Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Er der nogen indsigelser?
Hr. Posselt har ordet.

Posselt
Hr. formand, på side 15 står der, at jeg i går i spørgetiden stillede et spørgsmål om indførelse af bestemte naturkategorier inden for naturbeskyttelsen. Men jeg stillede et spørgsmål om udvidelsen mod øst, om Den Tjekkiske Republik og om indførelse af bestemte rets- og menneskerettighedskategorier i processen omkring udvidelsen mod øst. Der er en stor forskel. Jeg ville gerne gøre opmærksom herpå.

Formanden
Tak, hr. Posselt. Rettelsen vil blive indført.

Wijsenbeek
Hr. formand, jeg vil spørge, om det er rigtigt, at Præsidiet har truffet en beslutning om at gøre os til bogholdere for administrationen i stedet for folkets repræsentanter, og at vi fremover skal føre et bogholderi over kørte kilometer, togkort, besøg i diverse etablissementer og vores udflugter. Kort sagt skal vi blotte hele vores sjæl for administrationen. Vil De tage hensyn til, hr. formand, at vi er her for at repræsentere vores vælgere og ikke som administrationskontorer eller som bogholdere af lange lister over opholdssteder til administrationen. Må jeg gøre opmærksom på, at det er vores vælgere og ikke medlemskassen, der skal bedømme os.

von Habsburg
Hr. formand, vi oplever i det hele taget en tendens til, at vi i højere og højere grad er et vedhæng til forvaltningen og ikke længere repræsentanter for folket. Jeg beder Dem om at undersøge dette med stor ildhu, for det er ganske tydeligt, at forvaltningen ønsker at overtage alt og gøre os til udøvende magt. Jeg har hørt for nylig, at en person i forvaltningen havde sagt: Parlamentsmedlemmerne er et nødvendigt onde. Vi har ikke lyst til at være et nødvendigt onde!

Formanden
Mange tak, hr. Habsburg. Jeg er ikke klar over, om nogen har udtalt denne sætning, som jeg ikke vil klassificere, men under alle omstændigheder er det tydeligt, at Præsidiets beslutning ikke har noget at gøre med administrationens ønske om kontrol. Præsidiets beslutning består simpelthen i, at der skal fremlægges bilag for rejsen, og det er ikke første gang, at vi har skullet godtgøre vores rejser, som De alle ved, mine damer og herrer. For enhver rejse, som ikke er den normale ugentlige rejse, men en rejse af typen voyage intérimaire , fremlægges et bilag, hvilket ingen nogensinde har betragtet som krænkende for medlemmernes ære eller som et ønske om kontrol fra administrationens side. Dette er ganske enkelt en gammel aftale. Det er en aftale, som blev vedtaget i Luxembourg på mødet i juni, og det, Præsidiet har gjort, er ganske enkelt at træffe de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af Luxembourg-aftalen.
(Protokollen godkendtes)

Formanden
I går i Oslo vedtog det internationale samfund en aftale om at forbyde fremstilling, oplagring og handel med de såkaldte landminer.
Denne våbentype dræber eller lemlæster årligt over 25.000 personer især blandt civilbefolkningen. Over 100 millioner miner er fortsat spredt på ca. 70 lande.
Europa-Parlamentet har udtalt sig i forskellige tilfælde via beslutninger til støtte for det resultat, der blev opnået i går i Oslo. Jeg vil gerne takke Unionens medlemsstater for den indsats, der er gjort for at opnå dette resultat. Ligeledes hilser jeg USA's »konstruktive afholdelse« velkommen med håbet om, at landet vil ændre sin holdning.
Dette resultat kompenserer ikke for den lidelse, som disse våben allerede har skabt. Vi må fortsat støtte minedesarmeringen. Men hver gang det internationale samfund når denne form for aftaler, bliver verden en lille smule bedre.Europa bidrager hertil, og jeg er overbevist om, at det for os alle er særdeles tilfredsstillende.

Udlevering mellem medlemsstaterne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0265/97) af Palacio Vallelersundi for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om konvention, udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union, om udlevering mellem medlemsstaterne i Den Europæiske Union.
Fru ordfører Palacio Vallelersundi har ordet.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, siden en tættere union mellem Europas befolkninger blev proklameret som et af målene for den begyndende europæiske integrationsproces i 1957, er vi nået langt.
I dag proklamerer vores traktater som mål at opnå et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Og vi er virkelig nået langt. Men dette frihedsområde vedrører den frie bevægelighed for varer, kapital og tjenesteydelser og har stadig ikke meget at gøre med den frie bevægelighed for personer. Dette frihedsområde, hr. formand, er et område, som giver mere frihed til kriminelle end garantier om retsforfølgning af denne kriminalitet. Hvad angår de to andre mål, sikkerhed og retfærdighed, må vi også i dag fremhæve, at der stadig er hindringer for et virkeligt samarbejde inden for kriminalitetsbekæmpelse.
Hr. formand, de europæiske borgere bærer i denne forbindelse på mange frustrationer. Der er lige så mange frustrationer som forventninger til, at Den Europæiske Union, de europæiske institutioner, vil gøre noget på dette område. Vi erindrer de nylige demonstrationer i Belgien i forbindelse med de grufulde forbrydelser, der var blevet begået. Hvad bad Europas borgere om dér? At man fik instrumenter til at lette udleveringen, at man fik instrumenter til direkte udlevering af kriminelle til den relevante retsmyndighed inden for Den Europæiske Union. Og det samme kan siges om de demonstrationer, der har været i Spanien som følge af ETA-terroristernes mord på et byrådsmedlem i Ermua.
Hr. formand, jeg har sagt, at der er mange frustrationer, og det er det første, der skal fremhæves på dette område. Til trods herfor må vi se denne konvention som et skridt, et utilstrækkeligt skridt, et skridt, som ikke tilfredsstiller os, men dog et skridt mod opnåelse af målet om dette område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Og konventionen overbeviser os ikke, hr. formand, i første omgang fordi den holder os inden for international offentlig ret. Der er tale om en multilateral konvention, og selvom det er en retsakt fra Rådet, er det ikke en egentlig retsakt fra Den Europæiske Union, da hver medlemsstat her stadig er en uafhængig enhed og taler for sig selv. Vi er således langt fra dette indre område, dette enhedsområde med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
En anden ting, som vi må fremhæve er, at Europa-Parlamentet ikke er blevet hørt under udarbejdelsen af den pågældende konvention. Man kunne sige, at vi var vant til dette, hvis ikke det var, fordi Parlamentet aldrig vænner sig til, at Rådet ikke overholder traktatreglerne, aldrig vænner sig til ikke at blive hørt, således som det fastsættes i den gældende traktat. Vi håber, at Rådet fra dette øjeblik og på baggrund af de nye regler i Amsterdam-traktaten - som kræver høring af Parlamentet - vil reagere og opgive denne dårlige vane og høre Parlamentet om hele dette område, som er af så stor interesse for Europas borgere, som dette Parlament repræsenterer, hr. formand.
Parlamentet er ikke blevet hørt. Der er endvidere tale om en international konvention. Til trods herfor har vi sagt, at den er et skridt fremad, og hvorfor er den så et skridt fremad? Fordi den forenkler udleveringsbetingelserne i forhold til konventionen fra 1957, som var en konvention, der var oprettet inden for Europa-Rådets rammer og ikke mellem de forskellige medlemsstater i Den Europæiske Union. På grund af den opnåede grad af politisk integration, graden af gensidig tillid blandt de eksisterende retssystemer kræver borgerne en løsning inden for Den Europæiske Union og ikke i eksterne fora som Europa-Rådet.
Blandt de mest fremragende landvindinger i denne nye konvention må vi, hr. formand, fremhæve udvidelsen af de forbrydelser, som kan medføre udlevering, f.eks. nedsættelse af straffen fra 1 år til 6 måneder, indføring af muligheden for frihedsberøvelse et andet sted end et fængsel, udvidelse til også at omfatte fiskale forbrydelser, da det er vigtigt, at Europa med de mest effektive midler bekæmper skattesvindel, forankring af forpligtelsen til også at udlevere egne statsborgere, delvis ophævelse af specialitetsregelen, det vil sige, at man kan retsforfølge en lovovertræder for andre forbrydelser, for hvilke der ikke er begæret udlevering, hvis disse forbrydelser ikke straffes med frihedsstraf.
Og for øjeblikket er ophævelse af politisk forbrydelse som hindring for udlevering i henhold til artikel 5 særdeles vigtig. Det vil sige, at man ikke længere kan nægte udlevering under påberåbelse af politisk forbrydelse. Endvidere er ophævelsen, i hvert fald en delvis ophævelse, af kravet om gensidig strafbarhed på området terrorisme vigtig. Imidlertid er der også mange ting, som vi i dette Parlament må kritisere ved denne konvention.
Den første er, at der er meget få forslag til forbedringer med hensyn til sagsbehandling af udleveringsprocedurerne. Disse procedurer skal lettes. Det er nødvendigt at forenkle disse procedurer, og man skal også gå endnu længere. Den anden er, at der ikke fastsættes en tidsfrist for behandling af disse procedurer, hvilket der dog er i 1995konventionen om frivillig udlevering også inden for Den Europæiske Union.
Endvidere må vi bemærke, at konventionen giver mulighed for fastsættelse af forbehold i praktisk taget alle de fremskridt, som jeg har fremhævet, og dette modsiger selve essensen af det, der proklameres i traktaterne om oprettelse af Den Europæiske Union og bestemmelserne i konventionens præambel. Hvis der er gensidig tillid i retssystemerne, hvis der er gensidig tillid i medlemsstaternes juridiske regler, forstår man ikke, at det er muligt , at disse forbehold kan eksistere.
Hr. formand, enten eller: Enten er vi en samling af stater, som indbyrdes anerkender hinandens ligeværd inden for et system, der garanterer borgernes frihedsrettigheder, eller også giver Den Europæiske Union ikke længere mening. Den Europæiske Union vil blive et indre marked, et toldmarked, men aldrig en virkelig union af frie borgere, som kæmper for samme interesser.
Endelig, hr. formand, er den største kritik, som vi her fra Parlamentet må rette mod denne konvention, at den ikke fastsætter nogen kompetence for Domstolen i Luxembourg, ikke engang den begyndende kompetence, den minimale kompetence, som fastsættes i andre konventioner, f.eks. Europol-konventionen. Man siger, at man vil undersøge dette emne om et år. Men det er utilstrækkeligt, og vi må afvise det.
Og hvad er resultatet så? Resultatet er, at vi trods alt må støtte denne konvention, at vi må anmode om, at den hurtigst muligt ratificeres, at vi må anmode om, at de medlemsstater, der har fremført forbehold, ikke gør brug af disse eller ratificerer dem i begrænset omfang, og vi må også anmode om, at Rådet undersøger muligheden for, at denne konvention kan træde i kraft, før den ratificeres af den langsomste medlemsstat, med samme filosofi som for Amsterdam-traktaten.
Hr. formand, min gruppe vil anbefale, at der stemmes for denne betænkning med en enkelt betingelse, nemlig at afsnit 13 ikke godkendes, hvori medlemsstaternes parlamenter anmodes om først at ratificere konventionen, når der er givet kompetence til Domstolen i Luxembourg.
Jeg har anført, at vi ikke er enige, at vi ønsker kompetence til Domstolen i Luxembourg, men jeg har også sagt, at Europa opbygges lidt efter lidt, at det opbygges skridt for skridt, at dette er et skridt, som vi ikke må forspilde, og at det, vi må gøre, er ud fra dette grundlag at fortsætte fremad, ikke via internationale offentlige retsinstrumenter, men via virkelige fællesskabsinstrumenter for hele Den Europæiske Union, at vi gør Amsterdam-traktatens proklamation om at skabe et virkeligt område med frihed, sikkerhed og retfærdighed til virkelighed, således som vores borgere forlanger det.

Voggenhuber
Hr. formand, mine damer og herrer! Udvalget om Institutionelle Spørgsmål har hovedsageligt præsenteret tre anliggender enstemmigt for Udvalget om Indre Anliggender. Det er godt, at der blev taget hensyn til to af spørgsmålene. Fru ordfører har nu til min store beklagelse distanceret sig meget energisk fra et af dem.
De to punkter vedrører kompetencen hos De Europæiske Fællesskabers Domstol. For det første appellen til de nationale parlamenter om at gøre ratifikationen afhængig af kompetencen hos Domstolen og for det andet den presserende anmodning til Rådet om straks at kontrollere kompetencen hos Domstolen og ikke først efter, at der er gået et år.
Et tredje anliggende vedrører et misforhold, som ikke blev omtalt i betænkningen fra Udvalget om Indre Anliggender under fru Palacio Vallelersundis ledelse, nemlig manglende retsstatslige minimumforudsætninger ved gennemførelse af sådanne udleveringsbegæringer. Det er ikke sikkert, at alle er bekendt med det, men det er i hvert fald næsten ufatteligt, at de mest primitive retsbeskyttelsesgarantier, som findes i enhver strafferet - retten til en advokat, til vejledning, til at anke og procesfrister - ikke findes i disse nationale udleveringsprocedurer, det vil sige, at folk fastholdes i månedsvis uden frister og uden fængslingsprøvelse, og Rådet forsøger på ingen måde at finde en løsning på dette område.
Jeg beklager overordentligt ordførerens distancering i dette spørgsmål. Parlamentet har altid advokeret for to mål: Et dybere samarbejde i Europa og skabelsen af et europæisk demokrati med grundlæggende rettigheder og borgerrettigheder. Det er vigtigt, hvordan Parlamentet forholder sig i en konflikt, og her er der tale om en sådan konflikt mellem et dybere samarbejde, som vi gerne ser fuldført, og borgerrettighederne.
Ordføreren gjorde blot opmærksom på, at en række hindringer skaffes af vejen. Det er et synspunkt, og naturligvis hilser vi også velkommen, at der også skaffes hindringer af vejen i udleveringsproceduren mellem EU-staterne. Men det er også vigtigt at være opmærksom på, at disse hindringer repræsenterer retsstatslige garantier og retsbeskyttelsesgarantier for borgerne. Det drejer sig ikke om nogle bureaukratiske hindringer, det drejer sig f.eks. om forbudet mod udlevering, hvis det strafbare forhold ikke er strafbart i ens eget land, forbudet mod at udlevere egne statsborgere, forbudet mod at udlevere til tredjelande uden forespørgsel hos den første stat. Alle disse såkaldte hindringer udgør væsentlige borgerrettigheder. Jeg tror, det er rigtigt, at man stiller spørgsmålstegn ved disse hindringer som led i et dybere europæisk samarbejde, men, og dette men er uundgåeligt, kun i en sammenhæng, hvor der skabes retsgarantier og retskompetence på europæisk plan.
Vi kommer her i en situation, som er meget afgørende. Hvis vi ikke stopper centraliseringen af visse områder, først og fremmest området for indre sikkerhed, og derved nødtvungent reducerer nationale borgerrettigheder og demokratiske standarder, uden at de samtidig skabes på europæisk plan, skaber vi efter min mening en stor konflikt på spørgsmålet om europæisk integration. Derfor appellerer jeg til Dem om at støtte ændringsforslaget om minimumsgarantier i udleveringsproceduren, som Udvalget om Institutionelle Spørgsmål stort set støttede. Af de nævnte årsager vil min gruppe ikke stemme for denne betænkning.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi stemmer for betænkningen fra fru Palacio i modsætning til gruppen De Grønne, også selvom vi deler nogle af de meninger, som hr. Voggenhuber fremførte på vegne af sin gruppe. Jeg begynder, sådan som vi meget ofte gør ved betænkninger af denne type, med en kritik af Rådets fremgangsmåde, som endnu engang er ganske symptomatisk.
Hvis vi - og Palacios betænkning er et bidrag hertil - diskuterer, at der i EU skal være en vedvarende fælles retsstatslig udvikling parallelt med den økonomiske og finansielle udvikling, men ved starten på denne debat bliver ved med at konstatere, at der hver gang overtrædes elementære spilleregler, f.eks. at Parlamentet altid først konsulteres bagefter i en konsultationsprocedure, når tingene allerede er sat i gang, så viser denne fejl i Rådets fremgangsmåde allerede den fjernhed fra demokratiet, som Rådet især lægger for dagen på området for den tredje søjle i Maastricht-traktaten.
Det vil måske ændre sig med Amsterdam-traktaten, som foreskriver en bindende konsultation af Parlamentet. Ud over denne udemokratiske fremgangsmåde mangler, som fru Palacio allerede har nævnt, kompetencen for De Europæiske Fællesskabers Domstol. Det er heller ikke første gang. Vi beklager det igen og igen. Alene den kendsgerning, at Domstolen ikke er kompetent, er et manglende element i retsbeskyttelsen af de berørte borgere! Det vil kun forstærke den permanente lurende mistillid, som eksisterer mod fremgangsmåden i Den Europæiske Union, hvis man ikke overtager de retsbeskyttelsesgarantier, som stadig er i den nationale lovgivning, når man overlader elementer fra den nationale lovgivning for indre sikkerhed til Den Europæiske Union. Alt dette er efter min mening kommet ganske godt til udtryk.
Der er dog også visse forbedringer, og de skal påskønnes trods al kritikken. Under debatten i vores udvalg nåede vi dog med hensyn til et punkt - som jeg ikke vil fortie i denne forhandling - til et sted, hvor vi måtte bekende kulør. Nemlig på spørgsmålet om den politiske forbrydelse. Fru Palacio berørte det. Jeg ønsker her at gentage det, fordi vores udvalg har været beskæftiget med det i ugevis. På vegne af min gruppe vil jeg sige helt klart og tydeligt: Hvis vi er et fællesskab af demokratiske retsstater, og hvert medlemsland tilkendegiver over for et andet, at den forfatning, som landet anvender, er i overensstemmelse med de elementære demokratiske grundregler, må der ikke findes beskyttelse for politiske forbrydelser i Den Europæiske Union.
Palacio-betænkningen præciserer og fremviser dette, hvilket gør det til et af de mest betydningsfulde bidrag, som vi har udarbejdet i forbindelse med denne diskussion. Vi skylder vores tak ikke kun til ordføreren, men til alle, som har deltaget heri. Trods de mange betænkeligheder, som vi trods alt havde, er vi endelig - og det er mit kompliment til min kollega Palacio på grund af hendes engagerede arbejde og hendes beredvillighed til også at medtage vores kritiske bidrag - kommet til det resultat, at vi stemmer for betænkningen.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer! For ikke så længe siden blev en portugisisk statsborger retskraftigt idømt fængsel på livstid for mord i Tyskland. Desværre lykkedes det ham at flygte fra fængslet og nå til Portugal. Tysklands krav om at få udleveret den retskraftigt dømte morder til afsoning af sin straf blev afvist af medlemsstaten Portugal med den begrundelse, at der ikke eksisterer fængsel på livstid i Portugal. Derfor kunne udleveringsbegæringen ikke efterkommes.
Dette tilfælde beskriver nøjagtigt det problem, som vi har med at gøre her. I modsætning til det, som taleren for De Grønne sagde, drejer det sig ikke om at afvikle retsstaten, men derimod om først at opbygge en retsstat i Europa! For der er intet bevis for retsstatsligheden, hvis mord enten slet ikke straffes eller straffes meget forskelligt i Den Europæiske Union. Her oplever vi endnu engang, at vi i Fællesskabet har stor kapacitet på økonomiområdet, men at denne fælles økonomiske kapacitet ikke følges ad af en tilsvarende retskapacitet. Vi kan handle grænseoverskridende inden for økonomien, uden at der stilles spørgsmål til det - desværre kan de kriminelle og de organiserede også det - men juraen har hidtil ikke i tilstrækkeligt omfang taget de samme grænseoverskridende skridt.
Denne konvention er et meget forsigtigt og, efter manges mening, utilstrækkeligt skridt i denne retning, en konvention, som skal sikre, at forbrydere i Unionen også skal kunne stå til regnskab for deres gerninger, hvis de benytter sig af de fordele, som Unionen ellers kan tilbyde - f.eks. den fri bevægelighed. Det er kun ret og rimeligt. Når jeg kritiserer denne aftale, er det ikke kun af de grunde, som min kollega Palacio så præcist fremførte, og som min kollega Schulz nævnte, nemlig Parlamentets mangelfulde deltagelse, men også fordi skridtene i retning af et fælles område er meget utilfredsstillende, aftalen er gennemhullet af de mange forbehold og medlemsstaten Grækenland forbeholder sig til ret til ikke at udlevere nogen, som lægges til last, at de har kæmpet for friheden.
Jeg kan ikke forestille mig, at vi nogen steder i Unionen har en så forskellig definition af ordet frihed, at den kan skjule strafbare forhold. Alt dette viser, at vi endnu ikke er kommet særlig langt. Alligevel er det et skridt i den rigtige retning, og det er nødvendigt, at denne aftale ratificeres hurtigt, så den kan træde i kraft.

Schaffner
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Palacio med hendes fremragende betænkning. På min gruppes vegne glæder jeg mig med hende over de betydningsfulde fremskridt, som denne konvention indebærer. En mere effektiv bekæmpelse af den organiserede kriminalitet og terrorismen i et grænseløst fælles rum kræver en forbedring af det retlige samarbejde på strafferetsområdet. En lovovertræder fra én medlemsstat må ikke længere kunne søge tilflugt i en anden, hvor han er beskyttet mod retsforfølgelse og straf i den første medlemsstat.
Selvom konventionens grundlæggende målsætning lever op til vores forventninger, idet den ophæver kravet om gensidig strafbarhed, gør det umuligt at betragte kriminelle handlinger som politiske forbrydelser, medtager fiskale forbrydelser og accepterer udlevering af egne statsborgere, kan jeg, i lighed med fru Palacio, kun beklage de forbehold, som visse medlemsstater har taget. De kan berøve konventionen dens substans og navnlig give indtryk af, at medlemsstaterne ikke har tillid til hinanden.
På det juridiske plan er jeg ganske vist ikke helt enig i hendes formelle vurdering, navnlig ikke med hensyn til reglerne om høring af Parlamentet i artikel 4.6, stk. 2, men når det gælder den principielle nødvendighed af denne høring kan jeg uforbeholdent tilslutte mig hendes opfattelse. Under alle omstændigheder vil den nye artikel K.11, stk. 1, i Amsterdam-traktaten henvise denne semantiske diskussion til historiebøgerne.
Jeg håber meget, at medlemsstaterne snarest muligt ratificerer konventionen og griber den mulighed, som de har, for at lade den finde anvendelse fra ratifikationstidspunktet.
Det vanskelige problem vedrørende Domstolens rolle er naturligvis endnu ikke løst. Rådet burde dog efter indgåelsen af aftalen om Amsterdam-traktaten hurtigt kunne finde frem til en løsning på grundlag af Amsterdamkompromiset. Unionen har så presserende et behov for en snarlig iværksættelse af konventionen, at intet, selv ikke problemet vedrørende Domstolens rolle, bør kunne hindre en sådan.
Det er en grundlæggende forudsætning for min gruppes tilslutning til betænkningen, at beslutningsforslagets punkt 13, som skyldes vedtagelsen af et ændringsforslag af fru Roth, bliver vedtaget.

Wiebenga
Hr. formand, jeg er beæret over tilstedeværelsen af kommissær Fischler, der ved meget om landbrug. Jeg spørger beskedent, hvor kommissær Gradin er i dag. Jeg troede, at hun i denne uge skulle være her. Måske kommer hun senere.
Hr. formand, den nye udleveringskonvention er en forbedring. Udlevering af forbrydere inden for Den Europæiske Union tager for lang tid, der er for megen administration, og det kommer nu til at gå hurtigere, når denne konvention træder i kraft. At egne statsborgere, altså nederlændere af den nederlandske regering og belgiere af den belgiske regering, vil kunne udleveres, er til en vis grad også et vigtigt skridt fremad. Også det forhold, at terrorister nemmere, mindre vanskeligt skal jeg sige, kan udleveres, er en god ting, og samlet er dette et skridt på vej mod det europæiske retsområde, som vi alle stræber imod, i det mindste flertallet i dette hus. Svagheden ved traktaten er allerede belyst af fru ordføreren, som jeg vil takke for hendes arbejde. Jeg tilslutter mig denne analyse. Jeg vil dog på vegne af den liberale gruppe lige påpege, at det, at Domstolen ikke har kompetence, netop på dette område, hvor det drejer sig om strafferet og lignende sager, er en alvorlig mangel. Amsterdam-traktaten har gjort noget ved dette, men det bør herefter også forbedres.
Hr. formand, Europa-Parlamentet, det er allerede nævnt et par gange, er ikke blevet hørt. I forslaget til beslutning står der, at det skal vi beklage. Jeg må sige, at vi stemmer for, men at jeg finder det mildt udtrykt. Det er faktisk ikke rimeligt, at vi ikke er blevet hørt. Den liberale gruppes konklusion er alt taget i betragtning, at vi vil stemme for forslaget til beslutning.

Mohamed Alí
Hr. formand, konventionen om udlevering mellem medlemsstaterne i Den Europæiske Union, som vi i dag behandler, udgør muligvis et skridt fremad mod opnåelse af dette europæiske retlige og strafferetlige område, som med den nødvendige gennemskuelighed og demokratiske garantier skal fuldende og udvikle opbygningen af det økonomiske Europa, således som det her er blevet sagt.
Imidlertid er det nødvendigt at fremføre nogle bemærkninger om konventionen, både hvad angår dens indhold og godkendelsesprocedure. Frem for alt må vi på det skarpeste kritisere, at Rådet ikke har respekteret bestemmelserne i afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union og har vedtaget konventionen uden forinden af oplyse eller høre Europa-Parlamentet.
Hvad angår indholdet, kan vi være enige i målet om at forbedre retssamarbejdet i forbindelse med udleveringer. Men det, at medlemsstaterne tillades at fremsætte forbehold mod næsten alle fornyelser i konventionen, vil betyde, at konventionens værdi vil være afhængig af formuleringen og ikke af staternes forbehold.
Hvad angår procedurerne for udlevering med begrundelsen terrorisme må vi som ordføreren beklage, at den manglende klarhed i konventionens ordlyd og den manglende tillid medlemsstaterne imellem kan medføre, at samarbejde eller deltagelse i væbnede bander ikke omfattes af udlevering, hvilket ikke giver nogen mening i et område med frihed og demokrati, som ikke omfatter politiske forbrydelser.
Under alle omstændigheder er det værd at bemærke, at udlevering altid skal være i hænderne på retsinstanserne og ikke den udøvende magt, under hensyntagen til at tildelingen af beslutningsansvaret til regeringen ville udgøre krænkelse af individets retsgarantier.
Sluttelig er det vigtigt at arbejde hen imod en automatisk udleveringsprocedure inden for rammerne af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed med henblik på dannelse af et europæisk retligt og strafferetligt område, altid med respekt for de grundlæggende rettigheder, demokratisk kontrol og opretholdelse af procedurernes retlige karakter og uden overtrædelse af borgernes ret til forsvar.

Ullmann
Hr. formand, efter min mening er det den omvendte verden, vi her har med at gøre. Hermed mener jeg ikke den fremragende betænkning fra min kollega Palacio, men den aftale, som er genstand for hendes betænkning. Der er intet charter om grundlæggende rettigheder, ingen fælles justitspolitik, ingen europæisering af EU-medlemsstaternes indenrigspolitik, som ville være den eneste tænkelige retsstatslige forudsætning for det, som gøres her. Men i stedet for endelig at tage skridtet fuldt ud, hvad gør Amsterdam-traktaten så? Den formulerer i art. K3 en række hensigtserklæringer, hvis retsindhold, mildest talt, er fuldstændig uklart. Ganske vist skaber den aftale, som vi nu har fået forelagt, en vis klarhed over, at lige netop retsstatsgarantierne i den gamle konvention om udlevering fra 1957 sættes ud af kraft. Det er endnu et eksempel på, hvordan den berettigede kamp mod den organiserede kriminalitet i mange medlemslande føres således, at de grundlæggende rettigheder for alle borgere begrænses.
Men K3-aftalen går jo et skridt videre, idet den gennemfører denne retsbegrænsning af borgerne ved hjælp af en international aftale. Det er et skridt, som intet parlament i denne verden må tillade, hvis det har forpligtet sig til de retsstatslige principper. Derfor har Udvalget om Institutionelle Spørgsmål ret, når det forlanger, at medlemslandenes parlamenter ikke må ratificere en sådan aftale. Men hvad skal Europa-Parlamentet gøre? Det skal ikke hele tiden klage over, at det ikke bliver spurgt. Man behøver jo ikke at spørge det, hvis det ikke har nogen mening om borgerrettigheder!

Pradier
Hr. formand, jeg mener indledningsvis, at der er al mulig grund til at lykønske ordføreren med betænkningen, men jeg vil dog gerne knytte et par bemærkninger til den. Det er rigtigt, at der sker en forbedring af det retlige samarbejde i Unionen, men et fælles retsområde er der endnu ikke tale om. Vi bevæger os i den retning, men i øjeblikket kun med små skridt.
Hvad er i grunden formålet med dette forslag? Det er at sikre, at en forbrydelse ikke forbliver ustraffet, og samtidig at beskytte borgeren mod en vilkårlig dom. Det, som bekymrer os i denne forbindelse, og som vi alle tænker lidt på, er politiske forbrydelser - eller det, der betegnes således. Men i vore dages Europa sikrer lovgivningerne og retsinstitutionerne, at det reelt kun er mordere og personer, som gør sig skyldige i pengeafpresning, frihedsberøvelse og forsætligt drab, der efterstræbes, og når det gælder sådanne forbrydelser, bør der ikke tages hensyn til eventuelle politiske motiver. Det er lovovertrædere og kriminelle, der forfølges på denne måde. Lad os huske på det, når vi skal forbedre vort eget retssystem, og lad os i dag, under alle omstændigheder, beskytte os mod de forbrydelser, der begås i unionslandene.

Zimmermann
Kære kolleger! Nærværende konvention om udlevering mellem EU-medlemsstaterne, som blev vedtaget af Rådet den 27. september sidste år, skal bydes velkommen på grund af sit initiativ. Jeg tror, at talerne før mig har begrundet dette i tilstrækkelig grad. Europa vokser mere og mere sammen, og borgernes mobilitet bliver større og større, men desværre bliver forbryderne også mere og mere mobile. Bestemmelserne i den hidtidige udleveringslovgivning har dog ikke holdt trit med denne udvikling og er derfor ikke længere effektive nok. De skal forbedres. Vi ønsker et Europa, hvor borgerne kan føle sig sikre. Derfor anerkender vi også, at de foreslåede udleveringsbetingelser principielt skal hilses velkommen. Men lige som fru Palacio, som jeg ønsker til lykke med hendes grundigt efterforskede betænkning, må jeg protestere på det stærkeste mod Rådets fremgangsmåde. Rådet anså det ikke for nødvendigt straks og på omfattende vis at inddrage Parlamentet i udarbejdelsen af aftalen, som der står i traktaten. Derfor må vi overveje, om vi også fremover først skal forelægge Rådet vores krav til sådanne aftaler, som berører den trejde søjle, bagefter, eller om vi ikke snarere skal debattere, hvordan vi som Parlament fremover skal forholde os over for Rådet for at vores få rettigheder kan udnyttes bedre.
Jeg vil gerne kort sige noget om indholdet: Først og fremmest er de mange forbehold, som de enkelte medlemsstater er fremkommet med, ikke egnet til at opbygge et fælles Europa med, som bygger på gensidig tillid. På dette punkt er jeg også enig med fru Palacio og mange andre kolleger. Der er ligeledes enighed om, at Domstolens kompetence for denne aftale fordrer en hurtig tilfredsstillende regulering, og at den skal kontrolleres allerede nu. Borgerne i Unionen skal jo have mulighed for at henvende sig til Domstolen i retlige anliggender af europæisk dimension.
Desuden er det meget vigtigt for mig at få begrænset udleveringsprocedurens varighed, det vil sige at få indført en konkret frist. En kort procedure er tvingende nødvendig af humanitære årsager og på grund af princippet om respekt for menneskerettighederne. Et klart forløb giver den berørte den nødvendige retssikkerhed. Det drejer sig ligeledes om retssikkerhed, når vi taler om sammenhængene mellem udlevering og asyllovgivningen i Den Europæiske Union. Det er ikke for ingenting, at Rådet har anset det for nødvendigt at tilføje en tilsvarende erklæring til konventionen. Med Amsterdam-traktaten erklæres medlemsstaterne for sikre hjemlande. Det forekommer mig derfor kun konsekvent, at fælles erklæringer til asyllovgivningen i aftalens bilag nu skal tilpasses disse nye forhold.
Min sidste bemærkning til indholdet er ligeledes meget vigtig for mig, og jeg takker Dem på forhånd for, at De ville lytte til mig. Ligesom Rådet tager hensyn til i præamblen, kan en aftale om udlevering kun finde anvendelse mellem stater, som har forpligtet sig til at overholde principperne for de demokratiske retsstater og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Jeg er derfor overbevist om, at ingen stat kan tænkes at ville foretage en udlevering til en anden medlemsstat, som enten sætter dele af denne konvention ud af kraft ved at anvende art. 15 i Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, eller om hvilken man ved, at der foregår krænkelser af menneskerettighederne over for personer i politiets varetægt eller i fængslerne. Jeg er desværre nødt til at gøre opmærksom herpå, for mange menneskerettighedsorganisationer gør igen og igen opmærksom på det, og vi udbasunerer det regelmæssigt i vores årlige rapporter om krænkelser af menneskerettighederne i Unionen.

Lambrias
Temaet for denne forhandling i dag er af afgørende betydning for alle, der er klar over, at en forudsætning for, at Den Europæiske Union kan konsolideres og opfylde sin historiske internationale opgave er, at der inden for dens rammer fungerer et fælles område af frihed, sikkerhed og retfærdighed. Indgåelse af en effektiv konvention løser ikke i sig selv de eksisterende, lovtekniske problemer. Det vil medvirke til et mere effektivt proceduremæssigt samarbejde, der i sidste ende må føre til en harmonisering af strafferetten, hvilket er en af forudsætningerne for en virkelig union, der går i den nødvendige, indlysende, men desværre udebatterede føderale retning. For hvis denne føderale struktur fandtes, hvis de indre grænser virkelig var afskaffet, ville der ikke være nogen grund til at søge at løse problemer med udlevering af lovovertrædere mellem medlemsstaterne. I stedet ville der findes en automatisk udleveringsmekanisme af lovovertrædere til det kompetente land på grundlag af generelle jurisdiktionelle principper. Da man desværre er langt mere opmærksom på de økonomiske aspekter af Unionen, betragtes sådanne grundlæggende krav som sekundære og virkelighedsfjerne. Fru Palacio viser i sin detaljerede og neutralt reflekterende betænkning, hvilken indsats der realistisk set er nødvendig indtil da. Det må understreges, at man ikke bør undervurdere hverken Europa-Parlamentets rolle som garant for de demokratiske friheder, Domstolens rolle eller endelig medlemsstaternes rolle; sidstnævnte bør tilslutte sig de garantier, som konventionen indeholder, og undlade at udsætte dens anvendelse på ubestemt tid.

