Arv og testamente (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Giuseppe Gargani for Retsudvalget med henstillinger til Kommissionen om arv og testamente.
Giuseppe Gargani 
Hr. formand, mine damer og herrer! Hvad det pågældende forslag angår, vil jeg sige med det samme, at der i EU er mellem 50.000 og 100.000 arvesager, og at dette forslag kan blive en reference, når det gælder spørgsmål, der vedrører international ret.
Grænseoverskridende arvesager er et meget omfattende fænomen, som er forbundet med stadig større vanskeligheder, og som er årsag til dybe uoverensstemmelser mellem de internationale privatretlige systemer og de materielle retsbestemmelser i medlemsstaterne. Alt dette lægger ofte hindringer i vejen for den frie bevægelighed og udøvelsen af ejendomsretten. Derfor besluttede Retsudvalget - som jeg har den ære at være formand for - at tage initiativet til at gøre arvesagerne i Europa enklere, idet udvalget benytter sig af en beføjelse, som EF-traktatens artikel 192 giver det, og anmoder Kommissionen om at vedtage et lovgivningsforslag.
Eftersom vi, mine damer og herrer - og det er en overvejelse, som jeg altid gør mig - desværre stadig ikke har initiativbeføjelser på lovgivningsområdet ligesom alle vores kolleger i de nationale parlamenter, vil jeg henvende mig til Dem, kommissær Frattini, og bede Dem - med den stærke opbakning, som den kvalificerede flertalsafstemning utvivlsomt giver mig - viderebringe vores vigtige krav i de europæiske borgeres interesse.
Som De ved, er rettighedshaverne for at komme i besiddelse af deres arv i dag nødt til at indlede retssager i alle de lande, hvor formuegoderne befinder sig. Det er en proces, der ikke alene er dyr og krævende, for arv af formuegoder er en særlig måde at overgive ejendomsretten på, og derfor er den forbundet med følelsesmæssige og personlige aspekter, dvs. menneskelige forhold, som er meget komplekse, og som endda går ud over de juridiske argumenter. I den forbindelse vil jeg gerne nævne et meget personligt minde fra min ungdom, da jeg gik på universitetet. Professor Cariota-Ferrara, som havde skrevet sin afhandling om arveret, sagde, at arveret er en ret, der har med følelser at gøre, og en ret, som ofte involverer sorg. Derfor er jeg sikker på, mine damer og herrer, hr. formand, at vores forslag virkelig giver et reelt bidrag til at skabe et borgernes Europa.
Jeg vil gerne takke udvalget, som har drøftet dette spørgsmål indgående og undersøgt alle dets aspekter. Jeg mener virkelig, at det forslag, som vi forelægger for Parlamentet, er et yderst fornuftigt forslag, der udgør et fremskridt for det politiske Europa og for borgernes Europa. Derfor vil jeg opfordre Dem til at støtte denne betænkning, og jeg vil også opfordre kommissær Frattini til at støtte den på de europæiske borgeres vegne.
Den betænkning, som vi har udarbejdet, indeholder nogle instrumenter, der skal sikre, at der kun er én gældende lov og én dommer. Den gældende lov og den kompetente dommer skal som hovedregel falde sammen, og kriteriet for fastlæggelsen heraf er ligeledes objektivt, nemlig afdødes sædvanlige bopæl indtil dødstidspunktet. Det frie valg er dog ikke udelukket. Den, der opretter et testamente, kan vælge, hvilken lov der skal gælde for hele arvesagen, og det kan enten være vedkommendes eget lands lov eller loven i det land, hvor vedkommende har sin sædvanlige bopæl, når valget træffes. I tilfælde af tvist kan parterne vælge den gældende lovgivning og den kompetente domstol.
Det vigtigste - som jeg gerne vil sige et par ord om, og som efter min mening er en hjørnesten i vores forslag - er dog, at der i betænkningen tages højde for indførelsen af en europæisk arveattest, som på en bindende måde angiver den gældende arvelovgivning, arvingerne, de ansvarlige for arvens forvaltning og deres beføjelser samt de arvede formuegoder. Attesten skal udfærdiges efter en standardmodel og vil gøre det muligt at opføre arven i de offentlige registre i den medlemsstat, hvor formuegoderne befinder sig.
I den forbindelse vil jeg gerne sige - eftersom fru Berger har undersøgt dette forslag endnu mere indgående end de andre og stillet fem ændringsforslag - at jeg lægger særlig vægt på, at attesten bliver obligatorisk, konsekvent og juridisk sikker. Hvis ikke dette bliver fastlagt, tror jeg nemlig, at hele forslaget vil smuldre, og at det mister effektivitet og ikke i så høj grad bliver en reference. Så er det ikke alle EU-landene, der vil tage hensyn til det, og dermed ender det med at blive en vejledende og ikke obligatorisk foranstaltning. Dette vil formodentlig svække dets effektivitet, som ellers netop skulle ligge i retssikkerheden og evnen til at nå ud til alle borgerne, så de har en reel chance for at få deres arv ved hjælp af disse instrumenter.
