2011. gada budžets (debates) 
Priekšsēdētājs
Nākamais darba kārtības punkts ir debates par 2011. gada budžetu.
Es vēlētos sākt mūsu debates, Barroso kungs, Wathelet kungs, Chastel kungs, ar to, ka saskaņošanas sanāksmju laikā Eiropas Parlamentam un Padomei neizdevās panākt vienošanos par 2011. gada budžetu. Mēs to nožēlojam. Vienošanos bija iespējams panākt.
Eiropas Parlaments apzinās vajadzību taupīt. Mēs bijām gatavi piekrist maksājumu apropriāciju pieauguma ierobežošanai 2011. gada budžetā līdz 2,91 %, salīdzinot ar 2010. gadu. Apmaiņā pret to mēs gribējām noteikt metodi, kā panākt, ka tiek ievērots Lisabonas līgums, un jo īpaši mēs gribējām noteikt, kurām procedūrām sekot turpmākajās sarunās par budžetu. Tas ir svarīgi, jo Lisabonas līgums ir spēkā. Mēs negribējām nekādā veidā pārkāpt šo līgumu. Mēs zinām, ka vairākums dalībvalstu vēlējās šo līgumu.
Tagad mums, cik ātri vien iespējams, jāizlemj, kā atrisināt problēmu, ka mums nav budžeta. Par to ir atbildīgas visas trīs Eiropas iestādes. Mēs esam teikuši, ka Parlaments var veikt paātrinātu procedūru, bet tikai tad, ja tiek garantētas tā vēlmes attiecībā uz procedūrām nākamajās sarunās par budžetu.
Dažās pēdējās dienās ir panākts ievērojams progress sarunās ar Padomi. Esmu pārliecināts, ka vienošanās ir sasniedzama. Eiropas Parlaments ir gatavs darīt visu, lai pēc iespējas ātrāk tiktu panākta vienošanās. Mēs noslēdzām sarunas 15. novembrī īsi pirms pusnakts, un Parlaments cerēja rast labu risinājumu diviem svarīgiem jautājumiem - elastības mehānismam, lai nodrošinātu finansējumu politikai, kas izriet no Lisabonas līguma, kā arī jautājumiem, kas saistīti ar Parlamenta piedalīšanos sarunu procesā par secīgām daudzgadu finanšu shēmām.
Mēs savas cerības saistām arī ar priekšlikumiem par Eiropas Savienības pašu resursiem. Mēs uzskatām, ka Eiropas Komisijai varētu būt izšķiroša nozīme šajā jautājumā. Esmu pārliecināts, ka, valdot savstarpējai gatavībai uz sarunām, mēs spēsim vienoties. Es vēlos vēlreiz uzsvērt, ka, manuprāt, Eiropas Komisijai ir izšķiroša nozīme. Tāpēc mēs ar interesi gaidām Barroso kunga runu, kurā viņš mūs iepazīstinās ar ierosināto jauno budžetu, par kuru būs jābalso 1. decembrī, un sniegs atbildi uz galvenajiem jautājumiem, kuros Parlaments ir ieinteresēts. Protams tas, ko teiks prezidentūra - Wathelet kungs - , kā arī Chastel kungs, būs mums jo īpaši svarīgs.
Joseph Daul
Priekšsēdētāji, dāmas un kungi! Debates par budžetu notiek laikā, kad mūsu iedzīvotājus ir pārņēmušas šaubas dalībvalstu valūtas vājuma dēļ un kad Eiropa pamatoti apvienojas, lai atbalstītu Īrijas ekonomiku.
Pretēji tam, kas varētu būt teikts par Eiropas Parlamenta mērķiem šajās sarunās, runa nav par cīņu par varu vai iestāžu strīdiem, nedz arī par grūtībām, kuras piedzīvo dalībvalstis, nedz arī par valstu parādu krīzi, no kuras ciešam mēs visi. Nē, runa ir par to, ka Eiropai jāpilda savas saistības, saistības sociālajā jomā - un es ar to domāju izglītību un mūžizglītību - , saistības pret cietējiem dabas katastrofās - un es ar to domāju palīdzību valstīm, kurās izraisījušies ar pārtikas nepietiekamību saistīti nemieri - un saistības īstenot programmas, kas rada darba vietas un izaugsmi, kā, piemēram, Galileo un ITER.
Raugoties uz Eiropu no aprēķina un nevis no politiskā viedokļa, tās dažas dalībvalstis, kas turpina bloķēt sarunas, faktiski kaitē 500 miljonu eiropiešu interesēm. Piešķirot Eiropas Parlamentam ļaundara lomu un apvainojot to vēlmē tērēt naudu laikā, kad dalībvalstīs cilvēkiem jāsavelk jostas, un tieksmē ļaunprātīgi izmantot pilnvaras, kas tam piešķirtas Lisabonas līgumā, tā kaitējot taupības vajadzībai un eiropiešiem, šīs valstis novērš uzmanību no reālajām problēmām.
Kāda ir realitāte? Tā ir tāda, ka pēdējās ekonomikas prognozes nedod cerības līdz 2020. gadam atgriezties pie spēcīgas, ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes, kas ir Eiropas Savienības mērķis.
Faktiski pašreizējā budžeta projektā nav paredzēts finansējums to jauno Eiropas Savienības pilnvaru īstenošanai, kuras tai piešķirtas Lisabonas līgumā, kā arī nav ņemtas vērā mūsu prasības veikt finanšu cikla starpposma pārskatīšanu, kas paredzēta nolīgumā par 2007.-2013. gadu.
Visbeidzot, faktiski budžeta projektā nav paredzēti nekādi - es uzsveru "nekādi” - finanšu līdzekļi stratēģijai "Eiropa 2020”.
Īsi sakot, Padome pieņem programmas, neparedzot tām nekādu finansējumu. Turklāt, kad Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs atgādina Padomei tās pienākumus, tā apvainojas, bet, kad vietējās, reģionālās vai valstu iestādes apstiprina projektus, neparedzot tiem finansējumu, Padome tās nosoda. Es vaicāju jums, kāpēc lai kāda vietējā vai dalībvalstu līmenī nepieņemama lieta būtu pieņemama Eiropas līmenī?
Vai tas ir īstais veids, kā samierināt iedzīvotājus ar Eiropu? Es tā nedomāju, es atklāti paziņoju Komisijai un galvenokārt Padomei: nerēķinieties ar manu grupu, nerēķinieties ar to, ka Parlaments varētu balsot par programmām, kurām netiek garantēts finansējums. Mana grupa vēlas atgriešanos pie veselā saprāta un līdzsvarotas vienošanās. Tai ir jābūt saprātīgai un jāattiecas gan uz 2011. gada budžetu, gan grozīto 2010. gada budžetu un tam pievienotajām grozījumu vēstulēm, gan uz elastības procedūru un - visbeidzot - uz turpmākās politikas finansējuma garantijām, kuras mēs saucam par politiskajiem kritērijiem.
Es uzsveru, ka mūsu priekšlikumi par politiskajiem kritērijiem neietver nekādas izmaiņas pašreizējos līgumos, un tie neparedz ne nākamo ES fondu apjomu, ne izcelsmi, ne sadali. Es vēlos uzsvērt, ka debašu atsākšana par pašu resursiem nav jauns Parlamenta priekšlikums, bet lēmums, ko 2006. gada maijā pieņēma pati Padome pēc vienošanās, kas tika noslēgta 2005. gada decembrī AK prezidentūras laikā.
Mana grupa pilnīgi atbalsta mērķi ne tikai ierobežot, bet arī samazināt dalībvalstu iemaksas budžetā. Patiešām, ārkārtīgi nopietnajai parādu krīzei ir jānoved pie pilnīgas Eiropas valstu finanšu pārskatīšanas. Runa nav par uzdevumu sadali starp dalībvalstu budžetiem un Eiropas budžetiem, runa ir par visu iespējamo savstarpējības veidu meklējumiem, lai gūtu ietaupījumus.
Priekšsēdētāji, dāmas un kungi! Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) grupa atbalsta divas prasības, kuras Padome izvirzīja 15. oktobrī - par to, ka ES budžetam ir jānodrošina kopīga finanšu disciplīna, un par to, ka jāgarantē finansējums Eiropas mērķu īstenošanai. Tas ir viss, ko vēlamies sasniegt sarunās par 2011. gada budžetu, un mēs esam pārliecināti, ka vienošanās ir iespējama, ja Padomes prezidentūras sarunas ar tās kolēģiem Briselē būs auglīgas.
(Aplausi)
Martin Schulz
Priekšsēdētāja kungs, es uzskatu, ka krīzi, kuru mēs pašlaik piedzīvojam, izraisīja notikumi Dovilā. Es uzskatu, ka Francijas prezidents un Vācijas kanclere Dovilā noslēdza darījumu ar David Cameron, ar kuru saskaņā viņš piekrita Stabilitātes un izaugsmes pakta pārskatīšanai apmaiņā pret Apvienotās Karalistes budžeta vajadzību apmierināšanu. Varbūt man nav taisnība, bet man ir tādas aizdomas. Tas ir darījums uz trešo pušu rēķina, citiem vārdiem sakot, uz Eiropas Parlamenta tiesību rēķina. Tāpēc nav nekāds brīnums, ka trešā puse šajā darījumā, proti, Parlaments, nav gatavs tam piekrist.
Starp citu, nebūtu nekāds brīnums, ja Eiropas liktenis būtu eiroskeptisko valdību rokās. Šādos gadījumos tāda tipa valdība vēlēsies pārbaudīt, cik tālu tā var iet. Britu valdība pašlaik pārbauda, vai pārējā Eiropa samierināsies ar tās privilēģijām. Tāpēc šis budžets vai budžeta debates ir vienlaikus debates par virzienu, kurā Eiropai jāattīstās. Jautājums nav par naudu. Mēs esam vienojušies par naudu. Es uzskatu, ka šī ir svarīga vēsts vēlētājiem un Eiropas iedzīvotājiem. Mēs esam vienojušies par naudu, un kā Parlaments mēs esam izpildījuši Apvienotās Karalistes prasības attiecībā uz naudu - piekrituši 2,9 % izdevumu palielinājumam, nevis saistību apropriācijām, bet izdevumiem.
Ja jautājums nav par naudu, par ko tad tas ir? Tas ir par Eiropas Parlamenta tiesībām. Tas ir par tiesībām, kas paredzētas līgumā. Viss, uz ko aicina Parlaments, ir paredzēts līgumā. Pašu resursi ir minēti Līguma par Eiropas Savienības darbību 311. pantā. Vidēja termiņa finanšu plānošana ir procedūra, kas paredzēta līgumā, un tā ir jāievieš ar regulu. Budžeta elastība attiecas uz valdību, Komisijas un Parlamenta kopīgajām interesēm un to spēju budžeta noteikumu robežās elastīgi reaģēt uz īstermiņa vajadzībām. Tā neietver papildu izdevumus, tā parāda, cik efektīvi Eiropa tiek pārvaldīta, vismaz no elastības viedokļa, un tā attiecas uz Parlamenta galvenajām tiesībām.
Es esmu diezgan pārsteigts. Visi Eiropas Savienības valdību vadītāji ir parlamentārieši. Tie visi ir vīrieši un sievietes, kas auguši parlamentāro tradīciju garā. Kā Daul kungs jau teica, kurš dalībvalsts parlaments ļaus, lai tā galvenajās tiesībās, tiesībās izstrādāt budžetu, iejaucas izpildvara? Eiropas Savienības 27 valdības pieder pie izpildvaras. Mēs nevaram pieļaut, ka demokrātija Eiropā tiek ačgārni saprasta. Parlaments pieņem budžetu, un Parlaments kontrolē izpildvaru. Šajā gadījumā britu valdība vēlas, lai 27 valdības kontrolē Parlamentu, kas ir pretrunā parlamentārai demokrātijai. Tāpēc šāds lēmums varētu radīt precedentu. Parlaments nedrīkst pieļaut, ka tam atņem tā tiesības.
Kas notiks turpmāk? Pēc tam, kad Eiropas nodokļu maksātāju nauda no dalībvalstu finanšu līdzekļiem tiek pārvesta uz Briseli, tā vairs nepieder dalībvalstīm. Tā ir ES nauda. Tā ir jākontrolē Eiropas Savienības Parlamentam. Budžets ir jāpieņem Parlamentam, jo Eiropas budžetu nepieņem 27 dalībvalstu parlamenti vai 27 dalībvalstu valdības, bet brīvi ievēlēts parlaments, citiem vārdiem sakot, šis Parlaments.
Vidēja termiņa finanšu plānošana, elastības klauzula un pašu resursi ir trīs elementi, kas mums jāapspriež ar Padomi, ne jau naudas jautājums. Mēs par to esam tagad runājuši jau vairākas stundas. Es vēlos vēlreiz uzsvērt, ka Lamassoure kungs un grupu priekšsēdētāji ir pielikuši lielas pūles, lai ļautu mums pieņemt, manuprāt, samērā konsekventu nostāju. Taču mums tagad ir jāatsakās no šīs nostājas. Mums ir jāliek Padomei saprast, ka šie trīs elementi attiecas uz mūsu tiesībām un nevis papildu izdevumiem. Jebkuram parlamentam, kas ļauj jebkādai valdībai ierobežot tā tiesības, vajadzētu pārstāt funkcionēt.
Tāpēc mana grupa ir vienprātīgi nolēmusi, ka mēs vai nu vienojamies par šīm prasībām, kas nav nekas vairāk kā mēģinājums nostiprināt Parlamenta tiesības, vai arī budžets netiks pieņemts. Ja budžets netiks pieņemts, nebūs nekāda ITER projekta, nekāda kodoltermiskā reaktora. Nebūs nekāda Galileo projekta un nekāda Eiropas Ārējās darbības dienesta.
Valdību vadītājiem nav izvēles. Tās var vai nu atzīt Parlamenta tiesības un tā projektus, vai arī pazemot Parlamentu, un tādā gadījumā nebūs nekāda budžeta. Tāda ir manas grupas vienprātīga nostāja.
(Aplausi)
(Runātājs piekrita atbildēt uz "zilās kartītes” jautājumu saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu)
Krisztina Morvai
Priekšsēdētāja kungs, es gribētu zināt, vai Parlaments piekritīs, ka, runājot no Konstitūcijas viedokļa, pastāv cita varas dalīšanas un kontroles, un līdzsvara idejas interpretācija? Mēs nevaram vienkārši pārnest varas dalīšanas un kontroles, un līdzsvara dalībvalstu modeli uz starptautisko arēnu un Eiropas politisko skatuvi.
Es to redzu tā - un gribu zināt, vai kolēģi man piekritīs - , ka varas dalīšanas un kontroles, un līdzsvara sistēmā Padome faktiski pārstāv nacionālās valstis un visu, kas saskaņā ar Lisabonas līgumu ir palicis no nacionālo valstu suverenitātes un neatkarības. Tā darbojas nacionālo valstu vārdā, kuru valdības tiek ievēlētas.
Eiropas demokrātiskajās valstīs valdības tiek ievēlētas saskaņā ar demokrātisku vēlēšanu sistēmu. Savu valstu un tautu vārdā tās kontrolē un līdzsvaro Parlamenta varu. Vai Parlaments nepiekritīs, ka pastāv cita kontroles un līdzsvara interpretācija?
Martin Schulz
Priekšsēdētāja kungs, pastāv daudz interpretāciju, Morvai kundze. Tas ir pilnīgi skaidrs. Pilnīgi iespējams, ka jūsu Līguma par ES darbību interpretācija atšķiras no manējās. Taču runa nav par interpretāciju, bet par Līguma piemērošanu, un tā ietver skaidri noteiktu budžeta procedūru. Starp citu, jūs esat, cik man zināms, Ungārijas Jobbik partijas locekle, ja tas tā nav, tad kādas citas partijas locekle. Lūdzu, paskaidrojiet vēlētājiem savā valstī, ka gadījumā, ja mēs pieņemsim ES budžetu, tad ilgtermiņā faktiski būs iespējams Eiropas Savienībā izmaksāt naudu no kohēzijas fondiem. Ja budžets netiks pieņemts, tad finansējums nebūs pieejams.
