Merseysiden ja Pohjois-Irlannin, jotka ovat sydäntäni lähellä olevia alueita, alueellisten politiikoiden myötä yhteisöt ovat voineet muokata uudenlaisen kumppanuuden. Tämä on ollut kiihdyttävä uudistus. Tällaisen kansalaisten Euroopan haluamme luoda: sellaisen Euroopan, jossa yhdistämme ihmiset uudelleen poliittiseen prosessiin, jossa politiikkojen ja välineiden nähdään vaikuttavan ihmisten elämään, jossa valtuutamme paikalliset yhteisöt osallistumaan itsensä elvyttämiseen.
Uudella vuosituhannella kohtaamme monia haasteita: laajentumisen, EMUn ja maailmanlaajuistumisen haasteet. Tämä tulee luomaan uusia mahdollisuuksia joillakin alueilla, ja toisilla se tulee johtamaan rakennemuutosprosessiin. Euroopan unionin voidaan odottaa ratkaisevan nämä ongelmat. Nyt ei ole kuitenkaan aika heikentää sitoutumistamme alueelliseen tukeen. Meidän on vahvistettava uudelleen myönteistä roolia, jota voimme esittää elvyttämisessä ja työpaikkojen luomisessa.
Mutta uudistaminen on tarpeen. Jos uudistuksilla on tarkoitus saavuttaa julkista hyväksyntää, niiden on oltava reiluja, avoimia, niihin on oltava varaa ja niiden on johdettava tehokkuuteen. Siksi tuemme laajalti komission uudistusehdotusten pääsisältöä.
Sallikaa minun kuitenkin korostaa joitakin oleellisia seikkoja parlamentin tekstissä, joiden uskomme muodostavan perustan sekä neuvoston että komission kanssa käytäville tuleville keskusteluille. Tavoitteen 1 tukikelpoisuuden osalta ymmärrämme, että keskittäminen on vaikeaa. Paljon on keskusteltu siitä, onko mielivaltaisen rajan vetäminen 75 %: iin BKT: sta, ottamatta huomioon piileviä suuntauksia, sellainen lähestymistapa, jolla saadaan kehiteltyä todellinen luettelo ensisijaisista alueista. Komissio kannattaa ehdotonta 75 %: n sääntöä, mutta komission päätöksessä on kuitenkin poikkeuksia. Tekstimme 5 kohta on poliittinen kannanotto; siinä ei esitetä väitteitä joustavuuden puolesta, vaan lausutaan, että parlamentti varaa itselleen näissä puitteissa oikeuden valvoa poikkeuksia ja oikeuden pyytää, että nämä alueet sisällytetään liitteeseen, ennen kuin se antaa suostumuksensa.
Mitä tavoitteeseen 2 tulee, suhtaudumme myönteisesti siihen, että komission ehdotuksissa myönnetään, että uusiutumisen on oltava kestävää. Hiilikenttien ja kotiseutuni - itäisen Midlandsin alueen - kaltaisten teräs- ja tekstiilialueiden syvään juurtuneita rakenteellisia ongelmia ei voida ohittaa noin vain. Suhtaudumme myönteisesti tavoitteen 2 kattamaan väestön enimmäisvähennykseen. Uskomme kuitenkin, että niiden alueiden osalta, jotka ovat riippuvaisia alueellisista hengissäpitojärjestelmistä, tukea pitäisi jatkaa neljästä kuuteen vuoteen - sama siirtymäkausi kuin tavoitteen 1 alueilla.
Näiden alueiden tuen suuntaamiseksi ja kohdistamiseksi meidän on tarkasteltava asiaa syvemmin kuin pelkkien karkeiden indikaattorien tasolla. Jäsenvaltioiden joustavuutta on sovitettava tarpeiden tunnistamisindikaattoreihin. Työttömyys on tietenkin ensisijainen asia, mutta meidän on otettava huomioon sellaiset tekijät kuin köyhyys ja alhainen BKT.
Mietinnössämme olemme vaatineet komissiolta kahta lisäaloitetta. Haluamme säilyttää Urban-aloitteen. Komissio ja neuvosto ovat asettaneet kaupunkeja koskevan politiikan korkealle etusijalle toimintasuunnitelmia koskevan ohjelman ohella, josta on määrä keskustella tulevassa Wienin huippukokouksessa. Jos kaupunkeja koskevan politiikan on kuuluttava alueellisen politiikan esityslistalle ja jos sen on oltava prioriteetti jäsenvaltioille, siitä kannattaa tehdä erillinen yhteisön aloite. Ehdotamme myös sellaista kriisialoitetta, jolla alueita ja aloja voitaisiin auttaa reagoimaan odottamattomiin kriiseihin ja kehittämään innovatiivisia vastauksia. Tämä antaa rakennerahastoille eteenpäin suuntautuvan näkökulman, joka on tarkoituksenmukainen seuraavan rahoituskierroksen kannalta. Sen tarkoituksena ei ole käsitellä niitä asioita, joita komissio on ehdottanut 49 artiklan c kohdassa.
Odotamme Yhdistyneessä kuningaskunnassa innokkaasti uusia mahdollisuuksia, joita eurooppalainen rahoitus tarjoaa alueillemme. Suoritusvarauksen osalta kannatamme suorittamisen parantamista. Haluamme nähdä julkista rahaa käytettävän, mutta myös tehokkaalla tavalla. Haluamme tukea paikallishallinnon kumppanuutta, mutta emme ole koskaan kannattaneet sitä, että komissio pidättelee 23 miljardin arvosta varoja, jotka jaetaan sattumanvaraisesti myöhemmin ohjelman aikana. Oli se sitten oikeassa tai väärässä, yleinen mieliala, joka seurasi tilintarkastustuomioistuimen eilistä selontekoa ja sen arvostelua, joka kohdistui komission hallintojärjestelmään, ei tue välttämättä komission keskitettyä lähestymistapaa tällä alalla, ja pääsääntöisesti meidän olisi hajotettava toimintaamme.
Meillä on tilaisuus laajentaa yhteisörahoituksemme äärimmilleen ja antaa vauhtia uusiutumiselle. Alueiden on nyt yhdistettävä suunnitelmansa. Pyydän komissiota ja neuvostoa yhtymään ehdotukseeni sen osalta, että parlamentin, komission, hallitusten ja alueidemme välillä otetaan käyttöön sellainen kumppanuus, jolla varmistetaan se, että määräaikoja noudatetaan. Odotamme innokkaasti tulevaa yhteistyötä ja keskustelua. Olemme sitoutuneet noudattamaan aikatauluamme ja varmistamaan, että alueet saavat mahdollisimman paljon irti uudesta rahoituskierroksesta.

Collins, Gerard
Arvoisa puhemies, minulla on suuri ilo esitellä rakennerahastoja koskeva mietintö aluepoliittisen valiokunnan nimissä. Komissio esitti parlamentille viime maaliskuussa ehdotuksensa seuraavaksi ohjelmakaudeksi, vuosiksi 2000-2006. Nämä ehdotukset esitetään päätöslauselmaluonnosten sarjassa, ja mitä koheesiorahastoon tulee, komissio on ottanut käsiteltäväksi kaksi tarkistusten sarjaa.
Ensimmäinen sarja koskee itse asetukseen liittyviä artikloja ja toinen sarja asetuksen liitettä II, jossa esitetään yksityiskohtaiset määräykset perusperiaatteiden täytäntöönpanosta. Koheesiorahastoa koskevassa mietinnössäni kunnioitetaan komission ehdotuksissa esitettyjä pääsuuntaviivoja ja suhtaudutaan myönteisesti siihen, että komission rahoitus tulee pysymään laajalti samana. Koheesiorahaston tukikelpoisuus, kuten mietinnössä on esitetty, koskee sellaisia jäsenvaltioita, joissa BKT asukasta kohti laskettuna on alle 90 % yhteisön keskiarvosta. Näin sanotaan yksiselitteisesti pöytäkirjassa nro 15, joka koskee perustamissopimuksen taloudellista ja sosiaalista koheesiota. Uskon, että huolimatta niistä merkittävistä hyödyistä, joita koheesiomailla on tästä rahoituksesta, ja huolimatta viime vuosien voimakkaasta taloudellisesta kasvusta, koheesiomaissa on vielä huomattavaa infrastruktuureihin liittyvää vajausta. Näissä maissa - Espanjassa, Kreikassa, Irlannissa ja Portugalissa - ei yksinkertaisesti ole samaa perusinfrastruktuuriin liittyvien mahdollisuuksien tasoa, joka on ominaista muulle Euroopalle. Näiden maiden ja Euroopan kehittyneempien alueiden välillä on edelleen kuilu. Komission rahoitusehdotus on tämän vuoksi yhdenmukainen pitkäaikaisen kasvun edellytysten ja taloudellisen ja sosiaalisen koheesion luomisen kanssa. On tarpeen jatkaa EU: n rahoitusta tähänastisen edistyksen lujittamiseksi. On hyvin myönteistä, että tämä tunnustetaan Agenda 2000: n ehdotuksissa.
Joidenkin tahojen esittämistä huomautuksista huolimatta vastustan ehdottomasti kaikkia talous- ja rahaliiton sekä koheesiorahaston välille vedettyjä yhtäläisyysmerkkejä. Osallistuin nimittäin Irlannin ulkoministerinä Maastrichtin sopimuksen neuvotteluihin ja allekirjoittamiseen; sopimukseen sisältyi sopimus talous- ja rahaliitosta. Tuolloin oli myös päätetty, että Irlanti, Espanja, Portugali ja Kreikka tarvitsivat lisää rakenteellista rahoitusta, jotta ne pääsisivät samalle tasolle EU: n keskimääräisen taloudellisen tason kanssa. Tuolloin ei vedetty minkäänlaisia yhtäläisyysmerkkejä rahaliiton ja koheesiorahastokelpoisuuden välille, enkä näe siihen mitään syytä nytkään.
Jotkin komission sisältämän ehdotuksen innovatiiviset toimenpiteet ovat periaatteessa oikeita. Suhtaudun myönteisesti komission pyrkimyksiin parantaa rahaston toimintaa. Uuden toimenpiteen käytännön soveltaminen edellyttää kuitenkin lisää selventämistä asian osalta. Esimerkiksi " saastuttaja maksaa" -periaatetta voidaan tukea, jotta voidaan varmistaa hankkeiden ympäristöstandardien korkea taso. On kuitenkin laadittava suuntaviivat tämän periaatteen soveltamiseksi, soveltamisen, jonka puitteissa pitäisi johdonmukaisesti ottaa huomioon niiden neljän jäsenvaltion erityisolot, joita rahasto koskee.
Mitä hankkeiden rahoittamiseen tulee, pelkkä 10 %: n ennakkomaksu on liian rajallinen. Hankkeen alkuvaihe on elintärkeä laadun kannalta, ja merkittävä prosenttiosuus kaikista saatavilla olevista varoista on yleensä tarpeen hankkeen aloittamisen takaamiseksi. Lisäksi pieni ennakkomaksu voi johtaa niiden alueiden syrjintään, jotka eivät pysty hankkimaan riittävää alkupääomaa omista varoistaan. Vaikka suhtaudunkin äärimmäisen herkästi komission pyrkimykseen pitää toisaalta hankkeen kokonaishinta ja vuosittainen jakautuminen täytäntöönpanon mukaisena, ja toisaalta työn edistyminen maksettujen ennakkomaksujen mukaisena, olen silti sitä mieltä, että 10 %: n ennakkomaksu on liian rajallinen, ja epäsuotuisille alueille olisi liian raskasta tukea hanketta alkuvaiheessa.
Kun otetaan huomioon ne vaikeudet, joita edellisellä ohjelmakaudella kohdattiin, ja jotka liittyivät rahoitustarkistuksiin ja tarkemmin sanottuna tukien vähentämiseen, keskeyttämiseen tai peruuttamiseen sääntöjenvastaisuuksien vuoksi, minusta näyttää siltä, että oikea vastaus on ennakkomaksun vähentäminen tai peruuttaminen vain sääntöjenvastaisuuden eikä koko hankkeen osalta. Sääntöjenvastaisuuksia on helppo paljastaa ja korjata keskeyttämättä hankkeen jatkumista. Samalla tavalla tukien automaattisen peruuttamisen periaatteen, toisin sanoen sellaisten sitoumusten peruuttamisen, joiden osalta maksusitoumusta ei ole esitetty toisen vuoden loppuun mennessä, pitäisi varmasti kannustaa jäsenvaltioita panemaan hankkeensa täytäntöön aikarajojen puitteissa. Peruutettu summa pitäisi kuitenkin jakaa uudelleen samassa jäsenvaltiossa, jotta voitaisiin rangaista aluetta, tai, mikä vielä parempaa, pelkkää hanketta, mutta ei koko maata.
Lopulta haluan ilmaista olevani huolestunut seurauksista, joita kauden puolivälissä tehtävän arvioinnin - sellaisena kuin se on ehdotuksessa - tiukalla soveltamisella on. Mietinnössäni osoitetaan, että jos kauden puolivälissä tehtävän arvioinnin laatimishetkellä joku jäsenvaltio lakkaa olemasta tukikelpoinen, olisi suositeltavaa pohtia jonkinlaista siirtymäkauden järjestelyä, jollaista rakennerahastojen osalta harkitaan aktiivisesti.
Koheesiorahaston tukikelpoisuuden lakkaaminen on ilmiselvästi asia, josta päätetään tarkoituksenmukaisten tilastotietojen perusteella. Sellaisen maan, joka on voinut hyödyntää tukia, tukien yhtäkkisellä lakkauttamisella voi olla liian vakavia vaikutuksia maan taloudelliseen hyvinvointiin.

Varela Suanzes-Carpegna
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät jäsenet, tänään pitämämme yhteiskeskustelu on epäilemättä mitä tärkein. Me Euroopan kansalaisten ja kansojen demokraattiset edustajat keskustelemme niistä suuntaviivoista, jotka komission politiikalla täytyy olla seitsemän seuraavan vuoden aikana.
Mielestäni Euroopan parlamentti ja erityisesti aluepoliittinen valiokunta ovat olleet tehtäviensä tasalla. Meidän tarkistuksemme, ja ne tarkistukset, jotka koko parlamentti esittelee huomenna, tarkentavat ja parantavat komission ehdotuksia. Näissä ehdotuksissa aluepolitiikan keskeinen rahoitusväline on EAKR, jonka tehtäväksi annetaan perustamissopimuksen 130 c artiklassa yhteisön merkittävimmän epätasapainon poistaminen.
EAKR: n erityislaatuisuus on siinä, että se on yhteydessä koheesiopolitiikan keskeisiin tavoitteisiin, mikä perustamissopimuksen 130 a artiklan mukaan tarkoittaa sitä, että vähennetään eri alueiden välisiä kehityseroja sekä muita heikommassa asemassa olevien alueiden jälkeenjääneisyyttä, minkä vuoksi Federin kautta on kanavoitu yli 50 % koheesiopolitiikan vuosina 1988-1999 kohdistetusta rahoituksesta.
Komission ehdotus ei tuo suuria uudistuksia EAKR: n kaltaiselle laajalle ja monipuoliselle rahastolle, joka on toisaalta toiminut yleisesti ottaen erittäin hyvin. Euroopan parlamentti on esittelijän mielestä monipuolistanut ehdotusta tarkentamalla ensisijaisia tavoitteita ja lisäämällä teknisiin ehdotuksiin erilaisia poliittisia sivumerkityksiä eri parlamentaaristen ryhmien ja valiokuntien tarkistusten tuloksena, mutta antamalla kuitenkin kokonaisuudelle yhdenmukaisen rakenteen ja tuomalla sitä epäilemättä lähemmäksi niitä ongelmia, jotka huolestuttavat Euroopan kansalaisia ja kehityksessä jälkeen jääneitä alueita.
Euroopan parlamentin mietinnössä taloudellinen ja sosiaalinen koheesio ja Euroopan alueellinen koheesio yhdistyvät Euroopan aluesuunnittelun kehityksen tavoitteessa. Aluesuunnittelu merkitsee parempaa viestintää, suurempaa vetovoimaa teollisuuden sijoittumisen kannalta, parempia kasvumahdollisuuksia. Varsinaisesti se merkitsee parempaa kehitystä, työllisyyttä ja hyvinvointia.
Alueellinen koheesio merkitsee sitä, että korjataan syrjäisyydestä ja saarellisuudesta aiheutuvaa pysyvää epäsuotuisaa maantieteellistä asemaa ja tuetaan näiden alueiden välisten keskinäisten yhteyksien ja niiden yhteyksien yhteisön keskusalueisiin luomista. Tämä ala on keskeinen haaste EAKR: lle, ja tukeakseen niiden kehityksessä jälkeen jääneiden alueiden ja syrjäisten alueiden kehittymistä, joista suurin osa on merialueita, Euroopan parlamentti pyytää, että meriliikennettä kehitettäisiin - mikä on yhteisön keskeneräinen tehtävä - koska siten voitaisiin purkaa maaliikennettä, edistää ympäristönsuojelua, ja tällä tavoin tukea myös kehityksessä jälkeen jääneiden alueiden kehittymistä.
Mietinnössämme kannatetaan myös kulttuuriperinnön ja luonnon suojeluun liittyvien työllistävien kulttuuri-investointien sekä kestävän matkailuelinkeinon, ekomatkailun ja kulttuurimatkailun kehittämiseen suunnattujen investointien selkeää huomioon ottamista. Mietinnössä parannetaan komission ehdotusta alueen teollisuustuotannon säilyttämiseen tai uudelleen käynnistämiseen tai erityisesti paikalliseen kehitykseen suunnattujen investointien selkeästä huomioon ottamisesta.
Mietinnössämme kannatetaan yhteisön Urban-aloitteen säilyttämistä, aloitteen, joka yhdessä Interregin kanssa on merkinnyt yhteisölle selvää lisäarvoa. Interregiä on kannatettu yksimielisesti ja Interreg III: n osalta odotetaan paljon sekä perinteisessä rajaalueyhteistyössä, jossa parlamentti pyytää nyt ottamaan selvästi huomioon saarien välisen ja merirajat ylittävän yhteistyön, että sen uuteen C-osaan sisältyvässä valtioiden välisessä yhteistyössä laajojen Euroopan alueiden välillä - tämä asia liittyy hyvin läheisesti myös aluesuunnitteluun.
Lopuksi mietinnössä otetaan huomioon pk-yritysten ja yritysten välisen yhteistyön, yritysten palvelujen, uusiutuvien energianlähteiden ja ympäristönsuojelun kehittämiseen suunnatun erityisen yritystoiminnan laajamittainen kehittäminen. Komissio voi sanoa, tai sanookin, että se antoi jo ehdotuksessaan jäsenvaltioille mahdollisuuden näiden ja muiden seikkojen huomioon ottamiseen, mutta Euroopan parlamentti on halunnut erilaisten poliittisten suuntaustensa vuoksi, että nämä kysymykset eritellään selvästi, jotta se voisi näin yhtyä niiden kansalaisten ja kansojen mielipiteeseen, joita se edustaa, ohjaamalla ja asettamalla etusijalle ne toimet, jotka jonain päivänä täytyy ottaa mukaan niihin ohjelmiin, jotka saavat rahoitusta Euroopan aluekehitysrahastosta.
Sen lisäksi, että meillä on nyt hyvä tekninen asiakirja, on meillä nyt siis myös hyvä poliittinen asiakirja. Mielestäni olemme tehneet ensimmäisessä käsittelyssä hyvää työtä, ja haluan lopuksi kiittää eri parlamentaaristen ryhmien ja valiokuntien edustajia, jotka ovat tarkistuksia tekemällä osallistuneet yhteistyöhön ja monipuolistaneet tätä mietintöä, jonka esittelijänä minulla on ollut kunnia olla.
Haluaisin päättää puheenvuoroni puhumalla kalastusalan rakenteellisista näkökohdista. Kalastuksesta riippuvaisten alueiden edustajana, kuuluivatpa ne sitten mihin tavoitteeseen tahansa, haluan esittää mielipiteeni tänään täällä parlamentissa erityisesti antaakseni täyden tukeni Euroopan parlamentin kalatalousvaliokunnan vahvasti tukemalle kannalle tulevasta kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineestä KOR: sta. Haluan korostaa yleisasetusta käsittelevän mietinnön 13 kohtaa ja kysyä, miksi kalastusalaa ja maataloutta kohdellaan eriarvoisesti. Arvoisa komissaari, kalastusala tarvitsee totuudenmukaisen ja tiukan, yhden ainoan ja horisontaalisen rakennepoliittisen asetuksen, joka kattaa kaikki alan toimet ja antaa oikeusturvan sen mahdollisille edunsaajille. Toivon, että toimitte ajoissa, oikaisette virheen ja hyväksytte parlamentin kannan.

Kellett-Bowman
Arvoisa puhemies, tämä on todellakin Hughes-menettelyn mukainen, ensimmäisen käsittelyn tapainen keskustelu, ja minun on sanottava, että suhtaudun myönteisesti Hughes-menettelyn uusiin sääntöihin, kun ne otetaan käyttöön; toivon, että niitä noudatetaan toisessa käsittelyssä.
Esittelen budjettivaliokunnan puolesta yhden mietinnön ja viisi lausuntoa.
Mietinnössä käsitellään uusia Euroopan laajuisten verkkojen rahoitustukea koskevia sääntöjä. Se on varsin tekninen mietintö siitä, miten komissio löytää lisää varoja jo olemassa olevien politiikkojen rahoittamiseksi. Kuten sanoin, mietintö on tekninen, ja aikomuksenani on vastustaa niitä tarkistuksia, jotka koskevat politiikkaa eivätkä mietinnön aihetta. Äänestämme tästä huomenna.
Kestäisi liian kauan luetteloida ne viisi päätöslauselmaa, joista budjettivaliokunta esittää lausunnon nimissäni. Budjettivaliokunnan tavoitteena ei ole mitenkään puuttua varainkäytöstä vastaavien valiokuntien politiikkaan liittyviin järjestelyihin. Budjettivaliokuntana olemme kuitenkin kiinnostuneita erityisesti kahdesta asiasta. Tilintarkastustuomioistuimen puheenjohtaja viittasi täällä eilen toiseen niistä. Hän sanoi, että sääntöjenvastaisuuksien määrä on kasvanut rakennerahastoissa kahden peräkkäisen vuoden aikana, samalla kun niiden määrä on romahtanut maataloudessa, joka oli pitkään ongelmallinen alue. Toinen asia on alueellisten varojen säännöllinen vuosittainen alikäyttö. Niinpä suhtaudumme valiokuntana myönteisesti komission tällä tavalla esittämiin uusiin sääntöihin.
Tarkistuksia on esitetty kaikkiin viiteen mietintöön, ja ne ovat teknisiä tarkistuksia. Niillä ei pyritä mitenkään muuttamaan varainkäytöstä vastaavien valiokuntien päätöksentekoprosesseja. Ainoana poikkeuksena voidaan pitää sitä, että budjettivaliokunta tukee suoritusvarausta. Suoritusvarausta kutsutaan myös tehokkuusvaraukseksi. Voitteko kuvitella, että budjettivaliokunta voisi vastustaa ajatusta jostakin sellaisesta, jota sanotaan tehokkaaksi? Tiedän - koska minä olen myös tuon komitean jäsen - että aluepoliittinen valiokunta pyrkii edistämään ajatusta suoritusvarauksesta. Jos komission ehdotukset pitävät paikkansa, budjettivaliokunta uskoo meidän tarvitsevan kunnollisia taloudellisia sääntöjä tätä varten. Suorituskatsauksen käytöllä ei pitäisi missään tapauksessa ohittaa parlamentin päätöksentekoaikeita, vaikka budjettivaliokuntaa houkutteleekin löytää asialle kannatusta.
Suuri osa parlamentin jäsenistä ei ole suhtautunut myönteisesti tarkistuksiin. Se on mielestäni sääli, ja kehottaisin jäseniä lukemaan tarkistukset. Ehdotuksen, jonka mukaan saattaisimme käyttää varainhoitoasetusta, ei pitäisi aiheuttaa vihamielisyyttä. Ehdotuksen, jonka mukaan meidän pitäisi noudattaa taloudellisia sääntöjä, ei pitäisi saada ihmisiä huolestumaan, mutta ymmärrän, että useat parlamentin jäsenet ovat huolissaan niistä, ja kehottaisin heitä lukemaan säännöt, ennen kuin he saapuvat huomiseen äänestykseen.

Jöns
Arvoisa puhemies, arvoisat komissaarit, hyvät kollegat, sosiaalirahaston uudistaminen aiheuttaa huomattavasti vähemmän kiistoja kuin muiden rahastojen uudistukset. Sekin tuottaa silti ongelmia. Korostettakoon kuitenkin aluksi, että sosiaalirahasto on ainoa Euroopan tasolla toimiva työmarkkinapoliittinen välineemme. Lisäksi se muodostaa peräti 10 % budjettimenoista. Juuri koska sosiaalirahasto on ainut välineemme, jolla voimme tukea eurooppalaisen työllisyysstrategian toteuttamista, se on ehdottomasti saatava uusien suurten työmarkkinapoliittisten vaatimusten mukaiseen kuntoon. Tämä merkitsee sitä, että sen avulla on luotava uusia työllistymismahdollisuuksia ennen kaikkea kolmannessa järjestelmässä, yleishyödyllisellä sektorilla. Ajattelen ympäristö-, kulttuuri- ja sosiaalipalvelualoja.
Myös paikallisten työllisyysaloitteiden avulla voidaan luoda uusia työpaikkoja. Lisäksi sosiaalirahaston tuella ei pidä pelkästään kehittää uusia työn muotoja vaan myös kokeilla niitä huomattavasti enemmän. Se pätee ennen kaikkea kahdessa asiassa, nimittäin ensinnäkin naisten osalta, perheen ja työn yhdistämisen helpottamiseksi, ja toiseksi ikääntyvien työntekijöiden osalta, työelämästä eläkkeelle siirtymisen helpottamiseksi. Lisäksi meidän on huolehdittava voimakkaammin aivan uudesta ongelmaryhmästä, nimittäin työntekijöistä, jotka ovat nyt noin 45 vuoden ikäisiä. He menettävät yleensä ensimmäisinä työpaikkansa, ja kokemus osoittaa, että oppisopimuksella sosiaalirahaston toimien avulla opiskelevat, iästä riippumatta, onnistuvat työnhaussaan kolmanneksen paremmin kuin ne ikätoverinsa, joilla ei ole sosiaalirahaston tarjoamaa koulutusta.
Uutta on lisäksi se, että tulevaisuudessa yleissivistävän koulutuksen toimia, jotka ovat tähän asti olleet mahdollisia vain tavoitteen 1 alueilla, tuetaan nyt koko unionin alueella. Sen osalta olen erittäin iloinen siitä, että myös Euroopan kansanpuolueen ryhmä saattoi vielä eilen hyväksyä kompromissin. Näin voimme tarjota paremman yleissivistävän koulutuksen ansiosta sadoille tuhansille nuorille Euroopassa paremmat mahdollisuudet päästä työelämään. Nimenomaan tämä kohta on minulle erityisen tärkeä, koska esimerkiksi pelkästään Portugalissa 600 000 nuorta ihmistä hyötyy sosiaalirahaston tukemasta yleissivistävästä koulutuksesta. Espanjassa heitä on 152 000, Irlannissa yleissivistävään koulutukseen käytetään pelkästään kuluvan tukijakson aikana 380 miljoonaa ecua sosiaalirahastosta.
Tätä tukea eivät tarvitse kuitenkaan pelkästään köyhät jäsenvaltiot. Myös Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska ja Italia toteuttavat vastaavia toimia. Hyvä siis, hyvät PPE: n kollegat, että teitte viime hetkellä päätöksenne. Olemme ryhmistä riippumatta yksimielisiä näistä tuen uusista painopisteistä. Valiokunta ei kuitenkaan hyväksynyt kahta PPE: n tarkistusta, joita ryhmäni ei voi hyväksyä missään tapauksessa. Mielipiteet poikkeavat toisistaan olennaisesti ennalta ehkäisevän työmarkkinapolitiikan ja, kuinkas muuten, naisten tuen osalta.
Nyt ensimmäiseen kiistanalaiseen kohtaan, nimittäin siihen, että 15 % sosiaalirahaston määrärahoista annettaisiin kaikissa jäsenvaltioissa ennalta ehkäisevään työmarkkinapolitiikkaan. Sosiaalirahasto toi tämän lähestymistavan Eurooppaan vuonna 1994 niin onnistuneesti, että sen ottaminen työllisyyspolitiikan Luxemburgin suuntaviivoihin oli itsestään selvää. Siksi en parhaalla tahdollanikaan ymmärrä, miksi olette nyt sitä vastaan. Tavoitteiden 3 ja 4 välinen määrärahojen jako tapahtuu nytkin suunnilleen samalla tavalla. Pitkäaikaistyöttömyyden torjumiseen ja teollisen muutoksen sopeuttamistoimiin varattujen määrärahojen välinen suhde on nytkin 80: 20.
Sitten toiseen kiistanalaiseen kohtaan: kaikki täällä olijat tietävät kyllä, ettei mainstreaming -periaate riitä poistamaan naisten syrjimistä työmarkkinoilla. Jos haluamme todella edistyä yhtäläisten mahdollisuuksien toteuttamisessa, Euroopan on oltava senkin osalta edelläkävijä, ja 50 % sosiaalirahaston varoista on varattava aivan erityisiin naisia tukeviin toimiin. Toivon joka tapauksessa, että te, hyvät PPE-ryhmän kollegat, oivallatte sen. Teillähän on aikaa vielä huomiseen asti.

Arias Cañete
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät jäsenet, vuonna 1994 kalastus liitettiin ensimmäistä kertaa osaksi rakennerahastoja, ja luotiin kalatalouden ohjauksen rahoitusväline - KOR - väline, jonka päätavoite oli tuoda järjestystä siihen sekasortoiseen tilanteeseen, jossa kalatalousalan rakennepolitiikan rahoitusjärjestelmä oli siihen asti ollut. Järjestelmä koostui toisaalta rakennerahastoista ja toisaalta välineestä, jonka nimi oli Euroopan kalatalouden ohjausrahasto.
Tästä tilanteesta aiheutui vakavia hallinto-ongelmia, jäykkää ohjattavuutta, epäjohdonmukaisuutta ja avoimuuden puutetta. Kalatalousalan rakennepoliittisten toimien rahoitusta pyrittiin lähestymään uudella ja erilaisella tavalla välineitä yksinkertaistamalla, jotta aikaisemman järjestelmän puutteet voitiin korjata.
Yhteiseen politiikkaan kuuluvana vuoden 1994 uudistus kattoi kaikki Euroopan unionin kalastuksesta riippuvaiset alueet. Tämän uudistuksen yhteydessä luotiin ensimmäistä kertaa myös yhteisöaloitteet. Niistä mainittakoon Pesca-aloite, joka luotiin täydentämään rakennerahastoja.
Nyt näyttää kuitenkin siltä, että komissio on unohtanut ne motiivit, jotka antoivat alkusysäyksen tälle uudistukselle, sillä sen mallin myötä, jota se nyt meille ehdottaa, on kalatalousalan rakennepolitiikka vaarassa ajautua takaisin täydelliseen sekasorron tilaan, puhumattakaan niistä epäjohdonmukaisuuksista, joita komissio meille uudessa asetusehdotuksessaan esittää.
Komission ehdotus ei ole vuoden 1994 uudistuksen hengen mukainen. On käsittämätöntä, että meille esitetään asiakirja, jossa ei tarkenneta edes niitä toimia, joita on tarkoitus kehittää, ja jossa ei selvästi määritellä kalastusalan rakenteellisia toimenpiteitä. Näiden puutteiden seurauksena kalastusalan sijaan edunsaaja onkin komissio, jonka harkintavalta muiden alojen suhteen kasvaa käsittämättömällä tavalla, kuten esimerkiksi maatalousalalla tai maaseudun kehittämisen alalla. Eikö kalastuspolitiikka kenties olekaan samalla tavalla yhteistä kuin maatalouspolitiikka?
Se, mitä parlamentti ehdottaa komission ehdotukseen sisältyvien epäjohdonmukaisuuksien, ristiriitaisuuksien ja syrjinnän osalta, on niinkin yksinkertainen asia kuin oikeudellinen kehys, kansallisten ohjelmien puitteissa laadittu horisontaalinen asetus, jonka tarkoituksena on säilyttää tarvittava johdonmukaisuus, jotta yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet voidaan saavuttaa. Asiakirja, joka olisi tulosta kaikkien kalatalousalan rakenteellisten toimenpiteiden osalta käytettävissä olevien välineiden uudelleenjärjestelystä ja yksinkertaistamisesta ja joka kattaisi kaikki kalastuksesta riippuvaiset alueet.
Tämä käytännöllisempi lähestymistapa antaisi toisaalta mahdollisuuden ottaa mukaan kaikki rakenteelliset toimenpiteet ja kaikki ne alueet, joilla todellakin tarvitaan näiden toimenpiteiden soveltamista, ja jättää huomiotta sellaiset komission esittämät mallit, joissa uudet tavoite 2 alueet valittaisiin työllisyystilanteen eikä kalastustoiminnan perusteella. Tämä aiheuttaisi ehdottomasti todella suuren vääristymän, koska siinä unohdetaan sen kalatalousalan rakennepolitiikan perimmäinen tarkoitus, joka on suunnattu kalastuksesta riippuvaisille alueille, eikä yksinomaan kalatalousalan työllisyysongelmista kärsiville alueille. Kyse on täysin eri käsitteistä, joita ei sovi sekoittaa keskenään. Tähän on myös lisättävä yksi asia: tavallisesti kalastuksesta riippuvaisten alueiden työttömyysaste ei ole erityisen korkea. Tavallisesti näillä alueilla vallitsevat ongelmat ovat toista luokkaa.
Kyseessä olisi asetus, jonka avulla kalatalousala voisi säilyttää kilpailukykynsä rakennepolitiikkansa ansiosta ja joka antaisi jäsenvaltioille mahdollisuuden ratkaista sisäiset ongelmat tiettyjen alojen erityispiirteet huomioon ottaen.
Tämä järjestelmä antaisi myös mahdollisuuden ohjelmoinnin huomattavaan yksinkertaistamiseen, koska monet nykyiset asetukset, jotka ovat monimutkaisia ja keskenään epäjohdonmukaisia, poistettaisiin.
Kyse on loppujen lopuksi siitä, että luodaan yhtenäinen oikeudellinen kehys, johon kootaan kaikki yhteisön kalastusta koskevat säännöt, mukaan lukien kaikki laivaston uudenaikaistamiseen ja uudistamiseen sekä yhteisyrityksiin, jalostukseen ja kaupan pitämiseen, sosiaalis-taloudellisiin toimiin, vesiviljelyyn ja muuhun sellaiseen liittyvät toimet, jotka auttavat säilyttämään laivaston kilpailukyvyn avoimilla maailmanmarkkinoilla.
Hyvät kollegat, meidän on vältettävä sitä, että menetämme tähänastiset saavutukset sellaisen epäjohdonmukaisen uudistuksen vuoksi, joka ajaa meidät sekasortoiseen ja taantuneeseen tilaan. Älkäämme unohtako sitä saavutusta, että Edinburghin Eurooppaneuvosto hyväksyi päätöksen kalatalousalan rakennetoimenpiteiden huomioimisesta rakennerahastojen puitteissa. Komission ehdotuksessa esitetään toista vaihtoehtoa, joka on ristiriidassa tämän päätöksen kanssa, koska siinä pyritään siirtämään osa rakennerahastojen piiriin kuuluvista rakenteellisista toimenpiteistä toisaalle, mikä vahingoittaa Euroopan kalatalousalaa.
Lopuksi haluan viitata lyhyesti koheesiorahastoon, korostaen sitä - kuten herra Collinskin teki - että koheesiorahaston ainoa tavoite on tukea taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistamista eikä toimia nimellisen lähentymisen välineenä yhtenäisvaluuttaan osallistumisen kriteerien täyttämiseksi. Se on aina väline, jolla pyritään tiettyyn päämäärään, joka on yhteydessä ainoastaan yhteenkuuluvuuden tavoitteeseen ja jota ohjailee viime kädessä koheesiopolitiikka eikä talous- ja rahaliitto. Tämän vuoksi annan täyden kannatukseni herra Collinsin esityksille ja niille komission ehdotuksille, jotka ovat mielestämme ainoat, jotka noudattavat perustamissopimuksen periaatteita.

Berend
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, arvoisat komission jäsenet, aluksi lausun ryhmäni puolesta kiitokset kaikkien rakennerahastoja koskevien mietintöjen esittelijöille, ja kun mainitsen nimeltä rouva McCarthyn ja herra Hatzidakisin, se tapahtuu varmasti sen vuoksi, että he tekivät työstä leijonanosan.
Jos eurooppalaisen aluepolitiikan on tarkoitus jatkua tehokkaana, meidän on keskityttävä oleellisiin tehtäviin. Tavoitteena on auttaa taloudellisissa vaikeuksissa olevia alueita, ja sen vuoksi kannatamme komission ehdottamaa keskittymistä kehityksestä jälkeenjääneisiin alueisiin: tavoitteen 1 alueisiin, joita on tuettava sekä maantieteellisen sijainnin vuoksi että tarkalleen kahdella kolmasosalla rakennerahastojen määrärahoista.
Vetoamme voimakkaasti sen puolesta, että henkeä kohti laskettua alueellisen bruttokansantuotteen 75 %: n rajaa yhteisön keskiarvosta noudatetaan tiukasti tulevia tavoitteen 1 alueita valittaessa. Se on meille aivan olennainen mittapuu, joka on tärkeä koko mietinnön arvioimisen kannalta.
Kiinnitän huomiotanne siihen, että puhumalla tässä asiassa joustavuudesta vaarannetaan koko keskinäinen ymmärtämys ja estetään rakennerahastojen yhtenäinen uudistaminen. Haluaisin kuitenkin samanaikaisesti kehottaa myös komissiota varmistamaan tavoitteen 1 alueiden tasavertaisuuden määrärahoja jaettaessa. Tavoitteen 1 alueellisuuden vuoksi ei kansallista hyvinvointikriteeriä voi mielestäni ottaa huomioon määrärahojen jaossa tasavertaisuuden aikaansaamiseksi. Sen vuoksi torjumme sen painokkaasti, koska se aiheuttaa uutta epäoikeudenmukaisuutta.
Mitä tulee koheesiorahastoon, ryhmäni mielipiteet ovat kahtalaiset: osa, ennen kaikkea Etelä-Euroopan maista tulevat kollegat, hyväksyy esittelijän ja komission ehdotuksen siitä, että koheesiorahasto jatkaa entiseen tapaan. Toinen osa, johon minäkin kuulun, on sitä mieltä, että koheesiorahasto on saavuttanut tärkeimmän tavoitteensa niiden maiden osalta, jotka osallistuvat talous- ja rahaliittoon, ja on vaikuttanut merkittävästi nimelliseen lähentymiseen. Meidän mielestämme ei ole sen vuoksi mitään syytä säilyttää sitä nykyisessä muodossa. Tällaiset eurooppalaiset tuet ovat väliaikaisia toimenpiteitä, joita ei saa pitää jatkuvana omaisuutena, kun ne ovat tehneet tehtävänsä. Solidaarisen yhteisön peruskysymyksiä on se, että solidaarisuus ei tarkoita pelkästään yksisuuntaista vastaanottamista, vaan sen on perustuttava antamisen ja saamisen solidaariseen ymmärtämiseen, muuten tämä solidaarinen yhteisö, jonka kannattajiksi me itseämme nimenomaan kutsumme, rasittuu yksipuolisesti.

Vallvé
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä ilmaisee tukevansa sitä periaatetta, että taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta vahvistetaan Euroopan unionin kaikilla alueilla ja kaikissa jäsenvaltioissa. Vahvistamme, että on tarpeen säilyttää rakennerahastoille myönnettävä 0, 46 %: n osuus bruttokansantuotteesta.
Elämme Euroopan laajentumisvaihetta ja meidän täytyy maksaa siitä aiheutuvat kustannukset. Sen osalta luotamme unionin taloudelliseen kasvuun. Taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lisäksi rakennerahastojen päätavoitteena on oltava uusien työpaikkojen luominen pieniä ja keskisuuria yrityksiä tukemalla.
Komission asiakirjassa kannatamme rakennerahastojen keskittämistä, jotta ne olisivat tehokkaampia, ja kannatamme myös menetelmien yksinkertaistamista, jotta niiden hallinto olisi avoimempaa. Kannatamme toissijaisuusperiaatetta ja alueellisten, paikallisten sekä erityisesti niiden jäsenvaltioiden hallintoelinten tärkeän tehtävän tunnustamista, joiden alueilla on myös lainsäädäntövaltaa. Kannatamme kansalaisyhteiskunnan ja valtiosta riippumattomien järjestöjen kuulemista ohjelmien suunnittelussa. Kannatamme myös rahastojen hallinnon hajauttamista ja joustavuuden lisäämistä, mutta tiedämme sen merkitsevän sitä, että valvontajärjestelmiä olisi vahvistettava, jotta voitaisiin taata niiden asianmukainen soveltaminen.
Kannatamme myös tavoitteiden lukumäärän pienentämistä seitsemästä kolmeen ja olemme sitä mieltä, että on tarpeen sovittaa rakennerahastot yhteen sen valtiontuen kanssa, josta määrätään perustamissopimuksen 92 artiklan 3 kohdan c alakohdassa, ja aivan erityisesti tavoitteen 2 alueilla, joilla näiden kahden tuen on oltava yhteensovitettuja.
Meidän on korostettava myös - arvoisa komissaari, olen sanonut tämän muutaman kerran valiokunnassa - maaseutualueiden ongelmien merkitystä, ja työttömyys ja väestön väheneminen on otettava näillä alueilla huomioon merkittävänä tekijänä. Kannatamme komission esitystä vaiheittaisesta lopettamisesta. Kannatamme myös yhteisöaloitteiden määrän vähentämistä ja korostamme Interregin tärkeää merkitystä rajat ylittävässä yhteistyössä, joka antaa tälle aloitteelle aidon eurooppalaisen ulottuvuuden, jonka toimintaa on vahvistettava myös ehdokasmaiden osalta.
Ryhmämme tukee varauksetta tietyn prosenttiosuuden määräämistä suorituksia varten, tietyn prosenttiosuuden määräämistä jokaisen tavoitteen ja jäsenvaltion suoritusvarausten kohdalla, jotta varausten käyttöä voitaisiin tehostaa.
Arvoisa komissaari, mielestämme vararahasto on hyvä ajatus, ja sitä on kannatettava. Voimme keskustella prosenttiosuuden suuruudesta, mutta mielestämme varauksen käyttöönottaminen on tärkeää.
Lopuksi kannatamme myös koheesiorahaston soveltamista niissä valtioissa, joiden bruttokasantuote ei yllä 90 %: iin yhteisön keskitasosta.

Baggioni
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, McCarthyn ja Hatzidakisin mietinnössä suhtaudutaan täydellä syyllä myönteisesti komission hyvin oikeutettuun tavoitteeseen rakennepolitiikan standardien yksinkertaistamisesta.
Parlamentin on kiinnitettävä komission ja neuvoston huomio tarpeeseen yhdistää taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoite tiiviisti Euroopan alueen yhteenkuuluvuuden tavoitteeseen, mikä ilmaistaan hyvin Varelan mietinnössä.
Unionin maata koskevan ulottuvuuden ohella on tarpeen ottaa huomioon unionin merellinen ulottuvuus ja näin ollen löytää tarkoituksenmukainen vastaus saaristoalueiden, syrjäytyneiden alueiden tai erillisalueiden erityistarpeisiin. Euroopan ei pidä antaa syrjäytyneiden alueittensa rappeutua. Nämä alueet ovat valitettavasti alttiina tälle vaaralle ottaen huomioon ne sosioekonomiset tosiasiat, jotka niitä luonnehtivat, ja Euroopan markkinoiden taloudelliset suuntaukset, jotka ovat keskittyneet etupäässä LontooPariisi-Bonn-akselille.
Uuden tavoitteen 1 määritelmä, joka on hyväksytty yleisasetusta koskevassa mietinnössä, antaa - niin ankara kuin se onkin - jäsenvaltioille kuitenkin mahdollisuuden parantaa kansallisten vyöhykejakojen yhteenkuuluvuutta sallimalla rajoitettuja poikkeuksia, kun menettely on läpinäkyvä ja kun tuettavien alueiden luettelo on liitetty asetukseen. Näin ollen ne alueet, jotka kärsivät pysyvistä rakenteellisista haitoista, saisivat nähdä, että heidän taloudellisen ja sosiaalisen kehityksensä esteet otetaan huomioon rakennerahastojen ensisijaisen tavoitteen nimissä. Panen myös tyytyväisenä merkille, että yleisasetusta koskevassa mietinnössä määrätään, että Interreg-aloitteeseen on sisällytettävä erityinen osuus alueiden välisestä yhteistyöstä saaristoalueiden kanssa ja niiden välillä, mikä vastaa komission sitoumusta, jonka vuoksi ei tähän mennessä ole ryhdytty toimenpiteisiin.
Lopuksi minusta vaikuttaa tärkeältä täyttää se aukko, joka on aiheutunut siitä, että komissio ei ole tehnyt ehdotuksia rakennerahastojen ja Euroopan alueen kehityssuunnitelmahankkeen välisestä suhteesta. Tässä tarkoituksessa uskallan pyytää niiden kahden tarkistuksen tukemista, jotka esitimme McCarthyn ja Hatzidakisin mietintöön, jotta puiteasetuksessa ei jätettäisi mainitsematta niitä ponnisteluja, joilla on pyritty kehittämään Euroopan alueen yhtenäistä suunnittelustrategiaa.

Novo
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, rakennerahastoja koskevan mietinnön keskeisin kysymys on se, hyväksyykö parlamentti vai ei suunnitelman, jonka mukaan 15 nykyiseen jäsenvaltioon suunnattujen rakennetoimien rahoitusta vähennetään yhteisön tulevan tukikehyksen aikana 0, 46 %: sta 0, 34 %: iin yhteisön BKTL: stä. Ne, jotka kannattavat tuota vähennystä ja niin ollen hyväksyvät rakennerahastojen supistamisen - mikä merkitsisi maani osalta satojen miljardien escudojen menetystä - äänestävät mietinnön puolesta. Ne, joiden mielestä ei voi olla oikein, että koheesion piiriin nykyisellään kuuluvat maat joutuisivat yksin rahoittamaan laajentumisen, eivät äänestä mietinnön puolesta. Me kuulumme niihin, jotka valitsevat jälkimmäisen vaihtoehdon, ellei parlamentti hyväksy tarkistuksia, joiden tarkoituksena on torjua nuo suuntaviivat.
Mietintöön sisältyy tosin myös eräitä osittain myönteisiä näkökohtia - siinä esimerkiksi vastustetaan voimakkaasti niin sanotun suoritusvarauksen luomista ja katsotaan, että rakennetoimia koskevat komission suuntaviivat, joiden mukaan kaksi kolmasosaa määrärahoista olisi suunnattava tavoitteen 1 alueille, voivat olla ainoastaan viitteellisiä, sekä puolustetaan Urban-aloitteen säilyttämistä - mutta ne eivät kuitenkaan muuta miksikään sen olennaisinta sisältöä.
Sen sijaan koheesiorahastoa käsittelevässä mietinnössä seurataan periaatetta, joka on oikeudellisella tasolla kirjattu jo Euroopan unionin perustamissopimukseen ja joka Agenda 2000: ssa ainoastaan vahvistetaan. Tuon periaatteen mukaan kaikkien maiden, joiden BKTL on alle 90 % yhteisön keskiarvosta, on voitava saada tukea koheesiorahastosta riippumatta siitä, kuuluvatko ne yhtenäisvaluuttaan siirtyviin maihin vai eivät.
Mietinnössä myös vastustetaan komission ehdotusta, jonka mukaan koheesiorahastosta maksettava tuki riippuisi vakaussopimuksen noudattamisesta, ja seurataan tässä suhteessa meidänkin jo pitkään puolustamaamme näkemystä.
Toivomme, että tämän mietinnön sisältöä ei jyrkästi muuteta Euroopan sosiaalidemokraattista puoluetta ja kansanpuoluetta edustavien herra Walterin ja herra Berendin esittämillä tarkistuksilla, jotka ilmentävät täydellistä solidaarisuuden puutetta nykyisiä koheesiomaita kohtaan ja joiden tarkoituksena on estää se, että talous- ja rahaliittoon kuuluvat maat, kuten esimerkiksi Portugali, voisivat vastaisuudessakin saada tukea koheesiorahastosta.
Haluaisimme vielä korostaa, että koheesiorahaston säilyttäminen näiden maiden osalta ei saa olla ylimääräinen painostuskeino, jollaisena kollega Berend sitä nyt käyttää, eikä siihen saa sisältyä mahdollisuutta rakennerahastojen tosiasiallisesta supistamisesta, sillä koheesiorahaston olemassaolo on jo perustamissopimukseen kirjattu periaate ja samalla yksi Agenda 2000: n harvoista myönteisistä näkökohdista.
Lopuksi haluamme vielä lisätä, että yleisesti ottaen olemme samaa mieltä muista mietinnöistä, koska niissä on kyse lähinnä toiminnallisista asetuksista. Mitä tulee KOR: ään, kannatamme mietinnössä omaksuttua strategiaa, jonka tarkoituksena on alaa koskevien säädösten yhtenäistäminen, mutta mielestämme tässä vaiheessa ei kuitenkaan ole tarpeellista eikä asiaankuuluvaa esittää niin yksityiskohtaista selontekoa, josta juuri sen seikkaperäisyyden takia on keskusteltu liian vähän etenkin kaikkien sen mahdollisten seurannaisvaikutusten osalta.

Schroedter
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komissaari, ihmettelette varmaan, että nimenomaan minä olen ensimmäinen, joka toteaa ensimmäisenä ja ainoana: komission ehdotus on tiukat taloudelliset edellytykset huomioon ottaen suhteellisen tasapainoinen. On järkevää keskittää määrärahat köyhimmille alueille. Vihreät tukevat komission ehdotuksia, vaikka meidän on luonnollisesti todettava, että komission jäsenetkään eivät osoittaneet joustavuutta, kun oli kyse heidän omien alueidensa resurssien rajoista. Komissio ei ole ymmärtänyt kehittää yhtenäisiä rakenteita.
Totean vain yhden asian: maaseutua varten ei ole olemassa yhtenäistä tukirakennetta, eikä hakijamaiden rajoilla olevien euroalueiden ongelmia, nimittäin rajat ylittävän tuen antamismahdollisuutta ole yritetty ratkaista. Yhteinen rahasto on ainoa järkevä ratkaisuyritys, komissio on edelleen toimeton.
Kiistatonta on tietysti se, että on tapahtunut edistystä. Ennen kaikkea rakennerahastoasetuksessa on onnistuttu viimeinkin tekemään kestävästä kehityksestä keskeinen tavoite. Talous, ekologia ja sosiaalinen turvallisuus on saatava taas tasapainoon, elleivät alueet roiku tiputuksessa ikuisesti vaan niiden on tarkoitus kehittyä tasaisesti. Vakauden kannalta ratkaisevaa on tietysti paikallisten ja alueellisten toimijoiden ja yhteiskunnallisten ryhmien osallistuminen.
Rakennerahastoilla on tällainen demokraattinen lähestymistapa. Parlamentti teki niihin ratkaisevia parannuksia aluepoliittisessa valiokunnassa. Näiden mahdollisuuksien ansiosta yhteiskunnalliset toimijat voisivat olla merkittävästi mukana muotoilemassa suunnitelmia. Valitettavasti vain voisivat, sillä kaikille on selvää, että uusi oikeudellinen perusta saadaan aivan liian myöhään ja että suunnitelmat ovat jo kauan olleet valmiina. Sen vuoksi odotan nyt teiltä, arvoisa komissaari, ehdotusta siitä, kuinka tämä ongelma huomioon ottaen on todella mahdollista osallistua ajoissa demokratian pelisääntöjen mukaisesti, kuten rakennerahastoasetuksessa on tarkoitettu.
Vielä sananen kollegoille! Ei ole mitään järkeä yrittää saada täällä markkinamiehen käytöstavoilla läpi vanhoja omistusvaatimuksiaan. Rakennerahastot eivät ole kansallisia palveluelimiä. Meidän tehtävänämme on tukea Saksan hallitusta sen pyrkimyksissä päättää Agenda 2000 -paketista maaliskuussa. Silloin on viimeinen mahdollinen tilaisuus antaa alueiden todella saada tukea tammikuusta lähtien.

Escolá Hernando
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, omasta ja 60 muun parlamentin jäsenen puolesta, jotka kuuluvat sosialisti-, kansanpuolueen, liberaali-, UPE-, GUE/NGL-, vihreään ja ARE-ryhmään ja joiden kanssa olemme yhdessä esittäneet tarkistusta 49, haluan kiinnittää huomiota konkreettiseen asiaan, jota ei ole otettu huomioon nyt keskustelun aiheena olevassa mietinnössä. Tarkoitan sitä eriarvoisuutta, jota aiheuttaa sen seikan hyväksyminen, että samantapaisissa ongelmissa komissio voi tehdä, ei ainoastaan erilaisia, vaan myös selvästi syrjiviä ratkaisuja. Näin valitettavasti tapahtuu, jos analysoimme komission ehdotusta, jossa viitataan tavoitteeseen 1.
Kuten te kaikki tiedätte, komissio esittää kolmea perustetta tavoitteeseen 1 kuulumisen osalta:
a)Ensimmäisenä perusteena on alhainen bruttokansantuote. Kaikki, toistan, kaikki Euroopan alueet, joiden bruttokansantuote on alle 75 % Euroopan keskitasosta kuuluvat tavoitteeseen 1.b)Toinen peruste on kuulua syrjäisimpiin alueisiin. Kaikki, toistan jälleen, kaikki Euroopan syrjäisimmät alueet kuuluvat tavoitteeseen 1.c)Kolmas peruste on kuulua nykyiseen tavoitteeseen 6, toisin sanoen kärsiä erittäin harvasta asutuksesta. Tältä osin kysymykseen tulevat kuitenkin vain Pohjoismaat.Luonnollisestikin välittömästi heräävä kysymys on tämä: miksi komissio pitää harvaa asutusta riittävänä haittatekijänä, joka mahdollistaa kuulumisen tavoitteeseen 1, mutta vain määrätyllä unionin alueella? Mitä ajattelisitte siitä, jos komissio ehdottaisi, että satunnaisesti vain jotkut syrjäisimmistä alueista kuuluisivat tavoitteeseen 1, tai että vain jotkut niistä alueista, joiden bruttokansantuote on alle 75 % Euroopan keskiarvosta, kuuluisivat tavoitteeseen 1? Demokratian perusperiaate on se, että samanlaisiin ongelmiin sovelletaan samanlaisia ratkaisuja. On epäjohdonmukaista antaa toisille unionin alueille mahdollisuus kuulua tavoitteeseen 1 harvan asutuksen perusteella ja tosille ei. Yhdenmukainen ratkaisu on se, mitä ehdotamme tarkistuksessa 49, eli että harvan asutuksen kriteeri otettaisiin suoraan tavoitteen 1 valintaperusteeksi.

Nicholson
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla kaikkia meille tänään esitettyjen mietintöjen esittelijöitä. Ei ole juurikaan epäilystä siitä, etteivätkö rakennerahastot ole antaneet erittäin arvokasta tukea reuna-alueille ja köyhille alueille useissa osissa Euroopan unionia monien vuosien ajan. Olemme nyt sellaisessa vaiheessa, että rakennerahastoja on uudistettava. Ne ovat olleet äärimmäisen menestyksellisiä, ja monet hankkeet, jotka eivät muuten olisi koskaan päässeet vauhtiin, ovat edistyneet.
Se, että Euroopan unioni tuki omaa kotiseutuani vaikeina ja vaarallisina aikoina, antoi meille uskoa paremmasta huomisesta ja auttoi meitä huolehtimaan tilanteestamme lähes 30 vuoden ajan.
Ymmärrän, miksi on oltava 75 %: n kriteeri. Minun on sanottava komissiolle, että me tarvitsemme jonkinasteista joustavuutta voidaksemme varmistaa, että erityisalueet saavat edelleen tukea. Minä, joka olen kotoisin Pohjois-Irlannista, olen sitä mieltä, tavoitteen 1 poistaminen merkitsisi vääränlaisen viestin lähettämistä äärimmäisen tärkeällä ja ratkaisevalla hetkellä.
Parlamentin mietintö on tasapainoinen, vastuuntuntoinen ja realistinen. Siinä tehdään parempia ehdotuksia kuin tällä hetkellä on olemassa.
Olen periaatteessa samaa mieltä suoritusvarauksesta, mutta se on liian korkea: sen ei pitäisi olla enempää kuin 4 % tai 5 %. Euroopan tasolla johdettuja hankkeita ei ole tarpeeksi. Haluaisin, että Urban-ohjelma ja muut Euroopan tasolla johdetut aloitteet - viisi, enintään kuusi - säilytettäisiin, niin että ihmiset näkisivät, että tämä on peräisin Euroopan unionista.

