Økonomiske partnerskabsaftaler (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Robert Sturdy for Udvalget om International Handel om økonomiske partnerskabsaftaler.
Robert Sturdy 
Hr. formand! Dette er en specielt vigtig betænkning. Kommissionen, inklusive kommissæren selv, og jeg har arbejdet meget snævert sammen om den. I betænkningen fremhæves vanskelighederne med at skabe et fremadrettet program for handelsforbindelser mellem EU og AVS-staterne, som er to meget forskellige og i høj grad ulige grupper, der har et fælles mål om at styrke handelen som et middel til ægte udvikling. Selv om dette lyder idealistisk, har jeg fået meget støtte fra både Kommissionen og repræsentanterne for AVS-områderne, og til trods for de mange bekymringer, som ngo'er og politiske grupper har givet udtryk for, er de og jeg, og givetvis også Kommissionen, stadig optimistiske.
Der er sket meget lidt med ØPA'erne på grund af de modstridende holdninger til en række emner, herunder regional integration, kortlægning af følsomme produkter og udarbejdelse af konkrete og detaljerede forslag til ØPA-relateret støtte. AVS-staterne er blevet anmodet om at gøre en hel del, og den institutionelle infrastruktur og den manglende kapacitet har for ofte rejst tvivl om, hvorvidt disse forslag vil bidrage til deres udvikling på en måde, de ønsker.
Tidsfristen i januar 2008 er det, der gør dette år så afgørende for ØPA'er. Tiden er ved at løbe ud. Forhandlerne skal fortsætte forhandlingerne for at nå frem til en gensidig gavnlig ordning om ØPA'er, der kan hjælpe AVS-staterne i deres udvikling og støtte internationale handelsforbindelser. I tilfælde af at nogle regioner har behov for mere tid, mener jeg, at det påhviler begge parter at sikre, at AVS-staternes eksport til EU ikke skades. Det er det, der skal være målet, og ikke at diskutere muligheden for endnu en WTO-fritagelsesklausul, selv om jeg sætter pris på, at Kommissionen fortsat fokuserer på at overholde tidsfristerne. Jeg er imidlertid interesseret i at vide, hvilke bestemmelser der er blevet fastsat for disse områder, som ikke har nogen aftale.
I min betænkning er der en række anbefalinger: forenklede, liberaliserede og mere fleksible oprindelsesregler, fuldstændig toldfri og kvotefri markedsadgang for AVS-staterne, gennemførlig beskyttelse, tvistbilæggelses- og overvågningsmekanismer med gennemsigtige bestemmelser og reelle beføjelser til at handle i tilfælde af, at ændringer, som skyldes ØPA'er, har en negativ virkning på sektorer i AVS-økonomierne. Dette er de positive aspekter, som skal rammes korrekt ind i forhandlingerne. Vi må vide, hvordan disse mekanismer vil fungere, og vi må skabe tillid og sikre, at Europa vil være lige så ivrig efter at gennemføre disse mekanismer som AVS-staterne.
Vi må erkende, at hvis ØPA'erne skal gennemføres på vellykket vis, skal der skabes mere AVS-engagement, end det har været tilfældet under disse forhandlinger. Kun et ægte partnerskab vil sikre, at disse aftaler er til fordel for alle parter. Den officielle ØPA-revision, som skulle have været fuldført i december sidste år, førte ikke til en fuldstændig og omfattende rapport om status for forhandlingerne. Det er langtfra opmuntrende, og jeg spekulerer på, hvilken præcedens det skaber, når aftalerne skal undertegnes.
Det står klart, at der er behov for yderligere ressourcer for at overkomme virkningerne af de ændringer, som ØPA'erne indvarsler. En forøgelse af handelslettelser, teknisk bistand og støtte med henblik på at hjælpe AVS-producenterne med at opfylde EU's standarder skal være tilstrækkeligt omfattende til at udligne tab fra toldindtægter og hjælpe AVS-staterne med at drage fordel af markedsadgangen. I første tilfælde kræver dette en stor indsats for at sikre, at de allerede lovede midler anvendes rigtigt og effektivt. EU skal være ansvarlig for al sin udviklingsbistand og skal sammen med AVS-staterne fastsætte klare mål, der fremmer AVS-staternes konkurrenceevne og vækst.
ØPA'erne er vigtige instrumenter for udvikling, og hvis de udformes hensigtsmæssigt, udgør de en mulighed for at give handelsforbindelserne mellem EU og AVS-staterne en saltvandsindsprøjtning, fremme økonomisk diversificering og regional integration og mindske fattigdommen i AVS-staterne.
I min tale nævnte jeg, at EU skal være ansvarlig. Det drejer sig om skatteydernes penge, og demokratisk ansvarlighed har betydning for os alle sammen og er afgørende. Vi var i mange henseender ikke i stand til at hjælpe AVS-staterne, men nu tror jeg, at vi har en reel chance for at gøre noget, der virkelig vil være skelsættende, forudsat at alle AVS-staterne samtykker.
Jeg er desværre nødt til at forlade debatten af personlige årsager. Jeg har arbejdet meget snævert sammen med Kommissionen og kommissæren. Jeg synes, at vi har haft en meget god forståelse, og jeg vil benytte lejligheden til at takke dem. Jeg håber, at vi kan fortsætte med at arbejde på den måde.
Peter Mandelson
Hr. formand! Jeg betragter denne betænkning som meget konstruktiv, realistisk og velkommen.
Som jeg sagde tidligere på året i Udvalget om International Handel, hjælper hr. Sturdys bidrag os til at se med friske øjne på de udfordringer, vi står over for, i forbindelse med disse vanskelige og tidspressede forhandlinger. Det er rigtigt, at der sket meget lidt med ØPA-forhandlingerne - faktisk mindre end, hvad der overhovedet er rimeligt. Men samtidig må vi erkende, at disse aftaler er nye, innovative og ambitiøse. Når der skal ske ændringer, er folk altid usikre og ønsker derfor at gå forsigtigt frem. Vi må afveje vores behov for at fuldføre disse forhandlinger til tiden med nødvendigheden af at respektere andres forsigtighed.
Jeg er helt enig i betænkningens udgangspunkt om, at ØPA'erne, hvis de udformes hensigtsmæssigt, udgør en mulighed for at give handelsforbindelserne mellem EU og AVS-staterne en saltvandsindsprøjtning. Jeg vil faktisk sige, at de er vores eneste reelle mulighed for at forhindre AVS-handelen i at glide endnu længere ud i den råvareafhængighed og aftagende diversificering, som har karakteriseret AVS-handelen i de sidste 25 år. Vi søgte alternativer, og det skorter ikke på forslag og idéer. Ingen af dem tilvejebringer den retligt sikre handelsordning eller de forbindelser med udvikling, som ØPA'er gør. Ingen håndterer opdelingerne mellem AVS-staterne i handelsordninger, der forhindrer regionale markeder i at opstå og fastholder lande i en nord-syd-afhængighed.