Guy Verhofstadt
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, 2005. gada decembrī Parlamentā bija kāds premjerministrs, no kura, manuprāt, mēs visi mācījāmies saprast, ka nākotnē mums patiešām ir vajadzīgs nopietni pārveidots budžets. Mēģināsim visi kopā - Komisija, Padome, dalībvalstis un Eiropas Parlaments - dažos turpmākajos gados atrast veidu, kā panākt vienprātību par mainītu un reformētu Eiropu, kuras budžets ir racionāla tās nākotnes daļa un nevis nožēlojama tirgošanās.
Šis premjerministrs bija Tony Blair, vīrs, kas ietekmēja pēdējos finanšu plānus. Pēc pieciem gadiem te nu mēs esam. Tas, ko Blair kungs teica, ir būtisks - ka Parlaments vēlas iesaistīt ES iestādes un visas ieinteresētās puses Eiropas Savienības finansēšanas pārorientēšanā un nostādīt to uz racionāliem pamatiem un nevis uz tirgošanās sacensībām, kā tas ir šodien.
Centīsimies panākt skaidrību par skaitļiem. Nav nekāds noslēpums, ka Parlaments bija gatavs pieņemt Padomes piedāvātos skaitļus, protams, vienojoties par plašākiem jautājumiem. Taču mums, kolēģi, ir jāvienojas par vēl vienu jautājumu - par elastību. Ir skaidrs, ka elastība nav piekāpšanās no Padomes puses, elastība ir vajadzīga, tā ir obligāta, jo citādi mēs nevarēsim finansēt vairākas svarīgas jomas. Vēl svarīgāks ir tas apstāklis, ka elastība ir "acquis”. Tā ir paredzēta pašreizējā iestāžu nolīgumā. Faktiski Padome ir lauzusi vārdu, atsakoties no elastības šajā budžetā. Visbeidzot, vissvarīgākais jautājums ir tas, ka mums jāvienojas par turpmāko Eiropas Savienības finansēšanu.
Tāpēc mums no jauna jāpievēršas pašu resursu jautājumam, par to nav šaubu. Ļaujiet man paskaidrot, ka pašu resursi nav līgumu pārskatīšanas jautājums. Pašu resursi nav arī jaunu pilnvaru jautājums. Tas ir jautājums par pašreizējo līgumu piemērošanu, un tas ir jautājums par finansējumu pašreizējo pilnvaru robežās, jo Savienībai, protams, bija paredzēti pašas ieņēmumi. Merkel kundze, Sarkozy kungs un Cameron kungs to nezina, bet, Savienību dibinot, tai bija pašai savi ieņēmumi. To Savienības dibinātāji bija noteikuši par finansēšanas pamatu.
Taču mēs visi zinām, ka ar laiku, pateicoties kādai "dzelzs lēdijai”, Savienība zaudēja saikni ar pašu resursiem, tāpēc mums tagad notiek absurdas diskusijas par to, kas no Savienības iegūst vairāk un kas mazāk, nedomājot par ES interesēm, bet visu uzmanību pievēršot katras atsevišķas dalībvalsts neto maksājumu pozīcijai - tāds mums šodien ir budžets Eiropas Savienībā.
Tādi darījumi pašlaik notiek budžeta jautājumos Eiropas Savienībā. Tāda rīcība grauj Savienību - tā iznīcina Savienības vienības garu un solidaritāti. Es atkārtoju - mēs varam pieprasīt īstus pašu resursus, kas var palīdzēt nonākt pie tā, ko vairākas valstis vēlas, proti, pie dalībvalstu iemaksu samazināšanas. Ja mēs nemainīsim šo sistēmu, atbildīgas būs valdības un nevis pilsoņi. Ja, gluži otrādi, mēs izvēlēsimies pašu resursus, tad atbildīgi būs pilsoņi un nevis valdības. Īsi sakot, kolēģi, Eiropas pašu resursi nozīmē vairāk demokrātijas Eiropā, tie ir mūsdienu Eiropas demokrātijas pamats.
Es vēlos jums, Barroso kungs, kaut ko lūgt. Mans lūgums ir ļoti vienkāršs. Vienalga, kādā formātā - konvencijas, konferences, starpvaldību konferences ar vai bez dalībvalstu piedalīšanās - neuzklausiet pagātnes balsis. Izvēlieties nākotni, izmantojiet savas ierosmes tiesības un pēc iespējas ātrāk iesniedziet oficiālu priekšlikumu. Lielais Parlamenta deputātu vairākums, kas ir par vienotu Eiropu, atbalstīs jūs un šo ierosmi.
Daniel Cohn-Bendit
Priekšsēdētāja kungs, priekšsēdētāji! Manuprāt, ja mēs vērīgi ieklausīsimies visu runātāju vārdos, mēs nonāksim pie pagrieziena punkta Eiropas Savienības vēsturē. Budžeta problēma, par ko visi šodien katrs savā veidā runāja, ir saistīta ar Eiropas idejas attīstību. Runa nav tikai par budžetu. Kaut kas nav kārtībā ar pašu Eiropas Savienības ideju, un tas vienmēr kļūst skaidrs publiskās debatēs.
Mēs esam liecinieki nacionālisma atdzimšanai - pilnīgi absurdai nacionālisma atdzimšanai - Eiropas pasākumos. Kāpēc? Tāpēc - un mēs visi to sakām - , ka jūs vēlaties, lai Eiropas Savienība veiksmīgi atrisina problēmas, kuras jūs vairs nespējat atrisināt savu valstu līmenī, bet jūs vēlaties piešķirt resursus, kas vajadzīgi šā uzdevuma veikšanai, nevis Eiropas Parlamentam, bet gan Eiropas Savienībai.
Tāpēc mēs sakām, ka neaizstāvam Parlamenta tiesības, bet tikai Eiropas Savienības tiesības un vajadzību pēc Eiropas Savienības. Tāpēc mums, vienojoties par minētajiem trim punktiem, ir visiem kopā faktiski jāvienojas par vienu jautājumu - vai pieņemt to, vai noraidīt. Turklāt, pat ja tas prasīs divus, trīs vai četrus mēnešus - visiem būs grūti to izdarīt -, mēs apstiprināsim Eiropas budžetu tikai tad, ja vienosimies par ierosinātajiem jautājumiem.
Nebaidīsimies par to, ka tas aizņems ilgu laiku un mēs, iespējams, nebalsosim par budžetu decembrī vai pat janvārī vai februārī. Ja mēs sāksim šīs debates un apstāsimies pusceļā, mēs zaudēsim nākamos četrus gadus.
Es tāpēc aicinu ikvienu būt atbildīgam jautājumā par pašu resursiem, un Verhofstadt kungs jau to izskaidroja. Galu galā, tas ir ļoti vienkārši, un tāpēc Lamassoure kunga ideja par vienošanos ir interesanta, jo debatēm ir jānotiek Eiropas publiskajā arēnā ar dalībvalstu parlamentiem, valdību pārstāvjiem un komisāriem. Pašu resursi dod iespēju samazināt - un es to teikšu trīs reizes - samazināt - toreiz tas deva labumu visiem konservatīvajiem - samazināt dalībvalstu iemaksas un vienlaikus stiprināt Eiropas budžetu. Galu galā, tas nav sarežģīti.
Tāpēc, ja mēs spēsim nodot šo vēsti visiem Eiropas iedzīvotājiem, tie mums piekritīs. Es atkārtoju - mums jāsamazina dalībvalstu iemaksas un jāstiprina Eiropas budžets. Jā, tas nozīmē Eiropas nodokļus, tie patiešām būs jāievieš, bet taupības pasākumi, kurus jūs pašlaik ieviešat dalībvalstu līmenī, katrā gadījumā būs postoši, jo mēs jau gadiem esam zinājuši, ka taupība samazina tautsaimniecības dinamiku un, galu galā, neko nedod. Es tāpēc lūdzu jūs neļaut sagraut Eiropu, jo valdības jau grauj savu valstu tautsaimniecību.
Mans pēdējais komentārs attiecas uz Īriju. Īrija simbolizē neoliberālisma neveiksmi, tā simbolizē ierobežojumu atcelšanas neveiksmi. Jau gadiem kopā ar Griffith kungu jūs esat skandējuši: "Atceliet ierobežojumus, atceliet ierobežojumus, samaziniet uzņēmumu ienākuma nodokli!” Vai jūs vēl to nesaprotat? Tā ir tautsaimniecības katastrofa, un ko tagad dara Īrijas valdība? Tā tagad raud: "Māmiņ, māmiņ, Eiropa, palīdzi mums! ”
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Lajos Bokros
ECR grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es vēlos apliecināt Cohn-Bendit kungam, ka mēs saprotam, ko nozīmē tas, ka mums nebūs budžeta. Pretēji tam, ko cilvēki varētu domāt, ECR grupa priecātos redzēt vienošanos starp abām budžeta lēmējinstitūcijas iestādēm. Mums ir žēl, ka pēc visām spraigajām saskaņošanas sarunām mums nav budžeta, jo 500 miljonu nodokļu maksātāju Eiropā nevar saprast, kāpēc šīs abas izcilās budžeta lēmējinstitūcijas iestādes nespēj vienoties tieši pirmajā Lisabonas līguma piemērošanas gadā.
Es uzskatu, ka atbildīgas ir abas puses. Parlamentam nav jāpiespiež valdības uzņemties politiskas saistības, kuras tās diemžēl nespēj -vienalga, kāda iemesla dēļ - vai nevēlas uzņemties šajā krīzes laikā. Parlamentam nav jāuzspiež šīs saistības arī ilgākā laika posmā.
No otras puses, es gribu teikt, ka arī Padomei ir jāuzņemas liela daļa atbildības, jo vēl tikai pirms nedēļas, kad mums bija šīs saskaņošanas sarunas, nevienam vēstniekam neienāca prātā sniegt paziņojumu, izskaidrojot savas valdības viedokli. Tāpēc šīs sarunas izvērtās par dialogu starp divām pusēm, kas pat nepiedāvāja savus priekšlikumus.
Komisija gatavo jaunu projektu, kas pamatojas uz 2,91 % finansējuma palielinājumu. Tagad es vēlos izteikt savu atzinību komisāram J. Lewandowski par lielo darbu, kuru viņš veic šajā jautājumā. Mēs varēsim panākt kompromisu, ja spēsim vienoties par elastības piemērošanu - , kas, starp citu, nav sevišķi labs termins, tāpēc ka mums vajadzētu lietot terminu "rezerves” - , kura paredzēta iestāžu nolīgumā pēdējiem trim gadiem, lai finansētu ITER un dažus citus galvenos projektus.
Parlamentam tomēr vajadzēja atturēties no politiskas deklarācijas uzspiešanas Padomei, jo tā pašlaik nav pieņemama vairākām valdībām. Tad mēs varētu panākt kompromisu. Manuprāt, Wathelet kungs daudz strādā pie šā jautājuma. Es varu tikai mudināt jūs, Wathelet kungs, turpināt šo darbu, jo tas būs vēl jo vairāk apkaunojoši, ja līdz šā gada beigām nespēsim vienoties.
Mairead McGuinness
("Zilās kartītes” jautājums Cohn-Bendit kungam saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu). Priekšsēdētāja kungs, jūs nepamanījāt mani. Man ir komentārs un jautājums Cohn-Bendit kungam, lai jūs nedomātu, ka īri jūs nedzird.
Vai jūs nepieļaujat, ka jūsu komentāri par uzņēmumu ienākuma nodokli varētu kaitēt situācijai un nevis atvieglot to? Vai, izsakot savas nicinošās piezīmes par īriem, kas meklē palīdzību, jūs nepieļaujat, ka, palīdzot Īrijai, Eiropas Savienība palīdz pati sev? Es saku to kā māmiņa no Īrijas, jo, manuprāt, tas ir vārds, ko jūs lietojāt savā komentārā. Uzvedīsimies Parlamentā kā pieauguši cilvēki un runāsim par citām dalībvalstīm ar cieņu.
Daniel Cohn-Bendit
(Atbildot uz "zilās kartītes” jautājumu saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu)
Priekšsēdētāja kungs, Eiropa ir politiska struktūra. Mums ir dalībvalstis, kurām ir sava politika, un mēs apspriežam politiku. Es turpināšu apgalvot, ka viens no Īrijas katastrofas iemesliem ir nepareizā tautsaimniecības politika. Zaļie arī ir pie tās vainīgi. Es zinu, ka varu droši to teikt. Es neesmu akls, un es turpināšu teikt, ka vainīga nepareiza politika. Ja jūs īstenojat nepareizu politiku un tā noved pie katastrofas, ir godīgi jāpasaka, ka vainīga nepareiza politika. Ja tā būtu bijusi pareiza politika, jūs nebūtu piedzīvojuši šādu katastrofu.
Citi, kam par to jāuzņemas atbildība, ir Eiropas bankas. Tās spēlēja kazino, bet, ja jūs kā normāls cilvēks spēlējat kazino un zaudējat naudu, tad jūs pats esat vainīgs. Tagad bankas saka, ka vēlas atgūt savu naudu, un mēs esam sarežģītā situācijā, tāpēc ka vēlamies palīdzēt Īrijas iedzīvotājiem, bet mums ir jāsaka, ka Īrija atrodas pašreizējā situācijā mūsu kritizētās sistēmas dēļ.
Lothar Bisky
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Lisabonas līguma atbalstītāji ir uzsvēruši, ka tas novērš demokrātijas deficītu ES. Faktiski pirmais Līguma piemērošanas gads ir pierādījis, ka Eiropas Parlamentam ir bijis jācīnās ar Padomi un Komisiju, lai vienkārši panāktu parlamentāra koplēmuma un demokrātiskas kontroles tiesības.
Parlamenta piedalīšanās koplēmuma procedūrā par visiem budžeta jautājumiem ir minimāls demokrātijas standarts. Es atkārtoju, tas ir minimāls standarts. Šo Parlamentu ievēlēja, lai atdzīvinātu Eiropas ideju kā pretsvaru nacionālajam egoismam. Mūsu pienākums ir nepieļaut kompromisus attiecībā uz Eiropas Parlamenta iesaistīšanos sarunās par 2012. un 2013. gada budžetu finanšu shēmu.
Jaunus uzdevumus nevar finansēt, pārdalot budžetu, to var darīt tikai ļoti ierobežotā apjomā. Ņemot vērā dalībvalstu nepietiekamos budžetus, Padomes atteikšanās apspriest ar Parlamentu pašu resursus ir pilnīgi nesaprotama.
Eiropas budžetam jābūt konkrētai dalībvalstu solidaritātes izpausmei. Citādi mēs attālināsimies no Eiropas integrācijas pamatidejas un zaudēsim Eiropas iedzīvotāju cieņu. Šķiet, ka neto maksātājvalstis ir to aizmirsušas. Lai gan Vācijas un citu valstu uzņēmumi gūst peļņu Eiropas iekšējā tirgū, šīs valstis ir ārkārtīgi skopas, kad ir jāpārvar Eiropas kopējās grūtības. Solidaritātes jēdziens tiek izprasts ačgārni, un dalībvalstis palīdz citām valstīm tikai tad, ja tas dod labumu tām pašām.