Blot
Arvoisa puhemies, aloitan mietinnön C kohdasta, jossa täsmennetään, että rakennerahastot ja koheesiorahasto ovat olennainen taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden väline Euroopassa. Olisi toki ollut mielenkiintoista tehdä järjestelmällisempi ero toisaalta eri jäsenvaltioiden välisen yhteenkuuluvuuden ja toisaalta niiden sisäisen yhteenkuuluvuuden välillä, ja erityisesti maaseutu- ja kaupunkialueiden yhteenkuuluvuuden osalta. Mitä ensimmäiseen kohtaan eli jäsenvaltioiden väliseen yhteenkuuluvuuteen tulee, on vaikea olla yhtymättä esittelijöiden kantaan, jonka mukaan varojen keskittäminen joihinkin jäsenvaltioihin on tehokkuuden vuoksi välttämätöntä. Ei pidä kuitenkaan unohtaa rajat ylittävän yhteenkuuluvuuden tarvetta, koska tällä alalla on vielä paljon tehtävää. Tämän rajat ylittävän yhteenkuuluvuuden varoilla ei pitäisi kustantaa muuta tavoitteiden uudelleen suuntaamista. On totta, että Interreg-ohjelmat mainitaan sivulla 14 tämän tarkoituksen mukaisella tavalla.
Mitä tulee jäsenvaltioiden sisäiseen yhteenkuuluvuuteen - josta kenties puhutaan vähemmän - se vaikuttaa minusta hyvin tärkeältä, koska maaseutu- ja kaupunkialueiden välinen yhteenkuuluvuus on elintärkeä nykyisten kaltaisissa kehitysvaiheissa, jotka tapahtuvat pääasiassa maaseutualueiden kustannuksella. Tavoite 5 b tulee nimittäin poistumaan, mikä on epäilemättä valitettavaa, ja vaarana on, että se johtaa maaseutualueiden maksusitoumusten peruuttamiseen; ajattelen esimerkiksi aluetta, jonka tunnen hyvin, Luoteis-Elsassia, Vogeesien vuoristoalueella Sundgaussa. Epäsuotuisten maaseutualueiden kaupungistumista suositaan sitä paitsi tahattomasti. Olisi mielenkiintoista tietää, mikä on kaupunkialueille ja maaseutualueille säädettyjen kaikkien varojen prosenttiluku. Esimerkiksi sosiaalirahastot ja teollisuuden uudelleenjärjestelyyn liittyvät rahastot on omistettu pääasiassa kaupungeille. Hyväksyn täysin esittelijöiden 3 kohdan, jossa annetaan syystä ymmärtää, että maaseudun yhtenäinen kehittäminen edellyttää erillistä käsittelyä tavoitteen 2 yhteydessä. Toivon, että tämä toivomus hyväksytään myöhemmin, ja että maaseutualueet eivät joudu kustantamaan nykyistä varojen rakennemuutosta.

Baldarelli
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, mitä kalastusalaan tulee, me, parlamentti, toivomme tälle alalle yhtenäistä ohjelmatyötä. Komission ehdotus muistuttaa melkoisesti palapeliä: itse asiassa ala halutaan jakaa alueellisten olosuhteiden mukaan, antamatta, mitä juuri aluekehitysrahastoon, Euroopan investointirahastoon, Euroopan takuurahastoon ja Euroopan sosiaalirahastoon tulee, mahdollisuutta yhtenäiseen hallintoon.
Toivomme yhtenäistä ohjelmatyötä, sillä mielestämme kalastuksen eri alueiden välillä ei voi olla erottelua ja olemme vakuuttuneita siitä, että tämä on mahdollista sellaisten määräysten avulla, joilla kyetään ohjelmoimaan yhdenmukaisesti kalastusalan toimet, jotka sisältyvät tavoitteisiin 1 ja 2 sekä myös niihin alueisiin, jotka eivät kuulu tavoitteisiin 1 tai 2. Mikäli toiminta ei ole yhdenmukaista, syrjivän kohtelun vaara on ilmeinen, ja siksi olemme komission ehdotusta ennakoiden pyrkineet ehdottamaan vakavaa ja kurinalaista asetusta. Tästä syystä emme ole käsitelleet kalastusta vain tuotannollisesta, markkinoiden näkökulmasta, vaan olemme arvioineet sitä ympäristön, sosiaalisten kysymysten ja alaan liittyvien taloudellisten ja sosiaalisten toimien elvyttämisen kannalta ja olemme ottaneet huomioon myös markkinat. Lisäksi olemme pohtineet mahdollisuutta luoda kolmansia valtioita koskevia yhteisyrityksiä, valtiosta riippumattomien järjestöjen toimintaa ja myös lähivesikalastusta edistäen.
Ehdotuksemme oli siis vakava, kurinalainen ja täsmällinen, sellainen ehdotus jota olisimme tietenkin toivoneet komissiolta. Itse asiassa komissio lykkää päätöksentekoa, mutta meihin on kuitenkin tehnyt tavallaan myönteisen vaikutuksen se, että kalastusneuvosto on suhtautunut parlamentin kantaan sangen johdonmukaisesti ja olemme siis myös tietoisia siitä, että komissio ehdottaa asetusta, jossa on otettu huomioon myös parlamentin tekemät ehdotukset, jotka kalastusneuvosto on säännöllisesti tuonut esiin. Tästä syystä mahdollisuus kaksinkertaiseen käsittelyyn siten, että tänään hyväksytään tämä ehdotus asetukseksi ja myöhemmin, huhtikuussa, lainsäädäntöpäätöslauselma arvioiden siinä yhteydessä myös komission uutta ehdotusta, tarjoaa meille tilaisuuden antaa kalastusalalle yhtenäinen vastaus ja kohtelu ja välttää todella kielteistä syrjintää.

Glase
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, kuten esittelijä rouva Jöns sanoi, hänen mietinnössään on kyse Euroopan sosiaalirahaston sisällöllisestä kehittämisestä. Keskeisiä asioita on säänneltävä yleisasetuksessa, ja joidenkin kohtien osalta on vielä epäselvää, voisivatko ne kuitenkin sisältyä ESR: ää koskevaan asetustekstiin. Näitä määrittelyongelmia ei pitäisi enää esiintyä tulevaisuudessa. Sisällön osalta oli aluksi suuria erimielisyyksiä minun ryhmäni ja sosiaalidemokraattien välillä. Monien - eiliseen iltapäivään asti muuten - käytyjen keskustelujen ja neuvottelujen jälkeen, joissa oltiin erittäin yhteistyöhaluisia, saatiin aikaan kompromisseja.
Haluaisin painokkaasti kiittää esittelijää hänen keskusteluvalmiudestaan minun suhteeni ja hänen tärkeästä panoksestaan, ja haluaisin esittää kunnioitukseni häntä kohtaan. Periaatteista olemme samaa mieltä. ESR on rakennepoliittinen väline työttömyyden torjumisessa. Työttömyyden torjuminen on parasta mahdollista sosiaalipolitiikkaa. Työttömyys on suurin taloudellinen ja sosiaalinen ongelmamme, ja ESR: n varat ovat vähäiset. Meidän on tarkasteltava aikaansaatuja kompromisseja tämän edellytyksen perusteella. Se on myös viestimme komissiolle tekstiä täytäntöön pantaessa. Sen vuoksi pelkkä yleissivistävä koulutus ei kuulu ESR: n investointien piiriin. Se on kyllä varmasti edellytys ammattitaidolle ja elinikäisen oppimisen kulttuurille.
Euroopan pitäisi varmasti myös tehdä osansa. Viimeksi kuluneiden suunnittelujaksojen kokemusten perusteella olemme kuitenkin sopineet, että emme pelkästään käytä sanaa keskittäminen, koska se kuulostaa niin hyvältä, vaan sitä myös toteutetaan johdonmukaisesti. Se pätee myös ESR: n määrärahojen käyttämiseen: keskitymme työttömyyden aktiiviseen torjumiseen. Meidän kaikkien pitäisi toimia kaikilla tasoilla työllisyyspoliittisten suuntaviivojen mukaisesti.
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Puhemies
Minun on pakko pysyä tiukkana, puhujien määrä huomioon ottaen. Siis annan teille mahdollisuuden vielä muutamaan sanaan, ja 30 sekuntia puheaikaa.

Glase
Sallikaa minun lainata lopuksi esittelijää: Euroopan sosiaalirahaston on tulevaisuudessa tuettava Euroopan työllisyysstrategiaa sekä jäsenvaltioiden monivuotisia työllisyyttä koskevia ohjelmia. Voin tukea sitä täydestä sydämestäni.

Teverson
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin onnitella komissaaria sellaisen ehdotuksen kokoamisesta, josta 15 jäsenvaltiota ja kaikki parlamentin puolueet ovat yleensä samaa mieltä. Se ei todellakaan ole vähäinen saavutus. Haluan keskittyä kolmeen erityiseen alueeseen: aikatauluihin, tavoitteen 2 kriteereihin ja tukien saatavuuteen.
Ensinnäkin aikatauluista: pidimme juuri epävirallisen huippukokouksen siitä, miten Eurooppaa ja sen kansalaisia saadaan lähennettyä. Yksi rakennerahastoihin liittyvistä pääkysymyksistä on sen varmistaminen, että annamme alueellista ja rakenteellista tukea ajoissa. Tämä on yksi avainalueista, joilla Euroopan unionilla on uskottavuutta. Meidän on tietenkin saatava Agenda 2000 valmiiksi, mutta meidän on oltava valmiina maaliskuun huippukokoukseen.
Toinen asia, jonka haluaisin sanoa, on, että vuoden 2000 alussa tulee olemaan suuri hidastava tekijä, joka tulee vaikeuttamaan näiden ohjelmien hyväksymistä. Haluaisin kysyä komissaarilta, kuinka hän aikoo hoitaa henkilökunnalleen lähes mahdottoman tehtävän, yhtenäisten ohjelma-asiakirjojen ja yhteisön tukikehysten hyväksymisen ajoissa, jotta nuo ohjelmat saadaan pyörimään.
Toiseksi kriteereistä: tavoitteen 1 osalta on määritelty hyvin ja tarkasti, kuka täyttää tavoitteen 1 vaatimukset; määritelmä perustuu ensisijaisesti BKT: hen. Tavoitteen 2 osalta BKT ei kuitenkaan ole yksi kelpoisuuskriteereistä. Hyväksyykö komissio BKT: n yhdeksi tavoitteen 2 lisäkelpoisuuskriteeriksi? Se on paras köyhyyden ilmaisin, käyttäkäämme siis sitä.
Kolmanneksi saatavuudesta. Yksi niistä asioista, joita kuulen useimmiten valitsijoiltani, on se, miten erityisesti pienten vapaaehtoisjärjestöjen tai -firmojen on vaikea saada tukea rakennerahastoista. Tiedän, että tämä on ensisijaisesti kansallinen ongelma, mutta miten voimme varmistaa, että järjestöt saavat helposti tukea Euroopan tasolla joutumatta byrokratian lannistamiksi?

Gallagher
Arvoisa puhemies, aluksi haluan onnitella herra Arias Cañetea hänen todella hienon mietintönsä johdosta. Osoitan arvonantoni kaikille kalatalousvaliokunnan kollegoilleni hyvin realististen ehdotusten tekemisen johdosta. Vuoden 1994 uudistuksella varmistettiin yhteinen lähestymistapa kaikkien unionin kalastusalasta riippuvaisten alueiden osalta. Unionissa on paljon tällaisia alueita, joilla ei ole vaihtoehtoisia työllistäjiä.
Näitä toimenpiteitä täydennettiin vuoden 1995 sosioekonomisilla toimenpiteillä, kuten esitin kalatalousvaliokunnan puolesta laatimassani mietinnössä. Edinburghin huippukokouksessa ei kannatettu parlamentin ehdotusta erillisestä kalastukseen liittyvästä tavoitteesta. Kokouksessa hyväksyttiin kuitenkin parlamentin esittämät voimakkaat perusteet sen puolesta, että kalastusalasta riippuvaisille rannikkoalueille myönnettäisiin tarvittavat varat. Tämä komission ehdotus on askel taaksepäin, eikä sillä paranneta mitenkään kalastusyhteisön tilannetta.
Ehdotus on liian yleisluonteinen. Se jättää jälkeensä tyhjiön, jonka täyttäminen ei ole tämän parlamentin vaan komission tehtävä. Komissio toivoo saavansa suostumuksemme. Ehdotan, ettemme ryhdy tähän ennen kuin tunnemme asian yksityiskohdat. Uusien ehdotusten osalta suurin osa kalatalouspolitiikan toimenpiteistä on määrä saattaa loppuun maatalouden tukia koskevan osaston puitteissa. Kyseenalaistan tämän osaston laillisuuden, jota käytetään rakenteellisten toimenpiteiden rahoittamiseen. Maatalouteen suunnatut varat jaetaan vuosittain, kun kalatalouteen suunnatut varat myönnetään moneksi vuodeksi. Jos edes hyväksymme komission ehdotuksen periaatteen, ehdotuksessa on suostuttava rajaamaan erityisesti kalatalousalalle tarkoitetut varat...

Sierra González
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, ensinnäkin haluaisin sanoa, että rakennerahastoja koskevaa asetusta käsittelevässä väliaikaisessa mietinnössä otetaan merkittäviä edistysaskeleita - joita kannatamme - yhteistyöperiaatteen vahvistamisen osalta lisäämällä ohjelmien valmisteluun, toteuttamiseen ja seurantaan osallistuvien kumppaneiden määrää. Samalla tavoin edistytään avoimuuden lisäämisessä ja syrjäseutujen, saaristoalueiden ja syrjäisimpien alueiden tukemisessa.
On kuitenkin tärkeitä näkökohtia, joista voin olla vain eri mieltä, kuten esimerkiksi sen komission ehdotuksen hyväksyminen, jossa tämä määrää, että 0, 46 % Euroopan unionin bruttokansantulosta myönnetään vuosittain rakennerahastoihin. On enemmän kuin tarpeeksi syytä pelätä, että tällainen varojen kohdentaminen on kaikessa suhteessa riittämätöntä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden saavuttamiseksi. Alueiden välinen solidaarisuus murtuisi perusteellisesti tämän ehdotuksen hyväksymisen myötä.
Toisaalta mietintö on myös ristiriitainen. Siinä tuodaan esille komission ehdottamaa suoritusvarauksen luomista vastustava peruste, mutta tämä ei estä näiden varauksien perustamista, vaan ainoastaan sen, että niiden osuus jää pienemmäksi kuin 10 %. Mitä siis sovimme? Vastustetaanko suoritusvarauksia vai ei?

Ahern
Arvoisa puhemies, suhtaudun pitkälti myönteisesti komission ehdotuksiin, ja haluaisin esittää joitakin konkreettisia näkökulmia.
Kuten herra Collins on osoittanut, koheesiorahoitusta ei pitäisi yhdistää rahaliittoon. Koheesiorahoitus voitaisiin muuttaa hyödyllisesti rakenteelliseksi välineeksi, joka ei olisi suorassa yhteydessä Euroopan laajuisiin verkkoihin. Tässä olemme laatineet kokonaisvaltaisen tarkistuksen, jonka tarkoituksena on pysyttää rakenne- ja koheesiorahastot tämän parlamentin esittämien talousarvioon liittyvien ehdotusten mukaisena, kuten herra Kellett-Bowman huomautti. Annamme etusijan rautateiden infrastruktuurille. Esimerkiksi omassa maassani, Irlannissa, rautatiet ovat jatkuvasti vaarallisessa rappiotilassa, kun suurin osa varoista on myönnetty maanteille.
Tarkistuksissamme painotetaan myös rajat ylittävien yhteyksien merkitystä. Haluaisin pyytää komissaaria korostamaan vastauksessaan paikallisten alueiden demokraattisen osallistumisen tärkeyttä, erityisesti niiden paikallisten alueiden, jotka pyrkivät tavoitteen 1 piiriin.
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Ewing
Arvoisa puhemies, tavoitteenani on yrittää raastaa paikalla olevien komissaarien ja jäsenten, ja toivottavasti heidän ryhmiensäkin, sisintä, jotta he kannattaisivat kollegani, herra Escolà Hernandon nimissä jätettyä tarkistusta 49 ja 60 muuta tarkistusta, joita jo lähes 200 jäsentä kannatti, sekä tarkistusta 85, joka on jätetty herra Millerin nimissä ja jonka lähes kaikki IsonBritannian Labour-puolueen jäsenet ovat allekirjoittaneet.
Tarkistuksissa esitetään syrjäisen sijainnin ja alhaisen väestötiheyden käsitteet. Skotlannin Ylämaan ja saariston sijainti on taatusti syrjäinen ja niiden väestötiheys alhainen, 8, 9 asukasta, kuten kaikki varmasti jo tietävätkin. BKT on 76 % unionin keskiarvosta tämänhetkisten tietojeni mukaan.
On kaksi kohtaa, joihin haluaisin viitata: eräs hallituksen ministereistä, Gus MacDonald, esitti minulle niistä toisen äskettäin, ja hän myönsi, että ilman öljynporauslauttojen työntekijöiden - joista vain harva on kotoisin kotiseudultani - palkkoja sijoittuisimme huomattavasti alle 75 %: n, ja tämä on mielestäni erittäin epäreilu tilanne.
Me olemme viskin maa, mutta vaikka Ison-Britannian valtiovarainministeriö saakin viskistä miljardeja, emme itse hyödy siitä rahallisesti kovinkaan paljon.
Vaalipiiriäni kuvaillaan usein Euroopan viimeiseksi erämaaksi. Se on ihmisen luoma erämaa. Se luotiin kansanmurhan avulla. Kansoitimme Kanadan maat, koska meidät raivattiin lampaiden tieltä, joiden pitäminen on kannattavampaa.
Komissio on tehnyt loistavaa työtä Ylämaan ja saariston tukemiseksi. Olemme käyttäneet sitä täydellisesti hyväksemme. Olemme käyttäneet rahat viisaasti, kuten komission on myönnettävä. Mutta ette voi odottaa 150 vuotta kestäneen välinpitämättömyyden ja sorron katoavan viidessä vuodessa. Olisi ironista, jos juuri, kun komission työn avulla olemme voineet ensimmäistä kertaa estää älykkäimpien ja parhaiden nuortemme katoamisen Ylämaalta ja saaristosta, tämä kaikki päättyisi infrastruktuuriin liittyvistä syistä. Kotiseudullani on vielä yksisuuntaisia teitä 50 mailin päässä bensiiniasemasta. Päästessään bensiiniaseman luo saa huomata, että bensiini on EU: n kalleinta. Sata mailia sairaalaan - tätä voisi jatkaa ikuisesti. Entä sää - olen varma siitä, että suhtaudutte kaikki myötämielisesti tähän. Jopa hirmumyrsky Mitch vieraili luonamme - olimme ainoa Euroopan kolkka, joka sai sen kunnian - 240 kilometrin tuntinopeudella kotiseudullani. Talvella lämpötila on subarktinen. Kaikki pinnat ovat kosteita kaksi kolmasosaa vuodesta, talojen on oltava vahvoja, etäisyyksistä aiheutuva hinta on valtava. Siellä on 90 asumatonta saarta - jotka ovat pitempiä kuin Englanti ja suurempia kuin Belgia tai Tanska - ja tämän äärimmäisen syrjäytymisen hinta on suunnaton. Haluaisin tämän raastavan kaikkien sisintä. Merkitkääpä tämä nyt muistiin koordinaattoreitanne varten: tarkistukset 49 ja 85, olkaa hyvä.

Souchet
Arvoisa puhemies, Arias Cañeten mietintö kuvastaa esimerkillistä menettelytapaa. Rouva Fragan ja minun alueellista politiikkaa ja maaseudun kehitystä koskevat lausunnot sisältävässä mietinnössä ilmaistaan kolmen valiokunnan, aluepoliittisen, maataloutta ja kalastusta käsittelevän valiokunnan suurta päättäväisyyttä ja kantojen yhdenmukaisuutta tarpeesta ylläpitää sellaista huomattavaa YKP: tä, joka perustuisi merkittäviin rakenteellisiin toimiin, joita voitaisiin soveltaa koko yhteisön alueella ja jotka koskisivat kalastusta, vesiviljelyä, myös mantereella tapahtuvaa, ja prosessin loppuvaiheen toimenpiteitä - jalostusta ja kaupan pitämistä.
Tämän kalatalousvaliokunnan yksimielisen kannan, joka on hyväksytty jäsenvaltioiden kalastusasioista vastaavien henkilöiden kuulemisen jälkeen, olisi pitänyt kiinnittää komission ja etenkin komissaari Boninon huomion. Varoitimme Euroopan komissiota jo siinä lausunnossa, jonka laadin Agenda 2000 -tiedonannosta ja jonka kalatalousvaliokunta hyväksyi myös yksimielisesti, niistä yhteisön sisällä tapahtuvien yritysten siirtymisten uhkasta, jolle koko kalastusala altistuisi, jos komission alkuperäisiä aikeita, jotka saattaisivat aiheuttaa vääristymiä, ei muutettaisi sellaisen asetuksen käyttöönotolla, jonka myötä koko unionin aluetta voitaisiin tukea rakenteellisin toimenpitein.
Maatalousalalla on laadittu erityinen asetus, joka koskee maaseudun kehittämistä. Sen soveltamiskelpoisuutta koko unionin alueella on valvottu huolellisesti, jotta YMP: n tasa-arvoista soveltamista voitaisiin varjella. Miksi kalastusalalla ei ole toimittu samoin, vaikka kalastusalallakin sovelletaan yhteistä politiikkaa, aivan kuin maatalousalalla?
Mitä YKP: stä jääkään jäljelle, kun sellainen kokonaisvaltainen horisontaalinen asetus puuttuu, joka kokoaisi yhteen kaikki rakenteelliset toimenpiteet, joita voitaisiin soveltaa kalastusalaan koko Euroopan alueella, ja jota rahoitettaisiin yhdellä alan tarpeisiin mukautetulla välineellä? Moninaisten velvoitteiden, laivastojen supistustoimenpiteiden ja joidenkin hätäkeinojen kimppu - tämä jäännös ei todellakaan ansaitse enää yhteisen politiikan nimeä. Odotamme sellaisen kunnianhimoisen ja tulevaisuuteen suuntautuneen politiikan muotoilemista - emme hylkäämistä - jossa otetaan huomioon unionin merellinen ulottuvuus, joka on yksi unionin päätuntomerkeistä. Joissakin ryhmämme jättämissä tarkistuksissa, arvoisa puhemies, ilmaistaan tämä päämäärä.

Cellai
Arvoisa puhemies, Alleanza Nazionalen valtuuskunnan mielipide on, ettei taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden vahvistamista tavoiteltaessa voida olla ottamatta huomioon rakenteellisten heikkouksien haittaamia erityisoloja, kuten saarialueiden tapausta. Saarten asema on rakenteellisesti epäsuotuisa ja pitkän ajan kuluessa sillä on lopulta kielteisiä vaikutuksia niiden taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen, ja niiden monien alueiden joukossa, jotka jäävät tavoitteen 1 ohjelmien ulkopuolelle, on useita saaria. Tämä merkitsee sitä, että saaria pidetään näin ollen alueina, jotka eivät tarvitse erityistä rakenteellista apua. Tämä on järjenvastaista. Uudessa asetuksessa ei voida poiketa uudesta Amsterdamin sopimuksesta, jonka 130 a artiklassa ja saaria koskevassa julistuksessa ne otetaan huomioon ja korostetaan niiden erityisluonnetta. Siksi on toivottavaa, että saaret voitaisiin ottaa mukaan tavoitteeseen 1 soveltamalla BKT: hen liittyviä ehtoja joustavammin. Tämä siksi, että tilanteen huolellisen ja tunnontarkan tarkastelun pitäisi osoittaa, että ennen kaikkea monet talousmaantieteelliset syyt vaikuttavat näihin seikkoihin, eivät ainoastaan makroekonomiset syyt.
Tavoitteen 2 osalta toteamme, että komission ehdotus, jossa eri jäsenvaltioille määritetään väestömäärän yläraja, saattaa vahingoittaa joitakin alueita muiden kustannuksella. Italian tapauksessa komission ehdotus myöntää tavoitteen 1 ulkopuolelle jääville alueille rahoitus tavoitteen 2 puitteissa, vahingoittaisi Pohjois-Italian alueita. Rakennerahastojen keskittämisen, joka toteutetaan vähentämällä tukea saavan väestön määrää, on kuitenkin tapahduttava tasapainoisesti ja sen on jakauduttava tasapuolisesti kaikkien jäsenvaltioiden kesken.
Mitä siirtymäajan tukeen tulee, katsomme, että ajanjakson tulee tavoitteista 1, 2 ja 5 b poistuvien alueiden osalta olla seitsemän vuotta. Emme pyydä suurempaa varojen suuntaamista tähän ryhmään kuuluville alueille, vaan ainoastaan rakennerahastojen toimia koko ohjelmakauden ajaksi. Tahdon täsmentää, että erään italialaisen alueen, Abruzzon, pitäisi voida hyötyä siirtymäajan tuesta siitä huolimatta, että se jäi pois tavoitteesta 1 vuonna 1996, sillä muussa tapauksessa sen liittämistä tavoitteeseen 2 voidaan pitää jälleen uutena rasitteena Pohjois-Italialle.
Lopuksi, yhteisöaloitteiden osalta olemme samaa mieltä niiden lukumäärän vähentämisestä 13: sta kolmeen, mutta pidämme erittäin tärkeänä Urban-aloitteen säilyttämistä, jotta koko alueella voidaan toteuttaa yhdenmukaista politiikkaa.

Fayot
Arvoisa puhemies, Interreg-, Urban- ja Leader-aloitteet ovat taloudellisten ja sosiaalisten innovaatioiden laboratorioita, joita on ehdottomasti suojeltava. Interreg tulee kannustamaan Euroopan alueen rajat ylittävää suunnittelua. Tämä koskee myös itse Euroopan sydäntä, eikä ainoastaan syrjäseutuja.
Mitä Euroopan sydämeen tulee, oletteko koskaan matkustaneet junalla Brysselin, Luxemburgin ja Strasbourgin väliä? Hidasta, epämukavaa, epätäsmällistä ja ties mitä vielä. Juna on kuitenkin ihanteellinen ja kaikkein ympäristöystävällisin kulkuväline tällaisten välimatkojen ollessa kyseessä. Se, minkä pitäisi olla symbolinen taival - tulevaisuuden juna Euroopan sydämessä - onkin vanhanaikainen ja toiselta ajalta peräisin oleva puksuttava kulkuväline.
Ja tässä kohdin pääsen tarkastelemaan Interregiä. Se, minkä pitäisi elävöittää ja avata rajojen yli sellaisia alueita kuin Walloniaa, Lorrainea ja Luxemburgia, onkin juna, joka ei ole liikkunut paikaltaan enää 100 vuoteen. Se, minkä pitäisi edistää rajat ylittävän alueen suunnittelua, on jo vanhentunut. Huolehtikaamme siis tosissamme, arvoisa puhemies, näiden alueiden kaltaisista rajaalueista, jotka haluavat vain liittyä toisiin alueisiin ja kehittyä.

Rack
Arvoisa puhemies, toivon, että ette katso minunkin puhuessani kelloa. Olemme tänä aamupäivänä kuulleet jo erittäin paljon laajentumisesta. Olemme puhuneet myös siitä, että kyse ei ole vain historiallisen tilaisuuden hyödyntämisestä, vaan että meidän on tehtävä hyvin paljon, jotta voimme todella hyödyntää tätä tilaisuutta. Olemme puhuneet liittymistä ja laajentumista valmistelevasta strategiasta, kun on kyse siitä, että edistämme mahdollisimman tehokkaasti hakijamaiden taloudellista ja poliittista lähentymistä yhteiseen Eurooppaan.
Kuitenkaan tehtävää ei ole erittäin paljon pelkästään hakijamaissa, myös meillä itsellämme on omia tehtäviä hoidettavana. Puhumme tässä yhteydessä erittäin usein siitä, että meidän on uudistettava toimielimiämme. Se on tärkeä asia, mutta se ei ole ainoa. Meidänkin alueellamme on vielä lukemattomia mahdollisuuksia taloudellisiin uudelleenjärjestelyihin omien tulevien mahdollisuuksiemme turvaamiseksi. Tähän yhteyteen minulla on aivan erityisen tärkeä avainsana; Itävalta on maana, jolla on todennäköisesti yksi pisimmistä yhteisistä rajoista hakijamaiden kanssa, kiinnostunut siitä, sen pitää olla kiinnostunut siitä, että huolehdimme myös näistä raja-alueista siten, että yhteisen rajan ylittäminen ja avaaminen järjestetään siten, että rajan molemmilla puolilla pääasiassa hyödytään siitä eikä kenellekään aiheuteta vahinkoa.
Aluepoliittisessa valiokunnassa saatiin pitkissä keskusteluissa aikaan monia asioita. Kiitän erityisesti aluekomissaari Monika Wulf-Mathiesia. Saatoimme keskustella tästä asiasta lyhyesti jo eilen illalla kyselytunnin yhteydessä. Joka puolella parlamenttia korostettiin tänään myös syystä tätä yhteistyövalmiutta. Se on johtanut hyviin tuloksiin. Pieni edistys ei ole kuitenkaan koskaan pahasta.
Edistystä voi ja pitää tapahtua ennen kaikkea yhtäältä turvatun rahoituksen osalta ja toisaalta alueilta tulevien erittäin monien hyvien ajatuksien osalta. Emme saa aina odottaa sitä, että Euroopan taholta määrätään meille jotain. Meidän on otettava asiat omiin käsiimme. Sen osalta olisimme kenties muuttaneet joitakin asioita komission tekemissä ehdotuksissa, joiden sisällöstä olemme pääasiassa täysin samaa mieltä ja joita haluamme myös tukea. Kenties olisimme halunneet myös oman tavoitteen maaseudulle. Olemme kuitenkin tyytyväisiä myös siitä, että tiedämme varmasti, että maaseutu ja sen samana pysyvä väestöosuus voidaan turvata.
Tulevien vuosien ja siirtymäkauden kannalta erityisen tärkeitä ovat myös siirtymäkauden säännökset, pitkä siirtymäaika sellaisille alueille, joiden ei tulevien kriteerien mukaan enää tarvitse saada tukea, koska ne ovat jo edistyneet.

Ryynänen
Arvoisa puhemies, onkin helppo yhtyä rakennerahastouudistusten keskeisiin tavoitteisiin tuen keskittämisestä ja tehostamisesta sekä byrokratian karsimisesta ja hallinnon yksinkertaistamisesta. Nyt on mielestäni välttämätöntä huolehtia myös käytännössä tämän selkeyttämislinjan toteutumisesta. Kumppanuusperiaatteen soveltamisessa on tehtävä selkeä vastuunjako, päätöksentekoa ei saa hankaloittaa, mutta eri tahojen kuuleminen ja sitouttaminen on järjestettävä joustavasti.
Tuen komission esitystä tavoitteen yksi valintakriteereistä ja rahoitusosuudesta. Korkeimman tuen piiriin on otettava heikoimmat alueet, siis alle 75 prosentin bruttokansantuotetason alueet, sekä jo jäsenyysneuvotteluissa sovituilla pohjoisen ja harvan asutuksen kriteereillä nykyiset tavoitteen kuusi alueet. Tavoitteen kaksi väestöpeitossa ja kriteereissä toivoisin joustavuutta erityisolosuhteiden mukaan. Esimerkiksi Suomessa, Euroopan maaseutumaisimmassa maassa, pohjoisen maatalouden vaikeudet ja pitkät välimatkat korostavat tarvetta tehokkaaseen maaseutupolitiikkaan. Kriteereinä työttömyys- ja muuttotappioluvut kertovat kehittämis- ja tukitoimien tarpeellisuudesta.

Girão Pereira
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, ensimmäinen nyt esillä oleva mietintö yhteenkuuluvuudesta osoittaa, miten suuri merkitys rakennepolitiikoilla on ollut kehityserojen tasoittamisessa. Etenkin koheesiorahasto on vaikuttanut olennaisesti jäsenvaltioiden lähentymiseen siitäkin huolimatta, että jotkin jäsenvaltiot eivät ole vielä saavuttaneet 90 %: n tasoa BKTL: stä.
On tosiasia, että infrastruktuurit ovat eräissä koheesiomaissa vielä huomattavan puutteellisia. Ristiriita, joka syntyy siitä, että niissä on sijoitettava uusiin infrastruktuureihin samalla kun sekä talous- ja rahaliittoon liittyneiden että sen ulkopuolisten maiden on rajoitettava talousarviotaan, oikeuttaa koheesiorahaston säilyttämisen.
Toisaalta koheesiorahastolla on myös keskeinen merkitys ympäristön kannalta kestävälle kehitykselle, jota Amsterdamin sopimuksessa edellytetään. Sen tähden olemme tyytyväisiä komission päätöksestä säilyttää koheesiorahasto, vaikka nämä kolme maata ovatkin mukana talous- ja rahaliitossa. Ei olisi oikeudenmukaista, että köyhimmät maat, jotka ovat ponnistelleet muita paljon ankarammin kyetäkseen täyttämään lähentymiskriteerit ja vähentäneet sen vuoksi keskeisiä toimialoja koskevia menoja, joutuisivat nyt luopumaan koheesiovälineestä.
On tärkeää olla sekoittamatta keskenään nimellistä ja todellista lähentymistä. Koheesiorahastossa ei kaikesta huolimatta ole kysymys pelkästä anteliaisuudesta. Ei sovi unohtaa, että vastineeksi se myös tuottaa rahoitusvirtoja toiseen suuntaan eli kehittyneimmille maille tietojen ja pääomahyödykkeiden muodossa, ja eräissä tapauksissa, kuten esimerkiksi Portugalin osalta, nuo vastineet yltävät jopa 50 %: iin.
Sen tähden komission päätös ei ainoastaan noudata perustamissopimuksia, vaan on myös Edinburghin hengen mukainen: tavoitteena on yhtenäinen ja solidaarinen Eurooppa.

Moreau
Arvoisa puhemies, huolimatta niiden kasvavasta osuudesta yhteisön talousarviossa, rakennerahastojen avulla ei ole voitu korjata perusteellisesti alueellista epätasapainoa. Ne ovat hädin tuskin korvanneet yhtenäismarkkinoiden toteuttamisen ja yhtenäisvaluutan valmistelun kielteiset seuraukset.
Rakennerahastojen tehokkuutta on lisättävä. Jotta siihen päästään, on tarpeen keskittää rakennerahastot kaikkein syrjäytyneimmille alueille, ja suunnata ne työpaikkojen luomiseen liittyviin tavoitteisiin. Edustajien, järjestöjen, kansalaisten, toisin sanoen demokratian, osallistuminen on välttämätön edellytys rakennerahastojen tehokkuudelle. Rakennerahastojen kysymyksen ohella herää myös Euroopan unionin tulevan rahoituksen kysymys. Suhtaudun enemmän kuin varautuneesti komission äskettäisen asiakirjan suuntaviivoihin, asiakirjan, jossa pyritään tasapainottamaan kansallista tukea Saksan painostuksesta, koska se haluaa maksaa vähemmän ja hyötyä kuitenkin samalla Itä-Euroopan maiden avautuvista markkinoista.
Tältä osin haluaisin sanoa, että " juste retour" -teoria on mielestäni juuri Euroopan rakentamisen vastakohta, koska se on ristiriidassa sen solidaarisuuden kanssa, jota ilman Eurooppaa ei voi olla: solidaarisuus kaikkein köyhimpiä alueita kohtaan, vaikeuksissa olevia aloja kohtaan, Euroopan kansojen välillä, jäsenehdokasmaita kohtaan, niitä Etelä-Euroopan Välimeren alueen maita kohtaan, joissa on ryhdytty kehitystoimenpiteisiin.
Sen sijaan, että käydään suukopua kansallisesta tuesta, eikö oli parempi pohtia sitä, miten yhteisön varoja voisi käyttää paremmin, uusien varojen etsimistä, esimerkiksi rahoitusmarkkinoilta, ottamalla käyttöön taloudellisiin toimenpiteisiin kohdistuva verotus, mikä tässä tapauksessa muodostaisi " juste retour" -käsitteen, joka perustuisi oikeudenmukaisuuteen eikä...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Wolf
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisat komissaarit, ensinnäkin: kiitos Karin Jönsille, joka on ottanut erittäin rakentavasti huomioon myös vihreiden aloitteet. Me emme todellakaan saa tinkiä - sen hän teki selväksi, voin olla samaa mieltä hänen kanssaan. Mainitut 15 % ovat eurooppalaisen kokemuksen mukaisia. Erityinen naistuki edustaa sivilisaatioprosessin tilaa. Haluammeko todella tinkiä siitä, hyvät kansanpuolueen kollegat? Luulen, että parlamentin sosiaalikristillisten on selvitettävä itselleen, vaarantavatko he tulevaisuudessa parlamentin punavihreän enemmistön vai kannattavatko he järkeviä hankkeita.
(Herra Schiedermeierin välihuomautus) Saammepa nähdä! Rouva Glase, keskittäminen ei tarkoita sisällöllisten tavoitteiden supistamista. On kyse työmarkkinapolitiikasta, Luxemburgin prosessista, ja ennen kaikkea on kyse kolmannen järjestelmän työllisyyspolitiikasta. On kuitenkin kyse myös sosiaalisesta uudelleenintegroimisesta, luonnollisesti täydennettynä köyhyyden torjunnalla, joka ansaitsee nimensä.
Nyt minun lopetettava. Haluan kuitenkin sanoa vielä, että olemme yhdistäneet muiden rahastojen kanssa syntyneet synergiat...
(Puhemies keskeytti puhujan)
Raschhofer
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, muistatte ehkä, että Klaus Hänsch sanoi Oostlanderin mietinnön johdosta, että monet peruvat vielä sanansa, kun on kyse jostakin luopumisesta. Olemme nyt päätyneet juuri siihen tilanteeseen. Jos tuntee rakenne- ja koheesiorahastoja koskevat kannat, tietää, että Klaus Hänsch osui naulan kantaan. Kaikki ovat periaatteessa samaa mieltä, kuten niin usein, mutta kun on kyse yksityiskohdista, nimittäin hillosta, luopumisesta, monet peruvat sanansa.
Sitten muihin kohtiin: ensinnäkin koheesiorahasto. Minäkin olen sitä mieltä, että ne maat, jotka osallistuvat talous- ja rahaliittoon, eivät ole enää oikeutettuja tähän tukeen.
Toiseksi tavoitteesta 2: komissio ehdottaa nykyisen kriteerin säilyttämistä. Olen sitä mieltä, että sitä noudatetaan tiukasti eikä...
(Puhemies keskeytti puhujan)

Ghilardotti
Arvoisa puhemies, kun työllisyyttä koskeva luku sisällytettiin uuteen perustamissopimukseen, pantiin alulle kehitys, joka huipentui viime marraskuussa Luxemburgissa työllisyyden suuntaviivojen hyväksymiseen. Eräs näiden suuntaviivojen pilareista on nimenomaan työnsaantimahdollisuus, joka perustuu ennalta ehkäiseviin ja aktiivisiin työvoiman tarjonnan politiikkoihin, joissa koulutuksella on keskeinen merkitys.
Sosiaalirahastoa koskeva asetus, josta tänään keskustelemme, liittyy tähän uudenlaiseen ajattelutapaan. Komissio on epäilemättä tehnyt kaikkensa saadakseen rahastosta mahdollisimman joustavan välineen ilman, että tämän takia unohdettaisiin rahaston merkitys eurooppalaisten tavoitteiden saavuttamisen kannalta.
Tahtoisin tehdä näistä tavoitteista yhteenvedon: aktiivisten työmarkkinapolitiikkojen kehittäminen, sosiaalisen syrjäytymisen estäminen, ammatillisen koulutuksen ja koulutusjärjestelmien edistäminen, jotta voitaisiin tukea elinikäistä koulutusta, sellaisten työn organisaation järjestelmien ja mallien kehittäminen, joilla voidaan tukea pätevän ja muutoksen asettamat haasteet kohtaamaan kykenevän työvoiman kehitystä, yrittäjyyden ja tieteellisen ja teknologisen tutkimuksen tukeminen, niiden toimien kehittäminen, joilla pyritään edistämään tasa-arvoa työmarkkinoilla.
Tahtoisin nyt esittää eräitä huomautuksia muutamista komission ehdotukseen sisältyvistä seikoista, joita rouva Jönsin erinomainen mietintö tukee. Toimet, joita rahasto rahoittaa, mahdollistavat koulutuksen sisällyttämisen täydentävien toimien pakettiin, joilla pyritään helpottamaan pääsyä tai paluuta työhön. On tärkeää korostaa lukuisien ennakoivaan koulutukseen liittyvien toimien hyväksymistä, joilla pyritään tavoittamaan ne ryhmät, jotka muuten saatetaan peruuttamattomasti kadottaa. Näin pyritään vastaamaan ongelmiin, jotka ulottuvat työhön liittyvien seikkojen ulkopuolelle ja koskevat sen sijaan henkilöitä kokonaisvaltaisesti, ja mielestäni tämä seikka on tärkeä ja sitä on korostettava. Juuri tässä yhteydessä ehdotus, joka koskee sosiaalirahastojen varojen 1 %: n suuntaamista välittäjäjärjestöjen välityksellä yksinkertaistettua menettelyä noudattaen pienten, valtiosta riippumattomien järjestöjen hoitamien ohjelmien rahoitukseen, on merkittävä.
Tahtoisin muistuttaa, että komissio on jo aloittanut merkittävän tähän liittyvän kokeilun. Yhtä merkittävää on uusien työmahdollisuuksien kehityksen edistäminen kolmatta sektoria ja sosiaalitaloutta tukemalla, erityisesti paikallista kehitystä edistämällä ja tukemalla. Tässä kumppanuuden laajentamista koskeva ehdotus on keskeinen, ja sen on muodostuttava sekä hallituksia että alueita koskevaksi pakolliseksi menettelytavaksi kansallisella tasolla.
Viimeinen seikka: naisten tasa-arvoinen osallistuminen sosiaalirahaston tukemiin toimiin on taattava mainstreaming-periaatteen ohella myös erityistoimin. Tähän tarkoitukseen ehdotetaan rouva Jönsin mietinnössä varattavaksi sosiaalirahaston määrärahoista vähintään 15 %, jolloin varmistetaan, että naisten ja miesten tasa-arvon edistämisen ensisijainen asema säilyy myös kansallisissa ja paikallisissa elimissä.

D'Aboville
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, olen kotoisin sellaiselta alueelta, Bretagnesta, jossa kalastus on elinvoimainen ja dynaaminen taloudellisen toiminnan ala, kehityksen ja työllisyyden perusta ja tasapainottava tekijä alueen suunnittelussa. Meillä päin on oltu kalastajia isästä poikaan vuosisatojen ajan. Kalastus on leimannut elämäntapaamme ja perinteitämme, ja sen läsnäolo perustuu ammatin kovuudesta huolimatta siihen, että se on identiteettimme perustava osa. Tästä syystä, arvoisa komissaari, meistä on mahdotonta hyväksyä niitä asetusehdotuksia, jotka liittyvät kalastusalan rakenteellisiin toimenpiteisiin, joista seuraisi niiden nykytilassa - kuten esittelijämme korosti - se, että kalastusalan yhtenäisyys saatettaisiin kyseenalaiseksi hajottamalla rakenteelliset toimenpiteet eri asetuksiin, tuhoamalla merellisen julkisivun ajatusmalli, joka on nykyisin voitolla, monimutkaistamalla tukien saatavuus lopullisen edunsaajan kustannuksella, ja etenkin kannustamalla väistämättömästi siirtämään toiminta toisilta alueilta sellaisille alueille, jotka ovat tulevaisuudessa paremmassa asemassa. Meidän on säilytettävä, niin Bretagnessa kuin kaikilla muillakin kalastuksesta riippuvaisilla alueilla, keinot rakentaa uusia ja entistä turvallisempia aluksia, jatkaa satamien ja kalastusalan uudenaikaistamispyrkimyksiä, nostaa tuotantomme arvoa ja kouluttaa nuoria jaloon ammattiin, joka on tulevaisuuden ammatti, sanottiinpa siitä mitä milloinkin.

Tamino
Arvoisa puhemies, aion puhua herra Arias Cañeten kalastusalaa koskevasta mietinnöstä. Vihreät yhtyvät useisiin esittelijän esittämiin arvosteluihin komission selvästikin riittämättömältä vaikuttavasta ehdotuksesta. Jo kalastusvaliokunnassa käydyssä keskustelussa rouva McKennalla oli tilaisuus tuoda esiin näkemyksemme ja hän onkin ottanut huomioon monet vihreiden ehdottamat tarkistukset.
Emme kuitenkaan hyväksy kaikkia herra Arias Cañeten tekemiä ehdotuksia: viitaan erityisesti uuteen liitteeseen III, missä käsitellään uusien kalastusalusten rakentamista tukevia toimia. Vihreä ryhmä katsoo, että KOR: n puitteissa annettava yhteisön rahoitus on rajoitettava aluksiin, joiden pituus ei ylitä 24 metriä. Ehdotuksessamme otetaan huomioon sekä ympäristönäkökohdat - kestävä kalastus on ristiriidassa suurten kalastusalusten kanssa - että työllisyys, sillä suuret alukset työllistävät tietenkin vähemmän kalastajia. Toivomme, että parlamentti hyväksyy tarkistuksemme.

Moretti
Arvoisa puhemies, tämän rakennerahastojen uudistusta koskevan ehdotuksen tavoitteet ovat yleisesti ottaen myönteisiä. Nykyisistä seitsemästä tavoitteesta siirrytään kolmeen. Tämä leikkaus mahdollistaa varmastikin sen, että sekä komissio että alueet voivat hallita rahastoja paremmin. Jotta käytännön toteutus paranisi, on syytä toivoa myös paikalliset olot paremmin tuntevia elimiä edustaville maakunnille suurempaa päätösvaltaa ja suurempaa itsemääräämisoikeutta.
Mitä tavoitteeseen 2 tulee, hyväksymiskriteereihin on mielestäni kiinnitettävä paljon huomiota. Tämä tavoite yhdistää neljä etäistä ja erilaista tointa, joista yksi tukee kaupunkialueita, yksi teollisuusalueita, yksi maaseutua ja vuoristoa ja yksi kalastusta.
Mikäli hyväksymiskriteereihin ei kiinnitetä huomiota, tällainen yhdistäminen uhkaa huonontaa sellaisten alueiden asemaa, joiden sisällä vallitsee eri sektoreiden välisiä huomattavia kehityseroja. Mainitsen esimerkiksi Lombardian alueen. Lombardian teollisuustuotanto on erittäin monipuolista ja siksi unohdetaan usein köyhän ja jälkeenjääneen vuoriston maaseudun tilanne. Käynnissä oleva maaltamuutto ja niittyjen jääminen kesannolle ovat vakavia oireita parantumattomasta sairaudesta, jonka on aiheuttanut vuoristoa kohtaan tuntemamme välinpitämättömyys. Maaseutualueita tukevan LEADER-yhteisöaloitteen poistaminen on ilmeinen esimerkki vuoristoalueita ja niiden asukkaita kohtaan tunnetun mielenkiinnon puutteesta. Ihmettelen, kuinka komissio aikoo hallinnoida tasapuolisesti näitä erilaisia olosuhteita. Edelleen LEADER-ohjelmasta on sanottu, että siitä hyötyneitä toimia rahoitetaan rahoitusten uudistuksen myötä tavoitteen 2 kautta. Olen utelias näkemään, kuinka varoja konkreettisesti hoidetaan. Olen vakuuttunut siitä - ja tuskin olen liian kaukana todellisuudesta - että paikallisia toimintaryhmiä, joita aina ennen on rahoitettu ja joiden toimintaa on suunniteltu LEADER-ohjelman puitteissa, rahoitetaan kylläkin osittain uuden tavoitteen 2 puitteissa, mutta valitettavasti pelkään, että monet niistä on tuomittu katoamaan yhdessä monien muiden maaseudun kehitystä tukeneiden avun muotojen, tukitoimien ja aloitteiden kanssa. Tässä näemme jälleen yhden hyvän uudistuksen...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Myller
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, sekä neuvoston, komission että parlamentin edustajat ovat vedonneet toinen toisiinsa Cardiffissa sovitun aikataulun puolesta. Samalla on vakuutettu, että ainakin se instituutio, jota puhuja edustaa, pitää tästä aikataulusta kiinni. Olemme siis osoittaneet olevamme tästä yksimielisiä. Nyt meidän olisi pystyttävä myös yksimielisesti sopimaan siitä, että kun neuvoston päätökset on lyöty viimeistään Brysselin huippukokouksessa maaliskuussa lukkoon, niin parlamentti voi tämän jälkeen täysimääräisesti osallistua päätöksentekoon. Tiedämme, että tässäkin aikarajoitteet ovat esillä, eli on sovittava siitä, miten tämä todella tapahtuu.
Komission tiedonanto Agenda 2000 -asiakirjasta on antanut hyvän ja tasapainoisen pohjan alue- ja rakennepolitiikan uudistamiselle. Erityisen tärkeää on yksinkertaistaa rakennerahastojen hallinnointia, luottaa alue- ja paikallisviranomaisiin sekä keskittää varoja alueille, joilla on suurimpia kehitysongelmia. Erityisen tärkeänä on pidettävä työllisyyskysymyksen ensisijaisuutta. Komission ehdotus pohjaa Amsterdamin sopimuksen periaatteisiin, jossa muun muassa kansalaisille tärkeät ympäristöasiat on nostettu entistä keskeisemmäksi asiaksi. Ympäristökysymysten integrointia alue, rakenne- ja koheesiorahastojen toimintaan ei komission ehdotuksessa ole kuitenkaan viety loppuun saakka. Asia on tältä osin parlamentin käsittelyssä parantunut.
Tärkeintä on, että ympäristöviranomaisilla on täysimääräinen rooli alueellisten hankkeiden valmistelussa ja valinnassa. Myös kansalaisjärjestöjen rooli on tunnustettava osana todellista pyrkimystä suurempaan avoimuuteen ja julkisuuteen. Ympäristöviranomaisten ja kansalaisjärjestöjen näkyvän ja aidon kumppanuusroolin vahvistaminen mahdollistaa kansalaisten entistä paremman osallistumisen alue- ja rakennepolitiikan hankkeisiin.

Schiedermeier
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, esitän lyhyesti ja ytimekkäästi tärkeimmät kohdat: tulopuolen ylärajaa 1, 27 % bruttokansantuotteesta ja menopuolen ylärajaa 0, 46 % rakennerahastoja varten ei saa tulevaisuudessakaan ylittää; tavoitteen 1 rajana on ehdottomasti 75 %!
Tavoitteen 6 alueet, syrjäisimmät alueet ja saaristoalueet, kyllä, ne on mainittu sopimuksessa, ei muuta: siirtymäkausi vain kuusi vuotta, ei missään tapauksessa seitsemää, muuten ne ovat ikuisesti teidän vaivananne.
Tavoite 2: olen eri mieltä. Teidän monen kirjava tavoitteenne ei miellytä minua, maaseutu jää luultavasti liian vähälle. Pelkään, että työttömyys on ainoana kriteerinä liian tiukka; sen vuoksi pehmeät kriteerit ovat minulle tärkeitä, jotta voimme kansallisesti olla mukana päättämässä sopimuksista. Sitten en halua neljän vuoden, vaan oikeudenmukaisuussyistä, kuten tavoitteessa 1, kuuden vuoden siirtymäkautta, kuten tiedätte.
Turvaverkko: kyllä.
Tavoite 3: horisontaalinen tuki, kyllä. Olen täysin teidän puolellanne kolmen yhteisöaloitteen osalta. Jos sallitte enemmän, huomaatte, että pian niitä on taas 13, ja sitä minäkään en halua.
Varaukset: ei varauksia, arvoisa komissaari. Sitä pelikenttää en teille anna. Kansallinen tuki: parempi; olen sen kannalla. Ennen kaikkea on oltava edelleen toissijaisuusperiaatteen nojalla mahdollista, että voimme ainakin käyttää omia varojamme komission tulematta jatkuvasti väliin. Sen vuoksi " de minimis" -kynnysarvoja, jotka olette jo hyväksyneet, on korotettava! Miljoona ecua olisi minulle mieleen; sillä pärjäisimme hyvin ja voisimme saattaa nämä asiat melko menestyksellisesti loppuun.
Arvoisa komissaari, vaikka kuulette jo puhuttavan punavihreästä enemmistöstä, toivon kuitenkin, että kannatatte toisenkin puolen järkeviä ehdotuksia, ja koska olen ammattiyhdistyksen jäsen, toivon lisäksi, että me voimme sopia asioista ainakin tällä tasolla.

Crowley
Arvoisa puhemies, haluaisin toivottaa molemmat komissaarit tervetulleiksi parlamenttiin ja kiittää heitä antamastaan ajasta ja tuesta.
Haluaisin puhua erityisesti sosiaalirahastoa koskevista asetuksista ja kiittää rouva Jönsiä hänen hyvin kaukonäköisestä ja tulevaisuuteen suuntautuneesta mietinnöstään. Meidän on muistettava, että kun Amsterdamin sopimus ratifioidaan ja kun se tulee voimaan, se tulee sisältämään työllisyysluvun. Työttömyyteen ja erityisesti pitkäaikaistyöttömyyteen kautta Euroopan liittyvien ongelmien vuoksi tarvitsemme niin ehkäiseviä kuin parantaviakin toimenpiteitä pitkäaikaistyöttömien osalta.
Tästä syystä toivoisin, että jatkaisimme edelleen elinikäisen oppimisen painottamista. On välttämätöntä parantaa ihmisten taitoja teknisessä ja taloudellisessa mielessä jatkuvasti muuttuvassa maailmassa. Meidän on myös varmistettava, että kouluissamme ja korkeakouluissamme korostetaan enemmän tulevaisuuteen katsomisen merkitystä, jotta nähdään, millä aloilla uusia taitoja tullaan tarvitsemaan kymmenen vuoden kuluttua, niin että voimme ottaa käyttöön myös tältä osin tarpeelliset koulutusohjelmat.
Kaikkein tärkeintä on paikallinen kehitys, jonka puitteissa voimme antaa enemmän ja enemmän apua ja luoda enemmän ja enemmän pitkäaikaistyöllisyyttä, mutta vähäisemmillä kustannuksilla kuin nykyisten valtiontukien ja -toimien puitteissa. Olen iloinen siitä, että paikallisen sosiaalisen pääomaohjelman kehyksessä 1 % Euroopan sosiaalirahaston puitteissa ehdotetuista uusista asetuksista on suunnattu tähän tarkoitukseen.
Lopuksi emme saa koskaan unohtaa, että asiaan ei saa suhtautua jäykästi, vaan joustavasti; meidän on sopeuduttava.

Lage
Arvoisa puhemies, arvoisat komissaarit, hyvät jäsenet, kannatamme jokaista nyt käsiteltävää viittä mietintöä ja onnittelemme niiden laatijoita. Erityisen ansiokkaana pidämme Collinsin mietintöä, joka noudattaa nähdäksemme täysin perustamissopimusten kirjainta ja henkeä, koska siinä kannatetaan komission ehdotusta koheesiorahaston säilyttämisestä niiden maiden osalta, joiden BKTL on alle 90 % Euroopan unionin keskiarvosta. Tässä on kyse oikeudenmukaisuudesta. Myös McCarthyn mietintö on oikeansuuntainen siltä osin kuin siinä pyritään parantamaan ja täydentämään komission esittämiä ehdotuksia. Vastustamme kuitenkin eräitä näkökohtia, nimittäin seuraavia:
vaikka hyväksymme sen, että 0, 46 % Euroopan unionin BKTL: stä suunnataan rakennepolitiikkoihin, emme voi yhtyä näkemykseen, jonka mukaan laajentuminen olisi kustannettava lähinnä tuosta kokonaissummasta; -mielestämme tavoitteeseen 1 lukeutuvia alueita koskevan 75 %: n tukikelpoisuuskriteerin varaukseton soveltaminen saattaa johtaa kyseenalaisiin seurauksiin. Näistä varauksista ja epäilyksistä huolimatta kannatamme McCarthyn mietintöä. Rahoitusnäkymät ovat kuitenkin vielä varsin sumeita. Kukaan meistä ei voi vielä varmasti tietää, mitä tulevaisuudessa on jaettavana. Kuitenkin juuri se on kysymys, josta samalla riippuu kaikki muu. Sen tähden kannatamme mietintöä toistaiseksi, ja toisaalta itse mietintökin on vielä väliaikainen. Määrittelemme lopullisen kantamme toisessa käsittelyssä.
Camisón Asensio
Arvoisa puhemies, on täysin oikeudenmukaista tuoda tässä esille niiden jäsenvaltioiden tehokas toiminta, jotka ovat hyödyntäneet rakennerahastoja niiden lyhyen mutta jo riittävän pitkän historian aikana. Tämän vuoksi kaikilla Euroopan toimielimillä pitäisi olla velvollisuus yrittää parantaa ja vahvistaa niitä unohtamatta sitä seikkaa, että syntyy myös peruuttamattomia teollistuneimpiin jäsenvaltioihin suuntautuvia pääomavirtoja. Tuleeko asetuksista parempia? Meillä on omat epäilyksemme. Joustaminen tavoitteen 1 alueeksi pääsemisen vaatimuksissa johtaisi siihen, että rahastojen keskeinen, pohjimmiltaan sosiaalinen ja solidaarinen tehtävä korjata epätasapainoa, vääristyisi.
On myös paikallaan muistuttaa siitä, että neuvoston oikeudellisen yksikön lausunto oli hyvin vakuuttava. Maastrichtin sopimus oikeuttaa ne maat - esimerkiksi Espanjan - jotka läpäisivät - muuten erinomaisella arvosanalla - siirtymiskokeen rahaliiton kolmanteen vaiheeseen, pysymään edelleen koheesiorahaston piirissä.
Jos suoritusvaraus luodaan - ainakin komission nykyisen ehdotuksen mukaisena, 10 %: n osuudella - se muuttuu käytännössä tarpeettomaksi poliittiseksi välineeksi, joka lisäksi tulee kääntymään itseään vastaan. Olisi pitänyt ottaa huomioon muita lisäindikaattoreita, kuten esimerkiksi erot terveydenhuollon resursseissa, työvoiman väheneminen tai ympäristöongelmat. Olemme kuitenkin iloisia siitä, että työllisyys on keskeinen kriteeri.
Arvoisa puhemies, lopuksi täytyy tuoda esille se, että energiavarojen saatavuuden ja maa-alueita koskevien sijoitusten kestävään kehitykseen on kiinnitetty puutteellisesti huomiota.