Derfor glæder det mig, at den gode vilje og ambitiøse tilgang, som vi har valgt, anerkendes i betænkningen. Samtidig anerkendes det, at handel ikke er et universalmiddel for udvikling. Kun nationalt iværksatte politiske reformer bygget på et fast fundament i form af god regeringsførelse og et positivt miljø for virksomheder og investeringer kan sikre den økonomiske vækst og udvikling, som AVS-staterne ønsker. Men jeg er også enig i, at handel er vigtig for at støtte og bygge på denne reform og dermed tilvejebringe integrerende vækst og beskæftigelse. Det er årsagen til, at jeg er fast besluttet på, at vi skal udnytte den mulighed, som ØPA'er giver os.
ØPA'ers udviklingsaspekt består i at bruge markedsadgang, ikke bare give den. Det er investeringsmidler, ikke bare udviklingsbistand. Det kræver nye regler, der passer til en globaliseret verden, og det er grunden til, at jeg er så opsat på, at ØPA'er omfatter spørgsmål som konkurrencepolitik, offentlige indkøb og handelslettelse. Men vi kender vores partneres begrænsninger, og vi vil samarbejde med dem for at indfase forandringer og kortlægge specifikke behov og løsninger på regionalt plan. Der er ikke tale om ændringer fra den ene dag til den anden eller påtvingelse af regler. Men vi vil fortsætte forhandlingerne. At give op over for udfordringerne ville være ensbetydende med at forsømme vores pligt til at give AVS-staterne den økonomiske fremtid, de fortjener. Vi ønsker at sikre bæredygtig udvikling, ikke ubæredygtig fattigdom.
I Sturdy-betænkningen opfordres der til fuldstændig toldfri og kvotefri markedsadgang til Europa, og det er det, vi foreslår. Kommissionens tilbud om markedsadgang blev givet i april og omfatter fuld adgang for alle produkter med overgangsordninger for sukker og ris for at beskytte de styrede markeder, som AVS-staterne er afhængige af. Det er en opfyldelse af vores løfter om at påtage os de største forpligtelser i forbindelse med markedsadgang og overlade WTO-reglernes fulde fleksibilitet vedrørende undtagelser og gennemførelse til AVS-staterne selv.
Alle er klar over den betydning, som AVS-staterne med rette tillægger supplerende udviklingsbistand under disse forhandlinger. På dette punkt har hr. Sturdy nogle meget fornuftige forslag. Finansiering er vigtig. Vi må hjælpe AVS-staterne med at udnytte de nye handelsmuligheder, som ØPA'erne vil tilvejebringe. ØPA'erne bliver ikke en fiasko på grund af manglende finansiering - det kan jeg garantere for. Som led i dette har vi foreslået, at de enkelte forhandlende regioner opretter regionale ØPA-fonde for at skabe et skræddersyet instrument i overensstemmelse med internationale standarder, men ejet og drevet af AVS-staterne, som er let at bruge. Disse fonde, som også vil kunne bruges til at overføre andre donorers støtte, kunne omfatte institutionel støtte for at sikre, at kapaciteten til at gennemføre ØPA'erne findes: den private sektors konkurrenceevne - fra adgang til finansiering af industriel omstilling til forbedring af SPS-standarder - og finansiel bistand til de lande, som står over for en skattemæssig udfordring med sænkningen af toldbarriererne, fordi indtægterne går fra regeringer til forbrugere.
Vores hensigter er altså klare: Gennem ØPA'erne vil vi skabe et handels- og udviklingsinstrument, der intensiverer investeringsstrømmene, den indenlandske efterspørgsel, aktiviteterne i den private sektor og jobskabelse og dermed skaber et bæredygtigt skattegrundlag, der giver AVS-regeringerne mulighed for at fungere, levere grundlæggende tjenesteydelser og fastlægge deres egen økonomiske fremtid uden WTO-dispensationer, -indrømmelser og -begrænsninger.
Jeg vil slutte med en overordnet politisk kommentar. Der har været kritik, også fra medlemmer af Europa-Parlamentet, af disse forhandlinger og bekymringer, navnlig blandt vores AVS-partnere, over dele af forhandlingerne. Men nu gør vi fremskridt med disse forhandlinger. Der er en positiv udvikling i gang. Vi har en reel mulighed for at cementere et dybt partnerskab for udvikling mellem EU og AVS-staterne. Følgerne af en fiasko ville være yderst skadelige for EU og for målet om en afbalanceret, dynamisk vækst i AVS-staterne. Det er grunden til, at jeg bifalder denne betænkning og Parlamentets støtte til, at disse aftaler indgås. Jeg vil endnu en gang sige, at jeg værdsætter den argumentation og de forslag og henstillinger, som betænkningen indeholder.
Jean-Pierre Audy
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Indledningsvis vil jeg gerne undskylde på vegne af fru Sudre, som er blevet forsinket på grund af et møde med den nye franske premierminister, hr. Fillon. Hun ville gerne have talt om de særlige omstændigheder, der gør sig gældende for regionerne i EU's yderste periferi, som er et emne, der optager hende særligt meget. Jeg vil også gerne lykønske min ven hr. Sturdy med bredden og kvaliteten i hans arbejde i denne fremragende initiativbetænkning.
EU skal indgå økonomiske partnerskabsaftaler, ØPA'er, med landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet, også kaldet AVS-landene. Disse aftaler har til formål at styrke økonomisk vækst, regional integration og fattigdomsbekæmpelse i seks af verdens mest ugunstigt stillede områder. I overensstemmelse med ånden i Cotonou-aftalen er det nødvendigt konstant at pointere, at ØPA'erne ikke må blive rene frihandelsaftaler under WTO, men skal udgøre et egentligt partnerskab, der gør det muligt at udvikle en ny interventionsramme, som er gunstig for udviklingen i AVS-landenes økonomier og dermed for stabiliseringen af freden, navnlig på det afrikanske kontinent, med en regional integrationsdynamik.
De oversøiske områder, uanset om de tilhører EU eller ej, skal på grund af deres geografiske beliggenhed i nærheden af mange AVS-lande være centrum for disse præferentielle og gensidige aftaler. Det er bydende nødvendigt, at den særlige situation i regionerne i den yderste periferi og i de oversøiske lande og territorier tages i betragtning som led i disse forhandlinger på grundlag af traktatens artikel 299, stk. 2 og 3. Regionerne i den yderste periferi og i de oversøiske lande og territorier skal så tidligt så muligt inddrages i forhandlingerne, således at der kan tages højde for differentieringer i forbindelse med markedsadgang, og deres respektive støtteordninger kan koordineres, med henblik på at styrke integreringen af dem i deres regionale miljø.
