Politica de coeziune de după 2013 (dezbatere)
Preşedinte
Următorul punct este întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Comisiei de Danuta Maria Hübner, în numele Comisiei pentru dezvoltare regională, cu privire la politica de coeziune după 2013 (O-0121/2009/rev. 1 - B7-0229/2009)
Danuta Maria Hübner
autor. - Dle preşedinte, în urmă cu trei ani a fost introdusă o reformă majoră a politicii europene de coeziune, având în vedere extinderea fără precedent a Uniunii şi noile provocări apărute odată cu aceasta.
Nu întâmplător, în 2005 şi în 2006, principalele priorităţi ale politicii europene de coeziune erau următoarele: strategia de la Lisabona, inovarea şi competitivitatea, schimbările climatice, securitatea şi eficienţa energetică, eficienţa utilizării apelor, investiţiile în noi competenţe, atractivitatea teritoriilor pentru tineri şi calitatea vieţii.
Pentru că am înţeles că misiunea politicii de coeziune este anticiparea schimbărilor, nu urmarea lor, am inclus pe agenda politicii de coeziune pentru perioada 2007-2013 toate acele priorităţi pe care le observăm astăzi în agenda Europa 2020 a Comisiei.
Din acest motiv, acum mai bine de doi ani, s-a publicat raportul analitic Regiuni 2020. Scopul era acela de a afla care vor fi priorităţile politicii de coeziune după 2013. Astăzi suntem bine pregătiţi pentru viitor.
Acum un an, politica şi-a pus toate resursele la dispoziţia Pachetului european de recuperare, oferind astfel legătura esenţială dintre strategia de ieşire dintr-o criză economică reală, pe de o parte şi creşterea durabilă pe termen lung şi transformările structurale, pe de altă parte.
Întrebarea noastră cu solicitare de răspuns oral se referă, însă, la viitor. În anii care urmează, Europa în care locuim va avea nevoie de măsuri colective puternice pentru a face faţă aşteptărilor cetăţenilor, care sunt astăzi cetăţeni informaţi şi ştiu foarte bine cât de multe depind de alegerile factorilor decizionali. Aceste aşteptări sunt confirmate de sondajele de opinie.
Jacques Delors spunea odată că piaţa unică europeană se referă la competiţia care stimulează, la cooperarea care ne face mai puternici şi la solidaritatea care ne uneşte. Coeziunea europeană care face piaţa unică să funcţioneze este asigurată prin politica regională europeană, care este bazată în prezent exact pe acest triplu temei: competitivitate, cooperare şi solidaritate.
Timp de ani de zile, am vorbit despre necesitatea deblocării, a mobilizării potenţialului de dezvoltare al tuturor regiunilor şi oraşelor europene. Experienţa şi logica arată în mod clar că această mobilizare este mult mai eficientă şi eficace dacă este realizată prin implicarea directă a nivelurilor sub-naţionale ale guvernelor europene.
Politica regională europeană a trecut deja cu succes acest test de subsidiaritate. Subsidiaritatea este bună pentru Europa.
Reforma din 2006 a politicii de coeziune a transformat-o într-o politică modernă, bazată pe un echilibru între echitate şi eficienţă, între abordările ascendente şi cele descendente, între obiectivele europene strategice comune şi flexibilitatea locală.
Aceste aspecte trebuie dezvoltate în continuare, pentru a continua reforma guvernării politicii, însă nu trebuie abandonate anumite principii. Noul tratat a consolidat noua viziune asupra subsidiarităţii europene, deja adânc integrată în politica de coeziune, şi anume subsidiaritatea extinsă la nivelurile locale şi regionale de guvernare.
Putem face mai multe în acest sens, mai ales la nivel local. Cei care sugerează că politica de coeziune poate fi limitată la Bruxelles şi la nivel naţional fie nu cunosc realitatea europeană, fie nu înţeleg că excluderea Europei locale şi regionale din urmărirea obiectivelor europene comune este cel puţin imprudentă din punct de vedere economic şi periculoasă din punct de vedere politic.
Coeziunea este o noţiune care exclude excluziunea. Din raţiuni politice, economice, sociale şi de legitimitate, politica de coeziune nu trebuie să dezbine: trebuie să fie o politică pentru toată lumea, aşa cum este şi piaţa internă, aşa cum este şi moneda comună.
Toate elementele acestui triunghi de integrare - piaţa comună, moneda comună, coeziunea - se consolidează reciproc şi sunt interdependente. Ele sunt un bun al nostru - european, public şi comun.
Noi, factorii decizionali, am ridicat nivelul aşteptărilor prin promisiunile pe care le-am făcut. Provocările sunt bine cunoscute; strategia UE 2020 a fost deschisă consultărilor publice.
Avem nevoie de o politică de dezvoltare cu obiective şi instrumente clare. Politica de coeziune este o politică de dezvoltare care necesită conlucrarea tuturor nivelurilor guvernării europene, în beneficiul cetăţenilor europeni.
În încheiere, Europa are nevoie de noi energii pentru a-şi proteja viitorul, pentru a se reînnoi într-un sens pozitiv. Vă veţi întreba de unde pot şi de unde trebuie să provină aceste energii. Pentru mine, răspunsul este clar. Astăzi, aceste energii trebuie să provină de jos. Astăzi, aceste energii pot fi declanşate prin implicarea directă a nivelurilor locale şi regionale ale guvernării europene în urmărirea obiectivelor europene comune.
Paweł Samecki
membru al Comisiei. - Dle preşedinte, întrebările adresate sunt foarte pertinente. Ele subliniază importanţa pe care o acordaţi politicii de coeziune, precum şi devotamentul dumneavoastră de a păstra această politică în centrul integrării europene.
În ceea ce priveşte întrebarea dumneavoastră referitoare la guvernanţa pe mai multe niveluri, aceasta din urmă a fost recunoscută drept un mecanism fundamental de stabilire a priorităţilor politicii UE. Interdependenţa tot mai mare dintre diferitele niveluri de guvernare din Uniune a fost subliniată de documentul consultativ lansat de Comisie cu privire la strategia UE 2020.
Politica de coeziune este un bun exemplu de guvernanţă pe mai multe niveluri. Ea asigură un sistem de guvernare care valorifică şi exploatează cunoştinţele locale şi regionale, le combină cu îndrumări strategice la nivel comunitar şi coordonează intervenţiile la toate nivelurile de guvernare.
Punctele forte ale guvernanţei pe mai multe niveluri au fost subliniate şi de Comitetul regiunilor în Cartea sa albă din iunie 2009, prin care i se solicita Uniunii să consolideze mecanismele guvernanţei pe mai multe niveluri şi se indicau efectele de levier generate de politica de coeziune, care au contribuit şi la punerea în aplicare a altor politici comunitare.
În ceea ce priveşte cele două întrebări adresate de dumneavoastră în legătură cu abandonarea obiectivului 2 şi eligibilitatea tuturor regiunilor europene, în perioada 2007-2013, toate regiunile sunt eligibile pentru finanţare din fonduri structurale. În prezent, nu există nicio poziţie oficială a Comisiei pentru perioada de după 2013.
În legătură cu cea de-a treia întrebare, referitoare la slăbirea principiului adiţionalităţii, adiţionalitatea este unul dintre principiile de bază ale politicii de coeziune. Aceasta asigură că fondurile structurale nu vor înlocui cheltuielile publice sau structurale echivalente suportate de un stat membru. Astfel, adiţionalitatea garantează impactul economic real al intervenţiilor UE şi imprimă politicii de coeziune o importantă valoare adăugată europeană.
În legătură cu întrebarea dumneavoastră privind dimensiunea regională a politicii de coeziune după 2013, Tratatul de la Lisabona îşi menţine obiectivul de reducere a disparităţilor dintre nivelurile de dezvoltare ale diferitelor regiuni şi a înapoierii regiunilor mai puţin favorizate, ca parte a obiectivelor Uniunii în direcţia coeziunii economice, sociale şi teritoriale, în conformitate cu articolul 174.
De asemenea, articolul 176 subliniază faptul că Fondul European pentru Dezvoltare Regională are ca scop redresarea principalelor dezechilibre regionale la nivelul Uniunii, prin participarea la dezvoltarea şi ajustarea structurală a regiunilor a căror dezvoltare a rămas în urmă, dar şi la transformarea regiunilor industriale aflate în declin.
Referitor la întrebarea dumneavoastră privind implicarea nivelurilor de guvernanţă regională şi locală în îndeplinirea obiectivelor europene, în cadrul politicii de coeziune de după 2013, doresc să vă atrag încă o dată atenţia asupra documentului consultativ al Comisiei privind strategia UE 2020, care solicită sprijinul activ al părţilor interesate, cum ar fi partenerii sociali şi societatea civilă, şi care recunoaşte că adoptarea viziunii UE 2020 în toate regiunile UE va fi esenţială pentru succesul său.
Comisia nu a adoptat încă o poziţie privind rolul pe care-l va juca politica de coeziune în definitivarea strategiei UE 2020. Însă politica de coeziune are capacitatea de a mobiliza factorii de acţiune regionali sau locali, indiferent de graniţe, în vederea realizării obiectivelor europene.
Referitor la întrebarea dumneavoastră referitoare la intenţia Comisiei de a publica o Carte albă privind coeziunea teritorială, în prezent nu este prevăzută o Carte albă privind coeziunea teritorială. Concluziile care rezultă din dezbaterea publică referitoare la Cartea verde privind coeziunea teritorială vor fi în schimb integrate în cuprinzătorul pachet legislativ pentru perioada de după 2013 al politicii de coeziune, elaborat în contextul celui de-al cincilea raport de coeziune care, potrivit noului tratat, va trebui depus în 2010.