Donnay
Arvoisa puhemies, hyvät kollegani, vaikka kukaan ei kyseenalaistakaan meille ehdotetun uudistuksen periaatetta tai tarvetta, sen edellytykset herättävät kysymyksiä ja huolestuneisuutta. Ajattelen etenkin ja esimerkiksi omaa kotiseutuani, Nord-Pas-de-Calais'ta, joka kuuluu tällä hetkellä tavoitteiden 1, 2 ja 5 b piiriin ja joka saattaa menettää suuren osan niistä tuista, joita se on saanut tähän asti.
Tämän alueen työttömyysluku nousee paikoin 25 %: iin. Kriisi on siellä syvä, ja hiilikentät ovat vielä kaukana uudelleenjärjestelyjen saattamisesta päätökseen. Euroopan tukien ansiosta olemme voineet aloittaa merkittävän kehitysprosessin, jota tukitoimenpiteiden kaikenlaiset äkkinäiset katkot saattaisivat vaarantaa vakavasti. Siirtymäkauden tukimekanismista on toki jo säädetty, mutta, kuten muuallakin, on vielä pelkoja, jotka vaativat rauhoittelua. Korostan siis tämän siirtymäkauden tuen ehdotonta tarpeellisuutta. Olemme tyytyväisiä siihen, että siitä on säädetty, mutta haluaisimme, että se laajennettaisiin koskemaan kaikkia niitä alueita, jotka eivät ole kelvollisia saamaan tavoitteiden 1, 2 ja 5 b tukea, ja että sen kesto kattaisi koko ohjelmakauden, eli kauden 2000-2006.

Walter
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, tämä on parlamentin ensimmäinen tilaisuus kommentoida komission rakennerahastojen uudistukseen liittyviä uudistusehdotuksia selvien viestien antamiseksi. Me saksalaiset sosiaalidemokraatit tarkkailemme hyvin huolestuneina, onko parlamentilla todella voimaa esittää yhdessä yksiselitteisiä periaatteita. Neuvottelut osoittivat tosin, että me kaikki haluamme periaatteessa varojen keskittämistä oleelliseen ja niiden parempaa kohdistamista, mikä tarkoittaa tuen antamista edelleen ensi sijassa pahimmin jälkeen jääneille alueille, mutta myös rikkaampien jäsenvaltioiden rakennemuutosalueiden kohtuullisen tuen säilyttämistä.
Olemme yksimielisiä siitä, että rakennerahastojen on keskityttävä luomaan työpaikkoja ja vaikuttamaan rakennepolitiikan yksinkertaistamiseen sekä auttamaan tukia menettäviä alueita siirtymäkauden säännöksillä, jotta niiden ei tarvitse jäädä yhtäkkiä täysin tuetta. Viimeksi kuluneiden viikkojen keskustelut ovat kuitenkin osoittaneet, että on syytä pelätä sitä, että kansallista edunvalvontaa harrastetaan ja näin ollen lehmänkauppoja tapahtuu myös tässä parlamentissa, asia, jonka tunsimme tähän asti vain neuvostosta.
Parlamentti uhkaa suotta pilata maineensa. Me teemme tarkistuksia ja niistä päätetään huomenna, ja haluaisin tehdä kahden kohdan avulla selväksi, mihin olemme menossa. Jos annamme tavoitteen 1 osalta jo ensimmäisessä käsittelyssä mahdollisuuden 75 %: n säännöstä poikkeamiin, annamme neuvostolle yksiselitteisen viestin siitä, että lehmänkauppoja voi tehdä. Hintana olisi pitkä luettelo poikkeuksia ja vähemmän rahaa sitä todella tarvitseville alueille. Emmehän me voi laittaa päälaskutapoja pois käytöstä! Jos emme suurenna kakkua, jota jaamme, mutta tuomme lisää ihmisiä sitä jakamaan, sitä todella tarvitsevat saavat vähemmän. Kakku, jota aiomme jakaa, ei kasva nälän myötä.
Koheesiorahastosta ei saa toisaalta tehdä kiertotien kautta pysyvää rahoituksen tasausmekanismia jäsenvaltioille, jotka jäävät tietyn hyvinvoinnin tason alapuolelle. Niin pitkällä Euroopan unionin yhdentymisessä emme vielä ole. Rakennerahastot ilmentävät eurooppalaista yhteisvastuuta. Koheesiorahaston pitää keskittyä jäsenvaltioihin, joiden on vaikea täyttää kovia kriteerejä. Pyydän, että joustavuus...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Peijs
Arvoisa puhemies, haluaisin rajoittua tässä yhteisöaloitteisiin. Parlamentin täytyy nyt antaa lausunto. Kannatan aloitteiden määrän vähentämistä. Toivon siten, että aloitteiden määrää vähennetään 13: sta viiteen, mikä olisi vielä huomattavaa yksinkertaistamista. Interreg-ohjelma, joka on luonut hyvin selvästi eurooppalaista lisäarvoa, LEADER-ohjelma, joka pyrkii turvaamaan maaseudun kehittämisen, sekä yhteisöaloitteet syrjimistä vastaan työelämään pääsyssä ovat kaikki erinomaisia. Pidän kuitenkin myös Urban-ohjelmaa hyvin tärkeänä. On hyvä asia, että tavoitteen 2 kaupunkeihin kiinnitetään huomiota. Se ei kuitenkaan riitä. Myös sellaisten keskisuurten kaupunkien, joihin ei sovelleta kyseistä tavoitetta, tulee saada mahdollisuus. Se on mahdollista Urban-ohjelman puitteissa, joka on muuten osoittanut tehokkuutensa. Me kaikki tiedämme, että kaupunkien kehittäminen ja ongelmien kasautuminen ovat lähes maailmanlaajuisia ongelmia. On hyvä kiinnittää voimaperäisesti huomiota kaupunkien ongelmiin tasapainona sille, että maaseutua kehitetään.
PPE-ryhmä on yhdessä rouva McCarthyn kanssa esittänyt PSE- ja PPE-ryhmien yhteisen kompromissitarkistuksen, jolle erityisesti pyydän tämän parlamentin tukea. Tässä tarkistuksessa pyydämme mahdollisuutta luoda EU: n tasolla sellainen väline, jota voidaan käyttää joustavasti niillä alueilla, jotka joutuvat kärsimään teollisuuden nykyisistä jatkuvista nopeista muutoksista. On vähintään kolme tekijää, jotka aiheuttavat muutoksia: ensinnäkin lisääntyvä globalisoituminen, toiseksi tieto- ja viestintätekniikan mukanaan tuoma valtava muutos sekä kolmanneksi laajentuminen Keski- ja Itä-Eurooppaan.
Jotta emme menettäisi mahdollisuutta reagoida joustavasti, olimme sitä mieltä, että meidän täytyy esittää tämä tarkistus. Lisäksi elämme pian euromaassa. Jos tulisi todellinen kriisi, tällä hetkellä rakennerahastoissa ei ole mitään, millä voitaisiin auttaa EUmaita selviämään siitä. Tämän tarkistuksen mukaisesti pyydän myös johdonmukaisesti korottamaan summaa 7 %: iin, jotta muut aloitteet eivät jäisi liian vähälle.

David, Wayne
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa tekemällä selväksi, että uskon, että Euroopan unionin kehityksen nykyisessä vaiheessa alueellinen politiikka on tärkeämpää kuin ehkä koskaan aikaisemmin. Yksi viime vuosien kannustavista asioista on se, että rikkaiden ja köyhien jäsenvaltioiden välinen kuilu on kaventunut. Toisaalta Euroopan alueiden välinen kuilu on leventynyt. Tämä osoittaa hyvin selvästi, että tarvitsemme aikaisempaa enemmän ennakoivaa alueellista politiikkaa, jolla taataan se, että kaikki Euroopan unionin alueet hyötyvät ensinnäkin yhtenäismarkkinoista ja toiseksi euroalueen perustamisesta.
Mitä mietintöön tulee, on kaksi asiaa, joita haluaisin korostaa. Ensinnäkin komission ja parlamentin sekä uskoakseni ministerineuvoston välillä vallitsee yhteisymmärrys siitä, että rakennerahastoja sääteleviä asetuksia on yksinkertaistettava. On kuitenkin myös huutava tarve edistää kaikkien niiden välistä kumppanuutta, jotka osallistuvat taloudelliseen kehitysprosessiin: työmarkkinaosapuolet, paikalliset viranomaiset tai aluehallinto samoin kuin komissio ja keskushallinnot. Meidän on tehtävä paljon tiiviimpää yhteistyötä tunnistettavien tavoitteiden eteen.
Toinen kohta koskee keskittämisperiaatetta. Monet seikat puhuvat keskittämisen puolesta. Haluamme varmistaa sen, että rakennerahastojen taloudellinen vaikutus on mahdollisimman suuri, ja sen vuoksi meidän on valittava suurimmassa hädässä olevat alueet erittäin huolellisesti.
Haluaisin viitata erääseen alueeseen, jonka tarpeet ovat selvästi nähtävissä, omaan maahani, Walesiin. Nyt on melko hyvin mahdollista, että suuri osa Walesista olisi kelvollinen saamaan tavoitteen 1 tukea. Varoille löytyisi sieltä varmasti käyttöä, keskittämis- ja kumppanuusperiaatteen mukaisesti.

Fraga Estévez
Arvoisa puhemies, harvoin ovat yhden valiokunnan eri esittelijät työskennelleet niin yksimielisesti kuin me kalatalousvaliokunnassa rakennerahastojen uudistuksen kohdalla yrittäen välttää sitä, että kalatalousalan rakenteelliset toimenpiteet jäisivät käytännössä komission harkintavallan alaisuuteen, ja yrittäen lieventää niitä ristiriitoja ja niitä valtavia ohjelmointivaikeuksia, joita nykyisestä ehdotuksesta seuraa.
Tämän vuoksi kalatalousvaliokunnan lausunnon valmistelijana puiteasetuksen osalta, olen ehdottanut yhden oikeudellisen välineen luomista, joka antaisi mahdollisuuden laatia kalatalouden rakennerahastoja - KOR - koskevan asetuksen, joka kokoaisi horisontaalisesti kaikki kalatalousalalle suunnatut rakenteelliset toimenpiteet, samalla tavoin kuin komissio on jo tehnyt maatalousalan osalta.
Parlamentin eri valiokuntien oli helppo ymmärtää alakohtaisen yhden oikeudellisen välineen tarve, ja ehdotettu muutos otetaan - toivottavasti - mukaan tässä ensimmäisessä käsittelyssä. Kalatalousalan on todellakin tarpeen kuulua sellaisten rakenteellisten toimenpiteiden piiriin, jotka ovat samoja kaikilla kalatalouden osa-alueilla, riippumatta siitä, millä alueella kalastusalan yritys sijaitsee.
Tämän vuoksi toimenpiteet kokoavan oikeudellisen välineen on oltava horisontaalinen. Tämä välttämätön horisontaalinen luonne vesittyy sen tavoitteen 2 alueille määrätyn alueellisen ohjelmoinnin myötä, joka sisältyy komission ehdotukseen. Kalastusalan ohjelmoinnille aiheutuvien valtavien ongelmien lisäksi tämä aiheuttaisi vakavan vaaran sen suhteen, että yritykset siirtyisivät sinne, missä on alueellisia ohjelmia tai missä alueelliset ohjelmat ovat niille suotuisimmat.
Siksi oli tarpeen korjata tätä suuntausta siten, että jäsenvaltiot voisivat riittävän joustavasti valita ne kalastusalan ohjelmat, joita se pitää sopivimpina, kyseessä olevasta alueesta huolimatta.
Arvoisa komissaari, olette nähneet kuinka monet jäsenet ovat osallistuneet kalastusta koskevaan keskusteluun. Kalastusalan rakenteisiin vaikuttaa suuresti...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Van Lancker
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat ja arvoisat komissaarit, uskon, että sekä parlamentille että komissiolle on nyt selvää, että rakennerahastoja täytyy käyttää paljon enemmän kuin aikaisemmin, jotta yhteisön politiikan prioriteetteja saataisiin vahvistettua. Yksi näistä tärkeistä prioriteeteista meille on miesten ja naisten yhtäläiset mahdollisuudet työllisyyden, sosiaalipolitiikan ja aluepolitiikan aloilla. Rakennerahastot voisivat myös olla vahva valtti yhtäläisten mahdollisuuden vahvistamiseksi, jos haluamme tehdä tämän selväksi sääntelyn osalta. Aikaisemmin sääntelyssä oli viittaus yhtäläisiin mahdollisuuksiin, mutta se oli niin heikko, että käytännössä ei ole aina saatu paljoakaan aikaan. Koulutus- ja työllisyysaloitteissa kiinnitettiin kyllä huomiota naisiin, mutta jäsenvaltiot eivät olleet niinkään innokkaita, kun oli kysymys infrastruktuurista ja aluepolitiikasta. Haluaisin muuten saada numerotietoja sen osalta, kuinka paljon rahaa on käytetty naisten yrittäjyyteen, sosiaaliseen infrastruktuuriin, perheen ja työn yhteensovittamiseen sekä maaseudun naisten tukemiseen.
Komissio on tehnyt parhaansa. Se on järjestänyt kaksi konferenssia. Se on järjestänyt tietoa hyvästä käytännöstä. Neuvosto on jopa antanut asiasta päätöslauselman joulukuussa 1996, mutta mielestäni tämä ei riittänyt. Olemme näin ollen myös erityisen iloisia komission ponnisteluista yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen vahvistamisesta sääntelyssä sekä myös komission ehdotukseen sisältyvästä kaksinaisesta lähestymistavasta: toisaalta yhtäläiset oikeudet otetaan huomioon kaikissa rakennerahastoissa, mutta toisaalta erityistä huomiota kiinnitetään miesten ja naisten yhtäläisiin mahdollisuuksiin. Arvoisat komissaarit, olemme kuitenkin sitä mieltä, että huomion kiinnittämistä voidaan vielä vahvistaa ja että sitä täytyy vahvistaa vakavasti. Olen hyvin kiitollinen esittelijöille ja erityisesti Karin Jönsille siitä, että he ovat ottaneet tässä asiassa naisten oikeuksien valiokunnan pyynnöt omaksi asiakseen.
Me haluamme vahvistusta kahden asian osalta. Ensinnäkin, mainstreaming -periaatteen täytyy olla näkyvämpää ja paremmin mitattavissa. Tämä tarkoittaa, että yhtäläisten mahdollisuuksien täytyy näkyä selkeissä tavoitteissa, selkeissä tilastoissa, jaettuna sukupuolen mukaan, hyvissä indikaattoreissa ja hyvissä arvioinneissa. Tämä tarkoittaa, että organisaatioiden täytyy voida osoittaa, millä tavalla ne ovat käyttäneen rahojaan naisten yhtäläisten mahdollisuuksien hyväksi. Jos rakennepolitiikalla halutaan saada tuloksia, naiset täytyy ottaa paremmin mukaan sen toteuttamiseen. Tämä tarkoittaa, että naisten täytyy päästä mukaan seurantakomiteoihin. Tämä tarkoittaa myös, että yhtäläisistä mahdollisuuksista vastaavien täytyy osallistua rakennerahastojen toimeenpanon kaikkiin vaiheisiin. Toiseksi, mainstreaming -periaatteen lisäksi haluamme erityisiä poliittisia toimenpiteitä epätasaarvon kitkemiseksi maailmasta. Tämän vuoksi mielestämme on tarpeen, että hyvät aloitteet, joita on käynnistetty yhteisöaloitteiden puitteissa, saavat tulevaisuudessakin paikkansa uusissa yhteisöaloitteissa. Toiseksi, kuten Karin Jöns jo sanoi, pidämme kiinni siitä, että 15 % sosiaalirahaston varoista käytetään yhtäläisten mahdollisuuksien hyväksi. Minun täytyy sanoa, että en ymmärrä PPE-ryhmän kollegoiden vastustusta. Komissio itse ehdottaa tätä, ja me kaikki ymmärrämme, että erityisiä toimia tarvitaan.

Banotti
Arvoisa puhemies, rakennerahastot ovat olleet Irlannissa suuri menestys Euroopalle. Suurin osa varoista on käytetty kaiken kaikkiaan oikein hyvin, vaikka joissakin tapauksissa Euroopan varoja on käytetty sellaisiin hankkeisiin, jotka uhkaavat heikentää ympäristöämme. Muutaman lyhyen kuukauden osalta syntyy kuitenkin merkittävä ero. Hallituksemme on koonnut paketin, jonka ei pidä vastata Eurostatin rakennerahastoille asettamiin vaatimuksiin, joiden mukaan tukikelpoisten alueiden BKT: n on oltava alle 75 % yhteisön keskiarvosta.
Irlannin rakennerahastot ovat vaarassa joutua tämän erityissuunnitelman uhreiksi. Meidän olisi pitänyt unohtaa puoluepoliittiset jaot ja vakiintuneet prioriteetit, jotka perustuvat tiettyjen maaseudun ja kaupunkialueiden työttömyyden ongelma-alueiden tarpeisiin. Suunnitelmassa olisi voitu ottaa huomioon myös tarve sopeuttaa maahanmuuttajat ja pakolaiset. Sen sijaan sen ainoa panos tulevaan aluesuunnitteluun on ollut luoda niin eriskummallinen suunnitelma, että se on voitu suunnitella vain epäonnistumaan. Meidän olisi pitänyt unohtaa puoluepoliittinen kinastelu. Irlannin hallituksen strategia on parhaassa tapauksessa puoluepoliittinen sopimus, joka perustuu laskelmointiin. Se olisi pahimmillaan raaka yritys pettää Irlannin kansa. Sillä, että viime hetkellä esitetään suunnitelma, joka Brysselin on pakko hylätä, on vain yksi tavoite: syyttää Brysseliä sen hylkäämisestä. Haluaisin kiittää molempia läsnä olevia komissaareja heidän myötävaikutuksestaan menestykseen Irlannissa.
Meillä on kuitenkin todella merkittävän huono-osaisia, erityisesti lännessä ja osissa Dublinia sekä muilla kaupungeissa sijaitsevilla ongelma-alueilla. Meillä on vakava luku- ja kirjoitustaitoon liittyvä ongelma. Tarvitsemme tarkistettuja rakennerahastoja voidaksemme käsitellä näitä ja muita ongelmia, sekä laajempaa poliittista konsensusta ratkaistaksemme ne tehokkaasti. Voin vain toivoa, että komissiossa ja parlamentissa riittää hyvää tahtoa, jotta hallituksemme jahkailu ja huono asioiden hoito voidaan sivuuttaa.
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Puhemies
Hyvät kollegat, minun on nyt pakko keskeyttää keskustelu. Pyydän teitä suomaan tinkimättömyyteni anteeksi, mutta meillä oli tunti aikaa ja 50 ilmoittautunutta puhujaa.
Keskustelu on siis keskeytynyt. Se jatkuu tänä iltana klo 21.00.

Keski-Amerikan tilanne ja Euroopan unionin toimet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Keski-amerikan tilanteesta ja Euroopan unionin toimista.
Rouva Ferrero-Waldnerilla on ensiksi puheenvuoro neuvoston puolesta.

Ferrero-Waldner
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, monet nykyajan katastrofeista voidaan ennakoida. Ne antavat meille näin ollen ainakin tilaisuuden ryhtyä toimiin niiden estämiseksi tai niiden vaikutusten vähentämiseksi. Monien katastrofien mittasuhteita ei kuitenkaan voida ennakoida eikä estää inhimillisin keinoin. Sellaisen katastrofin aiheutti hurrikaani Mitch Keski-Amerikassa. Mitch luetaan kuuluvaksi luokkaan 5. Se oli tähän mennessä tämän vuosisadan voimakkain hirmumyrsky Karibian alueella. Seuraukset, sikäli kuin niitä voidaan jo nyt arvioida, ovat kaikille tuttuja. Kiitän Euroopan parlamenttia tästä aloitteesta, jonka mukaan asiasta keskustellaan myös tänään täysistunnossa.
Jälleen kerran olemme tilanteessa, jonka mittasuhteet vaativat, että kansainväliset toimijat työskentelevät tehokkaasti yhdessä, koordinoivat ponnistelujaan ja käyttävät kaikkia mahdollisia voimavarojaan. Hirmumyrsky Mitchin seuraukset vaativat toimia kahdella tasolla. Ensinnäkin sen kohteeksi joutuneille maille annettavan humanitaarisen ensiavun tasolla ja toiseksi pitkäaikaisen uudelleenrakennusavun tasolla. Hurrikaani aiheutti nimittäin tuhoa, jota yksikään sen kohteeksi joutuneista maista, ja todennäköisesti ylipäänsäkään monet maat, eivät voi omin voimin korjata.
Hirmumyrskyn kohteeksi joutuneiden maiden talouden kehitys näyttää syöksyneen vuosia, kenties jopa vuosikymmeniä taaksepäin. Ilman valtioiden yhteisön anteliasta ja tehokasta apua maat eivät voi selviytyä katastrofin lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikavälin seurauksista. Me puhumme hirmumyrskyn kohteeksi joutuneista maista, mutta ne eivät ole pelkästään kohteita, ne ovat meidän kumppaneitamme, valtioita, jotka ovat ystäviämme ja kumppaneitamme San Josén vuoropuhelun yhteydessä.
Miellämme Euroopan unionin ennen kaikkea arvoyhteisöksi ja solidaarisuuden yhteisöksi, yhteisöksi, jonka jäsenvaltioiden ei ole oltava solidaarisia pelkästään keskenään vaan ennen kaikkea myös kaikkien muiden maiden ja niiden kansalaisten kanssa. Näiden ei pidä olla pelkkiä tyhjiä sanoja, sen osoittivat myös jäsenvaltioiden ja komission yksiköiden nopea reagointi tähän luonnonkatastrofiin.
Espanjalaisten toiveesta, johon puheenjohtajamaa Itävalta auliisti tarttui, yleisten asiain neuvosto käsitteli jo 9. ja 10. marraskuuta pitämissään kokouksissa hirmumyrskyn kohteeksi joutuneiden maiden humanitaarista apua. Kaikki valtuuskunnat suhtautuivat myönteisesti tähän aloitteeseen ja ehdotukseen välittömästä avusta. Neuvoston kokouksen vielä jatkuessa suoritettu kysely osoitti, että unioni antaa apua yhteensä 100 miljoona ecua, joista jäsenvaltiot antavat 70 miljoona ecua suorana apuna ja yhteisö 30 miljoonaa ecua yhteisön varoja.
Olen jatkuvassa yhteydessä komissaari Emma Boninoon, joka kiertää tällä hetkellä juuri kriisialueella, jossa hän on ollut yhteydessä hallituksiin, kansainvälisiin järjestöihin ja humanitaarisiin järjestöihin ja on voinut paikan päällä saada käsityksen tuhojen määrästä sekä tietysti tarvittavista aputoimista.
ECHO esittää lisäksi maailmanlaajuisen humanitaarisen suunnitelman, jotta näemme, mitä muita välineitä tarvitaan. Tärkeää ei ole kuitenkaan vain se, kuinka paljon varoja on käytettävissä, vaan tärkeää on myös se, kuinka niitä käytetään. Meidän on torjuttava nälänhätää, sairauksia ja epidemioita hirmumyrskyn pahimmin tuhoamilla alueilla ja varmistettava jonkinlaisen ravinnon, juomaveden, lääkkeiden ja hätämajoituksen saaminen.
Avustusten käyttöä on valvottava tiukasti. Avustukset pitäisi jakaa mahdollisimman nopeasti ja suoraan hätää kärsivälle kansalle, ja näin on meneteltävä mielestäni kolmesta syystä: humanitaarisen avun mahdollisimman suuren suoran vaikutuksen aikaansaamiseksi, velvoitteesta veronmaksajia ja avunmaksajia kohtaan, joilla on oikeus siihen, että heidän avustuksiaan voidaan käyttää tarkoituksenmukaisesti. Pikkutarkan virheetön varojen käyttö on myös paras takuu avustusväsymyksen ehkäisemiseksi. Tässä yhteydessä ei saa jättää huomiotta sitä, että maailman muilla alueilla, esimerkiksi Kosovossa, mutta myös Bangladeshissa, vallitsee tälläkin hetkellä suuri humanitaarisen avun tarve.
Viimeisenä ja kolmanneksi sosiaalisen rauhan ja poliittisen vakauden säilyttämiseksi vastaanottajamaissa. Hätää kärsivien ihmisten kurjuus ja epätoivo, hallitusten epäonnistuminen kriisinhallinnassa, riittämättömät, hitaat ja huonosti organisoidut avustukset muodostavat - kuten kaikki tiedämme - sosiaalisen ruutitynnyrin, joka voisi myös helposti räjähtää. Lähimenneisyyden vastaavista kokemuksista olisi sen vuoksi otettava opiksi. Avustusrahojen kavaltaminen ja siitä seuraava sosiaalinen levottomuus ovat valitettavasti pikemminkin sääntö kuin poikkeus tällaisten luonnonkatastrofien jälkeen.
Nyt on jo ajateltava samanaikaisesti vakavasti jälleenrakennusta ja tehtävä kehityssuunnitelma. Erityistä huomiota on kiinnitettävä myös esimerkiksi metsän istutukseen, koska hakkuut ilmeisesti voimistivat hurrikaanin vaikutuksia. Nicaraguassa katastrofi näyttää saaneen aikaan tietynlaista ajattelutavan muutosta perinteisestä poliittisesta vastakkainasettelusta hoidettavia ongelmia asiallisemmin yhteistyössä hoitavan politiikan suuntaan. Humanitaarinen apu ilman samanaikaista ainakin suuren osan veloista anteeksiantamista pahiten kärsineiden maiden Hondurasin ja Nicaraguan osalta, jotka ovat samalla alueen pahimmin velkaantuneet maat - Hondurasin ulkomaanvelka vastaa 92 % sen bruttokansantuotteesta, Nicaraguan 300 % - tuntuu riittämättömältä ja epäjohdonmukaiseltakin.
Rahastoja, jotka Latinalaisen Amerikan Kehityspankki ja Kansainvälinen valuuttarahasto perustavat kyseisten maiden monenkeskisten velkojen anteeksiantamiseksi, pidetään sen vuoksi erityisen tärkeinä, ja sen vuoksi meidän kaikkien pitäisi tukea niitä. Itävallassa valmistellaan jo aloitteestani vastaavaa lakia.
Kansainvälisen yhteisön avustustoimet ovat jo käynnistyneet. Euroopan unionin osuus niistä - jäsenvaltiot ja yhteisö yhteensä - on huomattava ja heijastaa inhimillisellä tavalla unionin painoarvoa ja merkitystä. Meidän pitäisi ennen kaikkea osoittaa, että olemme myös oppineet toteutettujen humanitaaristen toimien kokemuksista. Teemme kuitenkin myös tiivistä yhteistyötä asianomaisten hallitusten kanssa, sillä niillä on nyt tilaisuus korjata taloudellisia, teknisiä, mutta myös sosiaalisia, ekologisia ja poliittisia rakenteitaan uudelleenrakentamisen yhteydessä. Me myös vaadimme hallituksilta vastaavia toimia.
Sen vuoksi otimme asian seuraavan kehitysyhteistyön ministerineuvoston esityslistalle, jota johdankin 30. marraskuuta itse, ja odotan, että siellä pohditaan konkreettisesti pitkäaikaisen avun toimenpiteitä. Kiitän tarkkaavaisuudestanne ja vastaan tietysti kysymyksiinne keskustelun aikana.

Van den Broek
Kuten itse saatoitte kuulla nykyiseltä neuvoston puheenjohtajalta, rouva Bonino on tällä hetkellä matkalla onnettomuusalueen halki, jotta hän henkilökohtaisesti komission nimissä voisi päästä selvyyteen alueen tilanteesta. On selvää, että puheenjohtajamaan aloitteiden lisäksi komission on tarkoitus ennen kaikkea pitää ensisijaisena tavoitteena pika-avun antamista haavoittuvimmille väestöryhmille kyseisellä alueella. Ensimmäisestä yksityiskohtaisesta arviosta käy ilmi, että erityisen kiireellisesti tarvitaan esimerkiksi elintarvikkeita, huopia, lääkkeitä ja klooria mutta myös keittiötarvikkeita ja muuta vastaavaa. Odotettaessa täydellisempää analyysia tarvittavista asioista komissio on hyväksynyt lähes seitsemän miljoonan ecun suuruisen avustusohjelman käyttäen humanitaarista apua koskevan asetuksen 13 artiklan mukaista hätämenettelyä. Komissio pystyi jo 4. marraskuuta antamaan pikaisesti huomattavan summan kansainväliseen avustusoperaatioon. Ensimmäisen katastrofiohjelman toteuttaa Saksan ja Espanjan Punainen Risti yhteistyössä katastrofimaissa olevien sisarjärjestöjensä sekä 11 eurooppalaisen kansalaisjärjestön kanssa, jotka toteuttavat jo ECHO-hankkeita kyseisellä alueella. Ensimmäinen vaihe näyttää yksityiskohtaisemmin seuraavalta. Ensinnäkin kansallisia katastrofiohjelmia avustetaan suoraan, ja kansalliset ja kansainväliset organisaatiot, kuten Yhdistyneiden kansakuntien, Kansainvälisen kehityspankin, maailmanpankin, USAIDin ja Euroopan komission elimet, suorittavat kentällä suuria koordinointitehtäviä, koska koordinointi on avain alueelle sijoitetun kaiken henkilöstön ja rahavarojen mahdollisimman tehokkaaseen käyttöön. Lisäksi tähän kuuluu osana alueellisista ja tiettyihin tehtäviin keskittyvää toimintaa, kuten uhrien pelastaminen tai Punaisen Ristin organisoima evakuointi ja myös vesihuollon tukeminen sekä erityisesti toimenpiteet kansanterveyden suojelemiseksi ja vedenpuhdistustablettien käyttäminen epidemioiden välttämiseksi, ja niin edelleen. Lääkärit ilman rajoja -järjestö on alueella hyvin aktiivinen ja ansaitsee myös tukemme. Punaisen Ristin kansainvälistä federaatiota tuetaan yrityksissä korjata herkästi vahingoittuva ja jo vahingoittunut tietoliikenneverkko, joka on oleellisen tärkeä ensimmäisten avustustavaroiden jakelun kannalta. Lisäksi alueella käynnissä olevia kansalaisjärjestöjen humanitaarisia avustusohjelmia on muutettu kiireellisimmän avuntarpeen täyttämiseksi. Kansalaisjärjestöt olivat jo toimineet alueella, joten ne voivat tarjota pika-apua jo nyt. Ne ovat muuttaneet hankkeitaan ja sopeuttaneet niitä nykyiseen tilanteeseen noin kolmen miljoonan ecun edestä.
Pika-apu, josta puhumme ECHO-ohjelman puitteissa, käsittää tähän mennessä kymmenen miljoonaa ecua, ja avun kokonaissumman sisältäen elintarvikeavun arvioidaan olevan 30 miljoonaan ecun suuruusluokkaa. ECHO-ohjelman työntekijät etsivät nyt lisärahoitusta tulevalle avustusohjelmalle ja sitä täydentävälle ohjelmalle, jotka saatetaan loppuun tulevina viikkoina, ja niiden kustannukset ovat todennäköisesti samaa luokkaa kuin ensimmäisen ohjelman.
Pika-avun, eli siis toisen vaiheen, täytyy sisältää myös korjausapua valmistautumiseksi järjestelmällisemmän korjaustoiminnan aloittamiseen ja talouden jälleenrakentamiseen.
Näin ollen haluaisin esittää pari huomautusta korjaus- ja jälleenrakennusohjelmien näkymistä lyhyellä ja myös keskipitkällä aikavälillä. Tämän kauhean luonnonkatastrofin vaikutuksista Keski-Amerikan talouksiin täytyy luonnollisesti tehdä täydellinen analyysi. On kuitenkin aivan selvää, että jotkin maat ovat kärsineet valtavia rakenteellisia vahinkoja. Ensimmäiset arviot käsittelevät erityisesti vahinkoja avainaloilla, kuten maataloudessa, tieverkostossa ja varastointijärjestelmissä.
Komissio tarkastelee omasta näkökulmastaan, mitä kaikkia mahdollisia varoja se voi myöntää, jotta se voisi laajasti ja pikaisesti vaikuttaa kansainvälisten jälleenrakennustoimien aloittamiseen. Tästä lähtien on puhuttu seuraavanlaisesta lähestymistavasta. Lyhyellä aikavälillä, eli tämän vuoden joulukuussa, komissio aikoo pikamenettelyä käyttäen tehdä jäsenvaltioille rahoitusehdotuksen, jossa luodaan puitteet tuleville toimille. Ehdotuksen perustana on se, että vuodelta 1998 vielä jäljellä olevat budjettisitoumukset vahvistettaisiin käytettäväksi korjauksiin sekä tekniseen ja taloudelliseen yhteistyöhön. Heti kun olosuhteet sallivat pääsyn kärsineille alueille, lähetetään sinne eri alojen tekninen arviointiryhmä, jota koordinoivat tiukasti jäsenvaltiomme, kansalliset viranomaiset ja muut avun myöntäjät.
Vuodeksi 1999 tarkoitettuja kehitysohjelmia tarkastellaan ja mukautetaan tapauskohtaisesti tiiviissä yhteistyössä edunsaajavaltioiden kanssa. Käynnissä olevia hankkeita voidaan vahvistaa tai muuttaa palvelemaan korjaustoimintaa tai jälleenrakentamista. Näiden aloitteiden täydentämiseksi saattaa strateginen keskipitkän aikavälin lähestymistapa vaatia esimerkiksi alueellisten jälleenrakennusrahastojen perustamista. Komissio voi kuultuaan kaikkia asianosaisia, mukaan lukien muut avun myöntäjät ja edunsaajavaltioiden hallitukset, tehdä neuvostolle asiaan liittyviä ehdotuksia. Tämän strategian pahin pullonkaula on se, että Latinalaisen Amerikan korjaustoimintaa ja jälleenrakennusta koskevassa budjettikohdassa B7-313 on varattuna tällä hetkellä suhteellisen vähän rahaa. Tässä budjettikohdassa on varattu vuodelle 1999 vain hyvin pieni summa, 4, 25 miljoonaa.
Budjettiviranomainen voi luonnollisesti vielä tehdä päätöksen mahdollisista täydentävistä rahoitussitoumuksista erityisesti tämän juuri mainitsemani budjettikohdan vahvistamiseksi.

Linkohr
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluaisin ensin kiittää neuvostoa ja komissiota hätäavusta. Parlamentissa ei ole kenties aina itsestään selvää, että kiitämme toisiamme, mutta haluaisin kuitenkin nimenomaan mainita ne kiittäen. Pidän myös hyvänä sitä, että rouva Bonino on esiintynyt Keski-Amerikassa Euroopan unionin edustajana.
Lyhyen ajan vuoksi vain avainsanoja: haluaisin suositella - koska tämä ei valitettavasti tule olemaan viimeinen kokemamme luonnonkatastrofi - että ajattelisimme myös jonkinlaisen katastrofiavun perustamista. Maailmassa on suuri määrä maita, joissa on jopa ministeriö luonnonkatastrofeja varten, oma kuljetuskalusto, lentokoneet ja kenties myös satelliitit luonnonkatastrofien ennakoimiseksi.
Toisena kohtana haluaisin mainita, että pitkäaikaista jälleenrakennusapua ei pelkästään anneta sikäläisille maille, vaan se toimii myös alueen yhdentäjänä. Infrastruktuuriin kohdistuvat toimet, kadut, televiestintä, energiaverkot ja niin edelleen voivat nyt, kun niin moni asia on hajalla, todella myös vaikuttaa siihen, että alue, jolla asuu hieman yli 30 miljoonaa ihmistä, muuttuu yhtenäiseksi alueeksi. Euroopan parlamentti on aina kamppaillut neuvoston ja komission tukemana poliittisesti sen puolesta, että tämä alue yhtenäistyisi.
Kolmas huomautus: me sanomme aina, että avun on oltava epäbyrokraattista. Toisaalta sen on oltava hyvin harkittua ja tarkkaan suunniteltua sekä mahdollisimman julkisesti annettua. Se on mahdotonta, tiedän sen. Kenties voimme joskus keskustella siitä, kuinka voimme todella tehdä mahdottomasta mahdollisen, sillä muuten olemme taas vaikeuksissa tilintarkastustuomioistuimen kanssa.

Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, tietysti sattuu onnettomuuksia, joista puhuessa ei tarvitse mennä yksityiskohtiin, ja minun mielestäni tällaisena voidaan pitää järkyttävää Mitch-hirmumyrskyä.
Nyt on aika toimia. Tähän mennessä komissio on toiminut ripeästi ja mallikkaasti. Se on myönnettävä, ja lisäksi sitä on pidettävä erittäin myönteisenä asiana. Nyt on aika panostaa kunnianhimoiseen ja strategiseen jälleenrakennussuunnitelmaan. Kyse ei ole vain panostuksesta, vaan myös tämän panostuksen päättäväisestä jatkamisesta. Arvoisa puhemies, tämän suunnitelman on mielestäni koostuttava useasta eri osasta.
Ensinnäkin kyse on talousarviosta, ja Euroopan unionin antaman avun on oltava samalla tasolla kuin jäsenvaltioiden jo antamat avustukset. Minun on sanottava, että olen aivan erityisen ylpeä oman maani Espanjan antamasta avusta, Espanjan hallituksen antamasta avusta ja siitä avusta, jota koko Espanjan yhteiskunta on antanut. Arvoisa puhemies, mitä talousarvioon tulee, Euroopan parlamentin on budjettivallan käyttäjänä oltava mielestäni esimerkkinä myötämielisyydessä ja joustavuudessa, ja sysättävä liikkeelle niin paljon voimavaroja kuin mahdollista. Komission edustaja herra van den Broek viittasi juuri tähän. Tähän suunnitelmaan täytyy sisällyttää myös erittäin merkittävä kaupallinen osa. Parlamentti on vaatinut jo kahden vuoden ajan, että Keski-Amerikan maat liitettäisiin myös teollisuustuotteiden osalta sen suosituimmuuskohtelun piiriin, josta Andien maat nauttivat. Arvoisa neuvoston edustaja, tämä on myös tehtävä viipymättä ja täysin ehdoitta, sillä minun on sanottava, että komission ehdotuksen sisältämä kaksinkertainen ehdollisuus on epäoikeudenmukainen - olosuhteet huomioon ottaen - syrjivä, ja lisäksi vastoin sitä periaatetta, joka on ollut näiden toimenpiteiden innoittajana.
Arvoisa puhemies, suunnitelmassa on oltava lainoja koskeva osa, ja minun mielestäni komission olisi ponnisteltava ja ehdotettava tämän strategisen suunnitelman puitteissa useita toimia, joiden tarkoituksena on tämän tragedian laajamittaisuutta hyödyntäen lisätä Euroopan investointipankin sijoituksia tälle alueelle. Tietysti on oltava myös velkaa koskeva osa, tässä kohtaa on turha sanoa, ettei Euroopan unionilla ole toimivaltaa, koska, arvoisa puhemies, on selvää, ettei mikään syy estä komissiota tai parlamenttia pyytämästä jäsenvaltioita tekemään selkeitä velkaa koskevia myönnytyksiä.
Arvoisa komissaari, pyydän teiltä, että kaikkien näiden juuri mainitsemieni osien lisäksi komissio käyttäisi mielikuvitustaan. Taistelussa epäonnea ja onnettomuutta, monesti todellisuutta vastaan, oli se sitten kuinka karu tahansa, tärkein ase, vaikkei siltä tuntuisikaan, eivät ole ne resurssit, joita on käytettävä tehokkaasti ja koordinoidusti - kuten rouva Ferrero esitti. Monesti tällaisissa tilanteissa myös mielikuvituksella on tärkeä merkitys.
Arvoisa puhemies, pyytäisin neuvoston puheenjohtajalta, että hän ryhtyisi toimeen käynnistämällä poliittisen vuoropuhelun mekanismit ja kutsumalla koolle ylimääräisen San Josén ministerikokouksen. Mielestäni tämä ministerikokous voisi jollakin tavoin antaa sysäyksen sille rahoittajien väliselle kokoukselle tai mahdolliselle kokoukselle, johon komission edustaja van den Broek viittasi puheenvuorossaan. Arvoisa puhemies, mielestäni on aika katsoa tulevaisuuteen, tämä tragedia voi tarjota tilaisuuden yhdistää Keski-Amerikan maita entisestään, jotta ne voisivat kaksinkertaistaa ponnistuksensa alueellisen yhdentymisen jälkeen, ja myös vahvistaa solidaarisuuden siteitä.
Arvoisa puhemies, yhteenvetona pyytäisin komissiota olemaan säästelemättä mitään resursseja, ja ottamaan kaikki voimansa käyttöön. Voitte olla varmoja, arvoisa komissaari, että parlamentti - pyydän, että tämä kerrotaan tästä politiikan osa-alueesta vastaavalle komissaarille herra Marínille - tukee komissiota, sillä niille, jotka tekevät kaiken voitavansa, emme sano koskaan, etteivät he tee sitä, mikä heidän on tehtävä.

Gasòliba I Böhm
Arvoisa puhemies, haluaisin vain ilmaista olevani samaa mieltä niistä lausunnoista, joita kollegani ovat esittäneet niin sosialistiryhmän kuin kansanpuolueen ryhmänkin puolesta niistä hätätoimenpiteistä - sekä niiden jälkeen toteutettavista toimenpiteistä - jotka Euroopan unionin on toteutettava katastrofialueilla sekä neuvoston että komission tasolla.
Heinäkuussa minulla oli tilaisuus käydä näissä tuhoalueen maissa ja saatoin todeta, että ne olivat käymässä läpi erittäin myönteistä jälleenrakennusprosessia niiden sisäisten taistelujen ja vakavien konfliktien jälkeen, joista ne olivat kärsineet, ja ne olivat todellakin kulkemassa selvästi kohti kuntoutumista ja aidon yhteistyöhaluisia.
Valitettavalla ja raa´alla tavalla luonto tuhosi muutamassa tunnissa viime vuosien työn. Meidän, jotka olemme Euroopassa etuoikeutetussa asemassa, on mielestäni osoitettava mitä suurinta solidaarisuutta myrskystä kärsineille yhteiskunnille ja kansoille, ja meidän on otettava huomioon ne kiireelliset näkökohdat, joiden osalta julkisten hallintoelinten - kaikilla tasoilla, Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden hallintoelimistä sekä niihin kuuluvista muista hallintoelimistä alkaen - on toteutettava erittäin suoria toimia yhdessä kansalaisjärjestöjen kanssa. Haluan korostaa sitä, että on tärkeää tarkistaa velka-asia, jotta se ei muodostuisi kiviriipaksi mahdolliselle jälleenrakennukselle, ja - kuten yhteisessä päätöslauselmaesityksessämme ehdotamme - on myös tärkeää, että luodaan perusta keskipitkän ja pitkän aikavälin jälleenrakennusprosessille, joka mahdollistaa sen, että tämä prosessi, jonka - kuten sanoin - toteutumista minulla oli tilaisuus todistaa heinäkuussa, vahvistuu ja että se saadaan käynnistettyä uudelleen.

Guinebertière
Arvoisa puhemies, hirmumyrsky Mitch hävitti Keski-Amerikan, tuhoten kaiken altaan. Se olisi vain ohimenevä uutistapahtuma, jollei se kätkisi taakseen ääretöntä inhimillistä draamaa, joka tulee valitettavasti pysymään vielä kauan avonaisena haavana. Luonto on kaikkina aikoina näyttäytynyt äärimuodoissaan aiheuttaen luonnonkatastrofeja valitettavan usein jo ennestään köyhillä alueilla ja lisäten taloudelliseen epävakaisuuteen epäinhimillisyyden, surun, lohduttomuuden, eron, sairaudet ja huolen huomisesta.
Suhteista Väli-Amerikan maihin ja Meksikoon vastaavan valtuuskunnan jäsenenä minulla oli tilaisuus käydä viime toukokuussa joidenkin kollegoiden kanssa Hondurasissa, ja saatoimme havaita, miten unionin kädenojennuksesta oli apua näille kansoille jopa pääkaupungissa, Tegucigalpassa, ennen pyörremyrskyä. Meillä ei ole tällä hetkellä pelkästään velvollisuutta heitä kohtaan vaan todellinen moraalinen velka, jonka on ilmennyttävä pitkäaikaisena sitoumuksena.
Koko kansainvälinen yhteisö reagoi tilanteeseen välittömästi, eikä tätä spontaaniutta pidä vähätellä, kun tiedetään, että se johti elintarvikkeiden, vaatteiden, kuljetusvälineiden, vedensuodattimien, lääkkeiden ja kenttäsairaaloiden lähettämiseen, ja olen kollegani tavoin myös ylpeä siitä, että olen ranskalainen. Ja vaikka kannatankin tietysti ajatusta näihin maihin tarkoitetusta hätäavusta, ja vaikka osoitan kunnioitustani niille miehille ja naisille, jotka ovat sitoutuneet paikan päällä kaikkiin tarvittaviin ponnistuksiin vähimmäisvaatimukset täyttävän infrastruktuurin jälleenrakentamiseksi kaiken menettänyttä kansaa varten, olen sitä mieltä, että pahinta olisi, jos tätä hätäapua seuraisi unohdus.
Tämän solidaarisen liikekannallepanon jälkeen maailman rikkaiden kansakuntien on velkojen anteeksiantamisen ohella kehitettävä yhdessä suunnitelma alueen jälleenrakentamisesta näiden valtioiden hallitusten kanssa. Välttäkäämme kuitenkin joutumasta sellaiseen ansaan, että tekisimme päätöksiä heidän puolestaan, koska luulen, että tämä on mahdollisuus tukea näiden maiden demokraattisten käytäntöjen kehitystä. Täydentäkäämme näitä suunnitelmia tiiviillä vuoropuhelulla, jota on käytävä hallitusten kanssa, mutta myös kansojen ja järjestöjen kanssa, joille meidän on annettava keinot toimia oman elpymisensä hyväksi.

González Álvarez
Arvoisa puhemies, olen täysin samaa mieltä neuvoston puheenjohtajan rouva FerreroWaldnerin kanssa siitä, mitä hän sanoi aikaisemmin, eli että hirmumyrsky oli erittäin voimakas, se oli kauhistuttava, sillä se kuului voimakkuusluokkaan 5. On kuitenkin otettava huomioon se - mielestäni monet kansalaisjärjestöt tuovat tätä parhaillaan esille - että jos alueen asunnot eivät olisi olleet heikkotasoisia, jos yhteiskunnallisessa verkostossa olisi voitu ennakoida tulevat tapahtumat ja jos tällä alueella olisi todellakin ollut vahvemmat ihmisoikeudet, hirmumyrksyn seuraukset olisivat olleet lievempiä. Olen myös samaa mieltä niistä monista Salafrancan ja Linkohrin täällä esittämistä kysymyksistä, jotka liittyvät näiden maiden suosituimmuuskohteluun.
Sen lyhyen ajan puitteissa, joka minulla on jäljellä, aion kuitenkin kertoa teille siitä, mitä eräät Keski-Amerikan edustajat ja kansalaisjärjestöt sanoivat viime viikolla Brysselissä pidetyssä seminaarissa. Heidän huolenaiheensa olivat seuraavanlaisia.
Ensinnäkin tässä tapauksessa on tarkistettava yhteistyösopimuksia ja muutettava niitä, kuten toiset jäsenet sanoivat, enemmän keskipitkän ja pitkän aikavälin sopimuksiksi alueen jälleenrakentamisen kannalta.
Toiseksi on valvottava sitä, että apu saavuttaa katastrofin uhrit. Valitettavasti aikaisemmin näin ei ole aina tapahtunut.
Kolmanneksi avun jakamisessa on otettava huomioon kaupunginhallitukset. On kaupunginhallituksia, jotka ovat suurissa vaikeuksissa, mutta joilla on vähän keinoja selvitä vaikeuksistaan.
Neljänneksi on pyydettävä, että annettaisiin anteeksi ne velat, joiden me kaikki tiedämme olevan 300 % Nicaraguan bruttokansantuotteesta, mutta jotka ovat suuria myös toisissa maissa.
Viidenneksi on tärkeää, ettei velan anteeksiantaminen helpota hallitusten tilannetta, vaan että se auttaa täyttämään kansojen tarpeita. Tämän vuoksi on tärkeää, että velkasumma kohdistettaisiin alueen konkreettisiin jälleenrakennushankkeisiin.
Minäkin olen ylpeä - kuten herra Salafranca totesi - en ainoastaan Espanjan hallituksen toiminnan vuoksi, vaan ennen kaikkea Espanjan kansan toiminnan vuoksi, kansan, joka on osoittanut tuntevansa suurta solidaarisuutta. Tämä on kuitenkin tämänhetkinen tilanne, katsotaan, mitä tapahtuu tammi- ja helmikuussa. On tärkeää, että me kaikki jatkamme toimintaamme myös tämän KeskiAmerikan tapahtumien vuoksi tunteita herättävän hetken jälkeen.

Kreissl-Dörfler
Arvoisa puhemies, tällainen katastrofi vaatii reaktioita, jotka ovat paljon tähänastista voimakkaampia. Tuhannet ihmiset ovat kuolleet tai menettäneet kaiken, myös koska lähestyvän hurrikaanin varalta ei ryhdytty varotoimiin, koska köyhimpien on asuttava epävarmimmissa paikoissa, koska kokonaisia maa-alueita on hakattu teollisen maatalouden tarkoituksiin. Keski-Amerikka on hävitetty, jälleenrakennus kestää vuosikymmeniä. Jotta tämä jälleenrakennus onnistuisi, maat eivät tarvitse pelkästään tehokasta apupakettien luovutusta. On laadittava kaukonäköinen rakennussuunnitelma, on vältettävä monelta eri taholta annettavia lahjoituksia, jotka, kuten on tapahtunut, tihkuvat epäilyttäviin tai hallitusta miellyttäviin kanaviin.
Hyvin koordinoidun jälleenrakennuksen tavoitteena on oltava ennen kaikkea kansan tilanteen parantaminen. Terveys, kasvatus, asunnot sekä perusteellinen maatalousuudistus on asetettava kaiken muun edelle. Asianomaisilla on oltava oikeus osallistua päätöksentekoon ja valvontaan. Keski-Amerikka kaipaa täydellistä kahdenkeskisten velkojen anteeksiantamista. Ranska on antanut siinä hyvän esimerkin. Muiden EU-maiden pitäisi mahdollisimman pian seurata sen esimerkkiä. Ei ole kuitenkaan kyse vain siitä, että perutaan jotain sellaista, jota ei kuitenkaan saada enää perittyä. Monenkeskiset velatkin on annettava anteeksi. IMF ja Maailmanpankki avustavat luotoilla, mutta niitä ei saa sitoa rakenteellisiin sopeuttamistoimiin.
Euroopan hallitusten pitäisi sen vuoksi voimakkaasti käyttää vaikutusvaltaista ääntään IMF: ssä ja Maailmanpankissa ehtojen asettamisen estämiseksi. Tämänpäiväinen Guardian-lehti kirjoittaa, että Chiquitan näkymät ovat ruusuiset. Monikansalliset banaaniyhtiöt maksattavat viljelyksiensä jälleenrakennuksen vakuutusyhtiöillä, mutta niiden työntekijät ovat joutuneet kadulle. Monikansalliset konsernit, jotka esimerkiksi Hondurasissa eivät ole vuosikausiin maksaneet juuri ollenkaan veroja, haluavat nyt väistää vastuutaan. Hurrikaanin aiheuttamat tuhot eivät ole yksinkertaisesti vain luonnonvoima, joka äkisti kohtaa ihmisiä. Otsonikerroksen tuhoaminen, luonnonvarojen häikäilemätön käyttö ja ympäristön ylenmääräinen myrkyttäminen ovat osaltaan syyllisiä katastrofiin. Se ei tule olemaan viimeinen, jos nimenomaan me teollisuusmaissa emme perinpohjin muuta ajattelutapaamme.

Escolá Hernando
Arvoisa puhemies, joka päivä, sitä mukaa kun hirmumyrsky Mitchin aiheuttamista ihmishenkien menetyksistä ja aineellisista vahingoista annetaan arvioita, katastrofin todelliset mittasuhteet varmistuvat. Tällä kertaa luonto ei ole säälinyt Keski-Amerikan maita, mutta olisi hyvä muistaa - ja niin parlamentti tekee - että juuri ihminen on välinpitämättömällä käyttäytymisellään saanut aikaan sen, että ilmastonmuutoksesta aiheutuu tällaisia luonnonkatastrofeja. Meidän on kaikkien oltava tietoisia siitä - ja etenkin teollisuusmaissa - että jos emme muuta radikaalisti käyttäytymistämme, hirmumyrsky Mitchin jälkeen tulee toisia hirmumyrskyjä, joiden seuraukset ovat yhtä tuhoisia.
Hyvät jäsenet, Keski-Amerikassa heikoimmat - kuten tapahtuu lähes aina - ovat menettäneet eniten. Tämän vuoksi meidän väistämätön velvollisuutemme on varmistua siitä, että apu käytetään mahdollisimman koordinoidusti ja tehokkaasti, jotta se saavuttaa ennen kaikkea ne, jotka sitä kipeimmin tarvitsevat, eikä muodostuisi korruptionlähteeksi, kuten muissa vastaavissa tapauksissa on valitettavasti saattanut käydä.
Lopuksi haluamme tuoda julki tyytyväisyytemme niiden erinomaisten solidaarisuudenosoitusten osalta, joita ovat antaneet sekä unionin kansalaiset yksilöinä että heitä edustavat toimielimet, erityisesti Euroopan toimielimet. Meidän on oltava iloisia siitä, että kiireellisiä ratkaisuja vaativaan tilanteeseen on reagoitu nopeasti. Vaikka olemmekin niin monessa yhteydessä moittineet Eurooppaa siitä hitaasta byrokratiasta, jolla se reagoi ongelmatilanteisiin, meidän on nyt pystyttävä kiittämään sitä. Nyt on vain tärkeää viimeistellä toimintamme antamalla tuhoalueen maille velat kokonaan anteeksi.

Blokland
Arvoisa puhemies, olemme järkyttyneitä Keski-Amerikkaa kohdanneesta katastrofista. Kun sellaiset luonnonvoimat saavat vallan ja jättävät jälkeensä hävityksen aallon sekä kuolleita ja loukkaantuneita, me tunnemme itsemme voimattomiksi. Myös nykyaikainen yhteiskuntamme, jolla on käytössään paljon tekniikan mahdollisuuksia, voi joutua luonnon yllätysten uhriksi. Kysymys ei ollut täydellisestä yllätyksestä, koska hirmumyrsky Mitchin nähtiin hetkeä aiemmin lähestyvän.
Hirmumyrskyn seurauksia ei kuitenkaan voitu välttää. Katastrofin mittavuutta on lisännyt suuresti kyseisen alueen rakenne. Rikkaat suurmaanomistajat ovat ajaneet köyhät maanviljelijät harjoittamaan ammattiaan korkeammille vuorenrinteille. Tämä on johtanut kauheisiin seurauksiin. Hirmumyrsky sai riehua vapaasti metsättömillä vuorenrinteillä ja imi kaiken mukaansa tuhoisaan mutavirtaan.
Tällä hetkellä on kuitenkin tärkeintä tarjota sopivaa apua. Maat kaikkialla maailmassa, mukaan lukien Euroopan maat, ovat tehneet jo paljon. Muiden Euroopan maiden tulisi seurata tiettyjen maiden, kuten Ranskan ja Alankomaiden, päätöksiä antaa velkoja anteeksi. Sama pätee rahoituslaitoksille ja kansainvälisille rahoituslaitoksille suoritettavien maksujen lykkäämiseen.
Pitkällä aikavälillä on tarpeen, että saadaan aikaan sosiaalisesti ja ekologisesti vastuullinen ohjelma maanviljelijöiden auttamiseksi ja luonnon korjaamiseksi. Myös suurmaanomistajien tulee tässä yhteydessä vaikuttaa todelliseen kestävään kehitykseen, johon kuuluu muun ohessa asianmukainen eroosion torjunta. On järkevää ottaa kansalaisjärjestöt aktiivisesti mukaan tähän toimintaan.

