Systémy zdravotní péče v subsaharské Africe a celosvětové zdraví (krátké přednesení) 
Předsedající
Dalším bodem je zpráva o systémech zdravotní péče v subsaharské Africe a celosvětovém zdraví, kterou jménem Výboru pro rozvoj předkládá paní De Keyserová.
Véronique De Keyser
Paní předsedající, pane komisaři, děkuji vám, že jste zde setrvali až doteď. Tato zpráva je vlastně reakcí na sdělení Komise o celosvětovém zdraví, chtěli jsme se však na problém podívat z poměrně výjimečného hlediska a soustředit se mnohem více na systémy vzájemného pojištění, které v současné době v Africe vzkvétají. Dovolte mi trochu odbočit od tématu.
Zdravotní stav obyvatelstva Afriky je ve skutečnosti poměrně děsivý i přes všechnu mezinárodní pomoc, a to kvůli velkému počtu faktorů, ať už je to změna klimatu, finanční krize, válka, špatná správa věcí veřejných v některých zemích, nebo chamtivost vyvolaná samotným bohatstvím, které se v Africe nachází. K tomu přičtěme ještě významné pandemie nemocí jako AIDS, malárie, tuberkulóza a tak dále, a tento soubor faktorů znamená, že se ocitáme tváří v tvář opravdové katastrofě.
Musím tedy nejprve vzdát hold práci nevládních organizací a některých církví, které odvádějí skutečně pozoruhodnou práci v nouzových podmínkách a v oblastech konfliktů, toto však nemůže představovat dlouhodobé řešení, není to udržitelné řešení tohoto problému.
Existuje takzvané vertikální financování, které již bylo zmíněno a používá se k boji proti významným chorobám, jako je např. AIDS, malárie a tuberkulóza. Do tohoto financování se soustřeďuje hodně peněz a je celkem přitažlivé pro soukromé iniciativy pomoci, protože lidé mají pocit, že přispívají na věc, kterou máme zcela pod kontrolou. Toto financování jistě plní svůj cíl, ve skutečnosti však také pokrývá pouze malou část problému, protože je dnes v Africe bohužel více úmrtí způsobeno nedostatkem zdravotnické infrastruktury, nedostatkem pitné vody, kvůli němuž děti umírají na úplavici, nebo chybějící místní lékařskou ambulancí než AIDS nebo malárií.
To vysvětluje, že se pozornost upřela na aktivitu, která vzniká už od 90. let 20. století, tedy na iniciativy systémů pojištění, ale především systémů vzájemného pojištění, které se objevily v různých afrických zemích téměř všude. Cílem těchto systémů vzájemného pojištění je samozřejmě zapojit obyvatelstvo do péče o jejich vlastní zdraví. Nedělejme si iluze, tyto projekty nebudou stačit samy o sobě, nepodaří se jim poskytovat veškeré financování péče nebo přístupu k léčivým přípravkům, ale ve spojení s dalšími finančními zdroji a dalšími dotacemi nicméně zajišťují poskytování zdravotní péče a léčivých přípravků, a navíc zajišťují také spoluúčast obyvatelstva, určitou společenskou dynamiku, která se zde ujala.
Jsou jich stovky a existují v různých zemích a v různých odvětvích. Jsou zde vzájemné pojišťovny pro ženy, vzájemné pojišťovny majitelů kaváren a tak dále. Naším úkolem je tedy tuto společenskou dynamiku podpořit, financovat a koordinovat a zároveň si říkat, že jednoho dne se možná stane soběstačnou, ale dnes ještě ne.
Ačkoli tedy tyto pojišťovny mohou existovat, může tomu tak být, pouze pokud vedle nich existují tak zvané horizontální systémy. Proč se totiž pojišťovat nebo platit za jakékoli zdravotní problémy, za chirurgický zákrok, pokud tu není žádná nemocnice, žádný lékař, žádné léky? V důsledku toho se tedy domníváme, že by Evropská unie měla nejen podporovat, koordinovat a udržovat tyto pojišťovny, ale měla by také dávat velký důraz na horizontální systémy, na základní zdravotní péči, i když to znamená částečně využít vertikálního financování k financování této "horizontální" péče, tohoto elementu nezbytné základní péče, který poskytuje rovnováhu umožňující těmto vzájemným fondům existovat.