Det er i den forbindelse, mine damer og herrer, at jeg opfordrer jer til at støtte de fælles ændringsforslag fra fru Sudre og hr. Sturdy, på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, som har til formål at finde en fornuftig balance mellem den regionale integration af disse fjerntliggende områder og de historiske og geopolitiske bånd, der forbinder dem til Europa.
Margrietus van den Berg
Hr. formand, hr. kommissær! Jeg takker Robert Sturdy. Alle er enige om, at handel kan hjælpe med at bekæmpe fattigdom. Desværre har Cotonou-aftalens handelsfordele for AVS-landene for ringe virkninger i praksis. Det samme gælder faktisk for Alt undtagen våben-initiativet.
Det har i høj grad at gøre med de mangelfulde handelsvilkår i de pågældende udviklingsregioner, de høje standardiserede europæiske importkrav og oprindelsesreglerne, som stadig ikke er revideret og tilpasset praksis. Disse problemer gør, at AVS-landene foreløbig ikke er i stand til at deltage i verdensøkonomien. Afstanden bliver oven i købet større.
Forhandlingen om de økonomiske partnerskabsaftaler skal derfor ikke først og fremmest dreje sig om at opnå frihandelsaftaler, men om at indgå udviklingskontrakter. Handelsudvikling i landenes eget område, inklusive institutionelle rammer og menneskelige ressourcer, som er vanskelige at udvikle, og millenniumudviklingsmålene skal indtage en central plads i disse udviklingskontrakter. Først på meget længere sigt kan vi tale om at åbne markederne for EU. Der ligger problemet efter vores mening.
Alt ser ud til at være rettet mod den 1. januar 2008, og det er selvfølgelig også logisk, eftersom fristen udløber den 1. januar. Men i mellemtiden er den tilbudte fleksibilitet, som nu spiller en rolle i forhandlingerne, faktisk i utilstrækkeligt omfang bundet til udviklingsindikatorerne og i meget højere grad til temmelig vage tidsangivelser. Der har været tale om 25 år, men denne frist er ikke nævnt udtrykkeligt nogen steder.
Er Kommissionen rede til at knytte EU's adgang til de pågældende markeder til en udviklingsbenchmarking, således at vi er sikre på, at de lokale markeder dér er parate til det? Er Kommissionen desuden rede til for de regioner, som i sidste instans ikke ønsker ØPA - og jeg gentager, at vi fuldt ud støtter forhandlingerne herom - men hvis det i sidste instans besluttes, at der ikke indgås ØPA, udtrykkeligt også at acceptere alternativet, nemlig GSP+?
Vi kender den tekniske diskussion, men efter vores mening er det sådan, hvis vi ser bort fra bananer og sukker - de er i praksis allerede sat i parentes, også af os selv - at det for 98 %'s vedkommende absolut drejer sig om et reelt alternativ til de nuværende handelsfordele. Hvis EU også er rede til at forpligte sig til en hurtig reform af oprindelsesreglerne - og det bekræftede kommissæren for lidt siden endnu en gang i en anden forhandling - kunne det betyde, at vi dermed kommer et stykke videre.
Hvad angår Singapore-temaerne, er det selvfølgelig udmærket, hvis regioner på et vist tidspunkt selv ønsker at gøre noget med disse. Det er der intet galt i. Men lad os ikke pådutte dem noget.
Som jeg før har sagt, er det af største betydning at overholde fristen for ØPA-forhandlingerne. Det har jeg allerede sagt. Derfor vil vi faktisk fokusere på tanken om udviklingskontrakter, idet PSE-Gruppen siger, at vi skal have spillerum, tid, indhold og penge, når det gælder forhandlingerne, og at vi skal nå frem til en virkelig forhandlingskontrakt. Hvis ØPA ender sådan, er det fantastisk, og ellers er det simpelthen ikke et godt tilbud. Vi skal også være forberedte på, at GSP+ skal fremlægges som et reelt alternativ, og at vi under diskussionerne simpelthen skal tale åbent om det.
Sajjad Karim
Hr. formand! Jeg takker ordføreren for hans tilgang. Hr. Sturdys idé om at tage udgangspunkt i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU's beslutning i Barbados sikrede, at betænkningen blev til som følge af kompromis.
Min gruppe var i det store og hele tilfreds med tonen og balancen i betænkningen, og derfor har vi ikke stillet nogen ændringsforslag. Vi er imidlertid stadig bekymrede over en central selvmodsigelse i betænkningen og i selve forhandlingerne, for på den ene side opfordrer vi forhandlerne til at intensivere deres indsats for at afslutte forhandlingerne inden udgangen af 2007, og på den anden side opfordrer vi Kommissionen til ikke at udøve unødigt pres på AVS-staterne. Det er begge to præcise erklæringer, men der er ikke noget mere stressende end et tikkende ur, når der ikke er forelagt nogen acceptabel aftale, og der ikke foreslås nogen passende alternativer.
Kommissionen er fortrolig med de vanskeligheder, som tidsfrister giver. Det drejer sig ikke kun om forhandlingerne om ØPA'erne, for i baggrunden lurer tidsfristerne for regional integration og naturligvis den betrængte Doha-runde. Det har gjort disse forhandlinger endnu vanskeligere, at vi ikke har en WTO-aftale, fordi AVS-staterne endnu ikke kan vurdere, hvad de får ud af Doha-runden - hvis de overhovedet får noget ud af den.
Alt dette vedrører imidlertid udvikling. For at gøre øget liberalisering til en drivkraft bag fattigdomsbekæmpelse og økonomisk vækst må EU integrere sine handels- og udviklingspolitikker, og der er ingen steder, det er mere vigtigt end i forbindelse med AVS-staterne og ØPA'erne.
EU bliver beskyldt for at lægge større vægt på tidsfristen end på udvikling. For at imødegå den slags beskyldninger opfordrer jeg kommissæren til at bevise Kommissionens fleksibilitet og engagement i AVS-staternes problemer ved at gennemføre en reel undersøgelse af udviklingsorienterede alternativer til ØPA'erne, og hvis vi ikke har en fornuftig aftale, inden tidsfristen udløber, må vi i henhold til Cotonou-aftalen i det mindste sikre tilsvarende markedsadgang for AVS-staterne den 1. januar 2008.
EU har ressourcerne til at gøre det. I mellemtiden kæmper AVS-staterne på et finansielt og teknisk grundlag. Vi har allerede brugt meget tid på at diskutere EU's handelsstøtte i formiddag, og de to ordførere arbejdede snævert sammen for at sikre, at de to betænkninger supplerede hinanden.
EU's handelsstøtteprogram er afgørende for at give de mindst udviklede AVS-stater mulighed for at udnytte fordelene ved øget liberalisering bedst muligt, og Rådet har allerede givet tilsagn om at øremærke en væsentlig del af den øgede handelsrelaterede bistand til AVS-staterne.