În ceea ce priveşte întrebarea dumneavoastră referitoare la rolul Fondului Social European în cadrul politicii de coeziune, în urmărirea obiectivului unei dezvoltări echilibrate şi durabile, politica de coeziune joacă un rol esenţial în stabilirea priorităţilor europene. Acesta este şi cazul Fondului Social European, care îşi va urmări în continuare obiectivele conform prevederilor titlului XI din noul tratat.
Realizarea coeziunii sociale, economice şi teritoriale necesită politici corespunzătoare şi o combinaţie de investiţii care să provină de la diferite niveluri. Investiţiile în capitalul uman finanţate de FSE reprezintă o parte esenţială a acestei combinaţii de politici în contextul economiei globale bazate pe cunoaştere.
În ceea ce priveşte întrebarea dumneavoastră privind rolul politicii de coeziune în raport cu alte politici ale UE, politica de coeziune oferă Uniunii cea mai mare sursă de investiţii în economia reală. Comunicatul Comisiei din decembrie 2008 privind "Politica de coeziune: investiţii în economia reală”, a subliniat importanţa politicii pentru asigurarea îndeplinirii Agendei de la Lisabona, pentru investiţiile în oameni, afaceri, cercetare şi inovare, infrastructuri prioritare şi energie.
Principala preocupare a Comisiei este, în prezent, asigurarea punerii în aplicare a investiţiilor planificate, în parteneriat cu autorităţile naţionale şi regionale, într-un mod cât mai eficient. Acest efort implică o cooperare strânsă între serviciile competente ale Comisiei şi între Comisie şi autorităţile regionale şi locale relevante.
Un exemplu practic de cooperare între serviciile Comisiei este "Ghidul practic al oportunităţilor de finanţare europeană pentru cercetare şi inovare”, publicat în 2007, care a fost conceput pentru a ajuta potenţialii beneficiari să înţeleagă mai bine cele trei instrumente de finanţare ale Comunităţii şi care oferă factorilor decizionali sfaturi privind accesul coordonat la aceste instrumente.
În ceea ce priveşte FSE, alinierea apropiată a priorităţilor sale la liniile directoare privind ocuparea forţei de muncă asigură o legătură directă între priorităţile politicii UE de ocupare a forţei de muncă şi finanţarea europeană.
Există complementaritate şi între acţiunile susţinute de politica de coeziune şi de politica de dezvoltare rurală, după cum menţionează în mod clar orientările strategice ale Comunităţii pentru ambele politici.
Sper că am răspuns la o parte din întrebările dumneavoastră şi că vom purta o dezbatere interesantă.
Lambert van Nistelrooij
Dle preşedinte, dle comisar, dezbaterea de astăzi se referă în principal la evaluarea concretă a politicii de coeziune şi la direcţia acestei politici. Desigur, Parlamentul European doreşte o analiză financiară pe termen mediu. Politica de coeziune şi utilizarea fondurilor în prezent şi până în 2020 reprezintă o parte esenţială a acestei analize. Cu toate acestea, spre surprinderea noastră, am constatat că documentul neoficial care pregăteşte analiza pe termen mediu nu menţionează nicio evaluare concretă. Fiind primul vorbitor din partea Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat), doresc să subliniez faptul că noua Comisie trebuie să prezinte Parlamentului European o evaluare concretă, nu o caricatură a politicii regionale.
Documentul de viziune UE 2020 al dlui Barroso, preşedintele Comisiei, prevede o economie bazată pe cunoaştere şi pe creştere, prevede dotarea şi pregătirea, competiţia şi o economie ecologică. Astfel, politica regională reprezintă cadrul european de integrare pentru realizarea acestor obiective, acum şi în viitor. Să ne gândim la tranziţia energetică, la schimbările climatice şi la Strategia de la Lisabona: toate acestea sunt elemente esenţiale pentru regiuni şi oraşe.
În ceea ce priveşte Grupul PPE, dorim ca politica de coeziune să se concentreze mai mult pe elementele esenţiale ale acestei strategii UE 2020 şi să menţinem solidaritatea între toate regiunile, dar şi obiectivul 2, despre care dl comisar tocmai a vorbit destul de vag. Stimularea competiţiei în regiunile bogate face parte din evaluarea cuprinzătoare. Împărţirea bugetelor, creşterea fragmentării sectoriale a fondurilor la nivel european, în cadrul acestei analize pe termen mediu, sunt complet inutile şi eronate. În actuala perioadă de criză, ne dăm seama de importanţa pentru recuperare a fondurilor regionale. Acestea sunt alocate mai rapid şi sunt utilizate complet: în 2009, practic toate fondurile au fost mobilizate pentru inovare şi pentru atingerea unor noi obiective în regiunea din care provin, zona sudică a Ţărilor de Jos. La începutul anului 2010, eu însumi voi prezenta un raport privind sinergia dintre fondurile regionale şi cercetare şi dezvoltare.
Aş dori să închei cu o întrebare. Dle comisar, spuneţi că nu veţi prezenta o Carte albă privind coeziunea teritorială, însă Parlamentul se va ocupa de acest lucru prin intermediul procedurii legislative obişnuite. Parlamentul se va asigura că aceste prevederi vor fi incluse în noile reglementări.
Constanze Angela Krehl
Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, mi-ar fi plăcut ca acest subiect să beneficieze de o prezentare mai atractivă, deoarece consider că politica europeană de coeziune trebuie să se schimbe după 2013. Ne confruntăm cu alte provocări decât acum 10 sau 15 ani.
Grupul meu doreşte să sublinieze faptul că solidaritatea între regiuni nu este negociabilă. Pe de o parte, aceasta înseamnă că toate regiunile trebuie să aibă şansa de a participa la politica de coeziune a Uniunii Europene şi, pe de altă parte, înseamnă şi că trebuie să ne opunem oricărei încercări de a renaţionaliza politica de coeziune. Avem nevoie de o abordare europeană care să le permită cetăţenilor să se identifice cu Uniunea Europeană.
Din punctul nostru de vedere, nu există nicio îndoială că şi noi trebuie să ne schimbăm. În următorii câţiva ani, ne vom concentra asupra unei discuţii privind tratarea cu prioritate a domeniilor care vor primi finanţare prin politica europeană de coeziune. În viitor, nu vom putea finanţa totul cu fonduri europene. Trebuie să ne axăm pe înfiinţarea unor infrastructuri eficace, mai ales în noile state membre, şi pe dezvoltarea cercetării şi inovării. Desigur, trebuie să ne gândim că, în viitor, politica europeană de coeziune va trebui să răspundă în mod adecvat la provocări precum schimbările climatice, schimbările demografice şi globalizarea.
Trebuie să ne concentrăm şi pe dezvoltarea urbană. Nu pentru că aş dori să neglijez zonele rurale, ci fiindcă ştim că 80 % dintre cetăţeni locuiesc în oraşe, municipii şi suburbii urbane şi fiindcă dezvoltarea rurală nu face parte, din păcate, din actuala politică de coeziune, ci este inclusă în politica agricolă. Dorim să creăm reţele mai puternice. Nu ştiu încă dacă acest lucru va funcţiona, însă trebuie să facem faţă provocărilor.
Foarte important este şi faptul că sprijinirea persoanelor face parte din politica de coeziune şi, din acest motiv, regret că răspunsul dlui comisar a fost uşor evaziv. Pentru noi, aceasta înseamnă educaţie primară, pregătire şi calificări pentru toată lumea, de la copii la vârstnici. Învăţarea continuă este un concept important. Cu toate acestea, aceasta înseamnă şi că Fondul Social European (FSE) trebuie să fie în continuare integrat în politica de coeziune. Nu trebuie să ne gândim să separăm FSE de politica de coeziune.
Cooperarea transfrontalieră este foarte importantă pentru noi. Dorim să consolidăm această cooperare, odată cu simplificarea birocraţiei aferente.
Filiz Hakaeva Hyusmenovа
Doamnelor şi domnilor, dezbaterea privind reforma fondurilor structurale este extrem de importantă, pentru ca Uniunea Europeană să deţină instrumente financiare adecvate situaţiei economice actuale, precum şi resurse naturale şi umane corespunzătoare.
Ne confruntăm cu dificultăţi în prezicerea şi stabilirea unei politici de coeziune care să stimuleze prosperitatea cetăţenilor pe termen lung. Această politică a fost şi încă este unul dintre indicatorii cuantificabili vizibili ai solidarităţii europene. Cu toate acestea, disparităţile dintre unele regiuni sunt extreme şi nu trebuie să ignorăm acest lucru.
Este alarmant faptul că s-a constatat că aceste disparităţi cresc, ceea ce poate accentua inegalităţile şi poate conduce la izolare. Ca reprezentant al unuia dintre cele mai sărace state membre ale Uniunii Europene, vă solicit ca unul dintre obiectivele politicii de coeziune să fie coeziunea între statele membre cu venituri reduse.
Menţionez că nu privim fondurile structurale drept un remediu universal. Ştim că trebuie să ne unim eforturile şi să ne grăbim, pentru a atinge standardele de bază ale Uniunii Europene. Totodată, trebuie să semnalăm posibilitatea ca această evoluţie diferită a statelor să conducă, la un moment dat, la o restructurare internă a Uniunii Europene.
În primul rând, trebuie să stabilim criterii, termeni simplificaţi şi şanse egale de obţinere a resurselor din fondurile UE. Doar după aceasta se poate adăuga o clauză privind reducerea asistenţei acordate statelor care nu înregistrează niciun progres. Consider că, dacă unele state întâmpină dificultăţi în a se descurca de unele singure, ar trebui incluse în domenii şi probleme cu o dimensiune transnaţională semnificativă.
Prin urmare, resursele europene vor fi alocate şi statelor mai bogate şi regiunilor cu un PIB mai redus. În principiu, rezultatele politicii de coeziune trebuie măsurate şi din punctul de vedere al locurilor de muncă create. Şi acest element arată modul în care se integrează cu alte politici şi în care asigură valoarea adăugată.