Tato zpráva se zabývá právě tímto okruhem problémů. Již mi vypršel čas, možná však odpovím kolegům poslancům, kteří mají obavy ohledně reprodukčního zdraví, které je v této zprávě zmíněno a je tématem, jemuž přikládám velký význam.
Niccolò Rinaldi
(IT) Paní předsedající, dámy a pánové, paní De Keyserová už řekla téměř vše, co řečeno být má. Rád bych věnoval tuto minutu chlapečkovi, se kterým jsem se setkal 1. prosince 2009 v Luandě, když jsme byli v Angole na parlamentním shromáždění AKT-EU. Tento chlapeček byl u konce svého života, umíral v důsledku podvýživy v náruči své matky v Nemocnici božské prozřetelnosti v centru Luandy, blízko místa, kde jsme pracovali, a blízko stadionu, který se zrovna stavěl pro Africký pohár, jinými slovy, byl obklopen hojností.
Toto však nebyl ojedinělý případ: V Luandě každý den děti stále umírají hlady, v důsledku podvýživy, v náruči svých mladých matek, které nikdo nic nenaučil o výživě a které jsou často zanechány bez pomoci.
Pro křesťana takovéto výjevy představují hřích - obrovský hřích, pro politika jsou známkou selhání našich politik a pro vládnoucí třídu té země, Angoly, jsou také známkou chamtivosti a nespravedlivého rozdělení bohatství. Věřím, že důvody, proč toto dítě pobylo na tomto světě tak krátkou dobu, nám dávají spoustu prostoru k zamyšlení a doufám, že moje svědectví k tomuto přemítání přispěje.
Anna Záborská
(SK) I přes jisté výhrady, které mám vůči této zprávě, bych nejprve ráda poblahopřála paní De Keyserové. Jako již tolikrát předtím v ní ukázala své hluboké pochopení rozvojové politiky a také to, jak dbá o životní podmínky v různých částech světa.
Úroveň zdravotní péče v subsaharské Africe je politováníhodná. Mrzí mě však, že paní De Keyserová nepřijala alespoň některé z mých pozměňovacích návrhů. Nemůže být správné, abychom kladně hovořili o závěrečných dokumentech z Káhiry a Pekingu, a zároveň aby nebyly přijaty, když se na ně odvolávám. Je tomu tak pouze proto, že podle některých poslanců možná některé odstavce nejsou v souladu s evropskou politikou o reprodukčním zdraví. Je politováníhodné, že nejsme ochotni ctít důležitost národních a regionálních zvláštností a historickou, kulturní a náboženskou odlišnost států subsaharské Afriky. Následkem toho může zdraví tamních obyvatel jen utrpět.
Miroslav Mikolášik
(SK) Všeobecná deklarace lidských práv uznává zdraví jako jedno ze základních lidských práv. Osobně se domnívám, že toto právo musí být nahlíženo v úzkém spojení se samotným právem na život.
V subsaharské Africe mají tato práva velmi specifický a ošidný kontext, a proto bych rád zdůraznil, že je potřeba, aby Evropská unie v oblasti zdravotní péče zaujala zodpovědný a lidský přístup. Za prvé bych rád zmínil, že by Evropská unie neměla podporovat ukončení těhotenství jako právo, neboť toto takzvané právo není uznáváno jako takzvané základní lidské právo v žádných mezinárodních dokumentech. Naopak, Unie by jako obhájce lidských práv na celém světě měla ve svých rozvojových politikách jednat pokrokově a podporovat programy s cílem chránit matky s dětmi a měla by se také zasazovat o výsledky, které jsou slučitelné s právem na život a s ochranou nenarozeného dítěte. Za druhé bych rád zdůraznil, že by Evropská unie a její členské státy neměly do obchodních dohod začleňovat ustanovení o právech duševního vlastnictví, která brání lidem trpícím chudobou v rozvojových zemích v přístupu k základním léčivým přípravkům a která přispívají k vysoké míře úmrtnosti v těchto regionech.