Vācijas bankas ir tik dziļi iestigušas Īrijas finanšu nozares krīzē, ka glābšanas riņķis ir tikpat svarīgs glābējiem, cik tas ir svarīgs glābjamajiem. Pēdējos gados mana grupa ir noraidījusi ES budžetu. Mēs uzskatām, ka tā prioritātes ir nepareizas un ka pārāk maz uzmanības tiek veltīts vides un sociālās labklājības lejupslīdes pārvarēšanai. Tas ir padziļinājis sociālo plaisu ES un dalībvalstīs.
Nav nekādā ziņā pieņemams, ka tādi lieli projekti kā ITER tiek finansēti uz to projektu rēķina, kas sniedz tiešu finansējumu studentiem, bezdarbniekiem, lauku teritorijām un vietējām kopienām. Apkopojot teikto, ir pēdējais laiks - es pieļauju, ka tas ir pārāk vienkāršs formulējums - vairāk domāt par Eiropas iedzīvotājiem no visas Eiropas viedokļa, nevis no egoistiska nacionāla viedokļa.
(Runātājs piekrita atbildēt uz "zilās kartītes” jautājumu saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu)
Paul Rübig
(DE) Priekšsēdētāja kungs, man ir jautājums Bisky kungam. Uzņēmumi gūst peļņu, kad tie ražo produkciju vai sniedz pakalpojumus, kurus pērk iedzīvotāji. Vai jūsu alternatīva ir tā, ka uzņēmumiem ir jācieš zaudējumi un jāražo produkcija, kas nevienam nav vajadzīga?
Lothar Bisky
(DE) Priekšsēdētāja kungs, es saprotu jūsu jautājumus par ekonomiku, un no ekonomikas viedokļa tie ir dziļi un pamatīgi, un es tos vērtēju atzinīgi. Taču es uzskatu, Rübig kungs, ka jautājums ir par attiecībām starp budžetu un Eiropas Parlamentu un tā tiesībām. Tas ir cits jautājums. Tas attiecas uz ražojumiem, bet gluži citādā nozīmē.
Marta Andreasen
EFD grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, būsim godīgi! Sarunas par nākamā gada budžetu cieta neveiksmi tāpēc, ka Parlaments vēlējās iegūt vairāk varas pār Eiropas Savienības finansēšanu, lai gan Lisabonas līgumā šādas pilnvaras nav paredzētas. Šāda prasība - kas saprotama kā Eiropas nodokļa priekšlikums - mums ir vienmēr bijusi nepieņemama.
Ir dzirdēti draudi iesaldēt finansējumu dalībvalstīm, kas atsakās piekrist Parlamenta prasībām. Ticiet man, tās būtu vislabākās ziņas, kuras mēs varētu sniegt Lielbritānijas un Eiropas nodokļu maksātājiem - tiem, kas, galu galā, maksā gan dalībvalstu, gan Eiropas nodokļus. Revidenti ir atteikušies uzskatīt par attiecināmiem 92 % no Eiropas Savienības izdevumiem 2009. gadā, un viņi ir aplēsuši, ka vismaz GBP 6 miljardus nedrīkstēja izmaksāt - tā ir līdzīga summa tai, kuru nedrīkstēja izmaksāt pagājušajā gadā un kura vēl nav atgūta. To valstu finansējuma iesaldēšana, kas ES naudu izlietoja nelietderīgi, dotu Eiropas Savienībai pietiekami lielus resursus, lai finansētu cēlos mērķus, kurus - kā tā apgalvo - tā vēlas atbalstīt. Turklāt tas piešķirtu Eiropas birokrātijai nedaudz ticamības. Taču es baidos, ka tas nekad nenotiks.
Angelika Werthmann
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Pie sarunu galda 2011. gada budžeta apspriešanai sēž trīs vienlīdzīgi partneri - Padome, Komisija un Parlaments. Eiropas Parlaments ir piekritis budžeta palielinājumam par 2,9 %, kuru ierosināja Padome, taču tikai saistībā ar politisku lēmumu kopumu. Saskaņā ar Lisabonas līgumu tā ir augstākā mērā pamatota prasība. Attiecībā uz palielinājuma apjomu, manuprāt, ir svarīgi paskaidrot, ka mēs vēl arvien strādājam pie budžeta apjoma noteikšanas, jo tas ir saistīts ar laiku, kad Eiropas Savienībā bija tikai 15 dalībvalstis, un budžets ir pielāgots šāda lieluma Savienībai. Taču tagad Eiropas Savienībā ir 27 dalībvalstis ar virkni jaunu uzdevumu, kuri jāņem vērā.
Ņemot vērā ekonomikas krīzi, nav saprotams, kādēļ mēs palielinām ES budžetu. Mums taču ir jārēķinās ar to, ka gandrīz 95 % šīs naudas tiek atdota Eiropas iedzīvotājiem tiešas palīdzības veidā, piemēram, caur Eiropas Globalizācijas pielāgošanas fondu. Galu galā, ikvienam ir jāsaprot, ka dažas dalībvalstis ir pašas vainīgas pie pašreizējās budžeta situācijas. Faktiski bez 2011. gada budžeta nebūtu iespējams finansēt visas trīs finanšu uzraudzības iestādes. Ņemot vērā pašreizējo dramatisko situāciju Īrijā, būtu bijis labi, ja šīs organizācijas būtu sākušas darbu jau vakar.
Melchior Wathelet
Priekšsēdētāja kungs, es vēlos sākt savu runu ar to, ka neviens nevar būt priecīgs par saskaņošanas procedūras neveiksmi 15. novembrī. Mēs patiešām būtu vēlējušies, lai šodienas debates norisinātos pavisam citādi un mēs noslēgtu saskaņošanas procedūru ar vienošanos un iespēju pieņemt šo budžetu arī Eiropas Parlamentā.
Mēs visi, protams, esam vīlušies par to, ka saskaņošanas procedūra nebija veiksmīga. Taču es esmu dzirdējis gan Komisijā, kas darbojās kā procedūras sekmētāja un pildīja savu uzdevumu patiešām labi visas procedūras laikā, gan jo īpaši Parlamentā, par stipru vēlmi gūt panākumus un tiekties pēc tiem, nevis ciest neveiksmi. Es par to esmu dzirdējis arī Padomē.
Tāpēc Beļģijas prezidentūra tūlīt pēc 15. novembra neveiksmes - mums tā ir jāuzskata par nepārprotamu neveiksmi - tiecās atjaunot kontaktus un virzīt šo procesu uz priekšu, lai neveiksmes vietā nodrošinātu panākumus šai budžeta procedūrai, kas ir pirmā, kura pamatojas uz Lisabonas līgumu. Taču es vēlos jums atgādināt, ka ikviens no mums vienmēr spēs atrast neveiksmes iemeslus un ka tieši tāpēc izjuka saskaņošanas procedūra. Parlaments spēs vienmēr atrast Padomes ierosinātus priekšlikumus, kuriem tas nepiekritīs, un Padome spēs vienmēr atrast Parlamenta ierosinātus priekšlikumus, kas tai šķitīs neapmierinoši.
Vienmēr atradīsies veids, kā negūt panākumus. Taču es esmu dzirdējis, ka abas iestādes ir izteikušas vēlēšanos gūt panākumus. Pašlaik mums visiem ir svarīgi uzņemties atbildību un veiksmīgi panākt vienošanos, nevis palikt pašreizējā strupceļā.
Vēlreiz gribu teikt - kādu vēsti mēs raidīsim, ja mums neizdosies noslēgt saskaņošanas procedūru ar vienošanos? Kāds šķitīs Eiropas Savienības tēls pārējai pasaulei šajā īpaši nestabilajā un grūtajā ekonomikas situācijā, ja mēs šajos smagajos laikos nespēsim turēties kopā un panākt vajadzīgo kompromisu starp iestādēm, lai pabeigtu budžeta izveidi un nodrošinātu sekmīgu vienošanos starp tām?
Neaizmirsīsim, ka bez ES negatīvā tēla, bez sākotnējās neveiksmes, ko cieta šī pirmā uz Lisabonas līgumu pamatotā budžeta saskaņošanas procedūra, būs vēl arī reālas sekas, kuras jo īpaši skars Eiropas iedzīvotājus. Dažas no šīm sekām jau ir minētas, jo provizorisks divpadsmitdaļīgs budžets nozīmē tādu budžetu, kas neparedz izaugsmi, nemaz nerunājot par inflāciju. Arī Eiropas Ārējās darbības dienests, finanšu uzraudzības iestādes un kohēzijas politika var nonākt grūtībās - es jums atgādināšu, ka ierosinātajā budžetā paredzēts maksājumu apropriāciju palielinājums par 14 %, un tāpēc finansējums kohēzijas politikai varētu būt nepietiekams; un vēl vairāk problēmu rodas saistībā ar stratēģiju "Eiropa 2020” un politiskajām prioritātēm, kas Parlamentam ir dārgas un kas ir iekļautas 2011. gada budžeta projektā, galvenokārt 1. a pozīcijā, piemēram, mobilitāte, jaunatne un izglītība - politikas jomas, kuras, iespējams, netiks īstenotas.
Tāpēc bez negatīvā tēla, ko varētu radīt nespēja vienoties, tai varētu būt arī ļoti taustāmas, ļoti reālas un ļoti īpašas sekas, kas nekādā ziņā nepalīdzētu uzlabot Eiropas Savienības tēlu pilsoņu acīs. Tāpēc, ja vēlamies pretēju rezultātu, ja vēlamies saglabāt ticamību, ja vēlamies uzņemties daļu atbildības, mums ir jāizmanto šīs dažas pēdējās nedēļas, lai panāktu vienošanos un pārvarētu šo konfliktu spirāli.
Mums jāsaprot - lai to panāktu, mums ir vajadzīgas trīs lietas. Pirmkārt, 2011. gada budžets pats par sevi ar tā skaitļiem, budžets, par kuru varētu - un es esmu dzirdējis to sakām vairāku grupu priekšsēdētājus - panākt vienošanos attiecībā uz 2,9 % maksājumu apropriāciju palielinājumu. Mēs varētu panākt vienošanos par šiem skaitļiem, par 2011. gada budžetu, par to, kas ir faktiski šodienas darba kārtībā. Es vēlos atkārtot, ka tas nozīmē Eiropas Parlamenta piekāpšanos vairākos jautājumos. Mēs zinām, ka attiecībā uz 2011. gada budžetu Eiropas Parlaments ir atteicies no vairākām sākotnējām prasībām.
Otrais temats, kuru gandrīz visi no jums ir minējuši, ir daudzgadu finanšu shēma starptautiskā eksperimentālā kodoltermiskā reaktora (ITER) finansēšanai, kas prasa elastīgumu. Un atkal Beļģijas prezidentūra tiecas atbalstīt vienošanās principu, lai nekavējoties apspriešanai tiktu iesniegti priekšlikumi, kas saistīti ar elastību. Tas ir konteksts, kurā mēs šobrīd strādājam. Es vēlos jums tomēr atgādināt, ka mums būs jābūt vienprātīgiem, ja vēlamies panākt progresu elastības jautājumā, kā arī vairākās citās jomās, un jo īpaši mums jāsaglabā budžeta neitralitāte laikā, kad daudzgadu finanšu shēma būs spēkā.
Pirms atsaukšanās uz elastības ideju mums būs arī jāizmanto visas pārnesumu un pārvietojumu iespējas. Taču progress ir iespējams. Es uzskatu, ka progress attiecībā uz elastības ideju, uz ITER finansēšanas uzdevumiem un mērķiem 2012. un 2013. gadā, kā arī vistiešākajā nozīmē uz 2011. gada budžetu būs iespējams, ja ikviens pieliks vajadzīgās pūles.
Vēl ir trešais temats, kuru jūs arī esat minējuši - politiskās deklarācijas. Šajā jautājumā man jāsaka, ka Padome nevar pateikt neko vairāk par to, ko tā pateica pirmdien saskaņošanas procedūrā, lai gan es zinu, ka tad Parlaments tam nespēja piekrist. Es zinu, ka toreiz minētās saistības Parlamentam šķita pārāk vājas, bet mums būs iespēja vēlreiz ierosināt šos jautājumus un par tiem debatēt. Mums būs jāorganizē šīs debates, jo Līguma 311., 312. un 324. pantā ir minēts, ka starp mūsu dažādajām iestādēm ir jānotiek vairākām apspriedēm, un mēs nodrošināsim, ka tās patiešām notiek, jo tās ir paredzētas Līgumā.
Deklarācijā ir minēts 312. un 324. pants, ar kuriem saskaņā mums turpmāk būs jāorganizē šīs debates starp mūsu dažādajām iestādēm. Tomēr mēs atkal dzirdēsim veselu virkni iemeslu, kāpēc mēs nevēlamies vienoties.
Taču Padomes locekļu un Parlamenta deputātu starpā es esmu saskatījis gribu gūt panākumus. Vai mēs patiešām vēlamies rīkoties kā panikas cēlēji, sakot cits citam, ka mēs nevēlamies pieņemt budžetu, nevēlamies īstenot politiku, kas paredzēta 2011. gada budžetā, nevēlamies, lai pirmais uz Lisabonas līgumu pamatotais budžets gūst panākumus, vai arī mēs vēlamies rīkoties pozitīvi, panākot vienu vienošanos pēc otras, kas ļaus Eiropas Savienībai virzīties uz priekšu un ar 2011. gada budžeta palīdzību īstenot politiku tajās jomās, kuras esam izvēlējušies? Es ceru, ka ar šo mērķi prātā mēs izmantosim dažas nākamās nedēļas, lai nodrošinātu, ka šī pirmā Lisabonas līgumā paredzētā procedūra gūst panākumus, nevis cieš neveiksmi.
José Manuel Barroso
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Pilnā mērā izmantojot savas ierosmes tiesības, Komisijas locekļi sanāksmē, kas notika šeit, Strasbūrā, ir tikko nolēmuši, ka tuvākajās dienās, vēlākais 1. decembrī, Komisija iesniegs jaunu budžeta projektu. Mēs ceram, ka nākamajās divās nedēļās Parlaments un Komisija to apstiprinās.
Šajā projektā būs iekļauti visi punkti, par kuriem mēs vienojāmies pirms saskaņošanas procedūras, kas beidzās pagājušajā nedēļā. Faktiski mēs gandrīz panācām vienošanos, un es vēlos pateikties visiem, kas strādāja šādā garā, patiesā Eiropas kompromisa garā. Žēl, ka beigās vienošanās nebija iespējama. Tomēr es vēlos uzsvērt komisāra J. Lewandowski sniegumu, jo viņš šajā darbā ieguldīja visu savu enerģiju un visas zināšanas, daudzu Parlamenta deputātu sniegumu, kā arī Beļģijas prezidentūras konstruktīvo sniegumu, prezidentūras, kurai es pateicos par to, ka tā ir darījusi un turpina darīt visu iespējamo, lai panāktu vienošanos. Es uzskatu, ka projekts, ko mēs gatavojamies iesniegt, ir pelnījis jūsu un Padomes atbalstu un ka tas dos iespēju piedāvāt budžetu pirms šā gada beigām, lai Eiropas Savienībai 2011. gada 1. janvārī būtu budžets. Turklāt es uzskatu, ka būs ļoti grūti izskaidrot Eiropas pilsoņiem, kāpēc tādas krīzes laikā, kādu mēs pašreiz Eiropā piedzīvojam, mēs nespējam panākt vienošanos par budžetu, kas faktiski simbolizē Eiropas spēju reaģēt uz tādām problēmām, ar kādām pašlaik sastopas Īrijas un Eiropas ekonomika.
Mūsu priekšlikumā būs ņemti vērā Parlamenta priekšlikumi palielināt saistības pozīcijās "Konkurētspēja izaugsmei un nodarbinātībai” un "Ārējās attiecības”, izmantojot elastības instrumentu. Tajā būs noteikts maksājumu līmenis ar 2,9 % palielinājumu. Es esmu pārliecināts, ka šis priekšlikums ļaus panākt tādu līdzsvaru, kādu ir iespējams atbalstīt.