Elisabeth Schroedter
Dle preşedinte, dle comisar, nu s-au spus foarte multe despre importanţa politicii europene de coeziune în Europa. Aceasta stă în centrul Uniunii Europene, deoarece ea este cea care consolidează Uniunea. Este un simbol al solidarităţii şi al depăşirii egoismului naţional. Este un instrument pentru toate regiunile. Din acest motiv, Parlamentul European este atât de îngrijorat de faptul că acest mecanism de solidaritate ar putea fi pur şi simplu abolit fără ştiinţa noastră. Comisia emite în secret documente strategice, în loc să ţină o dezbatere deschisă în legătură cu modul în care putem continua acest mecanism de solidaritate, având în vedere principalele provocări cu care ne confruntăm, cum ar fi schimbările climatice şi modificările demografice, în condiţiile unor constrângeri bugetare severe. Acest lucru nu este un exemplu prea potrivit de bună guvernanţă.
Avem nevoie de reformă, însă aceasta trebuie să determine modificări autentice. Trebuie să stimuleze dezvoltarea durabilă la nivelul regiunilor. Trebuie să asigure asistenţă pentru proiectele regiunilor şi să nu constea într-o politică descendentă, aşa cum se întâmplă cu acest mecanism de standardizare. În schimb, trebuie să dezvolte un proces ascendent, într-un parteneriat strâns cu toţi factorii implicaţi din regiuni. Suntem familiarizaţi cu acest proces. Deja avem metoda LEADER pentru dezvoltarea zonelor rurale. Aceasta este o metodă excelentă pentru promovarea dezvoltării durabile şi pentru implicarea tuturor, pentru a asigura un nivel foarte ridicat de acceptare locală. Cu toate acestea, avem nevoie de o Comisie care are curajul de a spune "da” mecanismului de solidaritate şi acelor regiuni care îşi decid propria dezvoltare. Aceasta nu trebuie să fie responsabilitatea guvernelor naţionale.
Oldřich Vlasák
în numele Grupului ECR. - (CS) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, actuala politică de coeziune este un organism viu. Pe măsură ce Europa se schimbă, se schimbă şi poziţia statelor şi a grupurilor individuale faţă de această politică. Din păcate, în cadrul discuţiilor privind viitorul politicii de coeziune de după 2014, au apărut mai multe întrebări decât răspunsuri.
Va continua politica de coeziune să deservească mai ales regiunile cele mai puţin dezvoltate din Uniune? Vom avea şansa de a construi infrastructură tehnică şi de transport în perioada care urmează? Vom reuşi să îmbunătăţim calitatea vieţii şi să facem economii? Vom reuşi să reducem birocraţia şi administraţia excesivă asociate retragerii finanţării UE? Vom căuta răspunsuri consensuale la aceste întrebări, dar şi la altele, în viitorul foarte apropiat.
Din perspectiva dezvoltărilor viitoare, personal consider că sunt vitale, în primul rând, alinierea corectă a rolului autorităţilor locale pentru gestionarea fondurilor europene şi, în al doilea rând, direcţionarea fondurilor europene spre utilizarea tehnologiilor moderne. Aceste două domenii sunt combinate în aşa-numita iniţiativă "Smart Cities” (Oraşe inteligente), care oferă şansa de revitalizare a autorităţilor municipale şi, în acelaşi timp, oferă sectorului de afaceri şansa de a aplica sisteme moderne şi tehnologii inteligente şi de a genera creştere economică, într-o perioadă de criză economică. Acesta este, fără doar şi poate, un motiv pentru concentrarea investiţiilor strategice în acest domeniu, nu numai la nivelul autorităţilor locale, ci şi la nivelul statelor membre şi la nivelul UE. Sistemele inteligente de transport care pot elibera oraşele de haosul transportului, mecanismele de navigaţie asistată care pot mări atractivitatea turismului în marile oraşe şi sistemele de tele-asistenţă, care le permit persoanelor în vârstă să rămână mai mult în propriul cămin reprezintă tipuri de investiţii care ar trebui aprobate.
În urma crizei economice, dezbaterea noastră privind viitorul politicii de coeziune a devenit şi mai urgentă decât era în trecut. Astăzi trebuie să ne gândim de două ori înainte de a ne hotărî unde trebuie să direcţionăm fondurile europene.
Charalampos Angourakis
Dle preşedinte, politica de coeziune a Uniunii Europene nu numai că nu a reuşit să reducă inegalităţile regionale şi sociale, dar a şi contribuit la exacerbarea acestora. Valorile prezentate în statistici sunt frecvent fictive, după cum recunoaşte însăşi Uniunea Europeană, motiv pentru care a creat regimul de asistenţă în tranziţie pentru mai multe regiuni, dintre care trei se află în ţara mea, în Grecia.
Regula dezvoltării inegale în sistemul capitalist este implacabilă, mai ales în momente de criză, în care contrastele sunt şi mai accentuate. Din păcate, previziunile pentru 2013 sunt şi mai sumbre pentru muncitori, mai ales în zonele mai puţin dezvoltate. Politica de coeziune a Uniunii Europene încearcă să mascheze această politică a antipopulară, să cumpere populaţia, să dezorienteze muncitorii şi, mai ales, să asigure profitabilitatea capitalului.
Scopul de a elimina temporar contrastele dintre secţiunile plutocraţiei numită în mod eronat "solidaritate” este înlocuit actualmente de regulile concurenţei şi de piaţa liberă. Aceste elemente există şi în Strategia de la Lisabona şi în strategia UE pentru 2020.
Aceasta solicită noi forme de guvernare regională şi locală, conform propunerilor partidelor PASOK şi Noua Democraţie din Grecia, o intervenţie extinsă şi mai directă a Uniunii Europene asupra organismelor regionale şi o cooperare teritorială diferenţiată, care va depăşi, de asemenea, graniţele naţionale. Le solicităm lucrătorilor să respingă această politică.
În final, doresc să profit de timpul care mi-a fost acordat, pentru a vă ruga, dle preşedinte, să vă exercitaţi influenţa în vederea satisfacerii, în cadrul Parlamentului European, a cerinţelor juste ale muncitorilor, care au început să iasă în stradă.
John Bufton
în numele Grupului EFD. - Dle preşedinte, în ceea ce priveşte politica de coeziune de după 2013, a apărut un proiect de document bugetar intitulat "O agendă de reformă pentru o Europă globală”, care dezvăluie că finanţarea UE, începând cu anul 2013, ar putea să treacă integral pe o distribuţie coordonată la nivel naţional, nu regional.
Proiectul abandonează controlul la nivel regional şi local în cadrul guvernării pe mai multe niveluri, distrugând principiile gestiunii comune. În schimb, trebuie adoptată o abordare sectorială a noului buget, nu trebuie operat independent la nivelul structurilor actuale.
Propunerea de limitare a politicii la nivel naţional ar face ca statele membre care respectă cerinţele să fie cele care guvernează redistribuirea. Acest lucru nu înseamnă numai că acei contribuabili neţi vor pierde viitoarele finanţări rambursabile, ci şi că statele membre care trebuie să adere la Uniunea Europeană în următorul val vor face acest lucru în baza unei finanţări de coeziune care va rămâne valabilă pentru viitoarea perioadă bugetară.
Prin urmare, statele care suportă o mare parte din cheltuielile financiare ale Uniunii, precum Regatul Unit, vor descoperi că trebuie să finanţeze un număr tot mai mare de state membre care îndeplinesc criteriile pentru primirea asistenţei.
Tot mai puţine state vor trebui să plătească şi mai mult şi este posibil ca Regatul Unit să piardă reducerea care i-a fost acordată. Având în vedere că tot mai multe ţări stau la coadă pentru a adera la UE, sunt îngrijorat de faptul că Ţara Galilor va vedea că ajutorul atât de necesar merge către noile ţări membre.
Nu este o surpriză faptul că unele dintre cele mai bogate state din Europa, precum Norvegia şi Elveţia, au ignorat complet Uniunea Europeană, ştiind că vor plăti pentru a-şi finanţa vecinii mai săraci. Însă Ţara Galilor nu îşi poate permite să plătească dacă nu-şi recuperează în niciun fel aceste cheltuieli.
Această mişcare consolidează ambiţia tot mai mare a Uniunii Europene de a deveni tot mai integrată, centralizată şi federală, însă abandonează dimensiunea regională a politicii de coeziune care stă la baza angajamentului Uniunii Europene de a susţine coeziunea teritorială şi de a crea avantaje pentru toţi membrii săi.
În schimb, Uniunea Europeană, ca un lup în blană de oaie, abandonează în secret cooperarea şi angajamentele în favoarea consolidării.
Europenilor li s-a spus că Uniunea consolidează legăturile în domeniul agricol şi promovează egalitatea, pe motiv că acest lucru stimulează comerţul, însă intrigile unei Europe globale tot mai birocratice fac ca agricultura şi dezvoltarea regională să se diminueze în favoarea unei strategii globale ambiţioase nedorite, inclusiv prin emigrarea sporită înspre ţări precum Regatul Unit.
Pentru astfel de obiective vor trebui alocate proporţii mai mari din bugetul UE, pe seama regiunilor precum Ţara Galilor. Ultimele plăţi pentru proiectele din cadrul programelor de fonduri structurale ale UE 2007-2013 vor fi efectuate în 2015. Nu avem siguranţa că Ţara Galilor va primi vreo finanţare în cadrul viitoarelor runde şi, dacă da, despre ce sumă va fi vorba.
Ideea că, la un moment dat, coeziunea ar putea dispărea complet pentru naţiunile mai bogate, fără a menţiona sub nicio formă finanţarea pentru tranziţie, ar afecta tot mai mult populaţia Regatului Unit.