Amadeo
Arvoisa puhemies, tahtoisin puhua velan anteeksiantamisesta, jotta katastrofista kärsineiden maiden taloudelle voitaisiin antaa hengähdystauko. Kaikkiin maihin ei voida soveltaa samaa arviointimenetelmää: Guatemala ja Salvador vaikuttavat rikkaammilta kuin Nicaragua ja Honduras, tai ainakin vähemmän köyhiltä. Kun velan anteeksiantamisen ehdot on määritetty, juuri eri maiden kansantuotteen eron seurauksena voidaan eri valtioita kohdella eri tavalla kyseisten valtioiden taloudellisen ja rahoitustilanteen mukaan. Näin vähemmän epäsuotuisassa asemassa oleviin maihin voitaisiin soveltaa G7-ryhmän kokouksessa Napolissa vuonna 1993 sovittuja ehtoja, jotka mahdollistavat sen, että velasta annetaan anteeksi 66 %, kun taas kaikkien epäsuotuisimmassa asemassa oleviin valtioihin voitaisiin soveltaa G7-ryhmän vuoden 1996 Lyonin sopimusta ja jopa 80 % osuuden anteeksiantamista.
Nicaraguassa, samoin kuin Hondurasissa, odotetaan nyt vaikean taloudellisen tilanteen muuttumista vielä vakavammaksi, mikä saattaa lisätä köyhyyttä tuhoisasti, kun jo nyt 60 % väestöstä alittaa köyhyysrajan, sekä työttömyyttä, joka tällä hetkellä on 53 % Nicaraguassa ja 30 % Hondurasissa.

Manzella
Arvoisa puhemies, yhteisön toimielinten ja yhteiskunnan nopea reaktio osoittaa, että liikkeellelähtömme on onnistunut. Olemme kuitenkin vasta lähteneet liikkeelle; mitään muuta ei vielä ole tehty, ja parlamentti odottaa hyvin kiinnostuneena komissaarin, rouva Boninon kertomusta ja siinä esitettäviä ehdotuksia. Keski-Amerikassa sattunut katastrofi ei näet ole ainoastaan luonnonkatastrofi ja inhimillinen tragedia, vaan myös, ja ennen kaikkea, poliittinen katastrofi.
Kaikkina näinä vuosina olemme tottuneet ajattelemaan Keski-Amerikkaa poliittisesti yhtenäisenä. Tämän poliittisen yhtenäisyyden kannalta olemme ajatelleet myös aluetta tuhonneiden sotien jälkeisen rauhan alueellista kehittymistä, ja nyt on olemassa sosiaalisten murrosten uudelleen syntymisen vaara. Olemme tukeneet Keski-Amerikan parlamenttia Parlacenia. Olemme aina ajatelleet alueen keskinäisiä riippuvuussuhteita. Nyt meidän on siis pyrittävä luomaan tämä keskinäinen riippuvuus uudelleen toimiemme uudessa vaiheessa. Meidän on ajateltava alueen keskinäistä riippuvuutta niin välittömästi aiheutuneen joukkotyöttömyyden vastaisen suunnitelman, infrastruktuuria koskevan suunnitelman kuin rahoituksen osalta - ja tässä asiassa kahden- ja monenkeskisen velan anteeksiantamista koskeva kysymys liittyy itse asiassa sekä vahinkoa kärsineisiin maihin että kansainvälisiin järjestöihin - ennen kaikkea mitä monenkeskiseen sopimiseen lahjoittajamaiden välillä, joiden on luonnollisesti toimittava, kuten herra Salafranca hetki sitten sanoi, yhdessä San Josén ministerikokouksen kanssa, mutta niiden on myös saatava varmuus unionin jatkuvasta läsnäolosta, joka ei rajoitu vain tähän kriisitilanteeseen.

Liese
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin haluan ilmaista vilpittömästi suruni ja tyrmistykseni Keski-Amerikan maille. Jatkan saksaksi.
- Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, olemme kuulleet sen usein. Katastrofi on suunnaton, eikä sellaista ole ainakaan tuolla alueella tapahtunut vielä milloinkaan. Sen vuoksi meidän on yritettävä todella kaikkemme muotoillaksemme tuen niin hyväksi ja laaja-alaiseksi kuin mahdollista. Mikään ei saa olla pyhää. Sanoin sen jo eräässä valtuuskuntamme kokouksessa. Parlamentin pitää neuvoston kanssa tutkia erittäin ripeästi, kuinka voimme antaa käyttöön tarvittavat määrärahat talousarviossa. Nyt varatut määrärahat voivat olla vain alku, sillä jälleenrakennukseen tarvitaan hyvin paljon rahaa vuosiksi eteenpäin. Nicaragua ja Honduras kuuluivat jo muutenkin maailman köyhimpiin maihin, ja nyt ne ovat vielä köyhempiä. Tarvitsemme siis hyvin paljon rahaa, ja meidän on meneteltävä erittäin sovinnaisesti. Sen vuoksi haluaisin ehdottaa vielä kerran sitä, mitä ehdotin jo valtuuskunnan kokouksessa: meidän on myös harkittava vakavasti, voisiko Euroopan kehitysrahastosta antaa määrärahoja tälle katastrofille sen erityisen vaikeuden vuoksi. Honduras ja Nicaragua eivät tietenkään ole AKT-maita, mutta siinä suhteessa on ajateltava epäsovinnaisesti. Jos määrärahoja ei oteta esimerkiksi AKT-mailta, ne pitäisi kenties antaa katastrofi- ja jälleenrakennusavun käyttöön.
Pitkällä aikavälillä uskon, että näiden maiden on tultava Lomén sopimuksen jäseniksi, sillä mikä oikeastaan oikeuttaa meidät epäämään Lomén edut ja rahoitusvälineet näiltä maailman köyhimmiltä mailta, jotka nyt ovat entistä köyhempiä? Meillä ei ole siihen mitään oikeutta. Jos haluamme olla todella rehellisiä, meidän on myös tehtävä kaikki se, minkä voimme. Rehellisyys on sitä.

Linser
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Keski-Amerikan tilanne on kauhea: 12 000 kuollutta, 18 000 kadonnutta. 90 % Hondurasin banaanisadosta ja 70 % kaduista on tuhoutunut. Kehitys suuressa osassa Keski-Amerikan valtioita palasi vuosia taaksepäin. Euroopan unionin humanitaarinen apu on elintärkeää, myös Nicaraguan poliittisen tilanteen uhkaavan kärjistymisen estämiseksi. Tehokkaaseen voimavarojen käyttöön, kuten päätöslauselmaesityksessä vaaditaan, on luonnollisesti suhtauduttava myönteisesti.
Humanitaaristen näkökohtien ohella, joiden takana me kaikki parlamentin jäsenet päättäväisesti olemme ja joita me edelleen painokkaasti kehotamme komissiota ottamaan huomioon, haluaisin sen lisäksi, mitä kollega Kreissl-Dörfler esitti, puhua vielä yhdestä näkökohdasta. Monet asiantuntijat olettavat, että kasvihuonekaasujen suuri tuotanto on yksi tämän ympäristökatastrofin oleellisista syistä. Näiden olosuhteiden vallitessa en voi ymmärtää sitä, että Buenos Airesin ilmastokokouksessa lykättiin taas kahdella vuodella kasvihuonekaasujen vähentämiseen tähtääviä määräyksiä. Olen sitä mieltä, että nimenomaan tällaisten luonnonkatastrofien vuoksi on ehdottoman välttämätöntä, että unioni puolustaa voimakkaasti maailmanlaajuista hiilidioksidipäästöjen vähentämistä.

Cabezón Alonso
Arvoisa puhemies, kiitän komissiota ja neuvostoa siitä, että ne ovat paikalla.
Hirmumyrsky Mitchin seurauksista toipuminen vie Keski-Amerikan alueella yhden sukupolven ajan. Kirottu hirmumyrsky jätti jälkeensä kauhistuttavan muiston, joka oli voimakkaampi kuin olimme alunperin osanneet odottaa. Tuhoalueella on palattu kehityksessä kymmeniä vuosia taaksepäin, ja siellä tehdyt ponnistelut aivan lähimenneisyydessä syntyneiden syvien haavojen parantamiseksi ovat valuneet hukkaan.
Tuhoalueen maat ovat joutuneet kasvotusten todellisuutensa kanssa: niiden valmistautuminen katastrofeihin on erittäin heikkotasoista ja valtioiden infrastruktuurit ovat liian heikkoja vahinkojen korjaamisen kannalta. Näemme, kuinka nämä alistuneet yhteiskunnat eivät kaikesta huolimatta suostu menettämään jopa toivoaankin sellaisten tragedioiden sattuessa, joita ne ajoittain kohtaavat, aivan kuin ne muodostaisivat yhdessä kollektiivisen Sisyfoksen, joka näkee, kuinka sen työ valuu hukkaan juuri kun se on saamassa sitä päätökseen.
Onnittelen komissiota vilpittömästi sen välittömistä toimenpiteistä, jotka koostuivat pääasiallisesti humanitaarisesta avusta, sekä jäsenvaltioita, jotka ovat toimineet yhtä nopeasti. Meidän yhteiskuntamme - Espanjan toimenpiteet tuntien - ovat olleet solidaarisia ja avokätisiä, ja joissakin tapauksissa niiden antama apu on jopa mennyt hallitusten antaman avun edelle, mutta vaikka ne toimenpiteet, joihin tähän mennessä on ryhdytty, ovatkin merkittäviä, ne eivät ole riittäviä. Hallitusten on ratkaistava näiden maiden velkaantumisongelma ilman sen kummempia selityksiä, koska sillä tavoin näitä maita voidaan avustaa tehokkaasti niiden taloustoiminnan uudelleen aktivoinnissa.
Toivon, että maani hallitus, Espanjan hallitus, antaa näiden maiden velat anteeksi, ja että myös muut jäsenvaltiot tekevät samoin, ja että tämä velka muuttuisi jälleen fyysisiksi, terveydenhuollon, koulutuksen ja ympäristönsuojelun infrastruktuureiksi. On sanottu, että tarvitaan alueellista avustus- ja jälleenrakennussuunnitelmaa, jonka toteutuksessa pitäisi olla jo pitkällä tammi- tai helmikuussa, ja Euroopan unionin toimielinten täytyy epäilemättä tehdä rahoitus- ja talousarvioon liittyviä järjestelmiään joustavammiksi tukeakseen tätä jälleenrakennussuunnitelmaa. Hirmumyrsky aiheutti jo murheellisen ja kuolemiin johtaneen tragedian, ja meidän, kaikkien meidän velvollisuutemme on helpottaa sen seurauksia ja auttaa sen jälkeisen tulevaisuuden rakentamisessa.

Robles Piquer
Arvoisa puhemies, PPE-ryhmän varapuheenjohtajana ja suhteista Latinalaiseen Amerikkaan vastaavana henkilönä haluan osoittaa ryhmämme puolesta lyhyesti solidaarisuutta tragedian uhreille ja myös ilmaista tyytyväisyytemme siihen, että tämä kansalaisten ja hallitusten osoittama solidaarisuus on ollut niin voimakasta. Haluan myös ilmaista tyytyväisyytemme siihen, että tämän parlamentin suhteista Keski-Amerikkaan ja Meksikoon vastaava valtuuskunta kokoontui niin nopeasti herra Salafrancan kutsusta, että kollegojemme osanotto tähän ylimääräiseen kokoukseen oli runsasta ja että Euroopan komission varapuheenjohtaja herra Marín ja komissaari Bonino osallistuivat siihen. Lopuksi on iloittava myös siitä, että Euroopan, ei kaikkien valtioiden erikseen, vaan kaikkien niiden yhdessä myöntämä apu on ollut runsasta. Kenties tämän avun symbolina voisivat olla ne matkat, joita Espanjan prinssi Felipe de Borbón, presidentti Chirac ja myös komissaari Bonino ovat tehneet tälle alueelle. Nämä kolme nimeä ovat ehkä paras tapa kuvata sitä Euroopan antamaa apua, josta ei tietenkään tule olemaan puutetta tulevaisuudessa.

Newens
Arvoisa puhemies, sisällissodan vuosien jälkimainingit olivat jo koetelleet ankarasti Mitch-pyörremyrskyn tuhoamia Keski-Amerikan maita. Kaikille maille ominaisia olivat korkeat lukutaidottomuusluvut, lohduton köyhyys ja kansainvälisten lainojen musertava taakka, kuten ne meistä, jotka ovat käyneet alueella, ovat nähneet. Vuosisadan tappavimman myrskyn kohdanneet lukemattomat kylät, hökkelikylät, sillat ja tiet ovat huuhtoutuneet pois, sadot tuhoutuneet, maatilojen karjat hävinneet, vesivarastot huvenneet ja monet tuhannet kuolleet. Euroopan unionia ja kaikkia, jotka ovat lähettäneet hätäapua, on syytä kiittää maasta taivaaseen.
Velkataakan keventämistarkoituksessa otetut askeleet ovat myös elintärkeitä. Vie kuitenkin vuosia, ennen kuin näiden maiden, jotka olivat joka tapauksessa toivottoman köyhiä, taloudet saadaan jälleenrakennettua. Meidän on myönnettävä se tosiasia, että on pakottava tarve ei ainoastaan keskeyttää velkojen takaisinmaksu vaan myös antaa ne anteeksi. Honduras ja Nicaragua eivät pysty koskaan maksamaan velkojensa korkoja, eikä niiden velkojen takaisinmaksun lykkääminen riitä. Lisäksi keskipitkän ja pitkän aikavälin kehitysapua ei saa antaa leikata, erityisesti mitä sosiaalisiin tarpeisiin tulee.
Maanomistuksen osalta on kaikenlaisia ongelmia, mitä hallintaoikeuteen tulee. Maareformin tarve on pakottavampi kuin koskaan. Euroopan unioni on pitkään ollut hyvin huolestunut Keski-Amerikasta, esimerkiksi San Josén prosessin kautta. Meidän on kaksinkertaistettava ponnistuksiamme auttamisen osalta. Neuvoston, komission ja parlamentin pitäisi helpottaa talousarviomme käyttämättömien varojen käyttöä avustamistarkoituksiin.
Tuho muistuttaa meitä myös tarpeesta ryhtyä kauaskantoisiin kansainvälisiin toimenpiteisiin, jotta ilmastonmuutoksista johtuvat ympäristötuhot saadaan rajoitettua, sillä muuten ilmastonmuutokset tulevat aiheuttamaan useammin jopa pahempia katastrofeja kuin se, josta puhumme tänä iltana.

Ferrero-Waldner
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, saanko vielä kerran esittää kantani lyhyesti? Ensiksikin kiitän kovasti tuestanne, joka on tullut esiin useissa puheenvuoroissa, ja myös parlamentin monista virikkeistä ja pohdinnoista, jotka varmasti innostavat minua vielä kerran käsittelemään näitä asioita 30. marraskuuta pidettävän kehitysyhteistyöministerien neuvoston varalta.
Yhteenvetona voidaan todeta: tärkeää on ensi sijassa humanitaarisen avun - ja jälleenrakentamisen ja kehitysavun - koordinoiminen, ja me toteutamme aluksi kumppaniemme kesken koordinoinnin, tehtävä, joka puheenjohtajamaan on tehtävä paikan päällä. Toiseksi on tietysti käsiteltävä velkojen anteeksi antamista. Siitäkin keskusteltiin jo yleisten asiain neuvostossa. Siitä puhumme ennen kaikkea kehitysyhteistyöministerien neuvostossa, mutta sen lisäksi valmistellaan tietysti avustajien konferenssia. Washingtonissa järjestetään 10. 11. joulukuuta avustajien konferenssi. Siellä todetaan lisäksi ennen kaikkea Latinalaisen Amerikan Kehityspankin osalta, millaisia summia saatetaan edelleen tarvita. Lisäksi on jo päätetty pitää toinen konferenssi maaliskuussa Tukholmassa, jossa on tarkoitus valmistella ennen kaikkea pitkän aikavälin jälleenrakennusta.
Velkojen osalta on tietysti erotettava hyvin selkeästi kahdenkeskiset velat - yhtäältä kehityslainat ja toisaalta vientiluotot - ja monenkeskiset velat, ennen kaikkea HIPC-aloite, jolla todella pyritään joko uuden rahaston perustamiseen, jota puheenjohtajamaa tietysti tukee ja edistää, tai Maailmanpankin jo olemassa olevien rahastojen käyttöön, jota mahdollisesti kannatamme.
Keskustelussa käsiteltiin muuten kaikki asiat, jotka mainitsin jo alussa. Vielä kenties lyhyesti ilmastosopimuksesta: tiedämme kaikki, että Euroopan unioni on sen osalta tietysti edelläkävijä, mutta ei ole helppoa saada kaikkia muita merkittäviä tekijöitä mukaan.

Van den Broek
Haluan kiittää omasta puolestani ja komission sekä poissa olleiden Emma Boninon ja Manolo Marínin, jotka olisivat varmasti mielellään osallistuneet tähän keskusteluun, puolesta valtavasta yksimielisyydestä ja solidaarisuudesta, jota olemme voineet täällä yhdessä osoittaa niin monia Keski-Amerikan ihmisiä ja maita kohdanneen epäinhimillisen luonnonkatastrofin johdosta. Haluaisin puhua vielä lyhyesti parista asiasta, muun muassa herra Salafrancan puheenvuoron johdosta. Komissiolla ei itse asiassa ole mitään toimivaltaa näissä velkakysymyksissä, mutta uskon kuunneltuani puheenjohtajamaata, että jokaiselle on selvää, että tässä ei voida pitäytyä vain pelkissä humanitaarisissa ponnisteluissa ja että myös kansainvälisen yhteisön täytyy tehdä jotain tämän valtavan velkakuorman keventämiseksi ja mahdollisuuksien mukaan antaa velkoja anteeksi tilanteen mukaan.
Sitten toiseksi, herra Salafranca on edelleen viitannut keskusteluun San Joséssa. Muistan sen vielä kauempaa menneisyydestä, Contadora-prosessista ja muusta sellaisesta. Voin kuvitella ja olen vakuuttunut siitä, että sama pätee myös herra Maríniin ja muuten myös puheenjohtajamaahan, että on varmasti syytä kiinnittää huomiota Euroopan unionin ja Keski-Amerikan välisen vuoropuhelun käynnistämiseen San Josén puitteissa, kun Keski-Amerikan tilanne on jälleen hieman selkeytynyt ja kun rahoituspäätöksiä on tehty ja kun jälleenrakennusohjelma on tosiaan saatu käyntiin. Tämä vaikuttaa minusta erityisen rakentavalta ajatukselta.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra van den Broek.
Tämän keskustelun päätteeksi olen ottanut vastaan päätöslauselmaesityksen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna.

Lähi-idän rauhanprosessin edistyminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana neuvoston julkilausuma Lähi-idän rauhanprosessin edistymisestä.

Ferrero-Waldner
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unioni on aina korostanut laaja-alaisen, oikeudenmukaisen ja kestävän rauhansopimuksen välttämättömyyttä Lähi-idässä. Sopimuksen perusteet sisältyvät muun muassa Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston asianomaisiin päätöslauselmiin. Tässä yhteydessä on mainittava Lähi-idän alueen kaikkien valtioiden oikeus olla olemassa turvallisten, kansainvälisesti tunnustettujen rajojen sisällä, mutta myös Palestiinan kansan itsemääräämisoikeus, jolloin mitään vaihtoehtoa ei pitäisi jättää huomiotta.
Sen vuoksi unioni tuki sisällöllisesti täysin Madridin ja Oslon sopimuksia, jotka käynnistivät Lähi-idän käynnissä olevan rauhanprosessin. Sitten jouduimme kuitenkin vuoden 1997 alusta lähtien yhä huolestuneempina seuraamaan kehityksen vaarallista pysähtymistä. Yhdysvallat ja Euroopan unioni voimistivat välitysponnistelujaan, jolloin ennen kaikkea EU: n Lähi-idän erikoislähettiläs Miguel Moratinos esitti konfliktin osapuolille useita ehdotuksia eriävien kantojen lähentämiseksi.
Pääministeri Netanjahu ja presidentti Arafat allekirjoittivat vihdoin 23. lokakuuta vaikeiden neuvottelujen jälkeen Wyessä Washingtonissa sopimuksen, jonka syntymiseen osallistuivat merkittävästi myös Yhdysvallat ja presidentti Clinton sekä kuningas Hussein. Nyt aikaansaadun sopimuksen tulisi merkitä pitkään kaivattua läpimurtoa, jonka tarkoituksena on saada rauhanprosessi taas liikkeelle yli puolentoista vuoden seisahtumisen jälkeen.
Allekirjoittamalla sopimuksen konfliktin osapuolet jatkoivat Oslon prosessia määräämällä israelilaisten joukot vetäytymään uudelleen Jordanjoen länsirannalta palestiinalaisten antamia laajoja turvallisuustakuita vastaan. Osapuolet sopivat jatkavansa nopeasti neuvotteluja Palestiinan lopullisesta asemasta ja siitä, että yksipuolisista toimista luovutaan. USA otti sopimuksen syntymiseen vaikuttajana erotuomarin ja takuumiehen osan.
Wyen sopimus voi kuitenkin vaarantua erittäin helposti sopimuksen osapuolten tämänhetkisen erittäin vähäisen keskinäisen luottamuksen vuoksi. Vallitsevissa olosuhteissa näyttää siksi erittäin tärkeältä, että molemmat puolet luopuvat yksipuolisista toimista, jotka voisivat aiheuttaa haittaa lopullista tilannetta koskeville neuvotteluille. Toisaalta on tärkeää ja myönteistä, että nykyinen Israelin hallitus on ensimmäistä kertaa todella hyväksynyt periaatteen " alueiden luovuttaminen rauhaa vastaan" .
Euroopan unioni on painokkaasti hyväksynyt Wyen sopimuksen, mutta on toisaalta myös huomauttanut, että onnistuminen tai epäonnistuminen riippuu sopimuksen nopeasta täytäntöönpanosta. Se, että Israelin hallitus ratifioi sopimuksen eilen, on sen vuoksi erittäin tärkeä askel oikeaan suuntaan.
Euroopan unioni tukee Wyen muistion toteuttamista kaikilla niillä alueilla, joilla unionin panos voi olla rakentava. Tämä koskee erityisesti Israelin ja Palestiinan allekirjoittaman väliaikaisen sopimuksen joitakin kohtia, kuten Gazan lentokentän avaamista ja sataman rakentamista sekä Länsirannan ja Gazan kaistaleen välisen turvallisen maayhteyden rakentamista. Euroopan unionilla on jo nyt palestiinalaisten kanssa tukiohjelma terrorismin vastustamiseksi, ja se valmistelee toista pientä samankaltaista ohjelmaa EU: n ja Palestiinan turvallisuuskomitean yhteyteen.
EU: n palestiinalaisille antaman avun ensimmäinen viisivuotiskausi päättyy tämän vuoden lopussa Wyen sopimuksen täytäntöönpanon edistymisestä riippumatta. USA on esittänyt kutsun saapua Washingtoniin ministeritasolla käytävään avustajien konferenssiin 30. marraskuuta 1998, jotta palestiinalaisten tuen jatkaminen varmistuisi. EU on jo periaatteessa päättänyt jatkaa laajamittaisen tuen antamista Palestiinan kansalle myös seuraavan viisivuotiskauden ajan.
Itävallan ulkoministeri Wolfgang Schüssel matkusti EU: n neuvoston puheenjohtajana erikoislähettilään Miguel Moratinosin sekä komission edustajan kanssa Lähi-idän alueelle 12. 15. marraskuuta ja vieraili tällöin Jordaniassa, Israelissa, palestiinalaisten alueella, Syyriassa, Libanonissa ja Egyptissä ja kävi siellä poliittisia keskusteluja. Matkan tavoitteena oli tutkia mahdollisuuksia Euroopan unionin aktiiviselle osallistumiselle Wyen sopimuksen täytäntöönpanoon. Ajankohta oli erityisen suotuisa siihen tarkoitukseen, koska mainittu sopimus oli juuri allekirjoitettu. Keskustelut paikallisten puolueiden kanssa olivat erittäin avoimia ja perusteellisia. Saatoimme havaita, että Euroopan unionin roolia rauhanprosessissa arvostettiin joka paikassa ja että monet toivoivat eurooppalaisten, tietysti varsinkin myös EU: n erikoislähettilään Moratinon, vielä voimakkaampaa osallistumista.
Israelissa sitä toivotaan kuitenkin vain konkreettisen yhteistyön alueella, ei poliittisessa mielessä, se sanottiin selvästi. Wyen muistion täytäntöönpanoon kohdistuu sekä israelilaisten että palestiinalaisten puolella voimakasta sisäpoliittista vastustusta. Israelin Jerusalemia, sitä ja Jordanjoen laaksoa ympäröiviä turvavyöhykkeitä sekä rakennettujen siirtokuntien purkamista koskeva kanta vaikuttaa edelleen joustamattomalta. Se vaikutti kuitenkin valmiilta käytännön yhteistyöhön arabiosapuolen kanssa vesihuoltoon ja infrastruktuuriin liittyvissä kysymyksissä - esimerkiksi rautatien rakentamisessa.
Keskustelukumppanit Egyptissä, Syyriassa ja Libanonissa suhtautuivat usein epäillen Wyen sopimukseen ja Israelin valmiuteen panna se täytäntöön. Palestiinalaisten keskuudessa ei voinut olla havaitsematta tietynlaista pessimismiä. Mitä tulee erityisesti Israelin kaipaamaan rauhanprosessin monenkeskisen osan pikaiseen elvyttämiseen, arabeja edustavat keskustelukumppanit ilmoittivat vastustavansa sitä niin kauan kuin Wyen sopimusta ei ole pantu täytäntöön eikä Syyrian ja Libanonin kanssa käytäviä rauhanneuvotteluja ole saatu uudelleen käyntiin.
Wyen sopimuksen synnyttämän uuden kehityksen ja neuvoston puheenjohtajan Lähi-idän matkalla saatujen vaikutelmien valossa näyttää siltä, että meillä on nyt Lähi-idän rauhanprosessissa joitakin tärkeitä tehtäviä tai mahdollisuuksia, jotka meidän olisi tehtävä tai otettava huomioon rauhan tukemiseksi ja eurooppalaisten läsnäolon voimistamiseksi alueella. Näyttää siltä, että mainittua Washingtonissa 30. marraskuuta pidettävää avustajien konferenssia varten on laadittava EU: n yhteinen kanta, jonka ansiosta unioni voi esiintyä tarmokkaana.
Koska Eurooppa antaa noin 60 % palestiinalaisten saamasta taloudellisesta tuesta, eurooppalaisilla on hyvin merkittävä vaikutus näissä tapaamisissa, jota on hyödynnettävä meidän näkökulmastamme katsoen. Neljän osapuolen välinen neuvottelu Euroopan unionin, USA: n, Israelin ja palestiinalaisten kesken vaikuttaa erittäin toivottavalta, koska se antaa tärkeän alkusysäyksen tukitoimille Palestiinan lopullista asemaa koskevissa keskusteluissa, joissa voidaan käsitellä tällaisia tukevia toimia vesihuollon, pakolaisten tai infrastruktuurin alalla. Yhtä arvokasta olisi Euroopan unionin ja Israelin välisen paikallisia vesikysymyksiä ja - hankkeita käsittelevän kahdenkeskisen työryhmän perustaminen.
Unionin pitäisi nyt myös ponnistella voimakkaammin Syyrian-Libanonin neuvotteluraiteen uudelleen avaamiseksi, minkä yhteydessä EU: n erikoislähettiläs Moratinos jatkaa aloitteitaan. Neuvoston puheenjohtaja, ulkoministeri Schüssel kertoo yleisten asiain neuvostossa 7. joulukuuta Lähi-idän matkastaan ja tekee samassa yhteydessä lisää konkreettisia ehdotuksia EU: n aseman vahvistamiseksi Lähi-idän rauhanprosessissa.
Juuri tämän suunnattoman vaikean ja monimutkaisen prosessin yhteydessä emme saa antaa jatkuvien takaiskujen lannistaa meitä. Meidän on pantava alulle, koordinoitava ja tuettava mahdollisimman laajoja ja konkreettisia yhteistyöhankkeita sekä poliittisella että muilla alueilla. Niin voimme vaikuttaa siihen, että syntyy luottamusta ja että käynnissä olevat ja mahdolliset konfliktit lientyvät, ja estämme koko prosessin keskeytymisen, sillä keskeytyminen voisi merkitä uuden väkivaltaisuuksien ja yhteenottojen kierteen alkamista Lähi-idässä, minkä me kaikki haluamme estää, vaikka oman suoranaisen etumme vuoksi.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, kiitos selvityksestänne, ilahduttavia merkkejä on todella vain vähän. Niitä pitäisi ehdottomasti arvostaa, nimittäin nimenomaan myös knessetin eilistä sopimuksen ratifiointia. Siltä osin on tosin sanottava, että täällä ryhdyttiin toimiin, vaikka tapahtui pommi-iskuja, mikä on tähän asti aina antanut Israelin hallitukselle ja parlamentille syyn olla pyrkimättä rauhaan. Toisaalta tähän päätökseen liitetään ehtoja, ja hallitus on järjestänyt Jerusalemia, ennen kaikkea Har Homaa koskevan toimen. Haluaisin selittää vielä selvemmin ja yksiselitteisemmin kuin neuvoston puheenjohtaja kenties voikaan: me Euroopassa, ainakaan minun ryhmäni, emme voi hyväksyä sitä, että Israelin hallitus pyrkii aina liittämään koko Jerusalemin Israelin alueeseen. Sen on osoitettava enemmän kunnioitusta, myös palestiinalaisia kohtaan ja tietysti myös kansainvälisiä uskontoja kohtaan.
Toiseksi: mielestäni on erittäin tärkeää - ja olen saanut tietoja ainakin siitä, että arabi- ja palestiinalaistahokin on samaa mieltä - että Euroopan unioni tietyllä tavalla valvoisi myös Wyen sopimuksen täytäntöönpanoa. Meidän on pyrittävä siihen, meillä on oltava täsmällistä tietoa siitä, mitä tapahtuu. Kuten nyt valvotaan siirtokuntia, on myös valvottava sitä, että vetäytyminen on todellista; se on ryhmäni vaatimus.
Tuen täysin sitä, mitä rouva neuvoston puheenjohtaja sanoi investoinneista, joita haluamme ja joita meidän pitää tukea. Parlamenttikin on valmis siihen. Vaikka onkin kyse pienistä summista, haluaisin puhua komissaarille, jotta hän kertoisi sen eteenpäin, jotta myös israelilaisia ja palestiinalaisia kansalaisjärjestöjä, jotka tekevät hyvää työtä rajoista välittämättä, ennen kaikkea henkilökohtaisen kanssakäymisen avulla, tuettaisiin riittävästi ja ajoissa. Arvoisa komissaari ja arvoisat komission edustajat, katsokaa kuinka paljon aikaa eri järjestöjen kohdalla kuluu rahoituksen myöntämisen ja sen saamisen välillä. Sitä ei voi hyväksyä!
Viimeinen ja erittäin tärkeä kohta: 4. toukokuuta 1999 on lähellä, kuten kalenterista havaitaan. Niin täysin kuin ryhmäni tunnustaakin palestiinalaisten oikeuden julistautua jopa yksipuolisesti itsenäiseksi, jos vastaavia sopimuksia Israelin kanssa ei saada aikaan, niin täysin meidän on kaikkien pyrittävä siihen, että sopimuksia saadaan aikaan, joko sopimuksia itsenäisyydestä tai itsenäistymispäivän siirtämisestä siinä tapauksessa, että Israel tunnustaa sen periaatteen, että Palestiinan valtio tulee olemaan olemassa. Euroopan unionin on ponnisteltava lähiaikoina sen puolesta, että tästä päivämäärästä, 4. toukokuuta 1999, ei tule uuden kriisin alkamispäivää, vaan että siihen mennessä annetaan yksimielinen itsenäisyysjulistus, tai jos se tapahtuu myöhemmin, tehdään väliaikaisia sopimuksia ja Israelin hallitus tunnustaa täysin Palestiinan valtion periaatteen.

Provan
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää komissaaria ja neuvoston puheenjohtajaa heidän lausunnoistaan. Pidän tänään puheenvuoron hienoisen epävarmana, koska toivoin - varmasti monien kollegoiden tavoin - että olisimme päässeet pitemmälle Lähi-idän rauhan tiellä. Vaikka suhtautuisikin myönteisesti Jasser Arafatin lausuntoihin siitä, ettei hänellä ole aikomusta turvautua väkivaltaan saavuttaakseen päämääränsä, väkivalta näyttää jatkuvan.
Meidän on myös tunnustettava, että Jasser Arafat on osoittanut tietynlaista rohkeutta pidättämällä joitakin Hamas-järjestön johtajia. Tämän parlamentin on syytä suhtautua tähän myönteisesti, ja tämä on suuri askel eteenpäin. Olen myös iloinen siitä, että knesset on hyväksynyt Wyen sopimuksen ja että voimme siirtyä eteenpäin, toivottavasti nähdäksemme turvallisuuden lisääntyvän tämän sopimuksen myötä. Mutta lopullista asemaa koskevat neuvottelut ovat todellisuudessa kaikkein tärkeimmät. On äärimmäisen tärkeää - ja olen samaa mieltä herra Swobodan kanssa - että toukokuun alusta tulee käännekohta. Jos yksipuolinen itsenäisyysjulistus (Unilateral Declaration of Independence) on tulosta rauhanprosessin ja rauhansopimuksen puuttumisesta lopullista asemaa koskevissa neuvotteluissa, se olisi katastrofi kaikkien asianosaisten kannalta. Meidän on yritettävä kovasti varmistaa, ettei näin käy. Valitettavasti molemmat puolet pyrkivät edelleen jossakin määrin ottamaan yhteen. Toivon, että voimme ottaa Syyrian, Jordanian, Egyptin ja Libanonin mukaan varmistamaan, että tällainen hirvittävä yhteenotto saataisiin estettyä. Tässä asiassa meidän on pyrittävä saamaan aikaan tuloksia.
Olemassa olevien sopimusten täytäntöönpano on elintärkeää. Tätä korostetaan päätöslauselmassa, jonka parlamentti tulee hyväksymään huomenna. Meidän on palattava Oslon sopimuksiin, ja toivottavasti, koska asia on alkanut edistyä Wyen sopimuksen seurauksena, voimme palata näihin sopimuksiin viipymättä. Wyen sopimuksen pitäisi siis vauhdittaa tilannetta, ja siihen meidän on kaikkien pyrittävä.
Mielestäni Israel pyrkii aina keskustelemaan enemmänkin Yhdysvaltojen kuin Euroopan unionin kanssa. Se on surullista. Saamme sellaisen maineen, että vaalimme vain palestiinalaisten etuja. Meidän on pyrittävä nujertamaan tämä käsitys Israelin hallituksen kanssa ja osoittamaan, että olemme tekemisissä tasapuolisesti kiistan molempien osapuolien kanssa, ja ettemme ole puolueellisia.

Bertens
Arvoisa puhemies, ELDR-ryhmä on hyvin tyytyväinen Wye Plantationsin sopimukseen. Presidentti Clintonin hallinto ansaitsee kaiken kunnian panostuksestaan asiaan. Lopultakin Lähi-idästä on jotain myönteistä ilmoitettavaa. Ollakseni rehellinen, ne uutiset ovat yhä vähäisiä. Pääministeri Netanjahun virkaan astumisesta lähtien, ollakseni rehellinen, rauhanprosessi on hiipunut. Sopimus oli mahdollista saavuttaa ainoastaan amerikkalaisten voimakkaan painostuksen ansiosta. Olen kollega Provanin kanssa samaa mieltä siitä, että Yhdysvalloilla on tärkeä rooli niin sanotusti Israelin kannattajana, kun taas me olemme Palestiinan kannattajia, mutta amerikkalaiset ovat kuitenkin saaneet israelilaiset ylipuhuttua. Siltä ainakin vaikuttaa.
Olemme iloisia myös siitä, että Israelin hallitus on lopultakin vastahakoisesti suostunut ylimääräiseen 13 %: n palautukseen ja että palestiinalaiset ovat suostuneet amerikkalaisten kanssa aloitteelliseen yhteistyöhön turvallisuustakuissa. Sen jälkeen tapahtuneet kauheat hyökkäykset osoittavat, että Israelin turvallisuuspyrkimykset ovat oikeutettuja. Jos emme ota niitä huomioon, rauhaa ei saada koskaan aikaan. Ihmisoikeusjärjestöt ovat oikeutetusti viitanneet siihen, että järjestyksen säilyttäminen ei saa johtaa laajamittaisiin ihmisoikeusloukkauksiin, joista on kielteisiä seurauksia molemmille osapuolille.
Lokakuun 23. päivän tapahtumista lähtien on selvää, että rauhanprosessin käynnissä pitämiseksi tarvitaan jatkuvaa ulkoista painostusta. Arafatin ja Sharonin lausunnot ovat vain kiristäneet tilannetta. Pääministeri Netanjahun täysin odottamatta esittämät lisäehdot olivat mahdottomia hyväksyä ja epämiellyttäviä myös meille liberaaleille. Myös päätös antaa jälleen lupa rakentaa lisää taloja Har Homaan ja Hebroniin oli vääränlainen merkki. Se romuttaa molemminpuolista luottamusta, joka on välttämätöntä kestävän rauhan kannalta.
Haluaisin kysyä komissaarilta, mikä on palestiinalaisen lentoaseman ja sataman tilanne. Voisiko komissaari myös kertoa, mikä on unionin rahoilla rakennettavan Gazan sairaalan tilanne. Ja missä määrin ovat totta huhut siitä, että niin sanottu Brysselin byrokratia estää kyseisen sairaalan avaamisen? Olen pahoillani siitä, että esitin nämä kaksi kysymystä hieman liian nopeasti, mutta me kannatamme rauhaa ja oikeudenmukaisuutta.

Van Bladel
Arvoisa puhemies, Lähi-idässä on käyty viime päivien aikana israelilaisten ja palestiinalaisten välillä sanasotaa, jonka täytyy johtaa rauhaan. Arvoisa puhemies, olen sitä mieltä, että juuri tällä maailman alueella täytyy kiinnittää huomiota tekoihin, ja siten huomaan sanojen ja sääntöjen välistä, että ollaan lähestymässä Wye Plantationsin sopimusten noudattamista. On hyvä, että Euroopan parlamentti tuo tänään jälleen kerran erityiskeskustelussa esille kriittisen ja myönteisen tukensa. Kiitokset tästä kollegoille Israelin knessetissä, koska heidän enemmistönsä on antanut tukensa Wye Plantationsin sopimukselle. Myös palestiinalaiset ovat antaneet suuren panoksensa, ja sen me kaikki olemme voineet havaita. Siitä täytyy palkita tietyn ajan kuluessa. Ilmaisen heille toiveeni siitä, että kun Palestiinan kansallisneuvosto kokoontuu joulukuussa Gazassa, he poistavat lopullisesti sopimuksestaan pykälän, joka koskee Israelin tuhoamista.
Arvoisa puhemies, suunnitelmat Gazan satamasta ja lentoasemasta saavat jälleen mahdollisuuden. Olen kuitenkin ymmärtänyt, että lentoaseman tapauksessa kysymys on teknisistä ongelmista. Olen hiljattain käynyt siellä ja nähnyt, että rakennukset ovat aivan kunnossa mutta tekniikka ei. Voisiko neuvoston puheenjohtaja tai komissaari hieman selventää näitä ongelmia? EU: lla on Lähiidän taloudessa ja rahoituksessa tärkeä rooli, joka kasvaa päivä päivältä. Päätöslauselmissa mainitaan erityisiä alueita, joille voimme antaa tukeamme. Siitä olen ehdottomasti samaa mieltä. Arvoisa puhemies, ihmisoikeuksien alivaliokunnan puheenjohtajana haluaisin pyytää teitä kiinnittämään erityistä huomiota rauhankasvatukseen ja kansalaisille tarkoitettuihin ohjelmiin, joilla pyritään israelilaisten ja palestiinalaisten keskinäiseen ymmärrykseen.
Olemme panostaneet Lähi-itään valtavasti sekä rahallisesti että henkisesti, mikä lisää vaikutusvaltaamme alueella. Minun ryhmälläni ei ole mitään ongelmaa päätöslauselman 12 kohtaan sisältyvän ehdotuksen suhteen, joka koskee EU: n suorittamaa valvontaa ja tarvittaessa EU: n roolia erotuomarina. Tässä mennään kuitenkin pitemmälle ja halutaan olla tekemisissä rauhansopimusten lopullisen tilanteen kanssa, ja minusta se aiheuttaa hyvin paljon sekavuutta, sillä on tehtävä se, jonka Yhdysvallat on jo osittain ottanut itselleen Wye Plantationsin sopimuksissa. Neuvoston puheenjohtaja myönsi jo jossain määrin, että Israel ei pidä tällaista toimintaa myöskään toivottavana, mutta näkee mielellään meidän roolimme talouden alueella vahvistuvan. On ymmärrettävää, että maa, joka on ollut uhattuna koko olemassaolonsa ajan, ei anna olemassaolonsa mielellään riippua kumppanista, joka ei voi esiintyä ulkopolitiikassa yhden äänen turvin. Israel ei voi sallia sitä niin kauan kuin Libanonin ja Syyrian kanssa ei ole saatu aikaan rauhansopimuksia. Arvoisa puhemies, rauhanprosessi etenee hitaasti, mutta se joka tapauksessa etenee.

Moreau
Arvoisa puhemies, Wye Plantationsin sopimuksilla on se ansio, että ne aloittavat uudelleen sellaisen rauhanprosessin, josta oli syytä pelätä, että se haudattaisiin. Nämä sopimukset ovat toki rajallisia, koska suuri osa Palestiinan alueesta on edelleen miehitetty. Niissä on vahingollisia näkökantoja, kuten CIA: lle myönnetty rooli. Tästä huolimatta sopimukset ovat askel eteenpäin. Sillä ehdolla, tietenkin, että niitä sovelletaan, ne voivat tuottaa myönteisiä muutoksia tuhansien palestiinalaisten elämään ja johtaa satojen vankien vapauttamiseen. Knessetin päätös on myönteinen teko. Valitettavasti monet ääriaineksen edustajat moninkertaistavat esteitä. Itse Israelin hallitus on omaksunut uudelleen provokatiivisen strategian uusien siirtokuntien osalta. Se ei ole rauhan etujen mukaista, ei myöskään Israelin kansan etujen. Tämä rauhanprosessi saattaa taas vaarantua.
Euroopan unionin on osoitettava lujuutta ja käytettävä kaikki keinonsa, jotta nämä sopimukset saadaan toteutettua käytännössä, jotta kaikki se, mikä voi olla näiden sopimusten vastaista, saadaan pysäytettyä. Wye Plantationsin sopimuksia ei voida pitää maalina, vaan lähtökohtana kestävään rauhanomaiseen ratkaisuun pääsemiseksi, jotta palestiinalaisten oikeutta omaan maahansa kunnioitettaisiin Oslon sopimusten hengessä.

Ullmann
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, olen iloinen siitä, että voin ryhmäni puolesta onnitella kollegojani knessetissä pääministeri Netanjahun ja palestiinalaisten itsehallintoalueen johtaja Arafatin Wye Millsissä solmiman sopimuksen menestyksellisestä hyväksymisestä.
Tämä sopimus tekee selväksi, että Oslon sopimus, jota on jatkuvasti loukattu, ja sen aloittama rauhanprosessi ovat peruuttamattomia. Samanaikaisesti velvollisuuteni on kuitenkin esittää Israelin kansalle, sen parlamentille ja hallitukselle syvä järkytyksemme ja osanottomme äskettäisten terrori-iskujen johdosta. Teen molemmat tietoisena siitä, että Lähi-idän rauhanprosessi ei ole pelkkä ulkopolitiikkaa ja Euroopan unionin assosiaatiosopimuksia koskeva kysymys, niin tärkeitä kuin ne erityisesti Barcelonan työohjelman valossa saattavat ollakin.
Lähi-idän rauhanprosessissa on kyse poliittisen ja hengellisen kulttuurimme yhdestä peruskysymyksestä. Meidän on vastattava kysymykseen siitä, kuinka kauan molempien puolten terroristien ja fundamentalistien annetaan vielä pakottaa sivistynyt maailma hyväksymään heidän esityslistansa kääntämällä juutalaisen, kristillisen ja islamilaisen perinteen yksi perusvaatimus, nimittäin vaatimus: älä tapa, päälaelleen.

Pradier
Arvoisa puhemies, hyvät kollegani, taas lähdettiin uuteen vaiheeseen kilpajuoksussa kohti Lähi-idän rauhaa. Toivo nousee kuin feeniks-lintu tuhkasta, mutta pääosan esittäjät eivät totta puhuen ole kuitenkaan juurikaan innostuneita asiasta. Ei voi sanoa, että he lähestyisivät toisiaan kädet täynnä kukkia. Israelin hallitus etenee USA: n presidentin yllyttämänä jalkojaan laahaten, ja jo puolet sen parlamentin enemmistöstä paheksuu asiaa. Palestiinan valtuuskunta, joka on väsynyt liialliseen huiputtamiseen ja nenästä vetämiseen, ei puolestaan enää usko kovinkaan paljon vuoropuhelun hyviin puoliin. Ja kuitenkin tehtyjä sitoumuksiahan on noudatettava. Kaikenlaisista attentaateista ja murhista on tultava loppu, on lakattava yllyttämästä ääriainekseen kuuluvia siirtokuntien jäseniä provokatiivisiin eleisiin, kuoleman eleiden on loputtava, ja on tehtävä päätös toistensa katselemisesta, kuuntelemisesta ja kunnioittamisesta.
Meidän parlamentin jäsenten on vedottava knessetin ja lainsäädäntöneuvoston kollegoihimme, ohi Israelin hallituksen ja viranomaisten, ja heidän kauttaan Israelin kansaan, joka on saanut perintönsä niiltä, jotka toivat koko maailmaan sellaisen tason kulttuurisia ja henkisiä sanomia, johon ei ole sittemmin ylletty, ja Palestiinan kansaan, jossa kristityt ja muslimit ovat sekoittuneet syntymässä olevan kansakunnan sulatusuunissa, kansakunnan, jonka synnyttäminen on erityisen tuskallista. Heille on sanottava: älkää pelätkö naapureitanne älkääkä maailmaa, joka katsoo teitä. Eurooppa, joka on pahaksi onneksi taas jäänyt sivuun diplomaattisista edistysaskelista, Eurooppa, joka osallistuu kuitenkin hyvin aktiivisesti ja tiiviisti tämän maan rakentamiseen, tämä veljellinen Eurooppa haluaa teidät eläviksi kumppaneikseen.

Van Dam
Arvoisa puhemies, arvoisat neuvoston ja komission edustajat, kuningas Daavid sanoo Raamatun psalmissa 122 Jerusalemista, että " olkoon rauha sinulla ja ystävilläsi" . Vaikka hän on kirjoittanut tämän tuhansia vuosia sitten, hänen vetoomuksensa on vieläkin hyvin ajankohtainen. Rauhansopimukset näyttävät yhä rikkoutuvan keskinäisestä epäluottamuksesta ja sopimusten molemminpuolisen rikkomisen takia.
Hiljattain Netanjahun ja Arafatin välillä solmitusta Wye Plantationsin sopimuksesta huolimatta rauha Israelissa vaikuttaa olevan kauempana kuin koskaan. Tällä viikolla taistelut puhkesivat jälleen kaikessa rajuudessaan. Molemmat osapuolet syyttelevät toisiaan solmittujen sopimusten rikkomisesta, missä ne molemmat ovat ehkä oikeassa. Onneksi knesset hyväksyi eilen sopimuksen, mutta valitettavasti se ei tuo rauhaa vielä lähemmäksi. Päinvastoin, Israelin parlamentin hyväksymisen jälkeen tämän sopimuksen sisältöä täytyy konkreettisesti noudattaa. Se on vasta vain osa ongelmaa, sillä ennen kaikkea tarvitaan kansojen välisen luottamuksen palauttamista, ja se ei tapahdu sopimuksia solmimalla.
Lähtökohtina Lähi-idän kestävälle rauhalle ovat mielestäni Israelin turvalliset ja tunnustetut rajat sekä Palestiinan kansan itsemääräämisoikeuden tunnustaminen. Vasta jos arabimaat solmivat täydet diplomaattisuhteet Israelin kanssa, voidaan saavuttaa kestävä rauhantila. Euroopan unionin täytyy esiintyä tässä poliittisesti varovasti ja joka tapauksessa koordinoida mahdollista esiintymistään Yhdysvaltojen kanssa.
Kaikkien rauhanneuvottelujen aikana vallitsee terrori-iskujen uhka, jollainen tapahtui viime viikolla eräällä Jerusalemin torilla. Terrorismi on kestävän rauhantilan pahin uhka, ja sitä täytyy ehkäistä kansainvälisillä sopimuksilla, tehokkailla rajatarkastuksilla sekä taistelemalla köyhyyttä vastaan. Euroopan unionin avun täytyy myös kohdistua tähän, ja siitä täytyy tulla tärkeä osa solmittaessa kauppasopimuksia. Euroopan unionin tuen täytyy edistää vahvaa taloudellista yhteistyötä esimerkiksi vesihuollon, infrastruktuurin, matkailun ja turvallisuuden aloilla.
Lopuksi haluaisin sanoa, että Lähi-idän maiden täytyy suhtautua sopimuksiin vakavasti. Vain sillä tavalla voidaan saavuttaa tuloksia. Lisäksi ulkopuolisten, myös EU: n neuvoston ja Euroopan parlamentin täytyy esiintyä pidättyvästi. Rauhanneuvottelujen sujuvuuden kannalta on parempi, että Euroopan parlamentti ei sekaannu asiaan. Se ei voi enää esiintyä tässä asiassa puolueettomana välittäjänä, koska se on aiemmin valinnut avoimesti palestiinalaisten puolen. On ristiriitaista syyttää vain yhtä osapuolista, kun molemmat osapuolet ovat tehneet virheitä.
Lainasin puheenvuoroni alussa raamatullista vetoomusta Jerusalemin rauhan puolesta. Alkutekstissä käytetään ilmausta " salom" . Tällä sanalla on rikas merkitys, johon sisältyy muun muassa kaupungin etu, hyvinvointi. Pyrkikäämme tähän hyvinvointiin Lähiidän-politiikassamme.

Antony
Arvoisa puhemies, hyvät kollegani, Wye Plantationsin sopimuksiin pätee sama kuin puoliksi täyteen tai puoliksi tyhjään lasiin. Sopimuksia voidaan pitää edistysaskeleena, mutta voi myös tuntea tyytymättömyyttä, niin kuin minä, ajatella, että sopimusten osapuolten tavoitteena oli vain pitkittää tilannetta, joka on kestänyt jo liian kauan. Wye Plantationsin sopimukset ovat erillisalueita luovaa politiikkaa, bosnialaistamista, naurettavia sopimuksia konfettien säestyksellä.
Niinpä tiedän hyvin, että asiat eivät ole helppoja. Ne eivät ole helppoja, koska Israelin tilannetta on tarkasteltava realistisesti. Paljastin eilen uutisen, jonka toivon olevan virheellinen, ja joka ilmestyi kotiseutuni merkittävässä vasemmistoradikaalien lehdessä, La Dépêche du Midi -lehdessä; uutinen oli napattu Sunday Times -lehdestä, jonka mukaan israelilaisissa laboratorioissa oltaisiin, lainaan: " valmistelemassa sellaista etnistä kemiallista asetta, joka sisältäisi geneettisesti muunnettuja mikro-organismeja, jotka vaikuttaisivat arabeihin, mutta eivät juutalaisiin. Israelilaiset tutkijat pyrkivät eristämään arabeille tunnusomaiset geenit, jotta he voisivat kehittää sellaisen viruksen tai bakteerin, joka kohdistuisi erityisesti tähän väestöön" . Toivon, että uutinen oikaistaan, ja että Sunday Times -lehti, joka on saanut tietonsa Israelin suurlähetystöstä, kertoo meille, että kaikki tämä on väärää tietoa.
Mutta toisaalta Israelin sisäinen tilanne on traaginen, eikä Benjamin Netanjahun rooli ole todellakaan helppo, sen myönnän. Niinpä Tel Avivin suuresta Yediot Haronot -päivälehdestä on voitu lukea, että suuri kirjailija Seffei Rachlevsky on paljastanut salatieteellis-messiaanisen vallankumouksen, joka näyttää etenevän, ja lainaan Yediot Haronot -lehteä: " vääjäämättä pyrkimyksessään saada luvattu maa täysin valvontaansa" . Toisaalta Jean Kahn, monen valtuuskunnan puheenjohtaja ja rasismin ja muukalaisvihan nousua tutkivien valiokuntien esittelijä, kuvaa Tribune juive -lehdessä näitä sefardimien pitämiä kokouksia, joissa puhujien mielestä Hitler ei valitettavasti saattanut työtään askenasimien parissa loppuun.
Lopuksi luen vielä Israelin lehdistä, että falachat kulkevat kaduilla huutaen: " Kuolema valkoisille" . Niinpä Israelin todellinen tilanne ei ole yksinkertainen: ilmapiiri on vihan ja sisällissodan uhkan täyttämä. Tilanne ei ole sen yksinkertaisempi Palestiinassa, jossa Jasser Arafat ei hallitse tilannetta niin kuin pitää ja jossa toisinaan tuntuu, että hänen päivänsä ovat luetut.
Tällaisesta tilanteesta ei päästä kuin ylimmän tason johdolla ja hyvin selkeiden ajatusten ilmapiirissä. Joko uskotaan SuurIsraeliin, ja tämä johtaa Miloseviiin ja sisällissotaan, tai sitten suositaan sellaista Israelin ja Palestiinan maallikkotasavaltaa, kuin nykyään Etelä-Afrikassakin, koska Israelissa on myös muslimeja ja kristittyjä, ja miksipä ei olisi? Tai sitten on vielä sellaisen vapaan, täysivaltaisen ja elinkelpoisen Palestiinan mahdollisuus, jolla on sellainen itsemääräämisoikeus, jota YK on suositellut. Ryhmämme on sen kannalla, ja se voisi mielestämme johtaa tietyn ajan kuluttua, jos ihmiset olisivat viisaita, israelilaispalestiinalaiseen valtioliittoon. Mutta olen sitä mieltä, että kitsastelemalla jälleen kerran naurettavan pienistä alueosuuksista ei päästä sopimukseen lopullisesta rauhasta.