Ir pats par sevi saprotams, ka šī vienošanās ieviesīs skaidrību arī par jautājumiem, kas skar turpmāko finansējumu. Mums ir jāparāda, ka visas iesaistītās puses skaidri saprot Līguma prasības un ka cieša sadarbība starp iestādēm visaugstākajā politiskajā līmenī ir mūsu kopīgo saistību pieņemt vislabāko nākotnes finanšu shēmu dabīgas sekas. Komisija pieņems visas vajadzīgās ierosmes nepārtrauktam un rezultatīvam visu līmeņu dialogam, ieskaitot dialogu iestāžu priekšsēdētāju starpā, lai izstrādātu kopīgu plānu, kas ļaus pieņemt vajadzīgos lēmumus. Vai drīkstu jums atgādināt priekšsēdētāja J. Buzek svarīgo runu Eiropadomē 27. oktobrī, kurā viņš uzsvēra Eiropas Parlamenta palielināto nozīmi arī budžeta jautājumos, kas paredzēta Lisabonas līgumā, nozīmi, uz kuru man arī bija izdevība vērst jūsu uzmanību, atbalstot jūsu priekšsēdētāja runu 27 valstu valdību vadītāju sanāksmē.
Es vēlos izskaidrot Komisijas nostāju vairākos svarīgos jautājumos.
Pirmkārt, kā kļuva skaidrs nesenajā budžeta pārskatīšanā, mēs izmantosim savas ierosmes tiesības, lai līdz jūnija beigām iesniegtu oficiālus priekšlikumus par pašu resursiem. Ir skaidrs, ka saskaņā ar Līgumu par šiem priekšlikumiem būs jāapspriežas ar Eiropas Parlamentu, kas atbilst tam, ko gaida no iestāžu nolīguma, kuru noslēdza 2006. gadā.
Otrkārt, mēs aizstāvēsim vajadzību ņemt vērā grozījumus, kurus paredz Lisabonas līgums, kad iesniegsim priekšlikumus gan nākamajiem budžetiem, gan daudzgadu finanšu shēmai kopumā. Budžetam ir jāatspoguļo Savienības pārskatītās prioritātes, kas izriet no šā līguma.
Man jāpaskaidro arī tas, ka - kā parādīja budžeta pārskatīšana - mūsu budžetu elastība nozīmē, ka mūsu rīcībā esošie resursi tiek izlietoti Savienības politiskajiem mērķiem. Tādēļ elastība ir noteikti jāsaglabā, lai mēs ar kvalificētu balsu vairākumu varētu pieņemt pārskatīšanu par mazāk nekā 0,03 % no nacionālā kopienākuma.
Tāpēc es no visas sirds ceru, ka mēs drīz saņemsim pozitīvas ziņas no Padomes, lai mums būtu pareizie politiskie nosacījumi sekmīgai 2011. gada budžeta pieņemšanas procedūrai.
Nesenā Eiropas Savienības budžeta pārskatīšana Eiropas Komisijas skatījumā ir skaidri parādījusi lielo nozīmi, ko mēs piešķiram ES izdevumu pievienotās vērtības optimālai palielināšanai. Mēs nedrīkstam zaudēt mums piedāvāto iespēju nodrošināt Savienības budžetam būtisku ietekmi mūsu vērienīgo uzdevumu veicināšanā un Līguma mērķu īstenošanā. Komisija izstrādās metodoloģiju, kuras mērķis ir parādīt budžeta pievienoto vērtību, un mēs esam gatavi arī sākt aprēķināt, cik mums izmaksā valstis, kas nepieder pie Eiropas. Mums ir skaidri jāpaziņo, ka priekšrocības, kuras dod piederība pie Eiropas Savienības, nav aprēķināmas tikai skaitļos un ciparos. Pievēršoties budžeta izmaksām, mums ir jāvelta lielāka uzmanība ne tikai ikgadējām budžeta izmaksām, bet arī tiem, kas patiešām gūst labumu no Eiropas Savienības politikas.
Dāmas un kungi! Komisijas vārdā es šodien runāju par skaidri izteiktām saistībām. Es tās Parlamenta un Padomes priekšsēdētājiem apstiprināšu rakstiski. Ja tas palīdzēs panākt vienošanos, mēs esam gatavi atkārtot tās deklarāciju veidā, kuras pievienojamas nolīgumam starp Padomi un Parlamentu.
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Es zinu, ka daudzi cilvēki, kas pieder pie visām iesaistītajām pusēm šajās debatēs, ir uzskatījuši, ka nākamā daudzgadu finanšu shēma Eiropai būs izšķirošs pārbaudījums, un arī man ir tāds pats viedoklis. Tā pārbaudīs mūsu spējas nest patiesas pārmaiņas miljoniem eiropiešu, izmantot šo vareno instrumentu, lai veicinātu mūsu mērķus Eiropas labā, mērķus, kas saistīti ar izaugsmi un ilgtspējīgām darba vietām Eiropas nākotnei starptautiskajā arēnā un ar tādu Eiropu, kas pamatojas uz vērtībām, kuras mēs visi atbalstām.
Tā būs pārbaudījums arī mūsu spējai izstrādāt saprātīgu budžetu, galveno uzmanību veltot jomām, kurās var vislabāk izmantot resursus un kuras dod taustāmus rezultātus, nevis nepareizi izstrādātu budžetu, kurā izdevumu kvalitātes un lietderības vietā priekšroka tiktu dota politiskam kompromisam.
Taču, kā parādījušas dažas pēdējās nedēļas, tā var būt galvenokārt pārbaudījums mūsu pārvaldības sistēmai, mūsu spējai ne tikai sniegt saprātīgus argumentus, bet arī atzīt, ka Eiropas Savienības un Lisabonas līguma spēks slēpjas vislabāko risinājumu rašanā mūsu kopīgo mērķu sasniegšanai. Lai nodrošinātu vajadzīgo konsensu, priekšlikumi, kurus Komisija iesniegs nākamā gada jūnijā, prasīs lielas pūles. Komisija būs atvērta jebkurām idejām par to, kā plānot debates, lai tajās galvenā uzmanība tiktu pievērsta mūsu priekšlikumiem, kas balstās uz Lisabonas līguma stingrajiem pamatiem.
Dāmas un kungi! Mūsu pašreizējo diskusiju galvenie jautājumi ir ļoti svarīgi. Tie ir pelnījuši mūsu nedalītu uzmanību. Es esmu pārliecināts, ka visas iesaistītās puses būs stingri apņēmušās panākt vienošanos. Mēs esam vispārējos vilcienos ieskicējuši risinājumu, kas balstās uz piedāvātajām iespējām pašreizējā situācijā, kas - es uzsveru - ir ļoti, ļoti jutīga un prasa no mums visiem - Parlamenta, Padomes un Komisijas - būt vēl atbildīgākiem, nekā esam.
Mēs nedrīkstam aizmirst, ka apspriežam budžetu un nevis kādu otršķirīgu jautājumu. Mēs apspriežam vienu no Savienības rīcībā esošajiem galvenajiem instrumentiem. Šis instruments, kas nekādā ziņā nav greznība, bez kuras varam grūtos laikos iztikt, ir ārkārtīgi būtisks, ja vēlamies atjaunot izaugsmi, radīt darba vietas un nodrošināt labklājību Eiropā.
Eiropas budžets atšķiras no dalībvalstu budžetiem. Es vēlos uzsvērt šo aspektu, jo cilvēki dažkārt pārāk ātri steidzas salīdzināt lietas. Vispirms jāsaka, ka Eiropas budžetam nav deficīta, tas ir vienmēr līdzsvarots. Tas atšķiras no dalībvalstu budžetiem ar to, ka tas ir galvenokārt ieguldījumu budžets, kas veicina izaugsmi, un mēs visi zinām, cik ļoti mums pašlaik ir vajadzīgi ieguldījumi.
Šis instruments tāpēc ir pārāk svarīgs, lai ar to riskētu. Eiropai vajag, lai Eiropas Savienībai būtu budžets. Šis budžets nav paredzēts Briselei, bet gan Eiropas pilsoņiem. Tas ir budžets, kas paredzēts bezdarbniekiem, kas pašlaik meklē darbu. Tas ir budžets, kas paredzēts Eiropas reģioniem. Tas ir budžets, kas paredzēts Eiropas investīcijām. Tāpēc mums ir skaidri jāpaziņo, ka šis budžets nav paredzēts birokrātijai un birokrātiem. Tas ir budžets, kas paredzēts Eiropas iedzīvotājiem.
Mums ir jānovērš sagrāve, ko var izraisīt turpmākās diskusijas, kā arī nenoteiktība, kas saistīta ar provizoriskajām divpadsmitdaļām. Tā nav tikai nenoteiktība, tie ir reālu iedzīvotāju reāli zaudējumi. Ja tiktu piemērotas vienīgi provizoriskās divpadsmitdaļas, mūsu pilsoņi nesaprastu, kāpēc jautājumi, pat ļoti svarīgi jautājumi, kavē budžeta pieņemšanu, budžeta, kam ir tieša ietekme uz iedzīvotāju iztikas līdzekļiem un izredzēm visā Eiropas Savienībā.
Tieši tāpēc es esmu pārliecināts, ka ar lielāku apņēmību - un es vēršos pie Eiropas gara, jo īpaši to cilvēku gara, kas to neizrādīja iepriekšējā reizē - būs iespējams pieņemt 2011. gada budžetu un likt pamatus nopietnām diskusijām par izredzēm nākotnē finansēt Eiropas Savienību.
Martin Schulz
(DE) Priekšsēdētāja kungs, priekšsēdētāju konferences sanāksme notiks plkst. 17.00 pēc jūsu ielūguma. Es pašlaik nebūtu vēlreiz runājis, ja Wathelet kungs nebūtu izteicis savu viedokli. Tā kā Priekšsēdētāju konferencē plkst. 17.00 tiks apspriesta Parlamenta turpmākā rīcība un pieņemti lēmumi par to, es būtu pateicīgs, ja mēs varētu uzklausīt Wathelet kungu. Man jāsaka, ka tas, ko viņš teica, nozīmē soli atpakaļ. Tas ir mazāk par to, ko esam līdz šim dzirdējuši no Padomes. Ja tā ir Padomes nostāja, tad man jāsaka jums, Wathelet kungs - un tas nav pārmetums Beļģijas prezidentūrai - , ka mūs gaida grūti konfrontācijas laiki. Es vēlos pateikties jums, Barroso kungs. Jūsu teiktais ir parādījis, ka abas Kopienas iestādes - Parlaments un Komisija - lūkojas un strādā vienā virzienā.
Priekšsēdētājs
Kolēģi! Ja mūsu debates risināsies raiti, tad to beigās līdz ar mūsu darba kārtību plkst. 17.00 mums būs iespēja dot vārdu Padomes priekšsēdētājam M. Wathelet, un viņš varēs visu paskaidrot. Būsim pacietīgi! Šīs ir ļoti svarīgas debates.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Priekšsēdētāja kungs, Wathelet kungs, Barroso kungs, komisār Lewandowski, dāmas un kungi! Mana politiskā grupa vēlas normālu budžetu 2011. gadam. Manas kolēģes Skrzydlewska kundze un Trüpel kundze ir daudz strādājušas, lai ierosinātu dzīvotspējīgu plānu, kuram ir piekritušas visas politiskās grupas un kurš atbilst taupības vajadzībai, ko pieprasījušas visas dalībvalstis.
Eiropas Parlamenta deputāti nenāk no Marsa. Mēs nākam no Vācijas, Lielbritānijas, Zviedrijas, Ungārijas un Spānijas, un mēs apzināmies, ka mūsu valstīs ir ārkārtīgi nopietna ekonomikas un finanšu krīze, un izjūtam tās sekas. Taču mēs uzskatām, ka spēcīgs un labi finansēts Eiropas budžets ir vērtīgs un būtisks ES ekonomikas atjaunošanas instruments.
Eiropas budžeta iesaldēšana, samazināšana vai vājināšana ir paradoksālā veidā pretrunā 27 dalībvalstu un 500 miljonu eiropiešu interesēm. Ja mums nebūs elastības nākamajos trīs gados, mēs nespēsim īstenot politiku, kas noteikta Lisabonas līgumā. Bez politiskas vienošanās starp Parlamentu un Padomi par pašu resursiem vai sadarbību jautājumā par nākamo daudzgadu finanšu shēmu nebūs ne politiskas, ne finansiālas stabilitātes. Tas nav tikai tiesību jautājums, bet arī kopīgu interešu jautājums. Eiropas Parlamenta sociālistu un demokrātu progresīvās alianses grupa un Zaļo un Eiropas Brīvās apvienības grupa ir pilnvarotas būt par oponentiem Parlamentā, bet neviens nezina, kam tās oponē. Tas taču nedod nevienam nekādu labumu, tas nedod arī nekādu labumu "kohēzijas valstīm”.
Lai gan daudz politisku līderu ir pašlaik ieinteresēti 2011. gada budžetā, es vēlos jums atgādināt, ka man ir 14 gadu ilga politiska pieredze budžeta saskaņošanā. Nekas šo gadu laikā attiecībā uz budžetu nav sasniegts ar konfrontāciju. Mēs vienmēr esam visu sasnieguši ar sadarbību. Pozēšanai Parlamentā vai Justus Lipsius ēkā, kur tā arī notiek, nav nekādas praktiskas nozīmes.
Gianni Pittella
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Es uzskatu, ka Eiropas Parlaments ir aicināts vēlreiz apliecināt savu pieeju, atbildības, redzējuma un vienotības pieeju.
Kas attiecas uz atbildību, mēs vēlamies dot Eiropai taisnīgu budžetu. Eiropas iedzīvotājiem, jauniešiem, uzņēmumiem, zemkopjiem, pašvaldībām un reģioniem, darba ņēmējiem un bezdarbniekiem ir vajadzīgs mēreni, ilgtspējīgi un reālistiski palielināts budžets.
Tā nav izšķērdīga Parlamenta vaina, ka mums vēl nav šāda budžeta, lai gan Parlaments ir aizmirsis, ka mēs dzīvojam krīzes laikā. Tā ir dažu savtīgu, melīgi moralizējošu dalībvalstu valdību vaina, kuras tikpat veikli aģitē no tribīnes, cik lielā mērā tās - kā Lielbritānijas gadījumā - nevēlas atteikties no savām gandrīz 30 gadu ilgajām netaisnīgajām privilēģijām. Ja šīs valdības ir savtīgas un sliktas, tad pārējās 24 valdības nedrīkst pakļauties to gribai, bet tām, priekšsēdētāja kungs, Wathelet kungs, ir jāpretojas, Tām ir jāparāda, ko tās ir vērtas!
Saskaņā ar mūsu nākotnes redzējumu mums ir dārga mūsu pilsoņu nākotne. Lisabonas līgums un stratēģija "Eiropa 2020” ir noteikuši mums jaunus uzdevumus, kas nav izpildīti, lai gan ne tapēc, ka Eiropas Parlaments nebūtu pūlējies tos izpildīt.
Visbeidzot, mēs ar vienotību saprotam vienotību starp EP deputātiem un Komisiju. Priekšsēdētāja J.M. Barroso runa šovakar bija laba. Mums nav vajadzīgs mierinājums, mums ir mērķtiecīgi un apņēmīgi jāsasprindzina muskuļi. Šajā jautājumā mēs esam vienoti, un šī vienotība ir liela vērtība, milzīgs spēks, kas pārstāv 500 miljonu iedzīvotāju.