Michel Barnier
Paní předsedající, můj kolega pan Piebalgs zde nemohl být osobně přítomen a právě jeho jménem zde přednesu několik komentářů a poznámek. Celkem po pravdě řečeno, ještě jednou zopakuji, že Komise je Parlamentu vždy k dispozici, a bylo mi potěšením vyslechnout paní De Keyserovou a ostatní řečníky v souvislosti s tématem, o které se osobně zajímám již dlouho. Kromě toho, paní De Keyserová, není náhodou, že ve své funkci komisaře pro vnitřní trh a finanční služby mi vedle návštěv každého hlavního města Unie, které nyní každý týden vykonávám , a po první návštěvě Spojených států, kterou jsem musel vykonat, neboť téměř všechny naše transakce směřují za Atlantický oceán, velmi záleželo na tom, abych na konci července dočkat vykonal svou druhou návštěvu mimo Evropskou unii do Addis Abeby a setkal se s vůdci Africké unie. To proto, že naše osudy jsou vzájemně provázány a již po mnoho let se zasazuji o novou politiku partnerství mezi našimi dvěma velkými kontinenty.
S ohledem na mnoho témat souvisejících s krizí, která se v každém případě týkají našich vlastních zájmů nebo se k nim vztahují - například spolupráce mezi našimi trhy, boj proti praní špinavých peněz, finanční regulace, boj, který chci bez slitování vést proti přílišné spekulaci se zemědělskými surovinami, především v Africe, kde jsou mnohé země závislé na dovozech potravin - jsme se já a moji kolegové po této návštěvě rozhodli, že navážeme na naši spolupráci a zintenzívníme ji.
Ačkoli vám blahopřeji jménem pana Piebalgse i jménem svým ke kvalitě vaší zprávy, v níž popisujete stav zdravotní péče v rozvojových zemích, měl bych dodat, že nehovoříme pouze o Africe. Před několika týdny jsem byl na Haiti v návaznosti na návštěvy, které tam vykonali moji kolegové baronka Ashtonová, paní Georgieva a pan Piebalgs, a bylo jasné, že i mimo Afriku je třeba překonávat problémy v oblasti prevence nemocí a veřejného zdraví v nejchudších zemích.
Jak uvedl pan Rinaldi, je známo, že v rozvojových zemích předčasně zemře každý rok téměř 30 milionů lidí z důvodů, které by mohly být odstraněny za použití částky věnované v Evropské unii a Spojených státech jen na potravu pro domácí mazlíčky, nebo, pokud hledáme další srovnání, pomocí asi 2 % celosvětových vojenských výdajů. Shledávám tuto situaci jednoduše nepřijatelnou.
Životaschopné sociální politiky, včetně té pro zdraví, by měly být v rámci udržitelného a všeobecného růstu v jádru základních funkcí státu. Zdraví není jen všeobecným právem, ale také součástí ekonomického vývoje. Systémy zdravotní péče založené na výdajích na osobu ve výši méně než 30 EUR ročně, což je padesátkrát méně, než je průměr Evropské unie, nikdy nebudou dostačovat na udržení zdravotnických odborníků na jejich pozicích, k zajištění dostupnosti základních léčivých přípravků nebo k poskytnutí rovného přístupu lidí k péči.
V tomto bodě bych vám rád sdělil jménem pana Piebalgse, že budeme nadále trvat na tom, aby Evropská unie dostála svým závazkům ohledně úrovně a kvality veřejné rozvojové pomoci těm třetím zemím, které ji nejvíce potřebují. Pokud jde o Komisi, podpora systémů zdravotní péče zůstává prioritním závazkem naší zahraniční politiky a podstatnou složkou našeho politického dialogu s třetími zeměmi. V návaznosti na obavu paní Záborské bych rád uvedl, že třetí země nejsou všechny na jedné lodi. Jak jste řekla, je například velký rozdíl mezi rozvojovými zeměmi a nejméně rozvinutými zeměmi v Africe.