AVS-staterne vil vedblive med at kræve betydelig udviklingsbistand for at overvinde deres handelsmæssige udbudsbegrænsninger efter næste EUF. Jeg ser gerne, at Kommissionen og medlemsstaterne arbejder på at øge handelsstøtten væsentligt, efterhånden som AVS-staternes efterspørgsel bliver større ved gennemførelsen af ØPA'erne. Vi må imidlertid erkende de moralske problemer for en større donor, der ved forhandlingsbordet sidder over for en vigtig modtager af handelsstøtte.
Kommissionen må ikke manipulere med udsigten til støtte ved at sammenkæde fremtidig udviklingsbistand med AVS-staternes indrømmelser i ØPA'er. Støtte kan pr. definition bruges som en gulerod, men den må under ingen omstændigheder bruges som en pisk, hvis ØPA'erne ikke bliver indgået inden tidsfristens udløb med udgangen af 2007.
Handelsstøtte fungerer bedst, når den er baseret på fælles mål for donor og modtager.
I Udvalget om International Handel og Europa-Parlamentets Delegation til Den Paritetiske Forsamling AVS-EU har kommissæren et utal af parlamentsmedlemmer med ekspertise og vilje til at samarbejde med ham om ØPA'er. Eftersom tiden går, opfordrer jeg kommissæren til at samarbejde med dem for at finde en udviklingsorienteret løsning på ØPA'erne, som opfylder AVS-staternes behov.
Leopold Józef Rutowicz
Hr. formand, mine damer og herrer! Hr. Sturdys betænkning om økonomiske partnerskabsaftaler er en præcis redegørelse for den aktuelle situation.
Til trods for stærkt engagement fra EU's side er den aktuelle situation ikke tilfredsstillende. Samarbejde baseret på aftaler, der ikke tager højde for det globale marked og de principper, som WTO har fastlagt, varsler ikke godt for partnerskabsaftaler inden for AVS-rammerne.
EU's støtte til disse lande bør først og fremmest tage sigte på at stimulere en produktion, der ikke vil repræsentere nogen konkurrence for EU's producenter. Derfor må den ikke skabe en interessekonflikt. De pågældende produkter kan sælges på EU's marked på grundlag af flerårige aftaler. Jeg kan f.eks. nævne mineprodukter og biobrændstoffer. Ud over humanitær bistand er den vigtigste prioritering for disse lande bistand til jobskabelse.
Partnerskabsaftaler med AVS-stater bør være i overensstemmelse med EU's økonomiske strategi. Nye aftaler bør være baseret på principper fastsat af Kommissionen, Europa-Parlamentet og AVS-staterne.
Frithjof Schmidt
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Hr. formand! Forhandlingerne går nu ind i en afgørende fase, og de skal ikke mislykkes. Det er dog et faktum, at det store tidspres stiller for store krav til de svageste af vores partnerlande. Det er det, vi altid får at vide.
Derfor har vi brug for en bevidst mere fleksibel handelsplanlægning, som går ud over den 1.1.2008. Vi bør lære af fejlene fra Doha-runden, hvor der var fastsat en sakrosankt dato, som blev overskredet. I forbindelse med de opnåede mellemresultater vil det heller ikke være vanskeligt at redegøre for dette over for WHO. Der er også blevet nævnt alternativer hertil, f.eks. en udvidelse og videreudviling af GSP+. Dette kunne være en mulighed. Det skal vi forberede os på, og det må ikke komme som en overraskelse for os. Vi bør lade være med at overlæsse forhandlingerne med reglerne for investeringer i tjenesteydelsessektoren. Dette vanskeliggør forhandlingerne og bidrager ikke til at nå til en hurtig afslutning, og det fjerner vores fokus fra det væsentlige.
Vittorio Agnoletto
Hr. formand, mine damer og herrer! De forhandlinger om økonomiske partnerskabsaftaler, som Kommissionen fører med Rådets samtykke, truer AVS-staternes økonomiske og fødevaremæssige suverænitet og bringer enhver resterende mulighed for, at disse lande kan konsolidere deres egne produktionssektorer ved at forhøje merværdien af deres egen produktion, i fare. Dermed risikerer de yderligere afindustrialisering.
De sociale og miljømæssige virkninger af hæmningsløst at åbne lokale markeder for internationale investeringer, som hovedsageligt er rettet mod naturressourcer og landbrugsprodukter, ville forringe det allerede mangelfulde effektive økonomiske afkast for disse landes befolkninger. De eneste, der ville få noget ud af det, ville være de store europæiske multinationale selskaber. I forbindelse med kapitler som de såkaldte Singapore-emner, handel med tjenesteydelser og intellektuelle ejendomsrettigheder vil vi desuden få endnu strammere regler end dem, som WTO har fastsat. En WTO plus-aftale vil skubbe Afrikas befolkning endnu længere ud i fattigdommen.
Hele landbrugssamfunds stabilitet er i fare i Afrika, og det samme gælder tusindvis af fabriksjob. Uden arbejde har folk ingen anden udvej end at udvandre og prøve lykken i de synkefærdige både, der igen har invaderet Europas middelhavskyster i de seneste dage.
Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre opfordrer til, at de aktuelle ØPA-forhandlinger afbrydes, og at der begyndes forfra med et nyt udgangspunkt, hvor der fokuseres på social retfærdighed, solidaritet og befolkningernes selvstændige udvikling. Efter vores mening er det utænkeligt og ulogisk, at Kommissionen, samtidig med at Doha-forhandlingerne er fastlåst, ikke skulle ønske, at ØPA-forhandlingerne giver mulighed for at fravige forhandlingsfristen.
I stedet for burde hele EU gøre alt for inden for rammerne af WTO at opnå anerkendelse af en overgangsordning, hvorefter der opretholdes en handelspræferenceordning, som tilgodeser AVS-staterne, indtil en ny aftale er på plads. Af alle disse grunde og af andre, som jeg ikke har tid til at komme ind på, har min gruppe besluttet at stemme imod Sturdy-betænkningen.
Jerzy Buzek
(PL) Hr. formand! Jeg tager også ordet som medlem af den permanente delegation EU-AVS. Jeg takker kommissæren for hans redegørelse, og jeg tilslutter mig de vigtigste punkter i den. En særlig tak til ordføreren, hr. Sturdy. Dette er en meget god og omfattende betænkning, som indeholder 53 detaljerede punkter. Den er lige ved at have karakter af forhandlingsdirektiver.
Jeg vil fremhæve arbejdets høje faglige niveau, men jeg er bekymret over et bestemt politisk aspekt, som burde fremgå af en betænkning fra Europa-Parlamentet. Det drejer sig om det, som efter min mening er de fem vigtigste spørgsmål om den indflydelse, Parlamentet kan få på forhandlingerne.
For det første er det vigtigt at præcisere de økonomiske partnerskabsaftalers betydning for bæredygtig udvikling. Den er i øjeblikket ikke så klar for de lande, vi forhandler med.