Anne E. Jensen
(DA) Priekšsēdētāja kungs, es vēlos teikt gan Wathelet kungam, gan Barroso kungam, ka es noteikti piekrītu tam, ka mums ir jāpanāk vienošanās. Protams, ka mēs nevaram iztikt bez tās. Tas ir arī Parlamenta viedoklis, un tieši tāpēc mēs esam gatavi pieņemt kompromisu, ko piedāvāja Padome, bet Padome arī vēl nav vienojusies par to, cik lielam ir jābūt budžetam. Mēs pieņēmām 2,9 % maksājumu apropriāciju palielinājumu. Pretī mēs vēlamies saņemt izredzes uz pienācīgu budžetu nākamajos gados. Tas ir elastības jautājums. Tas ir arī jautājums par iesaistīšanos dialogā par nākamo gadu budžetiem.
Elastība dod reālus rezultātus. Ar elastības palīdzību mēs esam spējuši izpildīt jaunas prasības. Mēs nebūtu varējuši uzsākt enerģētikas projektus kā daļu no atveseļošanās plāna - piemēram, savienojot Baltijas valstu elektroapgādes tīklus ar Ziemeļvalstu elektroapgādes tīkliem vai savienojot Bulgārijas gāzes vadu tīklu ar Rietumeiropas gāzes vadu tīkliem, lai Krievija vairs nevarētu atvienot apkuri -, ja mēs nebūtu atraduši naudu šim mērķim lauksaimniecības budžetā. Mums ir jāsaglabā iespēja pārvietot resursus ES budžetā. Tāpēc mums ir jābūt elastīgiem.
Ir svarīgi arī, lai starp Padomi, Komisiju un Parlamentu notiktu konstruktīvs dialogs, kā arī dialogs ar dalībvalstu parlamentiem par ES budžetu pēc 2013. gada. Eiropas Parlamentu nedrīkst nostādīt situācijā, kurā tam nav citas iespējas, kā tikai teikt "jā” vai "nē” vidēja termiņa finanšu plāniem. Pastāv risks, ka mēs teiksim "nē”, pastāv risks, ka notiks tas pats, kas notika ar SWIFT nolīgumu.
ES pašu resursi ir vēlreiz jāreformē. Jautājums nav par ES nodokļu nastas palielināšanu, jautājums ir par pārredzamas un saprotamas sistēmas izveidi bez īpašiem noteikumiem un atlaidēm, sistēmas, kuru iedzīvotāji spēj saprast. Mums pašlaik ir vajadzīgas debates, un es priecājos par to, ka Komisija ir apsolījusi uzņemties iniciatīvu un līdz nākamajai vasarai iesniegt priekšlikumu.
Helga Trüpel
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Es vēlos vēlreiz uzsvērt to, ka Parlamenta, šī pašpārliecinātā Eiropas Parlamenta svarīgākais uzdevums ir ievērot Lisabonas līgumu. Tas neattiecas uz Līgumā noteikto pilnvaru pārsniegšanu, kā jau teica Barroso kungs, bet gan uz Lisabonas līguma gara ievērošanu attiecībā uz Parlamenta palielinātajām pilnvarām, nodrošinot, ka Padome neiedibina veco kārtību, un turoties pie ieviestā risinājuma, kā sadarboties un kā panākt vienošanos starp Parlamentu un Padomi. Tas ir paredzēts 2006. gada iestāžu nolīgumā. Mēs vēlamies vienīgi to, lai tas tiktu vēlreiz apstiprināts. Pateicos jums, Barroso kungs par to, ka jūs pamatoti vēlreiz uzsvērāt šo jautājumu.
Wathelet kungs tagad cenšas pierunāt Parlamentu nevirzīties tik strauji pretī tādai nākotnei, kas Eiropai sola uzplaukumu, un atturēties. Ja mēs to darīsim, mēs pieļausim sakāvi. Kā teica Schulz kungs, šīs ir faktiski politiskas debates. Kā mēs attieksimies pret Eiropas Parlamenta palielinātajām pilnvarām un dalībvalstu aizvien pieaugošo skepticismu? Ja mēs vēlamies, lai Eiropas Savienībai un tās iedzīvotājiem būtu iespaidīga nākotne arī globālajā līmenī, Parlamentam un Padomei ir jāpanāk Eiropai labvēlīgs konsenss. Tāpēc mēs nedrīkstam pārāk ātri padoties, bet mums ir jācīnās par Eiropas pievienoto vērtību, jo tas ir gan dalībvalstu valdību, gan mūsu iedzīvotāju interesēs.
Jan Zahradil
(CS) Priekšsēdētāja kungs, kā teica Schulz kungs, šīs debates nav debates tikai par budžetu, bet šīs ir arī debates par Eiropas Savienības turpmāko veidolu, un tas nav noliedzams. Aiz debatēm par budžetu, cita starpā, var skaidri saklausīt slēptas debates par to, kā atbalstīt ideju par Eiropas Savienības pašu finanšu resursiem, un tāpēc par lielāku autonomiju, un kā faktiski bīdīt Eiropas Savienību uz federālismu.
Manuprāt, tas ir, protams, pilnīgi nepieņemami, tas nevar un nedrīkst notikt. Turklāt man jāsaka, ka man ir apnicis dzirdēt pastāvīgi nedraudzīgo nostāju pret Padomi un klausīties bērnišķīgajos ultimātos un draudos. Ja Eiropas Parlaments turpinās iet pa šo ceļu un uzturēs konfrontējošo toni, kuru mēs dzirdējām no vairāku deputātu puses, tas būs tikai zaudētājs gan plašsaziņas līdzekļu, gan sabiedrības acīs.
Miguel Portas
(PT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Rīt miljoniem Portugāles darba ņēmēju sāks streiku. Viņi sāks streiku ar ļoti vienkāršu vēsti - ne strādājošiem, ne pensionāriem, ne jauniešiem, nedz arī bezdarbniekiem nav jāmaksā par krīzi, ko neizraisīja viņi. Strupceļu, kurā nonācis Eiropas budžets, nevar saprast, neanalizējot tā kontekstu - sociālo traģēdiju un taupības politiku, kas tiek uzspiesta mūsu valstīm. Taupības politika ir ne tikai netaisna, tā ir kolosāla ekonomiska kļūda, kas ievilks Eiropas Savienību atpakaļ lejupslīdē, kura sola turpmāk bezdarbu un kura galvenokārt sola padziļināt plaisu starp valstīm ar pārpalikumu un valstīm ar deficītu.
Šajos apstākļos mums jābūt skaidrībai par šīm debatēm par budžetu. Mēs uzskatām, ka nevar būt naudas apgrozība bez bagātīga budžeta, un - būsim reālisti -2011. gada budžets, kuru mēs apspriežam, ir ne tikai pieticīgs, tas ir viduvējs budžets, tas ir budžets, kas nereaģē uz krīzi, bet pats ir daļa no krīzes. Tieši tāpēc ir svarīgi, lai tas neatkārtojas 2012., 2013, un 2014. gadā.
Tas ir jautājums, kuru mēs apspriežam, jautājums par nākotni - vai mēs vēlamies Eiropu, kuru pārvalda valdības, vai Eiropu, kas turpina būt par finanšu sistēmas interešu Trojas zirgu? Faktiski Eiropas kreisie ir ieinteresēti pašu resursu apspriešanā. Mēs nevēlamies, lai Eiropas sabiedrībai tiktu uzspiesti jauni nodokļi, bet mēs, protams, vēlamies apspriest, kā piespiest finanšu kapitālu maksāt, ko tas nav maksājis, ko tas ir parādā. Tā ir vēsts, ko sabiedrība - darba ņēmēji un bezdarbnieki - pieprasa no Parlamenta un Eiropas Savienības. Vai nu mēs samierināsimies ar Eiropas projektu, kas ir tik piezemēts, ka nespēj pacelties spārnos, vai arī skaidri paziņosim, ka mūs neapmierina scenārijs, ko mums piedāvā Apvienotā Karaliste un vairākas valdības, proti - "strādājiet vairāk, saņemot mazāk naudas, jo mēs jums piedavājam tieši šādu Eiropu”.
Timo Soini
(FI) Priekšsēdētāja kungs, mums pašlaik ir patiešām lieliska situācija. Eiropas Savienība piedzīvo krīzi, visas tās iestādes piedzīvo krīzi. Tā ir situācija, pēc kuras mēs, patiesību sakot, tiecāmies. Tagad mūs gaida izaugsmes iespējas.
Centralizēta vara un monetārā politika nedarbojās Padomju Savienībā, un tās nedarbosies arī Rietumos. Mums nav vienotas valūtas, ir tikai nodokļu maksātāju nauda dažādās Eiropas daļās. Tā kā dalībvalstu budžeti tiek vienlaicīgi samazināti - Somijā neatradās EUR 1 miljons slimnīcai, kurā ārstē reimatiskas slimības - , vismaz mani vēlētāji - un to ir 130 000 - nevēlas, lai es pārstāvu Eiropas Savienību Somijā, bet lai es esmu Somijas nodokļu maksātāju pārstāvis ES, un es esmu nolēmis par tādu būt.
Centralizēta politika ir nolemta neveiksmei. Vispirms krita Grieķija, tagad krīt Īrija, un rindā gaida Portugāle un Spānija. Eksperiments drīz beigsies.
Lucas Hartong
(NL) Priekšsēdētāja kungs, es priecājos par AK un Nīderlandes valdību nostāju, jo īpaši pašlaik. Izmantojot lieliskus argumentus, tām ir izdevies novērst ES 2011. gada budžeta palielināšanu, un tās atsakās piekrist pašu resursu ieviešanai, kas saprotami kā Eiropas nodokļi. Labi darīts, es saku. Taču man jāsaka, ka nožēloju to, ka Eiropas Parlaments nevēlas neko mācīties no dalībvalstīm. Eiropas kliķe, kas stāv tālu no realitātes, uzskatīja, ka tā iegūs nedaudz vairāk naudas saviem hobijiem. Tagad tie ir pilnīgi zaudējuši izpratni par to, ko domā viņu pašu pilsoņi. Viņi turpina pieprasīt aizvien vairāk naudas, bet Parlamentam un Komisijai vajadzētu nogaidīt vai pat samazināt viņu tēriņus. Neko tādu tomēr neredzam. Nīderlandei un citām dalībvalstīm ir lielisks iemesls, lai atteiktos palielināt ES budžetu un ieviest Eiropas nodokļus. Mēs to darām demokrātisku iemeslu dēļ un uzskatām, ka ir pilnīgi nepiedienīgi, ka daži no Parlamenta deputātiem, kā, piemēram, Eiropas Tautas partijas (Kristīgo demokrātu) grupa, šķiet, domā, ka Nīderlande par to ir jāsoda. Kā viena no ES dibinātājvalstīm Nīderlande ir vienmēr bijusi vislielākā neto maksātājvalsts ES budžetā. Mēs runājam par Nīderlandes nodokļu maksātāju naudu. Vai Daul kungs tagad aicinās ieviest sankcijas pret dalībvalstīm? Vai tās ir ES beigas? Varētu gandrīz vēlēties, lai tās būtu beigas, ņemot vērā to, ka tiek iztirgotas mūsu pilsoņu intereses. Tas ir bēdīgi, priekšsēdētāja kungs, bet tieši mūs apvainos populismā. Ja populisms nozīmē to, ka mēs cieši ieklausāmies cilvēku teiktajā, ka mēs tos pārstāvam un sniedzam neapstrīdamus argumentus par ekonomikas krīzes pārvarēšanu, ko mums arī ir uzspiedusi ES, tad es būšu laimīgs ar lepnumu nest šo titulu. Acīmredzot mēs turpināsim būt pret 2011. gada budžeta palielināšanu un pret Eiropas nodokļiem. Starp citu, Schulz kungs, pirms jūs sākat, gribu teikt, ka neesmu gaišmatis.
László Surján
(HU) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Vai šīs debates ir par naudu un varu? Nē, nav. Eiropas motors klab. Budžeta ienākumu daļai jau gadiem ir bijušas vajadzīgas reformas. Lisabonas līgumā ir teikts, ka ienākumi jāgūst no pašu resursiem. Kāpēc gan nē? Kāpēc mēs nevaram to apsvērt? Jau gadiem eksperti ir teikuši, ka Eiropas budžets nav elastīgs, un tas ir padarījis Eiropas Savienību par neveiksminieci. Tad kāpēc gan neizveidot elastīgu budžetu?
Ar sasietām rokām mēs nevaram risināt strauji mainīgās pasaules uzdevumus - jo mūs saista septiņgadu budžets -, taču mēs nedrīkstam ignorēt Eiropas pamatprincipus, kas norāda, ka atšķirīgi viedokļi ir jāapspriež atklātās debatēs, panākot kompromisus. Nav pieņemams, ka pastāv valstis, kas pat nevēlas iesaistīties debatēs. Tas nozīmē Eiropas gara beigas. Mēs turpinām būt atvērti diskusijām, un atbildība jāprasa no tiem, kas nevēlas tajās iesaistīties.
Daži saka, ka politiskus jautājumus nedrīkst saistīt ar budžeta jautājumiem. Gluži otrādi. Visa Eiropas Savienības vēsture par to liecina. Lūdzu, izpētiet to paši! Mēs šeit pārstāvam iedzīvotājus, un mēs nevarēsim tiem skatīties acīs, kamēr mēs aizvien no jauna lieliskā stilā maldināsim viņus - ir programma "Eiropa 2020”, Lisabonas programma, bet mums nav līdzekļu, lai tās īstenotu. Tas tā vairs nevar turpināties! Ne jau Padome ir nostājusies pret Parlamentu. Drīzāk tie, kas nespēj saprast laika garu, ir nostājušies pret tiem, kas vēlas, lai Eiropa būtu spējīga funkcionēt.
Göran Färm
Priekšsēdētāja kungs, vispirms ļaujiet man pateikties Beļģijas prezidentūrai, jo tā patiešām cenšas, bet tai ir jācenšas mazliet vairāk. Eiropas Parlaments ir izrādījis savu labo gribu, pieņemot 2011. gada budžeta skaitļus, jo mēs saprotam ekonomikas stāvokli dalībvalstīs.
Attiecībā uz saistību apropriācijām ir faktiski jārunā par budžeta reālu samazinājumu. Mēs arī esam piedāvājuši vairākus praktiskus risinājumus - piemēram, ITER institūtiem, finanšu uzraudzības iestādēm un Ārējās darbības dienestam - , mēs esam bijuši konstruktīvi. Taču mēs nevaram pieņemt domu par to, ka ekonomikas krīze būs mūžīga un ka tai jānosaka Eiropas nākotnes robežas. Mēs neuzskatām, ka vienīgi taupība ir pareizā izeja. Mēs neuzskatām, ka krīze prasa mazāku regulējumu no Eiropas puses vai darba kārtību, kas vērsta pret Eiropu. Runājot konkrētāk, jāsaka, ka esam gadiem ilgi kritizējuši Eiropas Savienības budžeta elastības trūkumu, un Komisija tam piekrīt. Tāpēc kā gan budžeta problēmu atrisinājums varētu ierobežot elastību?
Kā gan Eiropas nākotne varētu būt saistīta ar finansējuma samazinājumu kopīgi pieņemtām prioritārām programmām un atteikšanos finansēt jaunas programmas - ITER nav vienīgā prioritāte - , pat vissvarīgākās? Bez saprātīgas elastības mēs riskējam izraisīt problēmas 2012. un 2013. gada budžetos. Centīsimies no tā izvairīties!
Kā gan problēmas varētu radīt Eiropas Parlamenta iesaistīšana konstruktīvā dialogā par nākamo finanšu shēmu un nākamo ilgtermiņa budžetu? To es nesaprotu. Centīsimies vēlreiz panākt vienošanos, un mums ir jārod risinājums elastībai, kas nebūtu mazāk vērienīgs par risinājumu iestāžu nolīgumā. Mums ir jāatrod atvērta un konstruktīva procedūra nākamajai finanšu shēmai. Tā ir mūsu sarkanā līnija. Lūdzu, Padome, centieties to darīt vēlreiz!