Caudron
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan osaltani ilmaista kiertelemättä ja kaartelematta tyytyväisyyteni suhteista Israeliin vastaavan valtuuskunnan puheenjohtajana Wye Plantations in sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen. Kuukausia kestäneiden esteiden ja vaikeuksien jälkeen on merkittävä teko, että Israelin hallituksen ja knessetin suuri enemmistö ratifioi tänään sopimuksen kahdesta tihutyöstä huolimatta. Kaikkia ongelmia ei toki ole vielä ratkaistu, mutta tämä on uusi askel kohti rauhaa. Älkäämme unohtako, että sopimuksen on allekirjoittanut israelilainen oikeistohallitus, joka on valittu Oslon prosessin vastaisen ohjelman perusteella, mikä antaa tälle prosessille tänään sellaisen äänestyspohjan, jota Israelissa ei ole koskaan saavutettu.
Haluan siis osoittaa kunnioitustani herra Netanjahun ja hänen hallituksensa rohkeudelle. Haluan myös onnitella herra Arafatia ja hänen Palestiinan johtajien muodostamaa maallikkotyöryhmäänsä, joka on osoittanut kypsyytensä, kylmäverisyytensä ja kykynsä kantaa raskaan vastuunsa. On enää pantava täytäntöön tämä sopimus täydellisesti, molemmin puolin, ja hyvin nopeasti. On enää käynnistettävä mahdollisimman pian seuraava vaihe, jotta voitaisiin keskustella tulevan Palestiinan valtion lopullisista rajoista sekä kaikista sen suhteista Israelin valtioon, Jordaniaan ja Egyptiin, unohtamatta Syyrian kysymystä. Siihen mennessä on myös enää vältettävä se, että aiheutetaan uusia esteitä, että uhataan toisaalta yksipuolisilla julistuksilla ja toisaalta jatketaan täytäntöön panemista; nämä siirtokunnathan ovat todellisia aikapommeja, niin israelilaisten kuin palestiinalaistenkin kannalta.
Euroopan parlamentin sosialistipuolue järjesti viime viikolla Brysselissä Israelin ja Palestiinan välisiä tapaamisia. Molemmin puolin saatettiin havaita hyvää tahtoa, ja pitkällä aikavälillä saavutettavista tavoitteista päästiin lähes sopimukseen. Tarkasteltiin myös jäljellä olevan matkan pituutta ja useita ylitettäviä esteitä. Mutta kukapa olisi voinut uskoa toukokuussa 1943 - mitä suurimmassa määrin verinen vuosi Euroopassa - että viiden vuoden kuluttua Haagissa esitettäisiin vetoomus yhtenäisestä Euroopasta ja että kahdeksan vuoden kuluttua siitä allekirjoitettaisiin Rooman sopimus, jolla luotiin EEC ja yhtenäismarkkinat.
Niinpä, hyvät eurooppalaiset kollegani, osatkaamme lähihistoriamme nimissä olla suvaitsevaisia ja tarkkaavaisia, ja erityisesti, kun Lähi-itään liittyvä ongelma putkahtaa esille tai tulee putkahtamaan esille, sen sijaan, että esittäisimme kysymyksen: " Kenen on syy?" , kysyisimme sitä, mitä me voimme tehdä, mitä meidän on tehtävä auttaaksemme israelilaisia ja palestiinalaisia ylittämään esteen ja siis etenemään pitemmälle rauhan ja yhteistyön tiellä.

De Esteban Martin
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, on valitettavaa, että vain muutama viikko sen jälkeen, kun Wyen sopimus solmittiin, olemme joutuneet prosessiin, jossa molemmat osapuolet mustamaalaavat toisiaan ja esittävät toisilleen uhkauksia, ja vaikka ne ovatkin viime hetkillä peruneet puheitaan, minä pitäisin tilannetta erittäin vaarallisena ja hyödyttömänä, vaikka me kaikki olemmekin tänään iloisia siitä, että Israelin parlamentti on ratifioinut sopimuksen.
Nykytilanteessa on selvää, että rauhanprosessin pahimmat viholliset ovat molempien osapuolten kaikkein radikaalimmat ryhmittymät, jotka yrittävät jatkuvasti kariuttaa sitä vähäistä edistystä, jota palestiinalaisten ja israelilaisten on niin vaikea saada aikaan. Todisteena tästä on se, että Netanjahun on pitänyt turvautua työväenpuolueen kannattajista muodostuvaan oppositioon taatakseen Wyen sopimusten ratifioinnin, tai se, että Arafatin on aina vain vaikeampaa pitää kaikkein taantumuksellisimpia ja radikaalimpia ryhmiä aisoissa.
Siitä huolimatta meidän on otettava huomioon, että valtaosa niin Palestiinan kuin Iraelinkin väestöstä tukee avoimesti rauhanprosessia, mikä on vahvin tae sille, että tämä prosessi voi päättyä onnellisesti, ja toivon, että tämä onnellinen päätös koskisi myös Gazan aluetta. Näin ollen tänään käsiteltävänä olevan päätöslauselman mukaisesti Euroopan parlamentti antaa täyden kannatuksensa 23. lokakuuta solmituille sopimuksille ja toistaa, että Euroopan unionin on tärkeää käyttää poliittista vaikutusvaltaansa niiden taloudellisten ja rahoituksellisten tukitoimien avulla, joita se toteuttaa nykyisin tällä alueella, erityisesti näiden sopimusten toimeenpanon osalta, sekä tehdä myös ehdotuksia uusista keinoista, joilla voitaisiin auttaa rauhanprosessin etenemistä.
Tässä vaiheessa haluaisin vielä todeta, kuinka tärkeää on se, että molemmat osapuolet välttävät sellaisia yhä voimakkaampia sanallisia hyökkäyksiä, joita olemme todistaneet viime päivien aikana, jotka yllyttävät väkivaltaisuuksiin, jotka eivät edistä lainkaan mielipiteiden saattamista lähemmäs toisiaan eikä kompromissien etsimistä ja jotka vain lisäävät sekasortoa ja epätoivoa tällä alueella sekä suhteessa muuhun maailmaan.
Kuten sanottu, Israelin hallituksen pitäisi tarkistaa siirtolaisten asuttamispolitiikkaansa, sekä pyrkiä kaikin tarvittavin keinoin panemaan täytäntöön Oslon ja Wyen sopimukset antamatta periksi niiden ääriortodoksisten ryhmien harjoittamalla painostukselle, joiden ainoana päämääränä on rauhanprosessin tuhoaminen.
Toisaalta palestiinalaishallinnon on keskitettävä kaikki ponnistuksensa niiden ääriryhmien kurissa pitämiseen, jotka myös vastustavat rauhanprosessia, varsinkin mitä tulee viime vuosien surullisenkuuluisien terroritekojen torjuntaan ja ennaltaehkäisyyn, ja sen on myös annettava Israelille tämän vaatimat takeet turvallisuudesta.
Koko tässä prosessissa Euroopan unionilla on oltava merkittävämpi osa - olen iloinen neuvoston puheenjohtajan tämän osalta lausumista sanoista ja hänen esittämistään ehdotuksista - eikä ainoastaan rahoittajana. Tätä nykyä 15 jäsenvaltion välillä käydään perusteellista keskustelua siitä, miten voimme päästä siihen niin kovasti tavoiteltuun päämäärään, että eurooppalaiset osallistuisivat yhteisellä äänellä kansainväliseen vuoropuheluun, ja että tämä ääni olisi kantava ja että se kuultaisiin kaikkialla maailmassa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa puhemies, mielestäni meillä on ainutlaatuinen tilaisuus saada Euroopan unionin ääni kuuluviin rauhanprosessissa.

Gahrton
Arvoisa puhemies, yhdyn tietenkin kollegani Ullmannin kehotukseen väkivallattomuudesta. Juuri sen vuoksi olen reagoinut voimakkaasti viimeviikkoisiin maailmanyhteisön epätasapainoisiin reaktioihin Lähi-idän neuvottelujen katkeamisesta. Irakia vastaan valmistauduttiin täysin sotilaallisiin vastatoimiin, joiden hinnaksi The Washington Post arvioi 10 000 irakilaisen hengen, jos ne olisi toteutettu. Kun Israelin hallitus kuitenkin vain muutama päivä Wye Plantationsin jälkeen alkoi toimia allekirjoittamaansa sopimusta vastaan, kun Israelin ulkoministeri Ariel Sharon yllyttää asuttajia miehittämään palestiinalaisten alueita, mitä silloin tapahtuu? Ei paljonkaan - korkeintaan Euroopan parlamentti tekee asiasta päätöslauselman.
En kuitenkaan halua, että Israelia kohdeltaisiin Irakin tavoin. En halua, että Israelin kymmenet tuhannet lapset maksavat elämällään johtajiensa synneistä. Meidän olisi kai ryhdyttävä pohtimaan jonkinlaisia poliittisia ja taloudellisia painostuskeinoja, jos suhtaudumme vakavasti päätöslauselmiimme, joiden mukaa palestiinalaisilla on oikeus omaan valtioon.

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, yhdyn edellisiin puhujiin, jotka ovat ilmaisseet pitävänsä myönteisenä sitä, että Israelin parlamentti on ratifioinut Wyen sopimuksen, tosin yhdellä ehdolla: sillä, että se on lisännyt sopimukseen sellaisia ehtoja, jotka tavallaan merkitsevät lähes samaa kuin sopimuksen tuomitseminen.
Kuitenkin se, että kannatus on ollut niin laajaa, on osoitus toiveikkuudesta tulevaisuuden suhteen. Samanlaisena osoituksena ovat saavutetun sopimuksen aiheuttamat reaktiot, toisin sanoen se, että kumpikin osapuoli on joutunut vastatuksin ääriryhmiensä kanssa, mikä yleensä tapahtuu silloin, kun sopimukset, jotka ovat yhtä epätyydyttäviä molempien osapuolien mielestä, pystyvät toimimaan.
Mielestäni on tuotava esille eräs asia, joka liittyy tähän aiheeseen ja josta minulla on omakohtaista kokemusta: terroristeille ei saa antaa mahdollisuutta saada prosessia hallintaansa, olivatpa he sitten kenen puolella hyvänsä.
Arvoisa puhemies, haluaisin myös keskittyä erääseen seikkaan, johon neuvoston puheenjohtaja viittasi: Euroopan rooli. Sillä meillä on välitön haaste. Mielestäni meidän on pyrittävä selittämään israelilaisille ystävillemme niin kärsivällisesti kuin suinkin pystymme, että ei ole normaalin käytännön mukaista, että, kuten meille on muutaman kerran sanottu - nykyisin kommentit tuntuvat olevan asiallisempia - meidän tehtävämme on maksaa, ja se siitä. Mielestäni Euroopan tahto, joka on tuotu julki siinä prosessissa, joka alkoi Venetsiassa ja jatkuu Madridin kautta Osloon ja aina tähän päivään saakka, on osallistua, koska me tunnemme olevamme moraalisesti ja poliittisesti vastuussa ja koska meillä on paljon annettavaa. Maksamisen lisäksi meillä on paljon annettavaa myös oman kokemuksemme osalta.
Sen vuoksi meidän ei pidä tukea vain sovittelijamme herra Moratinosin toimintaa, vaan on ehdottoman tärkeää, että Euroopan unioni myös vahvistaa rooliaan.

Spencer
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvoston puheenjohtajaa hänen lausunnostaan. Häntä on aina miellyttävä kuunnella. Toivon, että hän saa erityistä innoitusta siitä, mitä herra Caudron sanoi.
Meidän ei pitäisi mielestäni tässä tilanteessa sitoutua puoleen tai toiseen, vaan menestykseen. Meidän pitäisi olla solidaarisia molemmille puolille väistämättömien ääriterroristien väkivaltaisuuksien edessä. Meidän pitäisi painostaa molempia puolia noudattamaan sitoumuksia, joihin he ovat suostuneet, ja meidän pitäisi ennen kaikkea rohkaista molempia puolia pohtimaan, ellei nyt sentään mahdottomia, ainakin niitä asioita, jotka ovat poliittisesti vaikeita.
Kyllä, meidän on näyteltävä osaamme, kun on kyse sellaisista asioista kuin vedestä, kaupasta ja infrastruktuurista, joissa kokemuksemme ja raha ovat tärkeitä, ja joissa kokemusta ja rahaa tarvitaan kipeästi. Muistutan kuitenkin, että löytyy paljon vaikeampikin alue, jolle voisimme myös tuoda ainutlaatuisen eurooppalaisen panoksen, ja se on Jerusalem.
50 vuoden ajan olemme kamppailleet Euroopassa yhteiselosta tiheään asutetulla maaperällä. Olemme oppineet suhtautumaan luovasti itsemääräämisoikeuden ja symbolien perintöön. Tämä Euroopan lumoutuminen Jerusalemista ei ole mikään uusi tai ohimenevä villitys. Ensi vuonna on kristittyjen armeijoiden Jerusalemin valtaamisen vuoden 1099 juhlavuosi, murhien tahraamaa hetkellistä keskiaikaista loistoa. Tämä Jerusalemin kaupunki on ollut keskeinen, pyhä ja tärkeä kaikille Raamatun kansoille, ja meidän pitäisi kunnioittaa tätä mielenkiintoa olemalla oikeudellisesti ja perustuslaillisesti luovia, niin kuin olemme olleet täällä Euroopassa omien sisäisten järjestelyjemme osalta unionissa.
Haluaisin kerta kaikkiaan sanoa kaikille niille, jotka haluavat osallistua näihin neuvotteluihin, että tarvitsemme kahta suurta taitoa. Ensimmäinen on pikkutarkkuus yksityiskohdissa. Opin eräällä Ramallahiin tekemälläni matkalla, että diplomaattiemme on syötävä, nukuttava ja neuvoteltava Suur-Jerusalemin katukartta taskussaan. Heidän on tarkkailtava joka ikistä sanaa. Esimerkiksi pääkaupunki Jerusalemissa ei tarkoita samaa kuin Jerusalem pääkaupunkina tai pääkaupunki Jerusalem. Toiseksi, ja mikä tärkeintä, heidän on pyrittävä ehdottoman päättäväisesti menestykseen, sellaisella päättäväisyydellä, jota presidentti Clinton osoitti Wye Plantationsissa.
Euroopan unioni on mielestäni velkaa Pyhälle maalle, ei ainoastaan taloudellisen sijoituksen, vaan henkisen sijoituksen asioiden lopulliseen tilaan. Meidän ei pidä jättää tätä vain ylityöllistetylle puheenjohtajamaallemme. Tämä on haaste luovuudelle, komission ja todellakin tämän parlamentin sekä meidän kaikkien luovuudelle yksilöinä. Toivon, ettei ole liikaa uskoa, että ensi vuoden toukokuun 4. päivään mennessä voimme kenties vastata kautta aikojen esitettyyn rukoukseen " ensi vuonna Jerusalemissa" , ja että voimme tällä tarkoittaa rauhaa vuosituhanneksi maailman navassa.

Delcroix
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, Wye Plantations in sopimusten allekirjoittaminen nostatti uuden toivon aallon siitä, että nykyinen tilanne saataisiin selvitettyä ja että tässä maailmankolkassa edistyttäisiin huomattavasti tiellä rauhaan. Euroopan unionin on koko diplomatiallaan tuettava kaikin voimin tätä hyvin hentoa rauhanprosessin alkua. Joudumme toteamaan, että Israelin ja palestiinalaisalueiden siviiliväestö on joutunut taas sellaisen sokean väkivallan uhriksi, jonka tarkoituksena on jumiuttaa kaikenlainen edistys tiellä kohti neuvoteltua sopimusta.
Lähi- ja Keski-itään keskittyy sellaisia selkkauksia ja erityisiä eturyhmiä, jotka elävät näistä selkkauksista. Jokaisella tämän alueen selkkauksella on oma alkuperänsä, omat erityiset näkökantansa, ja selkkaukset edellyttävät erityisratkaisuja, mutta niihin ei päästä kuin sellaisen yleisen yhteistoiminnan seurauksena, joka on peräisin tyhjentävästä analyysistä ja joka johtaa koko alueen kannalta tasapainoiseen sopimukseen.
Pyrkiminen jokaisen selkkauksen erilliseen ratkaisemiseen tarkoittaa kaikkien niiden historiallisten, etnisten, uskonnollisten ja kulttuuristen erityispiirteiden poispyyhkimistä, jotka ruokkivat kansallismielisiä tai fundamentalistisia asenteita, ja niiden kansainvälisten strategioiden unohtamista, joiden tavoitteena on valvoa raaka-aineita ja ylläpitää vaikutusalueita sotilaallisten liittoutumien avulla. Tällä alueella ratkaistavien konkreettisten ongelmien kokonaisuus edellyttää aluevaltausten lakkauttamista, vankien vapauttamista ja pakolaisten vapaata palaamista, kansallisten vähemmistöjen oikeuksien tunnustamista, vientikieltojen purkamista, sotilaallisten toimien päättämistä, alueen maiden välisen yhteistyön järjestämistä, kaupan ja viennin normalisoimista sekä tuotannon ja asekaupan ankaraa valvontaa.
Haaveilin siitä, että tämä olisi Euroopan unionin tasoinen tavoite ja että meillä olisi halua tukea tällaisen prosessin täytäntöönpanoa, prosessin, jolla otetaan käyttöön kaikkien Lähi- ja Keski-idän maiden kannalta edullinen turvallisuus- ja yhteistyötaso, ja että meillä olisi halua kannattaa kaikkea lähentymistä kohti alueellisia ratkaisuja, jotka ovat Euro-Välimerikumppanuudessa avainasemassa.

Dimitrakopoulos
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, mielestäni Wyen uusi sopimus on hyvin merkittävä saavutus. Myös knessetin eilisen äänestyksen tulokset ja tämän sopimuksen täytäntöönpano ovat hyvin tärkeitä asioita. Yhtä tärkeitä ja vakavia asioita, mistä teitä onnittelen, ovat myös puheenjohtajamaa Itävallan toimenpiteet rauhanprosessin avustamisessa. Samaan aikaan on kuitenkin surullista, että tämä sopimus solmitaan Yhdysvalloissa Yhdysvaltain suojeluksessa eikä Salzburgissa tai Wienissä Euroopan unionin suojeluksessa. Ei ole epäilystäkään siitä, että rauhanprosessi edistyy paremmin, jos myös Euroopan unioni osallistuu siihen poliittisesti. Valtavan taloudellisen ja teknisen avun rinnalla tarvitaan myös Euroopan unionin pysyvää poliittista läsnäoloa tällä alueella, jota tällä hetkellä - valitan, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, mutta tässä asiassa olen kanssanne eri mieltä - ei ole olemassa. Sitä ei ole olemassa, koska Euroopan unionin edustamiseen ei riitä vain yksi lähettiläs, herra Moradinos, joka sitä paitsi ei ole erityisen toimelias.
Ehdotan teille kahta toimenpidettä: ensiksi Euroopan unionin läsnäolon syventäminen valitsemalla edustajaksi tunnettu henkilö, kuten tapahtui silloin, kun Bosniaan valittiin Felipe Gonzáles, tunnettu henkilö, jolla olisi tukenaan asiantuntijaryhmä. Toiseksi Euroopan unionin institutionalisoitu läsnäolo kaikessa Wyen sopimuksen sisällön täytäntöönpanossa ja sopimuksen noudattamisessa.

Ferrero-Waldner
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen kuunnellut tätä erittäin mielenkiintoista keskustelua hyvin tarkkaavaisesti ja uskon, että täällä vallitsi yksimielisyys yhdestä keskeisestä kohdasta tai asiasta, nimittäin siitä osasta, joka Euroopan unionilla rauhanprosessissa on oltava.
Me tiedämme, että Wyen sopimusta on suunnattoman vaikea panna täytäntöön, mutta haluaisin kuitenkin korostaa vielä kerran sitä, että tämä merkitsi taas uutta alkua ja uutta toivoa. Uskon, että on aivan oleellista, että me, Euroopan unioni, etenemme nyt ponnekkaasti, kärsivällisesti, rohkeasti, luovasti, kuten myös sanottiin, täytäntöönpanon osalta ja etenemme myös konferensseissa. Puhuin aiemmin avustajien konferenssista, joka järjestetään nyt 30.11. Washingtonissa. Olisimme tietysti pitäneet sen mielellämme Wienissä. Tarjouduimme myös tekemään niin. Neuvottelimme amerikkalaisten kanssa, neuvottelimme norjalaisten kanssa, sillä ajatuksena oli toimia mahdollisesti yhdessä puheenjohtajana. Tätä kaikkea me yritimme. Valitettavasti se ei onnistunut.
Nyt voisi tietysti sanoa: olemme pahoillamme, olemme hiukan loukkaantuneita siitä. Uskon, että se ei ole kuitenkaan oikea lähestymistapa. Oikean lähestymistavan on oltava sellainen, että osallistumme tärkeänä tekijänä, tärkeänä osana rauhanprosessiin, ja mikä on tällä hetkellä tärkeämpää molemmille osapuolille kuin esimerkiksi se, että osallistumme Washingtonin avustajien konferenssiin ja toimimme siellä unionina merkittävässä tehtävässä?
Me emme kilpaile Yhdysvaltojen kanssa - voisi melkein puhua kauneuskilpailusta. Tärkeää on rauhan edistäminen. Jos se ei ole mahdollista muuten, ja jos toinen osapuoli kuuntelee enemmän Yhdysvaltoja ja toinen enemmän Euroopan unionia, on vain toimittava yhdessä. Uskon, että juuri niin meidän kaikkien on tehtävä.
On vain ymmärrettävä, minkälainen meidän panoksemme erityisesti voi olla, ja olen yrittänyt korostaa, että tarvitaan koko joukko seurantatoimia. Poliittista ja taloudellista roolia ei voi täysin erottaa toisistaan, sillä myös lentokentän avaaminen on todellisuudessa erittäin poliittinen teko, koska se on seuraava askel. Kuinka kauan lentokenttä on ollut jo valmiina, vaikkakin liikenteelle avaamattomana?
Periaatteessa on suunniteltu, että lentokenttä avataan 20. marraskuuta, siis aivan pian, tarkemmin sanottuna varakäyttöön. Se on oikein, lentokenttä ei ole aivan valmis. Silloin se on saatava valmiiksi mahdollisimman pian, mutta poliittinen viesti siitä, että asiat edistyvät lopultakin, on annettu.
Toiseksi satama: ulkoministeri Sharon on itse sanonut keskusteluissa neuvoston puheenjohtaja Schüsselin kanssa, että lisää - minä en halua sanoa - yksimielisyyttä, mutta edistystä voidaan odottaa noin kahden kuukauden kuluessa. Yksimielisyys tuntuu minusta ehkä hieman liian laajaulotteiselta. Tässä yhteydessä on oltava varovaisia. Valitettavasti puhuttiin myös - ja aivan syystä - siitä, miten 4. toukokuuta 1999 voisi vaikuttaa. Jos sitä ennen ei päästä neuvotteluihin, jotka estävät kriisin ja yksipuolisen ilmoituksen sekä reaktiot siihen, se voisi todella aiheuttaa vaikean kriisin ja uusien väkivaltaisuuksien puhkeamisen uhan. Neuvosto on jo aloittanut sen osalta sisäiset kuulemiset ja on ottanut myös yhteyttä Yhdysvaltoihin.
Minun mielestäni on kuitenkin tärkeintä, että etenemme kokonaisuudessaan konkreettisin askelin: me olemme myös panneet alulle avustajien konferenssin jälkeen järjestettävän nelinkeskisen kokouksen - mainitsin senkin jo aiemmin julkilausumassani - jossa neljä tärkeintä osapuolta EU ja USA sekä Israel ja Palestiina jatkavat keskustelua kaikista näistä tärkeistä poliittisista ja taloudellisista kysymyksistä. Kaikkiaan uskon, että se on merkittävä uusi askel pitkällä ja vaikealla tiellä Lähi-idän rauhaan.

Spencer
Arvoisa puhemies, komissiolla on tässä asiassa tärkeä osa. Mielestäni on käsittämätöntä, että niinkin legendaarisen kaunopuheinen mies kuin komissaari Flynn ei tunne tarvetta osallistua tämän keskustelun loppuosaan. Voisitteko toistaa hänelle osoittamanne kutsun tarttua mikrofoniin?

Dimitrakopoulos
Arvoisa puhemies, myös minä yhdyn herra Spencerin ehdotukseen.
Kuulin, mitä neuvoston puheenjohtaja sanoi, ja pelkään pahoin, että on sattunut joku väärinkäsitys. Minä en arvostellut puheenjohtajamaa Itävaltaa siitä, että Wyen sopimusta ei solmittu Wienissä tai Salzburgissa, sanoin vain, että minusta olisi tuntunut paljon paremmalta, jos sopimus olisi solmittu Wienissä tai Salzburgissa, ja sanon näin uudestaan. Tilaisuuden saatuani haluan uudestaan sanoa, että puheenjohtajamaa Itävallan tarjous avustaa Lähi-idän rauhanprosessissa oli ja on tärkeä. Tämän asian halusin tehdä selväksi.

Flynn
Puhun hyvin lyhyesti, koska en haluaisi millään tuottaa pettymystä herra Spencerille. Arvostan hänen ystävällisiä sanojaan kaunopuheisuudestani.
Olen kuunnellut tätä keskustelua hyvin huolellisesti. Minusta näyttää siltä, että Wye Riverissä solmittu Israelin ja Palestiinan välinen väliaikainen sopimus luo rauhanprosessille tarpeeseen tulevan mahdollisuuden. Meidän on otettava huomioon, että rauhanprosessi oli hyvin herkässä pisteessä, lähes luhistumassa, joten pidän tätä hyvin suurena parannuksena. Se on itse asiassa ainoa saatavilla oleva väline, joka kansainvälisellä yhteisöllä on tällä hetkellä käytössään rauhan ylläpitämiseksi Lähi-idässä. Tästä syystä, koska se on kituvan Lähi-idän prosessin suurin mahdollisuus, meidän on tuettava sitä huomattavalla tavalla. Kiitämme suuresti sitä, että knesset on viime aikoina ottanut tarpeelliset askeleet.
Mitä sopimukseen tulee, on ylitettävä monia esteitä, mutta kaikille osapuolille pitäisi antaa niin poliittista kuin taloudellista tukea vauhdin ylläpitämiseksi. Tämä on avainkysymys, joka on käynyt tästä keskustelusta ilmi. Mutta loppujen lopuksi täytäntöönpano on itse avainkysymys. Kannatan aivan selvästi sitä, mitä herra Spencer sanoi itse niin kaunopuheisesti. Hän sanoi, että tilanne tulee vaatimaan paikan päällä olevilta hienotunteista otetta, jotta he voisivat erottaa kaikki tuossa hyvin herkässä maailmankolkassa vallitsevan tilanteen kiemurat. Käytyäni itse paikan päällä tiedän hyvin, että väärään aikaan lausuttu väärä sana voi vaarantaa koko asian. Tämä on todellakin otettava huomioon.
Meidän on annettava tukemme asialle. Meidän pitäisi kohdistaa toimintamme rajattuun määrään erityisen tärkeitä alueita. Joitakin mainittiin. On hyvin mielenkiintoista, että sairaala mainittiin. Siellä on sairaala; se on tyhjä. Palestiinalaisilla ei näytä tällä hetkellä olevan valmiuksia sen ylläpitämiseen. Mutta komissio on lähettänyt johtoryhmän käynnistämään sairaalan toiminnan ja ylläpitämään sitä. Niinpä tämä on myönteistä kehitystä, jota voimme tukea.
Mitä lentokenttään tulee, Israel sanoi, että sen toiminnan pitäisi alkaa juuri tällä viikolla. Meidän on nyt odotettava sitä, mitä parin seuraavan viikon aikana tulee tapahtumaan, jos tuota sitoumusta voidaan pitää arvossa.
Mitä taas satamaan tulee, sinne pääsemiseen liittyvät ongelmat jatkuvat. Ne on vielä ratkaistava. On ymmärrettävä, että itse rakentaminen tulee joka tapauksessa lykkääntymään kolmella tai neljällä vuodella. Joten esteitä riittää.
Mutta se, mitä olemme täällä kuulleet, on yhteisymmärryksessä saavutettu kanta, jonka mukaan haluamme antaa tälle asialle mahdollisuuden, ja haluamme antaa täyden tukemme Itävallan puheenjohtajakaudelle sekä rouva Ferrero-Waldnerille kaikesta, mitä asian onnistumisen eteen on tehty. Komissio pyrkii myös varmasti tähän tavoitteeseen.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Olen ottanut vastaan tästä aiheesta seitsemän päätöslauselmaesitystä työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.30.
(Istunto keskeytettiin klo 19.40 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Rakennerahastot (jatkoa)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelun jatkaminen rakennerahastoista.

Hernández Mollar
Arvoisa puhemies, työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunta on antanut merkittävän panoksen Hatzidakisin ja McCarthyn mietinnölle. Käsillämme on todella tärkeä hetki Euroopan sosiaalirahaston tulevaisuuden suunnittelun kannalta, sillä uudessa tavoitteessa 3, jota asetuksessa ehdotetaan, käytetään yksinomaan Euroopan sosiaalirahaston varoja, ja siihen kuuluvat toimet ovat läheisessä yhteydessä kansallisten työllistämissuunnitelmien kehittämisen kanssa. Me pidämme myönteisenä sitä yksinkertaistamista ja keskittämistä, joka on tulosta nykyisen tavoitteen 3 ja nykyisen tavoitteen 4 yhdistämisestä tavoitteeseen 3 seuraavien seitsemän vuoden ajaksi. Työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunta ja myös aluepoliittinen valiokunta kannattavat horisontaalisuutta, koska se sopii yhteen sen uuden tavoitteen 3 tehtävän kanssa, joka sillä on muiden tavoitteiden hallinnon henkilöresurssien kehittämisen edistäjänä, ja koska sen yhteys kansallisiin työllisyyssuunnitelmiin takaa aktiivisten politiikkojen soveltamisen koko unionin alueella eikä ainoastaan tavoitteisiin 1 ja 2 kuulumattomilla alueilla, kuten komissio ehdottaa, mikä asettaisi eriarvoiseen asemaan rikkaimmat ja ne kehityksessä jälkeen jääneet alueet, jotka eivät olisi tavoitteen 3 suojassa.
Olemme valiokunnassa ilmaisseet kannattavamme myös sitä, että on tarpeen taata rakennerahastojen tukemien toimien suunnittelu ja toteuttaminen kaikkien tavoitteiden osalta sekä yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen tukeminen, kuitenkin tasapuolisesti. On totta, että työmarkkinoilla on voimakkaita vääristymiä, jotka asettavat naiset ja vammaiset epäedulliseen asemaan.
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, haluan korostaa myös sitä, että olemme samaa mieltä siitä, että varoja on käytettävä tehokkaasti, mutta työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnassa olemme kuitenkin sitä mieltä - ja samaa mieltä ollaan myös aluepoliittisessa valiokunnassa - että komission ehdottama malli, jonka mukaan määrärahat vapautetaan automaattisesti, on liian ankara, ja meidän mielestämme rakennerahastojen määrärahoja on pidettävä edelleenkin ensisijaisina. Toisin sanoen, niitä on edelleenkin pidettävä menotavoitteena eikä menojen ylärajana. Tarvittaessa käyttämättä jääneet määrärahat voidaan sitten jakaa uudelleen jäsenvaltion muiden alueiden kesken, mistä myös aluepoliittinen valiokunta on samaa mieltä.
Lopuksi sanoisin yhteisön aloitteiden osalta, että on tärkeää tehdä selvä ero yhteisön tavoitteisiin ja yhteisön aloitteisiin liittyvien toimien välillä, ja tärkeää on myös se, että komissio ottaa kantaa niiden uuden sukupolven aloitteita koskevien kriteerien osalta, joita se aikoo ehdottaa, kuten juuri mietinnössäkin sanotaan.

Napoletano
Arvoisa puhemies, uskoakseni tämänpäiväisessä keskustelussa on käynyt ilmi, että komission suuntaviivojen ja parlamentin näkemyksen välillä vallitsee yhteisymmärrys keskeisissä asioissa, keskittämistä, yksinkertaistamista, tehokkuutta ja kumppanuutta koskeva yhteisymmärrys. Mielestäni komission on kuitenkin otettava vuoropuhelussa huomioon eräät parlamentin näkemykset, ja keskustelu on käytävä siinä hengessä, mistä herra Hänsch tänä aamuna muistutti, ei keskusteluna kahden täysin eri asioita kannattavan ja toteuttavan tahon välillä.
Olemme mielestäni saavuttaneet merkittävän periaatteellisen yksimielisyyden; tänään on määrä viimeistellä eräitä seikkoja. Komissio on luullakseni jo valmis käsittelemään varauksia koskevaa ehdotusta uudelleen. Eräällä tavalla ajateltuna Interregin on ilman muuta oltava pääasiallinen ohjelma, mutta me vaadimme niin Urban-aloitteen säilyttämistä kuin kaupunkien aseman parempaa huomioon ottamista asetuksissa, sekä tavoitteessa 1 että muissa yhteisön aloitteissa, kuten itse Interreg-ohjelmassa.
Mitä tulee tavoitteeseen 2, johdonmukaisuus suhteessa valtionapuun voidaan saavuttaa kahdella tavalla: joko suuremman joustavuuden avulla tai edellyttämällä, että kilpailupolitiikassa otetaan huomioon, että rakennerahastot voivat toimia vain, mikäli ongelma on yksilöity, ja siten näiden kahden tuen pitäisi ehkä vaikuttaa samansuuntaisesti. Kuitenkin juuri se, että rakenteellisiin toimiin ryhdytään, osoittaa, että helpotus on välttämätön ja liittyy johonkin tiettyyn jälkeenjääneisyyteen tai aluetta koskevaan ongelmaan.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, olisin halunnut puhua asioista yleisellä tasolla, mutta maani viimeaikaisten tapahtumien vuoksi tyydyn tekemään vain tulevaan strategiaamme liittyviä huomioita. Olen varma, että komissaari on hyvin tietoinen Irlannin hallituksen tekemästä päätöksestä jakaa Irlanti kahteen alueeseen: 15 kreivikuntaa lännestä, rajalta ja sisämaasta, mukaan lukien kaksi kreivikuntaa Kerry ja Clare omasta vaalipiiristäni, on määritelty uuden tavoitteen 1 alueeksi. Jäljelle jäävät 11 kreivikuntaa on tarkoitus määritellä siirtymävaiheessa olevaksi tavoitteeksi 1.
Käsitykseni mukaan te, arvoisa komissaari, olette jo tehnyt Irlannin hallitukselle selväksi, ettei Irlannille myönnetä tämän strategian vuoksi mitään ylimääräistä rahoitusta. Joka tapauksessa annatte Eurostatin päättää käytettävissä olevien tilastojen perusteella, ovatko uudet alueet tukikelpoisia vai eivät. Voisitteko vahvistaa, onko totta, että Eurostat julkaisee lähipäivinä uudet laskelmat, joista käyvät ilmi taloudelliset mittarit vuodesta 1996 vuoteen 1997? Jos ne, niin kuin pahoin pelkään, näyttävät Irlannin taloudellisen tilan parantuneen merkittävästi, eikö ole olemassa todellinen vaara siitä, että suurin osa juuri määritellystä tavoitteen 1 alueesta ei enää täyttäisi sitä koskevia vaatimuksia? Se ylittäisi kynnyksen ja tämä repisi tämänhetkisen strategian riekaleiksi.
BKT: n käyttäminen kriteerinä luo liian hyvän kuvan Irlannin todellisesta tilanteesta. Siihen sisältyvät monikansalliset voitot, jotka eivät jää osaksi talouttamme, ja pyytäisin komissiota pitämään tämän mielessään Irlannin tapausta käsitellessään. BKTL olisi huomattavasti reilumpi kriteeri.
Lopuksi, haluaisin saada komissiolta selvityksen ehdotetun siirtymävaiheen tavoitteen 1 osalta. Vaikuttaako yhteisrahoituksen muuttuminen 75 %: sta 50 %: iin samalla lailla EMOTRin hankkeisiin kuin ESR: n ja EAKR: n hankkeisiin? Mikä on eläinten lukumäärään perustuvan korvauksen tilanne? Tuleeko tavoitetta 1 koskeva eläinkohtaisten korvausten taso säilymään samana siirtymävaiheen tavoitteen 1 alueiden osalta?

Howitt
Arvoisa puhemies, kiitän arvoisia komissaareja siitä, että he osallistuvat tähän maratonkeskusteluun ja siitä tarkkaavaisuudesta, jota he ovat tässä asiassa osoittaneet, mutta pelkäänpä, että minun on käytettävä rajallinen aikani puhuakseni siitä, missä luulen komission erehtyneen: kunnollisessa pyrkimyksessä keskittämiseen ja yksinkertaistamiseen. Yhteisöaloitteeseen tehdyissä vähennyksissä mennään liian pitkälle. Komission ei pidä kertoa meille, että määrät ovat liian pieniä hallinnon kannalta. Kertokaa tämä asukkaille omalla alueellani, missä on käytetty 30 miljoonaa ecua - 25 miljoonaa puntaa - viimeisen viiden vuoden aikana. Pienet kohdistetut ohjelmat voivat itse asiassa toimia hyvin.
Emme halua kuulla päällekkäisyydestä Urban-yhteisöaloitetta tuettaessa. Miten on otettu huomioon tuo 60 % ihmisistä, joka asuu pikkukaupungeissa ja keskikokoisissa kaupungeissa, innovaatiot ja valtioiden väliset yhteydet? Uusi yhteisöaloite voidaan sovittaa näihin tarpeisiin. Tavoitteen 2 osalta meidän on tehtävä selväksi se, että köyhimpien alueiden tukeminen ei tarkoita köyhimpien ihmisten tukemista. Auttakaamme köyhyyden saarekkeita; " yksi alue - yksi suunnitelma" -lähestymistapa, kyllä, mutta kohdistettua apua tavoitteesta 2 niille alueille, jotka jäävät alle NUTS III -tason.
Palveluista sanoisin, että irtisanottu pankkivirkailija tai hotellin vastaanottovirkailija on aivan yhtä lailla työtön kuin irtisanottu tehdastyöläinen. Pidän myönteisenä sitä, että komissio on tukenut tätä asiaa koskevia esityksiämme, mutta asetusta on edelleen selvennettävä.
Komissio teki väärin jättäessään ympäristöviranomaiset päätöksenteon ulkopuolelle. Ja aluerahaston, kuten sosiaalirahastonkin, pitäisi kunnioittaa syrjimättömyyden periaatteita.
Lopuksi siirtyisin aiheeseen, josta olen itse laatinut mietinnön, eli suuntaviivoihin. Pyytäkäämme komissaarilta ehdoton vakuutus siitä, että ne julkaistaan vuoden loppuun mennessä ja että niitä ei käytetä viime hetken muutosten tekemiseen paikallisissa hankkeissa. Näin selvitetään, kuinka sitoutunut komissio todella on yksinkertaistamiseen. Hyväksykäämme velvollisuutemme neuvotella tämä paketti ajoissa. Muuten rahoitus myöhästyy, määräajat lyhenevät ja hankkeita kiirehditään seuraavan seitsemän vuoden ajan. Sen ehkäisemiseen on yksi ja vain yksi mahdollisuus. Meidän on toimittava nyt.

Imaz San Miguel
Arvoisa puhemies, koheesiopolitiikka tuo solidaarisuutta kehityksessä jälkeen jääneille alueille. Ensisijaisia tuensaaja-alueita komission määritelmän mukaan ovat tavoitteen 1 alueet, ne alueet, joiden bruttokansantuote on alle 75 % Euroopan keskitasosta. Tällä määritelmällä viitataan autonomiseen tai muuhun hallinnolliseen alueeseen. Menetelmä voi vaikuttaa oikeudenmukaiselta, mutta sitä on korjattava. On alueita, jotka eivät täytä hallintoalueen mittoja, mutta joilla on todellisia tarpeita ja joiden bruttokansantuote on valitettavasti alle vaaditun rajan. Tämän vuoksi on tärkeää, että on olemassa poikkeuksia, tietenkin rajoitettuja, jotta nämä alueet voidaan liittää tavoitteeseen 1 ja jotta ne olisivat ensisijaisia tuensaajia. Euroopassa on monia tällaisia alueita. Voin mainita esimerkin: Baskimaassa Nerviónin ja Ayalan läntisen reunan muodostama alue. Alueella on 350 000 asukasta, sen bruttokansantuote on alle 75 % Euroopan keskitasosta, työllisyysaste on yli 20 %, sen sosioekonominen rakenne tarvitsee pikaista elvyttämistä, ja lisäksi alue sijaitsee kahden sellaisen autonomisen hallintoalueen rajalla, joista molemmat ovat kuuluneet tähän päivään asti tavoitteeseen 1: Castilla-Leónin ja Cantabrian.
Tämän vuoksi Nerviónin ja Ayalan läntisen reuna-alueen liittäminen tavoitteeseen 1 ei jättäisi yhtään irrallista saareketta eurooppalaisten tukien kartalle. Tämä olisi solidaarinen ele alueiden asukkaita kohtaan, ja sillä olisi tärkeä merkitys alueen sijoitusten ja taloustoiminnan elvyttämisessä ja työpaikkojen luomisessa. Näin ollen on tärkeää, että otettaisiin huomioon mahdollisuus tehdä poikkeuksia tavoitteeseen 1 kuuluvien alueiden osalta, jotta todelliset ja objektiiviset tarpeet tukitoimien osalta saisivat koheesiorahastoissa enemmän vastakaikua kuin poliittiset ja hallinnolliset rajoitukset.
Komission ehdotuksessa on toinenkin näkökohta, jota meidän täytyy muuttaa. Tavoitteen 2 alueet eli teollisuusalueet voivat menettää ne koulutus- ja työllistämistuet, joita myönnetään tavoitteen 3 alueille. Tämä olisi täysin järjenvastaista. Missä tarvitaan eniten ihmisten, henkilöresurssien, kouluttamista kuin teollista muutosta läpikäyvillä alueilla? Vain tämän näkökohdan, tämän muutoksen vuoksi Baskimaa muiden eurooppalaisten teollisuusalueiden ohella voisi saada vuosittain edelleenkin noin 8 miljardia pesetaa vuodessa.
Toivon, että parlamentti antaa huomenna puoltavan äänen koheesiorahaston käyttämisestä teollisuuden siirtymävaiheessa olevien tavoitteen 2 alueiden koulutustoimiin. Sillä jos jossain Euroopassa tarvitaan työhön liittyvää koulutusta, on se epäilemättä siellä, missä on korkea työllisyysaste ja missä ponnistellaan kovasti teollisuuden ja teknologisen muutoksen alueella.

Pérez Royo
Arvoisa puhemies, puheenvuoroni koskee asetusta kalastusalan rakenteellisista toimenpiteistä. Mitä tähän asetukseen tulee, siihen on periaatteessa mahdotonta olla suhtautumatta kriittisesti. Tämä kriittisyys johtuu kalastusalan nykytilanteesta ja niistä ehdotuksista, joita meille tässä asetuksessa esitetään, vaikka ne eivät olekaan kovin konkreettisia.
On tärkeää korostaa - tiedätte sen varsin hyvin - että yhteinen kalastuspolitiikka tukeutuu lähes yksinomaan rakennerahastoihin. Tämän näkökohdan valossa, niin määrällisestä kuin laadullisestakin näkökulmasta tarkasteltuna, on mahdotonta olla asennoitumatta kriittisesti.
Yhteisön kalatalousala on tällä hetkellä muuttumassa perusteellisesti selviytyäkseen ja ollakseen kilpailukykyinen maailmanlaajuisilla markkinoilla. Parhaillaan toteutettavat toimet edellyttävät riittävien varojen kohdistamista yhteisen kalastuspolitiikan eri osa-alueiden erilaisten toiminnan alojen rahoittamiseksi: kalavarojen säilyttäminen ja suojeleminen, kansainväliset sopimukset, markkinat, rakenteelliset tukitoimet, yhteiskunnalliset näkökohdat ja niin edelleen.
Riittävän rahoituksen puuttuminen johtaisi elintärkeän alan hajoamiseen rannikkoalueilla, jossa on paljon työvoimaa, sekä pyyntisektorilla että jalostusteollisuudessa, ja sen menettäminen merkitsisi sitä, että jouduttaisiin maksamaan merkittävistä julkisista voimavaroista. Määrällisestä näkökulmasta tarkasteltuna monet epävarmuudet hankaloittavat sen tulevaisuutta.
Laadullisen näkökulman osalta - olen jo lopettelemassa - on eräs huomio, jota on toistettu useita kertoja kalatalousvaliokunnassa: uusi rakennepoliittinen malli, jossa kalastusalan tavoitteen horisontaalinen piirre katoaa. Kalatalousala vaatii asetusta, tai ainakin erityistä horisontaalista tavoitetta sekä yhtenäistä oikeudellista välinettä, nykyisen KOR: n kaltaista rahastoa, jota pitäisi vahvistaa niiden kriteerien mukaisesti, jotka sisältyvät komission ehdotukseen maaseudun kehittämistä varten luotavasta rahastosta. Arvoisa puhemies, tätä me pyydämme tarkistuksissamme.

Porto
Arvoisa puhemies, nyt koheesiorahastosta käytävässä keskustelussa on kiinnitetty laajalti huomiota tarkistusehdotuksiin, joiden mukaan talous- ja rahaliittoon liittyneillä mailla ei enää olisi oikeutta koheesiorahastosta maksettavaan tukeen, ja sen vuoksi mekin keskitymme ennen kaikkea niihin. Sen suuntaisilla ehdotuksilla ei ole minkäänlaista asiallista oikeutusta, sillä kyse on rakennerahastosta, jonka tarkoituksena on turvata todellinen lähentyminen sellaisten maiden osalta, joiden henkeä kohden laskettu BKT on alle 90 % yhteisön keskiarvosta.
Koska nimelliskonvergenssin edellyttämä tiukka politiikka vaarantaa todellisen lähentymisen, olisi järkevää ja kaikkien edun mukaista, että siihen myönnettäisiin lisätukea. Kehityksestä pahimmin jälkeen jääneiden maiden lähentymisen tarve ei pääty euron käyttöönoton jälkeenkään. Itse asiassa - kuten tänään iltapäivällä jo todettiin - kyse on mekanismista, joka on luonteeltaan väliaikainen, sillä sen soveltaminen loppuu sen jälkeen, kun 90 %: n kynnys on saavutettu (toisin sanoen tukea myönnetään vain tilapäisesti); lisäksi nuo heikoimmin kehittyneet maat ovat velvollisia noudattamaan senkin jälkeen kurinalaista politiikkaa vakausja kasvusopimustensa mukaisesti.
Rahaston lakkauttaminen näiden maiden osalta johtaisi siihen järjenvastaiseen seuraukseen, että tuolla toimenpiteellä rangaistaisiin niitä maita, jotka ovat täyttäneet velvollisuutensa, ja sen sijaan palkittaisiin niitä, jotka ovat noudattaneet vähemmän kurinalaista politiikkaa ja jotka eivät ole sen vuoksi onnistuneet täyttämään euron käyttöönotolle asetettuja ehtoja.
Mutta näiden, oleellisimpien syiden lisäksi, kyse on myös uskottavuudestamme perustamissopimuksen suhteen, sillä tukikelpoisuusehdot määritellään perustamissopimuksessa täysin kiistattomasti: henkeä kohden lasketun BKT: n on oltava alle 90 % yhteisön keskiarvosta, ja maiden on määriteltävä ohjelma nimellisen lähentymisen aikaansaamiseksi. Parlamentti kannatti perustamissopimusta esittämättä tässä suhteessa minkäänlaisia varauksia, ja kaikki unionin jäsenvaltiot ovat ratifioineet sen. Minkähän kuvan poliitikot - tässä tapauksessa siis parlamentin jäsenet - antaisivat itsestään, jos sopimusta rikottaisiin meidän aloitteestamme, vieläpä ilman mitään syytä - ja tässä tapauksessa vastoin komission kantaa?
Perustamissopimukset ovat nimensä mukaisesti sopimuksia, joita on noudatettava, eikä tuo velvollisuus koske ainoastaan eteläisiä, vaan myös pohjoisia maita, jotka ymmärrettävistä syistä osallistuivat myös hyvin keskeisesti niiden laatimiseen.

Izquierdo Collado
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, keskustelemme sellaisesta Agenda 2000: n osasta, joka kuvastaa erityisellä tavalla eurooppalaista ominaisuutta, sillä siinä viitataan suoraan koheesioon.
Olen kuunnellut useita puhujia tässä keskustelussa, ja mahdollisesti heitä rasittavan käytettävissämme olevan ajanpuutteen vuoksi he ovat antaneet vaikutelman, josta en ole samaa mieltä, sillä he ovat yrittäneet sanoa komissiolle, etteivät sen ehdotukset ole johdonmukaisia ehdotuksia. Haluan väittää päinvastaista - hyödyntäen sen lyhyen ajan, joka on käytettävissäni - ja se johtuu siitä, että meillä on ollut mahdollisuus käyttää todella myönteisiä komission asiakirjoja, joissa koheesion merkitys on otettu todella perusteellisesti huomioon ja joiden pohjalta olemme voineet työskennellä ja joihin teemme parhaillaan tarkistuksia. Minä en kuitenkaan ole niin omahyväinen, että olettaisin tarkistustemme parantavan komission tekstejä. Minun mielestäni yhteiskunta on monimutkainen ja mahdollisesti meidän tarkistuksemme tekevät komission tekstistä monimutkaisemman. Tämä on tärkeää, koska olemme parlamentin jäseniä ja edustamme kansaa, mutta tämä tapahtuu sillä hinnalla, että laskemme komission asiakirjojen teknistä ja hyvää taktista tasoa.
Kaikesta huolimatta tiedän, että te olette olleet komissiossa myönteisiä ja rohkeita. Rohkeita silloin, kun suunnittelitte koheesion rakennetta; rohkeita silloin kun teitte ehdotuksen koheesiorahastosta ja kun laaditte onnistuneen oikeudellisen lausunnon; rohkeita silloin, kun ehdotitte koheesiorahastolle tasapainoista ja johdonmukaista määrärahojen jakamista.
Arvoisa komissaari, pyydän teiltä - teiltä erityisesti - että yrittäisitte toimittaa meille uuden puiteasetusta koskevan asiakirjan, johon koottaisiin tarkasti tämä niin rikas parlamentin kanssa käyty keskustelu ja se keskustelu, jota käydään parhaillaan neuvoston kanssa. Olisi hyvä, jos tämä asetus - josta on tavallaan jo käyty kovasti vuoropuhelua - voitaisiin korvata toisella, joka olisi lopullisena pisteenä tälle niin hedelmälliselle keskustelulle, jota olemme käyneet.

Sisó Cruellas
Arvoisa puhemies, komission ehdottama Euroopan laajuisten verkkojen rahoitustuki ajanjaksoksi 2000-2006 on melkein kaksinkertainen jakson 1995-1999 rahoitustukeen verrattuna. Olen iloinen tästä rahoitustuen lisäyksestä, mutta on huomautettava, että ajanjakso 2000-2006 on edellistä pitempi, että lukuja on verrattava jatkuvan tilanteen eikä nykytilanteen mukaan ja että infrastruktuureihin tehtävien investointien osuus bruttokansantuotteesta on laskenut viime vuosina 1, 5 %: sta 0, 9 %: iin.
Tämän vuoksi summa on mielestäni suhteessa yhtä pieni kuin se summa, joka sisältyy siihen neuvoston asetukseen, jota olemme nyt muuttamassa ja jonka esittelijänä minä olin. Sanoin jo silloin parlamentille, että Euroopan laajuisille verkoille määrätty rahoitustuki vastasi vain 0, 6 %: n osuutta siitä rahoituksesta, jota tarvittiin infrastruktuurien rakentamiseen ajanjaksolla 1994-1999. Vaikka tuki onkin nyt kaksinkertainen, olemme nyt samanlaisessa tilanteessa, ja sen vuoksi selkeä ristiriita todellisen yhteisön infrastruktuureja koskevan politiikan tarpeiden ja unionilta saatavien varojen välillä on edelleenkin olemassa.
Koska olin rakennerahastoja koskevan mietinnön lausunnon valmistelija, en haluaisi jättää esittämättä seuraavaa huomiota. Määräysten mukaan, jos koheesiorahastosta varoja saava jäsenvaltio ei täytä julkista velkaa ja kansantalouden vajetta koskevia lähentymiskriteerejä, sille ei enää myönnetä niitä. Näin on määrätty. Toisaalta on niitä, jotka sanovat - ja tänään olemme kuulleet tämän suuntaisia puheenvuoroja - että jos koheesiorahastosta varoja saava jäsenvaltio on täyttänyt lähentymiskriteerit, sille ei pidä enää myöntää varoja. Tai että kaikkia jäsenvaltioita, sekä niitä, jotka täyttävät lähentymiskriteerit, että niitä, jotka eivät niitä täytä, rangaistaan siten, ettei niille enää myönnetä niille kuuluvaa osuutta koheesiorahastoista. Tällainen epäjohdonmukaisuus ei kaipaa enää muita kannanottoja.
Lisäisin vielä vain sen, että tämä ei ole sen väliaikaisen valiokunnan hengen mukaista, joka perustettiin koheesiorahastojen välineiden luomista varten. Sanon tämän tietäen mistä puhun, sillä minulla oli kunnia olla yksi tämän väliaikaisen valiokunnan jäsenistä.

Darras
Arvoisa puhemies, meille tänään esitelty asiakirja on tulosta monista keskustelu- ja kompromissitunneista; kaksi yhteisesittelijäämme, McCarthy ja Hatzidakis, laativat asiakirjan, ja kiitän heitä heidän ponnistuksistaan.
Vaikka voimmekin kannattaa yleisajatusta mietinnössä, jossa hyväksytään keskittämisen, yksinkertaistamisen ja hajauttamisen periaatteet, joita komissio ehdotti, emme voi kuitenkaan äänestää lopullisen päätöslauselman puolesta.
Mietinnön myönteisistä kohdista huolimatta - tavoitteen 3 horisontaalinen soveltaminen, Urban-aloitteen säilyttäminen ja pikkukaupunkien ja keskikokoisten kaupunkien huomioon ottaminen ensimmäistä kertaa, tarve luoda uusi aloite, jotta voidaan kohdata ne taloudelliset ja sosiaaliset kriisit, jotka johtavat työpaikkojen menettämiseen ja suositusvarauksen uudelleen muokkaamiseen, josta komissio määräsi - kantamme on nimittäin edelleen kielteinen.
Mitä tavoitteeseen 1 tulee, vahvistamme, että tukien on hyödytettävä ensisijaisesti kaikkein köyhimpiä. Toivomme, että 75 %: n kriteeriä noudatettaisiin ehdottomasti. Emme voi missään tapauksessa hyväksyä sitä, että EMOTR: n tukiosaston varat tavoitteeseen 2 katsotaan ei-pakollisiksi varoiksi. Ja lopuksi, jollei täysistunnossa äänestetä tarkistuksemme 46 puolesta, jossa vaaditaan, avoimuuteen pyrkien, takeita siitä, että rakennerahastojen varoja ei käytetä syrjivästi asianomaisilla eri alueilla, pitäisimme tätä hylkäämistä haitallisena demokratiamme kannalta.
Tästä syystä, arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin sosialistiryhmän ranskalaiset eivät äänestä tämän ensimmäisen käsittelyn puolesta.

Pirker
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, arvoisa herra komissaari, neuvoston asetuksen yksi hyvin merkittävä päämäärä on se, että Euroopan aluekehitysrahastosta myönnettävät varat käytetään suureksi osaksi toimenpiteisiin, jotka vaikuttavat työllisyyteen. Pidän tätä erityisen merkittävänä asiana, ja käsittelimme sitä myös työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa käymässämme keskustelussa.
Tahtoisin nostaa esiin muutaman olennaisen kohdan, joita me työllisyys- ja sosiaalivaliokunnassa pidimme yksimielisesti sellaisina, että ne olisi ehdottomasti toteutettava. Ensinnäkin tiedämme, että uudenlaiset tavat työn järjestämiseksi ja sen organisoimiseksi, eli yleensäkin joustavat mallit, johtavat myös työllisyyden paranemiseen. Tiedämme kuitenkin myös sen, että näitä joustavia malleja ei useinkaan sovelleta yrityksissä, mikä johtuu usein myös siitä, että pienillä ja keskisuurilla yrityksillä ei ole edellytyksiä niiden toteuttamiseen. Tästä johtuu toiveemme tuen suuntaamisesta mallimenetelmille, joilla osoitettaisiin, miten sellaisia uusia joustavia malleja voidaan toteuttaa myös pienehköissä yrityksissä.
Toinen kohta on se, että monilla pienillä ja keskisuurilla yrityksillä ei ole varaa teknologian siirtoon eli kaiken jo kehitetyn teknologian siirtämiseen omaan käyttöönsä. Ehdotukseni olisi sellaisten innovaatiopörssien perustaminen, joissa innovatiiviset uudet yrittäjät voisivat saada kaikkea sitä tietoa ja opastusta, jota ne tarvitsevat luodakseen uusia työpaikkoja uusiin yrityksiinsä.
Kolmas yleinen pohdinnan aiheemme oli se, että kaikissa hankkeissa pitäisi miettiä alusta alkaen myös sitä, miten henkilöresursseja voitaisiin kehittää niiden yhteydessä parhaalla mahdollisella tavalla. Neljäs kohta oli meille kaikille tärkeä näkökohta: vammaisten tarpeisiin on kiinnitettävä erityistä huomiota, kun suunnitellaan tuen piiriin kuuluvia infrastruktuuritoimenpiteitä. Jäljellä olisi vielä useita kohtia, mutta mielestäni tässä olivat niistä keskeisimmät, jotka kaikki voivat osaltaan parantaa työllisyyttä, ja pyydän, että nämä kohdat, joista olemme tehneet yksimielisen päätöksen, myös toteutetaan.