Caccavale
Hr.formand, jeg vil også tilslutte mig lykønskningerne til fru Palacio, som har gjort et virkelig godt stykke arbejde, og jeg tilslutter mig også koret af dem, der livligt protesterer, fordi Parlamentet endnu en gang faktisk er blevet overhørt med den sædvanlige procedure at ignorere vores holdning og fortsætte fremad og således se bort fra de folkevalgtes meninger.
Jeg mener, at spørgsmålet om udlevering er af stor interesse først og fremmest, fordi det er centralt for selve spørgsmålet om medlemsstaternes autoritet og selvbestemmelse, og det rammer således ned midt i den generelle uklarhed, som de europæiske institutioner desværre befinder sig i i øjeblikket. Den absolutte nødvendighed af et samarbejde om juridiske temaer er åbenlys - dette er vi alle enige om - på det meget delikate område, som netop kernen af medlemsstaternes strafferet er. Det er klart, at over for den organiserede kriminalitet og dens nu klarlagte grænseoverskridende aktiviteter må denne kamp, dette samarbejde, fortsætte og blive stadig mere tæt. Dog vil også jeg opfordre til forsigtighed med hensyn til for selvfølgeligt at ville ophæve alle garantiprocedurer, ved blot at definere dem som mere eller mindre vilkårlige procedurer, ud fra den betragtning, at vi i dag endnu ikke har et egentligt europæisk retligt område. Som det er alle bekendt, ser jeg frem til et sådant retligt område, men også jeg mener, at uden et grundlæggende charter om personlige rettigheder hører spørgsmålet om udlevering utvivlsomt ind under de personlige retsgarantier.
Derfor mener jeg også, at det centrale spørgsmål vedrørende Domstolens kompetence er et emne, der ikke bør undervurderes. Uden en klarlægning af Domstolens kompetence er det temmelig vanskeligt i dag ikke at indrømme, at muligheden for at tilsidesætte personlige retsgarantier er til stede.

Sjöstedt
Hr. formand! Venstregruppen er ikke enig i dette spørgsmål. Jeg og nogle parlamentsmedlemmer til vil stemme imod denne betænkning. Det gør vi primært af to grunde, nemlig dels fordi vi synes, betænkningen er alt for svag med hensyn til retssikkerheden og regler omkring retssikkerhed ved udlevering, dels fordi vi mener, at strafferetlige spørgsmål er nationale spørgsmål, og aftaler om strafferetlige spørgsmål skal være mellemstatslige - det er vort synspunkt. I denne betænkning støtter man også de indskrænkninger i asylretten, som foreslås i Amsterdamaftalen. Også dette modsætter vi os.
Der var i Sverige for omkring et år siden et tilfælde, som vakte en del opmærksomhed, hvor Frankrig krævede, at en algerisk statsborger skulle udleveres til Frankrig. De svenske myndigheder nægtede at gøre det, fordi det ikke kunne bevises, at han havde begået en forbrydelse. Det viste sig senere, at han var uskyldig og havde alibi i forbindelse med disse forbrydelser. Jeg mener, det er rigtigt, at et lands retsmyndighed selv skal kunne afgøre, om en person skal udleveres i et sådant tilfælde.

Bontempi
Hr. formand, jeg tror, at vi alle er bevidste om at være hovedpersoner i en meget vanskelig og banebrydende operation, nemlig den at udarbejde et fundamentalt element i det europæiske statsborgerskab, som netop det juridiske og retslige område er. Mine kolleger har allerede henledt opmærksomheden på de grundlæggende forhold, som er åbenlyse for alle borgerne, eller ihvertfald for de 80 procent af borgerne, som peger på sikkerhedsspørgsmålet som det primære blandt deres bekymringer. Jeg tror, at der i dette øjeblik kan registreres en stor aktivitet i Rådet og også, at der er taget et skridt fremad i forbindelse med Amsterdam-traktaten. Men denne aktivitet, i hvilken ikke kun denne konvention indgår, men også andre, som vi kommer til at drøfte i de kommende måneder, og som den selvsamme traktat også er et udtryk for, skrider kun frem næsten modsætningsvis, som små skridt på samarbejdets vej, men med en alt for langsom iværksættelse af garantiinstrumenterne, først og fremmest Domstolen og Europa-Parlamentet.
Jeg tror således, at en seriøs måde at forholde sig vil være at bedømme hver enkelt retsakt efter fortjeneste, bedømme hver enkelt foranstaltning. I denne sag mener jeg, at det er vigtigt at vedtage fru Palacio Vallelersundis betænkning, et udmærket stykke arbejde, også ud fra et juridisk synspunkt - noget, der ikke skader, da vi skal argumentere for vores stilling over for Rådet - først og fremmest fordi det faktisk netop drejer sig om en forbedring af eksisterende procedurer i en historisk institution, som for ofte er blever brugt til at undfly retfærdigheden. For det andet, fordi erfaringen viser os at, de oftest tilbagevendende sager - i hvert fald i mit land, men ikke kun der - drejer sig om terrorisme, og jeg deler fru Pradiers holdning på området i sit indlæg, og om økonomisk kriminalitet. For ofte lykkes det for let for dem, der har penge, og for dem, der begår økonomisk kriminalitet, at alliere sig med udleveringslandet. For det tredje vil jeg minde om - fordi også jeg er meget bekymret angående garantispørgsmålet, hvilket jeg mener vi alle bør være, eftersom det vedrører alle - at her er et forhold, som Amsterdam-traktaten har forbedret: der er en artikel F, som giver mulighed for anvendelsen af sanktioner over for medlemslande, som forbryder sig mod menneskerettighederne. Jeg mener, at vi skal kombinere disse ting. Det er således nødvendigt at have mod til ikke at stoppe et vigtigt tog i fart, men også til at gribe ind for at forhindre afsporingen.

Terrón i Cusí
Hr. formand, jeg tror oprigtigt, at denne udleveringskonvention udgør et gyldigt instrument til at opnå noget, som dette Parlament har forsvaret og til enhver tid søger at opnå, nemlig at forene et område med frihed, med fri bevægelighed i Europa, med sikkerhed og beskyttelse af borgerne. Borgere, der lider under vold udført af terrorister og kriminelle, har meget vanskeligt ved at forstå, at det tillades, at terrorister og kriminelle på grund af indbyrdes mistro mellem medlemsstaterne, der teoretisk stræber efter et højt niveau af politisk union, finder tilflugt i denne Union ved at udnytte de eksisterende huller.
Dette ved vi kun alt for godt i mit land, og derfor har vi i lang tid søgt at få gennemført denne konvention. Jeg glæder mig derfor over dens eksistens, og jeg lykønsker ordføreren, fru Palacio, med betænkningen.
Nu er der kun tilbage for os at håbe, at konventionen ratificeres af medlemsstaterne i den komplicerede procedure, som er omfattet af søjle tre, og at disse loyalt følger dennes bogstav og ånd, samt at konventionen bliver et instrument til forbedring af udleveringsproceduren, således som vi alle håber.
Og så er der kun tilbage for mig at håbe, således som så mange andre kolleger har sagt, at vi i fremtiden ud over at lykønske hinanden med indholdet og ordlyden i en af Parlamentets betænkninger også kan gå herfra med tilfredshed og lykønske hinanden, fordi den virkelig har fået virkning, virkelig er brugbar.

Formanden
Mange tak, fru Terrón.
Kommissær Fischler har ordet på vegne af Kommissionen.

Fischler
Hr. formand, mine højtærede damer og herrer! Jeg vil også gerne starte med at takke fru Palacio Vallelersundi for hendes betænkning og sige hjertelig tak for arbejdet i udvalgene. Konventionen om udlevering, som blev underskrevet den 27. september 1996, indeholder en række klart definerede grundprincipper, som bl.a. vedrører aftalen om en strafbar handling, politiske forbrydelser og udlevering af egne statsborgere. Disse bestemmelser tydeliggør, at medlemsstaterne har besluttet sig for at bekæmpe den organiserede kriminalitet og terrorismen i fællesskab.
I konventionen udtrykkes en tillid til, at alle medlemsstater respekterer og anvender menneskerettighederne i deres straffesager. Som De ved, er menneskerettighederne fastlagt i Amsterdam-traktaten på en måde, som viser, at de nærmest har forfatningsrang i Unionen. Godt nok fastlægger konventionen om udlevering undtagelsesbestemmelser, men grunden hertil er absolut ikke en manglende gensidig tillid. De pågældende bestemmelser skal snarere tage hensyn til bestemte følsomme spørgsmål i forhold til de enkelte medlemsstaters forfatningsretlige forskrifter og give disse stater tid til tilpasningen til de nye forhold, som er fremkommet i forbindelse med det opståede fælles frihedsrum og retsrum. Men bortset herfra beklager Kommissionen lige så meget som Parlamentet, at Parlamentets stillingtagen ikke blev indhentet før vedtagelsen af dette vigtige instrument. Det ville have været godt, hvis en repræsentant for Rådet havde kunnet tage denne beklagelse til efterretning.
I det beslutningsforslag, som står på dagsordenen, formuleres der opfattelser og anliggender, som jeg har fuld forståelse for. Jeg ønsker f.eks. også, at der kun gøres meget begrænset brug af de planlagte undtagelsesbestemmelser. Jeg vil dog gerne komme nærmere ind på et bestemt punkt. Jeg er bange for, at opfordringen fra de enkelte staters parlamenter om først at ratificere konventionen, når Domstolens rolle er klarlagt, kan vise sig at være en ulempe. Medlemsstaterne nægtes dermed et vigtigt ekstra instrument i bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet, uden at en hurtig og tilfredsstillende løsning derved fremmes. I den forbindelse mener jeg desuden, at punkt 7 og 13 i beslutningen til en vis grad er i modstrid med hinanden. Jeg spørger mig selv, om det ikke havde været fornuftigt at kontrollere Domstolens kompetence før Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse, som udtrykkeligt giver Domstolen beføjelser til at fortolke de instrumenter, som er indført som led i den nye aftale. Måske ville dette være det mest egnede tidspunkt til f.eks. at undersøge, om de eksisterende instrumenter, som ikke fastlægger nogen kompetence for Domstolen, ikke kan indlemmes i den fremtidige regulering.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

4. årsberetning fra Det Europæiske Observationscenter for SMV
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0245/97) af Torres Couto for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om den fjerde årsberetning fra Det Europæiske Observationscenter for SMV - 1996 (C4-0292/97).
Hr. Torres Couto har som ordfører ordet i 5 minutter.

Torres Couto
Hr. formand, 16, 5 mio mindre og mellemstore virksomheder med 110 mio ansatte i Den Europæiske Union er tal, der tydeligt viser denne virksomhedsgruppes betydning på europæisk niveau.
Den 4. årsberetning fra Det Europæiske Observationscenter for SMV foretager en omfattende og betydningsfuld afdækning af vilkårene for disse virksomheder og af håndværksfagene i alle Unionens medlemsstater. Det primære formål, som er udtrykt i beretningen, som også af det europæiske net til forskning i SMV'er, består i at skabe en informationsbase til brug ved beslutningstagning i forhold til SMV'er, herunder håndværksfagene.
Ligesom beretningen fra 1995 har Observationscenterets vigtigste arbejde i 1996 bestået i at måle virkningerne af indførelsen af det indre marked for de små og mellemstore virksomheder. I betragtning af SMV'ernes betydning som rygrad for den europæiske økonomi tager jeg som ordfører venligt imod beretningen og anerkender det arbejder, der er lagt i den.
Beretningen af 1996 inkluderer to tilbundsgående tematiske studier, et om kvinder og SMV'er og et om andelsselskaber, gensidige selskaber og ikke-udbyttegivende institutioner. I EU 12 var i 1993 20-30 % af alle virksomheder ledet af kvinder, og 25-30 % af alle nye virksomheder blev skabt af kvinder, og medhjælpende ægtefæller spillede en vigtig rolle i dem. Vi kan således konstatere, at 60-80 % af de medhjælpende ægtefæller arbejdede i små eller mellemstore virksomheder.
Skønt disse tal klart viser betydningen af dette forhold, er det i vid udstrækning blevet negligeret. De kvindelige virksomhedsejere møder ofte mange vanskeligheder, eksempelvis med hensyn til finansiering. De er udsat for forskelsbehandling, fordi de er kvinder, når de ønsker at optage lån. Det er derfor tvingende nødvendigt at gribe hurtigt ind for at forbedre denne situation.
De alvorligste problemer for medhjælpende ægtefæller vedrører den sociale beskyttelse, den juridiske status og ægteskabs-, skatte- og selskabslovgivningen. Det et nødvendigt at indføre hensigtsmæssige socialsikringsbestemmelser og ændre den omtalte lovgivning.
Andelsselskaber, gensidige selskaber, foreninger og fonde udgør mindst 6, 5 % af det samlede antal private virksomheder og udgør således en ikke uvæsentlig del af den europæiske økonomi. Desværre forefindes der kun lidt information. Det er vigtigt, at den europæiske statut for andelsselskaber bliver vedtaget, da den vil kunne være værdifuld hjælp til at afhjælpe denne mangel.
Spørgsmålet om overdragelse af ejendomsretten, der er nøje analyseret, fortjener en særlig opmærksomhed, eftersom ca. 1, 5 mio små og mellemstore virksomheder risikerer at blive lukket, og ca. 6, 5 mio arbejdspladser står på spil, såfremt spørgsmålet om overdragelse af ejendomsretten fortsat negligeres.
Observationscenteret opregner de fire vigtigste hindringer for overdragelse af ejendomsret: vurderingen af virkomheden, finansieringen ved erhvervelsen, de juridiske forhold og aspekter af følelsesmæssig karakter. I særdeleshed lægger det høje niveau for arve- og gaveafgifter alvorlige hindringer i vejen for overdragelsen af virksomheder i flere europæiske lande, hvorfor den mulighed burde tages under overvejelse at sænke eller afskaffe disse afgifter. Selvom den 4. årsberetning udtømmende analyserer spørgsmålet, er det min opfattelse som ordfører, at der ikke er taget tilstrækkelig hensyn til mulighederne for overdragelse af virksomhederne til de ansatte.
Andre vigtige aspekter er finansiering og den faglige uddannelse, som også er blevet behandlet i den 4. årsberetning. Med hensyn til finansiering viser de positive erfaringer med gensidige garantiordninger og lånegarantiordninger, der praktiseres i USA, at disse instrumenter kan og bør tages i anvendelse i større omfang i Europa for at imødegå de små og mellemstore virksomheders alvorlige finansieringsproblemer.
Med hensyn til den faglige uddannelse er det påkrævet at forbedre ikke kun grunduddannelsen, men også videreuddannelsen, og et vigtigt tiltag ville være at harmonisere lærlingeforholdene i Den Europæiske Union. Beskatningsbetingelserne er ligeledes af væsentlig betydning for de små og mellemstore virksomheders vilkår. Det nuværende selskabsskattesystem er i mange medlemsstater fortsat en hæmmende faktor for et stort antal små virksomheder med vækstpotentiale, fordi det gør det mere fordelagtigt at investere uden for end i virksomhederne. Jeg skal derfor anbefale, at der sker en nedskæring af selskabsskatten på de små virksomheders overskud, hvilket vil kunne udgøre et effektivt middel til at fastholde og øge beskæftigelsen.
Den 4. årsberetning analyserer således, hr. formand, et stort antal områder, der er af væsentlig vigtighed for SMV'ernes vilkår. Og vi bør ikke glemme, at uden dem vil Europas økonomi og beskæftigelse kunne lide en særdeles alvorlig skade.

Harrison
Hr. formand, jeg komplimenterer hr. Torres Couto for hans tekst om den fjerde årsberetning fra Det Europæiske Observationscenter for SMV. Der lægges endnu mere vægt på SMV'erne, efter at AmsterdamRådet og Gordon Browns jobskabelsesinitiativ til fordel for SMV'erne er blevet medtaget i den endelige version.
Hr. Torres Couto påpeger visse problemområder, f.eks. overdragelse af virksomheder, hvor 1, 5 millioner SMV'er er i farezonen. Et tidligere kommuniké fra Kommissionen oplyste, at ca. 30.000 virksomheder hvert år må lukke på grund af dette problem, hvilket betyder tab af ca. 300.000 arbejdspladser. Problemerne er ofte af administrativ eller juridisk karakter og opstår, når en iværksætter dør eller går på pension. Dette problem vil blive forværret, efterhånden som det indre marked bliver en realitet.
Et andet problemområde er finansiering af SMV'er. EU's eksistens fremmer udvekslingen af optimal praksis. Her henvises der især til gensidige garantiordninger. Disse er næsten ukendte i Det Forenede Kongerige, men meget udbredte på Kontinentet. Jeg er dog glad for at kunne sige, at de første gensidige garantiordninger i Det Forenede Kongerige iværksættes i London her til efteråret med ministeren for små virksomheder, Barbara Roche, som protektor og min kollega, Nigel Bottomley, som leder. Ordningerne er kendetegnet af en høj grad af gensidighed. Det er derfor, som ordføreren påpeger, skuffende, at der ikke er indført europæisk samarbejdslovgivning, og at det flerårige arbejdsprogram for 1994/1996 aldrig er blevet vedtaget.
Et andet positivt tiltag, som ordføreren støtter, er nedsættelse af selskabsskatten på tilbageholdt overskud, hvilket ville gøre det tiltrækkende for SMV'er at investere i vækst. Dette er endnu en genvej til hurtig og bæredygtig jobskabelse. Hvad det angår, kan jeg med glæde konstatere, at den britiske finansminister, Gordon Brown, kraftigt reducerer selskabsskatten for små virksomheder i det første finanslovsforslag fra Labour i to årtier. Det er mere, end de forstokkede konservative har gjort for de små virksomheder i hele den periode, hvor de har misligholdt landet.
Den fjerde årsberetning fra Observationscenteret indeholder en yderst værdifuld og tilbundsgående analyse af kvinder og små virksomheder. Heri ligger der efter min mening en stor reserve af uudnyttet talent. Jeg udtaler mig som søn og bror til tre kvinder, som med succes leder eller har deltaget i ledelsen af små virksomheder. Men sandheden er, at der stilles for mange hindringer i vejen for de kvinder, som tager springet. For nylig hørte jeg på mit kontor i Chester en af mine vælgere mindes den diskrimination, som hun havde mødt i både Det Forenede Kongerige og Holland, da hun forsøgte at udvide sin virksomhed, der fremstiller aktuel dokumentation til SMV'er, som driver grænseoverskridende handel. En god forretningsidé blev blokeret af årsager, der ikke havde noget med forretninger at gøre. Det var et tab for Europa.
En anden vælger, en kvindelig iværksætter, advarer mig om anvendelsen af god og prisværdig europæisk lovgivning, f.eks. direktivet om gravide, kvindelige arbejdstagere. Vælgeren driver en lille virksomhed, som tilfældigvis kun beskæftiger kvindelige medarbejdere. Hun er bange for, at en række graviditeter og tab af nøglemedarbejdere ville kunne true hendes lille virksomheds eksistens. En stor virksomhed ville ikke blive tilsvarende berørt under lignende omstændigheder. Løsningen er at lade helt være med at pille ved arbejdstagernes rettigheder i små virksomheder. Ja, faktisk mener jeg, at små virksomheder og deres medarbejdere under disse omstændigheder skal diskrimineres positivt gennem skattesystemet især med henblik på at undgå, at de kvindelige arbejdstagere straffes.
Ud over Torres Couto-betænkningen skal vi blive mere aktive med hensyn til at fremme SMV'erne på deres største arena, det indre marked, der i for høj grad er skabt og formet i de store virksomheders billede.
Jeg støtter Torres Couto-betænkningen. Den indeholder mange gode ting. Vi skal glæde os til at hjælpe de små virksomheder med at skabe fremtidige arbejdspladser.

Thyssen
Hr. formand, Det Europæiske Observationscenter for SMV har til opgave årligt at forsyne Kommissionen og andre institutioner med en række fundamentale kvalitative og kvantitative data om SMV. I de sidste fire år har det mere end løst denne opgave. Observationscenterets årsberetning er imidlertid blevet et anerkendt referencedokument i videnskabelige og økonomiske kredse. Endvidere har deltagerne i observationscenteret været i stand til at oprette et velfungerende netværk af videnskabelige institutioner, der råder over et indgående kendskab til SMV. For SMV-verdenen betyder det en merværdi, der ikke må undervurderes.
Den betænkning, som vi har forhandlet om i formiddag, er godkendt enstemmigt i Økonomiudvalget. Og det siger sig selv, at vi også støtter den på plenarmødet. Jeg vil i øvrigt på vegne af min gruppe takke ordføreren for hans arbejde. Observationscenteret har ud over den generelle del fokuseret specielt på andelsforeninger og kvinder. Disse grupper er stærkt repræsenterede og får med rette særlig opmærksomhed. Begge disse gruppers potentiale undervurderes ofte, og derfor har de hidtil fået for lidt positiv opmærksomhed. Lad os håbe, at de indsamlede data i betænkningen bidrager til, at dette ændres. I mange medlemsstater er der stadig nok at gøre med hensyn til at give kvindelige erhvervsdrivende bedre muligheder og særligt at give medarbejdende ægtefæller mulighed for at arbejde under en forsvarlig juridisk statut.
Andelsselskaberne skal også have tilstrækkeligt pusterum. De har efter min mening, særligt i den nordlige del af Europa, stadig et alt for ideologisk image. Det må væk. Også i det klassiske erhvervsliv kan de udgøre en aktiv juridisk struktur. I øvrigt spørger jeg Kommissionen, hvornår vi kan forvente konkret fremgang med hensyn til statutten for de europæiske andelsselskaber, og hvornår der og eller bliver gjort noget ved Det Europæiske Aktieselskab, for også det er der behov for.
Hr. formand, i vores gruppe sætter vi meget stor pris på observationscenteret med dets todelte struktur. Jeg slår til lyd for, at frekvensen af publikationerne opretholdes i fremtiden, særligt hvad angår den generelle del med relevante tal og basisdata. Men også de undersøgelser, der optages i den mere specifikke del, bør fortsat gennemføres med jævne mellemrum. De giver mere dybtgående information om en bestemt sektor eller et bestemt aspekt vedrørende SMV-erne, og ikke mindst fordi SMV-verdenen ikke er homogen, og videnskabeligt endnu er et uopdyrket område, er der behov herfor.
Jeg håber derfor også, og hermed slutter jeg af formand, at Kommissionen bliver ved med at støtte dette initiativ, og jeg havde gerne hørt fra Kommissionen, hvad de konkrete fremtidsplaner med observationscenteret er. Hvad os angår, anmoder vi om kontinuitet.

Van Bladel
Hr. formand, jeg har svært ved at få en aftale med min blikkenslager. Manden har travlt, meget travlt, han har et familiefirma, arbejder hårdt og tjener godt. Men han ødelægges af den ringe ansvarsfølelse hos medarbejderne uden for hans familiefirma. Han har tit forsøgt sig, men han begrænser sig nu til medlemmer af familien.
Min skorstensfejer, de eksisterer endnu, er en glad fløjtende halvtredsårig selvstændig erhvervsdrivende. Han nyder sit arbejde og kontakten med andre mennesker og er absolut ikke indstillet på at påtage sig administrationen og det sociale besvær ved en medarbejder ved siden af. Blikkenslageren og skorstensfejeren er stabile virksomheder, men de skaber ikke flere job. Den modsatte opfattelse af dem, som netop gerne vil udvide, stødte jeg på under den europæiske valgkamp i 1994, nemlig kvindelige selvstændige, der ikke kunne udvide, fordi banken anså dem for at være en finansiel risiko.
Det gode ved en årsberetning er, at en række flaskehalse bliver kortlagt: Den finansielle diskrimination, en række skattemæssige aspekter og den juridiske status. Det er meget hensigtsmæssigt, fordi Europa netop skal søge løsningen på beskæftigelsen i denne sektor. Kvindens vigtige rolle heri bekræftes endnu en gang af betænkningen. Det overrasker mig ikke, fordi kvinder altid har været villige til at tage et ansvar.
Større harmonisering af lærlingevæsenet inden for EU er ikke nogen dårlig ting, men jeg betragter det ikke som en absolut nødvendighed, lige så lidt som det flerårige arbejdsprogram for andelsselskaberne. Det virker lidt centralistisk. Ikke desto mindre er de øvrige anbefalinger af hr. Torres Couto om forbedring af SMV-sektoren særdeles gode. De fortjener opmærksomhed på den topkonference om beskæftigelse, der skal afholdes om kort tid. Forsættelse af observationscenteret er af stor betydning. Min gruppe vil stemme for denne betænkning.

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, hr. kommissær, kolleger, jeg vil gerne takke kollega Torres Couto for hans betænkning. Vi kan tilslutte os alle hans konklusioner. Jeg vil bruge min taletid til at fremhæve tre af dem. For det første statutten og den sociale beskyttelse af den medarbejdende ægtefælle. Det glæder mig, at den 4. årsberetning indeholder en hel undersøgelse om kvinder og de små og mellemstore virksomheder. Ligesom i tirsdags ved afstemningen om årsberetningen om lige muligheder presser vi også i dag med denne betænkning på for en reform af ægteskabs- og skattelovgivningen og skabelsen af adækvate sociale sikringsordninger for på den måde at give den medarbejdende ægtefælle en bedre beskyttelse. Det er på høje tid, at de nationale regeringer gør noget ved dette.
For det andet finansieringen af SMV. ELISE-programmet var et godt projekt på grund af dets store løftestangseffekt. Vi ved, at den østrigske, nederlandske og tyske regering blokerer en beslutning om denne lånegarantiordning. De mener jo, at ordningen ikke er i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, og at deres egne garantiordninger påføres uretmæssig konkurrence. Ordføreren fastslår med rette, at vi beklager denne blokade. Kolleger, lad os derfor med henblik på den kommende topkonference om beskæftigelse give vores fulde støtte til andre nye programmer for SMV-erne. Om kort tid fremlægger Kommissionen et nyt forslag: Joint european venture . Det fremgår af observationscenterets årsberetning, at europæiseringen af SMV er et problem. Derfor vil Unionen kunne hjælpe SMV'erne økonomisk med etableringen af grænseoverskridende joint ventures . Det er et projekt, som Parlamentet bør støtte.
Til sidst, og det er blevet understreget flere gange i Huset, vil jeg tale for europæiske retsformer, der letter samarbejdet mellem SMV'erne på europæisk plan. En aftale om statutten for Det Europæiske Aktieselskab er essentiel, hvis vi ønsker, at flere SMV'er skal blive europæiske.

Ribeiro
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er ganske åbenbart, at der er opmærksomhed om de små og mellemstore virksomheder. Det store spørgsmål er, om denne opmærksomhed, om denne interesse er ægte eller blot konjunkturbestemt og tjener til at formindske den ødelæggelse, der virkelig foregår af et relativt afbalanceret net af økonomiske subjekter, og for at offentligheden skal se, at man anstrenger sig for at imødegå en ødelæggende dynamik.
Torres Coutos betænkning, som jeg takker for, har positive tilgange, og jeg kan nævne, hvorledes andelsselskaberne fremhæves, ligesom den rolle understreges, som kvinderne har haft for, at SMV'erne overlever og bevarer deres livskraft.
Betænkningen berører imidlertid kun overfladisk visse fundamentale spørgsmål, således som finansieringen, adgangen til kredit og de vanskeligheder og forskelsbehandlinger, som SMV'erne møder på dette område (punkt 15).
Det er sandt, at det drejer sig om en betænkning, der ikke angår hele SMV-problematikken, kun med den 4. årsberetning fra Det Europæiske Observationscenter, men jeg tror, at man selv med det beskedne formål kunne være gået meget længere og have behandlet finansieringsspørgsmålet mere tilbundsgående. Netop fordi, som det hedder, SMV'erne og deres finansiering gennem Den Europæiske Investeringsbank vil være en af de nyheder, der er ved at blive forberedt til at blive lanceret ved det ekstraordinære topmøde i Luxembourg med den klare hensigt at sige noget nyt. Hvad der er helt forskelligt fra at gøre noget!
Afslutningsvist kan jeg ikke lade være med, apropos den opmærksomhed, som SMV'erne fortjener, at se det som betegnende, at Det Europæiske Round Table, der samler toplederne fra de største virksomheder og transnationale grupper, i juli har udgivet en undersøgelse om "indførelsen af konkret partnerskab mellem store og små virksomheder«, hvori der fremsættes fem regler for "god opførsel«, ligesom ræven, der, når den allerede befinder sig inde i hønsegården, forsøger at udstede sig selv en attest for god opførsel ud fra de regler, som den selv fastlægger.

Ewing
Jeg vil gerne takke ordføreren og talerne og erklære mig enig i det, som de har sagt om betydningen af dette område.
Her har vi jobskabelsespotentialet. Vi ved, at EU's skændsel er de millioner af arbejdsløse uden håb. Jeg vil gerne understrege betydningen af de meget små virksomheder med under 10 ansatte, som jeg er vant til inden for min type distrikt - det skotske højland og de skotske øer. Lad os bønfalde vores regeringer om at holde op med at blokere for gennemførelsen af ELISE-programmet. Det var en praktisk foranstaltning, der gav meget små virksomheder adgang til finansielle midler. Hvad vi har brug for er praktiske foranstaltninger i stedet for tomme ord, så folk bliver i stand til at starte egen virksomhed. Det er dejligt, at så mange kvinder har lyst til at starte egne, små virksomheder. Jeg er enig i, hvad hr. Lyndon Harrison også sagde om behovet for differentialskatteordninger.

Blokland
Hr. formand, jeg vil gerne takke kollega Torres Couto for hans betænkning. Han anmoder om opmærksomhed omkring de problemer, som SMV bliver konfronteret med. Det første problem er manglen på ledelseskvalitet. Et eksempel fra praksis, der er med til at afhjælpe denne mangel, er »Live Wire Project«, som handelskammeret i Rotterdam specielt har startet for iværksættere, hvor banker, jurister og sagkyndige fra erhvervslivet tilbyder en bred pakke af uddannelsestilbud og rådgivning.
Et andet problem er overdragelsen af virksomheder. Lukning af virksomheder forårsager uønsket tilintetgørelse af kapital, viden og beskæftigelse. Det er kun skattevæsenet, som har det godt hermed. Medlemsstaterne kan fremme overdragelsen af virksomheder - og dermed sikre beskæftigelse - ved at tilpasse deres skattelovgivning.
Til sidst et spørgsmål til kommissæren: Er det muligt, at observationscenteret i en følgende årsberetning kan beskæftige sig med emnet miljø? På den uformelle miljøkonference i Amsterdam den 18. april i år konkluderedes det, at SMV ud over at skabe job også i høj grad er med til at belaste miljøet. Jeg er spændt på svaret.

Amadeo
Hr. formand, betænkningen om Det Europæiske Observationscenter for Små og Mellemstore Virksomheder, som nu for fjerde gang bliver afgivet, er et vigtigt diskussionsgrundlag netop for at affotografere håndværkerstandens og de små og mellemstore virksomheders situation og planlægge de foranstaltninger, der skal til for at sikre en effektiv udvikling, som kan medvirke til skabelse af beskæftigelse.
Men det er klart, at den ikke sætter hårdt mod hårdt og undgår at tage stilling til temaer af særlig relevans, for eksempel inden for områder som social beskyttelse og den retslige stilling af ægtefæller, der har fælles virksomhed.
Vi erklærer os dog enige med ordføreren, når han i den høje afgift, som hovedparten af medlemsstaterne har lagt på arveretten og på donation, sporer en bremse på overdragelse af ejendom, og når han udtrykker nogen bekymring for den begrænsede interesse, der udvises over for overdragelse af ejendom til ansatte.
Vi er enige med ordføreren, når han taler om skattenedsættelse under forudsætning af geninvestering af kapitalen, et princip, som Alleanza Nazionale i sin korte tid som regeringsparti har søgt at begunstige, ligesom vi er overbevist om, at hvis det var muligt effektivt at begrænse skattebyrden, og hvis man opmuntrede til at bruge partnerskabsmodellen mellem SMV og storindustrien, så ville andre fordele bestemt vise sig, såvel med hensyn til beskæftigelse som med hensyn til skabelse af nye arbejdspladser.

Secchi
Hr. formand, fru Thyssen har allerede illustreret grundene til, at PPE-Gruppen fuldstændigt tilslutter sig hr. Torres Coutos betænkning, og hun har endvidere understreget nogle vigtige elementer i årsberetningen fra Det Europæiske Observationscenter for Små og Mellemstore Virksomheder. Jeg tror, at de små og mellemstore virksomheders og håndværkerstandens vigtighed for økonomien og for det europæiske samfund nu er almindelig anerkendt, og det er således ikke nødvendigt at udbrede sig yderligere om emnet. Jeg begrænser mig til at formulere og uddybe nogle punkter, som jeg finder væsentlige.
Det første drejer sig om det faktum, at ud over at have behov for traditionelle støtteforanstaltninger har de små og mellemstore virksomheder og håndværkerstanden fundamentalt behov for at befinde sig i en sammenhæng, der er gunstig for deres opståen og udvikling. Og i særdeleshed refererer jeg til vigtigheden af - hvilket flere gange er blevet bekræftet i denne sal - at gribe ind over for de bureaukratiske, lovgivningsmæssige, skattemæssige og arbejdsmarkedsmæssige problemer, som udgør en bremse, der risikerer eftertrykkeligt at kvæle denne sektors potentiale. Hvis man ville give yderligere retningslinjer, således som det er foreslået i Økonomiudvalget, tror jeg, at man skal tænke meget på iværksætningsproblematikken og især søge at stimulere de sammenslutnings- og andelsforetagender, som diverse managementskoler i medlemsstaterne arbejder med.
Endelig vil jeg gerne understrege det, som andre kolleger allerede har sagt. De små og mellemstore virksomheder og håndværkerstanden er et emne, som skal være i centrum for opmærksomheden ved topmødet om beskæftigelse den 21. og 22. november i år. Kun de små og mellemstore virksomheder kan realistisk give et bidrag til at højne beskæftigelsesniveauet i Europa, og det ville være forkert at fokusere på andre aspekter og glemme dette.

Virrankoski
Ærede hr. formand, hr. Torres Couto har udarbejdet en god analyse over problemer og udfordringer i de små og mellemstore europæiske virksomheder, mange tak for det.Som det fremgår af betænkningen er de små og mellemstore virksomheders betydning som arbejdsgiver afgørende vigtig og stadig voksende. Så må vi spørge, hvordan kan vi fremme forudsætninger for små og mellemstore virksomheders funktion.
Betænkningen tager frem sociale og økonomiske problemer ved generationsskift i de små og mellemstore virksomheder. En tung og unødvendig beskatning truer ofte en langsigtet firmafunktion og kan endda føre til afviklingen af hele foretagendet. Der er ikke noget nemmere end at uslette de små og mellemstore virksomheder, og der er ikke noget sværere end at skaffe nye arbejdspladser. Europæiske ledighedstal viser dette klart.
Betydningen af og chancerne for en foretagsvirksomhed på andelsbasis fremhæves helt rigtigt i betænkningen, og der kræves en forretningsorden for europæiske andelsselskaber. Den ville nok være på sin rette plads. Andelsselskaberne passer fortræffeligt som virksomhedsform specielt på kapitalfattige områder. F.eks. i Finland har selv mange store virksomheder startet på andelsbasis.
EU støtter nye virksomhedsaktiviteter på mange måder. De vigtigste midler er strukturfonde. Specielt går disse tilskud til uddannelse og produktudvikling. Det er beklageligt, at kun handlemådens langsommelighed og bureaukrati hindrer ofte de små og mellemstore virksomheder i at benytte disse muligheder.
Det sværeste spørgsmål er de små og mellemstore virksomheders pengemangel. Virksomhederne har brug for penge både for investeringer og driftskapitalen. I flere lande er der anvendt rentetilskudssystem til at støtte foretagenderne. Rentetilskudssystemet anvendes også oftest som tilskudsmiddel til landbrugsvirksomheder. Derfor bør vi overveje, om systemet kan udvikles til at gælde for andre små og mellemstore virksomheds aktiviter.
Betænkningen fra Torres Couto identificerer ganske godt de små og mellemstore virksomheders forhindringer og giver henstilling til at eliminere dem. Resultaterne er afhængige af, hvorledes medlemslandene kan tage højde for dem.