For det andet skal det slås fast, at åbning af markedet inden for rammerne af de økonomiske partnerskabsaftaler, åbning af markedet alene, ikke i sig selv forbedrer konkurrenceevnen. Det er meget vigtigt, at vores partnere i AVS-staterne også forstår dette.
For det tredje må vi finde ud af, hvordan vi tilskynder til reformer i disse lande gennem præferencer, incitamenter og også gennem videnskabelig og uddannelsesmæssig bistand og personlig udveksling. Det drejer sig alt sammen om almindelig samfundsudvikling, som til tider er endnu vigtigere end at åbne markedet for produkter.
For det fjerde bør vi beskytte visse specifikke og følsomme sektorer som f.eks. landbrugssektoren i disse lande. Vi skal yde visse sociale grupper beskyttelse. Nogle af disse, f.eks. kvinder, kan også være truede inden for rammerne af de enkelte bestemmelser. Der skal arrangeres særlige præferencer for medicin og sundhedsanliggender.
Min femte og sidste bemærkning er, at integration og regionalt samarbejde på stedet er afgørende. EU udviklede sig primært på grundlag af gensidigt samarbejde, og det må vi understrege.
Kader Arif
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Forhandlingen om de økonomiske partnerskabsaftaler mellem Kommissionen og AVS-landene giver anledning til dybeste bekymring i disse lande og finder sted i en atmosfære, der er uforenelig med de historiske partnerskabsforbindelser, som knytter os sammen.
Der er en opfattelse af, at EU for enhver pris forsøger at indføre frihandelsområder i nogle af verdens fattigste lande på EU's betingelser. Tillidsforholdet mellem EU og AVS-landene står nu på spil.
Vi skal genåbne forhandlingerne på et nyt grundlag, således at vi kan håndtere AVS-landenes bekymringer vedrørende ØPA'ernes konsekvenser for deres økonomier i fremtiden, hvor mange sektorer ikke vil kunne klare en lempelse af toldbeskyttelsen eller en ukontrolleret konkurrencesituation med den europæiske økonomi.
Kommissionen skal vende tilbage til principperne i Cotonou-aftalen. Målet er udvikling, ikke gensidighed, i forbindelse med åbningen af markederne. Et sådant princip ville være i modstrid med det fastsatte mål i betragtning af den ulige udvikling, som ikke vil forsvinde i løbet af 20 år. Derfor skal disse lande have mulighed for at vælge mellem en ØPA og en anden form for præferenceaftale.
Vi skal tilbyde dem, som ikke har underskrevet en ØPA ved udgangen af 2007, en adgang til markedet, der som minimum svarer til de præferencer, som de nyder godt af nu, så ingen af dem vil stå tilbage i en mere ugunstig situation ved afslutningen af forhandlingerne.
Desuden bør tjenesteydelser og Singapore-emnerne ikke indgå i forhandlingerne. Den eneste forpligtelse angående overensstemmelse med WTO-reglerne vedrører de præferencer, der gives i forbindelse med handel med varer. Emnerne blev taget ud af WTO-forhandlingerne efter anmodning fra udviklingslandene. De bør ikke pludselig genindføres over for AVS-landene. Disse spørgsmål er først og fremmest de regionale gruppers ansvar i AVS-landene, hvis suverænitet i den forbindelse bør respekteres. Kommissionen skal derfor udelade emnerne af forhandlingerne.
Endvidere skal AVS-landenes parlamenter og Europa-Parlamentet samt civilsamfundet have adgang til alle dele af forhandlingerne og høres og inddrages, mens de finder sted.
Endelig vil jeg sige, at hvis der er behov for længere tidsfrister for at kunne forhandle gode, økonomiske partnerskabsaftaler på plads, så må Kommissionen udvise fleksibilitet og forsvare dette over for medlemmerne af WTO.
Johan Van Hecke
(NL) Hr. formand! Hr. Sturdy har skrevet en afbalanceret betænkning, hvori vi også imødekommer den berettigede kritik fra AVS-partnerne af, at EU under forhandlingerne ikke lytter nok til deres ønsker, og at EU i for høj grad ensidigt pålægger dem ting.
Jeg vil kort sige noget om et aspekt, som ofte glemmes, og det er det regionale aspekt af ØPA, nemlig forstærkelsen af syd-syd-handelen. Millenniumudviklingsmålene kan kun nås, hvis ØPA tager sigte på at opmuntre til ordentlig økonomisk forvaltning, fremme AVS-økonomiernes regionale integration og tiltrække og fastholde flere investeringer. En effektiv handelsrelateret bistand i tide er en ufravigelig betingelse for at forstærke AVS-regionernes handelspotentiale.
I den forbindelse vil jeg gerne minde Kommissionen om kommissionsformand Barrosos tilsagn om at give udviklingslandene en milliard euro i handelsstøtte. Det er et dårligt tegn, at der i Rådets aftale om de næste finansielle overslag træffes utilstrækkelige foranstaltninger, hvad angår de foreslåede 190 millioner euro om året til lande fra sukkerprotokollen.
At overholde løfter er trods alt et spørgsmål om elementær troværdighed, som måske kan blive afgørende for, om forhandlingerne bliver vellykkede.
Carl Schlyter
(SV) Hr. formand! Det er tre nøgleord, som Kommissionen behøver at følge i forhandlingerne: at lytte, ikke at tvinge og ikke at stresse. Vi skal lytte til deres krav.
Disse forhandlinger er ikke lige. De, hr. Mandelson, råder over hundredvis af eksperter. Udviklingslandene har kun få. Vi har en enorm økonomisk magt. De har kun et spirende erhvervsliv. Vi kan opkøbe hele deres erhvervsliv. De har knap nok mulighed for at købe mad til hele dagen. Med så forskellige vilkår er det vigtigt, at vi lytter til deres krav og forsøger at tilgodese dem.
EPA skal være til for deres udvikling og ikke vores profit. Derfor skal vi ikke tvinge dem. Hvis ikke de vil åbne deres marked, så må vi ikke tvinge dem, hvilket også fremgår af punkt 17 i beslutningen. Alle handelseksperter skolet i en nyliberal tankegang tror, at reducerede tariffer altid er godt, og at fri handel altid er bedre end fair handel, men virkeligheden viser, at det ikke forholder sig sådan. Og det er i virkeligheden sådan, vores forhandlingspartnere lever. En fejlagtig liberalisering betyder, at mennesker kan dø. De kan forklare, hvad De mener, men lad dem træffe beslutningen. Hvis de tager fejl, er det deres fejl. Det er lettere at leve med mangler, som man selv er ansvarlig for og kan ændre på, end at leve i elendighed, som er påtvunget af andre. Reciprocitet er ikke nødvendig. Lad dem træffe beslutning om det. Vi kan leve med den, og vi kan leve uden den, men de kan dø af den.