Langenhagen
Arvoisa puhemies, arvoisat komissaarit, on kulunut vasta viikko siitä, kun järjestin kotikaupungissani Cuxhavenissa, joka on yksi Saksan merkittävistä kalastuspaikkakunnista, konferenssin kalastusalan rakenteellisten toimenpiteiden uudistuksesta. Alueellisen kalastuselinkeinon piiristä esille tuotu arvostelu oli ilmaus siitä suuresta huolesta, joka kalastusalalla parhaillaan vallitsee. Eurooppa-neuvoston kokouksessa Edinburghissa joulukuussa 1992 sovittiin siitä periaatteesta, että kalastuksesta riippuvaiset alueet saavat etuoikeutettua tukea rakennepolitiikan osana. Tätä periaatetta komissio ei nyt enää noudata uudessa rakennerahastoasetuksessa. Kalatalouden osittainen niveltäminen maatalousrahastoihin uhkaa asettaa kalastussektorin jälleen suoraan kilpailuun maatalouden kanssa. Erityisesti tämä näkökohta herätti hyvin suurta levottomuutta konferenssin kuluessa.
Komission suunnitelmien mukaan tästä lähtien eri tavoitealueilla on määrä tukea aivan samoja toimenpiteitä eri rahoituslähteistä, jolloin tavoitteen 1 alueet pääsevät selkeästi parempaan asemaan. Onko komissio selvillä siitä, että tavoitteen 2 alueella toimivat yritykset tulevat harkitsemaan pois siirtymistä ja asettumista tavoitteen 1 alueille vain ja ainoastaan sen takia, että ne saavat siellä paremmat toimintaedellytykset?
Joudumme luultavasti luopumaan alkuperäisestä vaatimuksestamme saada oma, maaseutualueita koskeva tavoite 4, jossa otettaisiin erikseen huomioon kalastuksesta riippuvaiset alueet, mutta tarvitsemme yhtenäistä, luonteeltaan horisontaalista rakennetukea pystyäksemme takaamaan yhteisen kalastuspolitiikan tavoitteet. Tämä on ainoa oikea lähtökohta. Emme saa yksinkertaisesti vain siirtyä takaisin entiseen päiväjärjestykseen. Väärään ratkaisuun päätyminen murentaa entisestään luottamusta Euroopan unioniin tällä hyvin herkällä alalla. Se ei saa olla lopputulos, johon uusi eurooppalainen rakennepolitiikka johtaa.

Viola
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, parlamentti käsittelee tänään ensimmäistä vaihetta 15 jäsenvaltion vuoteen 2006 ulottuvaa koheesiopolitiikkaa säätelevien rakennerahastojen uudistuksessa. Uskon, että sen jälkeen tapahtuu keskeisiä muutoksia, sekä YMP: n että itse rakennerahastojen ja koheesiorahaston luonteessa ja hoidossa.
Tämän suoraan unionin laajentumiseen johtavan ajanjakson hallitsemiseksi rahoitusnäkymät puoltavat sitä, että paperilla säilytetään bruttokansantulon 0, 46 % käyttäminen budjetin 2 menoluokassa, vaikka komissio itse asiassa lupaakin keskittämistä ja yksinkertaistamista, jotka todellisuudessa johtavat alueiden määrän ja tavoitteiden 1 ja 2 puitteissa tukea saavien Euroopan kansalaisten määrän huomattavaan vähennykseen.
Jos nyt 0, 46 % todella olisi se, miltä näyttää, tämä pyrkimys keskittämiseen saattaisi olla ymmärrettävissä. Sen sijaan se ei ole ymmärrettävä, kun koheesiopolitiikkaan varattuja rahastoja käytetään myös liittymisen valmistelujen rahoittamiseen ja vähennetään siten puolella prosentilla Edinburghissa päätettyä ja Agenda 2000: ssa vahvistettua 15 jäsenvaltion lähentymistarkoitukseen varattua summaa.
Mitä yhteisön aloitteisiin tulee, vähennys 13: sta kolmeen on hyväksyttävää, jos jäljelle jäävät yhteisön aloitteet tuovat nyt olemassa oleviin rahastoihin verrattuna todellakin lisäarvoa ja yleiseurooppalaisia alueellisia ominaispiirteitä, joiden olisi oltava tällaisten aloitteiden pohjana.
Yhdyn siihen näkemykseen, ettei näiden kysymysten sitominen kilpailupolitiikkaan ole tarkoituksenmukaista rakennerahastojen yleisten säännösten puitteissa. Mietinnöissä, jotka koskevat yleisiä säännöksiä ja Euroopan aluekehitysrahastoa, erityisen merkittäviä ovat viittaukset pyyntöön liittää saaret sekä tavoitteeseen 1 että yhteisön aloitteisiin siten, että erityisesti uuden Interreg-ohjelman puitteissa luodaan uusia, saarten väliselle yhteistyölle selkeästi omistettuja tilaisuuksia.
Hyväksymällä nämä ehdotukset ensimmäisessä käsittelyssä Euroopan parlamentti toimii johdonmukaisesti sen omia toimia ajatellen - ottaen huomioon toukokuisen äänestyksen omasta mietinnöstäni - ja Amsterdamissa allekirjoitetun sopimuksen kanssa, jossa koheesiopolitiikan perustana olevassa artiklassa edellytetään, että kaikki Euroopan saaristoalueet luetaan epäsuotuisien alueiden joukkoon.
Lopuksi toivon, että komissiokin voisi osoittaa samaa johdonmukaisuutta, jota neuvosto ja parlamentti ovat osoittaneet Amsterdamista alkaen.

Ojala
Arvoisa puhemies, aivan aluksi haluan kiittää rouva Jönsiä erinomaisesta työstä. Aion nimittäin puhua täällä sosiaalirahastosta. Haluaisin nostaa työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan esityksestä esiin erityisesti kolme asiaa. Ensinnäkin välttämättömyyden kytkeä sosiaalirahaston toiminta osaksi yhteisten työllisyyssuuntaviivojen toteuttamista. Tästä me olemme yhtä mieltä komission kanssa. Toiseksi naisten aseman edistämisen ja kolmanneksi sosiaalirahaston mahdollisuuden toimia Amsterdamin sopimuksen 13 artiklan eli syrjimättömyysartiklan toteuttajana. Valiokuntahan esittää, että tehdään artiklamuutos ja lisätään toteamus siitä, että rahasto edistää toimia sukupuoleen, rotuun, etniseen alkuperään, uskontoon tai vakaumukseen, vammaisuuteen, ikään tai sukupuoliseen suuntautumiseen perustuvan syrjinnän torjumiseksi. Toivon todella, että komissio ottaa tämän valiokunnan esityksen tosissaan. Se on nimittäin tavattoman tärkeää, sillä ilman resursseja syrjimättömyysartikla saattaa jäädä pelkäksi kuolleeksi kirjaimeksi. Toivon, että komissio todella ymmärtää valiokunnan näkemykset.

Botz
Arvoisa puhemies, arvoisat komissaarit, yksi tämän uudistuksen tärkeimmistä tavoitteista on keskittäminen. Jos tavoite halutaan saavuttaa, käytettävissä olevat varat on keskitettävä, toisin sanoen jaettava alueille, jotka niitä todella tarvitsevat. Mitä useampia alueita luokitellaan kuuluvaksi korkeimpaan tukiluokkaan eli tavoitteen 1 tuen piiriin sen vuoksi, että ei joko haluta hyväksyä 75 %: n kynnystä tai löydetään kiertoteitä, jotta sitä ei jouduttaisi hyväksymään, sitä enemmän edistetään suuntausta siihen, että täytämme vain huonosti tämän tärkeän yhteisöä koskevan tavoitteen.
Tämä ei ole hyväksyttävää sen paremmin nykyisen 15 jäsenmaan yhteisön kannalta kuin tulevaa laajenemistakaan silmällä pitäen. Nähdäkseni tuen asteittainen lakkauttaminen, siten kuin komissio on ehdottanut, on sinänsä erittäin oikeudenmukainen menettelytapa niitä alueita kohtaan, jotka ovat saavuttaneet 75 % rajan. Jos asiaa halutaan havainnollistaa esimerkin valossa, silloin alue, jonka prosenttiosuudeksi tulisi 74 % vuonna 1999, kuuluisi siis vielä kuuden vuoden ajan korkeimman tuen piiriin ja tulisi lopuksi tuen asteittaisen lakkauttamismenettelyn piiriin, joka jatkuisi vuoteen 2011.
Sallinette minun sanoa asian näin: se, joka saa osakseen jotakin näin hyvää, ei voi puhtaalla omallatunnolla väittää, että EU: sta puuttuisi solidaarisuutta, vaan päinvastoin. Haluaisin muistuttaa, että meillä on ollut tänään täällä korkea-arvoinen vieras, presidentti yhdestä niistä valtioista, jotka parhaillaan odottelevat vuoroaan, ja toivon, että kun asiassa päästään aikanaan niin pitkälle - en tietenkään tiedä, milloin näin tulee käymään, eikä sitä tiedä kukaan meistä - että Puolan tasavalta saavuttaa jäsenyytensä aikana 75 %: n kriteerin, puolalaiset ystävämme eivät silloin tule pitämään kiinni siitä, että he voisivat pysytellä tuosta ajankohdasta lähtien vielä selvästi yli 12 vuotta korkeimman eurooppalaisen tuen piirissä. Saanen siksi esittää vielä lopuksi yhteenvedon tästä kaikesta: meidän parlamenttina olisi todellakin harkittava vielä uudelleen - ja toivon, että päädymme myös huomisessa päätöksessämme samaan tulokseen - selkeän ja täsmällisen kriteerin määrittelemistä tavoitteen 1 piiriin kuulumiseen.

Wulf-Mathies
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ensiksi haluaisin kiittää kaikkia asiaan liittyvien mietintöjen esittelijöitä heidän laaja-alaisesta työstään ja laadukkaista mietinnöistään: rouva McCarthya ja herra Hatzidakisia yleisestä rakennerahastoasetuksesta, herra Varela Suanzes-Carpegnaa EAKR-asetuksesta, herra Collinsia koheesiorahastoasetuksesta, herra Kellett-Bowmania uudesta TEN-asetuksesta sekä herra Arias Cañetea kalastusalan rakenteellisia toimenpiteitä koskevasta asetusehdotuksesta.
Mielestäni parlamentti ilmaisee näillä mietinnöillä päättäväisyytensä saada Agenda 2000: ta koskeva työnsä päätökseen vielä tämän lainsäädäntökauden loppuun mennessä, ja olen kiitollinen siitä, että monet ovat tässä keskustelussa ilmaisseet selkeästi sen, että parlamentti aikoo kantaa tämän vastuun. Toivon teidän ymmärtävän, arvoisa puhemies, että koska käsiteltävänä on viisi osaksi lainsäädännöllistä ehdotusta, puheenvuoroni kestää valitettavasti hieman pitempään, sillä lähden siitä, että teillä on oikeus kuulla, miten suhtaudumme tarkistuksiinne, ja haluaisin niin ollen tehdä kantamme teille selväksi pyytäen kuitenkin varautumaan siihen, että tämä asia ei ole selvitettävissä tavanomaisten kymmenen minuutin aikana.
Saanen esittää aluksi joitakin huomioita rakennerahastojen yleisiä säännöksiä koskevaan asetukseen: Olen iloinen siitä, että komissio ja parlamentti ovat useimmissa rakennerahastojen uudistamista koskevissa periaatteellisissa kysymyksissä samoilla linjoilla. Tämä koskee erityisesti rahoituskehystä, joksi on asetettu 0, 46 % bruttokansantulosta, painopisteen asettamista kehityksessä todella jälkeen jääneiden alueiden tukemiseen, erilaisten tavoitteiden ja yhteisöaloitteiden määrän vähentämistä, kumppanuusperiaatteen ja seurantakomiteoiden merkityksen vahvistamista hajautetussa ohjelmatyössä ja yhtäläisten mahdollisuuksien ja kestävän kehityksen painopisteitä. Kollegani Flynn ottaa hetken kuluttua vielä lähemmin kantaa erityisesti yhtäläisten mahdollisuuksien toteutumiseen sosiaalirahastojen yhteydessä.
Pitäisin kuitenkin hyvin valitettavana sitä, jos parlamentilta puuttuisi ratkaisevissa kohdissa, erityisesti välttämättömän keskittämisen kohdalla, rohkeutta ajaa läpi oikeiksi tunnustettuja periaatteita myös joidenkin yksittäisten jäsenvaltioiden, alueiden tai elinkeinoalojen erityisintressien vastaisesti. Tämän vuoksi komissio ei voi yhtyä useisiin mietinnössä esitettyihin täytäntöönpanoa koskeviin ehdotuksiin.
Puhun ensiksi tavoitteen 1 ja tavoitteen 2 tukiin liittyvästä maantieteellisestä keskittämisestä. Tässä puututaan uudistuksen ytimeen, minkä monet puhujat ovatkin tuoneet keskustelussa selkeästi esiin. Ilman keskittämistä ponnistelumme tukirahojen käytön tehostamiseksi valuvat hiekkaan ja jäävät pelkiksi yleviksi aikomuksiksi. Ilman keskittämistä köyhemmille alueille koituvat myönteiset vaikutukset tasaantuvat ja näin murennetaan viime kädessä pohjaa koko koheesiopolitiikalta.
Komissio ei voi sen vuoksi suostua ehdotuksiin, jotka merkitsisivät keskittämistavoitteen vesittämistä. Tämä koskee tavoitteen 1 kohdalla vaadittuja poikkeusmenettelyjä 75 % kriteerin tiukasta soveltamisesta sekä tavoitteen 2 kohdalla pyrkimystä lieventää tukikehyksen alentamista 18 %: iin siten, että tätä pidettäisiin vain suuntaa osoittavana arvona. Saanen sanoa irlantilaisille kollegoillemme, että tavoitetta 1 koskevat luvut saadaan vielä tämän viikon aikana. Ymmärtänette sen vuoksi, että en haluaisi tässä kohden kommentoida Irlannin hallituksen päätöstä.
Tavoitteen 2 muodostumisesta totean seuraavaa: työttömyyden kehitys jää selkeimmin erottuvaksi tunnuspiirteeksi, jonka perusteella rakenteellista sopeutumista voidaan arvioida, tätä korostatte itsekin lausunnossanne useaan kertaan. Komission ehdotus sallii joka tapauksessa sen, että jäsenvaltiot voivat laajennetun joustavuuden rajoissa nojautua tukialueiden valinnassa useisiin niin kutsuttuihin pehmeisiin kriteereihin. Tämänpäiväisen keskustelun valossa pidän täysin hyväksyttävänä sitä, että 4 artiklan 9 kohdan muotoiluun otetaan mukaan eräitä teidän vielä tämän lisäksi toivomianne kriteereitä, mutta Euroopan laajuisen kohdeväestön enimmäismäärän, joka on 18 %, ja kohdeväestön jakautumisen jäsenvaltioiden kesken ehdotettujen eurooppalaisten kriteerien pohjalta on säilyttävä ennallaan. Komissio ei myöskään voi suostua ehdotukseen, että bruttokansantulo valittaisiin mittapuuksi tavoitteelle 2. Se tarkoittaisi, että tavoitteen 2 julkisivun taakse asetettaisiin tavoite 1 vauraita jäsenvaltioita varten. Tämä olisi jo itsessään ristiriitaista eikä se meidän käsityksemme mukaan olisi koheesiopolitiikan näkökulmasta perusteltua.
Tämä ei silti johda siihen, että maaseutualueet joutuisivat huonompaan asemaan, ei senkään vuoksi, että pehmeiden kriteerien rajoissa tässäkin on tarjolla liikkumavaraa. Tavoitteeseen 3 minulla on vain yksi aluepolitiikkaan liittyvä huomautus. Tavoitteella 3 on luonnollisesti tärkeä tehtävä kansallisten työllistämissuunnitelmien osana. Tästä ei myöskään vallitse minkäänlaisia mielipide-eroja komission ja Euroopan parlamentin väillä.
Samalla meidän on pidettävä huoli siitä, että vältetään tähänastiset päällekkäisyydet tavoitteiden 2 ja 3 toimenpiteiden välillä ja että investointi- ja työmarkkinatuet pystytään sovittamaan aidosti yhteen aluekohtaisilla tavoitealueilla. Meillä ei ole mitään huomautettavaa siihen, että kansallinen työllistämisstrategia ulotetaan kaikkialle, päinvastoin. Me kuitenkin haluamme varmistaa, että sosiaalirahastosta on varattu tarvittavat varat alueellisille toimille, jotka on tarkoitettu henkilöstövoimavarojen tukemiseen ja sovitettu saumattomasti yhteen alueellisen kehittämis- ja investointistrategian kanssa. Komissio on sen vuoksi valmis kokeilemaan tähänastisesta ehdotuksestaan poikkeavia vaihtoehtoja, jotka ottavat huomioon parlamentin tärkeinä pitämät näkökohdat. Siten on mielestäni ajateltavissa, että esimerkiksi tavoitteen 2 alueiden sisällä olisi oma tavoitteen 3 mukainen tuki.
Taloudellisten ja aluepoliittisten näkökohtien valossa on nähdäksemme kuitenkin edelleen välttämätöntä, että myös tavoitteen 2 ohjelmien yhteydessä varataan käyttöön ESR-varoja henkilöresurssien kehittämiseen. Tämä vastaa muutoinkin niin ikään välttämättömänä pidettyä paikallisten ja alueellisten yhteisöjen aseman vahvistamista aluekehittämisstrategian määrittelyssä, jota olette monessa kohdin oikeutetusti vaatineet. Uskon, että tämän kompromissin avulla kumpikin välttämättömänä pidetty näkökohta pystytään ottamaan huomioon.
Sitten pari sanaa yhteisöaloitteista, erityisesti siitä kysymyksestä, tarvitsemmeko vielä lisäksi kaupunkialueita koskevaa Urbanaloitetta. Komissio ei voi yksinkertaistamisen ja tehokkuuden lisäämisen nimissä sallia, että yhteisöaloitteiden määrää enää lisättäisiin kolmesta jo ehdotetusta aloitteesta - ja korostan vielä, koska asia jäi eräässä keskustelupuheenvuorossa epäselväksi, että näihin kuuluu myös Leader. Tämä koskee varsinkin myös niitä huomattavia ongelmia, joita yhteisöaloitteissa on ilmennyt.
Kaupunkien kestävä kehitys on jo nykyään yksi tukitavoitteista tavoitteen 1 alueilla ja sen merkitystä korostetaan vielä erikseen tavoitteessa 2 väestöosuutta kuvaavalla arvolla. Urban-yhteisöaloitteesta edellisellä tukikaudella saatujen kokemusten mukaan nyt on kyse siitä, että hyväksi havaittuja toimenpiteitä ja toteutusmuotoja pyritään siirtämään tavoitteiden 1, 2 ja 3 mainstream ohjelmiin. Jos niiden rinnalla olisi vielä Urban-yhteisöaloite, se pikemmin haittaisi kuin edistäisi tätä prosessia. Voimme kuitenkin harkita, pitäisikö kestävän kaupunkikehityksen ajatusta korostaa vielä entistä voimakkaammin esimerkiksi kaikkien tavoitteiden harkintaperusteiden osana, jotta samalla torjuttaisiin myös se väärinkäsitys, että jos kaupunkien kehittämistä ei ole erikseen mainittu yhtenä tavoitteeseen kuuluvana osana, tarkoituksena ei olisi myöskään edistää kestävää kaupunkialueiden kehittämistä. Uskon, että tällä tavoin pystytään myös vastaamaan osittain niihin ongelmiin, joita olette tuoneet täällä esille. Tämä tarkoittaa silloin tietenkin myös sitä, että tuki ei rajoittuisi vain suurkaupunkeihin. Tämän olen tuonut aina ennenkin selvästi esiin, ja sen pitäisi olla selvää tässäkin.
Suoritusvarausta koskeva aihe on noussut esiin useissa keskustelupuheenvuoroissa. Olen ollut ja olen edelleen pettynyt siihen, että neuvosto ja parlamentti ovat kyllä aikaisemmin jatkuvasti vaatineet parantamaan rakennerahastojen tehokkuutta, arviointia ja valvontaa ja parempia pakotemahdollisuuksia, mutta nyt kun tarjolla olisi mahdollisuus luoda konkreettinen kannustinjärjestelmä rakennerahastojen tehokkuuden takaamiseksi, ne torjuvat sen lähes kauttaaltaan.
Kuten jo useaan kertaan on korostettu, komissio on valmis harkitsemaan uudelleen ehdotuksensa muuttamista, mutta ei kuitenkaan luopumaan sen periaatteesta. Olemme eurooppalaisille veronmaksajille yhteisesti velkaa sen, että teemme enemmän kuin vain annamme sitoumuksemme siitä, että käsittelemme julkisia varoja tehokkaasti, semminkin kun tämä ei edellisellä tukikaudella valitettavasti johtanut läheskään kaikkialla toivotunlaisiin tuloksiin. Saadakseen suoritusvarauksille helpommin parlamentin ja neuvoston hyväksynnän komissio on valmis keskustelemaan näiden varausten laajuudesta, esimerkiksi pohtimaan sitä, voitaisiinko niiden määrää rajoittaa 10 %: iin kolmeksi edellisvuodeksi varattujen varojen kokonaismäärästä.
Myös päätöksentekomekanismissa ovat mahdollisia sellaiset muutokset, joilla taataan, että jäsenvaltioilla on ratkaiseva sananvalta varausten jaosta päätettäessä. Näin siitä huolimatta, että meidän puoleltamme kyse ei ole pelaamisesta, herra Schiedermeier, emmekä sen vuoksi tarvitse pelisääntöjä, vaan haluamme yhdessä teidän kanssanne varmistaa sen, että harjoitamme kaiken kaikkiaan onnistunutta rakennepolitiikkaa. Niinpä asiaa kohtaan tunnettua epäluuloa voitaisiin kenties lieventää silläkin tavoin, että varaus jaettaisiin kansallisella tasolla, niin että ei jouduttaisi varojen uudelleen jakamiseen jäsenvaltioiden välillä.
Näin meneteltäessä ei kuitenkaan enää kunnioitettaisi parhaita eurooppalaisia käytäntöjä, mistä aiheutuisi kauttaaltaan vahinkoa varauksen eurooppalaiselle ulottuvuudelle. Siksi olen sitä mieltä, että tästä aiheutuvista yksittäisistä ongelmista olisi syytä keskustella myös yhteisesti. Komissio on valmis rakentavaan keskusteluun Euroopan parlamentin ja neuvoston kanssa, sillä - ja tästä uskon meidän kaikkien olevan yhtä mieltä - varaus on ratkaisevan tärkeä osatekijä niiden komission ehdotusten joukossa, joilla pyritään parantamaan tehokkuutta, ja siihen on määrä päästä yhdistämällä toisiinsa yksinkertaistaminen ja keskittäminen, parantamalla arviointia ja tiukentamalla taloudenhoitoa. Uskon, että tätä me kaikki haluamme.
Saanen vielä huomauttaa, että kenties ei ole myöskään mikään sattuma, että tilintarkastustuomioistuimen presidentti totesi nimenomaan eilen suoritusvarauksen olevan hyödyllinen väline rakennerahastojen tehokkuuden parantamiseksi. Koska tilintarkastustuomioistuimen uskottavuutta pidetään suuressa arvossa, pyydän teitä ottamaan huomioon myös tämän pohtiessanne asiaa edelleen.
Kilpailu- ja rakennerahastokehyksen välinen johdonmukaisuus on niin ikään eräiltä osin siivittänyt käymäänne keskustelua ja tuottanut tulokseksi myös kompromissi-ideoita. Haluan huomauttaa tässä vielä kerran siitä, että tässäkin on kyse tehokkuuden vaatimuksesta, sillä eihän voi olla mitään mieltä siinä, että eurooppalaisella aluepolitiikalla tuettaisiin nimenomaan sellaisia alueita, jotka eivät saa kansallisia aluetukia, etenkin kun kansalliset liikkumavarat vielä ovat suurempia kuin rakennerahastojen tukikehykset.
Mielestäni on myös ristiriitaista todeta, kuinka kaikista mietinnöistä saa jatkuvasti lukea vetoomuksia kaikkien yhteisöpolitiikkojen johdonmukaisuuden välttämättömyydestä, mutta sitten tässä kohden ehdotuksemme kuitenkin torjutaan liian pitkälle menevänä. Olen sitä mieltä, että ehdotetun joustonvaran, 2 % väestöstä, pitäisi riittää, kun sen lisäksi esimerkiksi kaupunkien ongelma-alueita ei sisällytettäisi kilpailukehykseen, sillä niissähän ei todennäköisesti ole ensisijaista tarvetta suuryritysten investointien tukemiseen tai erityisen korkeisiin investointiavustuksiin vaan pikemminkin pehmeämpiin toimenpiteisiin, sosiaalisen syrjäytymisen torjumiseen, sosiaalipalvelujen järjestämiseen, pienten ja keskisuurten yritysten sekä käsityöalojen tukemiseen. Nähdäkseni tällä tavoin komission näkökanta lähenisi hyvin voimakkaasti myös niitä näkemyksiä, joita mietinnöissä on esitetty.
Viimeinen tärkeä kohta, joka liittyy yleisiä säännöksiä koskevaan asetukseen, koskee parlamentin roolia rakennerahastoasetuksen soveltamisessa. Perustamissopimuksen mukaan komissiolle unionin toimeenpanevana elimenä kuuluu ratkaiseva hallinnollinen vastuu yhteisön politiikkojen täytäntöönpanosta. Tällöin komissiolla on tietenkin velvollisuus tehdä parlamentille säännöllisesti selkoa toiminnastaan. Tämän se myös tekee. Sitova ennalta tapahtuva kuuleminen rahastojen hoitoa koskevissa asioissa ei sen sijaan sovi tähän oikeudelliseen tilanteeseen. Olen siitä huolimatta mielelläni valmis pitämään kiinni tähänastisesta käytännöstä, joka on muotoutunut Klepsch-Millan-säännöstön pohjalta, ja laatimaan uudet menettelysäännöt, joihin sisältyy ennakkoon tapahtuva tiedottaminen Euroopan parlamentille yleisissä täytäntöönpanokysymyksissä.
Te tiedätte, että olemme pitäneet tämän käytännön voimassa tällaisenaan tällä tukikaudella ja ottaneet tällöin huomioon myös Euroopan parlamentin näkökannat lopullisissa ehdotuksissamme. Lisäksi olemme toimittaneet teidän käyttöönne kaikki neuvoston työryhmille menevät asiakirjat. Ei kuitenkaan sovi yhteen toimielinten välisen tasapainon eikä myöskään toissijaisuus- ja hajauttamisperiaatteiden kanssa, että Euroopan parlamentti olisi mukana vaikuttamassa jäsenvaltioiden tasolla tapahtuvaan rakennepolitiikan täytäntöönpanoon. Pyydän tässä kohdassa ymmärtämään sen, että komissio joutuu rajoittumaan vain siihen, että se takaa parlamentin roolin yhteisön toimielimiä valvovana elimenä - ja kansalliset tai alueelliset seurantakomiteathan eivät ole yhteisön toimielimiä.
Haluaisin nyt mielelläni siirtyä puhumaan uudesta EAKR-asetuksesta, missä keskityn kolmeen kohtaan. Ensimmäisenä soveltamisalaa koskevat tarkistukset. Niiden tarkistusten suuri lukumäärä, jotka tähtäävät soveltamisalan ja interventiomahdollisuuksien täsmentämiseen, ei aiheuta komissiolle minkäänlaisia periaatteellisia vaikeuksia. Suhtaudun kuitenkin varauksellisesti siihen, että ne kaikki pitäisi sisällyttää mukaan asetukseen. Tähän on kaksi syytä: ensinnäkin useimmat tapaukset ovat jo tulleet esille aiempien vuosien kokemusten perusteella, joten tosiasiallista korjaustarvetta ei enää ole. Toiseksi syvälle yksityiskohtien tasolle meneminen ei tee asetustekstistä vain erittäin vaikeasti luettavaa, kuten täälläkin jo saatiin huomata, vaan siihen kätkeytyy myös se vaara, että tarvittava joustavuus kadotetaan ja tulevaisuudessa tullaan kenties sulkeneeksi pois sellaisia tukivaihtoehtoja, jotka voisivat olla alueellisen kehittämisen kannalta tärkeitä ja aidosti bottom-up -lähestymistavan mukaisia.
Muutoinkin kokemus on opettanut, että vaikka yrittäisimme miten kovasti tahansa, emme luultavasti sittenkään onnistuisi sisällyttämään kaikkia eri mahdollisuuksia tämänkaltaiseen asetustekstiin. En voi ottaa huomioon niitä tarkistuksia, joita ei pystytä saattamaan aluerahaston peruslinjan mukaisiksi. Tämä koskee esimerkiksi merikuljetuksia - ei sen sijaan alan infrastruktuurijärjestelyjä - tai lajien moninaisuutta, jotka ovat kumpikin sellaisia aiheita, joita on käsitelty muissa yhteisöohjelmissa. Sen sijaan olemme valmiit ottamaan mukaan aiheita, jotka ovat olleet tärkeässä osassa myös tämänpäiväisessä keskustelussa, nimittäin kulttuurin ja matkailun erikseen mainittavina kohtina, sillä ne ovat aitoja lisäarvotekijöitä, kun kehitetään alueen omiin lähtökohtiin perustuvia kehitysedellytyksiä, ja voivat auttaa parantamaan sen työllisyyttä.
Periaatteessa haluan ilmaista pitäväni hyvinä kaikkia niitä tarkistuksia, joissa on korostettu Interreg-aloitteen tuottamaa lisäarvoa ja rajat ylittävän, kansojen välisen ja alueiden välisen yhteistyön merkitystä. Komissio on valmis mukauttamaan asetustekstiä näiden ehdotusten hengessä. Sama pätee välttämättömyyteen parantaa Phare-, Tacis- ja Meda-ohjelmien välistä yhteensovittamista. Olemmekin juuri parhaillaan muokkaamassa tätä asetusta.
Innovatiivisiin toimenpiteisiin ja pilottihankkeisiin liittyvistä tarkistuksista komissio voi hyväksyä ne tarkistukset, jotka tähtäävät näiden hankkeiden laajentamiseen. Minusta vaikuttaa kuitenkin tarpeettomalta vaatimus siitä, että Interreg-aloitteen rahoituksella, joka maksetaan aluerahastosta, olisi katettava myös henkilöresurssien ja maaseudun kehittäminen. Asia on mainittu jo yksiselitteisesti asetustekstissä. Urban-aloitetta koskevassa kysymyksessä viittaan siihen, mitä sanoin jo äsken puheenvuoroni yleisessä osassa, samoin kysymyksessä Euroopan parlamentin osallisuudesta asian käsittelyyn. Tässä olen valmis käynnistämään uusien menettelysääntöjen kehittelyn.
Enää yksi yhteisöaloitteisiin ja Restruct-aloitteeseen liittyvä huomautus. Olemme tavoitteen 2 kohdalla nimenomaisesti maininneet, että meidän on mahdollista reagoida äkillisesti ilmeneviin kriiseihin puoliväliarvion yhteydessä ja että alueita on tuolloin mahdollista vaihtaa. Olen sitä mieltä, että itse asiassa juuri puoliväliarviossa onkin tehtävänä todeta, missä kohdin meidän täytyy mukauttaa ja muuttaa ohjelmia tulevan kehityksen edut huomioon ottaen.
Koska kyseessä kerran on EAKR: n osalta kuulemismenettely ja toivottavasti joskus myös yhteispäätös, sallinette minun tiivistää vielä kerran aivan lyhyesti siihen esitetyt tarkistukset ja komission niihin omaksumat näkökannat. Voimme ottaa kokonaan tai osittain huomioon seuraavat tarkistukset tai liittää ne mukaan muihin harkintaperusteisiin ja asetuksen artikloihin, nimittäin tarkistukset 1, 3, 6, 7, 11 osittain, 19, 22-26, 29, 34, 35 ja 55. Säädösteknisten näkökohtien vuoksi komissio pitää erilaisia muita tarkistuksia näiden kanssa päällekkäisinä ja niin ollen tarpeettomina. Tarkoitan tällä tarkistuksia 2, 4, 5, 9, 10 ja 11 osittain, 13-18, 20, 27, 30 ja 33.
Komissio ei myöskään voi ottaa huomioon monia tarkistuksia sen vuoksi, että ne ulottuvat EAKR-asetusta laajemmalle eivätkä vastaa sen yleistä tavoitteenasettelua. Tällaisia ovat yksittäin lueteltuina tarkistus 11 osittain, 12, 28, 31, 32 ja 36, 38-54 ja 56-62. Viime kädessä komissio tulee ottamaan huomioon tarkistukset 8 ja 37 laatiessaan komission ja Euroopan parlamentin välisiä menettelysääntöjä.
Siirryn nyt käsittelemään koheesioasetusta. Komission ehdottaman muutoksen tavoitteena on suuremman yhteensopivuuden aikaan saaminen rakennerahastomekanismien välillä, erityisesti rahoituksen hoidossa. Komissio toteaa tyytyväisenä, että - nyt käydyn keskustelun jälkeen voin sanoa näin - parlamentin enemmistö on ilmeisen yksimielinen komission siitä näkökannasta, että koheesiorahastoa on välttämätöntä jatkaa myös INS: n osalta. Vaatimuksesta, jonka mukaan hankkeita tai hankkeiden eri vaiheita koskevat täsmällisemmät määritelmät olisi otettava liitteen sijasta mukaan varsinaiseen perusasetukseen, komissio on sitä mieltä, että näiden käsitteiden sisällöllinen täsmentäminen vastaa luonteeltaan täytäntöönpanosäännöksiä ja että sen vuoksi liite on tähän tarkoitukseen asianmukainen kohta.
Komissio aikoo tutkia, voiko ehdotettu 10 %: n ennakkoa koskeva sääntö tuottaa lyhytaikaisten hankkeiden kohdalla hankaluuksia ja olisiko ehdotusta sen vuoksi tarpeen muuttaa.
Komissiolla on ollut vaikeuksia kohdassa 5, jossa emme pidä tarkoituksenmukaisena sitä, että tulevaisuudessa vuosittaisissa talousarvioissa olisi esitettävä tarkka varojen jaottelu yksittäisten jäsenvaltioiden kesken. Vuosittaisten summien vahvistaminen aiheuttaisi tarpeetonta joustamattomuutta ja vaarana olisi, että vuosittain käytettävissä olevien varojen käyttöaste alenisi.
Ehdollisuutta koskevassa kysymyksessä kohdassa 7 komissio pysyy kannassaan, jonka mukaan ehtojen sovittaminen vakaussopimukseen on rahaliittoon osallistuvien jäsenvaltioiden osalta välttämätöntä. Komissio ei voi yhtyä kohdassa 8 esitettyyn vaatimukseen avun vaiheittaisesta lopettamisesta myös koheesiorahastojen osalta. Jos kansallisella tasolla ylletään bruttokansantulossa 90 %: n tasolle, kun vastaava taso alueellisella tasolla tavoitteen 1 alueilla on 75 %, on tuskin realistista, että tuen päättyminen aiheuttaisi näillä alueilla voimakkaita taloudellisia sokkeja, etenkin kun kyseiset maat pääsevät edelleen hyötymään tavoitteen 1 tuesta tai vastaavasti tavoitteen 1 siirtymäajasta.
Kohdassa 17 esitetty vaatimus, jonka mukaan 5 % rahastovaroista olisi varattava pienistä hankkeista muodostetuille ryhmille, ei näytä komissiosta tarkoituksenmukaiselta. Pienten hankkeiden ryhmittäminen ei ole aiheuttanut tähän mennessä minkäänlaisia vaikeuksia. Ryhmittämisen tarpeellisuus voi kuitenkin vaihdella vuodesta toiseen ja eri jäsenvaltioiden välillä. Jättäkää meille sen vuoksi myös tarvittava joustonvara, jotta voimme myöntää tukea silloin, kun hyviä hankkeita todella on tarjolla.
Kohdassa 20 vaadittu peruutetun avustuksen uudelleenkäytön salliminen murentaisi pohjaa tavoitteeksi asetetulta hankkeiden nopealta toteuttamiselta, joten emme sen vuoksi voi tukea sitä.
TEN-asetuksen osalta komissio pitää myönteisenä sitä, että rahoitusvarojen rajallisuus huomioon ottaen on haluttu varmistaa niiden tehokkaampi käyttö, ja sen suhteen, miten tämä voitaisiin toteuttaa, on päädytty hyvin samanlaisiin näkemyksiin. Erityisen hyvänä pidän tuen osoittamista tärkeimmille toimenpiteille: monivuotissuunnittelu, osallisuus riskipääomaan, vahvempi yhteisön toteuttama valvonta investointien yhteisrahoituksessa ja 5, 5 miljardin euron varaaminen talousarviossa vuosille 2000-2006. Niin ollen voimme hyväksyä mietinnön 30 tarkistuksesta 18 joko kokonaan tai ainakin sisältönsä puolesta. Näitä ovat tarkistukset 1-4, 6-10, 12, 14-20 ja 22.
On todennäköisesti parempi, että toistan saman vielä toisin päin. Tarkistukset, joita emme voi hyväksyä, ovat tarkistukset 5, 11, 13, 21, 23 ja 24-30. Koska niissä käsiteltyihin aiheisiin ei puututtu lainkaan keskustelussa, en ryhdy perustelemaan niitä tässä yksitellen, mutta olen mielelläni valmis toimittamaan perustelut teille kirjallisesti jälkikäteen, jos siihen on tarvetta. Uskon kuitenkin, että voimme jättää tämän kohdan käsittelyn tältä päivältä ja siirtyä viimeiseen kohtaan, nimittäin kalastusalan rakenteellisiin toimenpiteisiin, jotka puolestaan ovat herättäneet täällä vilkasta keskustelua.
Kalastusalan rakenteellisten toimenpiteiden sääntelyssä etenemme kahdella saralla, antamalla alan perusasetuksen ja täytäntöönpanoa koskevan asetuksen. Siten sovellamme samaa menettelyä kuin vuonna 1993, jolloin siitä ei aiheutunut minkäänlaisia ongelmia.
Arias Cañeten mietinnössä esitetyt tarkistukset tähtäävät siihen, että täytäntöönpanoasetuksen olennaisia osia sisällytettäisiin jo itse perusasetukseen. Täytäntöönpanoasetuksesta ei ole, kuten tiedätte, annettu vielä komission ehdotusta, mutta siitä päätetään komissiossa lyhyen ajan sisällä. Koska komissiolle kuuluu tässä asiassa aloiteoikeus, tänään esitettyjä tarkistuksia ei voida ottaa sellaisenaan huomioon, joskin pidän niitä yleisen keskustelun tärkeinä osatekijöinä. Sisällön osalta toteaisin: on myönteistä, että parlamentti ja komissio näkevät huomattavaa tarvetta uudistuksiin.
Komission kannalta katsottuna meidän on otettava selkeästi opiksemme niistä kokemuksista, joita olemme voineet kartuttaa vuodesta 1994 lähtien. On totta, että nykyisessä asetuksessa on käytännön kannalta aukkoja ja heikkouksia, onpa se joissakin kohdin ollut suoranaisesti kehitystä väärään suuntaan ohjaavaa. Viittaan tässä erityisesti tilintarkastustuomioistuimen eri kertomuksissa esitettyihin lausuntoihin, joita emme voi jättää huomiotta, kalastusalan rakennepolitiikan ja yhteisön kalastuspolitiikan väliseen riittämättömään yhteensovittamiseen ja synergian puutteeseen sekä vaikeuksiin taata asetuksen yksittäisten näkökohtien noudattaminen. Kaikkia näitä asiakohtia parlamentti on useissakin yhteyksissä kritisoinut ja vaatinut niihin korjauksia.
Komissio esittelee lähiaikoina ehdotuksensa uudeksi täytäntöönpanoasetukseksi, jolla on määrä korvata nykyisin voimassa oleva asetus. Silloin huomaatte, että minkäänlaista kalastusalan syrjimistä maatalouteen nähden ei esiinny ja että molemmat välineet kattavat yhdessä kaikki EU-alueet. Ehdotukseen, jonka komissio tulee esittämään, on silloin myös sisällytettynä suuri osa tekemienne tarkistusten perusajatuksista.
Ehdotusta seuraavassa täytäntöönpanoasetusta koskevassa keskustelussa, joka parlamentissa sitten tullaan käymään, voimme sitten syventää täytäntöönpanon yksittäisiä näkökohtia. Tästä riippumatta komissio on valmis hyväksymään asian jatkokäsittelyn yhteydessä eräitä yleisiä suuntaviivoja, jotka koskevat tänään käsiteltävänä olevan perusasetuksen toimenpidealueita. Niinpä toivonkin, että kun saamme molemmat asetukset käsiteltäväksemme, pääsemme järkeviin yhteisiin ratkaisuihin ja että kaikki ne huolenaiheet, joista kalastusta harjoittavilla seuduilla on keskusteltu, voidaan ottaa asianmukaisella tavalla huomioon.
Haluaisin toistaa vielä erikseen kiitokseni teille kaikille, erityisesti mietintöjen esittelijöille, yhteistyöstänne, tuestanne ja komission kannalta monessa kohdin arvokkaista täydentävistä näkökohdista. Sallinette, että saan parantumattomana optimistina päättää puheenvuoroni siihen, että ilmaisen vielä kiistanalaisten kohtien osalta toiveeni ja oikeastaan odotukseni siitä, että pääsemme asiassa rakentavaan ratkaisuun, joka mahdollistaa sen, että saamme tämän Agenda 2000: n tärkeän osatekijän hyvissä ajoin liikkeelle. Hyvissä ajoin - tästä haluan sanoa vain herra Teversonin kysymyksen johdosta vielä sen, että lähdemme siitä, että mikäli hyväksymme asetuksen toukokuussa 1999, voimme hyväksyä ohjelmat tavoitteen 1 alueita varten maaliskuussa vuonna 2000 tai joka tapauksessa keväällä 2000, mutta siinäkin tapauksessa päätösten tekeminen tavoitteen 2 ohjelmista kestäisi aina elokuuhun asti, ja siten joitakin teidän mainitsemistanne huolenaiheistanne saattaisi hyvinkin ilmetä. Tämä osoittaa kuitenkin myös sen, kuinka tärkeää on, että pidämme yhdessä kiinni aikataulusta ja että komissio, neuvosto ja parlamentti ovat yhdessä vastuussa siitä, että pulaan ei jätetä niitä alueita, joilla eurooppalaista solidaarisuutta kipeimmin tarvitaan. Kiitän teitä kärsivällisyydestänne.

Puhemies
Paljon kiitoksia, arvoisa komissaari, se oli varmasti tarpeellista ja välttämätöntä, siitäkin huolimatta, että ylitimme sen vuoksi puheaikamme moninkertaisesti. Molemmille puhujillehan oli varattu yhteensä aikaa vain kaksikymmentä minuuttia. En kuitenkaan keskeyttänyt teitä, koska pidin perusteellista kannanottoa täysin asianmukaisena.
Rouva McCarthy haluaisi esittää vielä kysymyksen.

McCarthy
Arvoisa puhemies, kysymys on hyvin yksinkertainen. Komissio kertoi, että se muuttaa suoritusvaraukseen liittyvää ehdotustaan. Merkitseekö tämä sitä, että asetusta muutetaan vai että muutos koskee ainoastaan suoritusvarausta koskevaa ehdotusta? Haluaisin muistuttaa komissiota siitä, että vaikka olemmekin hyvin halukkaita käymään suoritusvaraukseen liittyviä keskusteluja komission kanssa, meillä ei ole aloiteoikeutta. Haluaisimme yhteispäätöksen, haluaisimme ehdottaa omaa suoritusvarausta, mutta se ei ole meidän tehtävämme. Komission tehtävänä on laatia vedenpitävä ja toimiva ehdotus.

Wulf-Mathies
Arvoisa puhemies, rouva McCarthy, emme aio laatia vielä varsinaista lainsäädäntöehdotusta vaan vasta asiakirjan, josta haluaisimme keskustella neuvoston ja parlamentin kanssa. Pitäisin järkevänä, että ennen kuin alamme kehitellä uutta lainsäädäntöehdotusta, keskustelisimme ensin yhdessä siitä, mistä mahdollisesti olemme samaa mieltä. Haluamme ottaa tällöin huomioon myös monet parlamentilta saadut arvokkaat aloitteet, sillä olen huomannut, että olette valmiit noudattamaan varauksen perusajatusta.

Flynn
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kiittää rouva Jönsiä hänen erittäin perusteellisesta mietinnöstään, jossa käsitellään ehdotustamme neuvoston asetukseksi Euroopan sosiaalirahastosta.
Olemme samaa mieltä lähes kaikista olennaisista kohdista komission ehdotuksessa sosiaalirahaston tulevista toimista, työttömyyden ehkäisemisen ja torjunnan tärkeydestä ja sosiaalirahaston ja Euroopan työllisyysstrategian välisestä tärkeästä yhteydestä. Sen vuoksi hyväksyn mielelläni tarkistuksenne 4, 8, 11 ja osittain tarkistuksen 14, sillä ne tukevat näitä asioita.
Tiedän myös, että parlamentti on huolissaan komission ehdotuksesta, jonka mukaan tavoitteen 3 - sosiaalirahaston toiminnan pääkohteen - pitäisi olla voimassa ainoastaan tavoitteen 1 ja tavoitteen 2 alueiden ulkopuolella. Tämä huolestuttaa useita jäsenmaita. Hyväksymme sen vuoksi asiaa tarkemmin ajateltuamme, että tulevaisuudessa tavoite 3 ulottuu tavoitteen 2 alueille.
Meidän on päätettävä, miten sen teemme. Tähän alueeseen liittyvä alkuperäinen ehdotuksemme rakentui yksinkertaistamisen ja joustavuuden tavoitteiden varaan. Meidän on oltava varmoja, etteivät vaihtoehtoiset järjestelyt poikkea tästä.
Olemme myös samaa mieltä siitä, että rakennerahastoissa tarvitaan vahvaa kumppanuutta. Se on vielä tärkeämpää Euroopan sosiaalirahastolle, jossa keskitytään laajuuteen, henkilöresurssien kehittämiseen ja paikallisjärjestöjen osallistumiseen. Pidän myönteisenä sitä, että mietinnössä tunnustetaan paikallisen kehityksen tärkeys ja kansalaisjärjestöjen osallistuminen.
Hyväksyn mielelläni tarkistuksen 12 ensimmäisen osan, tarkistuksen 38 ensimmäisen osan ja tarkistuksen 63, joista käy selvästi ilmi erityisesti yhteistyökumppaneiden ja kansalaisjärjestöjen merkitys välittäjäjärjestöjen kautta jaettavien pienten apurahojen kannalta.
Haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kiittää teitä kaikkia jatkuvasta tuesta, jota olette antaneet ehdotuksellemme, joka koskee asetusluonnoksen 4 artiklan 3 kohtaa, jonka mukaan vähintään 1 % sosiaalirahaston määrärahoista pitäisi varata tällaiseen toimintaan.
Olemme kohdanneet jonkin verran jäsenmaiden vastustusta neuvostossa, koska ne haluavat vesittää toiminnan tasolle, jolla siitä tulisi merkityksetöntä. Parlamentilla on selkeästi parempi tuntuma paikallisen kehityksen ja paikallisen sosiaalisen pääoman mahdollisuuksista luoda työpaikkoja. Yritämme kaikki tehdä parhaamme, jotta nämä määräykset pidettäisiin sosiaalirahastoasetuksessa, ja toivon, että tuette meitä jatkossakin tässä olennaisessa kohdassa. Kiinnostava tosiasia tässä yhteydessä on, että olemme saaneet yli 600 hakemusta, jotka liittyvät aloittamaamme pilottihankkeeseen. Se antaa teille jonkinlaisen käsityksen asiasta ja toivon, että epäilijät ottavat tämän huomioon.
Koska painotamme yhtäläisiä mahdollisuuksia, hyväksyn tarkistuksen 6, jossa selvennetään rahaston pyrkimyksiä tukea naisten ja miesten välistä tasa-arvoa. Hyväksyn myös tarkistusten 19 ja 60 periaatteet erityisistä lisätoimista naisten työmarkkinoille osallistumisen edistämiseksi, mutta sanamuodon on oltava selkeämpi.
Asetuksessa mainitaan erittäin selkeästi, että yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteen pitäisi koskea kaikkien rahaston tukitoimenpiteiden kaikkia suunnitteluvaiheita.
Niinpä tarkistus 47, jossa käsitellään yhtäläisiä mahdollisuuksia arviointivaiheessa, sisältyy siten jo asetukseen, eikä se sen vuoksi ole tarpeellinen. Olen iloinen siitä, että tuette avoimesti niitä viittä sosiaalirahaston politiikkaa, joita olemme ehdottaneet asetuksen 2 artiklassa.
Tarkistus 15 - sen ensimmäinen osa - tarkistukset 17, 18 ja 19 ovat komission pyrkimysten mukaisia ja tuen niitä mielelläni. Samoin selvennykset, joita parlamentti on tehnyt 3 artiklaan - joka koskee tukikelpoisia toimintoja - tarkistuksiin 21 ja 24 ja periaatteellisesti tarkistuksiin 23, 27 ja 31, ovat myös erittäin myönteisiä.
Komissio ei voinut kuitenkaan hyväksyä kolmea tarkistusten ryhmää. Selvitän hyvin lyhyesti, miksi. Ensimmäinen liittyy siihen, että palataan nykyisen tavoitteen 3 kohderyhmäkohtaiseen lähestymistapaan, mikä olisi meille tietenkin askel taaksepäin. Yksinkertaistaminen ja joustavuus ovat uutta sosiaalirahastoa koskevien ehdotustemme keskeisiä periaatteita. Tiettyjen kohderyhmien määrittely seitsemän vuotta kestävän ajanjakson alussa sulkisi pois muut ryhmät ja veisi sosiaalirahastolta joustavuuden tukea muita heikossa asemassa olevia ryhmiä, joita saattaa muodostua suunnittelukauden aikana. Se on itse asiassa täysi vastakohta yhtäläisten mahdollisuuksien periaatteeseen perustuvalle lähestymistavalle, jonka hyväksi olemme yrittäneet toimia. Sen vuoksi en voi hyväksyä uutta 1 artiklan 2 kohtaa, jota ehdotetaan tarkistuksissa 14 ja 58, tarkistuksen 15 toista osaa tai tarkistusta 39.
Sallikaa minun kuitenkin tarkentaa asiaa. Tukea voidaan edelleenkin myöntää näille ryhmille. Sosiaalirahaston on tuettava kattavampaa lähestymistapaa työmarkkinoille pääsyn eriarvoisuuden vastaisessa taistelussa. Hyväksyn tarkistuksen 3 (ensimmäisen osan), josta tämä käy selvästi ilmi, ja tarkistuksen 7, jonka sanamuotoa on muokattava. Toinen tärkeä tarkistus, jota komission on vaikea hyväksyä, on tarkistus 20. Sen mukaan vähintään 15 % toimista on käytettävä sopeutuvuuteen ja yhtäläisten mahdollisuuksien edistämiseen. Tämä ei tarkoita sitä, että emme tukisi näitä asioita. Esitämmekin ehdotuksen perusteluosassa, että tätä 15 %: ia tarkasteltaisiin ohjeellisena lukuna, ja vaadimme asetuksessa, että näitä kahta asiaa on painotettava erityisesti.
Kuitenkin, jos 4 artiklassa määritellään jokin luku, se ei salli jäsenmaille välttämätöntä joustavuutta vastata ennakkoarviointien tarpeisiin ja niiden kansallisiin työllisyyteen liittyviin toimintasuunnitelmiin vuosittaisten työllisyyssuuntaviivojen puitteissa.
Lopuksi, kolmas tarkistusten ryhmä liittyy tekniseen tukeen. On selkeä tosiasia, että teknisen tuen saatavuus määritellään asetuksessa eikä sitä tee budjettivallan käyttäjä.
Lopuksi sanoisin, että minun on helppo hyväksyä ehdotetuista tarkistuksista yhdeksäntoista. Näitä ovat tarkistukset 1, 2, 3 (ensimmäinen osa), 4, 6, 8, 11 ja 12 (ensimmäinen osa), 14 (toinen osa), 15 (ensimmäinen osa), 17, 18, 21, 24 ja 34 (ensimmäinen osa), 38 (ensimmäinen osa), 45, 52 ja 63. Tämän lisäksi voin periaatteessa hyväksyä vielä kuusi tarkistusta, joiden sanamuotoa on muutettava. Näitä ovat tarkistukset 7, 19, 23, 27, 31 ja 60. Toivottavasti olen selittänyt riittävällä tavalla, miksi komissio ei voi hyväksyä muita tarkistuksia.
Sosiaalirahaston toiminta liittyy ennen kaikkea ihmisiin - heidän työpaikkoihinsa, taitoihinsa, heidän tulevaisuudennäkymiinsä työmarkkinoilla. Uskon sen vuoksi, että on ehdottoman oikein, että Euroopan parlamentilla on suuri vaikutus tähän asetukseen. Arvostan suuresti rouva Jönsin ja työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunnan kanssa tekemääni työtä ja odotan kovasti läheisen yhteistyön jatkumista tulevaisuudessakin.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komissaari Flynn!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.30.

YMP, EMOTR
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista suullisista kysymyksistä ja mietinnöstä:
Colino Salamanca maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan puolesta (B4-0702/98) neuvostolle Agenda 2000: sta - yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisesta; -Colino Salamanca maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan puolesta (B4-0703/98) komissiolle Agenda 2000: sta - yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisesta; -Görlachin laatima maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0405/98) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) tuesta maatalouden kehittämiseen (KOM(98)0158 - C4-0297/98-98/0102(CNS)).
Colino Salamanca
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin tervehtiä neuvoston puheenjohtajaa. Kiitos siitä, että olette tänä iltana paikalla. Se on mielestäni hyvä esimerkki tuleville neuvostoille.
Mitä tulee neuvostoon, haluaisin, että meidän huolestuneisuutemme Agenda 2000: ta koskevien kysymysten käsittelytavasta otettaisiin huomioon. Puheenjohtajan ohjelmassa sanotaan, että te aioitte jatkaa neuvotteluprosessia aktiivisesti. Toden sanoakseni, jos luotamme siihen, mitä viimeisimmässä 19. ja 20. päivänä pidetyn ministerineuvoston kokousasiakirjassa sanotaan, meissä voi herätä epäilyksiä sen suhteen, noudatetaanko neuvostossa todellakin aktiivisen neuvottelun periaatetta. Sanon tämän nimenomaan sen vuoksi, että minulla on ollut mahdollisuus lukea viimeisimmän ministerineuvoston kokousasiakirja, jossa te luettelette jokaisen uudistettavan sektorin keskeiset kysymykset, ja lukemani perusteella ei voida kovinkaan optimistisesti olettaa, että saamme aikanaan ratkaisun aikaan. Olen lukenut esimerkiksi neuvoston ajatuksista horisontaalisen asetuksen osalta, ja te tarkennatte, että keskeisimmät ja tärkeimmät kysymykset ovat: tarve ottaa mukaan ympäristöehdot, tarve mukauttaa tukia, tarve määrätä suorille tuille yläraja ja tarve suunnitella kuinka talousarviovarat kohdistetaan uudelleen. Tähän työhön riittäisi todellakin se, että luettaisiin asiaa koskeva asetus. Syntyy sellainen vaikutelma, että neljä tai viisi kuukautta on nyt kulunut, ja se, mitä neuvosto on todella tehnyt, on asetusten lukeminen. Itse asiassa meidän mielestämme sen olisi pitänyt tehdä paljon muutakin näiden neljän tai viiden kuukauden aikana. Lisäksi olemme yllättyneitä siitä, että ministerineuvostossa keskustellaan edelleenkin siitä, sisältyykö viiniä koskeva asetus Agenda 2000: n uudistukseen vai ei. Luulin, että tämä oli jo päätetty, että me olimme kaikki yhtä mieltä siitä, että käsitellessämme Agenda 2000: een kuuluvia asioita viini luetaan mukaan.
Joka tapauksessa olette päättäneet kokoavasti viimeisimmän neuvoston kokouksen jälkeen, että nyt voitte jo alkaa tutkia ratkaisumahdollisuuksia. Haluaisin ennen kaikkea tietää, milloin aiotte saattaa keskustelut päätökseen, sillä mielestäni viiden kuukauden jälkeen kysymysten olisi pitänyt olla jo vähän pitemmälle mietittyjä, varsinkin, jos haluamme osallistua joulukuussa Wienissä pidettävään Eurooppa-neuvoston kokoukseen, etenkin sen takia, että olisimme suunnitelmien mukaisesti maaliskuussa valmiita esittämään mielipiteemme Agenda 2000: een liittyvistä kysymyksistä.
Mitä tulee komissioon - käytän tilaisuutta hyväkseni myös kiittääkseni herra Fischleriä hänen läsnäolostaan - haluaisin sanoa, että eräs kysymys häiritsee tietyllä tavalla tätä keskustelua: se on kuuluisa yhteisrahoituskysymys. Se ei noussut esille keskustelun alussa - se nousi esille keskustelun puolivälissä - ja tavallaan se on hankaloittanut keskustelua. Mielestäni tarvittaisiin hiukan lisätietoa. Kun esimerkiksi viitataan 25 %: iin tuista, niin mihin tukiin viitataan? Erilaisia tukia on nimittäin todella paljon. Tupakkatukiin, humalaa koskeviin tukiin, uuhipalkkioihin, vuoden 1992 uudistukseen sisältyviin tukiin? Olisi hyvä selkeyttää näitä kysymyksiä, jotta keskustelussa päästäisiin eteenpäin. Lisäksi olisi hyvä selvittää sitä, olisiko yhteisrahoituksen oltava kaikille samansuuruinen, koska on - kuten te hyvin tiedätte komission tekemän tutkimuksen perusteella - rahoitusta saavia maita, jotka ovat niin kutsuttuja koheesiomaita ja jotka eivät antamansa kuvan perusteella näytä olevan muualla syntyneen tilanteen uhreja, kuten budjettisaldoista käy ilmi.
Toinen komissioon liittyvä kysymys, joka on mielestäni otettava esille, on se, että te olette äskettäin vahvistanut Bonnin ja Amsterdamin tutkimukset vuoden 1999 uudistuksen mahdollisista seurauksista. Minusta nämä tutkimukset ovat ihan hyviä - en aio ryhtyä arvioimaan niitä, koska en ole tutustunut niihin perusteellisesti - mutta yksi asia kylläkin herättää huomiota: se mahdollinen työpaikkojen menetys, joka saattaa tapahtua samalla kun maanviljelijöiden tulot pysyvät ennallaan. Minun mielestäni tämä on vakava asia, sillä vuonna 1992 menetettiin jo paljon työpaikkoja. Sen vuoksi olisi hyvä miettiä, millaisia toimia olemme valmiit toteuttamaan välttääksemme tämän.
Omien tietojeni mukaan laskelmat ja ennusteet ovat pelkkää tulevaisuudentutkimusta. Joissakin kohdin tulokset ovat onnistuneita ja joissakin ne eivät ole täysin onnistuneita. Se tieto kuitenkin tuntuu olevan oikea, että työttömyys voi - tutkimusten mukaan - kasvaa 2, 2-3, 7 %. Jos asia olisi näin, olisi tärkeää tietää, oletteko aikonut tehostaa maaseudun kehittämistä koskevaan otsakkeeseen sisältyviä toimia? Jos tämä aikomus voidaan toteuttaa, mielestäni olisi tärkeää, että kykenisimme panemaan täytäntöön entistä tarmokkaammin maatalouspolitiikan toiseen pilariin eli maaseudun kehittämiseen liittyvät toimet. Meillä täytyisi olla valmiit säännöt, jotka antaisivat meille mahdollisuuden ryhtyä toimeen siinä tilanteessa, johon päinvastaisessa tapauksessa ajautuisimme. Tämän vuoksi minusta olisi hyvä, jos harkitsisimme mahdollisuutta edistää maaseudun kehittämistä - ei ainoastaan maanviljelyyn liittyvien, vaan myös siihen liittymättömien kysymysten osalta - jotta voisimme määritellä tarkoin nyt käsiteltävänä olevat uudistukset.