Lukas
Hr. formand! Den fjerde årsberetning som sådan og hr. Torres Coutos betænkning giver et godt informationsgrundlag og en række fingerpeg om nødvendige politiske beslutninger og foranstaltninger. Den kendsgerning, at kvindelige erhvervsdrivende, f.eks. på finansområdet, ofte konfronteres med vanskeligheder, er især en hindring for, at virksomhederne fungerer, men først og fremmest for den samlede struktur for de små virksomheder. Problemet med medarbejdende ægtefæller med hensyn til social beskyttelse, retsbeskyttelse og skatte- og selskabslovgivningen kræver en hurtig løsning. De små virksomheder er ofte familievirksomheder. Lovgiveren skal sørge for disse virksomheders fortsatte beståen med henblik på deres vigtige rolle for sikringen af arbejdspladser. Dette gælder især virksomhedsoverdragelser, hvor arve- og gaveskatten kan skade den samlede europæiske økonomis konkurrenceevne. Jeg anser nr. 18 i betænkningen for særlig vigtig, hvor der gøres opmærksom på nedsættelsen af selskabsskatten på ikke udbetalt dividende som instrument til at øge beskæftigelsen. Ved hjælp af denne foranstaltning vil dannelse af egenkapitel og innovation kunne øges væsentligt. Staten kunne dermed motivere den erhvervsdrivende til vækst- og innovationsorienterede investeringer i virksomheden og derved forbedre Europas økonomiske ståsted.

Rübig
Højtærede hr. formand! Eftersom jeg er smed og selv kommer fra en familievirksomhed, glæder jeg mig i særlig grad over denne beretning. Den viser, at der anvendes new public management , det vil sige, at man ved hjælp af objektive procedurer såsom benchmarking eller best practise sørger for, at der er en chance for, at situationen for de mange små familievirksomheder i Europa kan forbedres. Der er i det hele taget en tendens til, at mange små virksomheder i Europa bliver stærkere og stærkere. Når man tænker på, at der i 1992 i gennemsnit var syv ansatte pr. virksomhed og kun seks i 1995, mærker man, at de små er den egentlige konjunkturstøtte, og de giver dermed også beskæftigelsessikkerhed, fordi de naturligvis ikke sætter hire and fire princippet, men derimod princippet om partnerskab, forrest ved konjunktursvingninger, fordi man kender hinanden godt.
Derfor er det vigtigt, at uddannelse og videreuddannelse støttes, og det er fuldstændig uforståeligt, at det for tiden diskuteres, om f.eks. Leonardo-midlerne skal skæres ned. Man bør gøre lige det modsatte, og med henblik på beskæftigelsestopmødet i Luxembourg kræver jeg, at Leonardo-midlerne øges væsentligt, fordi de netop giver de unge, som er arbejdsløse på nuværende tidspunkt, mulighed for at få et arbejde.
Jeg kræver også, at man fremmer partnerskaber på eksportområdet og forbedrer samarbejdet med industrien, fordi industrieksport i sidste ende er grundlaget for mange små familievirksomheder i hele verden. Overdragelse af virksomheder er et stort problem. En tredjedel af de erhvervsdrivende i små virksomheder er 50 år eller derover, hvilket svarer til ca. 6, 3 millioner arbejdspladser i Europa. Jeg kræver, at arve- og gaveskatten ophæves, hvis en virksomhed overdrages inden for familien, og naturligvis også, at ikke udbetalt dividende i virksomheden ikke beskattes.

Carlsson
Hr. formand, kolleger og hr. kommissær! De små virksomheder spiller en umistelig rolle for skabelsen af velstand i Europa. Det er først nu, man begynder at indse deres fulde rolle. Men så er det ikke støtte i form af flere indgreb og programmer, der er brug for, men derimod primært fjernelse af hindringer.
I betænkningen og i Torres Coutos udmærkede anførelse belyses blandt andet den bremseklods, som høje skatter på erhvervsvirksomhed udgør, ikke mindst ved overdragelser. Det er også åbenlyst, at det er de mindste virksomheder, der rammes hårdest og som hæmmes af overdrevne reguleringer.
Vi behøver en attitudeændring. Mere iværksættelse og foretagsomhed giver Europa den tilpasningsevne og mangfoldighed, som vi behøver for at kunne udnytte den globale økonomi. Det er de små erhvervsdrivende - og ikke flere politikere på beskæftigelsesmøder - som er de helte, som EU behøver for at få has på arbejdsløsheden.
Så til Harrison, som desværre var nødt til at haste afsted fra debatten, vil jeg sige: Gordon Brown og alle hans initiativer i al ære, men det er under en Tory-regering, at Storbritannien som det eneste land i EU har kunnet fremvise et reelt opsving inden for erhvervslivet og nye arbejdspladser. Det synes jeg fortjener både opmærksomhed og eftertanke. Lad os derfor skabe forudsætninger og fjerne forhindringerne, så EU kan blive en foretagsomhedens union for frihed, velstand og fremtidstro.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer! Kommissionen hilser hr. Torres Coutos udtalelser til den 4. årsberetning fra Det Europæiske Observationscenter for SMV velkommen. Ligesom de tidligere beretninger giver den seneste beretning et godt overblik over den nuværende situation og udsigterne for de små og mellemstore virksomheder og vurderer disses ydelser på det indre marked.
Beretningen kommer til den konklusion, at fuldførelsen af det indre marked hidtil har haft en positiv effekt på den økonomiske vækst i Europa, hvorved især eksporten er steget, og produktiviteten er øget væsentligt. Desuden understreger beretningen, at de virksomheder, som har profiteret mest af det indre marked, for størstedelens vedkommende er små og mellemstore virksomheder, og at denne type virksomhed er det største potentiale for vækstbetingede arbejdspladser.
Kommissionen mener, at hr. Torres Coutos betænkning fremhæver talrige vigtige punkter, hvoraf jeg kun vil komme ind på tre her. For det første kvinders betydning for de små og mellemstore virksomheder og nødvendigheden af foranstaltninger til at støtte kvindelige erhvervsdrivende og medarbejdende hustruer. På topmøderne i Essen og i Madrid blev det bekræftet, hvilken vigtig rolle kvinderne spiller med hensyn til udviklingen af SMV'er, skabelsen af nye arbejdspladser og de europæiske økonomiers konkurrenceevne. Deres succes afhænger i høj grad af, om kvinderne støttes optimalt. Det tredje flerårige program for SMV'er for 1997-2000 sørger for konkrete politiske foranstaltninger for at sidestille kvindelige erhvervsdrivende med kvindelige co-erhvervsdrivende.
For det andet: Bidrag til væksten og beskæftigelsen fra virksomhederne i de erhvervsdrivende foreninger - altså de kooperative selskaber, gensidige selskaber, foreninger og fonde. I første omgang har Det Europæiske Observationscenter for SMV hovedsagelig beskæftiget sig med disse kooperative selskaber, gensidige selskaber, foreninger og fonde, som immervæk bidrager med 5 % til beskæftigelsen og har en andel på 6 % i de private virksomheder. De erhvervsdrivende foreningers voksende betydning i Den Europæiske Union bliver tydelig i den seneste meddelelse fra Kommissionen, hvormed foreningernes og fondenes rolle i Europa skal gøres mere kendt. Dette dokument indeholder resultaterne af en omfangsrig undersøgelse foretaget af Kommissionen, som skal tjene til at lære sektoren bedre at kende. Desuden foreslås der i dokumentet en række foranstaltninger, som vil kunne træffes på medlemsstatsplan.
Og for det tredje betydningen af at fremme virksomhedsånden som et vigtigt element for eksistensgrundlæggelser og vækst i EU. Kommissionen er bevidst om, at opbygningen af en dynamisk virksomhedskultur er af særlig stor betydning for skabelsen af arbejdspladser og styrkelse af konkurrenceevnen i Europa. Med hensyn til spørgsmålet, som blev stillet her om fremtidsudsigterne for aflæggelse af beretninger, kan jeg henvise til, at den næste observationsberetning er planlagt til slutningen af året, og at licitationen for beretningen for 1998/99 ligeledes vil begynde i år.
Hvad angår de centrale punkter til et hovedtema til den næste beretning - i denne beretning var det spørgsmålet om kvinder i små og mellemstore virksomheder - er det korrekt, at det centrale tema i den næste observationsberetning vil være miljøet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Oksekød
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0260/97) af Hardstaff for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF) om foranstaltninger til forbrugsfremme og afsætning af kvalitetsoksekød og om oplysningskampagner om mærkningen af oksekød samt om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2067/92 (EØF) (COM(97)0070 - C4-0193/97-97/0058(CNS)).
Fru Hardstaff har som ordfører ordet i 5 minutter.

Santini
Hr. formand, det forekommer mig rigtigt, at vi efter at have hørt kommissæren hører i det mindste én repræsentant for hver politisk gruppe. Jeg beder Dem derfor om at sørge for den nødvendige tid til at kunne imødekomme denne anmodning.

Formanden
I henhold til dagsordenen er forhandlingen fra kl. 10.00 til kl. 12.00 og fra kl. 18.00 til kl. 20.00 for de betænkninger, der angives nedenfor, og i henhold til dagsordenen finder afstemningen sted kl. 12.00.
Fru ordfører Hardstaff har ordet.

Hardstaff
Hr. formand, baggrunden for denne betænkning, der anbefaler foranstaltninger til afsætning og forbrugsfremme af europæisk oksekød, er naturligvis det meget store fald i forbruget af okse- og kalvekød, siden BSE dukkede op for over 10 år siden. Dette fald blev katastrofalt for Europas oksekødsproducenter og alle i oksekødsindustrien efter meddelelsen i marts 1996 om, at det ikke kunne udelukkes, at der var en forbindelse mellem BSE hos kvæg og CJD hos mennesker. Den tragiske anledning var, at et lille antal yngre mennesker havde pådraget sig CJD - der normalt rammer ældre.
Der er gennemført mange foranstaltninger både i Det Forenede Kongerige og på EU-niveau for at imødegå dette problem, ikke mindst i form af det vedvarende forbud mod eksport af britisk oksekød, der forhåbentlig snart ophæves som følge af de mange gennemførte foranstaltninger og den meget strengere håndhævelse af fodringsog hygiejneforskrifter.
For nogle måneder siden vedtog Parlamentet foranstaltninger til identifikation af kvæg og en mærkningsordning for oksekød baseret på oplysninger i den kvægdatabase, der er ved at blive oprettet de steder, hvor den ikke allerede eksisterer. Desuden har den nye britiske regering opfordret alle EU-medlemmer til at gennemføre de forskrifter, der nu gælder i Det Forenede Kongerige for bortskaffelse af specificeret slagteaffald fra kvæg.
Ikke desto mindre er oksekødsmarkedet fortsat meget trykket, og der bruges store offentlige summer fra landbrugsbudgettet på interventioner i form af oplagring af kvalitetsoksekød. Hvis forbruget af okse- og kalvekød inden for EU stiger, og der eksporteres mere til tredjelande, kan der i det lange løb spares store offentlige beløb, og der vil igen kunne opnås en vis balance mellem udbud og efterspørgsel på det europæiske marked. Derfor har Kommissionen fremsat forslag om afsætningsforanstaltninger og anmodet om hurtig høring af Europa-Parlamentet, så de kan gennemføres så hurtigt som muligt.
I min betænkning foreslår jeg, at definitionen af kvalitetsoksekød udvides fra den hidtidige, meget begrænsede definition, der omfatter et begrænset antal typer udskårne kødstykker og slagtekroppe. Kvalitetskød bør omfatte alle typer slagtekroppe fra kvæg, herunder billigere udskårne stykker, forudsat at de opfylder kriterierne for levnedsmiddelsikkerhed i henhold til det mærkningssystem, som jeg allerede har omtalt.
Jeg foreslår endvidere, at nationale organisationer med ekspertise og viden om forholdene på det lokale marked skal inddrages i forbrugsfremmeforanstaltningerne. Dette blev i Landbrugsudvalget udvidet til at omfatte tilsvarende regionale organisationer. Ændringsforslag fra Miljøudvalget har styrket forbrugeraspekterne ved foranstaltningerne ved at understrege, at kernen i foranstaltningerne bør være god forbrugeroplysning. Jeg vil gerne takke mine kolleger fra begge udvalg for deres værdifulde ændringsforslag.
Hvis vi skal overtale de europæiske forbrugere til at spise mere okse- og kalvekød og sælge mere oksekød uden for EU, må vi sørge for, at afsætningen stiger, ikke på grund af effektiv markedsføring, men fordi køberne nærer velbegrundet tillid til varens kvalitet. De skal overbevises om, at der virkelig er gennemført de nødvendige foranstaltninger, som sikrer, at de køber gode, sunde fødevarer. Den foreslåede mærkning og det foreslåede europæiske logo for kvalitetsoksekød skal være en klippefast garanti for, at dette er tilfældet, og at vi virkelig har lært noget af den seneste tids krise. Dette er noget, som Parlamentet i dag kan samles om ved at tilkendegive sin holdning over for Kommissionen og Rådet.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har ved denne lejlighed anbefalet, at kun retsgrundlaget for artikel 43 besvares, og at det foreslås, at der til grundlaget for artikel 43 på lige fod tilføjes retsgrundlaget i litra b) i første afsnit i artikel 129 A. Hvorfor? Fordi litra b) i første afsnit i artikel 129 A fastsætter midlerne, de konkrete handlinger til beskyttelse af forbrugerne, som ordføreren henviser til.
Det er ganske sandt, hr. formand, at Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder og dette Parlament i sin helhed er vidende om, at det egnede retsgrundlag traditionelt for enhver forordning og for enhver handling inden for landbrugsområdet ikke kan være andet end artikel 43. Og at Domstolens retspraksis permanent har fastsat, at dette er således, ikke kun fordi artikel 43 repræsenterer en lex specialis i forhold til ethvert andet retsgrundlag, som kunne anvendes, men også fordi artikel 43 - udelukkende med hjemmel i artikel 43 også i henhold til Domstolens retspraksis - tager hensyn til de øvrige juridiske interesser som beskyttelse af sundheden eller af forbrugerne. Der er en kendt dom - fra 1988 - om betingelserne vedrørende læggehøner. Dette er et af nøglespørgsmålene.
Hr. formand, Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har dog for anden gang vurderet, at det burde ændre sin traditionelle holdning til dette retsgrundlag. Og det har det gjort i sammenhæng og overensstemmelse med kendsgerningerne og de foranstaltninger, der er truffet efter BSE-krisen og den betænkning, som blev vedtaget af dette Parlament. I denne betænkning blev det klart fastlagt, at man kunne henvise til artikel 100 A, især i emner vedrørende harmonisering, og især at der burde finde en høring sted, en deltagelse, en bredere demokratisk kontrol ved dette Parlament.
Jeg må nu minde om, at Kommissionen - dengang ved sin formand, hr. Santer, og efterfølgende i konkrete retsakter som f.eks. to forordninger, der nyligt er blevet fremsendt til dette Parlament - har respekteret dette kriterium. I dette tilfælde, hr. formand, henviser vi endnu engang ikke til artikel 100 A - da det ikke drejer sig om harmonisering - men til artikel 129 A. Hvorfor? Ganske enkelt fordi de juridiske interesser, som skal beskyttes, har ændret plads i hierarkiet efter denne krise. Det er ikke længere landbruget, det er ikke længere landbrugets interesser, der er de vigtigste. Så længe forbrugernes tillid ikke er genetableret, er det forbrugerbeskyttelsen, der er det vigtigste. Med streng anvendelse af de kriterier, der er fastsat af Domstolen ved fortolkningen af, hvilke retsgrundlag der er egnede, forstår Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, og jeg håber, at Parlamentet også forstår dette - og her mener vi at have Kommissionens støtte - at det klart skal fastsættes, at disse er de vigtigste interesser med tillæg af retsgrundlaget.

Papayannakis
Hr. formand, Miljøudvalget takker ordføreren, som vi har samarbejdet med, som hun også selv anførte. Vi har stillet nogle ændringsforslag, der skal rette op på enkelte uheldige sider af Kommissionens forslag, både teknisk og sprogligt - sproget er skrækkelig dårligt i dette forslag, hr. kommissær - og vedrørende nogle uklarheder om sondringen mellem okse- og kalvekød, samt visse mangler, som for eksempel forbrugernes rolle, der bør styrkes, og Parlamentets rolle i opfølgningen af forslaget. Vi har stillet disse ændringsforslag og vi håber, at de vil føre til forbedringer.
Men, hr. formand og hr. kommissær, der er et vigtigere problem i øjeblikket. Hensigten med den forordning, vi nu forhandler, og de to eller tre andre, vi før har forhandlet, er at genoprette forbrugernes tillid til et vigende marked, og dette forsøg på at genoprette forbrugernes tillid er blandt andet baseret på mærkning af kødet. Siden i går, hr. kommissær, har der været rygter, der stammer fra Kommissionen selv, om at det rent juridisk er muligt at forvanske eller endog bogstaveligt talt at snyde sig uden om lovgivningen, og at der derfor ikke vil være tillid til mærkningssystemet. Sådanne oplysninger fremlagdes i går blandt andet for Undersøgelsesudvalget om BSE. Hr. kommissær, hvis noget sådant er sandt, undermineres hele denne politik, som vi langsomt og med stort besvær bygger op for at genoprette forbrugernes tillid. Derfor vil jeg meget gerne bede Dem, hr. kommissær, om at besvare følgende to spørgsmål:
For det første, er disse oplysninger rigtige og hvad er det nøjagtigt, der foregår?-For det andet, vil Kommissionen forpligte sig til så hurtigt som muligt at træffe alle supplerende foranstaltninger og forelægge os supplerende forslag for at sikre, at elementer, der gør sådanne forvanskninger mulige og dermed undergraver vores politik på området, ikke fortsat kan bestå?
Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand! Der er en ting, jeg ikke forstår: Fru formand bad om en grundig forhandling, og så får vi besked om, at hr. kommissær Fischler ikke vil være til stede i aften fra kl. 18.00. Jeg forstår slet ikke meningen med denne ændring af dagsordenen! Vi taler til en dør, vores argumenter bliver ikke hørt, og vi får ingen svar. Derfor vil jeg bede Dem om at udvise større fleksibilitet, for jeg har følgende spørgsmål: Er Kommissionen i det hele taget parat til at fremskynde en skærpelse af mærkningsbestemmelsen? Er der nye forslag ud over det, som Rådet har vedtaget, hr. kommissær? Diskussionen om, hvorvidt dagsordenen skal ændres, tager længere tid, end hvis vi bare følger den.

Formanden
Spørgsmålet om dagsordenen er det eneste, jeg vil tage hensyn til. Jeg vil ikke tage hensyn til spørgsmålet, for det er ikke spørgetid nu. Jeg har tidligere angivet, at forhandlingen ifølge dagsordenen begynder kl. 10.00 og fortsætter om eftermiddagen, og ligeledes ifølge dagsordenen skal der være afstemning kl. 12.00, hvilket også er vedtaget af dette Parlament. Derfor udsættes forhandlingen traditionen tro kl. 12.00.

Santini
Hr. formand, jeg citerer artikel 130 for Dem, og på UPE-Gruppens vegne fremsætter jeg anmodning under henvisning til denne artikels første afsnit: "Inden talerlisten er udtømt, kan det efter forslag fra formanden, en politisk gruppe« - min gruppe beder om det nu - "eller mindst 29 medlemmer vedtages at afslutte forhandlingen.« Jeg tror, at en forordning af en sådan vigtighed ikke kan udsættes til i morgen tidlig, hvor kun én eneste betænkning er opført på dagsordenen, og der formentlig kun vil være få til stede til at stemme. Vi er i færd med at diskutere en retsakt, som kødavlerne, de handlende og forbrugernes skæbne afhænger af; en retsakt, som også forsøger at svare på mange ængstende tvivlsspørgsmål, der er fulgt i kølvandet på BSE-sagen. Jeg beder derfor om, at de kolleger, som har forberedt indlæg, betragter dem som stemmeforklaringer, og at vi stemmer umiddelbart efter kommissær Fischlers indlæg.

Formanden
Ja, De har altså anmodet om anvendelse af afsnit 1 i artikel 130. Jeg vil give ordet til en taler, der er for forslaget, og en taler, der er imod, og vi vil derefter gå over til afstemningen, således som det er planlagt.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand! Jeg vil gerne udtale mig imod dette forslag. Bare fordi der er organisatoriske vanskeligheder eller på grund af kommissærens personlige forpligtelser, som muligvis ikke kan udskydes, kan vi da ikke udsætte diskussionen i Parlamentet.
Der er tale om en vigtig forhandling. Der har fra Landbrugsudvalgets side været væsentlige ændringer til Kommissionens forslag. De skal diskuteres. Det skal også diskuteres, om vi eventuelt skal foretage en henvisning til fornyet udvalgsbehandling, fordi direktiv om mærkning, som dette forslag refererer til, stadig kan forbedres. Alt dette skal diskuteres og drøftes her blandt parlamentarikerne. Det er umuligt at stemme om det allerede nu efter kommissærens tale og stillingtagen. Jeg er absolut imod det, og jeg beder mine kolleger om ikke at stemme for dette forslag.

Formanden
Tak, hr. Graefe zu Baringdorf. Er der nogen indlæg for hr. Santinis forslag?
Fru Poisson har ordet til et indlæg for hr. Santinis forslag.

Poisson
Ja, jeg tager ordet for at anbefale hr. Santinis forslag, for selvom denne forhandling også er meget vigtig, mener jeg, at kvægopdrætternes og forbrugernes situation efter BSE-krisen i høj grad berettiger til, at man afslutter forhandlingen og sætter betænkningen under afstemning i dag, hr. formand.

Formanden
Fru Hardstaff har ordet for at stille et spørgsmål vedrørende dagsordenen.

Hardstaff
 Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil som ordfører bare gerne påpege, at det her i Parlamentet er helt normalt at forhandle emner en torsdag aften og stemme om dem fredag morgen, og jeg ser ingen grund til at gøre en undtagelse i forbindelse med min betænkning.

Formanden
Tak, fru Hardstaff. Jeg sætter forslaget om afslutning af forhandlingen til afstemning.
(Forslaget forkastedes)

Formanden
Nå, men så fortsætter forhandlingen. Hr. Fischler har ordet.

Fischler
Hr. formand, mine ærede damer og herrer! Først vil jeg gerne gøre opmærksom på - jeg ønsker ellers ikke at forlænge denne formelle debat om fremgangsmåden - at jeg havde bedt om, at denne betænkning blev behandlet som det første i dag på grund af dens vigtighed.
Dernæst vil jeg gerne på det hjerteligste takke alle de personer, som har bidraget til udarbejdelsen af denne betænkning, især Landbrugsudvalget og ordføreren, fru Hardstaff, men også alle de andre udvalg for deres positive bidrag og for den grundige og velvillige behandling af forslaget! Med dette forslag ønsker vi at nå to forskellige mål. For det første tjener dette forslag til at informere forbrugerne om de garantier, som de nye mærkningsforskrifter for oksekød giver, som blev indført med forordning 820/97. For det andet skal de marketing- og reklamekampagner, som handelen og dennes forbund skal gennemføre, til fremme af forbruget og markedsføringen af oksekød ikke kun medfinansieres af Fællesskabet inden for Fællesskabet, men også i tredjelande, således at oksekødssektoren, som er i krise på grund af den store tilbagegang i forbruget af oksekød, kan komme sig. Det må vi ikke glemme!
Det vigtigste ændringsforslag er ændringsforslag nr. 1, som vedrører forslagets retsgrundlag. I betragtning af Parlamentets argumenter og kommissionsformand Santers løfter kan Kommissionen erklære sig delvist enig i ændringsforslag nr. 1 og erklære art. 129a til art. 43 for retsgrundlag. Hvad angår ændringsforslag nr. 7 og nr. 15 til definitionen på kvaliteten på oksekød, som er genstand for dette marketingprogram, blev denne definition allerede overtaget i en forordning fra Kommissionen. Derfor bortfalder disse ændringsforslag. Som ordføreren anbefalede, bør alle typer slagtekroppe støttes.
Eftersom den nye mærkningsbestemmelse er en fællesskabsbestemmelse er jeg overbevist om, at informationsog reklameforanstaltningerne for denne bestemmelse undtagelsesvist skal finansieres fuldt ud af Fællesskabet. Af den grund stemmer jeg for ændringsforslag 4 og 12. Et af de vigtigste mål i det samlede forslag er at give forbrugeren garanti for, at det kan konstateres, hvor produkterne stammer fra. Hvad angår støtten til den direkte markedsføring, skal den direkte markedsføring selvfølgelig være i overensstemmelse med Fællesskabets kvalitetsforanstaltninger og foranstaltninger til at konstatere, hvor produkterne stammer fra, eller kvalitetsforskrifter og først og fremmest de veterinærhygiejniske forskrifter. Derfor kan der kun delvist tages hensyn til ændringsforslaget, som blev formuleret i den retning af Dem, hvis ordlyden modificeres tilsvarende.
Desuden kan ændringsforslag 13 ikke vedtages i den nuværende form på grund af faren for, at konstateringen af hvor produkterne stammer fra i så fald ikke ville være givet. Ændringsforslag 6, 10, 16 og 17, stk. 2, om støtte til kvalitetsstempler og -tegn kan heller ikke vedtages. Forslaget indeholder allerede selv regler for sin anvendelse på de betingelser, som Fællesskabet har fastlagt. Efter Kommissionens opfattelse bør støtten til sådanne kvalitetsstempler og -tegn overlades til handelen, som stiller forslagene, eller handelsforbundene. De kompetente nationale myndigheder kan også regulere dette, såfremt de finder det nødvendigt.
Hvad angår ændringsforslag 5, 8, 17, stk. 3, og 19 om deltagelse af nationale instanser og ydelse af teknisk assistance understreges det, at det er de kompetente nationale myndigheders ansvar at overvåge enhver kampagne, og at handelen og dennes forbund skal stile deres forslag til de kompetente nationale myndigheder. Denne ansats er baseret på subsidiaritetsprincippet. Vi skal sørge for den nødvendige fleksibilitet. Hvis de nationale myndigheder anser det for formålstjenligt, kan de foreskrive høring af særlige instanser. Derfor giver ovennævnte ændringsforslag ingen mening, fordi de er i modstrid med disse grundlæggende principper.
Desuden er ændringsforslag 2 efter Kommissionens mening overflødigt, og ændringsforslag 13, 14 og 17, stk. 1, er til dels uklare eller uforenelige med forslagets mål. Derfor kan Kommissionen ikke stemme for dem. Ændringsforslag 18 vedrører ændringer, som ikke blev vedtaget, og skal derfor ligeledes afvises. Kommissionen er parat til at stemme for ændringsforslag 11. Ændringsforslag 20, som vedrører en betænkning fra Kommissionen om gennemførelsen af dette krav, kan ligeledes vedtages. Det vil være nyttigt for forberedelsen og forbedringen af fremtidige kampagner.
Afslutningsvis gør jeg opmærksom på, at art. 129 nu også anvendes på grund af vedtagelsen af ændringsforslag 1, uden at der dermed er planlagt en medbestemmelsesprocedure.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand! Hr. Fischler har på vegne af Kommissionen oplyst os om, hvilke ændringsforslag, der kan godkendes, og hvilke, der ikke kan godkendes. De afviste ændringsforslag 18, som refererer til finansieringen og finansieringens procentsatser. Det kunne skyldes, at De bevirker en afklaring angående den direkte markedsføring ...

Formanden
Dette er en fortsættelse af forhandlingen, ikke en bemærkning til forretningsordenen. Vi går nu over til afstemning. Forhandlingen genoptages kl. 18.00.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, vi er i den særlige situation, som De ikke kender til, at vi afbryder en forhandling, og at hr. Fischler ikke kan være til stede i aften. Det drejer sig om, hvorvidt vi skal henvise betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, og derfor har vi brug for klarhed fra hr. Fischlers side, sålænge han er til stede. Det er den særlige situation, vi er i. Derfor spørger jeg endnu engang om dette punkt, for at vi kan få den klarhed ind i debatten i aften, som vi ikke kan få i aften. Derfor beder jeg Dem, hr. formand, om at tillade dette. De så heller ikke, hvad der skete lige før, fordi De først lige har overtaget formandskabet. Derfor spørger jeg igen, om den finansiering, som er anført i ændringsforslag 18 og 22, nemlig at alle industriens omkostninger til information om indførelsen af mærkning, bliver dækket 100 %, reduceres. Det er et enkeltstående tilfælde, at 100 % af omkostningerne skal dækkes. Det er skandaløst! Hvis De ikke stemmer for en reduktion, vil vi henvise det til fornyet udvalgsbehandling, det er jeg temmelig sikker på! Det var et vigtigt punkt i Landbrugsudvalget!

Fischler
Jeg gjorde opmærksom på, at vi på baggrund af kendsgerningerne og først og fremmest på baggrund af de erfaringer, som vi har gjort i den sammenhæng med den tidligere indførte aktion, er parat til at finansiere denne aktivitet 100 % i det indre marked. Det er i øvrigt ikke første gang. Der findes også en sådan bestemmelse i forbindelse med beskyttede oprindelsesbetegnelser. Men det har intet at gøre med den direkte markedsføring. Hvis der foretages en tilsvarende ændring for den direkte markedsføring, sagde jeg, at den direkte markedsføring i så tilfælde også kan inddrages delvist. Men det er vigtigt og en forudsætning, at det kan konstateres, hvor produkterne stammer fra, og at der kun deltager sådanne direkte markedsførere, som helt klart kan påvise, at de overholder alle veterinærhygieniske forskrifter 100 %.

Wijsenbeek
Hr. formand, vil De tage til efterretning, at jeg nu er til stede, at jeg i morges har underskrevet, at jeg i mellemtiden har været på mit kontor, at jeg har opbevaret bilag herom, at jeg er kommet herhen på cykel, hvilket Præsidiet ikke har truffet foranstaltninger for.

Formanden
Mange tak, og velkommen til Parlamentet!

Papayannakis
Hr. formand, dette beklager jeg i allerhøjeste grad, men efter hr. Graefe zu Baringdorfs bemærkninger må jeg meddele, at min gruppe ligeledes agter at stille forslag om at henvise det forslag, vi nu behandler, til fornyet udvalgsbehandling. Men vores holdning afhænger dog, og jeg vil gerne foreslå kollegerne at slutte op om denne holdning, af det svar, som kommissæren nægter at give os. Jeg spurgte ham, om oplysningerne om, at dette system kan omgås, er rigtige, sådan som vi fik at vide i går i Undersøgelsesudvalget om BSE. Jeg spurgte også, om der kunne træffes foranstaltninger til at rette op på denne situation, for ellers vil hele systemet styrte sammen og vi vil bede om udsættelse af afstemningen. Vil kommissæren svare os eller ej?

Tomlinson
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg undskylder over for Parlamentet, men jeg har underrettet formandskontoret herom i morges.
Jeg har kun lige haft mulighed for at se på beslutningen om påståede krænkelser af menneskerettighederne i Etiopien. I præambel D henvises der til FN's Menneskerettighedskommissions 53. møde, og hvad kommissionen skal have udtrykt på mødet.
Da jeg undersøgte det hos FN's kilder, kunne jeg ikke konstatere, at det var blevet behandlet på det 53. møde. Jeg beder derfor formandskabet om at kontakte FN's Menneskerettighedskommission i Genève før den uopsættelige debat i eftermiddag, da det vil være uklogt at starte en debat på grundlag af oplysninger, der ikke kan påvises at være faktuelt korrekte.
Jeg anmoder formandskabet om at kontakte FN's Menneskerettighedskommission i Genève og undersøge, om påstandene i præambel D om, hvad der blev besluttet på det 53. møde, har hold i virkeligheden.

Formanden
Hr. Tomlinson, tak for underretningen om Deres forespørgsel. Rent faktisk har formandskontoret allerede undersøgt dette, og man er enig i Deres fortolkning. Der vil blive fremsat en meddelelse kl. 15.00.

Eriksson
Jeg har nu siddet i dette parlament i to år. I begge parlamentets publikationer og i andre publikationer virker det som om, jeg hopper mellem kristdemokrater, konservative, De grønne og PSEgruppen.
Jeg vil hermed meddele alle, at jeg ikke har nogen som helst hensigt at forlade den gruppe, jeg sidder i. Jeg har siddet i den gruppe i to år, det vil sige Nordisk Grønt Venstre, som indgår i Det Europæiske Forenede Venstre. Jeg håber, at jeg nu slipper for at se mig selv valse rundt i den interne presse, i forskellige publikationer fra parlamentet, som værende en utrolig flakke.

Formanden
For det første kan jeg godt forstå, at det generer Dem, og vi vil sørge for, at det bliver rettet.

Velkomstord
Formanden
Det er mig nu en glæde at byde en delegation på 6 medlemmer fra det islandske parlament, altinget , velkommen til den diplomatiske loge. Delegationen er på besøg i Strasbourg for at møde sine kolleger i EuropaParlamentet i anledning af det 9. interparlamentariske møde mellem Europa-Parlamentet og det islandske parlament. Der er afholdt møder i dag og i går. Der er blevet behandlet emner som perspektiverne for den europæiske Monetære Union, fremtidsperspektiverne ved og konsekvenserne af en differentieret deltagelse i Schengen-aftalen og perspektiverne for Den Europæiske Unions fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik samt den fremtidige udvikling af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Jeg håber, at delegationen har haft et behageligt ophold i Strasbourg, og byder dem velkommen til den offentlige loge.

Afstemning
Flemming
Hr. formand! Der er opstået en oversættelsesfejl. Vi stillede ændringsforslag nr. 6 på engelsk, og i den tyske tilbageoversættelse står der i punkt d) »forseelse«. Det er ikke i overensstemmelse med vores intentioner. Jeg beder om, at »forbrydelse« anvendes i stedet.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges)
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)

d'Aboville
Hr. formand, hr. Fitzsimons er fraværende på grund af sygdom og har bedt mig tale på hans vegne. Jeg vil gerne føje et par ord til det sidste sætningsled i ændringsforslag 13. Det lyder således: «på grundlag af de metoder, der er udarbejdet af Det Mellemstatslige Panel om Klimaændringer...«; hertil ønsker vi føjet: «...idet disse metoder skal være i overensstemmelse med de seneste normer vedtaget af FN's klimakonference«.
(Det mundtlige ændringsforslag forkastedes)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Liese
Hr. formand! Jeg vil gerne gøre opmærksom på en teknisk fejl i ændringsforslag 3. Ved oversættelsen og ved opfølgningen af ændringsforslagene er den sidste halve sætning fejlagtigt forsvundet. Det drejer sig om Fair Trade -bananerne. Jeg læser endnu engang den spanske original i den udgave, som vores gruppe indleverede som ændringsforslag, det vil sige de to sidste linjer. På spansk står der:
...«y asegure el mantenimiento de las producciones europeas y ACP de plátanos y las producciones fair-trade de plátanos«.
Således står der i originalen. Det er altså ikke tale om et mundtligt ændringsforslag, men kun om en rettelse af denne tekniske fejl. Jeg er i besiddelse af originalen. Tjenestegrenene kan kontrollere det, hvis de vil. Der er tale om originalen.

Medina Ortega
Hr. formand, hr. Liese henviste til en spansk tekst, men den spanske tekst, som jeg har foran mig, slutter med sætningen: «... y asegure el mantenimiento de las producciones europeas y ACP de plátanos«. Og således slutter den, der er ikke mere. Derfor ved jeg ikke, om det er muligt at indføre denne rettelse nu.