Nadto se snažíme tento koncept podporovat prostřednictvím aktivní účastí Komise na globálních iniciativách, jako je například Světový fond pro boj proti AIDS, tuberkulóze a malárii, stejně jako prostřednictvím spolupráce s ostatními veřejnými i soukromými činiteli v této oblasti. Paní De Keyserová, po právu jste vzdala hold práci nevládních organizací, kterou považuji za příkladnou. Opět musím říci, že jsem před několika dny na Haiti viděl, že hrají pozoruhodnou a zároveň rozhodující roli v administrativních i veřejných aspektech různých činností Unie, finančních sponzorů nebo Světové banky.
Přiměřené politiky v sociální oblasti a v oblasti zdravotní péče jsou nutné k tomu, aby bylo dosaženo konkrétních výsledků v Evropě stejně jako v rozvojových zemích. Pouhé zajištění toho, aby podstatná část zdrojů byla věnována na podporu našich evropských partnerů, nemůže postačit. Musíme se také ujistit, že naše vnitřní politiky jsou konzistentní, například politika v oblasti migrace zdravotnických odborníků nebo politika v oblasti obchodu s léčivy, a to tak, aby byl celkový dopad vnitřních politik také prospěšný, nebo aby alespoň nezpůsobovaly škodu těm, kteří je na světě nejvíce potřebují.
V rámci svých pravomocí bych rád přednesl dvě myšlenky, které by vás, paní De Keyserová, mohly zajímat. Za prvé, v návrhu Aktu o jednotném trhu, který připravujeme na 27. října, mám v úmyslu dát prioritu významnému sektoru sociálního podnikání a pracovat na stanovách Evropské nadace. Kromě toho všeho bychom zde doma v Evropě měli poskytovat podporu různým strukturám, nevládním organizacím, sociálním podnikům, kterým bychom mohli pomoci v jejich práci ve prospěch nejchudších zemí nebo zemí rozvojových, zejména ve zmíněné oblasti zdraví.
Za další je tu druhá oblast, která mi nyní dělá obavy, a tou je padělatelství. V plánu boje proti pirátství a padělatelství, který vám předložím na podzim, jsem pamatoval na několik oddílů, které budeme financovat a podporovat; a to na oddíl o technologii odhalování padělaného zboží, o komunikaci s evropskou veřejností, a o školení zaměstnanců celnic nebo zaměstnanců na vnějších hranicích Unie.
Rád bych však do plánu zahrnul i oddíl o spolupráci se zeměmi, odkud toto padělané zboží pochází a kde by mohlo způsobit podstatnou újmu na zdraví, zvláště pokud se jedná o padělané léčivé přípravky, a požádal jsem o to své kolegy. V patřičnou dobu se k tomuto tématu vrátíme.
Na základě analýzy, kterou jsem vám zde ve stručnosti nastínil, přijala Unie závěry o úloze Evropské unie v oblasti celosvětového zdraví. Jsou naším referenčním bodem, když zasahujeme v otázkách zdraví. Jak jsem již uvedl, zdroje pro oficiální rozvojovou pomoc nejsou dostatečné, a zvláště v jednom bodě analýza ve vaší zprávě dokazuje, jak je případná. V Evropě máme nespočet způsobů financování zdravotnických systémů a každý z nich má své silné a slabé stánky. Neexistuje žádné jediné dokonalé řešení, které by vyhovovalo všem místním podmínkám. Je jasné, že ani čistě dobrovolný rámec pojištění založený na soukromých mechanismech financování by nestačil na poskytnutí rovného a všeobecného přístupu ke zdravotní péči. Z toho vyplývá, že úloha veřejných orgánů pro zavedení či zajištění zásad spravedlnosti a začlenění je zcela neodmyslitelná.
Velmi spoléháme na přispění Parlamentu k tomuto úsilí za účelem posílení a podpory solidarity občanů Evropské unie a ostatních subjektů z Unie v této oblasti, zejména nevládních organizací. Domnívám se, že naše Unie se má hodně co učit, ale také má ostatním státům hodně co dát, a že v této oblasti můžeme poskytnout přidanou hodnotu. To vše musíme promítnout do přístupu, který zaujímáme ke zdravotní politice v rozvojových zemích, a co se mě týče, jsem potěšen, že vám mohu odpovědět a využít této příležitosti, abych vyjádřil svůj osobní závazek vůči těmto problémům.