Carl Haglund
(SV) Priekšsēdētāja kungs, ir viegli piekrist daudz kam no tā, ko teikuši mani kolēģi. Man un daudziem citiem šis ir jautājums, kas saistīts ar patiesām rūpēm par nākotni, ar rūpēm par to, kas mūs gaida nākamajos gados un nākamajā desmitgadē. Ir svarīgi atcerēties, ka mums kopīgi ir izdevies vienoties par gluži - vai ļoti - vērienīgo stratēģiju "Eiropa 2020”, stratēģiju, kam jāvirza Eiropa uz priekšu. Taču ir naivi uzskatīt, ka šāda stratēģija finansēs vai īstenos pati sevi. Ir, protams, pats par sevi saprotams, ka šī stratēģija un tās panākumi nav atkarīgi tikai no naudas. Taču diemžēl arī tai ir zināma nozīme.
Ne Padomei, ne Komisijai nav līdz šim izdevies iesniegt tādu plānu nākamajiem gadiem, kas spētu mūs iespaidot, un tas ir viens no iemesliem, kāpēc mēs nesen nonācām konfliktā. Es vēlos teikt Padomei, ka pēc tam, kad jūs apstiprinājāt Lisabonas līgumu un kad jums izdevās vienoties par stratēģiju "Eiropa 2020”, jums patīk būt iekļautiem "ģimenes portretā”. Tur priecīgi stāv visi slavenie ļaudis un visiem stāsta, cik ļoti viņiem patīk Eiropa, bet, kad beidzot ir kaut kas jādara un faktiski jāīsteno visas šīs lietas, Padomei pēkšņi rodas problēmas. Šīs problēmas atspoguļojas pēkšņajā budžeta krīzē, un tās ir problēmas, kurām Padomei - kā šeit norādīts - ir jāpievērš uzmanība un kuras jārisina, jo jautājums attiecas ne tikai uz nākamā gada budžetu, bet arī uz nākotni. Tāda ir politiskā vēsts, ko šodien vēlamies nodot Padomei.
Vicky Ford
Priekšsēdētāja kungs, šīs nedēļas nogalē Komisijas delegācija un SVF devās uz Dublinu, lai sniegtu konsultāciju par ekonomiku. Vēl vienai Eiropas valstij ir bijis jāizstrādā jauns budžets, un mūsu draugiem aiz Īrijas jūras šis ir ārkārtīgi grūts laiks.
Protams, dziļa ironija slēpjas tajā apstāklī, ka Eiropas amatpersonas oficiāli izsaka savu viedokli par dalībvalsts budžetu, lai gan vēl nav panākta vienošanās par ES pašas budžetu. Jau daudzus mēnešus mana grupa ir brīdinājusi, ka, ņemot vērā to, ka dalībvalstis ir sastapušās ar budžeta ierobežojumiem, ir svarīgi, lai ES ierobežotu arī savus izdevumus, nodrošinot, ka ikviens penijs no nodokļu maksātāju naudas tiek izdots saprātīgi. Pēdējais balsojums Eiropas Parlamentā neliecina par šādiem ierobežojumiem, un tas, protams, ir labi, ka tagad ir vienošanās starp Parlamentu un Padomi par skaitļiem, lai gan es uzskatu, ka samazinājums varēja būt lielāks. Taču nomācošs ir tas apstāklis, ka par spīti tam, ka tika panākta vienošanās par skaitļiem, mums vēl nav vienošanās par budžetu.
Mūsu tirgi vēl arvien nav stabili - tajos valda nervozitāte, tāpēc ka pastāv nenoteiktība, un es vēlos mudināt Parlamenta deputātus atteikties no politiskām ambīcijām un vienoties par budžetu.
Bastiaan Belder
(NL) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas Parlaments kavējas ar 2011. gada budžeta pieņemšanu. Parlamenta prasība, lai tas arī varētu būt finansējuma noteicējs Eiropas Savienībā, ilgtermiņā nozīmē ES nodokli, kaut gan tas nav skaidri pateikts. Šādi rīkojoties, Eiropas Parlaments rada aizdomas, ka tas nevēlas konstruktīvi piedalīties ikgadējā budžeta pieņemšanas procedūrā saskaņā ar Līguma 234. pantu. Tas nesola neko labu 2014.-2020. gada finanšu plāniem, kuru izstrādē Parlaments tik ļoti vēlas iesaistīties. Ar 2,9 1% budžeta pieaugumu Eiropas Parlaments jau ir panācis to, ka tas nenāks par labu ne Eiropai un tās iedzīvotājiem, ne uzņēmumiem, ne dalībvalstu budžetiem. Tieši mēs esam atbildīgi par saprātīga 2011. gada budžeta plāna izstrādi. Tas varētu palīdzēt atcelt budžeta ierobežojumus, kuri tomēr varētu būt pamācoši.
Philip Claeys
(NL) Priekšsēdētāja kungs, nebūtu slikti, ja Eiropas Parlaments reiz rādītu labu piemēru un aizstāvētu principu, ka Eiropas Savienībai jādzīvo pēc saviem līdzekļiem. Laikā, kad visiem ir jātaupa un kad mūsu iedzīvotājiem jāsavelk jostas, būtiska ES budžeta palielinājuma aizstāvēšana radīs pilnīgi nepareizu priekšstatu. ES pašlaik pieprasa sev jaunas pilnvaras un vēlas šim nolūkam vairāk naudas. Taču ir daudz iespēju krietni ietaupīt. Saskaņā ar Eiropas Revīzijas palātas datiem pārkāpumi lauksaimniecības politikas īstenošanā finansiālā izteiksmē ir radījuši zaudējumus 2-5 % apmērā no visiem lauksaimniecības izdevumiem. Reģionālo fondu finansējuma nepareizs izlietojums sasniedz 5 %, kas tādā veidā pārsniedz divas vissvarīgākās izdevumu pozīcijas budžetā. Tāpēc mums ir labāk jākontrolē, kā tiek izlietots finansējums, un jānosaka stingrākas sankcijas par kļūdainu, nelikumīgu un krāpniecisku finansējuma izlietojumu. Parlamentam nav visu laiku jāmudina palielināt ieņēmumus, bet biežāk jāapspriež ietaupījumi. Tiešais ES nodoklis, ko Komisija vēlas ieviest, nav pieņemams vairāku iemeslu dēļ. Tas ir vēl viens solis pretī Eiropas lielvalsts izveidei, un tas nenovēršami novedīs pie vēl lielākiem izdevumiem, un tas nenovēršami novedīs arī - kā pieļāva komisārs J. Lewandowski - pie galveno maksātājvalstu kopējās nodokļu nastas palielināšanās, kam pašlaik neviens nepiekritīs.
Alain Lamassoure
(FR) Priekšsēdētāja kungs, Wathelet kungs, Barroso kungs! Es vēlos pateikties Eiropas Komisijai un Beļģijas prezidentūrai par atklātu, uz sadarbību vērstu un patiesi eiropeisku pieeju.
Šajā krīzes laikā neaizmirsīsim saglabāt nākotnes iespējas. Pagājušā gadā valdības mērojās spēkiem, kura vairāk iztērēs. Visas darbojās ar pilnu jaudu. Šogad, gluži pretēji, visi piebremzē. Jauki, Parlaments pieņem skaitļus, ko Padomei uzspiedusi taupīgākā vai skopākā dalībvalsts, bet ar nosacījumu, ka mēs piekritīsim aizsargāt nākotni.
Eiropas Savienībai vairs nav vajadzīgo resursu, lai finansētu savu budžetu. Kopienas budžets vairs nav galvenais eiropiešu solidaritātes instruments, bet ir kļuvis par pretēju nacionālo interešu kaujas lauku. Lisabonas līgums ir spēkā jau veselu gadu. Tas piešķir Savienībai ilgi gaidītās jaunās pilnvaras. Taču nekādi jauni resursi ne 2010. gada, ne 2011. gada budžetam nav piešķirti. To pašu var teikt par stratēģijas "Eiropa 2020” rīcības programmu.
Laikā, kad dalībvalstis ir uzņēmušās saistības īstenot politiku, kas vērsta uz ievērojamu valsts izdevumu samazināšanu, tās ir dziļi ieinteresētas atrast un izmantot potenciālus ietaupījumus, apvienojot vairāku valstu vai arī visu 27 dalībvalstu dažādos izdevumus. Eiropa, Eiropas redzējums un Eiropas etalons var palīdzēt mums samazināt izdevumus. Šā iemesla dēļ Eiropas Parlaments ierosina vienošanos starp mūsu trim iestādēm par sadarbības metodi attiecībā uz priekšlikumiem par nākotni.
No savas puses es varu piebilst, ka mēs ietaupīsim laiku, iesaistot dalībvalstu parlamentus, jo nodokļu un budžeta jautājumā tiem ir suverēnas tiesības.
Ivars Godmanis
Priekšsēdētāja kungs, es vēlos uzsvērt trīs lietas. Pirmkārt, ja visiem ir grūti laiki, mums jāsadarbojas. Es uzskatu, ka zemākais punkts saskaņošanas procedūrā bija tad, kad Padome atteicās sākt debates, un otrs zemākais punkts bija tad, kad tā atteicās sākt debates, pamatojoties uz Komisijas ierosinātajiem dokumentiem attiecībā uz debašu politisko aspektu. Taču debates ir paredzētas Līgumā, un tās ir paredzētas vismaz divās daļās. Pirmkārt, attiecībā uz to, kas 312. pantā teikts par daudzgadu finanšu shēmu, - ir skaidrs, ka mums neizdosies vienoties par jauno daudzgadu finanšu shēmu, ja par to nenotiks iepriekšējas debates.
Jautājumā par pašu resursiem - kas, iespējams, ir ļoti prātīgi no Padomes puses - nav nekādu lielu draudu. Mēs nesākam ar jauniem nodokļiem, mēs sākam ar debatēm, kas paredzētas 311. pantā. Es uzskatu, ka mums simtprocentīgi ir vajadzīgs budžets. Nav nekāda cita risinājuma. Taču, ja mēs patiešām vēlamies sadarboties un sākt debates - mēs nezinām, kāds būs šo debašu iznākums - , mums jāaicina Padome piedalīties šā kopīgā uzdevuma risināšanā. Es uzskatu, ka tad mēs gūsim panākumus. Es patiešām ceru, ka jūs to nedarīsit vieni paši saskaņā ar 315. pantu. Jūs to varat darīt, bet es uzskatu, ka kopīga uzdevuma risināšana būs labāka par atsevišķu rīcību.
Hynek Fajmon
(CS) Priekšsēdētāja kungs, es vēlos teikt, ka esmu vīlies sarunās starp Padomi, Komisiju un Parlamentu par ES 2011. gada budžetu. Pašlaik visu Eiropu ir pārņēmusi ekonomikas un finanšu krīze. Eiropas valstu valdības ietekmē ieņēmumu samazināšanās un vajadzība atmaksāt lielus parādus. Eiropas Parlaments nevar izlikties, ka to tas neskar. Nav pareizi no Parlamenta puses šādā grūtā situācijā pieprasīt par 6 % palielināt budžetu. Nav arī pareizi piedāvāt savu piekrišanu budžetam apmaiņā pret solījumu dot Parlamentam pašu resursus. Manuprāt, Eiropas Parlamenta deputāti nedrīkst sarunās saasināt situāciju, bet, gluži otrādi, tiem jācenšas panākt vienošanos.
ES iedzīvotājiem, mājsaimniecībām, uzņēmumiem, kopienām un valstīm ir vajadzīga stabilitāte, un to var nodrošināt tikai pienācīgi apstiprināti budžeti, nevis budžeta projekti. Es tāpēc aicinu Parlamentu, Komisiju un Padomi pēc iespējas ātrāk vienoties par ES 2011. gada budžetu.
Diane Dodds
Priekšsēdētāja kungs, es šodienas debates par budžetu vērtēju atzinīgi. Dalībvalstīs ir iestājušies grūti laiki, un tā ir realitāte, ko Parlaments nedrīkst ignorēt. No sarunām ar saviem vēlētājiem esmu sapratusi, ka viņi uzskata, ka tie, kas izsakās par vajadzību palielināt budžetu, ir tālu no ekonomiskās realitātes, un turklāt viss šis jautājums grauj vēlētāju ticību Eiropas iestādēm.
Nespēju vienoties par budžetu nav izraisījusi nesamierināmība, bet gan federālistu plāni un Svētā Grāla meklējumi - pašu resursu jēdziens. Manuprāt, par ES nodokli nevar būt ne runas.
Atbildot uz priekšsēdētāja J.M. Barroso šodienas paziņojumu par to, ka viņš līdz nākamā gada jūnijam iesniegs priekšlikumus par šādu nodokli, es vēlos aicināt premjerministru D. Cameron skaidri pateikt, ka jebkādi pasākumi šā nodokļa ieviešanai izraisīs Apvienotajā Karalistē referendumu.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Priekšsēdētāja kungs, kā referente par Eiropas Savienības 2011. gada budžetu es vēlos uzsvērt Beļģijas prezidentūras konstruktīvo nozīmi. Es vēlos pateikties arī Eiropas Komisijai par iesaistīšanos šajā jautājumā. Taču mūsu centieniem nav pielikts punkts. Gluži otrādi, tagad mums jāpieliek vēl lielākas pūles. Personīgi es uzskatu, ka neveiksme sarunās par 2011. gada budžetu nozīmē mūsu visu sakāvi. Es tomēr vēlos dalīties ar jums savās pārdomās par to, kāpēc sarunas pirmdien cieta neveiksmi.
Mēs bijām liecinieki nožēlojamai situācijai, kurā vairākas dalībvalstis panāca to, ka sarunas ieilga līdz pusnaktij un beidzās ar neveiksmi. Mums neizdevās laikā pabeigt sarunas, tāpēc ka vairākas dalībvalstis vienkārši nevēlējās tajās iesaistīties. Man personīgi tā šķiet uztraucoša un ļoti pārsteidzoša situācija, kad ap sarunu galdu sēž deputāti un finanšu ministru vietnieki, kas nevēlas runāt par finansēm vai par Eiropas Savienības pašreizējo un turpmāko finansēšanu. Es to galīgi nesaprotu un nevaru pieņemt, jo kas vēl var notikt, ja politiķi un diplomāti nevēlas sarunāties cits ar citu?
Mans nākamais arguments ir par to, ka saspīlējums sarunās par 2011. gada budžetu radās tāpēc, ka Eiropas Parlaments vēlas vērst dalībvalstu uzmanību uz problēmu, kuru mēs saskatām nākotnē un kura ir manāma arī šodien, proti, ka Eiropas Savienība turpina uzņemties jaunus uzdevumus un apgūt jaunas darbības jomas, ka tai ir vērienīgi plāni, bet dalībvalstis, kas atbalsta šos plānus, nevēlas finansēt ne šos plānus, ne pasākumus, ne jaunās jomas. Mums ir jārunā par šo pieaugošo nekonsekvenci. Krīzes laikā ir jo īpaši svarīgi runāt par finansēm un par to, kā finansēt Eiropas Savienību. Turklāt Eiropas Parlaments tāpēc ir vēl jo vairāk vajadzīgs, un pašlaik nav īstais laiks padarīt budžetu par tabu.