Endelig skal vi ikke stresse. Jeg håber derfor, at Parlamentet forkaster punkt F og vedtager ændringsforslag 4. Lad forhandlingerne tage den nødvendige tid, og lad samtidig den generelle præferenceordning være. Så kan de trygt fortsætte med at sælge til os uden at have et damoklessværd hængende over sig. De 27 EU-lande udgør sammen med AVS-landene en dominerende gruppe i WTO. Hvis vi vil, kan vi sammen sige, at vi har brug for at forlænge tiden til forhandlingerne eller udarbejde alternativer til de økonomiske partnerskabsaftaler.
Gabriele Zimmer
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær! Da WTO bestemte, at de toldfordele, som EU's medlemsstater gav deres tidligere kolonier, betød en forfordeling af andre udviklingslande, var dette ikke en opfordring til en ny verdensorden.
Hr. kommissær, efter min mening overvurderer De i vid udstrækning Deres myndigheders planlægningskompetencer. EPA-udkastene, som De nu har fremlagt for forhandlingspartnerne, betyder en klar overskridelse af Deres forhandlingsmandat. Fuldstændig uagtet den erfaring, som vi selv har gjort os i Europa, vil De gennemtvinge et globalt kludetæppe af rent økonomisk baserede statsforbund. De giver således ikke engang Deres partnere en mulighed for at finde sammen socialt og politisk, og De giver dermed de europæiske virksomheder en kæmpemæssig konkurrencefordel.
Under alle omstændigheder afviser jeg idéen om at påtvinge vores partnerlande betingelser, som de radikale frie markedskræfter ikke engang har formået at gennemføre inden for EU. Der lægges ikke skjul på, at Deres foreskrifter om offentlige kontrakter er kiler for markedsåbningen. De stiller ganske vist to boksere i samme ring, men den ene bokser vejer 100 kg mere end den anden.
Jeg opfordrer Dem derfor til at udsætte alle forhandlinger, som går videre end toldtariffer, og til at lægge Dem i selen for, at vi opnår en WTO-form, som tager større hensyn til kravene om udvikling.
David Martin
(EN) Hr. formand! Jeg tilslutter mig dem, der har lykønsket Robert Sturdy med en efter min opfattelse god betænkning. I betænkningen understreges det med rette, at disse forhandlinger bliver ført mellem ulige parter, og det har mange af de øvrige talere været inde på i formiddag. Jeg mener, at det er kilde til mange af problemerne, at Kommissionen og AVS-staterne ser forhandlingerne ud fra forskellige synspunkter. Hvis vi ser på tidsfristen ved årets udgang, er det Kommissionens opfattelse, at tidsfristen er et vigtigt middel til at opfylde WTO-forpligtelserne. Set ud fra mange af AVS-staternes synspunkt bliver tidsfristen derimod udnyttet til at presse dem til at gå ind på utilfredsstillende aftaler, og Kommissionen bør efter min mening gøre langt mere for at forsikre AVS-staterne om, at tidsfristen ikke bliver og ikke vil blive brugt til at tvinge AVS-staterne til at indgå aftaler, som de egentlig ikke kan leve med.
Hvad angår støttesituationen siger Kommissionen, og kommissær Mandelson gentog det i formiddag, at forhandlingerne ikke vil blive en fiasko på grund af pengemangel. Men det er urimeligt at forvente, at AVS-staterne træffer langsigtede beslutninger om liberalisering og regional integration uden at have en langsigtet oversigt over de bistandsbeløb, der står til rådighed til at hjælpe dem med at skabe regionale lovgivningsmæssige rammer, der giver mulighed for at indføre nye metoder til opkrævning af offentlige indtægter, som kan opveje de manglende toldindtægter, eller for at skabe den infrastruktur, som vi af egne erfaringer i EU ved er så vigtig for at udvikle den regionale økonomi.
Hvad angår markedsadgang, har jeg hørt kommissæren sige her i salen, at EU ikke har nogen offensive handelsmål med AVS-staterne. Men forhandlerne siger, at Kommissionen presser dem meget hårdt for at åbne vores markeder for tjenesteydelser og give andre markedsåbningstilbud.
Jeg siger alt dette i den overbevisning, at Kommissionen ønsker en udviklingsfremmende pakke med de seks regioner. Kommissionen mener, at den handler i AVS-staternes interesse, men den må forstå, at forhandlinger mellem ulige parter gør den svageste part mistroisk. Når vi taler om tidsfrister, ser de trusler, når vi er vage omkring bistandspakken, ser de en forbindelse mellem det omfang af markedsåbning, som de er villige til at tilbyde, og bistandspakkens størrelse. Hvis vi skal overvinde disse bekymringer, må vi bringe mere åbenhed og gennemsigtighed ind i selve forhandlingerne, og vi må love, at der, når forhandlingerne er afsluttet, vil være parlamentarisk overblik over de endeligt afsluttede forhandlinger, så de kan være sikre på, at parlamentarikere vil være involverede i denne proces fra deres gennemførelse.
Fiona Hall
(EN) Hr. formand! At følge ØPA-forhandlingernes fremskridt har været som at leve i to parallelle universer. På den ene side har der været mange erklæringer fra AVS-staternes side om, at processen mangler det udviklingsfokus, som den burde have. AVS-staterne påstår, at de bliver presset til at forhandle på Kommissionens præmisser, og de er især bekymrede over, at Kommissionen ikke har levnet tid til ordentlige konsekvensanalyser og har afvist alle analyser, der ikke var i overensstemmelse med dens egen holdning. På den anden side har Kommissionen mærkeligt nok hele tiden fastholdt, at ingen klager eller anmoder om alternativer til ØPA'er.
Men gennemgangen af ØPA'erne fra FN's Økonomiske Kommission for Afrika fra januar 2007 var klar. I denne eksterne og uafhængige gennemgang blev det konkluderet, at der i forhandlingerne var for lidt fokus på udvikling og for meget på handelsliberalisering. På baggrund af denne eksterne FN-vurdering forstår jeg ikke, hvordan Kommissionen kan vedblive med at fastholde, at ØPA-forhandlingerne er inde i en positiv udvikling, og at alt er i den skønneste orden.
Glenys Kinnock
(EN) Hr. formand! Jeg har tiltro til, at Kommissionen vil notere sig de bekymringer, som mange - langt de fleste - medlemmer af Parlamentet har givet udtryk for i formiddag.
ØPA-forhandlingerne er tydeligvis inde i en meget afgørende fase, og i denne uge mødes EU og AVS-ministrene i Bruxelles for at gennemgå fremskridtene på et tidspunkt, hvor de, som andre har sagt, er under hårdt pres for at blive færdige inden udgangen af 2007. Sandheden er naturligvis, at AVS-staterne, selv om de teknisk set er velforberedte, stadig har alvorlige politiske problemer indbyrdes, inden for AVS-staternes regeringer og mellem regeringer og den private sektor, det civile samfund og regionale integrationsorganisationer.