Görlach
Arvoisa puhemies, koska komissaari Wulf-Mathiesin perinpohjainen puheenvuoro antoi meille tilaisuuden keskustella ulkopuolella jo yhdestä jos toisestakin asiasta, voinemmekin nyt ottaa kiinni menetettyä aikaa, niin että kaikki puhujat ehtivät saada vielä tänä iltana puheenvuoron.
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, olemme kaikki kiinnittäneet komission uudistusehdotuksiin suuria toiveita. Tästä ei ole epäilystäkään: kokonaispaketti, myös useampien direktiivien tiivistäminen yhdeksi ainoaksi maaseutua ja sen kehittämistä koskevaksi direktiiviksi, sisältää todella pitkälle meneviä ehdotuksia ja myös uusia ideoita. Mutta - ja tämä minun on heti lisättävä - jos verrataan ehdotusten otsikoita ja myös niissä esitettyjä kuvauksia, jokainen otsikko ei pidä yhtä pienellä kirjoitetun tekstin kanssa. Meidän on oltava tarkkoina, jotta emme herättäisi toiveita, joita ei toteutuksen yhteydessä sitten pystytäkään täyttämään.
Siirryn nyt käsittelemään keskitetysti uusia ehdotuksia maaseudun kehittämiseksi. Meidän kaikkien ajattelua on luonnollisesti muovannut jo useiden vuosien ajan keskustelu siitä, että maaseudun kehittäminen on - kuten komissiokin on todennut - tosiaan asetettava maataloustuotannossa toiseksi pilariksi perinteisen, jos kohta uudistetun maatalouspolitiikan pilarin rinnalle. Muistelen sitä erinomaista konferenssia, jonka komissio järjesti tuolloin Corkissa, vaikkakin tiedetään - kun istutaan epävirallisesti yhdessä ja on lupa haaveilla hieman myös tulevaisuudesta - ettei kaikkea voi sellaisenaan toteuttaa. Niin ollen meillä oli toki suurempia toiveita; niitä kaikkia ei kuitenkaan voida lunastaa konkreettisin ehdotuksin.
Tiedän myös, että asia on vaikea, mutta olen sitä mieltä, että komissiolla on ollut monien ehdotusten kohdalla liiaksi mielessään neuvostossa vallitseva hajonta, joka johtuu jäsenvaltioiden monimuotoisuudesta. On luonnollisesti pidettävä huoli siitä, että saadaan kootuksi enemmistöjä, mutta jokainen työmarkkinajärjestöhän lähtee silloin, jos se haluaa saada läpi 3 %: n palkankorotuksen, liikkeelle 6 %: n vaatimuksesta. Jos lähtee keskustelemaan asiasta mahdollisen kompromissin pohjalta, ei tarvitse ihmetellä, jos nimenomaan maatalouspolitiikkaa koskevassa keskustelussa joutuu tinkimään vaatimuksistaan etujen moninaisuuden keskellä.
Haluaisin puuttua erityisesti 31 artiklaan, sillä siinä on esitetty se ydinkohta, jonka pitäisi vastata kysymykseen: kuinka pitkälle voimme ottaa huomioon maaseudulle tarjolla olevat mahdollisuudet tukea antaessamme? Tietysti koko sen alueen laajuudelta, joka avautuu agraarielinkeinon - sanon tarkoituksella agraarielinkeinon enkä vain maatalouden - muodostaman kristalloitumispisteen ympärille, on epäselvästi muotoiltu. Emme tiedä kovinkaan tarkasti, mihin se johtaisi. Olemme kuulleet monia selityksiä myös teiltä, arvoisa komissaari. Se on jälleen rauhoittanut meitä. Silti asia pitäisi mielestäni muotoilla selkeämmin. On sanottava selvemmin, mitä haluamme tehdä, ja on luotava myös parempi yleiskuva niistä välineistä, jotka meillä on tulevaisuudessa käytettävissämme. Me parlamenttina emme voi olla tyytyväisiä siihen, että meitä lohdutellaan vain lupaamalla, että tuen konkreettinen muoto määritellään täytäntöönpanomääräyksissä.
Säädöstekstissä ei voi muotoilla kaikkea yksityiskohtaisesti, tiedän sen itsekin. Tähän liittyykin arvosteluni, joka kohdistuu hyvin moniin niistä tarkistuksista, joita kollegani parlamentissa ovat esittäneet. Säädöstekstiin ei voi sisällyttää läheskään kaikkia hyviä yksityiskohtia, mutta hieman enemmän selkeyttä voisi silti edellyttää. Kun sitten täytäntöönpanomääräyksistä käy selvemmin ilmi, mitä kaikkea voidaan tehdä, silloin meidän olisi myös, mikäli mahdollista, löydettävä jokin muoto, jolla parlamentti pääsee myös kirjallisia sopimuksia laajemmin osalliseksi komission hyvän tahdon toimista.
Kaksi pilaria eivät ole vielä varsinaisia pilareita. Ainakaan toinen niistä, " maaseudun kehittäminen" , ei ole vielä mikään pilari; se on vielä melko hento, tämä puuntaimi. Meidän on lannoitettava sitä kunnolla, jotta se kasvaa rungoltaan yhtä vankaksi kuin jo olemassa oleva pilari. Siinä meillä on vielä pahuksesti tehtävää. Parlamentti tietää, että komissio on oikealla tiellä, mutta se ei ole vielä täysin selkeästi viitoitettu. Yrittäkäämme tehdä tästä tiestä yhdessä selkeämpi ja kenties löytää sekin tie, jota kulkemalla hyvin erilaisille jäsenvaltioille tehdään ymmärrettäväksi se, että maaseudun kehittämisessä ei ole kyse vain maataloudesta etäällä olevien kohteiden rahoituksesta, vaan että viime kädessä hyöty siitä, että maaseudun tilanne saadaan tasapainotetuksi, koituu myös maatalouden itsensä ja agraarielinkeinon hyväksi.

Molterer
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, olen iloinen, että voin tämän Agendan maatalousosioon liittyvän suullisen kysymyksen vuoksi jatkaa Euroopan parlamentin kanssa vuoropuhelua, joka nähdäkseni on alkanut jo hyvin myönteisesti maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevässä valiokunnassa. Puheajan huomioon ottaen yritän antaa hyvin tiivistetyn selvityksen siitä, miten maatalousneuvostossa on edistytty käsiteltäessä komission ehdotusten muuntamista oikeussäädöksiksi.
Haluaisin keskittyä tärkeimpiin poliittisiin kysymyksenasetteluihin, jotka muodostavat tulevien neuvottelujen ytimen. Haluaisin kiinnittää huomionne siihen, että muutamat kysymykset on tällöin tietysti ymmärrettävä irrallaan ensi viikolla käytävistä maatalousneuvoston neuvotteluista, joissa on pyrkimyksenä saada laadituksi tämän neuvoston selkeä poliittinen kanta esitettäväksi Wienissä pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa.
Tiedätte myös, että puheenjohtajamaan tarkoituksena on jatkaa välittömästi neuvoston seuraavan kokouksen tulosten pohjalta neuvotteluja maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan kanssa.
Olemme kaikki tietoisia siitä haasteesta, jonka Agenda 2000 kokonaisuutena asettaa, erityisesti myös siitä erikoisasemasta, joka yhteiselle maatalouspolitiikalle sen yhteydessä kuuluu. Maatalousministerien keskuudessa on tällä välin yleisesti tunnustettu se, että vuonna 1992 aloitettua uudistusprosessia on jatkettava, syvennettävä, mukautettava ja täydennettävä. Tämän ovat tehneet välttämättömäksi sekä maatalouden sisäiset pakottavat tekijät että uudet ulkoiset haasteet, kuten edessä oleva WTO-kierros tai unionin laajentuminen. Sen vuoksi meidän velvollisuutemme maataloudesta poliittisesti vastuullisena tahona on toimia ripeästi yhteistä vastuuta kantaen, jotta YMP saadaan hahmotelluksi ja sen pohjalta voidaan viitoittaa suuntaa kansainvälisellä tasolla käytäville neuvotteluille. Tämä lähtökohta on nähdäkseni joka tapauksessa parempi verrattuna siihen toimintamalliin, että jäisimme odottamaan ja joutuisimme sitten tekemään jälkikäteen päätöksiä, joihin meidän olisi pakko alistua yhtäältä markkinatilanteen huononemisen tai toisaalta kolmansia maita edustavien kumppaniemme vuoksi.
Tätä silmällä pitäen meillä on useita eri lähtökohtia, jotka useimmat kollegamme ovat hyväksyneet ja voivat vastaisuudessa hyväksyä ja joiden avulla meidän pitäisi olla mahdollista saattaa päätökseen kunnianhimoinen hanke yhteisen maatalouspolitiikan uudistamiseksi tyydyttävillä ehdoilla ja maatalouden hyväksi katsottujen etujen nimissä sekä kuluttajien edut huomioon ottaen. Ajattelen tällöin ensi sijassa eurooppalaista maatalousmallia, jota olisi jatkossakin kehitettävä, mallia sellaisesta maataloudesta, jonka on oltava yhtäältä toiminnoiltaan monimuotoista, toisaalta kestävää ja kilpailukykyistä, ja jonka on siten oltava maataloutta, joka ulottuu koko Euroopan alueelle, mukaan luettuina ne alueet, joilla on omia erityisongelmia. Tämä eurooppalainen malli ei ole teille uusi, sillä se on syntynyt myös tämän parlamentin innoittamana. Tämä malli on saanut vahvistuksensa Luxemburgin Eurooppa-neuvoston päätelmissä.
Olemme niin ikään pitkälti yksimielisiä siitä, että yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen on johdettava ratkaisuihin, jotka ovat taloudellisesti katsottuna järkeviä ja kestäviä sekä sosiaalisesti puolustettavia, joiden on määrä mahdollistaa kohtuulliset tuotot ja tasapainoiset suhteet eri tuotantosektorien, tuottajien ja alueiden välillä ja estää kilpailun vääristymiä.
Viime kädessä vakaana tarkoituksenamme on säilyttää talousarvion kurinalaisuus, ja olemme käytännössä yksimielisesti sillä kannalla, että maatalouden päälinjausta, riippumatta siitä, mitä sillä on määrä kattaa, olisi periaatteessa ja nykyisiä laskentasääntöjä noudattaen pidettävä edelleen ylärajana. Tässä yhteydessä minun on kuitenkin huomautettava, että joidenkin valtuuskuntien kanta maatalouden päälinjaukseen sekä talousarvioon kohdistuvan kuormituksen siirtymiseen yhteisestä maatalouspolitiikasta takaisin jäsenvaltioille on muuttunut.
Eurooppa-neuvosto on muuten itse edustanut sitä näkökantaa, että komission ehdotukset tarjoavat pohjan jatkaa yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista. Tämä merkitsee sitä, että tämän uudistuksen loppuun saattaminen edellyttää mukautuksia nyt tehtyihin ehdotuksiin.
Tässä yhteydessä on välttämätöntä, että Wienin Eurooppa-neuvosto saavuttaa Cardiffin aikataulua noudattaen huomattavia edistysaskelia Agenda 2000: n pääasiallisilla osa-alueilla, niin että viimeistään maaliskuuhun 1999 mennessä voidaan päästä poliittiseen yksimielisyyteen Agenda 2000: ta koskevasta kokonaispaketista. Puheenjohtajamaa Itävalta pitää tällöin lähtökohtana erittäin rakentavaa yhteistyötä Euroopan parlamentin kanssa. Mitä tulee maatalousneuvostoon, arvoisa puhemies, Eurooppaneuvoston Cardiffin kokouksen jälkeen on saavutettu selvää edistymistä. Neuvosto on saanut osaltaan päätökseen vaiheen, jossa on selvitelty ja pyritty saamaan selville niitä kysymyksiä, joilla on keskeinen asema tulevissa neuvotteluissa. Näin ollen neuvosto voi siirtyä seuraavaan olennaiseen vaiheeseen eli etsimään ratkaisuja tai mahdollisia vaihtoehtomalleja näihin kysymyksiin.
Kuten jo esitykseni alussa toin esille, maatalousneuvoston on tämän vuoksi hyväksyttävä ensi viikon kokouksessaan kertomus esitettäväksi Eurooppa-neuvoston kokouksessa Wienissä. Siinä on tarkoitus heijastella niitä yleisiä suuntaviivoja, jotka on saatu aikaan tähän mennessä tehdyn työn tuloksena, ja Cardiffin kokouksen jälkeen saavutettuja olennaisia edistysaskelia sekä selvitellä niitä kysymyksiä, joissa jäsenvaltioiden näkemykset eroavat edelleen voimakkaasti toisistaan.
Omalta kannaltani on myös tehtävä selväksi se, että Wienin Eurooppa-neuvoston jälkeen neuvotteluja on jatkettava hyvin nopeassa tahdissa. Koska pidän lähtökohtana sitä, että Agenda-neuvottelujen aikataulua, sellaisena kuin Cardiffin Eurooppaneuvosto sen antoi, myös noudatetaan, pidän tarkoituksenmukaisena, että useimmissa toistaiseksi avoimissa kysymyksissä päästään mahdollisimman pikaisesti yksimielisyyteen, jotta maatalousneuvoston maaliskuiseen kokoukseen jää neuvoteltavaksi vain hyvin rajallinen määrä poliittisia ydinkysymyksiä, joiden ratkaisuun voi vaikuttaa, kuten voinette kuvitella, edistyminen Agenda 2000: n muista näkökohdista, erityisesti rahoitusehdoista, käytävissä neuvotteluissa. Tässä suhteessa olisi suurta hyötyä siitä, jos Euroopan parlamentin alustavat kertomukset olisivat saatavana hyvissä ajoin. Totean tässä yhteydessä erittäin tyytyväisenä, että näin tapahtuukin hyvin pian siltä osin kuin kyse on tämän uudistuksen kehyksestä, joka on erityisen tärkeä, nimittäin maaseudun kehittäminen.
Mitä tulee viljan, naudanlihan ja maidon yhteisten markkinointiorganisaatioiden uudistamiseen, saanen muistuttaa, että maatalousneuvosto oli marraskuun kokouksessaan sitä mieltä, että jo vuonna 1992 omaksuttu lähtökohta, etenkin hintatukitoimenpiteiden vähentäminen yhdistettynä suoriin luonnonhaittakorvauksiin ja oheistoimenpiteisiin, on yleiseltä kannalta katsottuna edelleen voimassa. Edelleen neuvosto oli sitä mieltä, että tällöin on joka kerta tapauskohtaisesti tarkistettava, ottaen huomioon kaikki sisäisesti ja ulkopuolelta saatavissa olevat asiatiedot, onko lähtökohta kulloiseenkin yksittäistilanteeseen nähden kohtuullinen ja, ennen kaikkea, millaiset yhdistelmän toimenpiteiden suhteellisten osuuksien olisi kulloinkin oltava. Tähänastisten aikaansaannosten valossa näyttää kuitenkin siltä, että näitä kohtuullisuutta koskevia kysymyksiä arvioidaan eri jäsenmaissa eri tavalla.
Itse asiassa vallitsee varsin pitkälle menevä yksimielisyys siitä, että tätä lähtökohtaa olisi sovellettava peltokasvien viljelyssä riippumatta siitä, missä laajuudessa interventiohintaa on alennettu ja mikä on luonnonhaittakorvauksen suuruus. Naudanlihan osalta suuri enemmistö valtuuskunnista pitää tätä lähtökohtaa niin ikään käyttökelpoisena, myös tässä riippumatta interventiohinnan alennuksen laajuudesta ja luonnonhaittakorvauksen suuruudesta. Jotkin valtuuskunnat kuitenkin epäilevät, että aito tarjonnan ohjaileminen ei olisi mahdollista pelkästään tätä lähtökohtaa soveltamalla, ja suosittelevat varautumaan tarjonnan ohjailemiseen myös erityistoimin, mikä tarkoittaisi pienempää interventiohinnan alennusta.
Maitotuotteiden osalta valtuuskuntien näkökannat eroavat toisistaan suuresti. Jotkin jäsenvaltiot ovat sitä mieltä, että tämä lähtökohta, erityisesti hintojen alennus, ei ole nykyisessä markkinatilanteessa tarpeellista. Toiset sen sijaan pitävät ehdottoman välttämättömänä järjestelmän perusteellista muuttamista.
Nämä erilaiset näkemykset ovat myös seurausta niistä vastakkaisista näkökannoista, jotka valtuuskunnat ovat omaksuneet maitokiintiön tulevaisuutta koskevassa kysymyksessä. Samalla kun enemmistö valtuuskunnista toivoo tämän kiintiön säilyttämistä, muutamat jäsenvaltiot ovat anoneet niiden poistamista vuoteen 2006 mennessä. Yksittäisiin markkinajärjestelyihin liittyy vielä paljon yksityiskohtaisia kysymyksiä, joita voimme mielellään selvitellä lähemmin keskustelun kuluessa.
Viinin yhteistä markkinajärjestelyä koskevan uudistusehdotuksen osalta, joka esiteltiin heinäkuussa, on parhaillaan meneillään tekninen tarkastus, jotta poliittisella tasolla voidaan sen jälkeen saada nopeasti selvyys siihen liittyvistä ydinkysymyksistä. Sen vuoksi en voi vielä nyt antaa teille yksityiskohtaista katsausta jäsenvaltioiden näkökannoista.
Haluaisin kuitenkin esittää kaksi huomautusta, sillä pidän niitä tärkeinä: tähänastisten keskustelujen perusteella ja myös neuvoston syyskuisen orientaatiokeskustelun perusteella voidaan todeta, että jäsenvaltiot pitävät tämänhetkistä komission ehdotusta yleisesti ottaen selvästi parempana keskustelun lähtökohtana kuin vuosien 1993-1994 ehdotusta. Erityisesti sen joustavampaa mallia ja yleistä tavoitteenasettelua pidetään yleisesti selvinä edistysaskelina.
Pidän sitä paitsi vakaasti kiinni siitä, herra parlamentin jäsen, koska kerran olette esittänyt tätä koskevan kysymyksen, että tätä ehdotusta on tarkasteltava YMP: n uudistukseen, Agenda 2000: n kokonaisuuteen liittyvän kokonaispaketin yhtenä osatekijänä. Jotta tähän tavoitteeseen siis päästäisiin, on välttämätöntä saavuttaa asiassa edistymistä niin pian kuin mahdollista. Olisi hyvin, hyvin hyödyllistä - ja osoitan tämän vetoomukseni parlamentille - saada hyväksytyksi kannanotto tähän ehdotukseen mahdollisimman pikaisesti, jotta myös me neuvostossa voisimme edetä asiassa.
Aivan erityisen selkeästi on edistytty maaseudun kehittämisen alueella. Tässä on kyse meidän maanviljelijöittemme ja koko maaseudun tulevaisuuden kannalta äärimmäisen tärkeästä kysymyksestä. Puheenjohtajamaa onkin sen vuoksi omistanut St. Wolfgangissa pidettävän epävirallisen kokouksensa tälle aiheelle. Neuvostossa vallitsee täysi yksimielisyys siitä, että maaseudun kehittämiseen tähtäävälle politiikalle kuuluu perustava rooli yhteisen maatalouspolitiikan toisena pilarina. Valtuuskunnat ovat niin ikään laajasti ottaen yhtä mieltä tälle politiikalle suositellusta integroidusta mallista. Samalla vallitsee hyvin pitkälle menevä yhteisymmärrys niistä päämääristä, joita tulisi noudattaa tuen myöntämisessä maaseudun kehittämiseen. Sen lisäksi myönteistä vastakaikua on herättänyt myös ajatus metsätalouden edelleen kehittämisestä ja sen entistä tiiviimmästä sisällyttämisestä maaseudun kehittämiseen tähtäävän toimenpidepaketin osaksi, vaikkakaan en peittele sitä, että jäsenvaltioiden välillä vallitsee vielä erilaisia näkemyksiä joidenkin yksittäisten toimenpiteiden laajuudesta, sillä tämä aluehan kuuluu olennaisilta osiltaan jäsenvaltioiden oman toimivallan piiriin.
Erinäisiä tärkeitä kysymyksiä on vielä käsiteltävä perusteellisemmin, ennen kuin niistä voidaan päästä lopulliseen selvyyteen. Oman näkemykseni mukaan tällaisia ovat ennen muuta seuraavat: ensinnäkin se, minkä laatuisia olisivat ne erityistoimenpiteet, joita voidaan toteuttaa. Tässä on kyse siitä, koskisivatko nämä toimenpiteet vain sellaista toimintaa, joka liittyy maatalouteen ja sen kaikkiin monimuotoisiin toimintoihin, vai voisivatko kysymykseen tulla myös rajatusti ymmärrettyä maataloustoimintaa laajemmin useampia elinkeinosektoreita käsittävät interventiot maaseudun tukemiseksi.
Toiseksi: komission ehdotukseen epäsuotuisille alueille maksettavien luonnonhaittakorvausten sitomisesta tiettyjen ympäristömääräysten noudattamiseen ovat monet valtuuskunnat esittäneet sen suuntaisia kommentteja, että luonnonhaittakorvausten olisi oltava ensi sijassa sosiaalis-taloudellinen väline luontaisten haittojen korvaamiseksi.
Kolmantena ja viimeisenä kysymys rahoituslähteistä ja erityisesti komission ehdotuksesta, että painopistettä toimenpiteissä maaseudun kehittämiseksi siirrettäisiin EMOTR-ohjauksesta enemmän EMOTR-tuen suuntaan.
Rahoitusasetuksen osalta on selvää, että sitä koskevat neuvottelut voidaan saattaa päätökseen, kuten johdonmukaista onkin, vasta myöhemmässä vaiheessa, ennen kaikkea ottaen huomioon myös niiden neuvottelujen tulokset, joita käydään komission ehdotusten muista osista ja joiden on tultava ilmaistuiksi rahoitusasetusten määräyksissä.
Omalta kannaltani näkisin kysymyksen horisontaalisista asetuksista näin: nämä ehdotukset edustavat uudistuksia, jotka on tutkittava hyvin, hyvin tarkasti, ennen kuin niistä voi tosiasiallisesti tulla yhteisiä poliittisia suuntaviivoja.
Ympäristömaksuja koskevassa kysymyksessä vallitsee yleinen yksimielisyys siitä, että ympäristöpäämääriä on välttämätöntä edistää, mikä on muutoinkin sen eurooppalaisen maatalousmallin mukaista, jonka kehittämistä kaikki toimielimet ovat toivoneet. On kuitenkin tutkittava vielä tarkoin, millä tavoin nämä päämäärät on tarkoitus saavuttaa. Erityisesti nousee esiin kysymys siitä, olisiko sen tapahduttava yhteisen markkinajärjestelyn piirissä vai vaikkapa erityisten ympäristöä koskevien puitesäännösten pohjalta.
Kysymyksessä, joka koskee kriteerien kytkemistä työvoiman työllistämiseen, jäsenvaltioiden näkökannat jakautuvat sekä periaatteellisesti että myös asiaan liittyvien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta. Kyse lienee ilmeisen herkästä aiheesta, joka vaatinee vielä jonkin verran tarkastelua.
Mitä lopuksi tulee siihen, että kullekin tilalle myönnettävien tukien kokonaismäärä olisi degressiivisesti riippuvainen tilan suuruudesta, niin tässäkin on todettavissa, että valtuuskunnilla on asiasta vielä eriäviä näkökantoja, siten että useat valtuuskunnat hyväksyvät asian periaatteessa tai suhtautuvat avoimesti enimmäissummaan, mutta muutamat valtuuskunnat vielä tällä hetkellä torjuvat komission lähestymistavan.
Toivon, että olen pystynyt antamaan teille kaikessa lyhykäisyydessään tärkeimmät tiedot maatalousneuvostossa tehtävän työn tämänhetkisestä vaiheesta sekä sen jatkonäkymistä Agenda 2000: n maatalousosion yhteydessä.
Olen luottavainen sen suhteen, että tämä vuoropuhelu auttaa osaltaan viemään eteenpäin niitä pohdintoja, joita myös teidän toimielimenne piirissä valmistellaan. Voitte olla varmoja siitä, että puheenjohtajamaa Itävalta on myös valmis tekemään tarvittavan osuutensa sen eteen, että Cardiffin aikataulu ja siten asian saattaminen päätökseen maaliskuussa 1999 olisi todella myös toteutettavissa, myös maataloussektorin edun nimissä, maataloussektorin, jolla tarvitaan selvyyttä tulevaisuuden näkymistä. Kiitos.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra ministeri!
Hyvät kollegat, olen juuri tehnyt tarkistuslaskelman; keskustelu jatkuu klo 24.00: ään asti. Yksittäisille puhujille varattu puheaika on mitoitettu niin, että pysymme aikataulussa vain, jos te kaikki noudatatte erittäin kurinalaisesti teille annettua puheaikaa ja mahdollisesti vieläpä säästätte sitä hieman.
Haluaisin tässä yhteydessä kysyä herra Fischleriltä seuraavaa. Teillä kuuluisi oikeastaan olla puheenvuoro nyt sekä vielä uudelleen keskustelun päätteeksi. Voitteko esittää puheenvuoronne lopuksi vai haluatteko puhua nyt?

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, ensin hyvä uutinen: käsittelen kaikki asiat yhdellä kertaa, niin että minun ei tarvitse käyttää enää lopuksi uutta puheenvuoroa. Sen sijaan haluan kiittää suuresti saamastani tilaisuudesta pitää tämän puheenvuoroni täällä tänään. Ajattelin jakaa puheenvuoroni kahteen osaan; ensin haluaisin ottaa kantaa herra Colino Salamancan suulliseen kysymykseen ja siirtyä sen jälkeen käsittelemään herra Görlachin mietintöä. Ennen sitä haluaisin kuitenkin kiittää sydämellisesti kaikkia heidän tekemästään työstä, niin mietintöjen esittelijöitä kuin kaikkia niitä, jotka ovat pitäneet täällä puheenvuoron tai laatineet asiasta työasiakirjoja.
Mihin olemme päässeet uudistusta koskevassa keskustelussa? Neuvostossa käytävien keskustelujen nykyvaihetta meille esittelikin edellä jo seikkaperäisesti neuvoston puheenjohtaja - sitä minun ei enää tarvitse kerrata. Vain yhtä asiaa haluaisin korostaa vielä kerran: me tarvitsemme tämän uudistuksen ja me tarvitsemme sen nyt. Me tarvitsemme myös todellisen uudistuksen. Puolittaisuuksilla, näennäisuudistuksilla tai kevennetyillä uudistuksilla emme saavuta asettamiamme päämääriä, joita myös parlamentti on vaatinut, emme mitenkään. Aasian ongelmat ja myös Venäjän kriisi ovat tällä välin saaneet monet epäilemään uudistuksen välttämättömyyttä ja yhteisen maatalouspolitiikan uudistamisen lähtökohtaa. Meidän olettamuksemme maailmanmarkkinoiden kehityksestä ovat muka liian optimistisia, kuulee sanottavan, ja usein kaiken lisäksi vieläpä samojen ihmisten suusta, jotka vielä vähän aikaa sitten kritisoivat meidän arvioitamme liian pessimistisiksi.
Saanen sen vuoksi sanoa selvästi: niissä keskipitkän ja pitkän ajan tarjonta- ja kysyntäkehitystä koskevissa olettamuksissa, joita on käytetty ehdotustemme pohjana, ei mikään ole olennaisesti muuttunut. Lähtökohtamme uudistukselle ovat saaneet pelkästään vahvistusta niissä tutkimuksissa, joita olemme asiasta teettäneet. Kulutuksen kasvu erityisesti Aasian teollistuvissa maissa yhdistyneenä siihen, että mahdollisuudet sikäläisen tuotannon lisäämiseen ovat hyvin vähäiset, vaikuttaa piristävästi maataloustuotteiden kauppaan ja maailmanmarkkinahintoihin.
Myös siinä tapauksessa, että Aasian ja Venäjän ongelmat vaimentaisivatkin lyhytaikaisesti talouskasvua, siitä ei aiheudu pitempiaikaiselle kehitykselle minkäänlaisia olennaisia muutoksia. Meidän maataloudellemme tulee niin ollen tarjoutumaan yllin kyllin mahdollisuuksia, jos vain olemme valmiita lähtemään uudistusten tielle. Ja entä jos emme tee niin? Viljan markkinoiden osaltahan analyysimme osoittavat, että jollemme muuta politiikkaamme, interventiovarastot kasvavat tämän markkinointivuoden 14 miljoonasta tonnista 51 miljoonaan tonniin vuoden 2005 loppuun mennessä. Naudanlihasektoria koskevat arviot vahvistavat niin ikään kiireellisten uudistustarpeen. Ilman uudistuksia ylijäämän lasketaan olevan ensi vuosikymmenen puoliväliin mennessä puolitoista miljoonaa tonnia.
Vaikka tilanne maitosektorilla ei ole yhtä uhkaava, nykyistä maitopolitiikkaa noudattamalla EU: n maidonjalostusteollisuus ei pääse hyötymään siitä suotuisasta kehityksestä, jota on odotettavissa erityisesti juuston viennin alalla. Pidän sen vuoksi välttämättömänä, että yhteisö seuraa pitkän aikavälin näkymiä eikä anna lyhytaikaisten ongelmien hermostuttaa itseään. Tämän lisäksi on joka tapauksessa välttämätöntä saattaa omat markkinat kuntoon uudistuksen avulla.
Uudistukselle asettamamme kolme periaatetta ovat pysyneet entisellään. Ensinnäkin: meidän on kehitettävä eurooppalaista maatalousmallia edelleen parantamalla selvästi maataloussektorimme kilpailukykyä. Toiseksi: eurooppalaisen maatalousmallin vahvistamiseksi meidän on nivellettävä toimintojen monipuolistaminen osaksi maatalousjärjestelmäämme. Aktiivisella maaseudun kehittämispolitiikalla on sen vuoksi annettava sivustatukea markkinauudistuksille ja lisäksi niin, että tämä toteutuu yhteisön kaikissa osissa. Koherenssin vuoksi ja vastakohtaisuuksien välttämiseksi maaseudun kehittäminen ja markkinapolitiikka olisi kytkettävä myös sitä kautta voimakkaammin toisiinsa, että rahoitus maaseudun kehittämiseen hoidetaan tavoitteen 1 alueiden ulkopuolella EMOTR: n kautta, sen tukiosastosta. Kolmanneksi: vielä markkinasuuntautuneisuuden parantamisen jälkeenkin maatalouspolitiikassa tarvitaan edelleen varmuusmarginaalia, jotta pystytään reagoimaan ennalta odottamattomiin kehityssuuntiin.
Juuri viimeaikaiset talouskriisit ovat osoittaneet, että maailmanmarkkinat eivät tarjoa vain kiinnostavia vientimahdollisuuksia, vaan että niihin kätkeytyy myös tiettyjä riskejä, joihin maataloustuottajiemme on sopeuduttava. Kuitenkin erityisen vaikeina vuosina, esimerkiksi ilmastokatastrofin tai laaja-alaisen markkinaromahduksen sattuessa, maataloustuottajien on voitava luottaa yhteisön solidaarisuuteen.
Herra Colino Salamanca otti esille sen näkökohdan, että omia varoja koskeva kertomus on saanut nykyään aikaisempaa suuremman merkityksen yhteisön politiikan rahoituksesta käytävässä keskustelussa. Tässä yhteydessä haluaisin kiinnittää heti huomionne siihen, herra parlamentin jäsen, että on olemassa luettelo, jossa on lueteltu tarkasti kaikki ne maksut, jotka on otettu mukaan laskelmiin; sen on laatinut pääosasto XIX. Olen jo toimittanut sen joidenkin parlamentin jäsenten käyttöön. Lähetän sen mielelläni teillekin.
Emme ole halunneet luoda tällä kertomuksella mitään muuta kuin objektiivisen pohjan keskustelulle ja osoittaa, mitä periaatteellisia vaihtoehtoja on käytettävissä talousarvion epätasapainotekijöiden saamiseksi paremmin hallintaan. Tämä tarkoittaa sitä, että yhteisrahoitus ei ensinnäkään ole ainoa ajateltavissa oleva ratkaisu, mutta myös sitä, että tulemme esittämään ehdotuksemme vasta sitten, kun jäsenvaltioilla on siihen selkeää poliittista tahtoa. En kuitenkaan tahtoisi sulkea pois sitä mahdollisuutta, että keskustelun aikana voisi kiteytyä vielä joitakin kokonaan muita näkökohtia. Niinpä eräät Euroopan parlamentin jäsenet ovat jo tehneet selväksi, että voisi esimerkiksi olla tarpeen luoda uudenlainen tasapaino markkinapolitiikan ja maaseudun kehittämiseen tähtäävän politiikan välille.
Yhdestä asiasta haluaisin kuitenkin teitä varoittaa, nimittäin siitä harhakäsityksestä, että voisimme säädellä talousarvioon liittyviä ongelmia luopumalla uudistuksesta tai rajoittumalla kosmeettisiin toimenpiteisiin. Pienoisuudistukset nimittäin veisivät maataloustuottajilta tulevaisuudennäkymät. Sellainen strategia olisi vaarallista silmänlumetta ja koituisi haitaksi maataloutemme tulevalle elinkelpoisuudelle. Jollemme ryhdy juuri nyt vakavissamme ponnistelemaan sen puolesta, että pääsisimme asiassa mahdollisimman pian yksimielisyyteen, vaarana on, että taloudellinen liikkumavaramme rajoittuu erityisesti muiden tahojen toimien vuoksi niin paljon, että uudistukset joudutaan myöhemmin toteuttamaan ilman vielä tällä hetkellä mahdollista joustonvaraa. Kysymys kuuluukin: haluammeko me sitä tai haluatteko te sitä?
Agenda-ehdotuksissa niiden nykyisessä muodossa on esitetty tulotukitoimenpiteitä ja järjestöpoliittiselta taholta esille tuodut pelot ehdotusten tuloihin aiheutuvista vaikutuksista on jälleen osoitettu vääriksi. Tällä välin on nimittäin saatu kahden yliopiston perusteelliset analyysit, joissa on tutkittu ehdotusten taloudellisia vaikutuksia. Nämä tutkimukset ovat kattavimpia, laajimpia, mutta myös riippumattomimpia tutkimuksia, joita tästä asiasta on tähän mennessä pantu toimeen.
Toisin kuin monet viljelijäjärjestöt, kumpikaan yliopisto ei ole soveltanut staattisia vaan dynaamisia malleja, joissa on otettu huomioon myös yksittäisten tuotantosektorien keskinäiset riippuvuudet, kustannussäästöt ja odotettavissa oleva rakennekehitys. Jos noudatetaan näitä mallioletuksia, tullaan siihen lopputulokseen, että sektorin tulot kasvavat nimellisesti hieman vuoteen 2005 mennessä. Jos toisaalta otetaan lisäksi huomioon todennäköinen rakenteellinen kehitys, silloin pitäisi maatalouden henkeä kohti lasketun tulon kehittyä myös reaalisesti selvästi positiiviseen suuntaan.
Herra Colino Salamanca kysyi seuraavaa: millainen rakennekehitys on ollut näiden tutkimusten pohjana? Saanen kiinnittää huomionne siihen, että maatalousyritysten lukumäärän keskimääräistä vähenemistä kuvaavat luvut ovat olleet ennen vuoden 1992 uudistusta suuremmat kuin vuoden 1992 uudistuksen jälkeen, ja saanen myös huomauttaa, että suunnittelussa huomioon ottamamme ajanjakson osalta odotettavissa oleva vuosittainen väheneminen tulee olemaan keskimäärin vähäisempää kuin keskimäärin viime jaksolla.
Lopuksi haluaisin korostaa, että ehdotusten muuttaminen voi hyvinkin osoittautua välttämättömäksi, jotta olisi mahdollista saada ratkaisu aikaiseksi. Tällöin meidän on kuitenkin pidettävä täysimääräisesti voimassa itse valitsemamme uudistusperiaatteet. Näin tulenkin Görlachin mietintöön: sillä, että olemme liittäneet tähän asti monista yksittäisistä osatekijöistä koostuneet politiikat yhteen ja laajentaneet maatalouden toiminnot yhteenkuuluvaksi kokonaisuudeksi, mitä on jo kipeästi kaivattu, haluamme tehdä maaseudun kehittämisestä yhteisen maatalouspolitiikan toisen pilarin ja samalla yksinkertaistaa oleellisesti siihen liittyviä määräyksiä, menettelyjä ja tukikriteerejä. Herra Görlach on oikeassa siinä, että toinen pilari ei vielä ole yhtä vahva kuin ensimmäinen, mutta me - ainakin komissiossa - olemme osaltamme valmiit työskentelemään kaikin tavoin sen hyväksi, että siitä tulisi mahdollisimman vahva.
Esittämistänne tarkistuksista, hyvät naiset ja herrat, ilmenee myös selvästi se, millaisia epäilyksiä parlamentissa asiasta esiintyy. Toivon, että pystyn minulle varatussa lyhyessä ajassa hälventämään useimmat näistä epäilyksistä tai ainakin selventämään, missä kohdin ja minkä vuoksi näkemyksemme eroavat toisistaan. Maaseudun kehittämispolitiikan tärkein tavoite on, että se mahdollistaa koko yhteisön laajuisen yhtenäisen ohjelman laatimisen. Sitä varten tarvitsemme kehyksen, joka on ensinnäkin riittävän joustava, jotta siinä tulisivat otetuiksi huomioon Euroopan maaseutualueiden erilaiset tarpeet ja monipuoliset mahdollisuudet, ja joka toiseksi mahdollistaa suunnittelussa integroidun lähestymistavan, ja jolla kolmanneksi varmistetaan kestävän maa- ja metsätalouden myönteinen kehittäminen. Pidän hyvänä sitä, että esittelijä on asettunut kannattamaan näitä keskeisiä päämääriä.
Esitetyt tarkistukset voidaan jakaa karkeasti kolmeen ryhmään. Muutamat ehdotetuista muutoksista tähtäävät tekemiemme ehdotusten ydinkohtien muuttamiseen ja ovat sen vuoksi ristiriidassa perustaviin pohdintoihimme nähden. Niin ollen useassa tarkistuksessa haluttaisiin rajata ohjelmat maaseudun kehittämiseksi koskemaan pelkästään maatalouden harjoittajia tavoitteen 1 ja tavoitteen 2 alueiden ulkopuolella. Vaikka tunnustammekin maatalouden avainroolin, maatalouselinkeinon harjoittajat eivät silti yksinään pysty takaamaan maaseutualueiden elinkelpoisuutta. Mitä mahdollisuuksia on silloin esimerkiksi tilan jatkajan sisaruksilla? Jääkö poismuutto heille ainoaksi vaihtoehdoksi? Näistä syistä olemme ehdottaneet 31 artiklassa maaseudun kehittämistä edistävien toimenpiteiden laajentamista. Tärkeysjärjestyksestä päättäminen olisi kuitenkin jätettävä jäsenvaltioiden tai alueiden itsensä tehtäväksi. Olen varma, että myös mietinnön esittelijä, herra Görlach, on tästä kanssani samaa mieltä.
Toinen kysymys, jossa kajotaan ehdotetun asetuksen perusteisiin ja joka tulee esille muutamissa tarkistuksissa, koskee maatalouden ympäristötoimenpiteitä. Komission näkemyksen mukaan tässä on kyse yhdestä ehdotuksemme avaintekijästä. Sen vuoksi se on myös ainoa osa, jonka on määrä olla sitova koko yhteisön alueella. Näiden toimenpiteiden uskottavuuden kannalta on kuitenkin välttämätöntä, että ne myös todella edistävät osaltaan ympäristön parantamista.
Etenkin kaksi tänään esillä olevista tarkistuksista, nimittäin tarkistukset 55 ja 56, haittaisivat kuitenkin tuntuvasti ehdotettuja maatalouden ympäristötoimenpiteitä. Toinen näistä ehdotuksista johtaisi siihen, että kaikkien laajaperäistä maataloutta harjoittavien maatalousyrittäjien kuuluisi automaattisesti saada ympäristöpalkkio, ilman että ympäristölle koituvaa hyötyä millään lailla tutkittaisiin. Tämä voisi johtaa siihen, että maatalouden ympäristötoimenpiteet ajautuisivat ristiriitaan yhteiseen markkinajärjestelyyn kuuluvien luonnonhaitoista maksettavien korvausten ja viljelyn laajaperäistämisestä maksettavien palkkioiden kanssa. Muistutan tässä nimenomaan niistä epäilyistä, joita tuotiin esiin viime kuussa Iversenin mietinnöstä käydyn keskustelun yhteydessä. Toinen asetusehdotuksemme kanssa yhteensoveltumaton tarkistus tähtäisi siihen, että otettaisiin käyttöön tuki alueellisten tuotteiden markkinointia varten. Meillä ei ole mitään tätä hyvää ajatusta vastaan. Otamme sen itsekin esille, tosin eräässä toisessa kohdassa, ja jos saan pyytää, ei maatalouden ympäristötoimenpiteitä käsittelevän kohdan osana.
Ylivoimaisesti suurin osa tarkistuksista on sopusoinnussa sen komission ehdotuksen periaatteen kanssa, jota maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevä valiokuntakin on asettunut tukemaan. Useimpien tarkistusten kohdalla on kyse toimituksellisista parannusehdotuksista. Minulle on selvää, että niin kuin jokaisessa säädöstekstissä, tässäkin on vielä kohtia, joita voidaan ja pitääkin parantaa. Useimmissa tapauksissa komissio on kuitenkin valinnut sanamuodot huolellisesti, jotta niillä saataisiin ilmaistuksi aivan tiettyjä poliittisia päämääriä. Minun ei siksi ole vielä tänään mahdollista hyväksyä suoralta kädeltä näitä tarkistuksia tutkimatta niitä perusteellisesti. Ei pidä unohtaa, että vivahteetkin voivat monesti olla tärkeitä.
Monissa tarkistuksissa kuitenkin korostetaan tai toistetaan kysymyksiä, jotka jo on otettu huomioon. Tukien enimmäisrajaa koskevan kysymyksen kohdalla meidän on tutkittava, millä tukien määrällä saavutetaan kulloinkin haluttu vaikutus, ja samalla on varmistettava, että saadaan siihen nähden kohtuullinen vastasuorite. Aina kun se on ollut mahdollista, olemme ehdottaneet erilaisille toimenpiteille maksettavien tukisummien, kuten esimerkiksi nuorten viljelijöiden aloitustukien, korottamista. Tätä laajemmille yleiskorotuksille ei näkemyksemme mukaan kuitenkaan löydy perusteita.
Lopuksi on vielä suuri joukko tarkistuksia - tarkistukset 22 ja 27, 31, 35, 38, 65 - joiden aiheena ovat jäsenvaltioiden tai vastaavasti komission toimivaltuudet asiassa. Jos aiomme suhtautua toissijaisuusperiaatteeseen vakavasti, silloin meidän ei pidä ottaa EU: n säädösteksteihin mukaan mitään sellaisia kysymyksiä, jotka voidaan ratkaista aivan yhtä hyvin kansallisella tai alueellisella tasolla. Etenkään kysymys siitä, mitä viranomaisia tai järjestöjä olisi kuultava ohjelmien sopeuttamisessa, ei todellakaan ole ratkaistavissa Euroopan tasolla. Komissio aikoo kuitenkin tutkia, voisiko se ottaa tiettyjä ajatuksia uudelleen esille täytäntöönpanosäännöissä.
Komission toimivallan osalta olen ehdottoman valmis vastaamaan siihen haasteeseen, että täytäntöönpanosäännöt annetaan kuuden kuukauden kuluessa. En kuitenkaan voi ottaa asiaa koskevaa tarkistusta huomioon siinä muodossa kuin se nyt on esitetty, sillä tarkoituksenamme on laatia täytäntöönpanosäännöt mahdollisimman pian sen jälkeen, kun asetus on hyväksytty neuvostossa. Mitä tulee toimielinten väliseen tasapainoon, minulla ei ole mahdollisuutta muuttaa komission velvoitteita ja vastuita. Asia ei kuulu tämän asetusehdotuksen soveltamisalan piiriin. Voitte kuitenkin olla varmoja siitä, että tulen pitämään parlamentin mitä tarkimmin ajan tasalla täytäntöönpanosääntöjen valmistelun ja ohjelmien kehittelyn etenemisestä.
Viimeiseksi voin todeta, että on rohkaisevaa, että mietinnössä kannatetaan komission ehdotuksen tärkeimpiä päämääriä, ja toivon siksi, että parlamentti tukee maaseudun kehittämispolitiikkamme peruslinjoja sellaisina kuin ne on tekemässämme asetusehdotuksessa teille esitetty.

Fantuzzi
Arvoisa puhemies, ennen kaikkea tahtoisin esittää onnitteluni herra Görlachille hänen mietintönsä johdosta. Hän on esittänyt tämän aiheen erittäin vakuuttavasti ja sopusoinnussa sen huomion kanssa, jota ryhmämme on aina kiinnittänyt maaseutupolitiikkaan ja maaseutualueisiin.
Olen pahoillani siitä, että huolimatta Corkin juhlapuheista ja suurista vakuutuksista tämä YMP: n toinen pilari muistuttaa todellisuudessa yhä huojuvia tikapuita. Maaseudun kehitysohjelmien menettelyjen yksinkertaistaminen on ilman muuta todella huomattava edistysaskel, ja samoin alueiden uudenlainen asema ja kumppanuuden vahvistaminen ovat merkittäviä, mutta kaikkein suurin ongelma on yhä melko vaatimaton rahoitus, noin 10 % kaikista YMP: n kuluista. On sanottava, että maaseudun rakenteita, tätä Euroopan suurta aineellista ja inhimillistä pääomaa, ohjaa yhä suurelta osin perinteinen markkinapolitiikka, jonka vahvojen edellytysten ja välineiden rinnalla meidän vaatimaton maaseutupolitiikkamme vaikuttaa pelkältä seuraneidiltä.
Pelkään, että näissä puitteissa sinänsä oikeutettu yritys laajentaa maaseutupolitiikkoja erilleen pelkästään maanviljelyksen kontekstista - kuten arvoisa komissaari täällä huomautti - saattaa herättää kaikkialla toiveita ja odotuksia ja sitten pettää ne. Meillä ei ole mahdollisuutta tyydyttää kaikkien sellaisten maaseutuyhteisöjen tarpeita, jotka tahtoisivat hyödyntää niitä. Mielestäni tämä on osoitus vaikeuksista ja epävarmuudesta, jotka tähän liian kauan odotettuun YMP: n uudistukseen liittyvät. Agenda 2000: n maatalouden uudistusta koskevalla päätöslauselmaehdotuksellamme pyrimme vaikuttamaan nimenomaan näihin seikkoihin.
Minua huolestuttaa kaksi asiaa: ensimmäinen näistä on huoli siitä, että kansainvälisten markkinoiden kriisin kehitys johtaa uudistuksen pysähtymiseen parempia aikoja odoteltaessa. Uskomme kuitenkin, että on tarpeen edetä sovitussa aikataulussa ja tehdä ensi kevään päätökset niin kuin on suunniteltu. Tätä uudistusta ei myöskään pidä vesittää liikaa eikä päätyä mihinkään valeuudistukseen - kuten arvoisa komissaari sanoi - erityisesti niiden horisontaalisen asetuksen innovatiivisten seikkojen osalta, jotka on esitetty mahdollisuutena saada kansalaiset ymmärtämään YMP: tä perustelemalla tuet, ajattelutapa, johon tuet perustuvat, ja jotka nyt uhkaavat mielestäni kadota horisonttiin.
Herra Görlach on tässä asiassa aivan oikeassa: jos komission ehdotus tässäkin asiassa olisi ollut hieman rohkeampi ja hieman vähemmän taipuvainen aavistuksen verran liian mukavaan toissijaisuuteen, emme kenties olisi tässä tilanteessa. Nyt meidän on kuitenkin edettävä, eikä meidän missään nimessä pidä pyrkiä koteloitumaan säilyttääksemme kaiken ennallaan.LinnoitusEurooppa olisi uskoakseni tavattoman huono merkki niille KIE-maille, jotka valitettavasti näkevät liittymisensä liukuvan yhä kauemmas tulevaisuuteen.
Toisen huolenaiheen on nostanut esiin tämä yhteisrahoitusta koskeva keskustelu tulojen saannin varmistamisen osalta. Arvoisa komissaari, arvostin osoittamaanne suurta viisautta maataloutta käsittelevän valiokunnan viimeisimmässä tapaamisessa, sillä itse asiassa tämä budjetin nettosummiin keskittyvä ajattelutapa, jolla ei ole oikeastaan mitään tekemistä YMP: n uudistuksen kanssa, uhkaa tartuttaa koko Euroopan rakentamisen kannalta vaarallisen viruksen, enkä haluaisi, että kaikki tämä johtaisi uudistuksen uuteen umpikujaan. Viestimme - ainakin se viesti, jonka pyrimme tällä päätöslauselmalla välittämään - on, että on hyödyllistä näyttää kortit ja antaa puheenvuoro maaseudulle, joka ei voi olla ainoastaan passiivisen todistajan osassa, kun sitä koskevia päätöksiä tehdään sitä itseään kuulematta. Mikäli halutaan käyttää hyväksi budjetin varoja koskevan keskustelun tarjoama tilaisuus keskustella kuluista ja siis YMP: stä, se on myönteinen asia, mutta keskustelun tulee perustua YMP: n ongelmiin sellaisina kuin ne ovat, eli hyötyjen epätasaisen jakautumisen aiheuttamiin ongelmiin, mistä myös tilintarkastustuomioistuimen presidentti muistutti meitä täällä eilen.
En usko, että olisi oikein pystyttää yhteisrahoituksen aikaansaamaa kansalliselle tasolle palauttamista vastustavaa ideologista muuria tai pitää sitä minään piruna. Tosin en myöskään usko, että vähemmän epäoikeudenmukaista olisi se, että pelkästään kirjanpidolliset seikat ohittaisivat tasapainon, yhteenkuuluvuuden ja solidaarisuuden, jotka uudessa YMP: ssä tulisi ottaa huomioon jopa enemmän kuin vanhassa. Keskustelua ja neuvotteluja olisi siis käytävä näissä puitteissa. Uskon, että se olisi kaikille parasta.

Cunha
Arvoisa puhemies, tahtoisin onnitella herra neuvoston puheenjohtajaa ja herra komissaaria. Onnittelen myös kollega Görlachia hänen erinomaisesta mietinnöstään.
Mitkä ovat niitä suuria kysymyksiä, jotka huolettavat parlamenttia ja jotka ovat antaneet aiheen tähän suulliseen kysymykseen? Kun palautan mieleeni sen itse laatimani mietinnön uudistuksen yleisistä näkökohdista, jonka parlamentti hyväksyi heinäkuussa, sekä maatalousneuvoston marraskuussa 1997 antamat julkilausumat, Cardiffin Eurooppa-neuvoston julkilausumat ja myös puheenjohtajamaa Itävallan äskettäisen julkilausuman, muistan hyvin, mitkä nuo keskeiset huolenaiheet ovat.
Ensinnäkin: hintojen laskemisessa on osoitettava varovaisuutta ja maltillisuutta, etenkin maitotuote- ja naudanliha-sektorilla;
toiseksi: interventiojärjestelmää on jatkettava, joskin nykyistä joustavampana ja toimivampana;
kolmanneksi: eri tuotannonalojen, viljelijöiden ja alueiden kesken on turvattava nykyistä suurempi tasa-arvo, jotta Euroopan maaseudun taloudellista ja sosiaalista koheesiota voitaisiin YMP: n avulla vihdoinkin edistää;
neljänneksi: YMP: n sisäinen tasapaino on turvattava nykyistä paremmin vahvistamalla maaseudun kehittämisen niin kutsuttua toista pilaria. Tosiasiassa on käsittämätöntä, että tähän erittäin tärkeään pilariin osoitetut määrärahat ovat pysyneet lähes ennallaan, vaikka miltei 10 % päälinjauksen mukaisista varoista on käyttämättä;
viidenneksi: on huolehdittava siitä, että Euroopassa on tulevaisuudessakin sopiva määrä viljelijöitä, ja tämä huolenaihe koskettaa voimakkaimmin kaikkein epäsuotuisimpia ja syrjäisimpiä alueita, koska juuri siellä vaara viljelyn lopettamisesta ja tilojen autioitumisesta on suurin.
Mikäli YMP: n uudistus merkitsee pelkästään hinnanleikkauksia ja niiden korvaamista tuotannon mukaan maksettavalla tuella, kuten on ehdotettu, toteutamme tosiasiassa uudistuksen, josta hyötyvät vain ne, jotka harjoittavat kaikkein voimaperäisintä viljelyä. Se taas olisi räikeässä ristiriidassa niiden poliittisten tavoitteiden kanssa, joiden mukaan eurooppalaista maatalousmallia ja maaseutua olisi puolustettava. Ne ovat tavoitteita, joiden puolesta komissio ja neuvosto jatkuvasti ja kerta toisensa jälkeen vakuuttavat ponnistelevansa. Älkäämme siis syyllistykö poliittiseen tekopyhyyteen.
Kun nyt on kulunut 13 kuukautta siitä, kun Agenda 2000 esitettiin, ja seitsemän kuukautta siitä, kun ehdotukset konkretisoitiin, emme näe vieläkään minkäänlaisia merkkejä edistymisestä komissaarin ja komission puheenjohtajan Jacques Santerin ponnistuksista huolimatta. Ja ikään kuin tässäkään ei vielä olisi tarpeeksi, ehdotus yhteisrahoituksesta on nyt vaarassa myrkyttää koko yhteisestä maatalouspolitiikasta käytävän keskustelun. Emme tahdo väistää emmekä paeta sitä koskevaa keskustelua, mutta siinä on kysymys paljon laajemmasta aiheesta kuin yhteisestä maatalouspolitiikasta, ja meidän on siksi käytävä tuo keskustelu silloin, kun sen aika on, eikä nyt. Sillä parlamentti on pitkälti yksimielinen YMP: stä, eikä rahoituskysymys saa tässä vaiheessa myrkyttää keskusteluamme eikä jakaa meitä.