Janusz Wojciechowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, mums Eiropas Savienībā ir patiešām nopietna budžeta krīze, un, kā jau teica iepriekšējā runātāja, pie tā ir vainīgas daudzas iesaistītās puses. Varbūt Parlaments kļūdījās jautājumā par to, ko var gaidīt no šīm sarunām, - mēs vēlējāmies vienlaicīgi atrisināt pārāk daudz jautājumu. Tā ir saņēmējvalstu problēma, bet tā faktiski ir arī nopietna politiska krīze, kas, manuprāt, sakņojas entuziasma zudumā pēc vienotas Eiropas. Eiropas Parlamentā varēja just Eiropas entuziasma garu, kad mēs apspriedām Lisabonas līgumu, un tie, kas nebija visai dedzīgi Eiropas vienotības aizstāvji, tika mudināti izrādīt lielāku entuziasmu. Taču, kad sarunas par Līgumu beidzās un integrācija uzlabojās, sākās debates par naudu un budžetu, un izrādījās, ka Eiropas entuziasma vietā ir Eiropas egoisms un vēlme maksāt pēc iespējas mazāk par ciešāku Eiropas integrāciju. Es vēlētos lielāku Eiropas entuziasmu budžeta jautājumā.
Reimer Böge
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Es esmu nobažījies, bet ne par budžetu, iestāžu nolīgumu vai iespējamu divpadsmitdaļīgu budžetu. Man ir vispārējas bažas par politisko situāciju, kurā ir nokļuvusi Eiropas Savienība un kura ir atklājusies šodien saistībā ar budžetu. Es bažījos par tendencēm starpvaldību sadarbībā un par to, ka Parlamenta palielinātās pilnvaras acīmredzot tiks samazinātas, kā arī par to, ka pat 2006. gada nolīgums netiek ievērots. Esmu norūpējies par to, ka Lisabonas līgums netiek īstenots. (Aplausi) Barroso kungs! Es atzinīgi vērtēju jūsu paziņojumus. Taču būtu bijis labāk, ja jūs būtu nācis ar tiem klajā pirms 10 dienām, lai liktu mums saprast, ka Komisija ir Parlamenta pusē.
No trim galvenajiem jautājumiem mūsu sarunās kā pirmo es vēlētos apspriest elastības instrumentu. Šajā jomā ir vērojams nenoliedzams progress. Taču es nesen dzirdēju, ka paralēlajās sarunās Briselē radušās problēmas. Kas tur notiek? Vai pastāv iespēja - un vai būtu pārāk daudz prasīts - vienoties par tāda paša līmeņa elastību, kāda mums bija pirms Lisabonas līguma, kas bija pareizais risinājums, kurš tika sasniegts pēc gadiem ilgām sarunām, kas sākās ar Programmu 2000? Vai būtu pārāk daudz prasīts, lai pašu resursu gadījumā mēs apņemtos turpināt to, ko mēs - Padome, Komisija un Parlaments - teicām 2006. gadā savā paziņojumā par iestāžu nolīgumu? Vai būtu pārāk daudz prasīts, lai tie cilvēki, kas noraida debašu ideju par pašu resursiem, mēģina izlasīt Līgumu? Līgumā ir teikts, ka šīm debatēm jānotiek.
Visbeidzot, priekšsēdētāja kungs, vai pārāk liela būtu prasība, lai mēs noslēdzam saistošu politisku vienošanos par visiem jautājumiem, kas attiecas uz piekrišanas procedūrām, lai mēs varētu novērst krīzes un nenonāktu tagadējā situācijā arī par citiem jautājumiem, tostarp par tirdzniecības nolīgumiem un nākamo daudzgadu finanšu shēmu? Ja jūsu nostāja būs tāda kā šodien, Parlamenta atbilde būs nešaubīgs "nē”.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Priekšsēdētāja kungs, dalībvalstu budžeti pašlaik neapšaubāmi piedzīvo grūtus laikus. No otras puses, ir skaidrs, ka ES budžets ir devis lielu ieguldījumu ikvienas dalībvalsts attīstībā, tostarp arī neto maksātājvalstu attīstībā.
Esmu pārsteigts par to, ka saskaņošanas procedūras neveiksmi neizraisīja domstarpības par skaitļiem, bet atteikšanās praktiski apspriest dalībvalstu kopējo nākotni, citiem vārdiem sakot, Eiropas nākotni. Parlaments nevēlas pārsniegt savas pilnvaras. Tas vēlas, lai tiktu ievērots Līgums, un tas vēlas aizsargāt to pilsoņu nākotnes intereses, kas to ievēlēja.
Kādus jautājumus Padome atteicās apspriest?
Eiropas Parlamenta iesaistīšanās daudzgadu finanšu shēmas izstrādē ir paredzēta Līgumā. Tas notika 2006. gadā, un es uzskatu, ka Savienības 2007.-2013. gada budžets nebija slikts. Gluži otrādi.
Elastība - šis mehānisms līdz šim ir izmantots efektīvi, un visas dalībvalstis no tā ir guvušas labumu.
Pašu resursi - tieši pašreizējai dalībvalstu budžetu situācijai vajadzētu mudināt tās censties atrast stabilas Eiropas budžeta finansēšanas metodes, kas novērstu apdraudējumu Eiropas politikas īstenošanas iespējām.
Jaunajiem pienākumiem, kurus paredz Līgums un stratēģija "Eiropa 2020”, ir vajadzīgs finansējums. Nav pieņemams, ka viena un tā pati iestāde, Padome, izvirza stratēģijas "Eiropa 2020” mērķus un tai pašā laikā neapstiprina finanšu resursus, kas vajadzīgi, lai tos sasniegtu. Es uzskatu, ka mūsu pienākums ir panākt vienošanos. Mēs esam atbildīgi mūsu pilsoņu priekšā. Mēs nedrīkstam pieļaut, ka zūd uzticība Eiropas iestādēm.
Giovanni La Via
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Šonedēļ mums bija jāapstiprina Eiropas Savienības vispārējais budžets 2011. gadam. Taču tā vietā Eiropa riskē ar to, ka tai būs jāsāk jaunais gads ar provizorisku budžetu, un to stipri ierobežos divpadsmitdaļu sistēmas piemērošana.
Visiem ir zināms, ka Parlaments, Komisija un vairākums dalībvalstu bija gatavas vienoties, bet vienošanos bloķēja dažas valstis, kas atsacījās sākt konstruktīvas debates ar Parlamentu par Lisabonas līguma īstenošanu.
Es uzskatu, ka Parlamenta nostāja sarunu laikā bija atbildīga un mērena. Parlaments aicināja piemērot Lisabonas līgumu un nemitīgi turpina to darīt.
Toties Padome ir pierādījusi, ka tā nespēj vienoties un ka tajā valda dziļas domstarpības par būtiski svarīgiem jautājumiem, kuriem dažas valstis uzlika veto, atsakoties iesaistīties debatēs ar Parlamentu par noteikumiem un procedūrām, kas vajadzīgas Lisabonas līguma īstenošanai.
Taču tagad mūsu pienākums ir domāt par nākotni un kopīgi veidot nākotnes Eiropu - ar to es domāju Padomi, Parlamentu un Komisiju - nesavtīgi un bez izvairīšanās. Piekrītot izaugsmes ierobežojumiem, kurus uzspiedusi Padome, proti, 2,9 %, - skaitlim, kas mums visiem ir zināms - , Parlamenta mērķis bija likt skaidri saprast, ka tas ņem vērā grūto periodu, ko piedzīvojam.
Mēs visi tomēr piekrītam - kā to šodien apliecināja arī Komisija - , ka mums ir jāprasa lielāka elastība, lai apmierinātu Eiropas vajadzības. Es atzinīgi vērtēju priekšsēdētāja J.M. Barroso šodien izteiktos vārdus par priekšlikumiem, kurus izstrādās Komisija attiecībā uz pašu resursu izmantošanu un ES budžeta pielāgošanu Lisabonas līgumam, un es ceru, ka Eiropas nākotnes vārdā Padome labāk sadarbosies ar mums.
José Manuel Fernandes
(PT) Priekšsēdētāja kungs, sarunās ar Padomi par 2011. gada budžetu Eiropas Parlaments darīja visu iespējamo, lai panāktu vienošanos. Vienīgā prasība ir pašas Padomes pasākumu izpildīšana, piemēram, stratēģijas "Eiropa 2020” izpildīšana un vajadzība to finansēt, kā arī ievērot Lisabonas līgumu.
Faktiski saskaņā ar Līgumu Eiropas Parlaments ir jāiesaista - balsojot, sniedzot atzinumus, apspriežoties - jaunajā iestāžu nolīgumā, nākamajā daudzgadu finanšu shēmā un jaunu pašu resursu noteikšanā. Šīs prasības ir loģiskas, saprātīgas un atbilst sabiedrības interesēm, un, lai novērstu iestāžu apdraudējumu un konfliktus, Padomei ir jāpiekrīt šīm prasībām un tās jāatbalsta.
Attiecībā uz iestāžu nolīgumu ir skaidrs, ka saistības, kuras uzņēmušās Eiropas iestādes, jo īpaši Padome, ir atkarīgas no elastības jautājumā par pašreizējo daudzgadu finanšu shēmu.
Stratēģija "Eiropa 2020”, Starptautiskā eksperimentālā kodoltermiskā reaktora programma, Eiropas Ārējās darbības dienests un finanšu uzraudzības iestādes ir, piemēram, daži no pasākumiem, kam vajadzīgs finansējums. Padomei ir jāņem vērā Lisabonas līgums gan no jauno jomu viedokļa, kas nesen nonākušas Eiropas Savienības jurisdikcijā un tiek iekļautas budžetā, gan arī no Eiropas Parlamenta palielināto pilnvaru viedokļa, un ne tikai attiecībā uz budžetu. Šīs pārmaiņas faktiski stiprina Eiropas iestāžu demokrātisko likumību.
Kopienas metodes piemērošana - un nevis starpvaldību pieeja - padara mūsu pārvaldību demokrātiskāku. Es ceru, ka dažu dalībvalstu egoisms neaizšķērsos ceļu Eiropas miera, solidaritātes un progresa projektam un neapdraudēs to.
Mairead McGuinness
Priekšsēdētāja kungs, šīs ir bijušas ļoti svarīgas debates - jo īpaši to politiskie aspekti - , bet, manuprāt, ir svarīgi runāt arī par dažiem praktiskiem šo debašu aspektiem. Es esmu referente par lauksaimniecības finansēšanu 2011. gada budžetā, un, ja mēs nespēsim vienoties par budžeta naudas plūsmu tām dalībvalstīm, kas pēdējās nedēļās ir veikušas avansa maksājumus zemniekiem, tam būs reālas sekas. Šiem zemniekiem draud finansiālas grūtības un nepietiekami ieņēmumi. Tādējādi tam būs reālas un praktiski jūtamas sekas, un manis minētās ir tikai dažas no tām.
Ļaujiet man tomēr runāt par nākotni. Pašlaik mēs debatējam par kopējās lauksaimniecības politikas nākotni, un mēs prasām, lai šī politika dotu lielāku labumu Eiropai no vides jautājumu, pārtikas nekaitīguma un teritoriālās dimensijas viedokļa, bet debates līdz šim ir notikušas tikai par to, kā samazināt lauksaimniecības budžetu. Esmu ļoti nobažījusies par to, ka debatēs par 2011. gada budžetu mums veidojas ļoti negatīvs viedoklis par lauksaimniecības budžetu un Eiropas Savienību pēc 2013. gada. Šīs abas jomas ir cieši saistītas, un mums tas ir jāapzinās.
Edit Herczog
(HU) Priekšsēdētāja kungs, pēdējos desmit gadus mēs esam teikuši Eiropas iedzīvotājiem, ka Līgums par Eiropas Savienību ir vajadzīgs, un valstis to ir patiešām ratificējušas. Pēdējos desmit gadus mēs esam teikuši iedzīvotājiem, ka pētniecību un izstrādi var labāk veikt un finansēt ES līmenī. Mēs esam tiem teikuši, ka Eiropas kosmosa politiku var labāk veikt ES līmenī, un mēs esam tiem teikuši, ka pētniecību enerģētikā un cīņu pret klimata pārmaiņām var labāk veikt Eiropas Savienības un nevis dalībvalstu līmenī. Kad mēs tam ticējām un to atbalstījām, mums šķita, ka runājam patiesību. Ja esi iejūdzies, tad atpakaļ neskaties. Ja mēs vēl līdz šai dienai ticam tam, ko esam teikuši pēdējos desmit gadus, mums ir jārada vajadzīgie budžeta resursi, un galvenais līdzeklis, kā to panākt, ir elastība, bet papildu līdzeklis ir Parlamenta pašu resursu radīšana, Eiropas Savienības pašu resursu radīšana. Ceterum censeo mums Eiropas Savienība ir vajadzīga.
Niki Tzavela
Priekšsēdētāja kungs, jūsu nesenais kopīgais paziņojums pēc ES un ASV augstākā līmeņa sanāksmes bija pirmais paziņojums pēc ilga laika, kurā Komisija izrādīja nopietnību, optimismu, enerģiju, solidaritāti un skaidrību. Taču šeit mēs paradoksāli nespējam atrast kopēju skatījumu uz budžetu. Ja mēs vēlamies, lai Eiropa būtu starptautiska lielvara, kas mēs faktiski esam, mēs nevaram atļauties greznību iztikt bez budžeta. Tieši to es vēlējos jums pateikt, un turpiniet savu labo darbu.
Giovanni Collino
(IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Trīspusējo sarunu neveiksme piedāvā labu politisku iespēju atcerēties Eiropas neseno vēsturi.
Problēma nav tikai politiska, bet skar arī kultūru un attiecas uz daudzām dalībvalstīm. Pašreizējā ekonomikas un finanšu krīze ir strukturāla krīze un nav pārejoša parādība. Tā faktiski ir pārvērtība, kas ietekmē ekonomiku, nodarbinātību un sabiedrību laikā, kurā mēs dzīvojam. Ja nebūs ekonomikas un kultūras izaugsmes ar globālu Eiropas skatījumu, mēs nespēsim veikt pasākumus, lai pārvarētu problēmas, kas saistītas ar trešā gadu tūkstoša sākumu, - labklājības, enerģētikas, vides politikas un drošības problēmas, kuras var atrisināt, tikai sadarbojoties visām valstīm, kas veido Eiropas Savienību.
Mana vēsts maniem EP kolēģiem ir šāda - lai gan trīspusējās sarunas bija neveiksmīgas, darbs, ko veic Eiropas Parlaments, ir izcils darbs un pilnīgi atbilst mums piešķirtajam mandātam pārstāvēt iedzīvotājus. Šodien Parlamentam ir lielāka nozīme, pateicoties Lisabonas līgumam, un Padome vairs nevar dominēt pār suvereno tautu, ko pārstāv Parlaments...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Franz Obermayr
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Ir skaidrs, ka tradicionālie Eiropas Parlamenta pārstāvji vienmēr pieprasa lielu budžeta elastību, bet es esmu ievērojis, ka neviens nav pieminējis neto maksātājvalstu vai iedzīvotāju intereses.
Galu galā, tieši neto maksātājvalstis finansē ES un ir atbildīgas par ekonomikas dzinējspēka atjaunošanu pēc krīzes, glābjot valstis ar lielu budžeta deficītu, kā arī pašu eiro un tā uzveļot smagu nastu saviem iedzīvotājiem. Manuprāt, tāpēc ir pilnīgi saprotams un attaisnojams tas, ka šīs valstis un to iedzīvotāji vēlas saglabāt budžeta apropriācijas, nodrošināt, ka neto atlikums kāda untuma dēļ netiek mainīts ar atpakaļejošu spēku, un novērst to, ka nauda tiek novirzīta citiem mērķiem. Protams, es nerunāju par palīdzību pēc katastrofām. To es izslēdzu.
Tāpat arī kritiskai pieejai ES nodokļu sistēmai nav nekāda sakara ar šķietamu solidaritātes trūkumu. Tā ir radusies tāpēc, ka dalībvalstis ir lielā mērā pret šo sistēmu. Tāpēc ir skaidrs, ka subsidiaritātes dēļ mums ir jāsaglabā prasība, lai dalībvalstis to ratificē.