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Hlasování se bude konat zítra.
Písemná prohlášení (článek 149)
Maria Da Graça Carvalho
Neschopnost afrických zemí - které jsou často zeměmi slabými, jež nedávno vyšly z konfliktů, nebo kterým chybí dostatečně silné instituce nebo přiměřené zdroje, - uplatňovat účinné veřejné politiky v oblasti zdraví a především zajistit přístup k odpovídajícím službám zdravotní péče představuje významnou výzvu a globální odpovědnost. Je nezbytné, aby existovala celosvětová vize EU v oblasti zdraví s hlavními zásadami, které musí být uplatněny na všechna příslušná strategická odvětví. Investice do vzdělání a budování kapacit budou mít celosvětově pozitivní efekt na zdraví a já vyzývám Evropskou unii, aby podpořila odbornou přípravu kvalifikovaných odborníků v oblasti zdravotní péče. Je nezbytné, aby členské státy Unie zajistily, aby jejich migrační politiky nebránily odborníkům v oblasti zdravotní péče v tom, aby byli k dispozici v zemích třetího světa. Vyzývám k tomu, aby závazky učiněné v rámci akční strategie EU k řešení krize nedostatku lidských zdrojů ve zdravotnictví v rozvojových zemích byly dodrženy. EU musí usnadňovat cirkulační migraci jako prostředek omezování odlivu mozků ze zemí, které mají potíže.
Corina Creţu
Zdravotní stav obyvatel subsaharské Afriky staví humanitární a rozvojovou politiku EU před jednu z nejtěžších výzev. Domnívám se, že tragičnost situace se dá nejlépe shrnout faktem, že obyvatelé tohoto regionu mají střední délku života přibližně poloviční ve srovnání se střední délkou života evropského občana. Zpráva jasně vysvětluje příčiny této situace a zdůrazňuje, jaká jsou nutná řešení i jaký je náš podíl odpovědnosti za ně. Mezinárodní zdroje vynaložené na zdravotní péči jsou poloviční ve srovnání s částkou věnovanou na vzdělání. Aniž bych v nejmenším snižovala hodnotu vzdělání, domnívám se, že tento nepoměr odráží opomenutí, které musí být v budoucnu napraveno.
Navíc díky tomu, že rozvinuté země podporují exodus lékařů a zdravotních sester z afrických států, může tato současná katastrofa pokračovat. Domnívám se, že větší soudnost při zaměstnávání odborníků v podobných klíčových oblastech by podpořila významný pokrok v oblasti zlepšení afrického systému zdravotní péče.
João Ferreira
Všeobecné právo na zdravotní péči je bohužel stále ještě zdaleka není skutečností. Miliony lidí stále nemají přístup k základní zdravotní péči, střední délka života v mnoha zemích je stále skandálně nízká a miliony dětí stále umírají na nemoci, kterým může být zamezeno nebo které lze léčit. Tato situace je o to závažnější, že její pokračování nebo ukončení závisí na politických rozhodnutích. Převládající silou v těchto rozhodnutích dosud byly zájmy velkých hospodářských a finančních skupin. Nadnárodní farmaceutické společnosti i nadále brání levnější výrobě léčivých přípravků, která by umožnila zachránit životy milionů lidí. Mezinárodní finanční instituce i nadále uvalují takzvané "strukturální úpravy" udržováním pochybného zahraničního dluhu zemí v rozvojovém světě a uvalováním škrtů a privatizací na zdravotnictví přesto, že nedostatek je obrovský již teď. Skutečné přispění ke zlepšení systému zdravotní péče těchto zemí by vyžadovalo okamžité odmítnutí takzvaných "dohod o hospodářském partnerství", jejichž provádění způsobem, který se EU snaží uplatňovat, zhorší vztahy závislosti a bude mít ještě větší dopad na priority těchto zemí; a také by vyžadovalo konec jejich zahraničního dluhu a řádnou rozvojovou pomoc a politiku spolupráce.