Liese
Hr. Medina Ortega har ret i, at disse tre ord ligeledes manglede i den spanske tekst bagefter ved omdelingen af teksterne, men vi i gruppen underskrev originalen og indleverede den, og der var de tre ord med. Derfor læser jeg nu endnu engang de to sidste linjer i den spanske tekst.
...«y asegure el mantenimiento de las producciones europeas y ACP de plátanos y las producciones fair-trade de plátanos«.
(Det mundtlige ændringsforslag forkastedes)
(Ændringsforslaget forkastedes)

Liese
Hr. formand! Nu bliver jeg snart vred. Vi indleverede ændringsforslaget på korrekt vis. Jeg beder tjenestegrenene om at kontrollere dette. I den spanske original, som vi indleverede, står disse tre ord. Det, der sker nu, er ikke i orden! Hvis der sker en teknisk fejl i tjenestegrenene, er det en menneskelig svaghed, men vi skal stemme om det, som gruppen har indleveret, og jeg beder Dem endnu engang gøre dette.

Formanden
Vi vil undersøge, hvor fejlen opstod, hvis der er sket en fejl. Vi stemmer om ændringsforslagene i den offentliggjorte form. Det er for sent at gøre mig opmærksom på det midt i afstemningen.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Ahern
Hr. formand, da dette er fremsat som en mundtlig forespørgsel, vil vi gerne understrege i titlen, at det drejer sig om G7-forslaget om atomreaktorerne Khmelnitski 2 og Rovno 4 i Ukraine. Naturligvis foreslår De Grønne ikke, at disse reaktorer færdiggøres. Vi er imod færdiggørelsen af alle atomreaktorer, og vi ønsker, at alle atomreaktorer i Ukraine og andre steder lukkes. G7-kriterierne for dette er omkostningsminimering og sikkerhedshensyn, og det er nu påvist ved officielle undersøgelser, at dette ikke er den mest omkostningsminimerende og sikreste løsning. Jeg vil gerne have, at det fremgår af titlen, at det drejer sig om G7forslaget om færdiggørelsen af atomreaktorerne Khmelnitski 2 og Rovno 4 i Ukraine.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges)
(Forslaget til beslutning forkastedes) Fælles beslutningsforslag om lukningen af atomkraftværket i Tjernobyl i år 2000 og færdiggørelsen af atomreaktorerne Khmelnitski 2 og Rovno 4 i Ukraine

Bloch von Blottnitz
Jeg vil gerne indlevere det mundtlige forslag, efter at vi endnu engang beslutter noget, selvom vi ved bedre. I går førte vi endnu engang en uklar diskussion om emnet med Kommissionen. Men vi går jo stadig væk ind for, at det ikke fungerer bagefter. Så vil jeg i det mindste indlevere ændringsforslaget til fælles beslutning. Jeg anmoder om, at vi stemmer om ændringsforslag 3 og 4 hver for sig, for at det i det mindste er klart, at en del af Parlamentet stadig er klar i hovedet og ikke vil fortsætte med at fremstille skrotreaktorer og lade en anden skrotreaktor fortsætte, så vi til sidst ikke har nogen penge tilbage til at betale for de frygtelige følger. De menneskelige følger kan vi alligevel ikke betale...
(Formanden afbrød taleren)
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)

Lindholm
Jeg vil bare sige, at dette her går lidt for hurtigt, i hvert fald for mig og os, som taler svensk. Der er faktisk ingen mening i overhovedet at forsøge at række hånden op. Derfor vil jeg meget gerne bede formanden om at sænke tempoet og tænke på tolkene og os.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, i teksten til betænkningen henvises til udkastet til Amsterdam-traktaten, som efterføgende blev ændret ved den endelige underskrivelse. Når man derfor nævner artikel 236, henviser vi faktisk til den eneste artikel i protokollen herom. Dette er tekniske spørgsmål, som sprogrevisorerne kan behandle.

Formanden
Vi skal sørge for overensstemmelse med de korrekte artikler i traktatudkastet.
Om punkt 8 :

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, ændringsforslaget fra Socialdemokraternes Gruppe er et tillæg til originalteksten, og jeg foreslår Socialdemokraternes Gruppe at stemme om den som henvisning 8 A med følgende mindre ændring: «Anser, at harmoniseringen af lovgivningen på europæisk niveau udgør den bedste måde til at afskaffe« - det er ikke den eneste måde, men den bedste måde til at afskaffe - «forbeholdene«. I dette tilfælde er min mening som ordfører at stemme for. Ændringsforslaget bør forelægges til afstemning, således som jeg siger det, som henvisning 8 A og med denne formulering.

Schulz
Hr. formand, fru Palacio er ellers normalt meget påholdende, men denne gang har hun vist sig at være noget mere fleksibel. Vi er indforstået hermed.

Zimmermann
Hr. formand, hvis fru Palacios lykke afhænger heraf, stemmer vi for at gøre fru Palacio lykkelig i dag.

Formanden
Det er dejligt at have et velfornøjet Parlament her torsdag kl. 13.00.
(Det mundtlige ændringsforslag vedtoges)
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Wijsenbeek
Hr. formand, i henhold til artikel 22 vil jeg med Deres tilladelse gå til frokost. Efter frokost skal De få min bon, så De kan kontrollere den.

Formanden
Jeg glæder mig til at se, hvad De har fået at spise.

Holm
Rådets opfattelse i dette spørgsmål er meget mærkelig og desuden urovækkende. Jeg støtter derfor Flemmings betænkning fuldt ud. Det er af meget stor vigtighed, at miljøorganisationer gives mulighed for at arbejde i det for os så vigtige miljøarbejde. Dette burde rådet være bevidst om og ikke modvirke ved at afsætte en mindre sum penge end den, Europa-Parlamentet foreslår.
Eftersom EU på så mange måder, direkte eller indirekte, støtter dem, der arbejder med at fremføre andre meninger omkring miljøarbejdet end dem, som miljøbevægelsen fremlægger, ser jeg det som nødvendigt, at EU giver sin støtte til miljøorganisationerne. Positivt er det også, at programmet udvides til også at omfatte landene i Centralog Østeuropa.
Endelig: Ændringsforslag nr. 6 fra PPE-gruppen anser jeg være umuligt at støtte. At opstille et sådant kriterium er fuldstændig uholdbart. Man må være bevidst om, at love og bestemmelser er forskellige i EUs medlemsstater med hensyn til, hvad der skal anses for at være en forbrydelse eller ikke. Dette resulterer i, at dette forslag til kriterium ikke kan være retfærdigt.

Thors
Undertegnede stemte imod Flemmings ændringsforslag nr. 6, som indeholdt som forslag, at bidrag skulle have været udelukket bl.a. til organisationer, som på det Europæiske Fællesskabs område af en domstol er konstateret skyldige i kriminalitet inden for de sidste to år.
Jeg havde primært to grunde til at stemme imod: For det første er det op til kommissionen at, som det udøvende organ, vedtage tillægsregler for prioritering af ansøgninger. For det andet ville bestemmelsen dog ikke have skelnet mellem hvilken type af kriminalitet, der refereres til: desværre har vi erfaring med at organisationer, som fredeligt udnytter ytringsfriheden, er blevet dømt af en domstol.
Jeg forudsætter dog, at parlamentet nøje overvåger hvilke organisationer, der bevilges bidrag, og konstaterer, at det er udelukket, at organisationer af typen Animal Liberation Front ville kunne udnytte støtte på europæisk niveau - når man tager den sidste tids begivenheder i Finland i betragtning, hvor minke er blevet sluppet ud af bure med store risici for fuglelivet og store økonomiske tab som følge, eftersom de ukendte udøvere har påberåbt sig omtalte ALF.
Betænkning af Fitzsimons (A4-0253/97)
Caudron
Det er ikke første gang, Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet retter deres opmærksomhed mod emissionen af CO2 og andre drivhusgasser; ændringsforslaget, som er udarbejdet på Rådets foranledning, går ud på at styrke overvågningsmekanismen. Dette mål kan man kun være enig i.
Jeg vil gerne rose det stykke arbejde, som hr. Fitzsimons har udført, og jeg tilslutter mig hans ændringsforslag til Kommissionens oprindelige forslag.
Endvidere vil jeg gerne understrege, at hvor prisværdigt det end er at interessere sig for kontrolmetoderne, stræbe efter større gennemskuelighed og sørge for sammenlignelighed mellem medlemsstaterne, må man ikke glemme, at det væsentligste er at tilvejebringe en betydelig reduktion af emissionen, ikke kun af CO2 (og de øvrige drivhusgasser), men også af andre forureningsemner. Situationen i vores storbyer denne sommer har vist, hvor meget det haster.
Det er ikke nok at udtrykke vilje, man må også skaffe sig de nødvendige midler. Der er ingen tvivl om, at de vanskelige og komplicerede miljøproblemer vil gøre det nødvendigt at indføre restriktive og repressive foranstaltninger. Ord er ikke længere nok.
Som politisk ansvarlige bør vi kunne sikre nuværende og kommende generationer bedre levevilkår, uden at det går ud over væksten og beskæftigelsen, men det forudsætter, at vi holder op med at dække os bag påstande om, hvad der ikke kan lade sig gøre.

Díez de Rivera Icaza
Som alle ved, er kultveilte (CO2 ) den gas, der har størst virkning på drivhuseffekten, og den bidrager til opvarmningen med 65 %. Det er derfor nødvendigt præcist og regelmæssigt at vurdere opfyldelsen af Fællesskabets forpligtelser med hensyn til reduktion heraf. Dette forpligter medlemsstaterne til hvert år at afgive rapport om den samlede emission af drivhusgasser for endvidere at garantere sammenligneligheden og gennemskueligheden.
Alt dette kræver passende opfølgning af medlemsstaternes nationale programmer og forelæggelse heraf for Parlamentet og Kommissionen.
Kommissionens nye forslag går i denne retning og kan derfor regne med min stemme.

Lindqvist
Jeg har stemt ja til forslaget, men jeg synes, at betænkningen mangler et vigtigt område. EU må på en helt anden måde planlægge med henblik på overvågnings- og kontrolsystemer for miljøet i de lande, der søger om medlemskab. Dette burde være taget med i overvågningsmekanismerne for 2000-tallet, i særdeleshed fordi problemerne i disse lande ofte er store.

Pollack
Som der blev fremsat krav om i min egen betænkning om dette emne i 1993, er det virkelig nødvendigt, at vi sørger for at slå ned på de medlemsstater, der ikke indgiver oplysninger. I visse medlemsstater er der fortsat en manglende politisk vilje til at handle på dette område. På andre områder, hvor det er meningen, at Kommissionen skal forelægge årsberetninger for Parlamentet, har vi konstateret, at disse beretninger kan opholdes af Kommissionen, hvis ikke alle medlemsstater har indgivet oplysninger. Det har vi fået nok af, og vi ønsker årsberetninger, selvom de har huller, så vi kan få et klart billede af, hvad der sker, og hvor problemerne ligger.
Selvom dette ved første øjekast måske blot ser ud til at være en teknisk foranstaltning, er det et væsentligt redskab i kampen mod den globale opvarmning, at overvågningsforanstaltningerne fungerer gnidningsløst, og at der udveksles oplysninger om drivhusgasemissioner, og jeg opfordrer på det kraftigste Kommissionen og Rådet til at tilslutte sig forbedringerne i dette forslag, som Parlamentet i dag har vedtaget.
WTO-panel om bananer
Berthu
Hr. formand, Verdenshandelsorganisationen står altså i begreb med at erklære Fællesskabets ordning med importlicenser for bananer for uforenelig med frihandelsreglerne, i det mindste sådan som den forstår dem. Men denne ordning, der giver præference til bananer fra de oversøiske territorier og ugunstigt stillede lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet, som vi ønsker at støtte, synes uomgængeligt nødvendig for, at disse lande og territorier kan overleve økonomisk.
Dermed står Parlamentet endnu en gang over for de katastrofale konsekvenser af de aftaler, som blev indgået under Uruguay-Runden, og som det selv, fuldstændig bevidstløst, godkendte uden på forhånd at have sikret sig, at de virkelig tog højde for de sociale, sundhedsmæssige, kulturelle og miljømæssige forvridninger, som den internationale samhandel giver anledning til.
Dette siger jeg ikke, fordi jeg hele tiden skal minde om fortiden, men for at understrege, at man i EU både har gode og dårlige rådgivere. Måske skulle man læse referaterne af GATT-debatten, finde ud af, hvem de dårlige rådgivere var og drage en konklusion deraf.
I udkastet til Amsterdam-traktaten indføjede man for at redde de oversøiske territorier en artikel 227 (299 i den nye nummerering), som skulle gøre det lettere at yde regionerne i den yderste periferi en særlig støtte. Man har altså opnået det glimrende resultat at erstatte en ordning med importlicenser, som gjorde det muligt for de oversøiske territorier at leve af deres produktion, med en statsstøtteordning, der skal holde regionernes befolkning forsørget med bistandshjælp. Tillad mig at mene, at det mest liberale af disse to alternativer måske ikke er det, som man skulle tro. Og mon ikke WTO en dag også vil anfægte ordningen i artikel 227? Det kan ikke udelukkes.
Derfor mener vi, hr. formand, at den eneste løsning er at genåbne de internationale handelsforhandlinger for definitivt at få anerkendt legitimiteten af sundhedsmæssige, kulturelle og miljømæssige hensyn, og beklager allerede nu, at Kommissionen i sit Agenda 2000-landbrugsprojekt endnu en gang synes kun at have ladet sig lede af ønsket om at tilpasse sig verdensmarkedspriserne.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, sammen med mine kolleger fra Gruppen Nationernes Europa har jeg stemt for det fælles beslutningsforslag - der blev vedtaget med 286 stemmer for, 124 imod og 14 hverken/eller - om WTO-panelets afgørelse om bananer.
Vedtagelsen af denne beslutning giver mig grund til stor tilfredshed og håb. Tilfredshed, fordi vi for tre år siden var alene i Parlamentet om at kritisere den skadelige virkning af Marrakech-aftalerne og GATT. Da vi fremsatte denne kritik, var det stort set kun Den Grønne Gruppe, der støttede os. Hr. Souchet og jeg rejste problemet vedrørende den generelle præferenceordnings forenelighed med GATT-aftalerne først på AVS-konferencen i Libreville og siden på konferencen i Dakar. Kommissionen gav os meget klare forsikringer om, at ordningen ikke var uforenelig med GATT-aftalerne. Det, der nu sker, viser, at vi havde ret. Hvad man kan håbe, er, at de medlemmer, som denne sag har bevidstgjort om de problemer, som GATT og WTO giver anledning til, vil anskue dem på et langt mere generelt plan, ligesom vi, og især vores afdøde formand hr. Goldsmith, altid har gjort.

Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin, Waidelich og Wibe
Vi mener, at WTOs bestræbelse på, at opretholde frihandel på området for handel med bananer snarere bør støttes end modarbejdes. Frihandel er et vigtigt instrument for at alle berørte bananproducerende lande på langt sigt skal kunne fungere som ligebyrdige markedsparter i den globale handel. Vi mener også, at den type indgreb, der aktualiseres på bananmarkedet hindrer forbrugernes ret til at vælge produkter på grundlag af pris og kvalitet, men også ud fra miljømæssige hensyn og social og international ansvarlighed. Desuden er indgreb i frihandelen og udbudsreguleringer på det europæiske marked hindringer for en nødvendig tilpasning af fødevareproduktionen til markedsmæssige forhold og til nødvendige krav for at klare den globale fødevaresituation.
Vi mener, at spørgsmålet om handelen med bananer skal håndteres på grundlag af alle de vigtige aspekter, som indgår i dette spørgsmål, såsom blandt andet miljømæssige aspekter, sociale forhold for plantagearbejdere, mindre landbrugeres økonomiske situation samt at der tages hensyn til de problemer, der foreligger for en række nationers ensidige handelsafhængighed. Det er aspekter, som ikke kan håndteres ved hindringer i frihandelen med bananer eller ved udbudsindgreb på det europæiske marked for bananer. Hvert enkelt problem, der er forenet med produktionen og handelen med bananer, skal håndteres ved indgreb, som er specielt udformet for hvert enkelt problem.

Holm
Jeg har stemt nej til denne resolution, da jeg anser den for udelukkende at være imperialistiske argumenter fra EUs side for ikke at følge WTOs afgørelse i dette spørgsmål.
Efter min mening findes der ingen grunde, hverken økologiske eller økonomiske, til at EU skal have et så snævert syn med hensyn til import af bananer, som indebærer, at man principielt kun godkender import fra AVS-lande. Der er andre lande, ud over AVS-landene, der er afhængige af eksport af bananer. Vi kan derfor lige så godt købe i disse lande som i AVS-landene.
Jeg er dog enig i kritikken mod, at WTO udelukkende tager hensyn til frihandel og glemmer andre vigtige værdier. Der findes andre værdier, der også skal tages hensyn til, før WTO træffer en afgørelse, det gælder bl.a. miljøeffekterne. Men som sagt, i dette spørgsmål mener jeg, at WTO har truffet en rigtig afgørelse.

Souchet
Min gruppe har tilsluttet sig det fælles beslutningsforslag om den fælles markedsordning for bananer. Det er overraskende, at hverken De Europæiske Socialdemokratiers Gruppe eller Det Europæiske Folkepartis Gruppe ønskede at stille sig bag det, om end PSE tilsluttede sig det i sidste øjeblik. Det afslører, hvor lidt entusiasme Europa-Parlamentets to antalsmæssigt dominerende politiske grupper, som i øvrigt bekender sig til den samme frihandelsorienterede, internationalistiske og føderalistiske filosofi, udviser, når det gælder om at forvare de europæiske - især de franske oversøiske departementers - og AVS-landenes bananproducenters interesser.
Som vi alle ved, blev den europæiske opbygning grundlagt på princippet om fællesskabspræference (Romtraktaten) og princippet om beskyttelse af de AVS-landes økonomiske interesser, med hvilke Den Europæiske Unions medlemsstater havde indgået en ny type specifikt og tæt samarbejde (Lomé-aftalerne). Hvorfor skal vi ofre vores egne og AVS-landenes producenters interesser - de AVS-lande, som vi i årevis har haft internationale aftaler med - for GATT's og WTO's skyld?
I mit indlæg under forhandlingen og min stemmeforklaring vedrørende Helms-Burton-loven rejste jeg det spørgsmål, om WTO ikke simpelthen fungerede som USA's forlængede arm, idet jeg påpegede, hvor effektivt WTO forsvarer USA's interesser i forbindelse med internationaliseringen af handelen.
Derudover kan man kun beklage Kommissionens, og navnlig kommissær Brittans, villighed til at acceptere en separat løsning på den tvist, som Helms-Burton-loven har givet anledning til, uden at gøre det mindste forsøg på under forhandlingerne at sammenkæde den med WTO-panelets afgørelse om de europæiske og AVS-landenes bananer.

Verwaerde
Lige siden Rom-traktaten blev undertegnet, har bananimporten i fællesmarkedet været underlagt særlige regler på grund af de specielle forhold, der gør sig gældende for dette tropiske produkt, som både dyrkes i visse regioner i Den Europæiske Unions yderste periferi (de oversøiske departementer, Madeira, De Kanariske Øer og Kreta) og en række tidligere kolonier - de nuværende AVS-stater - som EU-landene i medfør af Lomé-konventionen har aftalemæssige forpligtelser over for.
Fællesskabets og AVS-landenes bananer, som kun udgør 30 % af vort forbrug, kan ikke konkurrere med dollarzonens bananer, der produceres i Latinamerikanske af amerikanske multinationale firmaer. Nogle af talerne har foreslået, at Den Europæiske Union skal yde økonomisk bistand til en diversifikation af afgrøderne. Men man må være klar over, at en sådan diversifikation er meget vanskelig at gennemføre i de tropiske lande, som hyppigt rammes af cykloner. Det er nødvendigt at beskytte økonomien og produktionens bæredygtighed i de oversøiske departementer, hvor man har de samme produktionsvilkår (lønninger, sociale bidrag) som i Den Europæiske Union.
EU's fælles markedsordning for bananer repræsenterer et fornuftigt kompromis, der sikrer samtlige bananproducenter, herunder også dollarzonens, adgang til det europæiske marked gennem fordeling af importlicenser. Dette kompromis bør for enhver pris bevares. Derfor har jeg stemt for det fælles beslutningsforslag.
Kernekraftværker i Ukraine
Voggenhuber
Hr. formand, mine damer og herrer! Gruppen De Grønne har stemt imod den fælles beslutning, fordi vi med denne beslutning ikke er kommet et eneste skridt videre med hensyn til det afgørende miljøspørgsmål om trinvist at gå væk fra atomenergi. I denne beslutning kunne Europa-Parlamentet ikke engang beslutte sig til at kræve, at Tjernobyl lukkes, og at reaktor R4 og K2 ikke færdiggøres. Ud over at ignorere de alvorlige sikkerhedsbetænkeligheder har man også ignoreret den omstændighed, at der slet ikke er brug for energien fra kernekraftværkerne i Ukraine, og at disse reaktorer også er et økonomisk eventyr. Vi beklager ligeledes, at dele af Parlamentet stadig ikke har erkendt det meningsløse i least cost -argumentet i betragtning af risikoen for uheld med omkostninger til følge, som der ikke kan forsikres imod, i betragtning af det uløste problem med bortskaffelsen af atomaffaldet og i betragtning af de uovervundne sikkerhedsproblemer i den daglige drift.
Det politiske ultimatum fra regeringen i Ukraine, og det er jo åbenbart det, det handler om, om ikke at lukke Tjernobyl, medmindre der stilles internationale pengebeløb til rådighed til færdiggørelsen af R4 og K2, dette ultimatum må ikke lykkes. En faldende efterspørgsel efter energi og et stort besparelsespotentiale gør det derimod endda muligt for Ukraine at lukke samtlige atomkraftværker, og vi beklager, at Europa-Parlamentet ikke er gået forrest i denne miljøudvikling, som er så vigtig for Europa.

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, gårsdagens forhandling var intet mindre end en vanskelig affære. Kommissionens svar var uklare og på ingen måde tilstrækkelige. Jeg ønsker blot at gøre opmærksom på en ting: Vi har i årevis uddelt Phare- og Tacis-midler. Nu foreligger der en undersøgelse om, hvorvidt sikkerheden blev forbedret. Undersøgelsen kommer til det rystende resultat, at sikkerheden slet ikke blev øget.
Kommissionen har ligeledes bestilt en undersøgelse og har foreløbig vægret sig ved at stille den offentligt til rådighed for Parlamentet. Undersøgelsen kommer til det samme resultat. Vi er allerede i gang med igen at ville færdiggøre to skrotreaktorer, som slet ikke kan færdiggøres, fordi teknologien ikke er kompatibel, og selv efter næsten elleve år er skrotreaktoren i Tjernobyl stadig i funktion. Jeg går ind for, at vi endelig færdiggør den sarkofag, det vil sige, at vi giver penge hertil. Men det er skandaløst, hvordan også fremtidige generationers sundhed sættes på spil. Derfor stemte jeg imod, for dette var ingen klar udtalelse, og den stillede ikke Parlamentet tilfreds.

Caudron
Vores kollega hr. Scapagninis forespørgsel om lukningen af kernekraftværket i Tjernobyl og færdiggørelsen af reaktorerne Kmelnitski 2 og Rovno 4 fortjener vores fulde bevågenhed. Jeg tilslutter mig den uden mindste tøven. Disse sager giver anledning til stor bekymring. Der er virkelig ingen tid at spilde.
Uden at jeg skal foregribe Kommissionens svar, er det uomgængeligt nødvendigt, at man imødekommer ansøgningen om lån til de to atomkraftværker. Jeg vil nemlig gerne vise min tillid til, at man ved udformningen og opførelsen af Kmelnitski 2 og Rovno 4 nøje vil overholde sikkerhedsbestemmelserne. Men det mener jeg i øvrigt, at man vil kontrollere.
Hr. Scapagninis forespørgsel rejser, mere generelt, spørgsmålet om, hvordan Euratom-traktaten og de forpligtelser, som landene har påtaget sig i det europæiske energicharter, finder anvendelse i denne forbindelse. De stater, der har ratificeret disse traktater, er forpligtet af dem, og det er vigtigt, at industrien efterlever dem, især på atomkraftområdet.
Det er god grund til, at befolkningernes bekymring for miljøet bliver stadig mere påtrængende. Navnlig på atomkraftområdet bør der være større gennemskuelighed, end det ofte er tilfældet i dag.
Ganske vist er atomkraften lige nu en nødvendig energikilde, men den bør ikke anvendes for enhver pris og på hvilke som helst betingelser. For fremtidens skyld må man overveje alternative løsninger for at bevare vort allerede forringede miljø og vores sikkerhed i enhver henseende.

Flemming, Habsburg-Lothringen, Pirker, Rack, Rübig, Schierhuber, Stenzel
De østrigske parlamentsmedlemmer fra PPE-Gruppen afviste derfor i dag, torsdag, et fælles beslutningsforslag fra fem grupper - herunder PPE og PSE - hvori der er tale om finansieringen af færdiggørelsen af de ukrainske kernereaktorer Kmelnitski2 og Rovno4.
«Selvfølgelig går de østrigske PPE-parlamentsmedlemmer ind for, at Parlamentet støtter udviklingen af en omfattende energistrategi, som der også står i forslaget. Vi går også ind for, at Kommissionen klart og tydeligt fremlægger sin position og fremtidige politik med hensyn til nuklear sikkerhed, og at Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling burde fremføre sit standpunkt. Men i denne resolution kommer det ikke engang klart til udtryk, at forslagsstillerne er imod opførelsen af nye atomkraftværker«, begrunder de østrigske PPEparlamentsmedlemmer deres stemmeafgivning.
Ændringsforslaget fra enkelte parlamentsmedlemmer kunne der heller ikke stemmes for. »Først og fremmest ikke forslaget fra De Liberale, som på den ene side prisværdigt støtter bestræbelserne på at udvikle en omfattende energistrategi og brugen af alternative energikilder i Ukraine, men på den anden side udtaler sig helt klar for, at G7landene og Ukraine skal overholde den aftale, som blev underskrevet i december 1995, og hvori det blev aftalt at færdigbygge de to atomkraftværker.«
Som parlamentsmedlemmerne understreger, har Østrig over for formanden for Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling også erklæret, at det er parat til at finansiere og støtte ombygningen af varmekraftværker i Ukraine, men udtaler sig samtidig meget kraftigt imod enhver finansiering af ud- eller viderebygning af nye atomkraftværker.
«Det er vel kendt, at sammenføjningen af gammel russisk teknologi med ny vestlig teknologi ville medføre en blanding, som fremover ville udgøre en stor sikkerhedsrisiko. Både udenlandske og østrigske undersøgelser påviser dette i tilstrækkeligt omfang.«

Holm
Atomkraften er ikke sikker. Desværre er der sket mange ulykker, blandt andet i Tjernobyl. På trods af dette går arbejdet med at lukke de resterende reaktorer i Tjernobyl meget trægt. Det er efter min opfattelse mærkeligt, at de ulykker, der er sket, og de frygtelige effekter, disse ulykker har haft, ikke er nok til, at man kan opnå en nedlæggelse af atomkraften. I stedet arbejder kommissionen i stor udstrækning for, at der bygges nye reaktorer, Chmenilitskij 2 og Rovno 4, i Ukraine. Dette kan jeg ikke acceptere. Der skal ikke bruges EU-midler til opførelsen af nye reaktorer.
Pengene skal i stedet gå til støtte til at finde vedvarende energikilder, så de østeuropæiske lande kan få en fungerende energistruktur baseret på energikilder, der indgår i et økologisk holdbart samfund. Atomkraften er en ikke en vedvarende energikilde, og den skal derfor udfases af energisystemet så snart som muligt. Mit eget hjemland har endelig taget det første skridt mod udfasningen af atomkraften ved at træffe beslutning om at lukke Barsebäckværket med start næste år.
På baggrund af dette har jeg i dag stemt nej til Europa-Parlamentets resolution om dette spørgsmål.

Kirsten Jensen, Sindal og Blak
De danske socialdemokrater stemmer ja til beslutningen om lukning af kernekraftværket i Tjernobyl. Det er uansvarligt at fortsætte med at producere energi på reaktorer af samme type som den, der blev årsag til den store ulykke i 1985. Men vi vil gerne henlede opmærksomheden på, at problemet med manglende sikkerhed på kernekraftværker langt fra løses ved at lukke kraftværket i Tjernobyl. Blandt andet er der store sikkerhedsmæssige problemer på det store kernekraftværk Ignalina i Litauen. Den Europæiske Union har en forpligtelse til at række det litauiske folk en hjælpende hånd, på samme måde som vi gør det i forbindelse med Tjernobyl.
Ulovlig import af CFC'er
Berthu
Hr. formand, opdagelsen af den ulovlige import af produkter indeholdende chlorfluorocarboner, forkortet CFC, i Den Europæiske Union bekymrer os; disse stoffer anses for nogle af de væsentligste årsager til nedbrydningen af ozonlaget, og det har siden 1995 været forbudt at fremstille dem i Den Europæiske Union.
Det forstærker vores bekymring, at den nyligt opdagede ulovlige import drejer sig om meget store kvanta - 1.000 t i ét tilfælde, 150 t i et andet - og at den tilsyneladende kun udgør toppen af et enormt isbjerg.
Samtidig mener vi ikke, at man under den hidtidige debat her i salen har forholdt sig til samtlige problemer. Man har især lagt vægt på, at Den Europæiske Union burde forbyde, ikke alene fremstilling, men også indførsel og salg af CFC-produkter på sit område. Det er naturligvis også det fornuftigste. De nuværende regler er inkonsekvente, og Gruppen Nationernes Europa opfordrer også for sin part medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, til at indføre et fuldstændigt importforbud.
Endvidere håber vi, at Montreal-protokollen om beskyttelse af ozonlaget snarest muligt skærpes, således at den også forbyder fremstilling af CFC-produkter i alle lande. Men her melder der sig et problem, som man kun har beskæftiget sig meget lidt med. Hvordan skal et sådant forbud kontrolleres? Ganske vist har Kommissionens Afdeling for Bekæmpelse af Svig, UCLAF, udmærket sig ved at opdage nogle ulovlige transaktioner, men det står klart, at der ikke er tale om dem alle. Det uafhængige organ Agence d'enquête sur l'environnement mener, at Europa er centrum for en verdensomspændende ulovlig handel med CFC-produkter. Hvorfor netop Europa? Fordi den store forvirring, der er opstået efter afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser, har givet enhver form for ulovlig handel inden for både denne og mange andre sektorer lettere vilkår. De importerede varer kan komme ind gennem et svagt led i kæden og derefter cirkulere frit overalt! Dette er i øjeblikket det største problem i forbindelse med den ulovlige handel med CFC-produkter. Men jeg vil gerne benytte lejligheden til at minde om, at ozonlaget også beskadiges af insektgiften methylbromid, som benyttes meget inden for landbruget. For at råde bod herpå bør man fremme et landbrug, som tager langt større hensyn til miljøet. Men det er en anden problematik, som jeg håber vi får lejlighed til at drøfte i forbindelse med Agenda 2000.
Helms-Burton-loven
Souchet
Vi har stemt for det fælles beslutningsforslag vedrørende Helms-Burton-loven, som udmærker sig ved klart og beslutsomt at påpege det uacceptable ved ekstraterritoriale love. Kommissionens pyrrhussejr bør imidlertid ikke forlede en til at tro, at europæerne vil finde sig i handlemåder og principper, som er så fundamentalt i strid med folkeretten.
Men hvorfor har Kommissionen afstået fra at bede WTO afgøre denne strid? Er det mon, fordi den frygter, at WTO ikke vil behandle USA på samme måde, som WTO har behandlet Det Europæiske Fællesskab med hensyn til hormonkød og udviklingslandene med hensyn til bananer?
Skyldes dette en underforstået erkendelse af, at det, fordi WTO i praksis optræder som det USA's forlængede arm, der vil påtvinge tredjelandene sin opfattelse og sin vision af internationaliseringen, når alt kommer til alt, er bedst at forhandle og, som erfaringen tilsiger, indkassere nogle indrømmelser mod ikke at gøre sin ret gældende?
Men hvis man beslutter at forhandle, fordi man mener, at det er den bedste måde at forsvare Europas interesser på, må man gøre det effektivt. Hvorfor har man så ikke prøvet at få amerikanerne til at trække deres klager vedrørende hormonkød og bananer tilbage som modydelse for EU's tilbagetrækning af sin klage over HelmsBurton-loven?
Situationen i Algeriet
Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har stemt for resolutionen om Algeriet, som blev fremlagt efter et kompromis mellem flere politiske grupper i parlamentet.
Vi mener dog, at resolutionen kunne have været tydeligere i en skarp kritik af både de islamiske fundamentalistiske terrorgruppers uhyggelige overgreb og mangel på respekt for menneskeliv, og mod den algeriske stats overtrædelse af demokratiske rettigheder og menneskerettigheder.
Udtalelsen burde også udpege en af de vigtige årsager til den økonomisk-sociale krise i Algeriet, nemlig den store gæld, som bl.a. Den Internationale Valutafond kræver, at landet skal tilbagebetale.

Pasty
UPE-Gruppen beklager ikke at have kunnet tilslutte sig den fælles beslutning vedrørende situationen i Algeriet. For selvom det er absolut nødvendigt at udtale misbilligelse af terroristgruppernes uhyrlige massakrer på den algeriske befolkning, bør man også fremhæve, at Algeriet netop har gennemført et demokratisk valg, som har gjort det muligt for samtlige elementer i det algeriske samfund at blive repræsenteret i både Nationalforsamlingen og regeringen.
Europa-Parlamentet har altid haft forbindelser med det algeriske folks repræsentanter gennem sin interparlamentariske delegation. Derfor er der ikke nogen som helst grund til at nedsætte den »ad hoc«-delegation, der omtales i det fælles beslutningsforslag; vi mener, at man skal benytte de forskellige parlamentariske strukturer, der allerede findes, eventuelt udvidet med nogle medlemmer af Udenrigsudvalget.
Derfor undlader vi at stemme.

Vanhecke
Jeg tror sjældent, at Parlamentet har gjort sig så latterligt eller har vist sig så komplet magtesløs som i gård under debatten om Algeriet.
Det møde mellem Algeriets parlament og Europa-Parlamentet, som næsten alle talere gik så varmt ind for, vil naturligvis overhovedet ikke løse noget som helst og hører til den form for uforpligtende spektakelpolitik, som fornuftige mennesker kun kan afvise.
Ingen vil mistænke mig for at have den mindste sympati for de mordere, der i Algeriet gennemfører en islamitisk terror. Man kan dog spørge sig selv, hvad forskellen er mellem et eventuelt FIS-regime i Algeriet på den ene side og det af Vesten støttede islamitiske terrorregime i f.eks. Saudi-Arabien eller Kuwait på den anden side.
Men jeg bliver ved med at minde om, at problemerne begyndte i januar 1992, da de første demokratiske valg i Algeriet - oven i købet i demokratiets navn - blev forhindret ved et militært statskup. Jeg minder også om, at det socialistiske FLN-diktatur i Algeriet efter afkoloniseringen bogstaveligt blev druknet i fransk og europæisk støtte og i den såkaldte europæiske intelligentsias lovsang. Det er disse socialister, der på mindre end 30 år har forvandlet Algeriet fra et relativt rigt land til et tilbagestående U-land med stor fattigdom, og hvor millioner af mennesker kun ser en udvej i den islamitiske ekstremisme.
Som landet nu ligger, tror jeg ikke, at Europa har nogen stor rolle at spille i det land. Som europæiske politikere har vi ikke nogen lektie at lære algerierne. Vi må derimod sørge for, at den islamitiske fremmarch ikke slår til på vort eget kontinent. Jeg ville ønske, at mine parlamentskolleger var lige så motiverede på dette punkt som med hensyn til en eventuel rejse til Algeriet.
Betænkning af Moorhouse (A4-259/97)
Caudron
De problemer, der er forbundet med at skabe balance i de økonomiske forbindelser med Japan, gør det ønskeligt, at der udarbejdes en status over disse forbindelser. Jeg mener i øvrigt det samme om deres aktuelle tilstand som ordføreren og Kommissionen.
Når det er sagt, er jeg - om end jeg kan tilslutte mig de retningslinjer, som, på lang sigt, skal styrke og bringe ligevægt i vores samhandel med Japan - bekymret over et af punkterne i dereguleringsprogrammet.
På dette punkt er jeg nemlig bange for, at Fællesskabets interesser endnu en gang vil lide skade. Jeg tænker på tekstilsektoren, hvis virksomheder skal overholde de gældende regler, som imidlertid ofte ignoreres i en konkurrence, som ikke fremmer gennemførelsen af dem.
Bilsektoren vil formentlig være en af de første, der får det at føle, hvis Den Europæiske Union gennemfører en strikt deregulering. Bilindustrien, som er en af grundpillerne i den europæiske økonomi, skal i forvejen igennem en omstrukturering i løbet af de kommende ti år. Man skal være opmærksom på, at der kan blive tale om meget katastrofale konsekvenser for beskæftigelsen inden for denne sektor og for sektorens fremtid i det hele taget.
Jeg bifalder meddelelsen, men vil holde skarpt øje med, hvordan de nye skridt over for Japan bliver udmøntet, og modsætte mig enhver form for hastværk, enhver form for uhæmmet liberalisme og enhver holdning, hvorefter EU skal pålægge sig regler og restriktioner, som vores konkurrenter ikke overholder.

Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Vi har undladt at stemme vedrørende betænkningen »Europa og Japan: De næste skridt« af Moorhouse.
Vi er for udviklede og forbedrede relationer mellem EU og Japan. Vi mener dog, at betænkningen udelukkende koncentrerer sig om økonomi og handel, uden at vise nogen som helst interesse for vigtige områder som kultur og miljø.
Med hensyn til handelsspørgsmålene er vi kritiske til mange af Japans tekniske handelshindringer, mens vi derimod kan have forståelse for eksistensen af offentlige monopoler.
Vi deler ikke betænkningens positive syn på Japans deltagelse i FNs styrker. Vi deler her den japanske fredsbevægelses kritiske holdning.
Af disse årsager har vi valgt at undlade at stemme.

Lindqvist
En tilnærmelse mellem EU og Japan er positivt. Menneskerettigheder, international fred, relationer med Kina, Rusland og Korea, spørgsmål om atomvåben, miljø, handel, deregulering og WTO er vigtige samarbejdsområder.
Jeg har stemt ja til betænkningen, også i forhåbning om, at den evige snak om kamp mellem EU, USA og Japan kan blive tonet ned til fordel for samarbejde og dialog.
Betænkning af Garosci (A4-0254/97)
Theonas
Både grønbogen selv og ordføreren anfører, at handelssektoren er Den Europæiske Unions næststørste arbejdsgiver med mere end 22 mio. beskæftigede, der er ansat i 35 % af alle virksomheder, hvoraf størsteparten er små og mellemstore virksomheder.
Ud fra en vurdering af Kommissionens generelle fremstilling må det konstateres, at sektoren strukturelt bevæger sig ind i flere negative udviklinger, hovedsagelig for de små virksomheder, i takt med at de allerede eksisterende tendenser til virksomhedssammenlægninger bliver mere udprægede og terrænet forberedes til, at oligopoler overtager og behersker handelen i form af en række store, multinationale virksomheder. Noget sådant ville være katastrofalt for såvel beskæftigelsen, idet store tab af arbejdspladser ville være forbundet hermed og tvungen deltidsarbejde ville være nødvendigt, som for beskyttelsen af forbrugerne, der endnu en gang vil blive ofre for den uhæmmede konkurrence og for de så højt besungne frie markedskræfter.
Heller ikke fremkomsten af de nye teknologier til modernisering af markedet for tjenesteydelser og udbredelsen af nye former for direkte samhandel vil være noget mirakelmiddel. Fremkomsten og udbredelsen af elektronisk handel kan føre til udelukkelse af store dele af befolkningen, især i de fjerntliggende, ugunstigt stillede bjerg- og øområder, hvor udviklingsniveauet er lavt og hvor der af naturlige årsager ikke er adgang til disse kommunikationsnet. Hvis sådanne net udvikles uden den rigtige planlægning, de nødvendige infrastrukturer og uden mere effektive sikkerhedssystemer, vil den sociale og økonomiske infrastruktur i disse regioner blive uopretteligt forstyrret: de er i så fald dømt til at blive kronisk tilbagestående og underudviklede områder uden forbindelser til markedet.
Hverken forbrugerne, arbejdstagerne, de selvstændige erhvervsdrivende eller de små handlende vil kunne trække det længste strå i kampen mod handelsmonopolernes hårde konkurrence og afskaffelsen af enhver kontrol. Der er derimod brug for en kollektiv planlægning af de økonomiske aktiviteter til det fælles bedste for arbejdstagere og forbrugere. Det er nødvendigt, at der indføres foranstaltninger til fremme af arbejdstagernes kontrol i handelssektoren. Der bør være medarbejderråd om prisspørgsmål, vækst, lønninger og problemer på arbejdspladsen samt miljø- og forbrugerbeskyttelsesspørgsmål, både på brancheniveau og internt i de store handelsvirksomheder i Den Europæiske Union.
Parallelt hermed bør der vedtages forordninger og bestemmelser, der lægger en dæmper på store multinationale virksomheders ukontrollerede aktiviteter, sammenlægninger, opkøb og monopoldannelse i handelssektoren. Der må indføres bestemmelser, der er til gavn både for arbejdstagerne og forbrugerne, om åbningstider og kvalitetsstandarder.
En reel forhandling og udveksling af synspunkter med arbejdstagernes faglige organisationer og de små og mellemstore virksomheder ville udgøre et bidrag i denne retning.

Titley
Jeg har støttet hr. Garoscis betænkning i dag, da jeg ligesom han glæder mig over Kommissionens længe ventede anerkendelse af handelens betydning.
22 millioner mennesker i hele EU er beskæftiget inden for handel som en del af den bredere tertiære sektor, der klarer sig bedre end andre dele af den europæiske økonomi.
Denne sektor handler ikke kun om økonomi, men om samfund. Hr. Garosci opfordrer med rette til, at byrden af unødvendig lovgivning lettes, især for de små detailhandlere. De små nærbutikker er en del af de samfund, som de betjener. Vi har alle set for mange områder, hvor tillukkede butiksfacader er et tegn på et kvarter i forfald.
Når vi kaster et blik på fremtiden, er det også vigtigt at se på rimeligheden af, at handel på Internettet og lignende ikke er pålagt moms, mens de traditionelle forretninger er. Kommissionen bør overveje at søge en international løsning på dette problem.
Men teknologien i forbindelse med elektroniske betalingssystemer giver også mulighed for at nedsætte risikoen for kriminelle overfald på små, sårbare forretninger, idet den begrænser forretningernes beholdning af kontanter.
Jeg håber, at de potentielt værdifulde idéer i grønbogen og denne betænkning nu medfører praktiske politikker, der bidrager til en positiv fremtid for vores nærbutikker.

Trizza
Efter to års arbejde forelægger Kommissionen nu grønbogen om handel, hvor den undersøger strukturen og udviklingen i distributions- og handelssektoren, der er nummer to i forhold til størrelsen af den økonomiske aktivitet i Unionen. Den beskæftiger faktisk 22 millioner mennesker - 16 procent af alle arbejdstagere - i cirka 4, 5 millioner virksomheder. Det er altså en nøglesektor både hvad angår økonomi og beskæftigelse.
Jeg takker hr. Garosci, der udtømmende har analyseret den aktuelle situation og de udfordringer, der er forbundet med denne sektor. Det er en skam, at han har måttet bruge statistikker, som han har modtaget fra Kommissionen, og som ikke mere er aktuelle. Konkurrencen i handelssektoren er øget som følge af forøgelsen af samhandelen og af udvidelserne af markederne, hvilket viser, at det er nødvendigt for sektoren at tilpasse sig de igangværende forandringer, og at tilpasse sig udviklingen i forbrugernes behov og ønsker. Det er således vigtigt at uddanne personale og tilrettelægge faglige kurser til at sætte de unge i gang og til at specialisere arbejdskraften, samtidig med at man tilpasser den til moderniseringen af sektoren via ny teknologi.
På den anden side gør faglige kurser det også muligt for de små og mellemstore virksomheder, for slet ikke at tale om mikrovirksomhederne, at følge sektorens vækst, som nu er koncentreret omkring dannelsen af grænseoverskridende sammenslutninger af små og mellemstore virksomheder efter princippet om økonomisk og social samhørighed, som Kommissionen bør støtte konkret via strukturfondene og sin støtte til innovative projekter. Man må heller ikke glemme medlemsstaternes rolle, specielt hvad angår reguleringen af adgang til kredit.
For at lette betingelserne for virksomhederne er en simplificering af fællesskabslovgivningen, som tager hensyn til situationen i de enkelte lande, ønskelig; vi må faktisk ikke glemme, at den er specielt vigtig i denne sektor.
Endelig minder jeg om, at der skal udvises særlig opmærksomhed over for sektoren i forbindelse med indførelsen af euro'en og den ikke kun økonomiske virkning, som denne vil medføre for markedet.
Betænkning af Palacio Vallelersundi (A4-0265/97)
Berthu
Hr. formand, konventionen om udlevering mellem EU's medlemsstater, som indbyrdes tilnærmer de definitioner og grundprincipper, som de forskellige lande anvender på dette område, er blevet indgået på kun kort tid efter en rent mellemstatslig procedure. Det dementerer den i Parlamentet gængse opfattelse, at fællesskabsmetoden er den eneste effektive. Den mellemstatslige metode ser faktisk ud til at fungere udmærket, når medlemsstaterne føler et, f.eks. sikkerhedsmæssigt, behov særlig stærkt. Den fungerer ganske vist ikke, når medlemsstaterne ikke oplever et sådant behov, eller når en af parterne fremsætter krav, som de øvrige finder urimelige, eller som rammer dem for hårdt, men skal man beklage sig over det? Naturligvis ikke! Den mellemstatslige metode har i sådanne tilfælde en regulerende effekt på de overdrevne krav, som fællesskabsmetoden ikke opstiller tilstrækkelige værn imod. Forsigtighed er jo en absolut nødvendighed i spørgsmål som de her rejste, som er af direkte betydning for udøvelsen af de borgerlige frihedsrettigheder, og det er derfor fuldt berettiget, at man har valgt den mellemstatslige metode ved indgåelsen af denne konvention.
Hvordan kan man forbedre udleveringsbestemmelserne og samtidig respektere deres karakter? Først og fremmest ville det være hensigtsmæssigt, om parterne aftalte, at konventionen trådte i kraft mellem de stater, der havde undertegnet den, uden at man skulle vente på, at samtlige havde ratificeret den.
For det andet mener jeg, at man må finde frem til en metode, der giver de nationale parlamenter bedre mulighed for at kontrollere konventionen, sådan som Gruppen Nationernes Europa har foreslået. Derimod forekommer det os unødvendigt, for ikke at sige klart uhensigtsmæssigt, at give Domstolen kompetence for konventionen eller at tildele Europa-Parlamentet en systematisk interventionsret. Disse institutioner vil på grund af deres umådeholdne krav og overdrevne tilbøjelighed til altid at fortolke bestemmelserne i overensstemmelse med deres egne mål fremkalde negative reaktioner, som for enhver pris bør undgås, når der er tale om så følsomme emner som disse.

Barros Moura
Hr. formand, jeg stemte for fru Palacios resolution, men jeg stemte ved navneopråb imod samme resolutions punkt 11, der omtaler de forbehold, som Grækenland og Portugal, af forskellige grunde, har fået indføjet i denne konvention.
Jeg stemte imod, fordi omtalen af Portugal er faktuelt forkert. Grundlaget for det portugisiske forbehold er ikke det samme som for det græske forbehold. Portugal tillader efter sin forfatning ikke udlevering, når det land, som anmoder derom, har dødsstraf eller fængsel på livstid. Og det er dét, som det drejer sig om. Den seneste forfatningsrevision i Portugal har opretholdt - og jeg mener, at det er rigtigt - dette forbud.
Derfor er det min overbevisning, at jeg ikke ville kunne bifalde indholdet af punkt 11, så meget mere som det var faktuelt forkert i omtalen af Portugal. Amsterdam-traktatens protokol forekommer mig at give en tilfredsstillende løsning på spørgsmålet om udlevering inden for rammerne af et progressivt opbygget rum af frihed og retfærdighed. Og det er dét, der er forklaringen på min stemmeafgivning.

Ahlqvist, Theorin og Wibe
Vi har valgt at undlade at stemme om denne betænkning. Dette spørgsmål er kompliceret og skal overvejes nøje. Vist skal samfundet have stærke midler til at skabe frihed, sikkerhed og retfærdighed, som det står i betænkningen. Det må dog ikke ske på bekostning af, at den enkelte borgers retssikkerhed sættes over styr.
Vi stiller os skeptiske til flere punkter i denne betænkning:
Punkt C i forslaget til betænkning taler om, på langt sigt at indføre en automatisk udleveringsprocedure. At udtale sig for dette rent principielt mener vi, er alt for forhastet.-At give De Europæiske Fællesskabers domstol kompetence til at fortolke og afgøre udleveringer af borgere overordnet nationale domstole stiller vi os meget skeptiske til.Vi har den største tillid til, at EUs medlemsstaters justitsministre sammen når frem til en løsning af, hvordan mellemstatsligt politisamarbejde organiseres effektivt i kampen mod kriminalitet.

Hager
Selvom et tættere samarbejde på strafferetsområdet er ønskværdigt i betragtning af den stigende kriminalitet i hele Europa må man ikke overse, at meget væsentlige grundprincipper i udleveringslovgivningen kastes over bord som følge af konventionen, som til dels viser sig ved mindre beskyttelse af eget statsborgerskab. Medlemsstaternes gentagne beklagende forbehold i nærværende betænkning er fuldstændig forståelige ud fra dette synspunkt.
Strafferetten er - historisk set - centrum i en stats suverænitet, hvorfor man med den nuværende udvikling helt åbenlyst - som det blev bekræftet i Amsterdam - må tage til efterretning, at borgernes vilje ikke rækker til hverken en vidtrækkende standardisering af strafferetten eller en fremadskridende opgivelse af de suveræne rettigheder. Bortset herfra undlader konventionen at tage opgøret med de processuelle problemer og med garantien for retsstatslige minimumstandarder.
Af den grund kan vi ikke stemme for betænkningen.

Lindqvist
Eriksson, Sjöstedt og Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling (V), skriftlig. (SV) Forslagene i betænkningen indebærer i første omgang i kort perspektiv reduceret retssikkerhed på grund af uklarhederne om EF-domstolens kompetence. Forslaget indebærer i dets forlængelse en forøget overstatslighed. Betænkningen støtter også de indskrænkninger i asylretten, der findes i Amsterdamaftalen, hvilket vi ikke kan acceptere. Vi har derfor stemt nej til betænkningen.

Lucas Pires
Jeg har stemt imod punkt 11 i Palacios betænkning ud fra respekten for staternes »forfatningsmæssige identitet«, et princip, som er blevet sikret såvel af Traktaten om Den Europæiske Union som førhen af fællesskabets retslære. Det er i øvrigt gennem denne identitet, at medlemsstaterne bidrager til en fælles juridisk kultur. Portugal er det land, der først afskaffede dødsstraf og fængsel på livstid som en strafmulighed. Med hensyn til fjernelsen af dødsstraffen er det i dag et fælles element i selve den europæiske identitet, eftersom denne straf ikke mere anvendes af noget land i Unionen.
Teksten i punkt 11 er i øvrigt ikke tidssvarende, hvad angår Portugal, thi ved fængsel på livstid eller ved tidsubestemt straf har den seneste forfatningsrevision tilladt udlevering, således at den blot er betinget af gensidige garantier om, at en sådan straf i praksis ikke bliver anvendt.
At forsvare vores »forfatningsmæssige identitet« indebærer imidlertid ikke nogen som helst mistro til retsprincipperne i de øvrige medlemsstater, som vi fuldt ud nærer tillid til, og som vi ønsker samarbejde med stadig mere intenst i bekæmpelsen af kriminalitet og terrorisme. Vi håber, at en tilsvarende tillid vil blive vist over for os, thi vi er ikke og vil ikke være et skjule- eller tilflugtssted for kriminelle, men tværtimod et i særlig grad sikkert og fredeligt land, således som millioner af vores "europæiske medborgere« fra de øvrige medlemsstater allerede har kunnet bevidne.

Formanden
Hermed er afstemningstiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.20 og genoptaget kl. 15.00)

Wijsenbeek
Hr. formand, jeg gør opmærksom på, at De i henhold til forretningsordenens artikel 22 ønsker, at vi medlemmer aflægger nøjagtig rapport over, hvad vi foretager os og hvornår. Vi startede dette møde 3 minutter for sent. For det andet gik jeg efter mødets udsættelse efter kl. 13.00 over i medlemmernes restaurant, hvor jeg diskuterede relevante emner med kolleger. Jeg har regningen fra restauranten, som jeg afleverer til administrationen. Derefter tilbragte jeg en halv time hos den tværpolitiske gruppe om turisme. Desværre har jeg ingen bon fra toilettet, som jeg også aflagde et hurtigt besøg ind imellem. Næste gang skal jeg sørge for, at De også modtager en rapport herover, så Præsidiet i henhold til forretningsordenens artikel 22 er i besiddelse af en fuldstændig rapport over mine aktiviteter som medlem af dette Parlament. Jeg mener ikke, at jeg skylder medlemmerne af Præsidiet regnskab, men derimod mine vælgere.

Formanden
Mange tak, hr. Wijsenbeek. Vi vil gerne have det altsammen i to eksemplarer, og vi ser frem til at få disse jævnlige rapporter, men måske kunne De aflægge skriftlig rapport i stedet for at bruge Parlamentets tid på at aflægge mundtlig rapport hver gang.

Aktuel og uopsættelig debat
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.
Kort før middagspausen rejste hr. Tomlinson et spørgsmål om beslutningen om Etiopien. Parlamentets tjeneste har nu undersøgt sagen og har konstateret, at hr. Tomlinson - som sædvanlig - har ret. Punkt D er blevet rettet i overensstemmelse hermed, så jeg håber, hr. Tomlinson er tilfreds hermed.

Tomlinson
Jeg takker formandskabet og dets tjenestegrene for at have undersøgt sagen så hurtigt. Men det er yderst foruroligende, at det i præambel D rent faktisk anføres, at FN's Menneskerettighedskommission på sit 53. møde udtrykte sin fordømmelse . Det er det, som står i denne tekst. En sådan fordømmelse fandt ikke sted. Derfor mener jeg, at alle deraf følgende kommentarer, som er yderst skadevoldende, bør slettes i teksten - alle sammen. Der tales derefter om den fortsatte krænkelse af menneskerettighederne i Etiopien. Hvis der ikke blev truffet en beslutning, er alt andet formodninger. Sådan kan et Parlament, der skal forestille at være seriøst, ikke føre udenrigspolitik eller optræde over for andre lande i andre dele af verden.
Enten har FN's Menneskerettighedskommission på sit 53. møde udtrykt fordømmelse, eller også har den ikke . Jeg mener, at vi i stedet for at ændre et ord bør slette hele præambel D, da det er noget tendentiøst sludder, som latterliggør Parlamentet over for resten af verden.

Formanden
Hr. Tomlinson, det forekommer mig, at der er to problemer her. Det ene er, at der var en konkret fejl. Den er nu rettet. Så siger De - og jeg forstår godt, hvad De siger - at de følgende to sætninger også er tendentiøse. Hvis man er enig med Dem - og det er der måske mange medlemmer, der er - så er konklusionen, at man må stemme imod. Jeg synes ikke, at jeg kan sidde som formand og lade hele dette punkt falde bort, så jeg håber, at De vil acceptere, at det bliver stående, og måske skulle jeg læse det op, som det nu lyder:
Punkt D ændres som følger: «D. der bemærker, at FN's Menneskerettighedskommission på sit 53. møde drøftede krænkelsen af menneskerettighederne i Etiopien, herunder udenretslige, summariske eller vilkårlige henrettelser, dødsfald under varetægtsfængsling, tortur, voldtægt, vilkårlige og politisk motiverede arrestationer og tilbageholdelser og myndighedernes undertrykkelse af etniske og religiøse mindretal«.
Dette blev drøftet. Det er det, der står. Hvis De ikke bryder Dem om det, må De stemme imod.

Tomlinson
Det ville være en god idé at tilføje i slutningen af sætningen, at det blev drøftet, men at man ikke nåede frem til en konklusion.

Formanden
Jeg tvivler på, at jeg som formand er bemyndiget dertil. Løsningen er at stemme imod, hvis De ikke bryder Dem om det. De kan også fremsætte et mundtligt ændringsforslag herom, hvis alle accepterer det, men jeg er bange for, at nogle vil komme med indsigelser. Jeg kan som formand ikke gøre det, så det bliver, som det er. De har rettet den faktuelle fejl. Den politiske fejl kan rettes ved at nedstemme forslaget.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende seks forslag til beslutning:
B4-0760/97 af Kaklamanis m.fl. for UPE-Gruppen om den politiske situation efter drøftelserne i FN-regi om Cypern i Troutbeck og Montreux; -B4-0769/97 af Rothe m.fl. for PSE-Gruppen om den politiske situation efter drøftelserne i FN-regi om Cypern i Troutbeck og Montreux; -B4-0783/97 af Monfils for ELDR-Gruppen om den politiske situation efter drøftelserne i FN-regi om Cypern i Troutbeck og Montreux; -B4-0790/97 af Hatzidakis for PPE-Gruppen om den politiske situation efter drøftelserne i FN-regi om Cypern i Troutbeck og Montreux; -B4-0798/97 af Pettinari m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om forbindelserne mellem EU og Cypern efter drøftelserne i Montreux; -B4-0803/97 af Aelvoet og Roth for V-Gruppen om den politiske situation efter drøftelserne i FN-regi om Cypern i Troutbeck og Montreux.
Kaklamanis
Hr. formand, kære kolleger, så er her endnu en afstemning om Cypern. Endnu en afstemning fuld af pæne ord til støtte for Cypern og fuld af henstillinger til den tyrkiske side og hr. Denktash. Hvad er så resultatet heraf? Absolut intet. Hverken hr. Denktash, Tyrkiet, eller - må jeg beklageligvis sige - Rådet eller Kommissionen tillægger Europa-Parlamentets besluyninger nogen betydning. Og som om dette ikke var nok, er der nu også punkt 5, der henviser til S300-missilerne.
Vidste I ikke, kære kolleger, at en tyrkisk besættelseshær nu i 23 år har stået på den besatte del af Cypern? Vidste I ikke, at der er 40.000 tyrkiske soldater på øen? Vidste I ikke, at der er tunge våben anbragt på øen? Vidste I ikke, at der er både tanks og krigsfly på øen? Jamen, i hvilket af Den Europæiske Unions retsprincippers navn nægter I da Cyperns regering ret til selv at forsvare sig? Fordi I er jo klar over, at S300'erne er defensive våben og ikke et angrebsvåben, medmindre vi en skønne morgen opdager, at hr. Denktash også har invaderet resten af øen, og vi ikke kan gøre andet end vedtage sympatitilkendegivelser, medens hele Cypern er overgået til besættelseshæren. Medmindre da - og jeg beklager at måtte sige det, men det er den skinbarlige sandhed - I ikke har det så godt med, at disse S300 er blevet indkøbt i Rusland og ikke i Den Europæiske Union, altså i Frankrig, Tyskland eller England eller endog i USA. Det lader til, at når missilerne er stemplet »made in United States« eller »made in Europe«, så er det gode missiler, men hvis der står »made in Russia«, så er det onde missiler, for det er egentlig det indtryk, I giver, og jeg beklager, at der midt i denne beslutning, som ingen konsekevenser overhovedet vil få, er dette punkt. Vi bør ikke kaste med sten, når vi selv bor i et glashus, kære kolleger!

Rothe
Hr. formand, kære kolleger! Vi gik på sommerferie med det håb, at samtalerne under De Forenede Nationers protektion mellem Glafkos Klerides og Rauf Denktasch ville blive succesfulde. Dette håb blev igen ødelagt - håbet om, at Cyperns nuværende deling, som har eksisteret i 23 år, at den tyrkiske besættelse, som har varet siden 1974, og som omfatter 37 % af det cypriotiske territorium, kunne overvindes til fordel for en løsning, som ville muliggøre fredelig sameksistens mellem græsk-cyprioter og tyrkisk-cyprioter. Dette håb blev endnu engang knust på grund af Rauf Denktaschs ubøjelige holdning. Det er fuldstændig uacceptabelt, at Denktasch kræver en fastfrysning af tiltrædelsesprocessen mellem Unionen og Cypern. Det er ligeså uacceptabelt, at regeringen i Tyrkiet og det illegale regime i den besatte del af Cypern truer med, at Tyrkiet annekterer den besatte del i tilfælde af, at Cypern bliver medlem af EU.
Vi afviser med forargelse og afsky bebudelsen fra Denktasch om, at tiltrædelse ville betyde krig på Cypern. Hvornår forstår man endelig, at tiden er mere end moden til en fornuftig indsats og helt sikkert ikke en indsats med våben?
Beslutningerne fra Den Europæiske Union er klare. Seks måneder efter regeringskonferencen, altså ved næste års begyndelse, begynder tiltrædelsesforhandlingerne med Cypern. Således som det endnu engang er bekræftet i Agenda 2000, kan forhandlingerne med den eneste folkeretligt anerkendte autoritet, regeringen for republikken Cypern, begynde. Jeg vil gerne tilføje, at europæiske ministre heller ikke bør røre ved dette i offentligt tilkendegivne private udtalelser.
En tiltrædelse skal dog også komme alle cyprioterne til gode. Det er vores erklærede vilje. Derfor skal der findes muligheder for at inkludere det tyrkisk-cypriotiske samfund i forhandlingerne. På trods af, at samtalerne for nylig forliste og trods den verbale eskalation håber jeg i alle cyprioters interesse på en snarlig sejr for fornuften. I Agenda 2000 erklærer Unionen sig fast besluttet på at spille en positiv rolle i forsøget på at finde en løsning. Det ville være et vigtigt bidrag på ny at indskærpe over for Tyrkiet, at det er nødvendigt med en løsning på Cypern-problematikken for at opnå et bedre forhold til Tyrkiet. Vi ved, at Tyrkiet har nøglen til det.

Monfils
Hr. formand, den foreliggende beslutning vedrørende Cypern er, selvom der er tale om et kompromis, interessant, idet den dels fordømmer den blokering af forhandlingerne, som de tyrkiske cyprioter er årsag til, og Tyrkiets intimiderende manøvrer, dels gentager EU's tidligere udtrykte vilje til allerede i begyndelsen af 1998 at indlede optagelsesforhandlinger med øens eneste anerkendte regering, nemlig Republikken Cyperns.
Derudover skal det understreges, at Cypern allerede nu opfylder næsten samtlige betingelser for optagelse i Den Europæiske Union. Når forhandlingerne er indledt, må man ikke trække dem i langdrag i afventning af en eventuel aftale, da det ville være at give efter for den tyrkiske afpresning.
Jeg appellerer derfor til Kommissionen om, at forhandlingerne med Cypern føres med al ønskelig energi og fart, således at Cypern snarest muligt bliver Den Europæiske Unions sekstende medlemsstat, også selvom der ikke er indgået en endelig aftale med hr. Denktash og med Tyrkiet.

Hatzidakis
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at der i den senere tid har været bevægelse i Cypernspørgsmålet. Jeg tror, at hovedårsagen hertil er Cyperns ansøgning om tiltrædelse af Den Europæiske Union.
Der var knyttet store forhåbninger til samtalerne i De Forenede Stater og Schweiz mellem præsident Cleridis og lederen af de tyrkiske cyprioter, hr. Denktash, men man kan vist godt fastslå, at disse håb kun i meget begrænset omfang er blevet opfyldt.
Der er faktisk sket fremskridt i menneskerettighedsspørgsmålene og der er nu også udsigt til medtagelse af emner som sikkerheden på øen i forhandlingerne, og jeg tror, at vi alle her i salen ønsker en fuldstændig afmilitarisering af øen.
Disse positive udviklinger ændrer dog ikke den opfattelse, vi fik under forhandlingerne. Og hvad er så dette billede? Det er, at de græske cyprioter var enige i FN's idéer - de var 90 % enige, accepterde dem fuldt ud, og der er vist ingen, der vil påstå, at FN er en græskcypriotisk-venlig institution - men at de tyrkiske cyprioter og hr. Denktash på ingen måde ændrede deres standpunkt, samtidig med at vi måtte høre på trusler om en annektering fra Tyrkiets side af Cyperns nordlige del og trusler om krig, hvis Cypern indtræder i Den Europæiske Union.
Under alle omstændigheder er der allerede truffet beslutning om Cyperns tiltrædelse, til april begynder forhandlingerne, og vi håber alle, at de tyrkiske cyprioter vil indgå som en organisk del af den stat, der på et eller andet tidspunkt bliver medlem af Den Europæiske Union. For at dette kan blive til virkelighed, må der lægges pres på Tyrkiet for at finde frem til løsninger, og alle de kræfter i Tyrkiet, der ønsker disse fremtidsperspektiver, der tror, at Cypernspørgsmålet kan løses og håber på en tiltrædelse af Unionen, må fremmes. For der er kræfter i Tyrkiet, der indser, at Den Europæiske Union er en garant for alles menneskerettigheder på Cypern, at de tyrkiske cyprioter principielt vil få størst økonomisk udbytte af en tiltrædelse, at Tyrkiet gennem de tyrkiske cyprioter vil få en ganske vist indirekte kontakt til Den Europæiske Union, og til sidst, men ikke mindst, at Tyrkiets image vil blive forbedret, fordi ingen da vil kunne beskylde det for uforsonlighed og angrebsiver. Lad os derfor støtte Tyrkiets progressive kræfter.

Pettinari
Hr. formand, som det er blevet påpeget, er dette den et hundrede og syttende resolution om Cypernspørgsmålet. Jeg vil gerne sige, at denne beslutning kun har mening, hvis kommissæren i løbet af denne debat forsikrer os om det, som der bliver bedt om. Hvis han altså forsikrer os om, at der øjeblikkeligt vil blive taget initiativer til at forsøge at ændre det tyrkisk-cypriotiske samfunds boykot af drøftelserne. Det er ikke alene vigtigt, at kommissæren forsikrer os om, at Kommissionen vil holde, hvad den lover, men jeg ser også gerne, at Kommissionen snarest bekræfter, at de aktuelle problemer ene og alene skyldes, at Tyrkiet fortsat er et land, som besætter et andet land, og gør det militært.
Det er desuden afgørende at bekræfte, at den Europæiske Union i denne boykotsituation skal fortsætte forhandlingerne med den eneste internationalt anerkendte myndighed, det vil sige Cyperns regering.
Jeg tror sluttelig, at det vil være rimeligt at svare på det, som også fru Rothe har nævnt i sit indlæg. Den italienske ministers indstilling har været hans personlige indstilling; den italienske regering har bekræftet, at den er fuldstændig på linje med Den Europæiske Union. Det var vigtigt for mig at præcisere dette på mit lands vegne.

Wolf
Hr. formand! Jeg tror, at vi skal anstrenge os for at skelne mellem det konkrete øjeblik og den generelle udvikling. I dette konkrete øjeblik er det fuldstændigt klart, at vi skal udtale os entydigt imod, at Rauf Denktaschs opførsel under fredssamtalerne saboterede samtalerne, som ellers startede forhåbningsfuldt. Alligevel skal vi af hensyn til international ret ikke glemme, at Cypern-konflikten er mere kompliceret end som så, at sagen naturligvis har to sider, og at det er af afgørende betydning for freden, at cyprioterne slutter fred med hinanden og bryder med deres falske venner på begge sider af havet. Heri ligger løsningen på problemet, og det kan være, at der kommer lidt bifald her, når man nu slår ned på Tyrkiet - man kan sige meget kritisk herom. Rauf Denktasch stillede umulige krav, men der vil ikke blive fred på Cypern, uden at den tyrkisk-cypriotiske side er indforstået med det, og på dette punkt må man gå nye veje. Det er ikke noget plaidoyer for at afvige fra nogle beslutninger, men et plaidoyer for fantasi, forestillingsevne og initiativer.

Bertens
Hr. formand, Denktash har faktisk smækket døren i til de forhandlinger, der oprindeligt blev startet med så stor kreativitet af FN. Han stillede forud uacceptable krav, og reaktionen fra de tyrkiske cyprioter og Tyrkiet var som ventet. Alligevel må der gøres alt for at finde en løsning på konflikten og gøre det klart, at den cypriotiske tiltrædelse til Den Europæiske Union ikke kan blokeres, fordi der endnu ikke bliver fred på øen.
Unionens reaktion var rigtig. Kommissionen har udsendt det rigtige signal. Tiltrædelsesforhandlingerne med Cypern skal begynde i 1998 - i begyndelsen af året - og Unionen skal konsekvent fastholde sit standpunkt: Det illegale besættelsesregime i Nord-Cypern må ikke anerkendes og ikke deltage i forhandlingerne.
Forhandlingerne om den cypriotiske konflikt skal foregå uafhængigt af tiltrædelsesforhandlingerne. Vi skal bygge på succeser som fremgangen i de humanitære spørgsmål. Meddelelsen om, at sikkerhedsproblemerne inden længe også vil blive taget op, er et håbgivende tegn. Overbevæbningen gør konflikten på øen ekstra eksplosiv. Aftaler om begrænsning af våbenimporten vil være et første skridt i den rigtige retning.

Theonas
Hr. formand, de seneste udviklinger viser, at vi desværre befinder os i den værste situation siden 1974 hvad Cypernspørgsmålet angår. Der er en alvorlig fare for en endelig inddeling af øen i to dele. Årsagen hertil er den politik, som De Forenede Stater og NATO fører i området, men Den Europæiske Union har også sin del af ansvaret herfor. Cyperns tiltrædelse af Den Europæiske Union, som af mange ses som begyndelsen til en løsning på Cypernspørgsmålet, er allerede blevet anvendt som et afpresningsmiddel til skade for Republikken Cyperns lovlige regering og gør det muligt for Tyrket, med accept fra Den Europæiske Union og visse medlemsstaters regeringer, at undergrave enhver udsigt til en retfærdig og rimelig løsning på Cypernspørgsmålet. Den eneste måde, som denne beslutning bidrager på, er at den påpeger problemerne og ansvaret for udviklingen. Derfor vil jeg tilslutte mig den.

Vanhecke
Hr. formand, nu hvor Cypern-spørgsmålet igen står på dagsordenen, må jeg dog lige minde om, at Parlamentet i december 1995 med et meget stort flertal og uden at stille betingelser godkendte toldunionen med Tyrkiet og som tillæg en finansiel milliardstrøm fra Den Europæiske Union til Tyrkiet. Vi vidste allerede dengang, i december 1995, at Tyrkiet fra 1974 har holdt en del af Cypern militært besat og faktisk fører en dødbringende kulturpolitik. Vi vidste også dengang, at Cyperns tiltrædelse til Den Europæiske Union på grund af Tyrkiets besættelse ville blive meget problematisk. Ærlig talt virker det derfor også en smule latterligt, nu, i den foreliggende beslutning, venligt at minde den tyrkiske regering om, at, jeg citerer, konstruktive forbindelser mellem Tyrkiet og EU delvis afhænger af den tyrkiske regerings politik vedrørende Cypern. Tyrkiets politik over for Cypern er således kendt, og man kan måske bebrejde den tyrkiske regering både det ene og det andet, men man kan ikke bebrejde den, at den ikke udtaler sig klart i denne sag. Ikke dengang, i december 1995, og ikke nu. Forskellen er, at vi dengang i december 1995 havde kunnet slå i bordet, og at vi nu kun kan afgive en papirprotest. Det afholder mig selvfølgelig ikke fra også at godkende papirprotesten, fordi den måske kan være et lille bidrag til at gøre vort naboland og vores NATO-partner, Tyrkiet, opmærksom på, at det bedst mulige naboskab kun kan opretholdes, hvis de tyrkiske besættelsestropper forsvinder fra Cypern, og hvis den tyrkiske krigstrussel, for det er det, ophører.