Suma exagerată plătită pentru a fi membru UE ar putea fi direcţionată înspre finanţarea dezvoltării economice, conform principiului auto-suficienţei şi hotărârilor proprii ale Regatului Unit.
Bugetul revizuit al Uniunii, care urmează a fi publicat în primăvară, va face ca fiecare guvern din Europa să declare necesitatea unei îndatorări tot mai mari a sectorului public. Pare tot mai probabil faptul că finanţarea disponibilă pentru Ţara Galilor se va reduce substanţial.
Printre consecinţele acestui fapt se numără: reducerea bugetelor pentru programe, investiţii mai mici în economia largă din Ţara Galilor şi un şomaj accentuat asociat gestionării şi desfăşurării programelor.
UE nu va avea niciun efect benefic asupra celor pe care-i reprezint, ci îi va lovi dur dacă hotărăşte să ne priveze de drepturile pe care le avem. Posibila reducere a finanţării disponibile pentru Ţara Galilor şi Regatul Unit va avea un impact major asupra ţării noastre, ceea ce va afecta şi sectorul agricol.
A sosit momentul ca poporul din Ţara Galilor şi din Regatul Unit să îşi exprime părerea într-un referendum privind relaţiile sale cu Uniunea Europeană, pentru a putea hotărî dacă doreşte să fie guvernat de Westminster sau de Bruxelles.
Markus Pieper
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, să ne închipuim doar pentru o clipă cum ar arăta regiunile europene fără politica regională europeană. Multe oraşe şi regiuni rurale ar duce lipsă de stimulentele decisive pentru schimbările structurale. Regiunile de graniţă, cu problemele lucrătorilor transfrontalieri şi ale infrastructurii transfrontaliere, ar fi pur şi simplu neglijate. Politica socială nu ar mai putea beneficia de pe urma contribuţiilor europene la politica de educaţie şi angajare. Întreprinderile mijlocii nu ar putea participa cu succes la reţelele internaţionale.
Fără politica regională europeană, comunităţile din regiuni nu ar mai fi vizibile. Din acest motiv, ne deranjează foarte tare semnalele transmise de Comisie, care cuprind propuneri de programe sociale fără finanţare structurală. Astfel, Comisia s-ar transforma într-un monopol social fără regiuni sau s-ar apela la politica de subvenţionare doar pentru cele mai slabe dintre acestea. Acest lucru ar însemna, la rândul său, că am pierde complet din vedere contextul european şi am reveni la epoca renaţionalizării.
Indiferent dacă Comisia a făcut sau nu publice aceste documente, Parlamentul European nu va susţine calea descrisă de acestea către o politică regională fără regiuni. Aceasta nu înseamnă că ne opunem ideii de reformă. Noile provocări legate de mediul înconjurător, politica energetică sau modificările demografice trebuie integrate în structurile de subvenţionare existente. Totodată, mă declar în favoarea facilitării măsurării contribuţiei europene la dezvoltarea regiunilor.
De asemenea, trebuie să impunem sancţiuni mai stricte acelor state membre care nu demonstrează că gestionează în mod corect fondurile. Mai multă cofinanţare regională, mai multe împrumuturi, mai multă transparenţă şi mai multă eficienţă: acestea sunt tipurile de propuneri de reformă a politicii de coeziune pe care am dori să le vedem. Vom susţine propunerile de acest gen, însă vom combate toate încercările de distrugere a politicii regionale. Vrem reforme, însă nu renaţionalizare!
Georgios Stavrakakis
(EL) Dle preşedinte, sunt de acord cu membrii care au luat cuvântul până acum. Şi eu doresc să spun că nu putem accepta o politică de coeziune pentru perioada de după 2013 care, în primul rând, va face deosebiri între regiunile Europei, cu propuneri precum abolirea obiectivului 2 (competitivitatea), în al doilea rând, va include renaţionalizarea politicilor şi, în al treilea rând, va exclude autorităţile locale din programarea şi punerea în aplicare a politicilor comunitare.
Din contră, pentru perioada de după 2013, perioadă în care va exista încă o politică europeană comună, aplicată tuturor regiunilor din Uniune, ne dorim o politică de coeziune care să dispună în continuare de fonduri adecvate pentru a-şi atinge obiectivele şi care să aibă reguli de aplicare simplificate, astfel încât să asigure o valoare adăugată sporită.
Mă preocupă conţinutul documentului pentru strategia 2020, deoarece nu se face nicio referire la politica de coeziune, care este instrumentul cel mai adecvat pentru atingerea obiectivelor de la Lisabona. De fapt, politica de coeziune deja deserveşte, în mare parte, aceste obiective şi îşi va demonstra valoarea adăugată. O dovadă importantă a semnificaţiei sale este faptul că politica de coeziune a iniţiat Planul european de redresare economică.
Există o politică de dezvoltare, o politică de solidaritate, o singură politică pentru fiecare cetăţean european, indiferent de regiunea din Uniunea Europeană în care locuieşte acesta. Din păcate însă, Comisia Europeană uită sau pare să ignore acest lucru şi transmite propuneri care modifică principiile şi forma politicii de coeziune. Cu toate acestea, puteţi fi sigur că vom profita de toate şansele pe care le vom avea pentru a le reaminti acest lucru.
Michael Theurer
(DE) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, finanţarea regiunilor şi finanţarea structurală fac parte din politica noastră economică practică şi fac ca Europa să fie vizibilă pe scară largă. În localităţi, în oraşe şi municipalităţi, în regiuni, diferitele entităţi implicate colaborează îndeaproape. Din acest motiv, trebuie să păstrăm această abordare integrată pentru întreaga Uniune Europeană.
Solicit Comisiei să se concentreze mai mult asupra întreprinderilor mici şi mijlocii şi să implice mult mai mult autorităţile, oraşele şi municipalităţile în viitoarea politică de coeziune. Va trebui neapărat să investim în infrastructură, în viitor, însă, cel mai important, va trebui să ne asigurăm că vor fi garantate inovaţiile şi transferul de tehnologie pentru întreprinderile mici şi mijlocii. În viitor va trebui să permitem şi subvenţionarea locurilor de muncă. Acestea sunt elemente cruciale în alegerea unei noi direcţii pentru politica structurală şi de coeziune în Uniunea Europeană.
François Alfonsi
(FR) Dle preşedinte, în ceea ce priveşte Grupul Verzilor/Alianţa Liberă Europeană, politica de coeziune stă în centrul uneia dintre cele mai fundamentale politici ale Uniunii Europene: solidaritatea. Europa este mai puternică atunci când se manifestă solidaritatea europeană. Acesta este un aspect fundamental pentru noi.
Din punctul nostru de vedere, Comisia Europeană trebuie să înglobeze următoarele principii. În primul rând, din moment ce coeziunea teritorială reprezintă o prioritate politică, trebuie să reprezinte şi o prioritate bugetară.
În al doilea rând, regiunea este nivelul corespunzător de parteneriat pentru o politică de dezvoltare regională. Renaţionalizarea acestei politici ar fi pentru noi inacceptabilă.
În al treilea rând, coeziunea trebuie folosită pentru a reduce cele mai grave disparităţi economice şi sociale dintr-un teritoriu, în beneficiul zonelor urbane defavorizate sau al zonelor rurale aflate în dificultăţi sau care primesc foarte puţine servicii din cauza unor dezavantaje structurale, cum ar fi, de exemplu, insulele.
În final, eligibilitatea tuturor regiunilor UE pentru a beneficia de pe urma politicii de coeziune trebuie evaluată în mod individual, desigur, în funcţie de bogăţiile fiecăreia, însă Uniunea Europeană trebuie să-şi poată aduce contribuţia ori de câte ori sunt ameninţate politicile de coeziune.
Cornelia Ernst
(DE) Dle preşedinte, aceasta este o dezbatere centrală privind caracterul Uniunii Europene. Avem de ales între piaţă şi politica socială. Ideile actuale ale Comisiei în legătură cu viitorul politicii de coeziune sunt inacceptabile. Fondurile structurale trebuie consolidate, nu slăbite. Europa trebuie să facă mai mult, nu mai puţin, pentru a depăşi diferenţele economice şi sociale în dezvoltare. Doresc să vă spun în mod deschis că renaţionalizarea, chiar şi parţială, a politicii actuale de coeziune ar afecta în mod grav regiunile defavorizate, inclusiv pe cele din Germania şi, mai ales, din estul Germaniei. După ultima fază de extindere a Uniunii Europene, diferenţele dintre regiunile Uniunii s-au accentuat.
De asemenea, consider că este deosebit de important faptul că sunt recunoscute cerinţele socioeconomice în regiunile care se află chiar deasupra pragului de eligibilitate de 75 % din PIB-ul mediu al UE pe cap de locuitor. Eliminarea subită a subvenţiilor după 2013 ar fi devastatoare pentru aceste regiuni.
Desigur, este extrem de important ca Uniunea Europeană să mărească subvenţiile specifice pentru oraşe, deoarece aici se află cel mai mare potenţial economic şi financiar, iar oraşele au fost foarte afectate de criză.
Doresc să spun câteva ultime cuvinte în legătură cu regiunile de frontieră. În calitate de deputat din estul Germaniei, ştiu că trebuie să investim şi să atingem multe obiective în acea zonă. Mă preocupă faptul că, poate, Comisia ne va dezamăgi în acest sens.
Franz Obermayr
(DE) Dle preşedinte, probabil că aţi auzit între timp că există consternări şi nelinişti grave la nivelul membrilor Comisiei pentru dezvoltare regională, pentru că, din octombrie, circulă un aşa-zis document secret al Comisiei. Acest document conţine proiectul unei reforme bugetare pentru perioada 2013-2020, care reprezintă o schimbare drastică a politicii bugetare. Obiectivele regionale iniţiale ale bugetului au fost înlocuite de o abordare sectorială.