De andre ændringsforslag bør efter min mening forkastes, og her vil jeg gerne rette en særlig opfordring til fru Berger om at gøre sig nogle flere overvejelser og måske at trække ændringsforslaget tilbage eller revidere det, så dette forslag bliver mere effektivt.
Franco Frattini
Fru formand, hr. ordfører, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne rette en varm tak til hr. Gargani og Retsudvalget for deres udarbejdelse af et forslag, som - hvis det bliver vedtaget af Parlamentet, hvilket jeg håber - jeg ikke vil tøve med at omsætte til et lovgivningsforslag.
Også jeg vil gerne tage udgangspunkt i en konstatering. Vi har arbejdet meget med at finde ud af, hvad holdningen var hos jurister, eksperter på området og ikke mindst EU-borgerne, når det gælder muligheden for at få et instrument, der klart fastlægger, hvilken lovgivning der er gældende, og som således gør det lettere at indføre et egentligt europæisk område med hensyn til arv og testamente.
Det fremgik af resultaterne af en undersøgelse, der blev foretaget af Eurobarometer i juli 2006 og omhandlede de forskellige aspekter af familieret i Europa, at gennemsnitligt 80 % af de europæiske borgere anser det for nødvendigt med en anerkendelse af arv og testamente i hele EU. Der er naturligvis lande, hvor tilslutningen til dette er endnu større. F.eks. var der i Tyskland, som er et af de store stifterlande, og i Letland, som er et mindre land, 92 %, som sagde ja til en sådan lovgivning. I mit land, Italien, var der 88 %, og det var også tilfældet i Ungarn. Der var således stor respons, og det fremgår heraf, at gennemsnitligt fire femtedele af de europæiske borgere går ind for at lette EU-lovgivningen om arv og testamente.
I marts 2005 offentliggjorde Kommissionen en grønbog på området, der gjorde det muligt for os at indhente flere hundrede svar af stor interesse fra det akademiske og juridiske miljø og fra dem, der arbejder med dette område. Desuden fik vi mange gode forslag på den høring om grænseoverskridende arvesager, som Parlamentet havde den glimrende idé at afholde. Jeg kan bl.a. fortælle Dem, at Kommissionen selv tilrettelægger en offentlig høring om samme emne. Den vil blive afholdt her den 30. november og give os endnu flere idéer, hvilket sammen med hr. Garganis betænkning vil gøre det muligt for os snart at stille et lovgivningsforslag.
Det sidste punkt, som jeg kort vil komme ind på, er et punkt, som hr. Gargani allerede har nævnt, nemlig den europæiske arveattest. Jeg mener ligesom ordføreren, at hvis vi ønsker, at et sådant europæisk instrument virkelig skal være effektivt, er det nødt til at være bindende inden for EU. I den forbindelse er der sikkert mange af Dem, som husker de andre internationale privatretlige instrumenter, som vi har indgået en aftale omkring. Hvis der kunne sættes spørgsmålstegn ved et bestemt instrument - når først det er vedtaget i en medlemsstat - hver gang det skal anvendes i de andre medlemsstater, netop fordi det ikke er bindende, ville det gå ud over et af hovedpunkterne i området for den frie bevægelighed for beslutninger.
Man kunne naturligvis indvende, at en arveattest som sådan altid er af bindende karakter, da den ellers ikke ville kunne attestere visse situationer. Jeg tror dog, at det i dette tilfælde er rigtigt at understrege attestens bindende karakter, eftersom vi måske for første gang er ved at indføre et instrument, der kan være med til at løse de europæiske borgeres bevægelsesproblem, som også viser sig med hensyn til anerkendelsen af den sidste vilje, dvs. arv og testamente. Derfor vil jeg gerne sige allerede nu, at jeg er helt enig med hr. Gargani.
Manuel Medina Ortega
Fru formand! Hr. Gargani har forelagt en betænkning, som udtrykker Retsudvalgets ønske om, at de europæiske institutioner går ind på arveretsområdet.
Kommissær Frattini har påpeget, at 80 % af de europæiske borgere mener, at der bør være en fælles regulering og anerkendelse af arveretten i EU. Vi taler ikke om teorier, men om virkeligheden for personer, der bor i forskellige lande, som har familie i forskellige lande, og som, når der finder et arvefald sted, befinder sig i en fuldstændig håbløs situation.
Desværre indeholder EU's traktater ingen mulighed for at harmonisere materielretten om arv og testamente. Det bør der sandsynligvis rettes op på i fremtiden, for det er svært at forstå, at konsekvenserne, retssystemet og arvingernes rettigheder er helt forskellige, blot fordi man tilbagelægger nogle kilometer, afhængig af om en person er bosat i det ene eller det andet land.
Indtil videre begrænser Retsudvalget sig til ved hjælp af hr. Garganis betænkning at kræve, at Kommissionen begynder at foreslå aktioner af lovgivningsmæssig karakter. Kommissær Frattini har givet udtryk for Kommissionens velvilje i denne henseende. Vi kan sandsynligvis ikke komme længere på nuværende tidspunkt.