Amadeo
Hr. formand, løsningen på den cypriotiske krise består i at vende tilbage til en cypriotisk identitet baseret på værdier som tolerance og gensidig respekt, idet man lægger etnisk had og delinger baseret på tilbageskuende nationalistiske krav til side. Hvis græsk-cyprioterne følte sig mere cypriotiske end græske, og det samme var tilfældet for tyrkerne, og både Grækenland og Tyrkiet samarbejdede om skabelsen af en ny national enhed, som ikke var hverken græsk- eller tyrkiskvenlig, så kunne man måske få en ende på denne situation. Europa ville kunne sende en fredsstyrke, som garanterede en føderal stat, der respekterede den religiøse og kulturelle selvbestemmelse, inden for hvilken de forskellige enheder ville kunne komme til udtryk. Dette er Alleanza Nazionales forslag. For at nå dertil, er det indlysende at den Europæiske Union bør lægge det størst mulige politiske, handelsmæssige og økonomiske pres på Tyrkiet, indtil landet trækker sine tropper tilbage fra øen, ligesom også græsk-cyprioterne bør mildne deres revanchistiske tilbøjeligheder. Ellers ville vi foretrække at lukke kapitlet om Cyperns tilslutning til Unionen og se dette område som magen til alle de andre kriseområder, vi til stadighed og lige så forgæves beskæftiger os med.

Pinheiro
Hr. formand, Kommissionen hilser forslagene til beslutninger om den politiske situation efter drøftelserne i FN-regi om Cypern i Troutbeck og Montreux velkommen.
Kommissionen støtter fuldt ud bestræbelserne i FN-regi på at arbejde for en politisk løsning og beklager, at man ikke gjorde fremskridt under drøftelserne i Montreux i august.
Jeg vil dog gerne gøre det helt klart, at tiltrædelsesforhandlingerne med Cypern påbegyndes seks måneder efter regeringskonferencens afslutning i overensstemmelse med Rådets beslutning af 6. marts 1995.
Kommissionen deler FN's generalsekretærs opfattelse af, at beslutningen om at påbegynde forhandlinger skal ses som en positiv udvikling, der kan fremme søgningen efter en politisk løsning.
Kommissionen og Rådet venter, at lederne af de to samfund genoptager deres direkte forhandlinger, og opfordrer dem og alle involverede parter til i mellemtiden at virke og handle konstruktivt og i god tro for at sikre et positivt resultat af disse forhandlinger. I denne forbindelse glæder Kommissionen sig over meddelelsen for nylig om, at præsident Clerides og Rauf Denktash vil mødes for at drøfte sikkerhedsspørgsmål, og beslutningen om at opretholde den direkte kontakt vedrørende humanitære spørgsmål.
På anmodning fra Rådet vil Kommissionen fortsætte med at informere det tyrkisk-cypriotiske samfund om fordelene ved tiltrædelse til Den Europæiske Union.

Formanden
Mange tak, hr. Pinheiro.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i eftermiddag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende seks forslag til beslutning:
B4-0762/97 af Dell'Alba m.fl. for ARE-Gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina; -B4-0765/97 af Aelvoet m.fl. for V-Gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina; -B4-0774/97 af Swoboda m.fl. for PSE-Gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina; -B4-0782/97 af Cars og Bertens for ELDR-Gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina; -B4-0789/97 af Oostlander m.fl. for PPE-Gruppen om situationen i Bosnien-Hercegovina; -B4-0791/97 af Pack og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om det tidligere Jugoslavien.
Pradier
Hr. formand, naturligvis stemmer ARE-Gruppen - som jeg tilhører - formentlig for det forelagte beslutningsforslag.
Man kan imidlertid ikke se bort fra, at beslutningsforslaget indeholder en række selvmodsigelser. Den første drejer sig om, at EU-institutionerne i betragtningerne går stærkt ind for genoprettelsen af et multietnisk, multikulturelt og multireligiøst samfund. På den anden side giver man, navnlig i punkt 6, udtryk for støtte til den politik, der i øjeblikket føres over for en person, som i dag beklæder en ledende position i Republika Srpska, og som længe har, efter hvad hun selv oplyser, arbejdet tæt sammen med hr. Karadzic og hr. Mladic. Man kan blive foruroliget, eller i det mindste forbløffet over, at det fortsat er nødvendigt at indtage en positiv holdning over for denne person under henvisning til, at det i dag er hende, der forsvarer retsstaten...
Beslutningsforslagets for mig væsentligste punkt er det, hvori man går ind SFOR's fortsatte tilstedeværelse, idet dette efter vores opfattelse formentlig er den eneste måde, hvorpå man kan forhindre endnu et planlagt blodbad som det, de nævnte personer én gang har stået i spidsen for.

Tamino
Hr. formand, som medlem af delegationen til overvågning af valget i Bosnien må jeg straks sige, at vi heldigvis kan tage til efterretning, at valget har fundet sted uden episoder og på en tilfredsstillende måde set ud fra et formelt synspunkt. Dette er et skridt fremad, både hvad angår iværksættelsen af Dayton-aftalen, og hvad angår overvindelsen af Dayton-aftalens begrænsninger.
Når dette er sagt, tror jeg imidlertid også, at det er vigtigt at sige, at et formelt godt resultat ikke er tilstrækkeligt. Det er nødvendigt at nå frem til at komme videre end dette, hvilket vil være muligt, hvis det med udgangspunkt i valgresultatet lykkes for os at understøtte det samspil, der nødvendigvis må være mellem de forskellige parter, som udgør Bosnien-Herzegovina.
Konkret risikerer resultatet imidlertid allerede at blive ødelagt af måden, hvorpå man har skullet registrere de personer, som fik adgang til at stemme. Altså er resultatet et resultat som, med byen Tuzla som eneste og vigtige undtagelse, risikerer kun at give plads for de nationalistiske, ekstremistiske partier. Denne situation er en konsekvens af forudsætningerne for valget. Jeg håber, at vi som Parlament og som Europæisk Union vil vide med udgangspunkt i dette resultat, som er vigtigt, men ikke tilstrækkeligt, at tage initiativer, for at man virkelig kan nå frem til, at dette bliver et fredeligt område.

Swoboda
Hr. formand! Først vil jeg gerne udtrykke min gruppes bestyrtelse og sorg over, at så mange fortjenstfulde mennesker mistede livet ved det tragiske helikopterstyrt i Bosnien, bl.a. hr. Carlos Westendorps stedfortræder, hr. Wagner, som jeg havde truffet få uger før i Sarajevo, og som havde fået et godt ry på meget kort tid. Han havde også, og jeg kan måske give det videre her som hans testamente, udtalt sig meget kritisk om mange ting, hvilket forhindrede, at Europa optræder med en stærkere stemme og med større gennemslagskraft i Bosnien, og jeg vil gerne bede hr. kommissær at gøre alt, hvad han kan, for at opnå, at vi ikke kun bevilger mange penge - hertil kan der også siges meget - men også optræder med en meget større gennemslagskraft i Bosnien for at gennemføre vores forestillinger.
I dag diskuterer vi ikke kun Bosnien, fordi der var valg for kort tid siden, men fordi vi, tror jeg, entydigt erkender, at vi ikke kan tillade og ikke vil tillade, at fredsprocessen ødelægges. Vi kender alle udviklingen i republikken Srpska. Der er ikke tale om rene engle her, det drejer sig ikke kun om gode på den ene side og onde på den anden side, det drejer sig om, at de, som er parat til at bringe Dayton-processen, ligegyldigt hvad man personligt synes om den, til ende med et godt resultat, har brug for vores fulde opbakning. De, som stadig ikke kan lade være med at ødelægge fredsprocessen, skal regne med, at vi vil gribe til entydige foranstaltninger over for dem, og jeg er fuldstændig enig med hr. Carlos Westendorp og den højtærede repræsentant, at vi ikke skal vige tilbage fra at være skrappe og hårde. Det kan ikke være rigtigt, at der efter krigens afslutning stadig skal være mennesker - desværre på alle sider, men sikkert i overvejende grad på den ene eller anden side - som forhindrer, at flygtninge kan vende hjem, og som forhindrer, at hele denne proces kan komme i gang nu, hvor et multietnisk Bosnien er blevet genoprettet. Jeg vil også gerne tilføje, hr. kommissær: Der er tilfælde, hvor både USA, Kommissionen og repræsentanter for Kommissionen forhindrer, at flygtninge kan vende hjem, og at der ikke opstår nye grupper, fordi visse befolkningsgrupper ikke ønsker det. Jeg tror, at man skal være fast besluttet på at hindre det.
Det sidste, som også er indeholdt i beslutningen, er følgende: Vi, landene i Europa, bevilger mange penge. Pengene anvendes ikke altid på den mest effektive måde. Pengene anvendes ikke i tilstrækkelig grad og for sent, også fordi der er for få mennesker, som behandler det, sålænge der er eksperter til stede. Jeg beder Dem, hr. kommissær, om at sørge for, at de penge, som vi har bevilget, behandles hurtigere og kan anvendes mere effektivt, for at vi kan sige, at vi gør alt for, at freden i Bosnien kan genoprettes og sikres.

Cars
Hr. formand! Dagen før Karl Habsburg og jeg som valgobservatører kom til Bugojno i Bosnien var en sprængladning eksploderet og havde ødelagt et hus. Havde det med valget at gøre? Forklaringen var enklere end som så. Over gaden fra huset var der en parkeringsplads. Denne kunne dens muslimske ejer ikke længere benytte sig af, da den efter krigen var havnet på »den forkerte side«. Han havde derfor solgt den til den kroatiske husejer. Det var ikke godt. Parkeringspladsen kunne jo nu blive opfattet som kroatisk område. Derfor eksplosionen.
Fra bil og helikopter fik vi et skræmmende billede af ødelæggelsen i Bosnien. Med systematisk nøjagtighed er titusindvis af huse blevet ødelagt, de fleste ved hjælp af almindelige civile værktøjer. De, der boede i dem, var jo af »den forkerte slags«.
Menneskene i Bosnien tilhører samme folk og taler samme sprog, men historien har skabt en mistro, som hensynsløse nationalistiske ledere har kunnet udnytte til deres egne formål. Jeg tilstår, at jeg skammede mig over at være menneske, da jeg i Bosnien så, hvor modbydelige vi kan være mod vores naboer og arbejdskammerater.
Det er i dette Bosnien, at der nu for første gang er afholdt kommunalvalg. Frie valg forudsætter, at borgerne får at vide, hvad partierne står for. Den mulighed fik vælgerne i Bosnien aldrig, men med internationale indsatser kunne selve valget gennemføres på en acceptabel måde.
Et resultat af valget er, at det har styrket bosniernes demokratiske bevidsthed. De har erfaringer med valg, i hvilke resultaterne i forvejen var bestemt på præsidentens kontor. Nu ved de, at det kan være anderledes, at hver stemme har betydning.
Valget har også givet Bosnien kommunale ledere den autoritet til at agere og tænke nyt, som følger med vælgernes tillid.
I enden af tunnelen vover man måske at ane sollyset, men rejsen dertil går ikke på skinner!

Oostlander
Hr. formand, jeg vil allerførst tilslutte mig dem, der har udtalt deres medfølelse med de efterladte efter de omkomme ved den tragiske helikopterulykke for nylig. Jeg påskønner også, at hr. Swoboda nu på vegne af sin gruppe har benyttet denne lejlighed til endnu engang at nævne, hvor vigtigt det er, at der skrides hårdt ind over for dem, der begår ugerninger, uanset fra hvilken side, i Bosnien-Hercegovina. Dermed udstrækker denne holdning sig til næsten hele Parlamentet. Jeg anser dette for at være et meget vigtigt punkt, særligt af hensyn til fremtiden. Vi har nu oplevet en vellykket valgproces. Jeg skal ikke komme nærmere ind på dette, men jeg mener, at det er af stor betydning, at det også har vist sig, at specielt Serberne har frigjort sig fra indflydelsen fra deres bosser og har stemt uden for Republika Srpska i de byer, hvor de kommer fra. Jeg anser dette for en vigtig gevinst. Herved skabes der måske mulighed for, at kriminelle, der er ved magten forskellige steder, stødes fra tronen. Det er naturligvis af stor betydning i forbindelse med den nødvendige tilbagevenden af flygtninge og først derefter den mulige genopbygning af økonomien. For til det formål er flygtningenes tilbagevendelse uundværlig.
Jeg anmoder derfor nu indtrængende Kommissionen om med endnu større kraft og så decentralt som muligt at yde hjælp til alle samfundsgrupper, der virkelig vil gøre noget for at gennemføre Dayton-processen. Jeg tror, at det er vigtigt, at der reageres med det samme, for hurtigt og effektivt at kunne yde denne betingede hjælp til dem, til kommuner og regioner, der virkelig vil samarbejde om målsætningerne i Dayton-aftalen. Jeg håber, at det ikke strander i procedurer, som f.eks. vort løfte om at genopbygge parlamentsbygningen i Sarajevo er strandet i procedurer, hvilket næsten er blevet et monument over Den Europæiske Unions afmagt. Jeg presser på for, at SFOR's mandat udvides, fordi flygtningenes tilbagevenden og sikring af resultaterne af valgene naturligvis ikke er muligt uden en stærk arm. Og jeg påskønner i den henseende også den hårdere holdning, som særligt SFOR allerede har indtaget, hvor det drejer sig om beskyttelse af medierne, radio- og fjernsynsstationer i det område af Republika Srpska. Derfor spørger jeg Kommissionen, på hvilken måde den tilpasser sin strategi til dette lykkelige resultat i Bosnien-Hercegovina.

Pack
Hr. formand! Kære kolleger! Jeg kan kun tilslutte mig det, som min kollega Oostlander sagde, og jeg vil gerne takke hr. Swoboda for at nævne ulykken. Det var udelukkende mennesker, som på vegne af det internationale samfund ville hjælpe folket dernede med at genoprette freden og friheden og muliggøre et liv i fællesskab. Det er meget ulykkeligt, at der blev ofret liv i den forbindelse.
Jeg håber, at befolkningen i Bosnien-Hercegovina værdsætter, at der er mennesker, som sætter deres liv på spil for at hjælpe dem med at overvinde fremtiden. Tilbage til valget, som vi har overvåget. Jeg synes, at vi skal konstatere, at dette skridt til at afholde valg var et særligt vigtigt skridt på vejen til igen at opnå fred i landet. Uden kommunalvalg er der ingen multietnisk sameksistens i dette land. Uden gennemførelsen af disse kommunalvalg vil der ikke være en sådan sameksistens.
Jeg vil gerne minde om, at - som kollega Oostlander allerede har sagt - menneskene under dette valg har stemt dér, hvor de ville stemme, fordi de stammer derfra. De stemte altså ikke dér, hvor de blev fordrevet til, men de har stemt for de områder, som de stammer fra. Jeg tror, at det er et vigtigt tegn for os, at vi - det internationale samfund - nu forsøger at gennemføre resultaterne fra disse kommunalvalg sammen med de lokale myndigheder, for at disse mennesker virkelig kan vende hjem, for at vi ikke får en regering uden en befolkning i en kommune, men for at den regering, som blev valgt dér, rådsrepræsentationen, igen får den befolkning, som den repræsenterer.
Det er efter min mening et vigtigt skridt i retning af at gennemføre Dayton-aftalen. Nu skal vi naturligvis også gå andre veje med Kommissionen. Kommissær van den Broek har lovet mig det. Vi skal være fleksible med hensyn til betingelserne for hjælp. Hvis en kommune hurtigt og reelt gennemfører valgresultaterne, skal vi give den hjælp til genopbygning. For at eksemplet skal danne skole, og for at naboområderne kan se, at hvis man opfører sig ordentligt og virkelig overholder aftalen, bliver man også belønnet for det. Det er den eneste mulighed for at genoprette freden og sørge for, at det igen bliver muligt at leve i multietnisk sameksistens.

von Habsburg
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne komme ind på et punkt, som heldigvis blev medtaget i beslutningen, nemlig problematikken omkring Sandjak von Novi Pazar, som vi indtil videre nærmest slet ikke har talt om, men som er et ganske alvorligt problem for menneskerettighederne. Som De ved, har Sandjak von Novi Pazar ca. 500.000 muslimer, som lever mellem Montenegro og Serbien, og som også blev voldsomt undertrykt i fortiden. Nu har man igen snydt og afsat de valgte kommuneråd og erstattet dem med personer, som er på serbernes side, hvilket beviser, at Serbien og måske også Montenegro - Montenegros uafhængighed skal man ikke tage så alvorligt - simpelt hen ikke er parat til at følge de spilleregler, som vi pålagde dem med Dayton-aftalen. Jeg beder om, at alt fra nu af også skal omfatte Sandjak von Novi Pazar og rettighederne for befolkningen i dette område.

Daskalaki
Hr. formand, som bekendt repræsenteredes Europa-Parlamentet af en observatørdelegation på desværre kun 5 medlemmer, under fru Packs erfarne ledelse, ved valget i Bosnien. Ligesom sidste år fik jeg nu sammen med kollegerne lejlighed til at se situationen på nært hold og endda i et særligt følsomt område som Brcko. Det var tydeligt, at de fordrevne ønskede at vende tilbage til deres hjem, men det var også tydeligt, at der ville blive mange vanskeligheder med at gennemføre valgresultatet. Det var opmuntrende, at i en by som Tuzla blev den fornuftige og moderate borgmester genvalgt, men dette er ikke nok. Ambassadør Frowick havde travlt med at feste, endnu før valglokalerne rigtigt var lukket. Men der er stadig problemer. Med hensyn til Brcko var alle enige om, at der var usikkerhed og forvirring, som valgets organisatører måtte bære ansvaret for. Hvad bør der nu ske? Naturligvis bør ethvert forsøg på at støtte en genetablering af de lokale, multietniske samfund fremmes. Dette bør ske i så vid udstrækning og i så stort et omfang som muligt, men uden nye voldshandlinger. Den Europæiske Union har givet store summer ud, uden at have spillet en afgørende politisk rolle. Den kroatiske enhed er den mest udviklede, den muslimske forsøger at følge i dens spor og modtager enorme summer fra Sammenslutningen af Islamiske Stater - dette fik vi af vide af amerikanske officerer dernede - medens den serbiske enhed er i store vanskeligheder. Der er selvfølgelig stadig det store, uløste spørgsmål om krigsforbrydelserne. Men alle sider har begået krigsforbrydelser, og i sidste ende vil det desværre være folkene selv, og især de svageste blandt dem, der vil komme til at betale prisen.
Bosnien har brug for enhver støtte og hjælp på alle niveauer og i hele landet. Der er behov for, at den internationale militærstyrke SFOR bliver på stedet, ligesom det er nødvendigt, og det bør netop vi understrege særligt, at også de ubevæbnede ECMM-enheder forbliver på stedet, de styrker, som under Den Europæiske Unions flag har gjort en stor indsats hidtil. Når vi taler om hjælp, er det ikke et filantropisk spørgsmål, men der er simpelt hen tale om, at Europa ikke har brug for flere af den slags brande lige uden for dets døre.

Pinheiro
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at sige, at Kommissionen er dybt rystet og meget bedrøvet over gårsdagens helikopterulykke, som kostede 10 udenlandske embedsmand, der arbejdede for fred i Bosnien, livet, deriblandt vores yderst ansete stedfortræder for den øverste ansvarlige, dr. Wagner.
Kommissionen glæder sig naturligvis over det vellykkede lokalvalg i Bosnien-Hercegovina den 13. og 14. september. Den store valgdeltagelse understreger, at dette valg markerer et vigtigt skridt på vejen mod demokrati. Men lad os ikke tage fejl. Det næste og afgørende skridt bliver at sørge for, at de valgte kan tiltræde deres embeder. Kommissionen opfordrer parterne til at sørge for, at dette sker hurtigt og gnidningsløst. Valget markerer et skridt på vejen mod gennemførelse af Dayton-aftalen, som fortsat er de nationale samfunds og Kommissionens faste mål.
Som De måske husker, blev vi på ministermødet i Sintra i maj sidste år enige om, at det var nødvendigt at støtte de parter, der går ind for Dayton-aftalen, og at gøre, hvad vi kan, for at svække dem, der er imod. Det er årsagen til, at Kommissionen i så høj grad glæder sig over præsident Plavsics målrettede bestræbelser på at gennemføre Dayton-aftalen i Republika Srpska og hendes planer om at bekæmpe korruptionen inden for Republika Srpskas regering.
Desværre er ikke alle de ressourcer, vi har til vores rådighed, blevet udnyttet fuldt ud. Det skyldes dels den politiske uro og den kendsgerning, at man ikke kan være sikker på, at midlerne ikke vil blive anvendt til Karadzics fordel, dels visse juridiske begrænsninger på memorandummet vedrørende programmet for bistand til Bosnien. Jeg taler her om ECU 15 millioner, der er blevet brugt, og ECU 35 millioner, som ikke er blevet brugt.
Et af de ærede medlemmer spurgte Kommissionen, hvad vi har til hensigt at gøre ved det. Vi har aftalt med den øverste ansvarlige, hr. Westendorp, at vi vil samarbejde meget tæt med den økonomiske task force og behandle sagen som et uopsætteligt spørgsmål med henblik på at finde frem til de projekter, der er mest velegnede til at hjælpe befolkningen i Bosnien og fremme Dayton-processen. I den henseende er støtte til uafhængige medier og, lige så væsentligt, støtte til de kommuner, der arbejder på at gennemføre Dayton-aftalen i praksis - dette er Kommissionens vigtigste mål efter valget i Bosnien for nylig.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om 17 beslutningsforslag:
Kenya -B4-0725/97 af Watson, Mulder, Fassa, Bertens og André-Léonard for ELDR-Gruppen om situationen i Kenya; -B4-0758/97 af Telkämper, Aelvoet og McKenna for V-Gruppen om situationen i Kenya; -B4-0764/97 af Hory, Scarbonchi og Macartney for ARE-Gruppen om krænkelse af menneskerettighederne i Kenya; -B4-0778/97 af Pons og Vecchi for PSE-Gruppen om situationen i Kenya; -(B4-0792/97) af Lenz og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om situationen i Kenya; -B4-0801/97 af Pettinari, Mohamed Alí, Alavanos og Vinci for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Kenya;
Golfstaterne -B4-0773/97 af Karamanou og Avgerinos for PSE-Gruppen om menneskerettigheder i Golfstaterne; -B4-0777/97 af Newens for PSE-Gruppen om krænkelse af menneskerettigheder i Bahrain; -B4-0780/97 af Bertens for ELDR-Gruppen om krænkelse af menneskerettigheder i Bahrain; -B4-0802/97 af González Álvarez og Manisco for GUE/NGL-Gruppen om krænkelse af menneskerettigheder i Bahrain; 
Colombia -B4-0779/97 af Miranda de Lage for PSE-Gruppen om Colombia; -B4-0787/97 af Kreissl-Dörfler for V-Gruppen om menneskerettigheder i Colombia; -B4-0754/97 af Kreissl-Dörfler for V-Gruppen om retssagen om de forsvundne personer og øvrige ofre fra Spanien under general Pinochets diktatur; -B4-0771/97 af Pons Grau, Miranda de Lage og Sauquillo Pérez del Arco for PSE-Gruppen om USA's støtte til Spanien i retssagen mod general Pinochets diktatur; -B4-0797/97 af Puerta, Sornosa Martínez, Gutiérrez Díaz, Castellina og Alavanos for GUE/NGL-Gruppen om retssagen om de forsvundne og øvrige ofre fra Spanien under general Pinochets diktatur; 
Etiopien -B4-0785/97 af Moorhouse og Oomen-Ruijten for PPE-Gruppen om de gentagne krænkelser af menneskerettighederne i Etiopien; 
Det Indre Mongoli -B4-0750/97 af Dupuis og Dell'Alba for ARE-Gruppen om situationen i Det Indre Mongoli og om domfældelsen af grundlæggeren af »Southern Mongolian Democracy Alliance«.
Kenya
Watson
Fru formand, det er med glæde, at jeg fremsætter dette forslag. Det ser ud til, at situationen i Kenya har forværret sig yderligere. Ikke alene er menneskerettighedssituationen kritisk, med regulære krænkelser af menneskerettighederne, regulær politivold og tilbageholdelse uden rettergang, men også den sociale situation er kritisk. Skolerne og hospitalerne i Kenya har ikke de ressourcer, som de har brug for, og det har de lokale myndigheder i visse tilfælde heller ikke. Der diskrimineres tilsyneladende mod folk på grundlag af stammetilhørsforhold. I det hele taget er forholdet mellem stammerne langt fra godt.
Den Europæiske Union er en af de største ydere af bistand til Kenya. Vi ved, at vi i samarbejde med andre kan lægge pres på den kenyanske regering, et pres, der kan være effektivt. Det ved vi, fordi det regerende parti for nylig rent faktisk gjorde oppositionen visse indrømmelser, der skulle medvirke til at sikre frie og ligelige valg.
Jeg takker kommissæren for, at han mødtes med mig og en kollega her til morgen for at drøfte situationen. Jeg appellerer til ham om at gøre alt, hvad han kan, for at gennemføre kravene i dette forslag og lægge pres på den kenyanske regering med henblik på at sikre frie og ligelige valg og udviklingen af et sundt demokrati.

Macartney
Fru formand, vi er nået til et ret afgørende punkt i Kenya, nu hvor valget nærmer sig med stor hast. Vi glæder os absolut over de indrømmelser, som regeringen har gjort, og resultatet af parlamentets afstemning den 11. september.
Jeg har et spørgsmål, som jeg håber, at kommissæren kan besvare. Helt nøjagtigt hvornår træder disse reformer i kraft? I betragtning af, hvordan præsident Moi plejer at handle, vil han helt sikkert forhale gennemførelsen til efter valget. Det vil ikke være acceptabelt hverken for os i Parlamentet eller for Kommissionen.
For det andet, hvor vidtrækkende er reformerne? Især har kravet om at opnå en bestemt andel af stemmerne i en række regioner tilsyneladende været årsag til undertrykkelse, vold og trusler i Mombasa-regionen. Vil dette også indgå i pakkeløsningen?
Jeg vil gerne slutte med et citat fra et brev, som jeg har modtaget fra den presbyterianske kirke i Østafrika. Der står på folkets vegne: «Folkets deltagelse i sit lands anliggender er en umistelig ret, som ikke kan nægtes«. Jeg anbefaler Parlamentet at tage dette til sig. Lad os gøre alt, hvad vi kan, for at støtte det kenyanske folk i udøvelsen af dets demokratiske rettigheder.

Vecchi
Fru formand, vi er desværre endnu engang tvunget til at skulle beskæftige os med volden og krænkelserne af menneskerettighederne i Kenya.
De alvorlige tumulter i de sidste uger, som har medført utallige ofre, har, tror jeg, med stor klarhed demonstreret, hvordan regimet med ethvert middel forsøger at modsætte sig en begyndende demokratiseringsproces i landet.
Selvom fortolkningen af hver enkelt voldshandling ikke er let, det er sandt nok, så står det helt klart, at en væsentlig del af voldshandlingerne er blevet organiseret og udført af statens sikkerhedsstyrker og altså af styrker, der er kontrolleret af regimet.
Dertil har desuden føjet sig en bestialsk undertrykkelse af eksponenter for de opositionelle kræfter, og der er fortsat sket de mest forskelligartede tilsidesættelser af menneskerettighederne.
Det farligste er imidlertid de voldelige tilstande, som er blevet præsenteret som af etnisk eller religiøs oprindelse, men som tydeligvis er af politisk art; voldeligheder, der risikerer at destabilisere landet definitivt.
Alligevel eksisterer der et element af håb, nemlig de nylige forfatningsmæssige reformer, som er blevet godkendt af det kenyanske parlament. Hvis de blot blev sat effektivt i værk, ville de kunne begynde - kun begynde - at åbne en sprække til en demokratisering af landet. Udsigten til frie valg, som vil kunne gøre en ende på det nu langvarige autoritære regime, kan begynde at aftegne sig. For at nå dertil er det imidlertid nødvendigt at fortsætte ad reformvejen og først og fremmest skabe en politisk dialog.
Nu mere end nogensinde kan det internationale samfund spille en positiv rolle for at fremme dette. Vi beder derfor Rådet og Kommissionen om at overvåge situationen i Kenya og frem for alt om at lægge kraftigt pres, idet de bruger alle forhåndenværende midler, på de kenyanske myndigheder, indtil disse ophører med enhver provokation og med enhver voldshandling, og indtil de ikke mere forhindrer reformprocessen.
Det er desuden nødvendigt at garantere maksimal hjælp til det store antal hjemløse, som er en følge af de sidste måneders voldsomheder, og det er nødvendigt at huske, at der på Kenyas territorium er i hundredetusindvis af flygtninge fra andre lande, og at landets stabilitet er af fundamental betydning for hele regionen.

Lenz
Fru formand! Kenya har ikke altid været et uroligt og brutalt område. Det oplevede jeg selv i 1990 på verdenskvindekonferencen i Nairobi, hvor byen tog fredeligt imod 13.000 kvinder. Det ville slet ikke kunne foregå i dag! Alt er anderledes. Nu spreder politiet og banderne ængstelse, terror og vold. Kenyas turisme, som er en af de vigtigste kilder til at tilføre landet udenlandsk valuta, er truet og nabolandene frygter, at krisen kan brede sig ud over Kenyas grænser. Vi opfordrer partierne til ikke at støtte voldshandlinger og både i deres egenskab af regeringspartier og oppositionspartier at vende sig væk fra enhver form for terror, og at gennemføre forfatningsreformen med de muligheder for meningsfrihed, som denne indeholder, for at forberede frie valg. Det drejer sig jo om deres eget folk. Det drejer sig om deres egne mennesker og deres egne familier. Korruptionen skal bekæmpes, og jeg ønsker ligeledes at tilslutte mig spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen og Rådet skal gøre langt større brug af art. 5 i Lomé-konventionen for at standse krænkelser af menneskerettighederne til fordel for befolkningen. Kenye vil være et eksempel på, hvor alvorligt vi egentlig tager vores egne menneskerettighedsklausuler, som vi gennemfører i aftalerne, og hvor effektivt vi kan gennemføre dem.
Kenya er et stort afrikansk land. Det har tidligere spillet en betydningsfuld rolle, også en fredelig rolle, som det kan komme til at spille igen, hvis det lykkes at genoprette orden, demokrati og lov. Efter min mening kan vi ikke forsøge at påvirke disse lande for meget, for eksemplet har vist os, at vi kan gøre det. Vi skal altså støtte dem, som er parat til at genoprette fred og orden.

Pettinari
Fru formand, også for Kenyas vedkommende er vi på ny nødsaget til at vedtage en beslutning - som vi sidst vedtog en i juli - og vi må vende tilbage til det, fordi de militære myndigheder i Nairobi fortsætter med at give næring til spændingen i landet. Ved at gøre dette stiller præsident Arap Moi sig i vejen for en demokratiseringsproces, som Kenya endnu ikke har kendt, og som landet så ekstremt har brug for.
Jeg tror, at det internationale samfund skal lægge politisk og økonomisk pres på præsident Arap Moi. Faktisk mener jeg, at Kommissionen burde bruge alle de midler, der er anført i Lomé-konventionens artikel 5, for at forhindre, at regimet fortsætter med at krænke menneskerettighederne og tilsidesætte de demokratiske friheder.
Jeg mener i lighed med andre kolleger, at Kommissionen desuden på enhver måde, også med konkrete finansielle og praktiske initiativer, skal stimulere valgprocessen, fordi landet virkelig har brug for demokratiske og gennemskuelige flerpartivalg. Måske vil dette mål, denne demokratiske etape, kunne afslutte et diktatorisk regime, der, som vi minder om i beslutningen, har varet alt for længe.

Telkämper
Fru formand! Vi talte allerede i juli om situationen i Kenya og udtrykte vores beklagelse over, hvor voldelige forholdene i landet er. Situationen er ikke blevet bedre. Der er angst, terror og vold i landet, vold udøvet af de statslige organer. For øjeblikket er vi bekymrede over urolighederne og den brutale undertrykkelsesbølge, som hersker i landet, og som allerede har kostet mange menneskeliv. Vi er bekymrede over de seneste angreb fra bevæbnede militser, som tvang flere tusinde mennesker til at forlade deres huse i Mombasa.
Kenya er et af de lande, som har underskrevet Lomé-konventionen. Denne aftale og dens art. 5 forpligter os til at kæmpe for menneskerettighederne i Kenya og opfordre regeringen eller præsidenten til endelig at gennemføre den lovede forfatningsreform, for på den måde at forberede landet på valg.
Vi kræver demokratiske forhold i Kenya. Oppositionspartierne i landet kræver også demokratiske forhold for at sikre chancelighed ved valget. Ud over at øve politisk og økonomisk pres på Kenya kan vi som Europæisk Union og som medunderskriver af Lomé-konventionen gennemføre dette, og efter min mening, hr. Pinheiro, er det under alle omstændigheder på sin plads at medtage emnet på det næste forestående Lomé-møde.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger, som det desværre alt for ofte forekommer i EuropaParlamentet, har de bedrevidende endnu en gang slået til og forelagt et beslutningsforslag om Kenya, som er en næsten ordret gentagelse af en tekst fra Den Internationale Valutafond fra juli i år, på hvilket tidspunkt det var yderst vanskeligt at fastslå, hvem der var ansvarlig for voldshandlingerne i Kenya.
Da vi befinder os i et valgår, drog de, meget dårligt underrettede, medier den meget forhastede konklusion, at der var tale om en revolte iværksat af oppositionen, som er stærkt undertrykt af sikkerhedsstyrkerne. Det er årsagen til, at det forslag, som vi er blevet forelagt, bl.a. indeholder en sætning, hvorefter »civile er flygtet på grund af sikkerhedsstyrkernes intimiderende og hensynsløse fremfærd«.
Men det fremgår af en meddelelse fra Agence France-Presse dateret i går, den 17. september, at voldshandlingerne ifølge lederne af de tre oppositionspartier - Ford-Kenya, Ford-Asili og Det Demokratiske Parti - er blevet begået af muslimske ekstremister, som spreder terror i Mombasa-regionen ved Det Indiske Ocean ved at sætte ild til turistboliger og -faciliteter, fordi der indtages alkohol de pågældende steder.
Jeg forstår ærligt talt ikke, hvad hr. Arap Mois regering skulle have ud af at ødelægge sit lands økonomi, som hovedsagelig bygger på turisme, kun et par måneder før valget og kun et par uger før turistsæsonen. UPE-Gruppen kan derfor ikke stemme for dette beslutningsforslag, som klart rammer ved siden af, og som endnu en gang viser, at nogle af Parlamentets medlemmer i stedet for at hidse sig sådan op burde se bort fra deres ideologiske pensum og sætte sig ordentligt ind i situationens realiteter.
Golfstaterne

Karamanou
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, de ubehagelige oplysninger i den forgangne uge om offentlige henrettelser af dødsdømte i De Forenede Arabiske Emirater samt den forestående halshugning af to britiske sygeplejersker, der er kendt skyldige i mord, bringer på ny og på dramatisk vis spørgsmålet om dødsstraffen og de udbredte krænkelser af menneskerettighederne frem i rampelyset. Den øgede udbredelse af dødsstraffen overalt i verden og de hyppige offentlige henrettelser, som Amnesty International og Human Rights Watch beretter om, bør drøftes meget alvorligt her, og vi må til stadighed gøre en indsats for at sensibilisere Parlamentet og Unionens øvrige institutionelle organer til at tilrettelægge verdensomspændende kampagner for afskaffelse af dødsstraffen. Europa-Parlamentet har autoriteten, styrken og de nødvendige midler, både materielt og økonomisk, til at gennemføre dette.
Kære kolleger, der findes ikke en eneste videnskabelig undersøgelse, der viser, at dødsstraf virker forebyggende, og i stedet for et lavere antal drab ser vi et højere antal drab i brutale regimer. I dag er der desværre en tendens til at genindføre dødsstraffen, og årsagerne til denne tilbagevenden til en middelalderlig straffeform er:
For det første, samfundets manglende evne til at kontrollere kriminaliteten, der forøges, fordi der ikke foretages de nødvendige investeringer i langsigtede kriminalitetsbekæmpende sociale politikker med forebyggende sigte.-For det andet, en stigende angst for selv at blive ofre. Vi frygter alle at blive ofre for kriminelle handlinger. Denne frygt dyrkes systematisk af massemedierne og medvirker til, at der snarere end forebyggende foranstaltninger træffes repressive forholdsregler.-For det tredje, det pres, der udøves af dels de offentlige meningsdannere og dels visse befolkningslags lave uddannelsesmæssige og socioøkonomiske niveau, som ofte fører til den fejlagtige antagelse, at domstolene er eftergivende over for forbrydere.-For det fjerde bringer massemedierne fortrinsvis oplysninger om de mest sjældne og horrible former for kriminalitet, og fremprovokerer på den måde et massehysteri og en trang i befolkningen til at indføre strengere straffe og i sidste ende dødsstraf.Dødsstraffen hører ikke hjemme i demokratiske samfund, ingen har en absolut ret over andres liv eller død. Tværtimod er dødsstraffen de diktatoriske regimers foretrukne våben, fordi den er et symbol på statens absolutte magt og det enkelte menneskes undertrykkelse over for statsmagten. Den Europæiske Union bør intensivere sine bestræbelser på at medtage disse forhold ved indgåelse af økonomiske og politiske aftaler, således at klausulerne om respekt for menneskerettighederne ikke overtrædes.