Noul proiect reprezintă o restricţie majoră a principiilor subsidiarităţii şi guvernării pe mai multe niveluri, ceea ce contrazice Strategia de la Lisabona. Mai exact, proiectul cuprinde planuri de abolire a obiectivului 2, adică a competitivităţii şi a politicii de angajare. Având în vedere că în fiecare stat membru există regiuni vizate de obiectivul 2, acest lucru ar afecta puternic două treimi din regiunile UE. Această propunere nefericită este justificată prin aceea că diferenţa dintre noile sau viitoarele state membre şi Europa Occidentală, la nivel naţional, este atât de mare încât este nevoie de o nouă politică bugetară. Având în vedere criza financiară, se consideră că acesta este un mod de stimulare a economiei.
Mi se pare evident faptul că această propunere anticipează posibila aderare a Turciei. Ştim că va fi nevoie de tot mai multe fonduri, iar aceasta este o formă de planificare, pentru a asigura disponibilitatea sumelor uriaşe de bani necesare pentru aderare.
Cu toate acestea, doresc să vă spun destul de clar că, la nivel regional, succesul politicii de coeziune ţine de apropierea sa faţă de problemele economice locale. Prin urmare, banii vor fi investiţi în mod eficient şi judicios, la fel ca până acum. Fără includerea componentei regionale nu vom putea pune capăt crizei economice.
Nu am fost convins de răspunsul dlui Barroso la scrisoarea deschisă adresată de dna Hübner, prin care aceasta din urmă îşi exprima preocupările şi, prin urmare, sper că voi vedea în curând o declaraţie concretă.
Alain Cadec
(FR) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, grupul nostru susţine cu tărie o politică de coeziune puternică, bine finanţată, care poate promova convergenţa regiunilor europene. Într-adevăr, suntem de părere că, pentru a fi eficientă, această politică trebuie reformată şi accentuată. Noi, Parlamentul şi Comisia Europeană, trebuie să proiectăm împreună această politică, în spiritul unei transparenţe maxime.
Salut crearea de către Comisia parlamentară pentru dezvoltare regională a unui grup de lucru privind viitorul politicii de coeziune. Consultările privind bugetul pentru perioada de după 2013 şi viitoarele obiective ale acestei politici trebuie să implice toţi factorii: statele membre, regiunile, Comisia Europeană şi Parlamentul. Slăbirea sau chiar anularea nivelurilor regionale şi locale care îi oferă acestei politici un sens complet este de neconceput. În ceea ce priveşte în special finanţarea, ne confruntăm în prezent cu mari incertitudini în legătură cu viitorul acestei politici de coeziune. Data de expirare a cadrului financiar actual este nesigură, la fel ca amploarea reformei perspectivei financiare. Să nu uităm de importanţa menţinerii stabilităţii în finanţarea acestei politici. Totodată, este esenţial să respingem orice idee de renaţionalizare a politicii de coeziune, deoarece acest lucru ar lăsa regiunile fără opţiuni de împărţire a fondurilor structurale şi ar distruge dimensiunea regională a acestei politici.
Dle comisar, ne aşteptăm la o atitudine extrem de proactivă din partea Comisiei în ceea ce priveşte pregătirea unei Cărţi albe a coeziunii teritoriale. În ceea ce priveşte distribuţia acestor fonduri, nu dorim egalitarism, ci egalitate financiară, precum şi o formă de dezvoltare armonioasă, bazată pe constatări şi pe situaţii care variază în funcţie de teritoriu. Politica de coeziune nu trebuie să se axeze doar pe regiunile cele mai sărace; ea trebuie să se adreseze tuturor regiunilor europene, inclusiv celor de peste ocean.
Este vital ca Parlamentul să aibă puncte locale de contact bine identificate. Acesta este singurul preţ cu care fondurile structurale europene vor putea fi distribuite în mod just şi eficace.
Ricardo Cortés Lastra
(ES) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, doresc să încep prin a saluta toate organizaţiile sociale prezente la Copenhaga, sperând că vom ajunge la un rezultat pozitiv pentru viitorul planetei şi pentru viitorul coeziunii globale.
Trebuie să apărăm politica de coeziune, în calitate de politică comunitară care contracarează încercările de renaţionalizare. Acest lucru este necesar nu doar din cauza impactului său direct asupra dezvoltării coeziunii la nivelul regiunilor şi statelor membre, ci şi din cauza valorii adăugate din perspectiva planificării strategice, a stabilităţii financiare şi a vizibilităţii proiectului european.
Totodată, trebuie să reţinem rolul vital pe care îl joacă şi trebuie să-l joace regiunile în politica de coeziune. Managementul descentralizat şi buna guvernare la diferite niveluri sunt esenţiale pentru a asigura succesul politicii de dezvoltare regională.
Stabilirea mecanismelor de tranziţie care asigură o tranziţie uniformă în aceste regiuni şi ţări, în care intervenţia este redusă treptat în cadrul aşa-numitului obiectiv de convergenţă şi a Fondului de coeziune, reprezintă o altă problemă care mă preocupă. Acelaşi lucru îl pot spune şi despre dezvoltarea regiunilor europene care doresc să facă faţă dificultăţilor naturale, inclusiv în ceea ce priveşte particularităţile regiunilor de frontieră.
Ilda Figueiredo
(PT) Dle preşedinte, suntem extrem de îngrijoraţi în legătură cu modificările legate de reforma bugetară, în special în ceea ce priveşte politica structurală şi de coeziune.
Într-o perioadă de criză, marcată de inegalităţi sociale uriaşe şi de asimetrii regionale, politica structurală şi de coeziune este un factor de bază pentru o coeziune economică şi socială eficace. Aceasta înseamnă că trebuie menţinute obiective stricte în acest domeniu şi că nu trebuie să încercăm să naţionalizăm costurile politicilor comunitare la nivelul agriculturii sau al pescuitului, deoarece acest lucru ar afecta statele şi regiunile mai puţin dezvoltate, precum şi regiunile aflate la graniţe.
Există, însă, mai multe semne care arată că se fac demersuri pentru a distruge şi mai mult conceptul de coeziune, fie încercând includerea şi finanţarea tuturor tipurilor de acţiuni şi actori care nu au nicio legătură cu obiectivele de coeziune, mai ales a strategiei Uniunii Europene pentru 2020 şi a politicii privind schimbările climatice, fie schimbând criteriile de eligibilitate şi de management. Prin urmare, avem mare nevoie de această dezbatere privind politica de coeziune de după 2013. Dorim să obţinem răspunsuri clare, care să vină în sprijinul unei politici autentice de coeziune economică şi socială.
Nuno Teixeira
(PT) Dle preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, avem nevoie urgentă de o dezbatere privind bugetul comunitar şi modalităţile de îmbunătăţire a sustenabilităţii şi transparenţei acestuia în viitor. Cadrul financiar pentru perioada de după 2013 trebuie construit pe baza solidarităţii şi a coeziunii teritoriale. Acestea sunt valori esenţiale pentru regiuni precum Madeira, care se confruntă cu dificultăţi permanente şi, prin urmare, necesită sprijin permanent.
Doresc să vă comunic câteva idei care ar trebui să existe întotdeauna atunci când ne gândim la politica noastră de coeziune şi atunci când o dezvoltăm. În mai multe rânduri, Comisia a menţionat câteva aspecte pe care le consider esenţiale, precum necesitatea ca această politică să fie mai flexibilă, mai simplă, mai eficientă şi mai orientată spre rezultate, în definirea şi punerea sa în aplicare. Acestea sunt, însă, probleme care mă preocupă, mai ales în ceea ce priveşte necesităţile regiunilor de graniţă. Doresc să fac trei scurte observaţii în acest sens.
În primul rând, abordarea regională actuală trebuie să prevaleze în faţa criteriilor alternative, precum sectoarele cu valoare adăugată. O astfel de modificare ar putea periclita obiectivul 2, care, în prezent, avantajează aproximativ două treimi din regiunile Europei şi este contraproductiv în regiunile cu profiluri economice deosebit de specifice şi avantaje competitive.
În al doilea rând, cred că este vitală menţinerea criteriului de proximitate în cadrul politicii de coeziune. Ar trebui acordată prioritate alocării şi gestionării fondurilor structurale dintr-o perspectivă regională, nu dintr-o perspectivă naţională sau europeană centralizată.
În final, însă cu aceeaşi importanţă, doresc să evidenţiez articolul 349 din Tratatul de la Lisabona care prevede acordarea unui tratament special pentru regiunile de graniţă, în ceea ce priveşte accesul la fondurile structurale, mai ales din cauza situaţiei economice şi sociale a acestora, marcată de constrângeri şi caracteristici unici şi permanente, care se manifestă prin dificultăţi constante şi, prin urmare, au nevoie de asistenţă permanentă.
Wojciech Michał Olejniczak
(PL) Dle preşedinte, politica de coeziune contribuie astăzi la dezvoltarea infrastructurii rutiere şi feroviare, mai ales în noile state membre. Graţie acestei politici au fost create multe noi locuri de muncă şi, cu siguranţă, în următorii câţiva ani vor fi create şi mai multe. Investiţiile legate de protecţia mediului sunt, de asemenea, deosebit de importante.
În evaluarea politicii şi a eficacităţii sale până în prezent, trebuie să răspundem la o întrebare de bază: ce se va întâmpla după 2013? Parlamentul European ar trebui să spună clar şi răspicat că nu există consens în ceea ce priveşte raţionalizarea politicii de coeziune. După 2013, pe lângă activităţile şi mecanismele sale tradiţionale, politica de coeziune trebuie să susţină cercetarea, ştiinţa, dezvoltarea, inovarea, crearea de locuri de muncă şi lupta cu încălzirea globală. Politica de coeziune trebuie să includă şi zonele rurale, într-o măsură sporită. Este important ca realizarea politicii de coeziune să se bazeze pe regiuni şi macroregiuni.