David Martin rejste nogle meget vigtige spørgsmål om den mistænksomhed og ængstelse, der er i AVS-staterne. I løbet af de sidste par uger har jeg været i både Vest- og Østafrika, og fra Senegals premierminister, Ghanas præsident og Tanzanias handelsminister var budskabet nøjagtigt det samme: Der er for mange uløste problemer. Hvad angår handelsstøtte: Er det nye penge? Er den til at regne med? Hvornår bliver den til noget? Hvad angår regional integration, hørte jeg i Tanzania om de enorme problemer i landet og om den nye østafrikanske sammenslutning, som de planlægger, og som de vistnok har underrettet kommissæren skriftligt om. Så er der Singapore-emnerne, som andre har nævnt, og som for øjeblikket giver anledning til enorme vanskeligheder i SADC-forhandlingerne.
De fleste AVS-stater har bifaldet toldfri og kvotefri adgang. Det er imidlertid fortsat sådan - og jeg er ikke sikker på, at det er blevet nævnt - at en halv snes EU-medlemsstater eller flere udtrykker bekymring over dette forslag og gør indsigelser mod det, og nogle AVS-stater er bekymrede over virkningen for sukker, bananer og ris. Så sent som i går sagde man fra Barbados, at regionen kun kan opnå fordele, hvis EU sørger for, at de kan opbygge teknisk, produktionsmæssig og infrastrukturel kapacitet, så de kan maksimere mulighederne, navnlig for sukker, mellem 2009 og 2015.
Folk taler om et dommedagsscenarie. Det er grunden til, at AVS-staterne, hvis de ikke kan undertegne aftalerne inden årets udgang, skal have omfattende markedsadgang gennem GSP+.
Påstanden om, at der ikke er nogen alternativer, er ganske enkelt noget vrøvl, og det samme gælder påstanden om, at ingen AVS-region eller AVS-stat har anmodet om dem. De seneste undersøgelser fra ODI, FN og andre peger på en forbedret GSP som et realistisk alternativ til ØPA'er, som ville give det pusterum, der er nødvendigt for, at forhandlingerne kan fortsætte. GSP+ ville give større adgang end GSP, som absolut ikke er nogen mulighed. De fleste AVS-stater kunne udmærket opfylde kriterierne for berettigelse og ville få en markedsadgang, der næsten svarede til Cotonou for den nuværende eksport med meget få undtagelser.
Alain Hutchinson
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Allerførst vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med den måde, hvorpå denne debat i dag er forløbet i Parlamentet. Det ønsker jeg bl.a. at gøre, fordi jeg mener, at den åbenlyst modbeviser de påstande, som vi jævnligt har hørt i løbet af de seneste måneder, i henhold til hvilke det kun er nogle få galninge fra Den Socialdemokratiske Gruppe og et civilsamfund, der af princip eller af vane trodser Kommissionen, som er bekymrede for afholdelsen og resultaterne af forhandlingerne om aftalerne om de økonomiske partnerskabsaftaler. Det er, som vi har hørt her til morgen, bestemt ikke tilfældet.
Kort sagt er der rent faktisk kun et spørgsmål at stille i dag i forbindelse med disse forhandlinger, og det lyder: Er Kommissionen i stand til at garantere AVS-landene, at aftalerne, når de er underskrevet, vil sikre dem udviklingsbetingelser, der er bedre end dem, som de har i dag? Hvis Kommissionen er i stand til det, så har jeg personligt ikke længere mange forbehold over for disse økonomiske partnerskabsaftaler. Hvis den ikke er i stand til det, hvilket jeg frygter, så bliver vi nødt til at afvise aftalerne i den form, som de præsenteres for os i øjeblikket, og lige så længe, som de uretmæssigt favoriserer en tilgang til menneskelige relationer, der i overdreven grad drejer sig om handel og fortrænger alt andet, til skade for AVS-landenes befolkningers generelle interesse.
Forbedringen af levevilkårene for så mange af vores nulevende og fremtidige generationer som muligt, i nord og i syd, er et prioriteret mål, som vi har ret til at kræve fra Kommissionens side. Følgelig har Kommissionen pligt til velvilligt og med behørig gennemsigtighed at fortsætte forhandlingerne om disse aftaler. I den forbindelse henviser jeg til de meget konkrete og meget korrekte bemærkninger fra min kollega hr. Arif. Kommissionen har imidlertid også pligt til at give sig selv og vores partnere de nødvendige tidsrammer, hvilket flere af talerne før mig også påpegede. Det er på høje tid, at dette krav, som fremsættes af millioner af europæiske borgere, som vi repræsenterer i dette parlament, bliver behandlet langt mere seriøst og med langt større respekt, end det er tilfældet i dag.
Hr. kommissær, som det jævnligt er tilfældet i Parlamentet, hører vi her til morgen medlemmer i stor stil og ihærdigt tale om økonomi, åbning af markeder og konkurrenceevne. Vi må ikke glemme, at disse ord skal anses for, hvad de er, nemlig koncepter og i bedste fald instrumenter, hvis eneste værdi er deres mulige bidrag til at imødekomme den generelle interesse, flest mulige menneskers interesse, ikke interessen hos et om end stigende antal af privilegerede personer, som såvel i nord som i syd kan drage fordel af enhver gammel aftale, der er indgået med en given gammel part, men et stigende antal mænd, kvinder og børn, som sammen repræsenterer det store flertal af udstødte i vores verden, og som forventer en hel del af en forbindelse med deres europæiske partnere, der er om ikke generøs da i det mindste afbalanceret.
Marie-Arlette Carlotti
(FR) Hr. formand, hr. kommissær! I sine seneste forslag overvejer EU at udvide konceptet "alt undtagen våben" til at omfatte samtlige AVS-lande.
Det er uden tvivl et fremskridt, der vil gøre det muligt at sikre, at ingen af disse lande taber terræn efter 2007, men det er ikke en mirakelløsning, der gør ØPA'erne til udviklingsaftaler. For at de kan blive til udviklingsaftaler, skal vi gå meget længere. Vi skal indføre en overgangsperiode, som er betydeligt længere end de 10 eller 12 år, der i øjeblikket foreslås. Vi skal stoppe landbrugsdumping og respektere princippet om fødevaresuverænitet. Vi skal tilbyde en speciel og individuel behandling og give AVS-landene mulighed for at beskytte nogle af deres sektorer. Vi skal holde op med at presse på med Singapore-emnerne og i stedet opretholde alle staters ret til frit at forvalte deres offentlige sektor. Endelig skal vi i højere grad inddrage civilsamfundene og parlamenterne.