Monika Hohlmeier
(DE) Priekšsēdētāja kungs, pēc atkārtotiem nepatiesiem apgalvojumiem Parlamentā es vispirms vēlos paskaidrot, ka sarunās par budžetu mēs neesam pieprasījuši ne centa vairāk par to, ko Padome mums piedāvāja. Tas nozīmē, ka mēs darījām tikai to, ko Padome vēlējās. Par elastības instrumentu es varu teikt, ka mums tas ir vajadzīgs tāpēc, ka Padome mums regulāri sagādā grūtības ar saviem lēmumiem par lieliem projektiem, kuriem tā neparedz finansējumu. Tad mums kopā ar dalībvalstīm ir jācenšas šiem projektiem rast risinājumu, lai varētu tos finansiāli atbalstīt un izstrādāt saprātīgus plānus. Mēs neesam arī prasījuši vairāk par to, kas paredzēts Lisabonas līgumā. Mēs tikai aicinām ievērot Līgumu. Neko vairāk un neko mazāk.
Attiecībā uz pašu resursiem Parlaments noteikti neprasa pārāk daudz, tikai to, ka tas vēlas vismaz apspriest šo jautājumu - kā tas izpaustos un vai mums ir pašu resursi. Viņi nedrīkst vienkārši atteikties to apspriest un tad vainot par to Parlamentu.
Janusz Lewandowski
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs, noklausījies godājamo deputātu komentārus, es tikai īsi papildināšu to, ko savā ievadrunā teica priekšsēdētājs J.M. Barroso.
Komisijas stratēģija šajos īpašajos apstākļos ir ļoti vienkārša un pamatojas uz vienkāršo pieņēmumu, ka vienotība, nevis šķelšanās ir vajadzīga Eiropai, lai risinātu citas problēmas. Manuprāt, Beļģijas prezidentūra darbojas pēc šā paša principa.
Mūsu uzdevums ir skaidri definēts līgumos gan attiecībā uz vienošanos, gan attiecībā uz domstarpībām, kas šķita neiespējamas, bet kas pirmo reizi 26 gados tomēr radās. Mēs redzam miljoniem finansējuma saņēmēju vilšanos visā Eiropas Savienībā. Tāpēc mums ir jāreaģē. Mēs saprotam, ka jārīkojas ātrāk, un šodien mēs spērām pirmo soli, lai vienotos par pamatnostādnēm un tad, iespējams, 1. decembrī, iesniegtu aprēķinus, kas vairs nav pretrunīgi, aizstāvot elastību, kas mums ir vajadzīga, kā arī priekšlikumu par sadarbības veidiem, kas pamatojas uz Lisabonas līgumu, un aizstāvētu - kas nav mazāk svarīgi - Komisijas ierosmes tiesības nākamgad piedāvāt savu nākotnes redzējumu.
Mūsu kopīgais pienākums ir sniegt to, kas tika apsolīts, ko no mums gaida finansējuma saņēmēji un kas budžetā ir paredzēts kā ieņēmumi, pilnā mērā ievērojot dalībvalstu fiskālo suverenitāti. Es runāju par pieticīgu budžetu, kas palielinājās uz pusi lēnāk nekā dalībvalstu budžeti, par spīti tam, ka ES paplašinājās, uzņemot 12 jaunas valstis. Tas ir skaidrs budžeta disciplīnas un stingras budžeta politikas pierādījums. Tāpēc veiksim savu darbu, meklējot labāku scenāriju. Es apelēju pie jūsu pienākuma apziņas. Priekšsēdētāju J.M. Barroso un mani ļoti iedrošināja šodienas debates Parlamentā.
Melchior Wathelet
Priekšsēdētāja kungs, es piekrītu, ka šāda veida debatēm ir jāpalīdz mums panākt vienošanos un nevis jāpadara situācija vēl grūtāka. Es vēlos, kaut varētu teikt, ka šāds gars valdīja mūsu debatēs šajā pēcpusdienā.
Jā, būs progress, un mums būs jācenšas vienoties par elastību ITER finansēšanā. Jā, par šiem 2012. un 2013. gada budžetu plāniem būs jāvienojas, un mēs patiešām cenšamies parādīt, ka spējam panākt vienošanos par 2012. un 2013. gada plāniem, jo īpaši par būtisko elastības jautājumu.
Otrkārt, jā, mums būs debates saskaņā ar 312. un 324. pantu, lai pārliecinātos, ka mēs to spējam praktiski īstenot un nodrošināt, ka šie panti un jaunās procedūras kļūst par realitāti. Mums būs jāatrod kopīga pieeja.
Šodien es dzirdēju, ka Komisija izmantos savas pilnvaras, lai ierosinātu tiesību aktu par pašu resursu jautājumu vai arī par daudzgadu shēmu. Pamatojoties uz iepriekš teikto, mums būs jāsanāk kopā, mums būs jāapspriežas, mums būs jāgādā, lai tiktu ievērots Līguma 312. un 324. pants, kas ietver noteikumus par to, ka ir jāizmanto visas iespējas, lai panāktu vienošanos, - jāorganizē sanāksmes un jāveic koordinācijas pasākumi, lai šīs jaunās procedūras, kas paredzētas Līgumā, kļūtu par realitāti.
Attiecībā uz elastību 2012. un 2013. gadā mums būs jāīsteno Līguma 312. un 324. pants, pat ja mums vēlreiz - man jāuzsver šis aspekts - jānodrošina, ka 2011. gada budžets tiek pieņemts. Uz spēles ir likta Eiropas Savienības ticamība. Uz spēles ir likta arī tās politikas efektivitāte, kuru īstenos tikai tad, ja 2011. gada budžets tiks pieņemts. Mēs runājam tikai par kohēzijas politiku, tas ir viss, par ko runājam. Uz spēles ir likta mūsu ticamība un mūsu politikas īstenošana.
Treškārt, neaizstāvēsim tos, kas nevēlas budžetu, lai ES rīcībā būtu pat mazāk resursu savas politikas īstenošanai. Taču, lai pierādītu, ka viņiem nav taisnība, mums, bez šaubām, ir jāatbalsta samierinoša pieeja un pilnā mērā jāizmanto šīs pēdējās nedēļas, lai sasniegtu šādu pieeju un varētu gūt labumu no tās - par spīti tam, ka mums bija jāpiekāpjas. Taču tā ir vismaz loģiska rīcība, kas ļauj virzīties uz priekšu un nevis atpakaļ, kas notiks, ja mēs dažās turpmākajās nedēļās nepieņemsim 2011. gada budžetu.
Priekšsēdētājs
Padomes priekšsēdētāja kungs, drīz sāksies Priekšsēdētāju konferences sanāksme, un Parlaments vēlas dzirdēt dažus īstus jautājumus un atbildes, jo tā būs ļoti svarīga sanāksme. Mēs vēlamies redzēt progresu no Padomes puses. Jums droši vien ir notikušas daudzas apspriedes ar Padomes locekļiem un dalībvalstīm. Vai jūs varētu par to mums pastāstīt? Vai jums ir iespējams tuvināties mūsu nostājai? Mums ir konkrētas cerības. Jūs tās labi zināt, jo faktiski tas bija mūsu pēdējo jautājumu temats - trīs punkti 15. novembrī dažas minūtes pirms pusnakts. Mums ir ļoti svarīgi saņemt no jums atbildi par tiem.
Melchior Wathelet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Schulz kungs, es dzirdēju jūsu jautājumu. Manuprāt, neviens nav bijis pasargāts.
Manuprāt, mēs varam bakstīt cits citam ar pirkstu acī - tā ir jūsu vaina, mūsu vaina - , vai arī mēs varam mēģināt pārliecināt sevi izvēlēties citu pieeju, kurā abas puses cenšas virzīties uz priekšu un pieņemt samierinošu nostāju. Mēs varam arī saglabāt domāšanas veidu, kas diemžēl mūs 15. novembrī noveda pie domstarpībām.
Kas ir vainīgs? Es to būtu varējis jums pateikt jau pašā sākumā - Parlaments noteikti teiks, ka vainīga ir Padome, un Padome noteikti teiks, ka vainīgs ir Parlaments, bet abi pateiksies Komisijai par centieniem panākt samierināšanos. Mums ir jāatsakās no šādas pieejas un pēc iespējas labāk jāizmanto dažas pēdējās nedēļas un dienas, lai mainītu domāšanas veidu.
Atbildot uz priekšsēdētāja jautājumu, vai progress ir iespējams, teikšu, ka tas ir iespējams, jo mēs zinām, ka rīkojoties tā, kā to darījām 15. novembrī, mēs tikai atkārtosim domstarpības, kas radās 15. novembrī, jo īpaši par svarīgo elastības jautājumu. Kāpēc šis jautājums ir tik svarīgs? Tas ir tik svarīgs tāpēc, ka, manuprāt, tas atbilst Parlamenta galvenajām interesēm - proti, saglabāt vairākas iespējas, vismaz 2012. un 2013. gadā, kad beigsies pašreizējās daudzgadu finanšu shēmas īstenošana.
Šā iemesla dēļ Beļģijas prezidentūra tūlīt pēc 15. novembra atjaunoja kontaktus, lai panāktu progresu pārējos šā jautājuma punktos. Jā, šajos apstākļos ir iespējams panākt vienošanos, bet abām pusēm būs jāmaina loģiskais pamats un jāpieņem samierinoša nostāja, lai sasniegtu labākus rezultātus. Citādi mēs diemžēl piedzīvosim vēl vienu neveiksmi, un es jau iepriekš minēju kaitīgās sekas, kādas būs neveiksmei attiecībā uz mūsu politikas īstenošanu. Manuprāt, Eiropas iedzīvotāji ir pelnījuši labāku likteni.
Priekšsēdētājs
Padomes priekšsēdētāj, pateicos jums par jūsu aktīvo piedalīšanos sarunās, kā arī debatēs. Mēs ceram, ka tā pēc iespējas drīzāk dos pozitīvus rezultātus.
Pateicos arī Komisijas priekšsēdētājam J.M. Barroso un komisāram J. Lewandowski par piedalīšanos debatēs.
Man ir daži svarīgi paziņojumi, un tāpēc es pāriešu uz savu dzimto valodu.
Priekšsēdētājs
Debates tiek slēgtas.
Es vēlos informēt jūs, ka priekšlikumu iesniegšanas termiņš par šo jautājumu ir šāds: rezolūciju priekšlikumiem - trešdien, 24. novembrī plkst. 10.00, grozījumiem - trešdien, 24. novembrī plkst. 15.00.
Balsošana notiks ceturtdien, 25. novembrī.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Cătălin Sorin Ivan
Mēs pastāvīgi nonākam strupceļā, un tas faktiski attiecas ne tikai uz 2011. gada budžeta procedūru. Tā ir izšķiroša situācija, kas noteiks Eiropas Savienības nākotni un sniegs precedentu nākamajām budžeta procedūrām, kā arī noteiks Eiropas Parlamenta nozīmi tajās.
Parlamenta neapmierinātība nav smieklīga. Viss, ko mēs praktiski vēlamies, ir, lai tiktu ievērotas pilnvaras, kuras Parlamentam piešķirtas Līgumā. Parlaments šajās sarunās ir daudzkārt piekāpies, taču no mums prasa, lai mēs piekāpjamies vēl vairāk. Es tomēr ceru, ka mēs pārvarēsim visas grūtības un nākamajā sēdē, kas notiks decembrī, varēsim balsot par jauno budžetu.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Kopš 1988. gada Eiropa nav piedzīvojusi tik lielas domstarpības starp Parlamentu un citām iestādēm par Eiropas budžetu. Šis ir vēsturisks brīdis - vai Padome un jo īpaši Apvienotā Karaliste, Nīderlande un Dānija sapratīs, ka Eiropai ir jāapvieno resursi, lai kopīgi uzlabotu stāvokli? Dažas dalībvalstis ir ieņēmušas pretrunīgu nostāju - tās taupības vārdā samazina savus budžetus un vienlaicīgi prasa, lai ES atrisina to problēmas, uzdodot tai pildīt vērienīgus uzdevumus. Pēc tam, kad notiek gatavošanās šo vērienīgo uzdevumu izpildei, tās saceļas pret lielajām budžeta vajadzībām. Galileo, ITER, stratēģija "Eiropa 2020”, Eiropas Ārējās darbības dienests - tiem visiem ir vajadzīga nauda. Vai mums vajadzēs katru gadu cīkstēties, lai iegūtu simbolisku summu no stūrgalvīgām dalībvalstīm, kas pēc tam vainos Eiropu neefektivitātē un izšķērdībā? Tāpēc es atbalstu debates par pašu resursiem, Lisabonas līguma ievērošanu un vērienīgu, reālistisku Eiropu.
Georgios Stavrakakis
rakstiski. - (EL) Dažu dalībvalstu bezkompromisa nostāja galvenokārt liecina par to kategorisko atteikšanos likt pamatus ātriem un saprātīgiem Eiropas iedzīvotāju pamatvajadzību risinājumiem pašlaik vai tad, kad tās tuvākajā nākotnē radīsies. Mums ir atbildīgi jārisina jautājumi, kas skar Eiropas iedzīvotāju intereses. Mēs nedrīkstam aizmirst, ka bez jaunajiem uzdevumiem pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā dalībvalstis pastāvīgi ierosina un pieņem jaunu politiku un stratēģijas, piemēram, stratēģiju "Eiropa 2020”, un ES tiek aicināta tās īstenot, bet, no otras puses, šīs dalībvalstis saka, ka tās nevēlas piešķirt naudu to īstenošanai, tādējādi nolemjot tās neveiksmei pat pirms to uzsākšanas. Es vēlos uzsvērt arī to, ka Eiropas Parlaments neprasa izdevumu palielinājumu, nedz arī lielākas pilnvaras par tām, kas paredzētas Lisabonas līgumā. Parlaments skaidri norāda, ka ES rīcībā ir jābūt resursiem, lai varētu bez kavēkļiem īstenot politiku, kas papildina dalībvalstu centienus palielināt nodarbinātību, ieguldījumus un veicināt ekonomikas izaugsmi. Parlamenta nostāja ir, ka Es budžets nav krīzes budžets, veicot ieguldījumus izšķirošās nozarēs, tas ir atbilde uz krīzi.
Róża, Gräfin von Thun und Hohenstein
Esmu ļoti nobažījusies par neskaidrību attiecībā uz 2011. gada budžetu, jo, no vienas puses, mēs nedrīkstam atteikties no saviem vērienīgajiem plāniem stiprināt Eiropas Savienību, bet, no otras puses, Polija pārņems ES Padomes prezidentūru 2011. gada otrajā pusē. Ja Eiropas Savienība līdz tam laikam nebūs pieņēmusi budžetu un tai būs katru mēnesi no jauna tas jānosaka, mūsu prezidentūrai būs ļoti grūti veikt savus uzdevumus. Mums sev ir jājautā, kas ir svarīgāks - viegls īstermiņa risinājums, kas nozīmē piekāpšanos vairākām dalībvalstīm un prezidentūrai, vai vērienīgāks plāns, kas, iespējams, būs grūtāk izpildāms, bet ilgtermiņā stiprinās ES un dos mums visiem lielāku ieguvumu? Manuprāt, mums visiem ir svarīgi izveidot stiprāku Eiropas Savienību. Stiprai Eiropas Savienībai būs vajadzīgi pašu resursi un spēcīgs budžets, kas vajadzību finansēšanā pamatojas uz solidaritātes principu. Taču ir vairākas ES dalībvalstis, pirmkārt Apvienotā Karaliste, kas nevēlas to pat apspriest. Mēs nevaram atļauties kapitulēt nacionāla egoisma priekšā.