Tamás Deutsch
(HU) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, doresc să discut pe scurt trei aspecte: egalitatea drepturilor şi a statutului, confidenţialitatea şi, nu în ultimul rând, importanţa dezvoltării rurale. La douăzeci de ani de la prăbuşirea zidului Berlinului şi la 20 de ani după ce colegul nostru, László Tőkés, a spart zidul tăcerii la începutul revoluţiei române din Timişoara, în Transilvania, s-a spus de mai multe ori că, în secolul XXI, nu mai avem în Uniunea Europeană state membre vechi şi noi, ci o singură Uniune Europeană. Sunt complet de acord cu această afirmaţie care este, desigur, foarte generală, însă consider că este important ca ea să nu pară doar o decizie de imagine, ci să fie pusă în aplicare în cadrul politicii de coeziune, una dintre cele mai importante politici comune ale Uniunii Europene.
Dacă statele membre ale Uniunii Europene se bucură de drepturi egale şi de un statut egal, este de neconceput ca politica de coeziune să fie reformată astfel încât statele membre ale Uniunii Europene care au aderat în 2004 şi în 2007 să iasă în pierdere din cauza noii politici de coeziune. O astfel de reformă este pur şi simplu inimaginabilă. Cel de-al doilea aspect se referă la confidenţialitate. Ne aflăm într-o situaţie ridicolă, în care Comisia Europeană fie pronunţă o serie de afirmaţii fără sens privind viitorul politicii de coeziune, fie nu spune absolut nimic în legătură cu acest subiect. În calitate de deputat în Parlamentul European şi membru al comisiei competente din Parlamentul European, aş dori ca Comisia Europeană să adopte o poziţie clară, neambiguă în acest sens.
Nu în ultimul rând, doresc să discut despre dezvoltarea rurală. Consider cu tărie că dezvoltarea rurală trebuie să reprezinte în continuare un aspect esenţial al politicii de coeziune. Pentru politica de dezvoltare rurală trebuie alocate resurse corespunzătoare. Pe baza poziţiei tehnice adoptate de Consiliul european al municipalităţilor şi regiunilor, consider că este important să avem în vedere posibilitatea integrării politicii de dezvoltare rurală în politica de coeziune de după 2013.
Luís Paulo Alves
(PT) Politica de coeziune este principalul instrument pe care îl are la dispoziţie Uniunea Europeană pentru a se asigura că toţi cetăţenii Europei au o şansă egală la succes, indiferent unde locuiesc. Ea contribuie în mod decisiv la crearea unei senzaţii de apartenenţă europeană şi este una dintre cele mai de succes şi eficace politici europene de dezvoltare.
Dle comisar, nu-mi pot ascunde îngrijorarea pe care mi-o provoacă deja celebrul "non-document” al Comisiei şi propunerile pe care acesta le conţine. Nu acceptăm renaţionalizarea politicii de coeziune care, în practică, ar fi distrusă dacă eficacitatea ei ar depinde de avuţia fiecărui stat membru. Sper din tot sufletul că Comisia va abandona pentru totdeauna această direcţie.
După cum ştiţi, dle comisar, noul articol 349 din Tratat prevede necesitatea ajustării politicilor europene, în funcţie de caracteristicile speciale ale regiunilor de graniţă, în special pentru reducerea dezavantajelor, dar şi pentru utilizarea optimă a potenţialului acestora. Ce idei ne puteţi da în legătură cu viitoarea strategie pentru regiunile de graniţă, pe care Comisia o va publica în 2010?
Seán Kelly
Dle preşedinte, la fel ca pe colegii mei, şi pe mine m-au îngrijorat unele dintre tendinţele prezentate în documentul intern care a apărut recent, conform vechii orânduiri a lucrurilor. Cel mai mult mă îngrijorează sugestia de a reduce prioritatea acordată obiectivelor de competitivitate.
Aceste obiective de competitivitate sunt esenţiale pentru crearea dezvoltării rurale şi regionale, mai ales a parcurilor tehnologice, care sunt motorul economiei inteligente şi de care va fi tot mai multă nevoie în viitor.
Totodată, ele au susţinut coeziunea în cadrul regiunilor, dar şi între acestea. Cred că este foarte important să ne dăm seama că există diferenţe enorme între regiuni din punctul de vedere al sărăciei. Acest lucru nu este recunoscut întotdeauna şi cred că, în special, criteriul de a baza totul pe PIB-ul naţional reprezintă o măsurătoare eronată. Factorul de referinţă trebuie să fie puterea de cumpărare şi bineînţeles că puterea de cumpărare din unele regiuni este mult mai redusă decât media la nivel naţional.
Sper că aceste aspecte vor fi rezolvate în viitoarea Carte albă, la fel ca şi oportunităţile care există la nivelul sinergiilor dintre cercetare, inovare şi dezvoltare regională.
La fel ca şi colegul meu, sunt şi eu preocupat de politica de dezvoltare rurală, deşi aceasta nu este parte integrantă a politicii de coeziune, ci ţine mai degrabă de PAC. Este absolut esenţial ca această politică să nu fie eliminată în cadrul propunerilor viitoare, pentru că dezvoltarea rurală şi mai ales fermele familiale sunt vitale pentru infrastructura socială a societăţii.
În final, doresc doar să spun că trebuie făcute mai multe pentru combaterea fraudei. Ştiu că s-au realizat îmbunătăţiri în ultimii ani, însă trebuie să ne asigurăm că banii oferiţi de UE merg acolo unde trebuie să meargă, astfel încât să avem şanse mai bune pentru persoanele din întreaga Uniune Europeană.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) Dle preşedinte, Podkarpacie, regiunea pe care o reprezint, este o regiune cu o populaţie minunată, ambiţioasă, muncitoare şi în care operează multe întreprinderi energice. Apar noi iniţiative, precum Valea Aviaţiei, însă, în acelaşi timp, Podkarpacie este una dintre cele mai puţin dezvoltate zone din Uniunea Europeană. Problemele noastre nu se datorează lipsei de voinţă, ci limitărilor structurale şi infrastructurale, pe care încercăm să le eliminăm cu ajutorul unei varietăţi de programe. Doresc să subliniez faptul că, în cadrul eforturilor noastre, nu solicităm acte de caritate, ci susţinere pentru iniţiativele noastre. Şi noi vrem să se accentueze competitivitatea economiei europene şi dorim soluţii care ne vor ajuta să ne protejăm clima.
Cu toate acestea, dorim ca modificările la nivelul priorităţilor de finanţare să fie treptate, nu bruşte, deoarece aceasta ar însemna să lăsăm cele mai slabe regiuni din lume să se îngrijească singure. Este foarte important ca politica de coeziune să fie realizată de regiuni, pentru că o astfel de soluţie asigură efecte optime. Doresc să remarc faptul că politica de coeziune transmite un mesaj foarte important pentru cetăţeni: arată că Europa este unită şi că participarea la acest proiect excepţional merită toate eforturile.
Sabine Verheyen
(DE) Dle preşedinte, finanţarea regională structurală este un instrument important pentru integrarea europeană şi, mai ales, finanţarea pentru obiectivul 2 a fost considerată în trecut, de către persoane din multe regiuni, drept un motor pentru dezvoltarea locală structurală şi economică. Aceasta reprezintă un mijloc important de gestionare a modificărilor structurale în zonele cu autoritate regională şi locală.
Aceasta le permite cetăţenilor să afle cu adevărat ce este Europa, deoarece finanţarea are un impact local. Cu toate acestea, avem nevoie de structuri mai simple, mai clare şi mai transparente şi de controale mai bune la nivelul fondurilor de coeziune, astfel încât banii să fie folosiţi în mod durabil şi eficient. Coeziunea sau convergenţa dezvoltării sociale şi economice reprezintă un obiectiv major al UE şi, prin urmare, este important ca acest instrument să fie consolidat, nu deteriorat în viitor.
Politica de coeziune din Europa are nevoie de mai multă claritate, mai multă transparenţă şi mai multă eficienţă. Statele membre individuale trebuie să-şi asume mai multe responsabilităţi în acest domeniu. Din acest motiv, este important să menţinem sistemul adiţionalităţii în finanţare. Nu dorim ca finanţarea structurală să fie renaţionalizată. Prin urmare, aş dori să-i cer Comisiei să îndeplinească aceste cerinţe în cadrul criteriilor de finanţare pentru 2013.
Derek Vaughan
Dle preşedinte, probabil că Ţara Galilor este cea mai europeană zonă din Regatul Unit, având în vedere că fiecare comunitate, aproape fiecare persoană şi multe organizaţii beneficiază de finanţare europeană, în trecut prin obiectivul 1 şi acum prin instrumentul de convergenţă.
Prin urmare, dacă propunerile sugerate de Comisie vor fi puse în aplicare, consider că ele vor avea consecinţe politice enorme în zone precum Ţara Galilor. Desigur, vor avea şi consecinţe economice, financiare şi sociale uriaşe asupra acestor regiuni.
Prin urmare, cred că este absolut vital ca toţi membrii acestui Parlament să solicite Comisiei să pună în aplicare propuneri acceptabile - adică propuneri care să permită tuturor regiunilor din Europa care îndeplinesc cerinţele să acceseze fondurile structurale - şi, de asemenea, să se asigure că domeniile care nu mai sunt eligibile pentru finanţarea prin convergenţă după 2013 vor beneficia şi ele în viitor de un statut de tranziţie.
Preşedinte
Dle Gollnisch, aţi sosit în sfârşit. Vă voi da cuvântul, însă aveţi la dispoziţie numai un minut.
Bruno Gollnisch
(FR) Dle preşedinte, în orice caz am ascultat cu mare atenţie discursurile tuturor colegilor mei. Cred că din aceste discursuri au reieşit două aspecte principale. Primul este secretomania care înconjoară misteriosul "non-document” al Comisiei, motiv pentru care aşteptăm cu interes explicaţiile Comisiei.