Jeg mener, at det er den pris, der skal betales, for at ØPA'erne kan tjene navnlig udviklingen i Afrika og ikke kun udviklingen i Europa.
Peter Mandelson
Hr. formand! Det er mig en fornøjelse på vegne af Kommissionen at fremkomme med de afsluttende bemærkninger til denne debat på grund af emnets store betydning. Intet mindre end den fremtidige udvikling, afhjælpning af fattigdommen og mulighederne for at udnytte fordelene ved det internationale handelssystem står på spil for AVS-staterne, nogle af verdens fattigste lande, som vi absolut er forpligtede over for.
De økonomiske partnerskabsaftaler drejer sig om at bruge handel som en løftestang for udvikling. Vi har ingen intentioner om at tvinge AVS-staterne til at påtage sig forpligtelser mod deres vilje. Vi arbejder imidlertid med en begrænsning: ØPA'er skal være i overensstemmelse med WTO-reglerne og dermed omfatte handelsåbninger fra begge sider for handel med varer og tjenesteydelser. Jeg vil understrege, at det naturligvis ikke er ensbetydende med symmetriske handelsåbninger mellem EU og AVS-staterne. Hvad angår EU's markedsåbninger over for dets partnere, vil EU naturligvis tilbyde langt mere, end AVS-partnerne vil tilbyde EU.
Desuden er vi på mange områder villige til at overveje overgangsperioder og i nogle tilfælde meget lange overgangsperioder - op til 25 år - sammen med betydelig finansiel støtte til at hjælpe disse lande med at opfylde deres forpligtelser, så ØPA'erne virkelig fungerer som en katalysator for politiske reformer i AVS-staterne.
Hvad angår markedsadgang, bekræftede Rådet (almindelige anliggender) for nylig princippet om toldfri og kvotefri adgang for AVS-staterne, men med overgangsperioder for nogle få følsomme produkter, navnlig ris og sukker. Det samme princip gælder for bananer, men vi blev enige om yderligere evaluering for især at tage hensyn til EU's regioner i den yderste periferi, og det vil ske.
Som svar på hr. van den Bergs indlæg vil jeg sige, at vi sammen med AVS-regionerne er ved at opbygge asymmetriske markedsadgangsordninger, som giver mulighed for fortsat beskyttelse af AVS-følsomme sektorer. Vores toldfri og kvotefri tilbud giver store muligheder for at beskytte AVS-staterne og åbne deres markeder meget asymmetrisk. Desuden vil der være fleksible beskyttelsesforanstaltninger, så vi hurtigt kan gribe ind, hvis der opstår problemer. En betinget markedsadgangsordning vil imidlertid endnu en gang placere vores handelsordninger i en sårbar position i WTO og skabe yderligere usikkerhed for AVS-erhvervsdrivende og -investorer. Derfor vil det ikke være i AVS-staternes egen interesse at vælge en sådan betinget tilgang.
Nogle medlemmer har talt om alternativer til ØPA'er. Jeg kan bare ufortøvet og ubetinget sige, at der ikke er nogen mere udviklingsfremmende eller bedre udviklingsinstrumenter til rådighed for os, som ville overgå de ambitioner og det potentiale, som de økonomiske partnerskabsaftaler tilbyder. Det ville være helt hen i vejret at tilbyde GSP, som nogle har foreslået, når vi kan forhandle os frem til gode økonomiske partnerskabsaftaler. De AVS-stater, der ikke hører til de mindst udviklede lande, ville ende med en dårligere markedsadgang til EU end næsten alle andre udviklingslande i verden.
Så er der nogle, der foreslår GSP+ som et alternativ ved at slække på kriterierne for adgang til GSP+ og udvide dens anvendelsesområde. Det er også helt uacceptabelt. GSP+ fortsætter opdelingerne i handelsordningen mellem de mindst udviklede lande og andre lande end de mindst udviklede lande, som forsøges fjernet med ØPA'erne, og den fremmer ikke brug af markedsadgang på samme måde som ØPA'er. GSP er åben for alle lande, og mange ville ganske enkelt udnytte slækkede GSP+-kriterier, udsætte AVS-staterne for direkte konkurrence og fuldstændig undergrave formålet med GSP+, som er at bruge handelspræferencer til fremme af undertegnelse af aftaler om menneskerettigheder og gode arbejdsmetoder. Derfor håber jeg, at ingen vil fremme idéen om, at GSP eller GSP+ er et acceptabelt og/eller bedre alternativ end ØPA'er.
Langt den bedste udviklingsmulighed er at undertegne ØPA'erne før tidsfristens udløb. Der er ingen bedre alternativer. Vi kan ikke bare lade hånt om WTO-reglerne om ØPA'ernes varehandelssektion. Hvis det bliver klart, at vi for en regions vedkommende ikke når det, får de mindst udviklede lande Alt undtagen våben- initiativet. For andre lande end de mindst udviklede, som især eksporterer bananer, er en fritagelsesklausul sandsynligvis slet ikke politisk mulig. For andre afhænger tingene af udviklingen i forhandlingerne.
Til sidst vil jeg sige, at jeg i modsætning til nogle af dem, der har talt i Parlamentet i formiddag, mener, at AVS-staternes tilgang er et bevis på en betydelig realisme og forståelse af, hvad der er i AVS-staternes interesse at gøre. AVS-staterne har frivilligt gået ind på den køreplan, vi følger i forhandlingerne om disse aftaler. Det er bestemt ikke i AVS-staternes interesse, at de, der foregiver at være AVS-staternes venner, udmaler et dommedagsscenarie for at skabe en frygt og usikkerhed, der kun kan afholde AVS-staterne fra at deltage i de forhandlinger, som de har så stor interesse i at afslutte inden årets udgang.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Richard Seeber 
skriftlig. - (DE) Jeg vil gerne takke ordføreren hjerteligt for hans betoning af det store behov for handling fra EU's side i forbindelse med forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler.
Vi skal først og fremmest holde os for øje, at vi skal arbejde for en effektiv integration af AVS-landene i verdenshandelen og for en ensartet succes i alle regionale grupper. Det kan bl.a. ske ved hjælp af handelslempelser og teknisk hjælp til producenterne, således at dette kan kompensere for deres tab i toldindtægter, hvilket imidlertid ikke er nok for disse lande. De har ligeledes brug for ekspertrådgivning og -vejledning for reelt at kunne drage fordel af den nemmere markedsadgang.
Derudover ville det efter min opfattelse være essentielt at forenkle de tilgrundliggende forvaltningsprocedurer med henblik på en mere effektiv udnyttelse af de forhåndenværende midler.
Jeg mener, at vi som medlemmer af Parlamentet bør være os den kendsgerning bevidst, at handelen med disse stater også er i europæisk interesse. Desuden skylder vi som borgere i udviklede lande borgerne i AVS-landene at gøre alt, hvad der står i vores magt for at integrere dem i verdenshandelen.