Newens
Hr. formand, i 1975, for over 20 år siden, opløste Bahrains regering det første folkevalgte parlament i Bahrain nogensinde, og det havde da kun eksisteret i to år. Lige siden har den nægtet at genskabe det eller afholde nye valg. Protester og demonstrationer mod et vilkårligt styre er blevet genstand for en drakonisk undertrykkelse baseret på statssikkerhedsloven af 1974 og andre foranstaltninger. Et meget stort antal mennesker er blevet truet, arresteret, dømt og fængslet uden rettergang eller sendt i tvungent eksil. Der har desuden været meget alvorlige klager over vold, mishandling og tortur.
Det er naturligvis sandt, at en del af den utilfredshed, der er opstået i den spændte atmosfære, har udmøntet sig i vold. Vi i Europa-Parlamentet støtter ikke nogen form for terrorhandlinger, bombeattentater eller forsøg fra islamiske fundamentalisters side på f.eks. at begrænse kvinders frihed. Sådanne handlinger kan dog ikke retfærdiggøre, at man nægter at skabe ægte demokratiske strukturer eller undlader at overholde menneskerettighederne. Mange ægte demokrater og fredelige demonstranter er blevet straffet og forfulgt på en måde, der udgør den mest skamløse krænkelse af deres menneskerettigheder og demokratiske rettigheder.
Angreb på mødesteder, private hjem og andre steder, suspensionen af en professor, opsigelse af folk, der står bag underskriftsindsamlinger, og angrebet den 13. december på en kvindeorganisation er alle sammen uacceptable handlinger.
Formålet med dette beslutningsforslag er ikke alene at fordømme krænkelsen af menneskerettighederne og de demokratiske rettigheder, men også at appellere til myndighederne i Bahrain om at genskabe demokratiet, afholde valg, løslade politiske fanger og tillade borgere i eksil at vende hjem. Jeg anerkender modtagelsen af indsigelser fra myndighederne i Bahrain mod dette beslutningsforslag. Men jeg vil sige dem, at det er den eneste måde, hvorpå deres land på langt sigt kan fjerne spændingen og faren for en eksplosion. Vi opfordrer derfor Den Europæiske Unions medlemsstater, USA og andre til at lægge stort pres på Bahrain som beskrevet i dette beslutningsforslag med henblik på at sikre indførelsen af ægte, demokratiske ændringer fra nu af.

Bertens
Fru formand, situationen i Bahrain, hr. Newens har allerede omtalt dette på en udmærket måde, forringes konstant. Parlamentet har nu været opløst i 22 år, og menneskerettighederne krænkes. Demonstrationerne for nylig, der kræver grundloven overholdt, blev i vidt omfang undertrykt med vold. Politiske fanger tortureres. Rapporter fra Amnesty International og Human Rights Watch siger tilstrækkeligt. Unionen må udtale sin klare fordømmelse af denne politik, og det bør også være klart, at en sådan reaktion på fredelige demonstrationer kun er at hælde olie på ilden. Og olie har de nok af, har jeg forstået.
Dette må gøres klart i de bilaterale kontakter mellem Unionen og Bahrain. Demokratisering er den eneste løsning for at gøre en ende på forholdene. De politiske fanger skal løslades, og politiske flygtninge skal uden risiko kunne vende tilbage til Bahrain. Landene i Unionen bør til sidst afholde sig fra våbenleverancer til Bahrain, og denne politik skal også fremmes hos partnerne, for at den kan få så stor effekt som mulig.

von Habsburg
Fru formand! Jeg er virkelig ked af at skulle modsige de to foregående talere og mine gode venner. Jeg har været i Bahrain mere end en gang. Jeg kender lidt til Bahrains historie tilbage fra 40'erne. Det viser kun, at disse rapporter om Bahrain overhovedet ikke stemmer overens med realiteterne i landet.
Der er en ting, som vi ikke må glemme: Lige som i alle andre arabiske stater er der uden tvivl visse overtrædelser, som vi ikke kan forholde os hårdt nok til. På den anden side er Bahrain meget truet af iranske kræfter. Shiitiske ekstremister er ansvarlige for de uroligheder, som man i vid udstrækning kunne opleve i Bahrain, og disse ekstremister ledes at iranske autoriteter. Naturligvis er de imod regeringen. De vil styrte regeringen i Bahrain af en simpel grund. Man behøver bare at se på landkortet. Bahrain indtager en nøgleposition og formodentlig nøglepositionen i hele regionen. Hvis det nogen sinde skulle lykkes for ekstremistiske kræfter at overtage Bahrain, ville det ikke kun betyde, at freden i hele regionen ville blive forstyrret, men medføre meget vold.
Jeg må desværre fortælle Dem, at hvis det skulle lykkes os at styrte regeringen i Bahrain nu, ville vi for alvor få at se, hvad vold, repression, undertrykkelse og tortur virkelig er. Derfor mener jeg, at man vel nok bør føre venskabelige samtaler med Bahrain. Landet er ikke vores fjende. Men samtidig skal det gøres klart for landet, at man forsvarer det imod faren, som truer fra Iran, at man støtter dem, og at vi især vil gøre alt for at opnå større frihed i Bahrain, men for Guds skyld ikke ved, at man nu ødelægger den interne orden i landet.
Derfor stemmer vi imod denne beslutning.
Colombia

Miranda de Lage
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, vi har mange gange i dette Parlament talt om situationen i Colombia, om volden, terrorismen og krænkelsen af menneskerettighederne. I dag har forhandlingen og den tilhørende beslutning en anden karakter, for man aner endelig håb forude.
Volden har ikke løst nogen problemer i Colombia. Tværtimod er situationen blot blevet gradvist forværret i løbet af de sidste 30 år indtil et uudholdeligt niveau. Staten er blevet erstattet af voldelige organisationer eller narkomafiaer. Landets opløsning er et resultat af den vold, som vi totalt fordømmer. Derfor bør Samper-regeringens forslag om at indlede samtaler mellem parterne i konflikten støttes af alle Unionens institutioner, som i mange tilfælde i forhandlingerne har udtrykt stor bekymring for dette lands fremtid.
Endvidere viser det colombianske samfund helt tydeligt sin forpligtelse over for freden via forskellige initiativer, der rækker fra mobilisering af borgerne til uddannelse i tolerance, og ser bort fra den naturlige frygt for repressalier. Dette er en ny situation, som bør få guerillaen, de paramilitære styrker og alle, der bruger våben i stedet for ord, til at tænke sig om.
Det colombianske samfunds stræben må ikke knuses. Dette har den colombianske regering forstået, og derfor tilbyder den indledning af en dialog, som burde føre til fred.
Endelig beder vi om forskellige ting: At guerillaen svarer positivt på dette initiativ, vi beder også om afskaffelse af de paramilitære grupper, og endvidere at der oprettes en gruppe af venskabslande, der kan garantere processen, således som det er blevet gjort i flere tilfælde for nylig, og vi beder Kommissionen om med Parlamentets støtte at tilbyde sit samarbejde med henblik på gennemførelse af dette fredsinitiativ.

Kreissl-Dörfler
En ufravigelig forudsætning for enhver fredsproces i Colombia er grundlæggende forbedringer af landets menneskerettigheder. Mere end en million mennesker er på flugt i deres eget land, ikke kun fordi de er havnet mellem guerillaens og hærens fronter, men fordi de er ofre for en større og større social konflikt. Storejere af fast ejendom såsom den almindelige hær støtter paramilitære bander, som fordriver menneskene fra den frugtbare jord. De husker sikkert alle eksemplet Hacienda de la Cruz. Menneskerettighedsforkæmperne er ikke engang længere sikre i deres lejligheder i hovedstaden Bogotá, som vi fik bevis for, da to medarbejdere i CINEP for nylig blev myrdet. I en sådan situation gælder det om at gribe det halmstrå, som regeringen har tilbudt, nemlig fredsforhandlinger med guerillaen. Vi er parat til at gøre alt, hvad vi kan, for at støtte denne proces. Denne støtte gælder begge parter. De skal sætte sig til forhandlingsbordet og endelig forhandle, men det skal ikke længere være en ren pressekampagne, som skal stabilisere regeringens ramponerede anseende. Vi er parat til at give en hjælpende hånd på dette område.

Howitt
Fru formand, til støtte for dette beslutningsforslag vil jeg gerne sige, at det er korrekt af Europa-Parlamentet at fastholde sin kritik af volden og krænkelserne af menneskerettighederne fra alle sider i konflikten i Colombia. Vi fordømmer guerillaens anvendelse af vold, og selvom vi glæder os over den uventede løsladelse af de 70 kidnappede, unge værnepligtige tidligere på året, vil vi gerne udtrykke vores bekymring over beretningerne om omfattende indgreb i valgprocessen i optakten til lokalvalget den 26. oktober. Selvom vi glæder os over fredsforslagene fra den colombianske regering, anerkender vi de alvorlige og åbne spørgsmål vedrørende statsmyndighedernes deltagelse i krænkelser af menneskerettighederne, herunder den tilsyneladende godkendelse af de halvmilitære gruppers anvendelse af vold gennem Conviver. Lad os også huske på, at størstedelen af den civile befolkning inddrages i konflikten som uskyldige ofre, heriblandt næsten en million flygtninge, som frygten har drevet bort fra deres hjem, som min kollega siger. Ægte fred kan ikke eksistere uden retfærdighed; det er en absolut nødvendig forudsætning for vedvarende fred, at den omfattende straffrihed i landet bringes til ophør, og at der gennemføres social retfærdighed for bønderne og de oprindelige samfund.
Endelig vedtog Parlamentet i oktober sidste år en skelsættelse beslutning om menneskerettighederne i Colombia. Lad os høre, hvilke praktiske tiltag De har gennemført, og hvad De har opnået i løbet af det seneste år med henblik på opfyldelse af målsætningerne i denne beslutning.

Salafranca Sánchez-Neyra
Fru formand, i Colombia hersker der desværre i dag vold for voldens skyld. Og beviset er, at over 900 kandidater har trukket deres kandidatur tilbage fra de kommende kommunalvalg, der finder sted i oktober, hvilket ikke bør overraske, hvis vi tager i betragtning, at over 120 er blevet bortført og 22 myrdet, og at man anbefaler medlemmerne af den colombianske Kongres at bære skudsikker vest. Den økonomiske situation bliver stadig værre, og forholdet til USA er det dårligste i de seneste år.
Hvad kan Den Europæiske Union gøre over for denne situation? Desværre kun meget lidt: Vi kan støtte regeringens og diverse civile sektorers indsats for at sikre en retfærdig fred og støtte Europa-Kommissionens indsats - og helt konkret kommissær Maríns indsats - i samme retning. Men vi må ikke bedrage os selv, man opnår ingen løsning, hvis man ikke skaber betingelserne for, at der kan eksistere en retfærdighed, som virkelig gør sig fortjent til den betegnelse, som denne værdi har i et retssystem, og kun hvis absolut ingen er hævet over loven.

Svensson
Fru formand! I forslaget til resolution bydes den colombianske regerings fredsalternativ velkommen. Dette initiativ blev proklameret den 28. august. Vi skal dog bemærke, at allerede den 4. september indledte armeen og paramilitære grupper en offensiv med blandt andet massive bombeangreb mod civile mål. Disse omstændigheder dokumenteres blandt andet af den oprindelige befolknings nationale organisation og også i aviser som El País og La Nación . Det virker som om, parlamentet og kommissionen fremover bør være mere på vagt over for det dobbeltspil, den colombianske regering bedriver samt dens bevæbnede styrker.
Chile

Kreissl-Dörfler
Fru formand! Det er længe siden, at vi har talt om krænkelser af menneskerettighederne i Chile her i Parlamentet. Chile har dog stadig åbne sår efter general Pinochets diktatur. En lov om amnesti, som sikrer militærpersoner amnesti, har hidtil forhindret, at de personer, som er skyldige i militærdiktaturets forfærdelige forbrydelser i Chile selv bliver stillet for en domstol og dømt.
Nu kan det være, at det er forbi med straffriheden og netop derfor er vores beslutning i dag så vigtig. En klage fra spanske advokater fører for tiden til undersøgelser i Spanien for forbrydelser, som blev begået mod menneskeheden under diktaturet. Hvis dette - som det forventes inden for en overskuelig fremtid - fører til en strafferetssag, vil Pinochet endda skulle udleveres til Spanien på grund af en eksisterende udleveringsaftale. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at andre stater også følger dette eksempel, for at sårene endelig kan heles, for kun den, som ved, kan tilgive.

Pons Grau
Fru formand, for det første er dette en beslutning, som er rettet direkte mod straffrihed. Den er ikke en henvisning til fortiden, men en beskyttelse af nutiden og fremtiden, for straffrihed er kilden til konstante krænkelser af menneskerettighederne. Men samtidig er det en beslutning, der er udarbejdet med størst mulig respekt for Chiles civile og demokratiske myndigheder.
Bortset fra det chilenske folk er der få institutioner, som har kæmpet så meget for genetableringen af demokratiet i dette land som dette Parlament, men samtidig er beslutningen fuldstændig i tråd med dette Parlaments politik, som konstant har haft beskyttelse af menneskerettighederne for øje, og ligeledes i tråd med international ret, der lærer os, at forbrydelser mod menneskeheden ikke kan forældes. Og samtidig er vi i direkte linje med de chilenske retsmyndigheders beslutninger, der bekræfter, at det politiske politis handlinger under diktaturet var virkelige overgreb mod menneskeheden. Og også med det, der er udtrykt af den nuværende spanske regering i Senatet, der har gjort sig til talerør for folkets nødskrig og giver sin fulde støtte til denne beslutning. Og samtidig er den sammenfaldende med beslutninger, som er godkendt af det baskiske parlament og det valencianske selvstyre og også med den støtte, som USA's myndigheder for øjeblikket giver til den spanske dommer, der er ved at åbne arkiverne vedrørende de sager, der har fundet sted under diktaturet.
Og derfor henviser den til den opinion, som deles ikke kun af Spanien, men af mange europæiske borgere, som ikke ønsker, at straffriheden skal være et uangribeligt element. Dette Parlament må derfor ikke sidde dette nødskrig overhørigt, og vi må ikke tale med to tunger. Det er derfor, at jeg beder Dem om at stemme for, fordi ingen ville forstå, hvis dette Parlament forkastede denne sag.

Barros Moura
Fru formand, jeg tror, at betydningen af dette forslag er blevet udmærket forklaret af forslagsstilleren, vores kollega Pons Grau. Et standpunkt af denne art, som Europa-Parlamentet i dag har til afstemning, ligger i forlængelse af en vedvarende og sammenhængende aktivitet, der hviler sikkert på ret og retfærdighed og vender sig mod straffrihed og mod, at forbrydelser, som systematisk er blevet begået i form af krænkelser af menneskerettighederne, skal blive glemt.
Chiles tilfælde er særlig alvorligt. Og det er chokerende, at diktatoren for blot få dage siden har kunnet glorificere sig selv under en militær ceremoni, krænkende for de chilenske væbnede styrker, og ikke mindre krænkende for de demokratiske myndigheder, som om fortiden ikke havde været den, som den var, en fortid af forbrydelser mod menneskeheden.
Initiativet fra Unión de Fiscales Progresistas , som er blevet optaget ved en spansk domstol, bør vi støtte politisk. Det er dét, vi kan gøre; det er dét, som vi burde gøre ud fra Det Europæiske Fællesskabs principper til forsvar for menneskerettigheder og demokrati. Det er dét, som vi beder Kommissionen gøre: støtte de tiltag, der i Chile bekæmper straffrihed; de tiltag, der i Chile bidrager til at konsolidere demokratiet.

Fernández-Albor
Fru formand, general Pinochets afgang som øverste statschef i Chile vil finde sted i marts 1998. Den demokratiske overgang vil forhåbentlig kulminere på netop dette tidspunkt.
Idet vores politiske gruppe på det kraftigste fordømmer enhver krænkelse af menneskerettighederne, stiller vi ingen som helst spørgsmålstegn ved den beslutning, der er fremlagt af vores kolleger. Vi vil dog gerne fremhæve, at den chilenske regering med præsident Frei i spidsen udfører et stort arbejde for at konsolidere demokratiet og retsstaten. Jeg vil endvidere gerne minde de damer og herrer om, at den chilenske regering i over ti år har været en koalitionsregering mellem præsident Freis parti, det socialistiske parti og det demokratiske parti.
Forholdet mellem Den Europæiske Union og Chile er for øjeblikket fremragende. I denne sammenhæng vil en delegation fra Europa-Parlamentet snart aflægge besøg i Santiago de Chile.
Jeg vil gerne afslutningsvis på min gruppes vegne anmode om særskilt afstemning af afsnit 4 i beslutningen.

Rosado Fernandes
Fru formand, jeg beklager, at jeg skal bringer en falsk tone ind i de politisk korrektes kor. Årsagerne dertil er enkle nok: Chile er det eneste land i Sydamerika, der har kendt til demokrati i 150 år. Demokratiske valg bragte præsident Allende til magten. Hans regering blev tragisk forstyrret af den voldelige aktivitet fra MIR og dens leder Altamirano, som det heller ikke er politisk korrekt at tale om. De forfølgelser og drab, der dengang fandt sted, åbnede vejen for et voldeligt og tragisk militærdiktatur, der har været mere genstand for hele verdens kritik end så mange andre diktaturer, mindst lige så eller mere voldelige, der eksisterer eller har eksisteret i Afrika og i Asien.
Det chilenske folks sunde demokratiske fornuft førte til, at diktatoren delvist trak sig tilbage, og demokratiet igen kom til. Jeg, der blev født under det salazaristiske diktatur, og som oplevede og kæmpede mod det kommunistiske diktatur, der efterfulgte det, har altid været taknemmelig for det demokratiske held, som sparede de militærfolk, der var skyld i, at Afrika og Timor blev kastet ud i blod og ild, og hvoraf mange blev rige i ly af den såkaldte "nellikerevolution«.
Derfor beder jeg dette parlament om, at det skal udvise sund fornuft og have mod til at se bjælken i sit eget øje og ikke splinten i næstens, for dét, der faktisk er tilfældet, er jo, at ikke en engang inden for vores egne grænser er vi i stand til at bekæmpe korruption og svindel, endnu mindre til at give en siddende demokratisk regering undervisning i demokrati.

Sichrovsky
Fru formand! Såvidt vi forstår, er meningen med denne beslutning også at vise, at vi europæere altid har et særligt ansvar, når der er tale om at straffe de ansvarlige for forbrydelser begået under et diktatur. Overgangen fra diktatur til demokrati er en udvikling, som mange lande i Europa har gennemgået. I mange tilfælde var det ikke så nemt, og det er heller ikke gjort ved, at man ændrer statsledelsens form fra den ene dag til den anden. Det drejer sig altså ikke om hævn her eller om at bevise, at det nye demokrati i Chile måske ikke er stabilt nok.
Men det er nødvendigt, at vi forfølger og dømmer de personer, som var ansvarlige for forbrydelser under et diktatur. Overgangen fra diktatur til demokrati er altid et stykke familiehistorie. Min generation oplevede det her i Europa. Det drejer sig om skæbnerne for de forbrydere og ofre, som også fandtes i ens egen familie, og som man er nødt til at anerkende som værende en del af vores historie. Måske var det erkendelsen af denne udvikling i ens egen familie, der i sidste ende gjorde vores europæiske demokratier så stabile.
Det er derfor en grundlæggende forudsætning for stabiliteten i et nyt demokrati, at de ansvarlige retsforfølges. Amnesti eller forældelse er ikke udtryk for gavmildhed, men fører i sidste ende til en destabilisering af demokratiets fremtid i Chile. Det drejer sig ikke om at få hævn, men om en proces, hvor det bevises, at et demokrati er stærkt nok til ikke at dømme de mennesker, som kun var deltagere dengang, men at dømme de mennesker, som helt konkret var ansvarlige for forbrydelser.
Etiopien

Moorhouse
Fru formand, mit beslutningsforslag i dag handler om situationen i Etiopien, som på trods af sine naturrigdomme er et af de fattigste og mindst udviklede lande i verden. Det er et meget komplekst land med ca. 55 millioner mennesker og ikke mindre end 76 etniske grupper, der taler 286 sprog. Som vi udmærket er klar over og for første gang fik slået fast for over 10 år siden, har Etiopien en fortid præget af krig, hungersnød og tørke. De sidste valg i 1992 vakte håb hos alle om, at situationen langt om længe ville blive bedre.
Men ak, kun tre år efter udarbejdelsen af den nye forfatning, der garanterer overholdelse af de grundlæggende menneskerettigheder, og trods løfter fra de etiopiske myndigheder, modtager vi stadig utallige beretninger om menneskerettighedskrænkelser begået af regeringsstyrkerne og uden tvivl af andre. Myndighederne indrømmer, at nogle af disse har fundet sted, men hævder, at det er enkeltstående tilfælde begået uden deres godkendelse. De fastholder, at sådanne krænkelser må forventes i et land, der har været udsat for 17 års undertrykkelse og borgerkrig.
Drabet den 11. juni 1997 på Assefa Maru fra den etiopiske lærerforening understreger atter en gang nødvendigheden af, at de etiopiske myndigheder respekterer borgernes menneskerettigheder, uanset hvilken etnisk gruppe de tilhører, og at Den Europæiske Union nøje overvåger situationen i Etiopien. Jeg anmoder om Parlamentets støtte i lyset af dette alvorlige brud på menneskerettighederne.

Tomlinson
Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg er overrasket over, at hverken hr. Moorhouse eller nogen anden har gjort det klart, inden denne debat om Etiopien begyndte, at Parlamentets formand har krævet ændring af den trykte tekst. Jeg fremførte i morges en klage over, at punkt D i teksten er fundamentalt unøjagtig.
Jeg anmodede formanden om at kontakte FN's Menneskerettighedskommission i Genève og undersøge, om den på sit 53. møde rent faktisk udtrykte den fordømmelse, som fremgår af hr. Moorhouses tekst. Formanden kontaktede Genève, og han har krævet, at teksten »udtrykte sin fordømmelse af den fortsatte« (de seks ord) slettes og erstattes med det mere nøjagtige »drøftede«. Emnet blev drøftet i Genève, men der blev ikke udtrykt fordømmelse.
Før debatten fortsætter, fru formand, må det gøres helt klart over for alle her i Parlamentet, at vi debaterer en anden tekst end den, som hr. Moorhouse forelagde, da formanden har givet instruks om rettelse af teksten, fordi den pågældende påstand i punkt D var fundamentalt unøjagtig.

Formanden
Hr. Tomlinson, jeg fulgte Deres intervention i morges. Overvejelse D er jo ikke længere del af teksten. Det kan De se. Nu siger De, at ordvalget »har fordømt« og i art. 1 »fordømmer drabet« osv. ikke er i overensstemmelse med kendsgerningerne. I den tyske tekst ville jeg læse det således: «fordømmer drabet på Assefa Marin« skal ikke udelukkende opfattes juridisk, men kan også være udtryk for afvisning. Jeg har ladet mig fortælle, at det i mellemtiden er blevet kontrolleret, og at det forholder sig således.

Swoboda
Fru formand, ifølge mine oplysninger er der i visse udgaver forskellige betegnelser for artiklen. Det, som kaldes betragtning C i den tyske udgave, kaldes betragtning D i den engelske udgave. Det vil blive ændret. Desuden er der personer i Parlamentet, som i det hele taget ønsker at udelade denne betragtning. Jeg vil gerne bede kollega Moorhouse, om han ikke i det hele taget kan udelade betragtning C i den tyske udgave og betragtning D i den engelske udgave.

Moorhouse
Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg har lidt svært ved at forstå, hvorfor hr. Tomlinson tager sådan på vej. Så vidt jeg ved, er det første gang, han nogensinde har deltaget i nogen form for menneskerettighedsdebat.
Jeg kan kun antage, at han er blevet forledt af Etiopiens ambassadør ved Den Europæiske Union, da ambassadøren i Bruxelles - som vi vil erfare om lidt - mildest talt har været meget lang tid om at reagere på beskyldninger af den art, som vi fremsætter i dette beslutningsforslag - dette vil blive bekræftet om lidt. Det var det første, jeg gerne ville sige. Jeg forstår bare ikke, hvorfor han skulle være i lommen, så at sige, på Etiopiens ambassadør og de etiopiske myndigheder, som er så skyldige, hvad angår krænkelser af menneskerettighederne.
Det drejer sig her om menneskeliv og den myrdede Assefa Marus skæbne. Det er således ikke tidspunktet til at være yderst kritisk over for beslutningsforslagets semantiske indhold, som jeg med glæde ændrer i det omfang, Parlamentet skønner det nødvendigt. Dette er faktisk allerede anerkendt af formandskabet, og der er allerede foretaget ændringer i beslutningsforslaget, som jeg håber vil være acceptabelt.

Formanden
Hr. Moorhouse, vil de trække betragtning C tilbage? Det var kompromisforslaget.

Moorhouse
Fru formand, vi har drøftet det uformelt. Jeg er helt parat til at gøre det, siden det vil lette situationen, nu hvor en af mine kolleger på så nedrig vis har blæst sagen op.

Formanden
Hr. Tomlinson, hvis betragtning C nu er trukket tilbage, behøver vi slet ikke tale mere om det. Hr. Moorhouse har lige trukket betragtning C tilbage.

Tomlinson
Fru formand, hr. Moorhouse er kommet med en udtalelse, som er noget af det mest fornærmende, man overhovedet kan sige om en medparlamentariker. Hans udtalelse - som jeg må insistere på at forsvare mig imod - gik helt nøjagtigt for det første ud på, at jeg ikke deltager i disse debatter, og derefter påstod han, at jeg er »i lommen« på ambassadøren for et fremmed land. Det er en fornærmelse mod enhver parlamentariker; det er helt fejlagtigt; det er lige så fejlagtigt som hr. Moorhouses beslutningsforslag.
I hr. Moorhouses beslutningsforslag - og jeg beder blot om et beslutningsforslag, der afspejler sandheden - anføres det, at FN's Menneskerettighedskommission »udtrykte sin fordømmelse«. Det gjorde den overhovedet ikke! Dette er en usandhed, og man behøver ikke at være i nogens lomme for at tale sandhed i et demokratisk parlament. Jeg håber, at hr. Moorhouse er i tilstrækkelig besiddelse af noget, der ligner mod, til at rejse sig og trække disse nedsættende bemærkninger tilbage.

Formanden
Hr. Tomlinson, jeg tror, at vi nu er klar med hensyn til beslutningens ordlyd. De føler Dem fornærmet. Jeg tror, at vi måske kan komme tilbage til emnet i slutningen af debatten, hvor vi har endnu tre minutter til det. Hr. Maccartney til dagsordenen.

Macartney
Fru formand, jeg har to meget korte og relevante bemærkninger. For det første, hvis der hersker ægte usikkerhed om, hvad der er eller ikke er forelagt Parlamentet til afstemning, kan vi på ingen måde gennemføre afstemningen her til eftermiddag, og det gør der.
For det andet bør hr. Moorhouse tænke sig om en ekstra gang og trække sine påstande tilbage med det samme, for de af os, der deler hr. Tomlinsons holdning, føler os lige så angrebet.

Formanden
Hr. Macartney, med hensyn til teksten er det fuldstændigt klart, hvad vi skal stemme om bagefter. Vi kommer tilbage til den anden sag senere.

Van Bladel
Fru formand, dette er en aktualitetsdebat. For en time siden eksploderede en bombe i en turistbus i Cairo: Ni døde, heraf seks tyske turister. Jeg udtaler min medfølelse. På min fax modtog jeg et nødråb fra Guatemala. Felipe de Jesurín og Immelda Lopez de Sandoval forfølges af biler og trues med døden. Fru formand, ved at nævne deres navne kan jeg muligvis redde deres liv.
Det drejede sig om Etiopien. I to år banker det på min dør med klager over krænkelse af menneskerettighederne. Jeg mente, at regeringen efter diktaturet måtte have et pusterum, men det har desværre ikke virket. Den 11. juli anmodede jeg skriftligt om klarhed vedrørende mordet på Wakotola. Ambassadøren lovede at svare. Jeg ringede ham op for nylig. Han var arrogant og vendte det døve øre til. Fru formand, hvis en ambassadør ikke en gang er så åben, at han vil høre på reelle bekymringer om tilfangetagne journalister og vilkårlige henrettelser, så har vi i det mindste ret til at sætte det i gabestokken. Dette er et signal til Etiopien, og min gruppe støtter dette signal.

Fassa
Fru formand, de begrebsmæssige og terminologiske spørgsmål er utvivlsomt ligesom præcisionen af de retsakter, som vi skal tilslutte os på dette møde, af den største vigtighed, men formen af den debat, som vi hidtil har haft, viser, hvor vigtigt det er, at den Europæiske Union og især dette parlament med fasthed opfordrer de etiopiske myndigheder til fuldt ud at respektere pressefriheden, fagforeningernes uafhængighed, borgernes ret til at danne foreninger, og at vi uafhængigt af andre institutioners handlinger viser, at det er af yderste vigtighed indtrængende at opfordre den etiopiske regering til at løslade de politiske fanger og samvittighedsfangerne og at gribe ind for at rette procedurerne i et uretfærdigt juridisk system. Dette, mener jeg, skal gøres uafhængigt af, om bestemte retsakter eller handlinger svarer hundrede procent til virkeligheden eller ej.
Det Indre Mongoli

Dupuis
Fru formand, det foreliggende beslutningsforslag er resultatet af særdeles vanskeligt stykke arbejde, og jeg vil gerne takke mine kolleger fra PPE, UPE og Den Liberale Gruppe for deres støtte til det.
Det siger sig selv, at situationen i Mongoliet er alvorlig. Den er endog værre end i Tibet - dermed er alting sagt. Til belysning af baggrunden kan jeg oplyse, at Det Indre Mongoli i 1947 blev delt og adskilt fra resten af Mongoliet efter indgåelsen af en aftale mellem Kina og Stalin. Kina har siden 1947 invaderet og koloniseret Mongoliet på samme måde som Tibet. I dag bor der 20 mio kinesere i Det Indre Mongoliet, men kun 3, 6 mio mongoler. Kineserne har, som vanligt, ført en massiv koloniseringspolitik, ødelagt kulturarven, begået massakrer og arresteret titusindvis af personer, bl.a. formanden for Southern Mongolian Democratic Alliance, hr. Hada.
Derfor opfordrer jeg mine kolleger fra Den Socialistiske Gruppe til at vågne op og ikke stemme imod for hundrede og syttende gang. Vesten, og især de socialistiske partier, har i 70 år gjort sig til Sovjetstyrets medskyldige. Jeg mener, at det må kunne lade sig gøre ikke at gentage fejlen for Kinas vedkommende efter 40 års imperialisme, kommunisme og totalitært styre i dette land. Det er på tide, at de vågner op og udviser beslutsomhed. Resultaterne af Beijing-kongressen, som man nærede så store forhåbninger til, og som virkede så lovende, viser, at Kina bevæger sig i retning, ikke af en demokratisering, men af et stor-Singapore; man bevæger sig ikke hen imod Wei Jingshengs femte modernisering, mod demokrati. Tiden er derfor inde til at vågne op, til at indtage en fast holdning, til at ophøre med at lade sig holde for nar og til at arbejde for demokrati i verdens største land.

Swoboda
Fru formand, menneskerettighederne er udelte, og vores gruppe vil ligesom så mange andre her i Parlamentet altid fordømme de steder, som krænker dem. Ligesom vi i går afviste endnu engang at tale om Tyrkiet, vil vi heller ikke kunne stemme for denne beslutning, for hvis der i betragtning G kræves en åben og vedvarende diskussion med Kina om disse spørgsmål, er der ingen mening i at udforme en beslutning imod Kina ved hvert møde her i Parlamentet. Så er der især ingen mening i, og jeg vil bede alle om at tænke på det i fremtiden, altid at forbinde spørgsmålet om menneskerettigheder med spørgsmålet om Folkerepublikken Kinas integritet fra tredjemand, hvor der kræves ting af Tibet, som Dalai Lama ikke engang forlanger mere! Jeg beder Dem overveje dette.
Vi er enige om at kæmpe mod krænkelser af menneskerettighederne. Men vi kan ikke altid forbinde dette spørgsmål med spørgsmålet om Folkerepublikken Kinas integritet!