Cel de-al doilea aspect este această atitudine oarecum stranie, prin care politica de coeziune teritorială este, aparent, redefinită pe baza unor priorităţi complet noi, care au foarte puţin în comun cu coeziunea în sine. Mă gândesc în special la problema politicii externe, despre care ştim cu toţii că este o prioritate pentru Înaltul Reprezentant, însă care reprezintă, în mod evident, o prioritate mult mai redusă pentru acest domeniu.
În ceea ce priveşte politica agricolă comună, aceasta a fost din păcate sacrificată foarte mult în interesul forţelor pieţei. Prin urmare, credem că ar fi extrem de util ca Comisia să ne dea informaţii cât mai clare cu privire la obiectivele sale pentru perioada următoare. În final, nu mi se pare că încălzirea globală ţine de politica de coeziune.
Alfredo Pallone
(IT) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, împărtăşesc preocupările multora dintre colegii mei. Cred cu tărie că revenirea PIB-ului la ritmurile slabe de creştere previzionate pentru 2010 nu va marca finalul crizei economice prin care trecem. Vom putea analiza acest lucru în mod corect doar când nivelul de ocupare a forţei de muncă va reveni la cotele dinainte de criză. Cele mai optimiste estimări situează acest moment în jurul anului 2010.
În acest context, este necesară punerea în aplicare a unei politici de investiţii şi, din punct de vedere strategic, este vitală menţinerea obiectivului 2 sau a unui element similar, deoarece reprezintă un instrument eficace de a ne ajuta regiunile să depăşească criza. Menţinerea obiectivului 2 este în interesul Italiei şi al multor altor ţări europene, pentru că răspunde unei necesităţi esenţiale: dezvoltarea regiunilor rămase în urmă şi consolidarea competitivităţii regiunilor celor mai dezvoltate.
Având în vedere aceste argumente, dle comisar, dle preşedinte, nu consideraţi că abandonul dumneavoastră este extrem de nociv pentru regiunile din Italia, Europa şi zona Mediteranei, dar şi pentru alte ţări?
Evelyn Regner
(DE) Dle preşedinte, toţi vorbitorii sau cel puţin majoritatea discută despre modelul social european, însă acest lucru nu se reflectă suficient de mult în bugetul UE sau în politica de coeziune. Prin urmare, aş dori să văd un Fond Social European (FSE) independent, care să fie separat de politica structurală europeană. Ar trebui alocate mai multe fonduri pentru FSE, iar acesta ar trebui să devină mai flexibil. Totodată, va fi posibilă creşterea finanţării disponibile în perioada de finanţare de şapte ani.
Separând fondul social de politica structurală, va fi posibilă asigurarea finanţării pentru acele regiuni care nu sunt subdezvoltate din punct de vedere economic şi care, prin urmare, au fost puternic ignorate de politica UE privind fondurile structurale. Fondul Social European trebuie, deci, să fie folosit mai eficient, pentru a combate problemele de pe piaţa muncii, cum ar fi nivelul ridicat al şomajului, ratele reduse de ocupare a forţei de muncă în rândul femeilor, abandonul şcolar ridicat şi nivelul redus al educaţiei superioare.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou
(EL) Dle preşedinte, din punctul meu de vedere, comisia noastră parlamentară a luat o decizie foarte importantă pentru dezbaterea de astăzi, care s-a dovedit a fi extrem de interesantă, ridicându-se atât de multe probleme şi dimensiuni foarte importante, care se referă nu doar la o politică de coeziune eficientă pentru perioada de după 2013, ci şi la caracterul Uniunii Europene.
Doresc să subliniez faptul că această dezbatere, această preocupare este formulată într-un moment foarte straniu pentru Uniunea Europeană. Pe de o parte, Tratatul de la Lisabona reprezintă un pas pozitiv în direcţia integrării, iar pe de altă parte, încă suferim consecinţele unei crize financiare internaţionale fără precedent, în care am înţeles cu toţii cât de importantă este solidaritatea Uniunii Europene pentru susţinerea pieţei interne şi a coeziunii.
Doresc să adresez două întrebări Comisiei Europene, în legătură cu două chestiuni care îngrijorează Parlamentul European, care mă îngrijorează pe mine şi pe colegii mei. În primul rând, dacă planurile dumneavoastră prevăd vreo propunere inovatoare privind renaţionalizarea politicii comunitare de coeziune, pe care o acceptăm cu bucurie şi, în al doilea rând, ce se va întâmpla cu obiectivul 2, deoarece avem nevoie de el pentru competitivitatea nu doar a anumitor domenii, ci a întregii pieţe europene.
Karin Kadenbach
(DE) Dle preşedinte, consider că menirea Parlamentului şi a Uniunii Europene este aceea de a stabili condiţiile de bază pentru a le permite persoanelor din toate statele membre să asigure o calitate optimă a vieţii în regiunile în care locuiesc. Însă aceste condiţii diferă foarte mult la nivelul Europei. Din acest motiv, avem nevoie de o politică de coeziune puternică şi finanţată în mod corespunzător.
Trebuie să respingem cu convingere toate propunerile care sugerează abandonarea direcţiei alese şi am aflat astăzi că s-au făcut unele propuneri în acest sens. Nu avem nevoie de renaţionalizare. Avem nevoie de instrumente de finanţare pentru toate regiunile europene, inclusiv pentru cele dezavantajate şi cele care au deja un grad ridicat de dezvoltare. Nu trebuie să punem în pericol ceea ce s-a realizat deja.
Avem nevoie de un sistem transparent de subvenţionare, care să permită accesul simplu la finanţare, însă, totodată, să asigure că banii sunt folosiţi în mod corect şi eficient. Trebuie să gândim la nivel european, dar să acţionăm la nivel regional.
Iosif Matula
Consider această dezbatere privind viitorul politicii de coeziune după anul 2013 deosebit de utilă. Astăzi, mai ales pe fondul crizei, diferenţele dintre nivelurile de dezvoltare ale diferitelor regiuni din Europa sunt mari şi se amplifică.
Regiunile locale europene au nevoie de continuarea politicii de coeziune pentru atingerea obiectivelor propuse. Reducerea disparităţilor între diferitele regiuni trebuie să aibă loc într-un ritm mult mai rapid, nu să încetinească. Sigur, implicarea nivelurilor regional şi local de guvernanţă trebuie să crească, dar aceste regiuni nu trebuie să simtă că sunt încetul cu încetul uitate şi abandonate.
Multe ţări din Uniune îşi bazează eforturile de dezvoltare şi politica economică naţională şi pe obiectivele politicii de coeziune. Şi ţara mea, România, consideră deosebit de utilă continuarea actualei politici de coeziune şi după 2013, combinând eforturile şi fondurile naţionale cu cele oferite de fondurile structurale şi de finanţările la nivel regional.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Dle preşedinte, sunt de acord cu faptul că politica regională reprezintă pârghia pentru obţinerea unei coeziuni şi solidarităţi sporite la nivel comunitar. Criza economică internaţională din prezent şi-a ascuţit dinţii. A provocat numeroase inegalităţi şi presiuni, mai ales la nivelul grupurilor vulnerabile. A accentuat şomajul, inegalităţile şi neliniştile sociale, la nivel naţional şi regional.
Cu toate acestea, criza economică globală actuală reprezintă o altă provocare. Solidaritatea comunitară are nevoie de o consolidare urgentă, pentru a atinge o politică integrată şi adecvată de coeziune regională la nivel european, care va stabili priorităţi ridicate şi va proteja infrastructurile corespunzătoare şi cooperarea transfrontalieră mai strânsă prin schimbul de bune practici.
Spunem "nu” discriminării, renaţionalizării, birocraţiei, lipsei de transparenţă, alocării secrete a fondurilor şi abolirii obiectivului 2, care vor conduce la efecte nefaste pentru sudul Europei şi zona Mediteranei. Spunem "da” distribuirii echitabile a fondurilor comunitare, participării autorităţilor locale, consolidării întreprinderilor mici şi mijlocii, reformelor corespunzătoare, care trebuie desfăşurate astfel încât acţiunile de aliniere la obiectivele Europei pentru 2010 să fie finanţate în mod adecvat. În final, spunem "da” tratamentului special al zonelor îndepărtate, în special al celor din sudul Europei şi din Marea Mediterană.
Petru Constantin Luhan
Dle preşedinte, accentuarea guvernării pe mai multe niveluri a condus la o necesitate sporită de coordonare a mecanismelor şi platformelor, iar autorităţile locale constată frecvent că trebuie să remedieze disparităţile sociale provocate de dezvoltarea politicilor asupra cărora nu au niciun control şi o influenţă foarte mică.
De asemenea, sunt foarte greu de estimat efectele pe termen lung ale proiectelor finanţate prin fonduri europene şi impactul programelor care sunt puse în aplicare în acelaşi timp.
Doresc să ştiu în ce fel intenţionează Comisia Europeană să susţină eforturile autorităţilor locale în vederea generării unei strategii de dezvoltare integrată şi durabilă, pe baza necesităţilor comunităţilor şi ţinând cont de necesităţile care ar putea fi influenţate de cauze externe.
Ce instrumente vor fi dezvoltate de Comisia Europeană pentru autorităţile locale?
Czesław Adam Siekierski
(PL) Dle preşedinte, politica de coeziune este un pilon al politicii de dezvoltare. Într-adevăr, această politică contribuie cel mai mult la consolidarea identităţii regiunilor şi societăţii locale. Din punctul meu de vedere, ne aflăm la două extreme. Unii ar dori ca această politică să includă prea multe, iar alţii vor s-o restricţioneze prea mult. Cu siguranţă, cel mai important obiectiv al politicii este dezvoltarea durabilă în mai multe domenii.