Mulder
Arvoisa puhemies, haluaisin erityisesti toivottaa tervetulleiksi ministerineuvoston puheenjohtajan eli Itävallan maatalousministerin ja hänen lukuisat avustajansa, jotka ovat tänään paikalla. Se on hyvä merkki Itävallan puheenjohtajuuden kannalta. Haluaisin myös kiittää herra Görlachia hänen mietinnöstään. Mietintö on mielestäni hyvä sysäys maaseutupolitiikalle Euroopassa, ja ryhmäni pitää sitä välttämättömänä. Mielestäni tätä politiikkaa täytyy puolustaa tulevaisuudessa erityisesti kansainvälisissä yhteyksissä niin sanottujen Blue Box -toimenpiteiden osana. Kun me olemme valtameren tällä puolella perin pohjin uudistamassa maatalouspolitiikkaa, mikä on mielestämme välttämätöntä, toisella puolella valtamerta annetaan aivan toisenlaisia merkkejä, mikä on melko kummallista. Siellä tukea on yllättäen korotettu huomattavasti. Olisi kiinnostavaa, että komissio suorittaisi analyysin ja ilmoittaisi parlamentille tulokset siitä, sopiiko lisäapu Blue Box - vai Green Box -toimenpiteisiin. Sanoin jo teille, että Euroopan maaseutupolitiikan täytyy kuulua tulevaisuudessa selvästi Green Box -toimenpiteiden alaan. Maksaminen kategoriasta 1 on erottamaton osa tulevaa Euroopan maatalouspolitiikkaa.
Tulotukien osalta suureksi ongelmaksi tulevaisuudessa muodostuu se, että jos Itä- ja Keski-Euroopan maista tulee jäseniä, ne vaativat epäilemättä myös tulotukia. Siitä tulee vaikeaa. Tukia on mahdotonta maksaa, ja silloin yhteinen maatalouspolitiikka vasta joutuukin vaaraan. Siksi kannatan yhteisrahoitusta tiukoin ehdoin. Yhteisrahoitus täytyy sallia vain, kun mitään uudelleen kansallistamista ei tapahdu ja kun jäsenvaltiot velvoitetaan maksamaan ja kun maksamatta jättämisestä aiheutuu tuntuvia seurauksia. Ette varmaankaan hämmästy siitä, että haluan jälleen taittaa peistä maataloustuotteiden laatupolitiikan puolesta. Olen muutama kuukausi sitten esittänyt mietinnössäni tarkasti, kuinka tämä asia täytyy hoitaa, ja haluaisin, että Itävalta puheenjohtajamaana ottaisi sen vielä esille niissä keskusteluissa, joihin se osallistuu.

Poisson
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, kuten herra komissaari selitti meille muutama hetki sitten vastauksena joidenkin unionin talousarvion nettomaksajiksi joutuneiden jäsenvaltioiden vastustukseen, komissio on juuri laatinut selonteon Euroopan unionin omista varoista tarkoituksenaan tasapainottaa jäsenvaltioiden maksuosuuksia uudelleen.
Komissio ehdottaa meille kolmea vaihtoehtoa, niiden joukossa suorien maataloustukien 25 %: n kansallista rahoitusosuutta. Tämä ehdotus voi vaikuttaa ensi näkemältä houkuttelevalta, koska se vaikuttaisi sellaisten jäsenvaltioiden, joiden maatalouden osuus on pienempi kuin yhteisössä keskimäärin, osuuksien uudelleen jakamiseen merkittävällä tavalla. Kansallinen rahoitus saattaisi kuitenkin rasittaa lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä joidenkin jäsenvaltioiden kansallisia vuosittaisia talousarvioita; nämä jäsenvaltiot, kuten Ranska, joutuisivat kasvattamaan huomattavasti maatalouden talousarviota, mikä olisi euron käyttöönoton onnistumisen edellyttämän menojen hallitsemispolitiikan vastaista.
Toiseksi kansallinen rahoitusosuus muodostaa todellisen uhkan jäsenvaltioiden väliselle taloudelliselle solidaarisuudelle. On syytä pelätä viidentoista jäsenvaltion välistä sietämätöntä epätasapainoa. Tällöin voisi muodostua kahden nopeuden Eurooppa, rikkaiden jäsenvaltioiden ja köyhien jäsenvaltioiden Eurooppa. Vastustan kansallista rahoitusosuutta. Komission ehdotus uhkaa vakavasti yhteistä maatalouspolitiikkaa, ja se voisi merkitä sen uudelleen kansallistamisen alkua, tietyn ajan kuluttua sen häviämistä.
YMP: n asteittainen ja salakavala purkaminen kyseenalaistaisi parantumattomasti Euroopan yhtenäisyyden, koska YMP on ensimmäinen yhteisön politiikka, jolla on pystytty puhaltamaan henkeä, viidenkymmenen vuoden ajan ja EY: n maatalousneuvotteluista huolimatta, tähän koheesion voimaan ja tähän Euroopan yhteisöllemme ominaiseen solidaarisuuden henkeen. Niin tarpeellinen kuin se onkin - sitä en kiistä - YMP: n uudistuksesta ei saa tulla räjähdyttävää voimaa, joka luhistaa Euroopan.

Jové Peres
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, ensinnäkin Cunhan mietinnössä - joka on merkittävä mietintö - korostettiin mielestäni vuoden 1992 uudistuksen ristiriitaisuuksia, yksipuolisuutta ja vaikutuksia. Mielestäni ei ole oikein, että komissio ehdottaa meille Agenda 2000: ta laatimatta sille tehtäväksi annettua kertomusta vuoden 1992 uudistuksen vaikutuksista.
Arvoisa komissaari, yliopistojen laatimat kertomukset eivät riitä, vaan komission poliittinen vastuu tälle parlamentille velvoitti sen esittämään objektiivisesti edellisen uudistuksen vaikutukset hyvän keskustelun aikaansaamiseksi. Tämä oli komissiolle annettu erittäin vastuullinen tehtävä.
Mitä tulee ehdotuksiin, komissio on yleisluonteisen suunnitelman puuttuessa tyytynyt laatimaan alakohtaisia uudistusehdotuksia, ja sen ehdottamat uudistukset ovat yleisesti ottaen hintojen alennuksia, joita ei korvata osittain suorilla tulotuilla, ja yleisen interventio-ostojen korvaamista yksityiselle varastoinnille myönnettävillä tuilla.
Kansainvälisen rahoitusalan kriisin kehittymisen vuoksi olisi myös ollut toivottavaa, että olisi käytetty tarkemmin määriteltyjä välineitä näiden toimien ja niiden vaikutusten analysoimiseen, joita kansainvälisellä kriisillä saattaa olla näiden kysymysten osalta.
Arvoisa komissaari, lopuksi haluan onnitella ryhmäni puolesta herra Görlachia ja kiinnittää huomiota maaseudun kehittämiseen, sillä komission ehdotuksiin sisältyvät rahoitusvälineet ja -toimet eivät ole näiltä osin tyydyttäviä, eikä niillä voida missään tapauksessa kompensoida muiden maaseudun yhteiskuntaa ja taloutta koskevien ehdotusten kielteisiä vaikutuksia.
Haluan esittää joitakin yhteisrahoitukseen liittyviä huomioita. Se, mitä ehdotetaan, ei ole solidaarisuuspolitiikan mukaista, sillä todelliset talouspolitiikat - sisämarkkinapolitiikka ja yhteinen kauppapolitiikka - eivät näy talousarviossa. Tämän vuoksi asioiden esittäminen nettosaldojen muodossa on asiatonta ja todella suurpiirteistä. Tässä näkyy ehkä jonkun jäsenvaltion vaikutus, ja komission pitäisi olla avokätisempi eikä antaa tiettyjen tahojen painostuksen antaa vaikuttaa päätöksiinsä.
Lopuksi haluaisin esittää vielä yhden ajatuksen: se, mitä parhaillaan tapahtuu Agenda 2000: n osalta, on esimerkki eurooppalaisesta toimielinten välisestä pelistä. On erittäin tärkeää pysyä aikataulussa, mutta yhtä tärkeää kuin aikataulussa pysyminen on oikeiden päätösten tekeminen asianmukaisin menetelmin ja asianmukaista keskustelutahtia ja avoimuutta noudattaen.

Graefe zu Baringdorf
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, maatalouden alalla käytetään paljon rahaa, ja kuvitellaanpa vain, että kaikki se raha, joka on aikaisemmin virrannut maatalouteen, olisikin ohjautunut toiseen pilariin, siten kuin siitä nyt keskustelemme.
Arvoisa komissaari, ei voi kuvitellakaan, millaista myönteistä kehitystä maaseudulla olisi voinut tapahtua, kuinka paljon työpaikkoja olisi saatu luoduksi ja säilytetyksi, kuinka paljon kehitystä olisimme saaneet sysätyksi liikkeelle myös maatalouden jälkeenjääneillä alueilla! Kun ajatellaan, kuinka paljon innovaatioita on saatu tuotetuksi toteuttamillamme vähillä ohjelmilla ja niillä vähillä rahoilla, joita on suunnattu Leader-ohjelmaan, oheistoimenpiteisiin, sen pohjalta voidaan suurin piirtein arvioida, millainen vaikutus näillä ohjelmilla olisi ollut, jos niihin olisi ollut varata riittävästi pääomia.
Kaikesta huolimatta se, mitä toisella pilarilla on määrä saavuttaa, on laadullisesti varsin järkevää, mutta siihen on varauduttu määrällisesti kovin heikosti. Meidän pitäisi olla tässä rohkeampia ja meidän pitäisi pyrkiä, ennen kaikkea muilla, perinteisillä maatalouden alueilla, niiden tukipalkkioiden avulla, joita maksetaan hinnanalennusten takia, pyrkiä sittenkin ohjaamaan kehitystä laadullisesti ekologiseen ja sosiaaliseen suuntaan tasapainon luomiseksi ja suunnan viitoittamiseksi, niin että nämäkin varat ohjautuvat aikanaan nykyiseen niin kutsuttuun toiseen pilariin, josta sitten viiden, kymmenen vuoden kuluessa - aikaa ei ehkä pitäisi asettaa liian lyhyeksi - voisi tulla ensimmäinen pilari.
Jos käytämme käytössämme olevat rahoitusvarat järkevällä tavalla, jos emme päästä niitä katoamaan finanssiministerien viemäreihin, silloin mahdollisuutemme ovat suuret. Pyydän teiltä, arvoisa ministeri, arvoisa komissaari, hieman enemmän rohkeutta ja hyökkäävämpää otetta esitellessänne asiaa julkisuudessa ja pyrkiessänne selvittelemään, kuinka suuria mahdollisuuksia tällä suunnalla tarjoutuu. Kotimaanne tarjoaa tässä suhteessa hyviä ohjenuoria ja hyviä esimerkkejä.

Barthet-Mayer
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisa puheenjohtaja Molterer, rajoitan puheeni kahteen kohtaan. Olemme ensinnäkin tottuneet kuulemaan, että YMP on saavuttanut perustamissopimuksessa säädetyt omavaraisuustavoitteet. Tällöin tulee heti mieleen ylituotanto, tukien peruuttaminen, kesannot ja maataloushintojen romahtaminen, ja kuitenkaan, se on sanottava, tämä kaikki ei todella heijastele todellisuutta. Unioni on alijäämäinen joidenkin sellaisten tuotannonalojen osalta, joista se voisi aivan hyvin ottaa itsekin vastuun. Tuomme 70 % kasvatukseen tarkoitetuista proteiineista, mutta myös 50 % hunajasta ja merkittävän osan sitrushedelmistä, kaloista, puusta ja jopa lampaanlihasta, vaikka vaikeuksissa olevia maaseutualueita jätetään samanaikaisesti hyödyntämättä.
Toiseksi kyse ei ole talousarvion tasolla tukien vähentämisen vaan parantamisen edistämisestä, heikentämättä niitä sellaisissa mahdollisissa rahoitusosuuksissa, jotka suosivat kansallista itsekkyyttä unionin solidaarisuuteen liittyvien perusperiaatteiden kustannuksella. Uudistuksella on tasapainotettava uudelleen alueiden, ilmastovyöhykkeiden ja valtioiden välistä tuotantoa. Uudistuksessa ei saa antaa etusijaa tehostamiselle. Uudistuksen ensisijaisena tavoitteena ei pidä olla elintarviketeollisuuden monikansallisten yritysten tyydyttäminen.
On ymmärrettävää, että Euroopan kansalaiset eivät halua enää jatkaa näin vääristyneen järjestelmän rahoittamista. On olemassa eurooppalainen maatalousmalli. Se ei perustu ainoastaan unionin vientipyrkimyksiin tai hintojen yleiseen laskuun. Se perustuu maataloutemme monimuotoisuuteen ja alueittemme mosaiikkiin, joista meidän on tehtävä toisiaan täydentäviä pyrkiessämme kestävään ja inhimilliseen kehitykseen, joka luo työpaikkoja.
Entä maailmanmarkkinat? Meidän on otettava tietenkin paikkamme niillä, mutta ei maanmiestemme ja heidän terveytensä kustannuksella, eikä myöskään heidän ympäristönsä kustannuksella! Tämäkin on hinta, jonka joudumme maksamaan Eurooppamme rakentamisesta. Tämäkin on hinta, jonka joudumme maksamaan Euroopan unionin olemassaolosta uskottavana, kunnioitettuna ja maailmanlaajuistumisen yhteydessä tunnustettuna kumppanina.

Des Places
Arvoisa puhemies, asetusehdotus, joka koskee EMOTR: n tukea maaseudun kehittämiseen, sisällyttää koko olemassa olevan järjestelmän, joka liittyy rakennepolitiikan tavoitteeseen 5 a.
Komission ehdotus ei ole mielestäni realistinen, eikä siinä oteta huomioon vuoden 1992 yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen kielteisiä vaikutuksia maatalousmaailman taloudelliseen verkostoon. Vimmattu pyrkiminen tulokseen, tuottavuuteen ja kasvamiseen, jotta voitaisiin ylläpitää sellaisia tuloja, joiden avulla ei ole enää mahdollista suunnitella taloudellisesti kannattavia taloudellisia sijoituksia, on tästä täydellinen esimerkki.
Ryhmämme jätti niin valiokunnassa kuin täysistunnossakin sarjan tarkistuksia, joissa yhdistetään kaikki maatalousalan taloussektorit tukijärjestelmään, jolla ylläpidetään laajaperäistä maataloustuotantoa korvaamalla epäsuotuisilla alueilla sijaitsevien maatilojen tuotannosta aiheutuneet lisäkustannukset.
Maataloutta käsittelevän valiokunnan eri enemmistöt ovat jo hyväksyneet monet näistä tarkistuksista, mikä osoittaa niin komissiolle kuin neuvostollekin, miten tärkeänä pidämme maatalouden kehittämistä eurooppalaisen yhteiskunnan oikean tasapainon kannalta.
Mitä YMP: n rahoitukseen tulee, vastustamme kaikkia jäsenvaltioiden yhteisen politiikan rahoitusjärjestelmiä siitä yksinkertaisesta syystä, että Rooman sopimuksen 2 artiklassa säädetään taloudellisen yhteisvastuullisuuden periaatteesta. Lisäksi korvausten kansallinen rahoitusosuus muuttuisi täytäntöönpanomuodollisuuksiltaan hyvin nopeasti pakollisesta - jollainen se olisi alkuvaiheessa - vaihtoehtoiseksi tai harkinnanvaraiseksi. Arvoisa puheenjohtaja, ihmettelen tämän rahoitusehdotuksen kautta ilmeneviä komission tavoitteita. Haluatteko todellakin ylläpitää yhteisön maatalouspolitiikkaa, ainoaa yhteisen kalastuspolitiikan ohella olemassa olevaa politiikkaa? Jollei asia ole niin, se on sanottava suoraan ja annettava näin jäsenvaltioille mahdollisuus uudelleen kansallistaa maatalouspolitiikka, jotta ne voisivat puolustaa itse omia etujaan.

Garot
Arvoisa puhemies, mitä tulee YMP: n uudistukseen, joka näyttää erityisesti komission silmissä ulkoisten tekijöiden sanelemalta, nyt on oltava selvää, että kansainvälisen tilanteen kehittymisen Aasian ja Venäjän kriisien myötä on saatava meidät käsittämään realistisemmin maataloustuotteidemme viennin näkymät. Varokaamme suhtautumasta asiaan liian luottavaisesti.
Samalla tavalla KIE-maiden laajentumista on tarkasteltava huolellisesti. Tältä osin on oltava selvää, että laajentuminen ei saa näkyä yhteisten politiikkojemme ja erityisesti YMP: n laimentumisena.
Toisaalta meidän eurooppalaisten on mielenkiintoista havaita, että Yhdysvalloissa joudutaan nykyään taas lisäämään maanviljelijöiden valtion tukea. Nämä ovat uusia perusteita YMP: mme ja eurooppalaisen maatalousmallimme puolustamiseksi WTO: ssa.
Mutta haluaisin myös kiinnittää huomion seuraavan uudistuksemme sisäisiin näkökohtiin. Maatalouspolitiikkaamme on tarpeen perustella uudelleen; kuluttajille tuotteiden laadun osalta, veronmaksajille julkisen rahan oikeudenmukaisen myöntämisen osalta ja maanmiehillemme alueellisen tasapainon varjelemisen ja kestävän kehityksen edistämisen osalta.
YMP: lle on ennen kaikkea annettava yhtenäisyyttä, kuten Cunhan mietinnössä suositeltiin. Tältä kannalta haluaisin sanoa varoituksen sanan niistä aloitteista ja kannanotoista, joilla kannatetaan sitä, että jäsenvaltiot osallistuisivat YMP: n rahoittamiseen, koska jos tähän toimeen ryhdyttäisiin, se kyseenalaistaisi taloudellisen yhteisvastuun periaatteen, joka on yksi YMP: n peruspilareista. Se saattaisi myös aiheuttaa YMP: n uudelleen kansallistamisen, sillä kun kansallisten kumppanien pitäisi äänestää omille maanviljelijöilleen annettavista tuista, miten he eivät päätyisi hyvin nopeasti tekemään niin kansallisten kriteerien pohjalta?
Näistä syistä en voi tukea tätä yhteisrahoituksen ajatusta, ja vetoan kollegoihini, jotta he suhtautuisivat asiaan valppaasti.

Schierhuber
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, minäkin haluaisin ensiksi kiittää esittelijää yhteistyöstä ja valmiudesta kompromisseihin.
Mietinnön laatiminen maaseudun kehittämistoimien rahoittamisesta on erittäin vaikeasti hallittava tehtävä, ei pelkästään siihen esitettyjen tarkistusten suunnattoman määrän vuoksi, vaan myös eri jäsenvaltioissa vallitsevien erilaisten tarpeiden vuoksi. Maaseudun kehittäminen ja tukeminen on minulle erityisen tärkeä aihe, koska olen vakuuttunut siitä, että Euroopalla kaikessa moninaisuudessaan on tulevaisuutta vain, jos se tukee määrätietoisesti ja tehokkaasti myös maaseutualueitaan.
Pyydän sen vuoksi kollegoiltani myötämielisyyttä, vaikka puhunkin täällä parlamentissa toistuvasti maaseutualueiden puolesta, mutta pidän sitä erittäin tärkeänä asiana, joka ansaitsee tulla palautetuksi mieliin kerta toisensa jälkeen ja tehdyksi ymmärrettäväksi kaikille kansalaisille.
Aluepolitiikan ohella maatalouspolitiikalla on tärkeä osa maaseudun kehittämisessä. Kun aluepolitiikka keskittyy kaikin käytettävissä olevin varoin maaseudun asukkaiden ja pienten ja keskisuurten yritysten infrastruktuurin edistämiseen, maatalouspolitiikan käytössä ovat vastaavasti maataloudelle suunnatut EMOTR: n varat. Tämän rahaston varat on tarkoitettu, yhdessä aluepoliittisten toimenpiteiden kanssa, käytettäväksi ennen kaikkea maatalouden tarpeisiin ja vaatimuksiin. Pidän tätä yhdennetyn politiikan lähtökohtaa maaseudun kannalta erityisen tärkeänä, mutta haluaisin kuitenkin huomauttaa tässä yhteydessä siitä, että on huolehdittava jo ennakolta näiden varojen tehokkaasta käytöstä. Toisin sanoen: toimenpiteet, jotka koskevat ennen kaikkea maataloutta, on rahoitettava tästä rahastosta, kun taas toimenpiteitä, jotka koskevat tosin maaseutua mutta jotka eivät liity ylipäänsä millään tavalla maatalouteen eivätkä maaseudun toimintojen monipuolistamiseen, olisi itse asiassa tuettava pikemmin aluepolitiikan osana.
Pidän niin ikään kannatettavana hyvien ammatillisten käytäntöjen myönteistä lähtökohtaa. Hyvien ammatillisten käytäntöjen pitäisi itse asiassa toimia perustana maanviljelijöiden tavalle hoitaa maatalousyritystensä taloutta. Kaikista niistä suoritteista, jotka vielä tämän lisäksi saadaan tuotetuksi ympäristön, eläinsuojelun, maisemansuojelun ja yleensä yhteiskunnan hyväksi, on saatava erillinen korvaus.
Muistutan vain komission politiikasta, joka tähtää yhä pitemmälle menevään hintojen vapauttamiseen, minkä vuoksi maanviljelijöillemme on entistä tärkeämpää se, että heille tarjoutuu mahdollisuus lisätulojen hankkimiseen myös lisäsuoritteita tuottamalla.
Kannatan ilman muuta painokkaasti tuotantoketjun läpinäkyvyyttä, ympäristön huomioon ottavaa tuotantoa ja korkeaa eläinsuojelun tasoa. Nämä suoritteet on kuitenkin varmistettava maatalouden harjoittajille niistä saatavilla asianmukaisilla tuloilla, jotta maataloutemme eurooppalainen malli säilyisi myös tulevaisuudessa.

Anttila
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, Agenda 2000: n tavoitteena on sekä mahdollistaa EU: n itälaajentuminen että varautua seuraaviin WTO-neuvotteluihin. Edinburghin huippukokouksessa on päätetty Agenda 2000: n aikatauluista. ELDR-ryhmä kiirehtii uudistuksista sopimista asetetussa aikataulussa.
Laajentumisen kustannukset on arvioitu liian varovasti. Globaali taloudellinen tilanne on heikentynyt ja siksi suunnitelma laajenemisen rahoituksesta on muuttunut. Uusi tilanne saikin komission laatimaan omien varojen raportin, jossa esitetään yhdeksi ratkaisuksi maatalousmenojen rahoituksen osittaista kansallistamista. Tämä kansallinen yhteisen maatalouspolitiikan menojen rahoitus on jo nyt arkipäivää esimerkiksi Suomessa, joka sai oikeuden itse kansallisesti rahoittaa muun muassa siirtymäkauden tukia helpottaakseen Suomen maatalouden integroitumista EU: n yhteismarkkinoille. Ympäristötukien yhteisrahoitus on myös tosiasia.
Maatalousmenojen kansallisen rahoituksen on oltava riittävän tarkasti säädeltyä, jotta jäsenmaiden viljelijät olisivat yhdenvertaisen kohtelun piirissä. Nimittäin toimittaessa yhteismarkkinoilla hyvin erilaisista olosuhteista käsin tarvitaan huonommilla tuotantoalueilla vastaantuloa yhteisen maatalouspolitiikan keinoilla. Siksi Agenda 2000 -uudistuksessa olisi pitänytkin enemmän painottaa heikompien tuotantoalueiden tarpeita kuten Luxemburgin päätöslauselmakin edellyttää. Toivon, että nämä tarpeet otetaan vielä jatkossa paremmin huomioon.
Agenda 2000 -uudistus laskee edelleen tuottajien markkinoilta saamaa osuutta, mikä on erityisen vakava ongelma heikommille tuotantoalueille. Suomalaisen viljelijän tulonmuodostuksesta suorien tukien osuus on jo nyt kasvanut liian suureksi. Agenda 2000 vain pahentaa tilannetta. Kysynkin, miten säilytetään maatalouselinkeinossa yrittämisen motivaatio?
Agenda 2000 -uudistuksen metsätuet on muotoiltu erittäin epäselvästi ja siksi onkin vaikea hahmottaa sitä, mitä ne merkitsevät esimerkiksi rahoituksellisesti. ELDR-ryhmä vastustaa tukipolitiikan ulottamista muuten vapaakaupan piirissä olevalle metsäsektorille.

Hyland
Arvoisa puhemies, käytettävissä olevan ajan puitteissa ei ole mahdollista käsitellä monia Euroopan maatalouteen kohdistuvia haasteita tai maataloustoiminnan merkitystä maatalouden infrastruktuurin keskeisenä osana. Sen merkitystä ei voi arvioida myöskään rahallisesti.
EU: n myöntämistä runsaista ja merkitykseltään kiistattomista tuista huolimatta perheviljelmät ovat katoamassa maaseutualueilta. Maanviljelijöiden ikäjakauma vääristyy eivätkä nuoret enää pidä maataloustoimintaa kannattavana urana. Miten eurooppalainen perhetiloihin perustuva malli sitten selviää? Mitä seurauksia tästä aiheutuu pitkällä aikavälillä elintarvikkeiden turvallisuudelle ja laadulle, puhumattakaan maanviljelijöiden merkityksestä ympäristön hoitajina?
Niille poliitikoille, joiden mielestä on oikeutettua käyttää maanviljelijöitä oman poliittisen uran pönkittämiseen kaupunkilaisäänestäjien keskuudessa, haluaisin sanoa, että he eivät todellakaan ymmärrä maatalouden ainutlaatuista asemaa laajemman kansallisen ja EU: n politiikan osalta. He eivät ota huomioon sitä, että nykyisissä olosuhteissa tuotetusta ruoasta saadaan vain marginaalista tuottoa ja useissa tapauksissa jäädään jopa tappiolle.
Irlannissa naudan- ja lampaanlihan tuottajat ovat todenlakin väliaikaisessa kriisissä, jota ei olisi voitu ennakoida vuoden 1992 uudistusta tehtäessä. Venäjän talouden romahdus ja BSE-tapauksen seuraukset ovat vain muutamia niistä ongelmista, jotka vaikuttavat naudanlihasektoriin.
Jos tilannetta tarkastellaan pitkällä aikavälillä ja Agenda 2000: n puitteissa, meidän on varmistuttava siitä, että perhetiloja ja niiden yksityisyrityksiä tuetaan käytettävissä olevin budjettivaroin. Laajat liikeyritykset eivät saa viedä mielestäni perhetiloille tarkoitettua rahoitusta.
Lopuksi tuen täysin niitä, joiden mukaan yhteisrahoitus ei kuulu yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Vastustaisin varmasti kaikenlaista uudelleen kansallistamista.

Lindholm
Arvoisa puhemies, onnittelen Görlachia hyvästä mietinnöstä, jossa hän ottaa esiin sen tosiasian, että maaseudun kehitys uhkaa jäädä puun ja kuoren väliin, toisin sanoen sen, että sille ei tehdä sen enempää, koska se ei komission ehdotuksen mukaisesti enää ole oma erillinen tavoitteensa. Onkohan asiasta oikeastaan tehty kunnollista seuranta-analyysia?
Maaseudun ja kaupunkien vuorovaikutusta on tuettava ja kannustettava, sille ne ovat toistensa voimavaroja. Maatalouden kehitys - ja siihen EU on osasyyllinen - on aiheuttanut sen, että monien on usein mahdoton pitää perhetilojen hoitoa päätoimenaan ja ainoana tulonlähteenä. Jotta ihmiset voisivat elää maaseudulla, heidän on usein tehtävä muutakin työtä. Tämä on erittäin selkeää erityisesti harvaanasutuilla seuduilla. Tukiperusteita on sen vuoksi muutettava. Muuten hyöty menee suurille tuotantoyksiköille myös jatkossa, kun taas pienillä ympäristöystävällisillä maatalouteen liittyvillä tuotantoyksiköillä ei ole tulevaisuutta. Se johtaisi väestökadon jatkumiseen ja siten pienten kaupunkien ja kylien tuskalliseen kuolemaan, koska juuri pienet ja keskisuuret maatalousyksilöt pitävät maaseudun elävänä. EU: n maatalouspolitiikan joustavuus on sen vuoksi välttämätöntä, jos haluamme elävän maaseudun.

Nicholson
Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi onnitella esittelijää. Me kaikki maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevässä valiokunnassa ja parlamentissa arvostamme häntä.
Maaseudun kehittämistä esitetään nyt maatalouden toiseksi pilariksi. Kysynkin itseltäni: onko toiselle pilarille mitään käyttöä? Pilarille voidaan antaa sen vaatima voima vain myöntämällä riittävä rahoitus maaseudun mahdollisimman suureen tukemiseen. Olen erittäin huolestunut siitä, että toinen pilari aiheuttaa Euroopan unionin alueella vieläkin epätasaisemman tilanteen kuin tällä hetkellä. Ainoastaan maaseudun ympäristötoimenpiteen tekeminen pakolliseksi on erittäin huono asia. Se antaa jäsenmaille mahdollisuuden valita omien etujensa mukaan, mikä ei välttämättä ole pitkällä aikavälillä paras asia maaseudun asukkaille ja erityisesti niille, jotka saavat toimeentulonsa maanviljelystä.
Ehdotetulla tavalla toteutettu maaseudun kehittäminen ei pysty koskaan ratkaisemaan Euroopan unionin maaseutuyhteisöihin kohdistuvia nykyisiä vakavia ongelmia. Tämä ei suojaa Euroopan unionin perhetilarakennetta. Maanviljelijät ympäri Eurooppaa kysyvät: miten toimitaan tästä eteenpäin, mitä meidän on tehtävä, mitä olemme tehneet väärin? Meidän pitäisi kysyä itseltämme, mitä olemme tehneet väärin. Me komission ja parlamentin jäsenet olemme vastuuhenkilöitä. Meidän on näytettävä tietä eteenpäin. Meidän on löydettävä tie ja varmistuttava siitä, että se vie eteenpäin. Valitettavasti tämä ehdotus ei toistaiseksi tue mielestäni tarpeeksi perhetilarakennetta Euroopan yhteisössä.

Hardstaff
Arvoisa puhemies, meidän on parlamentissa tosiaan pyrittävä yhteisen maatalouspolitiikan todelliseen uudistamiseen 2000-luvulle mentäessä. Herra Görlach laati erinomaisen mietinnön komission ehdotuksista maatalouden kehittämiseksi, ja hän teki muutaman hyvin käytännöllisen tarkistuksen tuodakseen ne lähemmäksi Corkin julistusta, jota komissio oli jonkin verran vesittänyt.
Näissä tarkistuksissa tunnustettiin se tosiasia, että Euroopan maatalous on 2000-luvun olosuhteissa vähemmän työvoimavaltaista ja koneellistetumpaa melkein kaikilla sektoreilla. Sen vuoksi on ensiarvoisen tärkeää tarkastella maaseudun kehittämistä toimintana, joka edesauttaa useiden lisätyöpaikkojen luomista maaseudulle, eikä vain sellaisten työpaikkojen, jotka liittyvät suoraan maatalouteen ja elintarvikkeiden jalostukseen, vaikka ne ovat varmasti jatkossakin tärkeitä tekijöitä näillä alueilla.
Sen vuoksi oli harmillista, että maataloutta ja maatalouden kehittämistä käsittelevä valiokunta teki useita liian yksityiskohtaisia lisätarkistuksia tukeakseen erityisesti maanviljelijöitä ja heikentäen siten sitoutumista laajempaan maatalouden kehittämiseen. Emme ole maanviljelijöiden asioita käsittelevä valiokunta ja velvollisuutemme on katsoa henkilöiden omia etuja pitemmälle ja kohti kaikkien niiden kansalaisten etuja, jotka asuvat maaseudulla ja jotka eivät saa töitä maatalouden parissa.
Toivon, että parlamentti hylkää suurimman osan tarkistuksista, jotta saamme realistisen ja rakentavan lausunnon Euroopan parlamentilta eurooppalaisen maatalousmallin sopeuttamisesta uusiin taloudellisiin ja sosiaalisiin oloihin, kuten asia esitettiin kollegoidemme herra Fantuzzin ja herra Graefe zu Baringdorfin yhteisessä päätöslauselmassa. He pitävät avaintekijöinä kestävää kehitystä, laadukkaiden elintarvikkeiden tuotantoa, kuluttajien turvallisuutta, ympäristön ja luonnon monimuotoisuuden suojelua, eläinten hyvinvointia ja maaseudun kehittämistä. Jälkimmäisen saavuttamiseksi tarvitsemme Leader-ohjelman tapaisia ohjelmia, jotka auttavat pieniä yrityksiä luomaan uusia työpaikkoja niin huipputeknologian kuin matkailun, perinteisten käsityöammattienja taitojen sekä ympäristöä korostavien hankkeiden parissa. Kyseisiä ohjelmia ei pidä olla vain tavoitteen 1 ja tavoitteen 2 alueilla vaan joka puolella maaseutua, missä kärsitään korkeasta työttömyydestä ja sosiaalisesta köyhyydestä.

Gillis
Arvoisa puhemies, olen kuunnellut erittäin tarkkaavaisesti Agenda 2000: n pääosista käytyjä keskusteluja ja olen aktiivisesti osallistunut niihin. Olen täysin samaa mieltä siitä, että unionin on suunniteltava, miten se aikoo tulevaisuudessa toimia. YMP: n uudistukseen liittyvät ehdotukset perustuvat kuitenkin liikaa toimiin, joilla halutaan vähentää itälaajentumisesta aiheutuvia kuluja ja vastata USA: n painostukseen WTO: ssa.
On aivan selvää, että maatalouden hintoja halutaan laskea maailman hintatasoa ja Itä-Euroopan tasoa vastaaviksi rahan säästämiseksi. Tämä lähestymistapa vaatii, että EU: n maanviljelijät myyvät tuotteitaan alle tuotantohintojen ja ovat riippuvaisia ainoastaan osittaisista korvauksista saamistaan tuloista. Tämä ei ole kestävää ja sitä pitäisi muuttaa. Maanviljelijät ovat jo nyt arvostelleet vihaisina järjestelmää, sillä näiden korvausten määrissä ei ole otettu huomioon maanviljelijöiden tuottamien tuotteiden hintaa ja jotkut pitävät korvauksia almuina. Itse asiassa, juuri te, arvoisa komissaari, käytitte sanaa tuki. Tämänviikkoinen tilintarkastustuomioistuimen kertomus on hyvä esimerkki. Sen pohjalta todellakin syntyi laajalle levinneitä otsikoita, jotka antoivat ymmärtää maanviljelijöiden olevan melkein rikollisia.
Järjestelmä on myös pelote maanviljelijöinä toimiville nuorille. Samalla menetetään se ympäristölle koituva hyöty, jonka nuorten tapa hoitaa asioita, energia ja taidot saavat aikaan. En ymmärrä, miksi komissio on toiveikas sen suhteen, että maanviljelystä saatavat tulot kasvaisivat, ellei se tapahdu lukumäärän jyrkän laskun kustannuksella. Ehdotukset maksavat ylimääräiset kuusi miljardia euroa ja ne tekevät maanviljelijöistä paljon köyhempiä.
Pyytäisin komissiota vähentämään näiden ehdotusten jyrkkyyttä ja toivoisin sen löytävän paremman keinon. Maani maanviljelijät kärsivät jo nyt suuresta tulotason laskusta. Maanviljelijät saavat naudanlihasta 40 % pienemmän hinnan kuin kaksi vuotta sitten. Porsaiden ja lampaiden hinta on romahtanut.
Lopuksi pyytäisin komissiota tutkimaan uudelleen, miksi elintarvikkeista ei ole tullut kuluttajille halvempia, vaikka maatalouden hinnat ovat rajusti pudonneet?

Boogerd-Quaak
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari ja arvoisa ministeri, mielestäni on erityisen tärkeää, että kehitämme laajaa maaseutupolitiikkaa herra Görlachin mietinnön ja komission ehdotusten jälkeen. Miksi meidän sitten täytyy kehittää tätä politiikkaa? Tänä iltana on sanottu jo moneen kertaan, että me tarvitsemme maaseudulle uutta taloudellista voimaa. Haluaisin tässä yhteydessä tuoda esille kaksi näkökohtaa, joita ei ole vielä tänä iltana juurikaan mainittu. Ihmisistä 80 % asuu kaupungeissa. Mielestäni maaseudulla täytyy olla tietoisia siitä, että maaseutupolitiikkaa kehitettäessä täytyy saada käyntiin sellainen kehitys, joka koskee kaupunkien asukkaita. Ymmärrän laajan maaseutupolitiikan myös tällaisena.
Lisäksi haluan pyytää kiinnittämään huomiota maaseudun naisiin. He ovat usein vahva uudistuksia liikkeelle paneva voima. He saavat usein aikaan paljon suurempia uudistuksia kuin miehet. Toivoisin, että he saavat lisää tukea tämän maatalouspolitiikan puitteissa.

Lambraki
Arvoisa puhemies, uusien taloudellisten tekijöiden sekä tähän asti havaittujen vaikeuksien synnyttämässä tilanteessa olemme yhtä mieltä tarpeesta uudistaa yhteistä maatalouspolitiikkaa. Vastaamme myöntävästi uudistukseen, joka vähentää epätasa-arvoa valtioiden, alueiden ja viljelijöiden välillä, uudistukseen, joka edistää maaseudun ekologista kehitystä, uudistukseen, joka tukee maidemme viljelijäväestöä. Näin ollen tuemme Agenda 2000 -ohjelmassa esitettyjä tämän suuntaisia toimenpiteitä, jotka sopivat hyvin yhteen yhteenkuuluvuuden ja taloudellisen yhteisvastuullisuuden perusperiaatteiden kanssa. On kuitenkin korostettava, että samoin kuin muutamat muut tavoitteet, maaseudun kehittämisen tavoite jää lähinnä toiveen tasolle, mikäli siihen ei liity riittäviä taloudellisia voimavaroja.
Tarve uudistaa YMP: tä ei saa kuitenkaan olla tekosyy maatalouspolitiikan tosiasialliselle lakkauttamiselle. Näin ollen me emme voi tukea sellaisia ehdotuksia kuin nämä yhteisrahoitusta ja maanviljelyn suoria tukia koskevat ehdotukset, jotka vastaavat joidenkin jäsenvaltioiden vaatimuksia vähentää niiden nettomaksuja yhteisön talousarvioon, mutta johtavat YMP: n tielle, joka vie takaisin kansalliseen politiikkaan ja käytännössä kyseenalaistaa maatalouden sääntelyn tason. Samalla yhteisrahoituksen omaksuminen vaikuttaa kielteisesti rakennerahastojen kautta unionin köyhimmille alueille kulkeviin rahoitusvirtoihin, mikä entisestään syventää nyt vallitsevaa epätasa-arvoa.
Luulen, että ainakin uudistustarpeesta vallitsee yksimielisyys. Tämä toteamus antaa meille mahdollisuuden edetä huolellisemmin ja harkitummin uudistukseen, jota maatalous todella tarvitsee.

Filippi
Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, tämän tärkeän keskustelun pitää johtaa YMP: n uudistusta koskevan asiakirjan hyväksymiseen. En toivoisi, että poliittisten ryhmien välisissä suhteissa ilmenneet vaikeudet johtaisivat esitettyjen toimien hylkäämiseen. Mielestäni se olisi hyvin vakavaa Euroopan parlamentille, jonka on ilmaistava kantansa selkeästi eikä jätettävä päätöksentekoa vain toisille. Realistisen arvion laatiminen on välttämätöntä. Yhteisrahoitus saattaa mahdollistaa jäsenvaltioiden maatalousbudjetin kokonaisrahoitusosuudesta syntyneen ristiriidan ratkaisemisen.
YMP: n palauttamista kansalliselle tasolle ja keskinäisen solidaarisuuden tunteen vähenemistä ja heikentymistä on vältettävä. Tästä syystä yhdyn ehdotuksiin, joilla pyritään selkeästi tähän päämäärään, ja kehotan kaikkia kollegoita, ja ennen kaikkea italialaisia, äänestämään huomenna johdonmukaisesti.
Hyvät kollegat, mikäli me emme tee suuntaviivoja koskevaa päätöstä täällä ja mikäli neuvosto ei pian löydä ratkaisua esitettyjen ongelmien osalta, vaarana on se, että päätöksenteko siirtyy muualle, ehkä Ecofin-neuvostolle, joka ei varmastikaan ole taipuvainen lisäämään tähän osoitettuja varoja, mikä kuitenkin olisi tarpeen YMP: n uudistuksen tukemiseksi. Yhteisrahoitus on siis mahdollista, mikäli tasapainottamisen ja sisäisen yhteenkuuluvuuden vaatimukset säilytetään lujina.

Lindqvist
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, suurin osa Eurooppaa, 80-90 %, on maaseutua. Hyvin suuri osa Ruotsin pinta-alasta on maaseutua, mutta siellä asuu vain pieni osa väestöstä, vain 10-20 %. Jos siellä ei asuisi ketään, puolet Ruotsista olisi asumatonta. Sen vuoksi maaseudun kehitykseen ja maatalouteen suunnattu tuki on meille tärkeää. Tavoitteen 6 tuki on sisällytettävä tavoitteeseen 1, tavoitteen 5 tuki on sisällytettävä tavoitteeseen 2. Näitä tukia koskevat perusteet on säilytettävä ennallaan.
Maaseutu, ihmiset, luonto, maaperä ja vesi ovat voimavaroja, joita Euroopan on käytettävä hyväkseen. Tärkeitä asioita ovat kuitenkin paikallisyhteisöjen vahvistaminen, tukien yhtenäistäminen, koulutuksen suuntaaminen, ympäristölle ja ekologiselle viljelylle suunnattu tuki, panostaminen bioenergiaan ja uusiin polttoaineisiin, esimerkiksi etanoliin ja metanoliin, sekä panostaminen turismiin ja kuljetuksiin. Kaiken tämän on kuitenkin perustuttava yksittäisten ihmisten omiin toiveisiin, jos maaseudun kehityksestä halutaan myönteistä.

Happart
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisa ministeri, Agenda 2000: sta tulee varmasti yksi niistä aiheista, jotka ovat työllistäneet kaikkein eniten Euroopan parlamenttia näiden viimeisten kymmenen vuoden aikana. Keskustelujen pituus, niiden kokousten määrä, joita kaikki parlamentin valiokunnat ovat aiheesta pitäneet, antoivat aihetta odottaa kunnianhimoista hanketta.
Olimme vihdoin, jos voin sanoa, synnyttämässä Eurooppaa, ideaalista Eurooppaa, sellaista, jossa lapsemme voisivat vihdoin elää rauhassa, vapaina kansalaisina, Atlantilta Uralille. Olimme avautumassa uusille valtioille, kenties taloudellisesti köyhille, mutta toivorikkaille valtioille. Olimme lopultakin lakanneet pelkäämästä, olimme kulkemassa kohti eurooppalaisen valtion luomista. Tämä valtio olisi henkisen vapauden alue, jossa ihmiset olisivat poliittisten ja taloudellisten vastuuhenkilöiden päähuolenaiheina.
Jätimme amerikkalaisille ja heidän Maailman kauppajärjestölleen hormonilihan ja hinnalla millä hyvänsä hyötyyn pyrkimisen. Olimme kypsiä todelliseen yhteisvastuullisuuteen, jossa me, rikkaat, ojentaisimme kätemme antaaksemme ja tukeaksemme, pikemminkin kuin ottaaksemme ja musertaaksemme. Se oli unelma, taas yksi unelma. Tänä aamuna heräsin, ja käytöksemme karmi selkäpiitäni. Olemme taas valmiita teeskentelemään köyhiemme auttamista, jokainen omissa pienissä valtioissamme, jotka pikkusieluisuutemme on kangistanut.
Yhteisrahoituksen myötä rikkaimmat valtiomme voivat valitettavasti auttaa laillisesti esimerkiksi omia maanviljelijöitään. Jos Euroopassa ei ole enää solidaarisuutta, jos Agenda 2000: ssa on kyse pelkästään siitä, että rikkaille valtioille palautetaan heidän rahansa, kuka maksaa tukea köyhien maiden köyhille, olipa kyse sitten nykyisistä Etelä-Euroopan köyhistä tai tulevista ItäEuroopan köyhistä? Toimimme jälleen kerran päinvastoin kuin pitäisi. Sääli lastemme kannalta!

Arias Cañete
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, kenelläkään ei ole epäilystäkään siitä, että uudistusta tarvitaan, eikä kenelläkään ole epäilystäkään siitä, että yhteinen maatalouspolitiikka ei vastaa täysin sitä tehtävää, joka sille on perustammissopimuksessa annettu. Kun tätä politiikkaa arvostellaan sen kannalta, miten se on myötävaikuttanut taloudelliseen ja sosiaalisen koheesioon, saavuttaa kritiikki toisinaan törkeät mittasuhteet.
Minun mielestäni kaikkein huolestuttavinta on kuitenkin se, että uudistusprosessiin, joka on jo sinänsä äärimmäisen monimutkainen, varsinkin, kun otetaan huomioon maaseudun kehittämispolitiikkoihin suunnattujen varojen vähyys, on sekoitettu keskustelu yhteisön omista varoista.
Tässä tilanteessa on totta, että komissio on tyytynyt esittämään useita vaihtoehtoja sisältävän kertomuksen, mutta yhteisöön liittyvän kokemuksemme perusteella olemme tottuneet pelkäämään komission laatimia kertomuksia, valkoisia kirjoja ja vihreitä kirjoja. Sillä lopulta esitetyistä vaihtoehdoista se, jota on kannatettu eniten ja joka on perusteltu parhaiten, sisällytetään varsin todennäköisesti lopullisesti yhteisön lainsäädäntöön. Suorien tulotukien yhteisrahoitus ei merkitse ainoastaan solidaarisen rahoituksen periaatteen rikkomista, vaan myös sen riittävien keinojen periaatteen loukkaamista, joka sisältyy Euroopan unionin perustamissopimuksen F artiklan 3 kohtaan. Se ei merkitse YMP: n tehostamiskeinoa, vaan pelkkää kulujen maksamisen uudelleenjakojärjestelmää.
Kyse on selvästi taantumuksellisista ehdotuksista, jotka vahingoittavat enimmäkseen taloudellisen ja sosiaalisen koheesion maita ja hyödyttävät varakkaimpia maita, paitsi Ranskaa ja vähemmässä määrin Tanskaa. Näin syntyisi se paradoksi, että laajentuminen tapahtuisi niiden koheesiomaiden kustannuksella, joiden suhteellinen osuus otsakkeesta 2 pienenee huomattavasti, ja lisäksi YMP: n rahoitusuudistus huonontaisi entisestään näiden maiden asemaa. Arvoisa komissaari, eikä tässä ole vielä otettu huomioon sitä, että niiden suorien tukien määrä, joita pääosasto XIX on käyttänyt laskelmissaan, on paljon pienempi kuin niiden, joita komission viime kesäkuussa antaman tiedon mukaan pidetään suorina ja jotka kuuluvat nyt käsiteltävänä olevan uudistuksen yhteydessä mahdollisesti mukautettaviin tukiin. Tämä vuoksi ehdotukset ovat entistäkin taantumuksellisempia.

Iversen
Arvoisa puhemies, yhteinen maatalouspolitiikka laadittiin 1950-luvulla, jolloin jäsenmaita oli vain kuusi. Lähes kaikki myöntävät, ettei tämä politiikka ole sopiva laajentumisen kannalta, sillä sen jälkeen unioni koostuu noin kahdestakymmenestä maasta. Komissio on esittänyt ehdotuksensa maatalouspolitiikan konkreettisista muutoksista, ja useassa parlamentin valiokunnassa käsitellään parhaillaan kantaamme maatalouspolitiikan uudistukseen. Tunnemme pääajatukset: yleiset tukijärjestelmät lakkautetaan ja eurooppalaisten maanviljelijöiden on kilpailtava maailmanmarkkinoilla, jotka vapautuvat laajasti. Se merkitsee, että hintojen on lähennyttävä maailmanmarkkinoiden hintoja, ja se tekee lopun maitokiintiöistä ja ylijäämävarastoista. Tämä kehitys ei saa tapahtua sellaisten maanviljelijöiden kustannuksella, joiden toimeentulo vaikeutuu vapaassa kilpailussa. Maataloustuen myöntämisen on päinvastoin tulevaisuudessa oltava paljon määrätietoisempaa. Hintatuki on korvattava myöntämällä suurempia suoria tukia niille maanviljelijöille, jotka todella tarvitsevat apua. Jatkossakin tukea annetaan alueille ja sektoreille, joilla on erityisongelmia.
Nykyinen maataloustuki perustuu pikemminkin määrään kuin laatuun. Siinä ei oteta ollenkaan huomioon eläinten hyvinvointia ja ympäristönäkökohtia, ja se on todellisuudessa mielestäni täysin ristiriidassa sen kanssa, että useimmat kuluttajat pitävät näitä arvoja yhä tärkeämpinä. Maatalouspolitiikkaa ei voida jatkaa nykyisessä muodossaan, jos eurooppalainen maatalous osallistuu kilpailuun maailmanmarkkinoilla. Yhteinen maatalouspolitiikka nielee nykyään yli puolet EU: n kokonaisbudjetista, ja laajentumisen myötä osuus kasvaa entisestään.
Kuluttajat vaativat yhä enemmän tietoa siitä, mitä heidän ruokansa sisältää ja miten se on tuotettu. He haluavat luonnollisestikin tuotantojärjestelmiä, jotka ottavat huomioon eläinten hyvinvoinnin, eivätkä vahingoita luontoa. On tärkeää ymmärtää, että meidän on sopeutettava yhteinen maatalouspolitiikkamme aikamme vaatimuksiin sekä nykyisten että erityisesti tulevien jäsenmaiden osalta.

Botz
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, Saksan uusien osavaltioiden maatalousyrityksissä, kuten kaikkialla muuallakin, seurataan tietenkin erityisen tarkkaavaisesti maatalouden uudistamiseen tähtääviä päätöksentekoprosesseja. Siitä huolimatta, että se ei ole vielä kaikkialla toteutunut - tiedän, että teidän kohdallanne asia on ollut jo pitemmän aikaa ajankohtainen - nämä meidän yrityksemme vastaavat suurimmaksi osaksi eurooppalaista maatalousmallia. Niiden toiminnot ovat monipuolisia, ne toimivat kestävällä pohjalla ja ne ovat - ainakin potentiaalisesti - kilpailukykyisiä. Me kaikki tiedämme, että suotuisilla alueilla ne ovat osittain jopa erittäin kilpailukykyisiä.
Toimintojen monimuotoisuudesta erityisesti yhteistiloilla, joiden piiriin suurin osa maataloustuotantomme pinta-alasta etenkin sijainniltaan epäsuotuisilla alueilla kuuluu, sanoisin: ne eivät ole vain toiminnoiltaan monipuolisia, vaan - ja tämä on pääasiallinen huolenaiheemme, ja uskon, että tekin tiedätte sen - varsinaisilla maaseutualueilla, joiden työttömyysaste on 30-40 %, kuten Mecklenburg-Vorpommernissa ja muilla vastaavilla alueilla, ne ovat ainoa tae työpaikoista, joita ylipäänsä on vielä jäljellä. Tarkasteltaessa tätä toista pilaria, josta me kaikki olemme iloisia ja joka on saatava vahvistumaan mahdollisimman nopeasti, emme saa missään tapauksessa sallia sitä, että ensimmäisen pilarin perusedellytyksiä luotaessa meiltä murenevat näiden alueiden viimeisetkin työllisyyden takeet.
Uskon, että tämä on jo ymmärrettykin. Kun on nimenomaan kyse pitkäaikaisista näkymistä, haluaisin aivan tietoisesti ottaa esille uudelleen perustetut, meidän näkökulmastamme järkevää kokoluokkaa edustavat perheyritykset, jotka on alun perinkin suunniteltu kokonsa puolesta pitäen silmällä vain ja ainoastaan niiden yritystaloudellista elinkelpoisuutta seuraavan tilanomistajasukupolven kannalta. Myöskään tässä kohden komission degressioaikomukset eivät saa juurikaan osakseen ymmärtämystä.

Campos
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, mainitsen ensimmäisenä sen asian, joka herra komissaarin puheessa oli lähimpänä omaa ajattelutapaani: kyse on siitä, ettemme tosiaankaan voi toteuttaa mitään kevennettyä versiota uudistuksesta, vaan todellisen uudistuksen; sanoisin jopa, että meidän on toteutettava suuri uudistus.
Nyt, vuosisadan lopussa, ongelmana ei ole tuotanto. Tuotannossa asiat ovat kunnossa, ja sitä Euroopassa suojellaan. Vuodesta 1950 tähän päivään asti maaseudun väestö on vähentynyt 35 %: sta 5 %: iin, ja samalla tuotanto on kasvanut lähes kahdeksankertaiseksi; ja kuten herra komissaari juuri totesi, nyt tehtävä uudistus johtaa siihen, että yhä useammat ihmiset joutuvat jättämään maaseudun. Se puolestaan merkitsee sitä, että herra komissaari käyttää puolet yhteisön budjetista vähemmistön hyväksi, ja koska koko yhteinen maatalouspolitiikka perustuu syvään epäoikeudenmukaisuuteen, herra komissaari käyttää itse asiassa 40 % yhteisön budjetista kaikkein rikkaimpien hyväksi, joita on 1 % väestöstä. Jos 20 % maanviljelijöistä saa 80 %, herra komissaari voi tehdä omat laskelmansa ja todeta, että kaikkein rikkaimmat, joita on 1 %, saavat 40 % yhteisön budjetista. Sillä ongelma ei ole tuotannossa. Ongelma on siinä, onko maaseudun puolustamiseksi tarkoitettu politiikka oikeudenmukaista. Komissio ei kuitenkaan ymmärrä kysymystä tuon politiikan oikeudenmukaisuudesta eikä keskustele siitä. Ja juuri siitä olisi tärkeintä keskustella, koska tällä hetkellä todellinen ongelma on siinä, millä ehdoin herra komissaari ja neuvosto voisivat lakkauttaa tuotantoavustukset kokonaan. Sillä juuri ne ovat nykyään laadun, ympäristön ja työpaikkojen pahimmat viholliset. Sillä tuotannonalalla, jolle herra komissaari antaa eniten rahoitusta, on myös kaikkein eniten työttömyyttä - viljantuotanto saa nykyään 43 %, ja kaikista maaseudun tuotannonaloista juuri siinä käytetään vähiten työvoimaa. Sen tähden se on tärkeä työttömyyden aiheuttaja. Herra komissaari ei puutu tukien porrastamiseen, ylärajoihin ja oikeudenmukaisuuteen. Ja juuri oikeudenmukaisuus on se kysymys, josta meidän olisi syytä keskustella, sillä tuotannon piirissä asiat ovat kunnossa, ja sitä suojellaan.

Myller
Arvoisa puhemies, vaikka puhunkin nyt tänä yönä viimeisenä, en mielestäni puhu mistään vähäarvoisesta asiasta, kun otan esille niitä näkökohtia, joita ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta on tähän asiaan esittänyt. Agenda 2000 -asiakirjan maatalousuudistuksen tavoitteethan ovat periaatetasolla hyvinkin oikean suuntaisia ottaen huomioon ne päätökset, joita esimerkiksi Amsterdamin ja Cardiffin kokouksissa on tehty. Tavoitteenahan on maatalouspolitiikan kääntäminen ympäristöystävällisemmäksi ja palvelemaan enemmän kuluttajien tarpeita.
Käytännössä tämä ei kyllä kovin hyvin toteudu. Ongelmana on se, että komissio jättää nämä asiat kansallisesti päätettäviksi. Kansallisesti päätetään siitä, sidotaanko ympäristökysymykset tulotukeen. Yhteisiä päätöksiä ei haluta tehdä. Kuitenkin tämä on edellytys sille, että voimme kääntää suuntaa. Maataloushan on, kuten tiedetään, eräs pahimmista maaperän ja veden saastuttajista. Todellisiin parantamistoimiin päästään vasta silloin kun maatalouteen luodaan yhteiset hyvän maatalouden käytäntösäännöt, jotka toteuttavat kestävän kehityksen periaatetta, ja kun vain näitä käytäntöjä toteuttamalla voidaan päästä osalliseksi yhteisestä maatalouspolitiikasta ja rahoituksesta.
Mitä tulee Euroopan unionin tulevaan maatalouspolitiikkaan, kysymyksiä on pohdittu useissa huippukokouksissa. Cardiffin ympäristölinjausten ohella on painotettava myös Luxemburgin linjauksia, joissa todettiin, että maataloutta on myös tulevaisuudessa voitava harjoittaa kaikkialla Euroopan unionin alueella, siis myös pohjoisessa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva Myller!
Neuvosto ja komissio ovat välittäneet minulle tiedon, että ne eivät enää esitä kannanottoja, ellei joku halua esittää vielä lisäkysymyksiä, mutta näin ei näytä olevan laita.
Kiitän teitä kaikkia siitä, että olette jaksaneet näin pitkään!
Ilmoitan, että olen ottanut vastaan kahdeksan päätöslauselmaesitystä työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.30 .
Lopuksi haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kiittää tulkkeja, jotka ovat joutuneet työskentelemään paljon pitempään kuin alun perin oli suunniteltu!
Hyvää kotimatkaa!
(Istunto päättyi klo 0.17.)