I Retsudvalget har vi diskuteret fordelene ved og indholdet i de forslag, som hr. Frattini har tilføjet i bilaget. Der er nogle ændringsforslag, som min socialdemokratiske kollega, fru Berger, har stillet, og som går ud på at rette op på nogle af de mangler, der findes i nævnte bilag, men det vigtigste er, at Kommissionen, sådan som hr. Frattini her har givet udtryk for, er parat til at komme med konkrete forslag. Det er en sag, hvor vi ikke kan improvisere, og vi må støtte os på vores erfaring.
De personer, der på et eller andet tidspunkt har skullet klare en international arvesag i EU, har utvivlsomt haft store vanskeligheder, især med hensyn til jurisdiktionen.
Vi bør sandsynligvis begynde med at behandle spørgsmålet med udgangspunkt i jurisdiktion, domstolskompetence, anerkendelse af afgørelser og deres gyldighed, og, som foreslået af hr. Gargani, afskaffe eksekvaturproceduren, som ikke giver nogen mening i EU.
Jeg håber derfor, at hr. Garganis indsats og hr. Frattinis bidrag vil gøre det muligt for os hurtigt at få konkrete forslag på bordet til videreudvikling af fællesskabsretten på dette område.
Diana Wallis
Fru formand! På min gruppes vegne vil jeg gerne hilse grønbogen velkommen og takke hr. Gargani mange gange for hans betænkning og alt det arbejde, han har lagt i den i form af høringer. Den er virkelig velkommen.
Dette er helt klart et problem, der påvirker stadig flere af vores borgere, og det er vi nødt til at løse, men det er ikke så enkelt. Når man tænker på, hvor forfærdeligt det er for et menneske at skulle håndtere dødsfald og hertil lægger problemerne med at håndtere en sådan grænseoverskridende retssituation, er det helt klart et område, hvor vi må forsøge at finde en løsning for at gøre livet lettere for vores borgere, når vi nu har tilskyndet dem til at være mobile, hvilket vi jo har gjort.
Men de juridiske problemer, som dette giver anledning til, drejer sig om subsidiaritet. De drejer sig i høj grad om kulturen i vores forskellige retssystemer. Men det er klart, at hvis vi skal løse problemet, skal vi, som hr. Gargani har sagt - og jeg tror, at min gruppe også vil understrege dette - bevæge os i retning af et bindende europæisk arvebevis. Det skal være vores første mål, at sikre fri bevægelighed for et sådant bindende bevis på samme måde, som vi har fri bevægelighed for almindelige domstolsafgørelser. Det bliver dog vanskeligt, for, som jeg har sagt, drejer det sig om den offentlige politik internt i de forskellige lande. Det drejer sig om spørgsmål inden for skattelovgivningen. Men jeg anbefaler betænkningen og håber, at kommissæren vil kunne få den gennemført som lovgivningsinstrument.
Maria Berger
(DE) Fru formand! Tak til ordføreren og vores udvalgsformand for hans betænkning og også for, at han var i stand til at tage højde for visse af mine ændringsforslag allerede efter forhandlingen i udvalget.
Jeg mener, i dag er velegnet til at drøfte dette emne, som jo ikke er så opmuntrende: død, arv. Vi vedtog tjenesteydelsesdirektivet ved andenbehandlingen. Gudskelov blev der ikke tale om en undtagelse for begravelsestjenesterne, sådan som mange ønskede det. Her til aften taler vi om europæiske initiativer inden for arveretten.
Jeg vil gerne opklare en misforståelse her med det samme. Der er tydeligvis sket en teknisk fejl. Jeg ønsker ikke at slette arveattestens bindende virkning, jeg ønsker blot at slette ordene "unless and until proven otherwise". Jeg ønsker at styrke og ikke afskaffe arveattestens bindende virkning. Jeg vil gerne afklare det med Mødetjenesten, og måske er det også muligt for de andre grupper at stemme for under disse auspicier.
Hvad angår ændringsforslag 3, håber jeg, at det er acceptabelt nu. Vi foreslår, at man skal have haft den pågældende bopæl i mindst to år, hvis denne bopæl skal gælde som tilknytningspunkt. Det bør ikke være sådan, at en person konfronteres med overraskende retlige konsekvenser på grund af en midlertidig ændring i sin bopæl. Vi vil heller ikke gøre det for nemt for nogen at unddrage sig sin hjemlige arveret til skade for den pågældendes familiemedlemmer ved at flytte bopæl.
Nu vil jeg også gerne reklamere for mine andre ændringsforslag om en overensstemmelsesprøvning. I henstilling 1 sætter vi os jo for ikke at gribe ind i medlemsstaternes procesret. Denne overensstemmelsesprøvning er efter min mening i strid med princippet om ikke at gribe ind i hverken materiel ret eller procesret i medlemsstaterne.
Med denne forklaring håber jeg, at de øvrige grupper måske kan tilslutte sig vores ændringsforslag.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