Politica de coeziune trebuie să fie aceeaşi pentru zonele urbane şi rurale. Să nu uităm că, după o astfel de extindere importantă, Uniunea este puternic diferenţiată. Este important să asigurăm şanse egale de dezvoltare. Provocările contemporane cărora trebuie să le facem faţă sunt următoarele: lupta împotriva crizei economice, tendinţele demografice nefavorabile şi, în final, schimbările climatice. Un lucru este sigur: trebuie să continuăm politica de coeziune şi s-o adaptăm la provocările actuale.
Silvia-Adriana Ţicău
Aş dori să adaug la cele spuse de colegul meu faptul că atunci când vorbim de oraşe inteligente este important să investim mai mult în eficienţa energetică a locuinţelor. 90 % din clădirile care vor exista în 2020 există şi astăzi, de aceea eu cer ca viitoarea politică de coeziune să crească cota din Fondul european de dezvoltare regională care să poată fi utilizată de statele membre pentru eficienţa energetică a clădirilor şi, în special, în ceea ce priveşte locuinţele. De asemenea, cred că trebuie să investim mai mult în transportul public pentru a dezvolta mobilitatea urbană.
Georgios Papanikolaou
(EL) Dle preşedinte, colegii mei au acoperit principalele aspecte ale dezbaterii de astăzi. Doresc doar să evidenţiez două aspecte.
În primul rând, este inacceptabil ca, deşi condiţiile preliminare sunt îndeplinite şi există facilitatea ce permite utilizarea politicilor şi programelor de coeziune, toate acestea să fie nefezabile din raţiuni operaţionale şi, mai ales, birocratice. Prin urmare, cu cât ne simplificăm mai mult procedurile şi politicile, cu atât ne vom apropia mai mult de obiectivul pe care dorim să-l atingem, şi anume coeziunea în Europa.
În al doilea rând, am spus că ieşim, în orice caz, din criza economică ce a afectat întreaga Europă şi întreaga lume în această perioadă. Dacă vrem să fim optimişti, trebuie să consolidăm domeniile care au cea mai mare nevoie de acest lucru şi, mai ales, grupurile sociale care au cea mai mare nevoie de asistenţă. Aş dori să primesc un răspuns de la Comisie în acest sens. Mă refer, în primul rând, la tineret.
Aceasta este poziţia noastră de bază şi poziţia grupului nostru politic în ceea ce priveşte economia socială de piaţă. Acesta este singurul mod în care putem face faţă viitorului cu certitudine.
Paweł Samecki
membru al Comisiei. - Dle preşedinte, în primul rând, nu există dubii că politica de coeziune va fi implicată puternic în realizarea strategiei UE 2020.
Strategia UE 2020 va răspunde la numeroase provocări globale, iar politica de coeziune va fi unul dintre instrumentele principale şi fundamentale de care dispun Uniunea Europeană şi statele membre pentru a face faţă acestor provocări. Prin urmare, preocupările cu privire la faptul că politica de coeziune va fi desprinsă de punerea în aplicare a strategiei globale a Uniunii sunt nefondate.
În al doilea rând, în această fază, Comisia nu deţine răspunsuri clare la multe dintre întrebările şi aspectele aduse în discuţie de onoraţii deputaţi în Parlamentul European, precum cele referitoare la acoperirea geografică, acoperirea sau existenţa unor regiuni în care se va aplica obiectivul 2, baza de finanţare corespunzătoare, măsurile de tranziţie sau statutul grupurilor individuale de regiuni.
Recunosc acest lucru, însă există o dezbatere permanentă, aprinsă şi profundă, la nivelul serviciilor Comisiei, dar şi între experţii guvernamentali din statele membre şi din Comisie. Aceste dezbateri vor conduce la pregătirea unei poziţii mature a Comisiei în toamna anului 2010.
Pe parcursul următoarelor luni, întrebările şi problemele ridicate aici vor primi răspunsuri pertinente din partea Comisiei.
În final, doresc să le mulţumesc tuturor onoraţilor deputaţi din Parlamentul European pentru întrebări şi sugestii. Domniile lor confirmă importanţa politicii de coeziune ca instrument de investiţii pe termen lung în domeniile necesare pentru construirea potenţialului de creştere al regiunilor europene şi al statelor membre. Voi transmite observaţiile dumneavoastră interesante şi valoroase la Bruxelles, colegilor mei din cadrul serviciilor Comisiei şi succesorului meu.
Comisia va fi pregătită să continue discuţiile cu Parlamentul în legătură cu modelul viitoarei politici de coeziune în lunile ce urmează.
Preşedinte
Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Lívia Járóka  
Doamnelor şi domnilor, dezbaterea privind viitorul politicii de coeziune este extrem de importantă. Având în vedere că avem de-a face cu o politică orizontală, care distribuie mai mult de o treime din bugetul UE, rezultatele obţinute în urma atingerii obiectivelor de coeziune influenţează puternic viitorul continentului. Încă de la începuturile sale, politica de coeziune a înregistrat succese spectaculoase în UE 15. Din păcate, este nevoie de o intervenţie mai activă în statele membre care au aderat recent şi care sunt afectate de o sărăcie extremă. Totodată, această situaţie este îngreunată de noi provocări puternice, precum schimbările climatice, scăderea populaţiei sau recesiunea economică globală. Prin urmare, în viitor trebuie să abordăm diferenţele teritoriale la nivelul indicatorilor sociali şi economici într-un cadru mai eficace şi mai flexibil. Totodată, trebuie pus accentul pe dezvoltarea zonelor mai puţin dezvoltate, mai ales a regiunilor mici, care nu ating valoarea medie la nivel regional şi care se confruntă cu dezavantaje mult mai grave decât zonele vecine. Având în vedere aceste lucruri, ar trebui să ne gândim la standardizarea resurselor la nivelul UE, mai exact la crearea unor regiuni conforme cu planificarea LAU 1 (anterior NUTS 4), în situaţiile în care hotărârile privind utilizarea acestor resurse pot fi luate de micile regiuni în cauză sau de asociaţiile acestora. Totodată, trebuie îmbunătăţită coordonarea cu alte politici ale UE. Trebuie eliminate barierele dintre diversele fonduri, astfel încât să se atingă o alocare maximă a resurselor. Regulile de punere în aplicare trebuie mult simplificate. Totodată, trebuie acordată prioritate investiţiilor în educaţie, pregătire profesională şi ocupare durabilă, precum şi punerii în aplicare a unor programe cuprinzătoare, proiectate în funcţie de necesităţile individuale ale micilor regiuni.
Richard Seeber  
Europa regiunilor este un principiu convenit de Uniunea Europeană cu multă vreme în urmă. Politica de coeziune de după 2013 trebuie să transforme această viziune într-o realitate. O abordare corectă constă în transformarea coeziunii teritoriale în principalul obiectiv. În acest context, cooperarea interregională joacă un rol important. În ultimele decenii, abordarea interregională a înregistrat succese semnificative. Diferitele proiecte UE în acest domeniu le permit cetăţenilor să cunoască în mod direct Europa şi să transfere libertatea de acţiune, caracteristică pentru politica europeană, la nivel regional. Cu toate acestea, mai sunt lucruri de făcut în viitor. O abordare interregională impune o coordonare eficace, pentru a alinia diferitele structuri din diferitele state. Alte temelii importante ale politicii regionale în următorii ani vor fi adiţionalitatea în finanţare, cooperarea trans-sectorială şi condiţionalitatea. Pentru a ne asigura că finanţarea ajunge în domeniile în care este nevoie de ea, proiectele trebuie să aibă obiective clare şi specifice. Din punctul meu de vedere, planificarea atentă pe termen lung asigură valoare adăugată şi împiedică irosirea fondurilor.
Tomasz Piotr Poręba  
Mi-e teamă că prevederile propuse de Comisie, în special cele referitoare la încheierea obiectivului 2 şi la abandonarea aspectului regional al politicii de coeziune în favoarea unei abordări sectoriale, pot reprezenta o revenire la conceptul unei Europe cu două viteze şi o accentuare a distanţei între vechea şi noua Europă, din punctul de vedere al economiei şi civilizaţiei. Un astfel de model ar reprezenta o distanţare de integrarea tuturor celor 27 de state şi de ideea de solidaritate statuată în articolul 3 al Tratatului de la Lisabona. Desigur, această idee stă la baza întregii politici de coeziune, care doreşte să promoveze egalizarea oportunităţilor şi eliminarea diferenţelor dintre regiuni.
Trebuie lăudată propunerea Comisiei privind accentuarea cercetării şi dezvoltării noilor tehnologii. Acesta este drumul de care are nevoie Europa. Prin această opţiune nu trebuie, însă, să uităm de regiunile şi ţările în care ridicarea nivelului de trai la cota medie din UE reprezintă o problemă fundamentală. Reţineţi că între cele mai bogate şi cele mai sărace zone din UE există o diferenţă de avuţie de mai bine de 11 ori. Eliminarea acestor diferenţe trebuie să fie în continuare principiul de bază al politicii comunitare de coeziune.
În prezent se lucrează la o nouă versiune a documentului. Sper că, în această nouă versiune, Comisia va ţine cont de părerile exprimate în cadrul dezbaterii de astăzi, precum şi în diferitele părţi ale Uniunii Europene şi la diferite niveluri: guverne locale, guverne, asociaţii şi organizaţii non-guvernamentale. O politică regională bună poate fi obţinută doar printr-o cooperare apropiată din partea regiunilor.
(Şedinţa a fost suspendată la ora 11.05 şi reluată la ora 11.30)
Preşedinte
Aş dori să fac un anunţ. Este vorba despre o doamnă care ne-a sprijinit în Parlamentul European mulţi ani - dna Birgitte Stensballe. Din păcate, ne va părăsi şi se va pensiona la 1 ianuarie 2010.
(Adunarea, în picioare, o aplaudă pe dna Stensballe)