Habsburg-Lothringen
Fru formand! Jeg må naturligvis bebrejde min fortaler, hr. Swoboda, noget. Vi taler her om det sidste store kolonirige i verden. Vi taler om et land, som har tre kæmpestore kolonier, nemlig Tibet, Østturkestan og Mongoliet. Hvis ikke vi gør det fuldstændigt klart, hvad vi står for, og hvad vi går ind for, at vi går ind for befolkningernes ret til selvbestemmelse, og at vi går ind for, at menneskerettighederne overholdes i Kinas forskellige kolonier, tror jeg, at vi faktisk har forfejlet vores mål og vores indsats. Vi ser jo, at der faktisk anvendes de samme midler i de tre delområder. Personer deporteres, der foretages tvangssterilisationer og tvangsfordrivelser, kinesere bringes dertil med lovning på de utroligste ting, bl.a. at de kan få lov til at få flere børn i disse områder end det ene barn, de må få i Kina. Hvad er det for en tilstand! Man gør alt muligt, man ændrer hele befolkningsstrukturen i disse delområder, og vi skal så at sige lukke vores øjne i de forskellige kolonier, som repræsenterer forskellige områder. Det kan ikke være i Parlamentets interesse. Jeg mener, at det er absolut påkrævet, at vi klart tilkendegiver, hvad vi står for.
I Den Europæiske Union har vi en stor gruppe mongoler, som bor her, og som i årevis sad i fængsel i Peking og i koncentrationslejre andre steder, og som udelukkende kom ud på grund af Vestens pres. Mange af disse er mine venner, og jeg kender deres situation meget godt. Mongolerne er i en særligt vanskelig situation, fordi de i stor udstrækning deltog i forskellige aktioner og først og fremmest i aktionen på Den Himmelske Fredsplads. Mange døde der eller døde senere som følge af aktionen, mange kunne lige netop flygte, og de lever i dag i andre lande og har ingen mulighed for at vende tilbage til deres hjemland. Jeg mener, at vi skal gøre os det helt klart, hvad vi taler om, at vi går ind for befolkningernes ret til selvbestemmelse overalt, hvor denne rettighed krænkes. Vi skal ikke se bort fra noget, bare fordi der er tale om verdens største land. Vi skal tale om menneskerettigheder og støtte dem, det vil sige, vi skal trække nogle helt klare konsekvenser heraf i vores egenskab af Europæisk Union og EuropaParlament. Det er vores opgave.

Pinheiro
Fru formand, jeg vil starte med Kenya. Jeg deler fuldt ud den bekymring, som forfatterne af forslaget udtrykker, ikke kun over situationen i Kenya, men over konsekvenserne af uroen i Kenya, og over, hvordan dårlige demokratiske forhold kan påvirke en hel region negativt. Jeg er derfor særdeles glad for, at de 11 punkter, som blev forelagt parlamentet, blev vedtaget. De er særdeles vigtige, for hvis de gennemføres i praksis, betyder de en ægte demokratisering af Kenya.
Som De er helt klar over, blev nogle af politiets handlinger legitimeret af nogle af de love, der tillagde regeringen, og især præsidenten, særlige beføjelser i situationer, der ikke berettiger dem. Efter min opfattelse er det nødvendigt, at disse 11 punkter overholdes meget strengt, især fordi nogle af dem indeholder regulære tidsplaner - 15 dage eller en måned til at godkende nye politiske partier eller give tilladelse til nye aviser og radiostationer. Vi overvåger det derfor meget nøje sammen med vores missionschefer i Nairobi.
Hr. Macartney spurgte mig: «Hvornår træder de i kraft?« I de fleste tilfælde er der ingen udtrykkelig tidsplan, og det er nu op til Attorney General at forelægge de relevante lovforslag, så de kan omsættes i praksis. Vi har pålagt vores missionschefer at udøve stærk pression, så lovforslagene ikke opholdes i evigheder, og så der foreligger lovgivning længe før de næste valg. Det gælder især dem, der skaber gunstige forhold for de forskellige partier i Kenya.
Hvor vidtrækkende vil de være? Det er et andet spørgsmål. Som De ved, består de 11 aftalte punkter i princippet af tre, fire eller fem linjer. Hvordan vil de udvikle sig? Vil lovgivningen hæmme eller fremme den ånd, der blev godkendt? Også det overvåger vi meget nøje. Med hensyn til artikel 5, som blev nævnt af nogle talere, bør jeg også nævne, at ca. 50 % af vores indsats i Kenya er rettet direkte mod ikke-statslige organisationer, der arbejder sammen med mindre privilegerede medlemmer af befolkningen om sundhed, grundlæggende uddannelse og landbrug i det indre af landet.
Resten er blevet udsat. Det omfattede strukturtilpasning og de nyere programmer med regeringsdeltagelse, da vi ikke følte os fuldstændig overbevist om den transparente anvendelse af midler fra Den Europæiske Union. Vi besluttede derfor, at vi ikke ville forelægge EUF-Udvalget dette, før vi var helt overbevist om, at der ikke vil forekomme nogen form for korruption inden for vores programmer. Artikel 5 er således ikke det bedste våben i dette tilfælde og for tiden. Det er årsagen til, at vi har insisteret på et meget stærkt diplomati. Jeg nævner igen vores missionschefer i Nairobi, som gør et flot stykke arbejde. Det fik jeg lejlighed til at opleve for nogle få måneder siden på et besøg i Kenya, hvor jeg med mine egne øjne kunne se, at menneskerettigheder og demokrati blev prioriteret meget højt i dialogen med regeringen og pressen.
Endelig bekræfter de beretninger, som vi modtog, at uroen i kystområdet syd for Mombasa hovedsagelig skyldtes islamiske fundamentalister, der angreb barer, restauranter og andre steder, hvor der blev solgt alkohol. Idéen er at omdanne dem til indkøbscentre. Når man husker på, at præsident Moi fik 63 % opbakning i det område ved tidligere valg, hvilket er langt mere end de 25 %, der kræves som minimum, ville det være dumt af regeringen at bidrage til uroen i området. De oplysninger, som vi har læst i pressen og modtaget fra vores repræsentanter i Nairobi, virker således langt mere realistiske.
Under alle omstændigheder er jeg sikker på, at vi vil vende tilbage til denne situation igen og igen på grund af Kenyas betydning og på grund af landets betydning for regionen som helhed.
Med hensyn til Golfstaterne og i særdeleshed Bahrain indeholder de aftaler, som vi har med Golfens Samarbejdsråd (GCC), ingen menneskerettighedsklausul. Årsagen er enkel. Disse aftaler blev indgået, før vi besluttede, at alle aftaler med tredjelande skulle indeholde en menneskerettighedsklausul. Alt, hvad vi har gjort hidtil, har derfor været at udnytte de mange møder med Golfens Samarbejdsråd, men hovedsagelig med FN's Generalforsamling, til at gå ind i en dialog om disse emner.
Vi drøfter nu en frihandelsaftale med Golfstaterne, og der vil således være en krystalklar anledning, hvor disse spørgsmål skal rejses og der skal indsættes en klausul, hvis aftalen skal indgås. Jeg vil derfor blot kortfattet sige, at vi deler Deres bekymring over situationen i Bahrain og håber, at der vil være mulighed for en konstruktiv dialog, så der kan afholdes demokratiske valg. Med hensyn til dødsstraf har Kommissionen ofte udtrykt sin fulde støtte til alle, der går ind for total afskaffelse af dødsstraffen.
Jeg skal minde om, at Kommissionen allerede gentagne gange i denne sal har haft lejlighed til at bekræfte, at den nærer nøjagtig samme bekymring som Parlamentet over den interne situation i Colombia, som er blevet stadig værre i de seneste måneder. Volden er taget til i denne periode med utallige overgreb på forsvarsløse civile. På samme måde er den del af befolkningen, som har måttet forlade sin hjemstavn, i dag større end nogensinde, og der er nu en reel fare for, at den optrapning, som vi er vidner til, fører til en egentlig borgerkrig, især da det ser ud til, at FARC, der har stillet en række betingelser for at gå ind på præsident Sampers forslag, som det vil være yderst vanskeligt for ham at acceptere, ikke gør det. Når man tænker på de forskellige valg, der skal finde sted i den kommende tid - kommunal- og guvernørvalget den 26. oktober, parlamentsvalget i marts 1998 og første runde af præsidentvalget i maj måned - kan man frygte, hvilke følger det vil få for Colombia, hvis man ikke når frem til en aftale inden for kort tid. Den Europæiske Union har i de seneste måneder gentagne gange henstillet til parterne, at de forhandler sig frem til en fredelig løsning på den væbnede konflikt. Den har erklæret sig rede til at støtte enhver bestræbelse herpå. Kommissionen har for sin part givet konkret udtryk for sin støtte til det colombianske folk ved at yde økonomisk tilskud til en række vigtige initiativer, der skal styrke retssikkerheden, respekten for menneskerettighederne og den materielle hjælp til voldens ofre. Colombia er det eneste land i Sydamerika og Latinamerika, hvor ECHO har udstationeret en fast koordinator, dels for at sikre en mere effektiv og hurtig hjælp til personer, der har måttet forlade deres hjemstavn, dels fordi også vi frygter, hvad situationen kan udvikle sig til i den nærmeste fremtid.
Den kommission, der er nedsat for at undersøge fredsmulighederne, fremhæver i den rapport, som den forelagde den 9. september, at Samper-regeringens fredsforslag udgør et seriøst grundlag for forhandlinger mellem regeringen og guerillaen. Således fastslår de eksperter, der har haft til opgave at udarbejde rapporten, at parternes holdninger på en lang række punkter er sammenfaldende eller vil kunne tilnærmes hinanden, og at der derfor er en reel mulighed for at nå frem til en forhandlingsløsning på krisen, forudsat at underhandlingerne uddybes, og de to parter rent faktisk ønsker, at de fører til et resultat.
Det er derfor absolut nødvendigt, at de forskellige guerillagrupper klart tilkendegiver, hvordan de stiller sig til Samper-regeringens forslag; det har de endnu ikke gjort fuldt ud, hvorfor det har været umuligt at fortsætte dialogen. Kommissionen kan derfor helt og holdent tilslutte sig Europa-Parlamentets appel til guerillaen om, at den snarest muligt reagerer på regeringens forslag.
Det siger sig selv, at Kommissionen ikke vil spare nogen anstrengelse for med alle de midler, som den har til rådighed, at lette fredsforhandlingerne og arbejde for, at de hurtigst muligt fører til et positivt resultat under hensyn til de valgtidspunkter, som jeg nævnte.
Fru formand, hvad Chile angår skal jeg blot oplyse, at Kommissionen kan tilslutte sig de beslutningsforslag, som de ærede parlamentsmedlemmer har fremsat, og at vi fortsat vil give denne sag vores fulde opmærksomhed og støtte, således at den kan løses på den mest hensigtsmæssige måde.
(EN) Med hensyn til Etiopien tager vi beslutningsforslaget om, hvad der betegnes som vedvarende krænkelser af menneskerettighederne, og om attentatet på Assefa Maru for nylig, hvilket vi ser på med stor foruroligelse, ad notam.Der er ingen tvivl om, at presse- og demonstrationsfriheden krænkes alvorligt og formentlig unødigt, og at der ikke er nogen troværdig forklaring på drabet af Assefa Maru, selvom det er blevet hævdet, at der vil blive gennemført uvildige undersøgelser i denne sag.
Kommissionen er dog ikke enig i udsagnet i beslutningsforslaget om, at Etiopien er et »diktatur ledet af en militær, etnisk mindretalsgruppe«. Med dette udsagn ignoreres den overgangsregering, der blev dannet efter Mengisturegimets fald, og den valgproces, som fulgte. Der er endvidere ingen tvivl om, at den etiopiske regering fortjener anerkendelse for mange af sin udviklingspolitiks positive resultater, for forbedringen af Etiopiens internationale omdømme, for sin aktive udenrigspolitik og for sin stabiliserende rolle i regionen Afrikas Horn. Faktorer som magtanvendelse, blokering for en dialog med oppositionen og vedvarende krænkelser af menneskerettighederne kan dog siges til en vis grad at ødelægge det gode indtryk. I en del tilfælde er krænkelserne dog begået lokalt efter den decentraliseringsproces, som den etiopiske regering har påbegyndt, og de er ikke sket efter direkte instruks fra den etiopiske regering. Desuden eksisterer der naturligvis en social utilfredshed, der ikke altid finder sin rette udtryksform.
Kommissionen er ligesom medlemsstaterne opmærksom på Etiopiens problemer og vil fortsat følge dem, samtidig med at vi nøje overvåger udviklingen inden for Etiopiens grænser. Lad mig forsikre Dem for, at vi på ingen måde er parat til at opgive de sager, som vores missionschefer eller vi selv ved er sande, ligesom Assefa Maru-sagen, og de vil ikke blive glemt.
Som De ved, er respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i Kina et emne, der i høj grad optager Kommissionen og Dem selv. Vi har drøftet dette utallige gange gennem årene, og De er klar over, at vi arbejder for en forbedring af forholdene.
Vi deler den bekymring, som de ærede parlamentsmedlemmer giver udtryk for med hensyn til Det Indre Mongoli og Tibet. Kommissionen har med jævne mellemrum taget spørgsmålet om menneskerettighederne i disse to lande op som faste emner i den bilaterale dialog med Kina. Lad mig forsikre Dem for, at vi spiller en aktiv rolle i den dialog, hvilket altid er meget vanskeligt, men Den Europæiske Union har indtaget en ihærdig og målrettet holdning.
Kommissionen er meget interesseret i, at den bilaterale dialog om menneskerettighederne mellem Den Europæiske Union og Kina genoptages som hurtigt som muligt og uden forhåndsbetingelser. I betragtning af vores ihærdighed er jeg sikker på, at mine medkommissærer, sir Leon Brittan eller Hans van den Broek, langt om længe snart vil kunne besøge Parlamentet og meddele, at denne menneskerettighedsdialog uden forhåndsbetingelser med Kina er genoptaget. I så fald er Kommissionen naturligvis parat til at spille så stor en rolle som muligt i denne dialog, og vi vil holde Dem underrettet.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær! Nu har hr. Moorhouse meldt sig angående dagsordenen. Vær venlig ikke at deltage i debatten igen. De må nøjes med at udtale Dem om dagsordenen.

Moorhouse
Fru formand, jeg skylder vist hr. Tomlinson en undskyldning for min ret kraftige udtalelse i forbindelse med hans synspunkter. Jeg er sikker på, at han og jeg er enige i ønsket om at afsløre krænkelser af menneskerettighederne, ikke blot i Etiopien, men i alle lande, hvor vi føler det påkrævet, og at han, ligesom jeg, ønsker at skride til handling over for regeringsovergreb, hvor det er nødvendigt. Jeg trækker derfor med glæde den bestemte bemærkning, som jeg ved, at han følte sig meget krænket over, tilbage.

Formanden
Mange tak, hr. Moorhouse!
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er beslutningsforslag (B4-0786/97) af Günther, Corrie, McMillan-Scott, Fabra Vallés, Maij-Weggen og Oomen Ruijten for PPE-Gruppen om Oslo-konferencen om et fuldstændigt forbud mod landminer.

Günther
Fru formand, som Europa-Parlament tog vi aktivt del i Ottawa-processen. En proces, som blev indledt af Canada, da det viste sig, at De Forenede Nationers officielle organer vist ikke ville være i stand til at bekæmpe mineplagen effektivt. Under forhandlingerne i Bruxelles så vi den første succes. I Bruxelles kunne vi fastslå, at De Forenede Nationer havde flyttet sig en smule under deres gentagne forhandlinger i Genève. Man udnævnte en koordinator for mineproblemerne. Men jeg må tilstå, at dennes aktiviteter siden da vist må være undgået min opmærksomhed.
Ottawa-processen giver håb for millioner af mennesker. I mellemtiden har vi lært at sætte vores mål meget lavt og skrue ned for ambitionerne. Jeg ville personligt være tilfreds, hvis vi kunne opnå, at det årlige antal mineryddede områder bliver væsentligt større end antallet af nye minerede områder. Vores håb var, at vi var kommet et lille stykke i den rigtige retning, da vi konstaterede, at USA også ville deltage i forhandlingerne i Oslo. Det håb er nu desværre bristet. Efter min mening kan det dog ikke være enden på denne udvikling, for jeg tror, at den offentlige mening også i USA i sidste ende vil medføre, at USA ikke isolerer sig, men igen tager aktivt del i denne proces.
Efter min mening bør USA lære noget af det, at der her er lande, som går foran, og som ikke vil vente på, at den sidste mineproducent er parat til at standse sin virksomhed. Ved afstemningen om denne beslutning beder jeg Dem først og fremmest om at godkende ændringsforslagene, som kollega Bertens og jeg har fremsat, for at aktualisere erklæringen. Jeg tror, at et enstemmigt votum fra Parlamentet i dette spørgsmål vil fremskynde de afsluttende konferencer i Ottawa betydeligt.

Swoboda
Fru formand! Først vil jeg gerne takke alle her i Parlamentet, herunder fru Günther, hr. Bertens, hr. Cunningham og andre, som har bidraget væsentligt til, at vi i dag kan fejre en succes på trods af alle de omtalte begrænsninger. Mange tak! Jeg kan også fortælle Dem, at min gruppe på trods af forbeholdet for, at det ikke må danne præcedens at stille mundtlige ændringer i et sådant omfang, vil stemme for forslaget, fordi vi er interesseret i det.
Som det allerede er blevet sagt, var dagene i Oslo en succes. Vi er meget glade for, at det endte med denne aftale. Jeg er stolt over og glad for at kunne sige, at netop Østrig, mit hjemland, var et af de første lande, som udtalte sig positivt for et totalt forbud ved lov. Jeg er selvfølgelig ked af, at USA ikke deltager eller endnu ikke deltager, selvom det virkelig er i modstrid med de principper, som præsident Clinton netop altid repræsenterer. Jeg håber, at der er kræfter i USA, som er stærke nok til at bevæge - jeg er næsten lige ved at sige tvinge - præsidenten til at skrive under alligevel.
Men min gruppe og jeg er mere glade for, at vi ikke udvandede dette totalforbud. Nu har vi en opgave foran os med hensyn til USA i stedet for at acceptere en udvandet løsning. Europa står sikkert også over for en opgave. Det fremgår af beslutningen og ændringsforslagene hertil. I Europa er der også nogle, som skal overbevises om, at det ikke går an at anvende landminer, selvom de har mange problemer ved deres lange grænser. Enhver, som har været i Bosnien eller i et hvilket som helst land, hvor mennesker hver dag såres og dræbes af miner, kan under ingen omstændigheder acceptere, at det stadig er lovligt at anvende antipersonminer.
Situationen i disse lande, situationen for familierne, børnene og menneskene taler absolut for, at dette totalforbud underskrives af alle europæiske lande og af hele verden.

Otila
Ærede fru formand, de humanitære hensigter i Oslo-konferencen, som handlede om totalforbud for brugen af personelminer, er i sig selv til at hylde. Infanteriminerne har forsvarligt anvendt alligevel en sådan sikkerhedspolitisk dimension, som ikke kan sammenlignes med f.eks. minesituationen i det tidligere Jugoslaviens område.
Hvad Finland angår, er infanteriminerne et meget centralt forsvarsmiddel. Finland har knap 1300 kilometer fælles grænse med Rusland. I løbet af denne grænses cirka tusind-årige historie har krige og konflikter været almindelige, og næsten uden undtagelse er angrebet kommet fra øst. Skønt situationen på vores østgrænse, som samtidig også er EU's eneste grænse mod Rusland, nu virker mere fredelig end for længe siden, er der desværre ingen sikkerhed på længere sigt.
I Finland infanteriminer anvendes kun og udelukkende i krisesituationer for at standse angreberen. Minefelterne markeres nøje og opsamles helt til den allersidste minde efter konflikten. Forbuddet mod infanteriminer vil for Finland betyde en uholdbar stigning i forsvarsomkostninger. Derfor er kravet om harmonisering af grænseområdernes sikkerhedsmetoder angivet i beslutningsforslaget om landminer fra EPP-gruppen uden betydning, hvis den ikke indeholder konkrete forslag om, hvorledes et land som Finland kan forsvare sine landegrænser lige så fordelagtigt og effektivt som før.

Bertens
Jeg tror ikke, at den foregående taler kender historien om Maginotlinien. Men ok, jeg skal ikke give lektioner i historie. Ottawa er blevet en succes, og at amerikanerne ikke har villet være med er kedeligt, men vi har opnået en stor sejr, at de deltagende lande ikke har bøjet sig for det amerikanske pres om at reagere på samme feje måde på det canadiske initiativ. Jeg vil bl.a. også tilskrive den succes, der er opnået i Oslo, og som snart bliver bekræftet i Ottawa, NGO International Campaign to ban landmines . Den har hr. Cunningham og undertegnede samt fru Günther arbejdet nært sammen med, må jeg sige: Hatten af.
Jeg håber, at Grækenland og Finland bliver overbevist og underskriver den nye traktat, så også Unionen, når den optræder udadtil, kan give denne traktat troværdig international støtte. Endvidere skal Unionen også vise sin støtte af Ottawa-traktaten i de bilaterale politiske dialoger med tredjelande, inklusive den tredje verdens lande. Efter den officielle ceremoni i december må vi bygge videre på succesen for virkelig at få udryddet landminerne. Det første slag er ganske vist vundet, men der er stadig nok at gøre, også for de lande, der stadig tror, at de har brug for landminer af hensyn til deres sikkerhed.

Telkämper
Fru formand! Landminer, antipersonminer og miner i det hele taget er Fandens værk, som hverken bør anvendes eller produceres. Oslo-konferencen var det første skridt og den første sejr på vejen, men vi skal ikke rose resultatet for meget. Det ville efter min mening være en skinhellig politik.
Mange lande i den tredje verden vil ikke være med: Rusland, Indien, Kina og nu også USA. For de flestes vedkommende deltager de ikke, fordi vestlige lande producerer high-tech -miner og derfor netop ikke vil lade et forbud omfatte panserminer.
Hvis vi ser på minesituationen i Bosnien, kan vi konstatere, at 30-45 % af dødsofrene i Bosnien døde som følge af panserminer. Antipersonminer integreret i panserminer. De skal naturligvis også omfattes af en sådan aftale. Forsvaret i Forbundsrepublikken Tyskland har stadig 1, 5 millioner af disse panserværnsminer. Nu hvor vi alligevel taler om antipersonminer, er det nemt for en udenrigsminister eller for forsvarsministeren at sige, at der ved udgangen af 1997 ikke vil være nogen antipersonminer tilbage. Men hvis vi virkelig vil afskaffe minerne, skal det også gælde panserminerne, og desuden skal vi ikke bevilge flere midler til forskning, og hermed er jeg nået til slutningen af mit indlæg: Virksomheder som Diehl og Rheinmetall udvikler den næste generation miner, det vil sige, at en enkelt mine i gennemsnit kan minere et areal på 300 m2 . I sådan et tilfælde er det umuligt overhovedet at begynde at lede efter minerne. Vi er altså kommet et lille stykke videre, men vi mangler endnu et stort stykke, og minerne skal forbydes. Vi bør ikke længere producere dem. Det burde vi gennemføre i Den Europæiske Union for at være et godt forbillede.

Pradier
Fru formand, i dag drøfter vi endnu en gang et af den moderne krigsførelses grusomste aspekter, og de af os, der har haft det ret tæt inde på livet, har enten mistet en ven eller besøgt eller plejet nogle af ofrene for disse dræbermaskiner.
Derfor støtter vi ubetinget Ottawa-processen og et fuldstændigt, definitivt og uforbeholdent forbud mod denne form for våben. Vores amerikanske venner og allierede har, ud fra nogle uholdbare begrundelser, endnu ikke tilsluttet sig denne kamp. Men lad os i det mindste hjælpe dem med at nærme sig os.
Noget af det, der i særlig grad vækker afsky i denne forbindelse, er det surrealistiske forslag, der er blevet fremsat over for de potentielle underskrivere af denne traktat om, at de kan træde ud af den, hvis de bliver involveret i en væbnet konflikt. De skal med andre ord give afkald på at bruge antipersonminer, når de ikke har brug for sådanne, men alligevel kunne anvende dem, hvis det bliver nødvendigt. Det er utroligt!
Hvorom alting er, kan jeg forsikre Dem om, fru formand, at over 600.000 benamputerede vil værdsætte en undskyldning af denne art.

Amadeo
Fru formand, denne debat er i lighed med andre debatter, hvor man har bedt om og fortsætter med at bede om nedrustning og begrænsninger i produktionen af visse våben, surrealistisk. Jeg har indtryk af, at forsøget på med alle midler at opnå en international aftale, der er undertegnet af alle de lande, som producerer landminer, skjuler det hemmelige ønske, at oppositionen i et eller andet land vil få hele aftalen til at falde fra hinanden. Jeg skal forklare mig: hvorfor gør de engelske Labourmedlemmer, de franske socialister og det italienske venstre, som i denne europæiske forsamling går for at være voldsomme modstandere af landminer, ikke en større indsats for at overbevise deres kolleger i regeringerne i England, Frankrig og Italien om, at de i deres respektive parlamenter bør vedtage en ganske enkel lov med omtrent følgende ordlyd: "Det forbydes de engelske, franske og italienske våbenproducenter at producere landminer«?
At vente på undertegnelsen af en aftale, som forpligter alle producentlandene, er ifølge os en hyklerisk undskyldning for ikke straks at forbyde produktionen i de europæiske lande. Lad os derfor ikke bekymre os om, at andre gør gode forretninger, hvis vi forbyder denne produktion i vores lande: lad os hellere bekymre os om vores konsekvens og vores sans for retfærdighed!

Thors
Fru formand! Det er et menneskeligt spørgsmål, vi diskuterer. Vi vil mindske de menneskelige lidelser, der forårsages af landminer. Det er vigtigt, at vi satser ressourcer på dette, og at vi stræber mod at holdbart mindske dem.
Som finne kan jeg personligt desværre ikke støtte alle dele af resolutionen, selvom min gruppe gør det. Målet er rigtigt: Vi bør stræbe efter internationale og kontrollerbare normer, som virkelig er bindende.
I dag er der store forskelle på, hvordan man vil kunne kontrollere eller overholde den aftale, vi taler om. Forbudet vil også have forskellige effekter i forskellige lande. Det påvirker de miner, der udlægges i forvejen, men ikke dem, der skydes ud med artilleri. Desværre må man konstatere, at miner til forsvarsformål ikke har udlevet deres rolle, trods påstande om det modsatte i Røde kors' rapport.
Som en kollega konstaterer her, udlægger Finland miner udelukkende til forsvarsformål, imod aggression. Vi vil under alle omstændigheder derved mindske netop civilbefolkningens lidelser i tilfælde af aggression. Vi hverken fremstiller eller sælger infanteriminer.

Hautala
Ærede fru formand, man kommer ingen vegne med nedrustning, hvis der altid gåes ud fra, at netop dette våben er nødvendigt i en vis forsvarssituation. Dette, synes jeg, skal der også fra Finlands side tages hensyn til. Finland burde hurtigst muligt tilslutte sig konventionen som forbyder infanteriminerne, og Finland burde også kontrollere sine egne trusselsbilleder. Det erkendes nu, at militære trusler i Europa er betydelig reduceret, og sikkerhedspolitikken bygger på bekæmpelse af en helt anden slags trusler. Dette burde resultere i praktiske løsninger også i den finske forsvarspolitik. Det er heller ikke selvklart, at Finland burde erstatte infanteriminerne med dyrere udrustning med højere udviklet teknologi.

Pinheiro
Da Kommissionen fuldt ud støtter de i forslaget fremførte synspunkter, vil jeg blot tilføje, at vi ved, at vores arbejde ikke er slut, før der er indført et effektivt, verdensomspændende forbud i alle stater, før alle miner er væk fra beboelsesområder og erhvervsmæssig udnyttelse, og før der er sørget ordentligt for alle mineofre.
Dette er et opnåeligt mål. Inden for AVS-området vil især Kommissionen og jeg fortsat gøre en stor indsats, som vi har gjort det i de sidste fem år.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.

Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende fire beslutningsforslag:
B4-0757/97 af Hautala, Schroedter og Lindholm for V-Gruppen om giftige blågrønne alger i Østersøen; -B4-0772/97 af Myller for PSE-Gruppen om de økologiske problemer i Østersøen; -B4-0781/97 af Thors og Olsson for ELDR-Gruppen om miljøsituationen i Østersøen; -B4-0799/97 af Sjöstedt, Ojala, Eriksson, Seppänen, Svensson, Papayannakis, González Álvarez og Theonas for GUE/NGL-Gruppen om forurening af Østersøen.
Hautala
Ærede fru formand, det er meget aktuelt at tale om Østersøens beskyttelsessituation. I sommer har vi set noget helt ualmindeligt i Østersøen. Ikke mindre end en sjettedel af Østersøens areal har været dækket med algeblomster, mens de blågrønne alger har ligget frodigt i havet. Der skal virkelig gribes hurtigt ind.
Europaunionen spiller også en rolle her. Kommissionen er et fuldgyldigt medlem af Organisationen for Østersøens beskyttelse, Helcom. Jeg er blevet informeret om, at kommissionens arbejdsmetoder er stive og byrokratiske, og at Helcom endda er blevet hindret i sit arbejde. Kommissionen kan ikke, siges det, tage en beslutning i sagen før den har hørt alle femten medlemslande om, hvad de synes om Østersøens beskyttelsessituation. Beskyttelsen af Østersøen bør ikke drukne i Europaunionens bureaukrati. Et andet problem for kommissionen ser ud til at være, at for mange hovedorganisationer har blandet sig i beskyttelsen af Østersøen, og de er ikke i stand til at samarbejde med hinanden. Kommissionen skal absolut forbedre sin indsats i denne sag.
De grønne vil fremhæve vigtigheden af at fastsatte miljøskatter, så anvendelsen af gødninger kan reduceres. Anvendelse af gødning er den mest iøjnefaldende årsag til Østersøens frodighed. Der findes dog også andre grunde, f.eks. samfundsaffald fra den østlige del af den Finske Bugt, fra byen Sankt Petersborg, hvor der bor fem millioner indbyggere.
TACIS-finansiering bør absolut anvendes mere effektivt til beskyttelse af Østersøen. Det er helt klart, at beskyttelse af Østersøen tages frem, når Europaunionen begynder forhandlinger om medlemskab med Polen og de baltiske lande.

Myller
Ærede fru formand, Østersøens miljøproblem er ikke noget nyt for os. Det har været kendt længe. Med sine sårbare bugter og store belastningkilder udgør Østersøen virkelig et problem for øjeblikket. Denne sag er nu taget op på listen over hastesager, fordi en del mennesker i sommer konkret har oplevet, hvad en forurenet Østersø i virkeligheden betyder, netop på grund af, at store dele af Østersøen har været dækket af giftige blåalger. Denne forurening af Østersøen og dens svære miljøproblem kræver konkrete handlinger. Vi kender årsagerne til forureningen og de største problemer, men der fattes handlinger.
Europaunionen har flere muligheder for at deltage i rensningen af Østersøen. Europaunionens regionale programmer, som INTERREG II C-programmet, kan eventuelt fungere som koordinator på dette område. Der er nemlig ikke tale om, om der er nok organisationer eller led eller tilstrækkeligt med finasieringskilder. Spørgsmålet er, hvordan effekten af disse organisationer og finansieringskilder kan forbedres og hvordan foranstaltninger, som skal til for at rense og sikre den del af Østersøen, skal prioriteres.
I det hele taget kan der ikke nævnes en enkelt udslipskilde. Alle udslip, som kendes, skal reduceres. Landbruget er et meget stort problem. Her behøves både nationale beslutninger og overstatslige bestemmelser. Helcoms bestemmelser skal tages alvorligt. Der er behov for en mere effektiv rensning af samfundsaffald. Ved forhandlinger om medlemskab med de Øst- og Centraleuropæiske lande, skal det klargøres, at den del af miljønormerne skal være efterlevet. Østersø-spørgsmålet og miljønormernes hamonisering i det hele taget skal være en vigitig del af den strategi, som går forud for indtrædelsen. Sankt Petersborg i bunden af den Finske Bugt er et alvorlig problem.
TACIS-finansiering har ikke for nuværende kunnet rettes mod konkrete miljøprojekter. Det er høje tid nu at rejse sig fra skrivebordet og udføre praktiske opgaver og afstedkomme praktisk miljøsamarbejde i Østersøområdet.

Thors
Fru formand! Efter det vækkeur, som sommerens begivenheder har været, håber jeg, at den debat, som vi fører i dag, fører til, at kommissionen indser, hvor alvorligt Europas folk ser på tilstanden i Østersøen, på trods af, at det hidtil kun er os finner, som har talt. Kommissionen må tage mere aktivt fat i Østersøkommissionen for miljø, når kommissionen nu har et års formandskab tilbage til dette vigtige miljøsamarbejdsorgan.
Kommissionen har i denne uge i et svar på mit spørgsmål lovet, at den vejledes af opnåelsen af det højest mulige miljøbeskyttelsesniveau. Jeg håber, at hele parlamentet vil overvåge, at kommissionen holder, hvad den har lovet.
Foregående talere har talt om eutrofiering. Det er vigtigt at se på det, men vi må tage yderligere fat for at undgå økologisk kollaps. Alle risikofaktorer skal gøres op. Vi må vide, hver der har dumpet hvad i havet i de sidste halvtreds år. Vi må forhindre, at fartøjerne dumper mere i fremtiden.
Endelig vil jeg konstatere, at der her i debatten fremlægges et forslag om, at hele EU burde indføre en skat på gødning. Principielt støtter mange i vores gruppe dette forslag, men mange mener også, at det ikke er den rette sammenhæng at tage dette emne op i.

Ojala
Ærede fru formand, Østersøens økologi sætter dens kyststaters samarbejde i fokus. Som situationen er i dag ligger EU og dens medlemslande i den bedste position til at fungere som motorer for opsummering af dette samarbejde. Derfor skal Kommissionens indsats for samarbejdet på Østersø-området, f.eks. for at realisere Østersø-områdets AGENDA 21-program, øges afgørende. De baltiske landes og Ruslands deltagelse i Østersøens rensningsmission vil så også lykkes bedre.
Specielt vandløbenes overbelastning, som skyldes landbrugets gødning, skal reduceres i nuværende som i kommende EU-medlemslande ved strammere miljøbestemmelser. Denne synsvinkel skal der tages højde for i forhandlingerne med de nye medlemslande, for de er betydningsfulde landbrugslande. Helcom er indehaver af en handlingssplan for reducering af belastninger fra næringsstoffer. EU-kommissionen bør stærkere end hidtil bakke op om realiseringen af dette programs foranstaltninger.
De i sommer sete blåalgeblomstringer kommer ikke til at være et enestående fænomen. De enorme oversvømmelser i Polen og i Centraleuropa kommer til at skylle store mængder af gødning ud i Østersøen. Som følge heraf det bliver den kommende sommer værre end i år hvad blåalger angår. Østersøen behøver hjælp nu, og hurtigt.

Seppänen
Ærede fru formand, sammen med de nye medlemmer i EU tiltrådte også et nyt hav, som nu er mere EU-hav end før. Det er denne Østersø. Ud over den skal også andre nordlige dimensioner som Barentshavet, som indeholder store økonomiske muligheder også set fra EU's synsvinkel, tages i betragtning i alt samvirke.
Vi nye medlemmer i EU er nettobetalere, og vi vil gerne have, at vores midler kan ses i EU's aktiviteter. De kommer bedst til syne ved, at EU udvikler forskellige projekter med nordiske dimensioner og samler og forener projekterne til sådanne aktivitetsprogrammer, som der kan rapporteres om til parlamentet og på basis af hvilke det kan ses, hvorledes Kommissionen har anvendt vores midler.
Det er meget vigtigt, at TACIS-midler ikke kun anvendes til kernekraftsikkerhed, men også til miljøsamarbejdet. Midlerne til kernekraftsikkerhed falder langt fra grænserne mellem EU- og TACIS-lande, men hvis midlerne anvendes til miljøsamarbejdet på f.eks. Østersø-området og tæt på de finske grænser, beskæftiger vi os med grænsen mellem EU og Rusland. Derfor er det vigtigt, at denne sag tages frem også i forbindelse med budgetforhandlingerne.

Lindholm
Fru formand! Til at begynde med vil jeg meddele, at jeg er svensker, og derfor bryder den finske dominans.
Østersøen med dens brakvand er et af verdens mest følsomme indhave. Den giftige algeblomstring dækker i år et område, der er dobbelt så stort som hele Belgien.
Det er et krav, at EU aktivt begynder at arbejde som den miljøorganisation, man påstår sig være, og tage Visbymødets resolution alvorligt samt indse, at det er summen af alle udslip og forureninger, der kan blive Østersøens død. Det er derfor uacceptabelt, at EU giver støtte til projekter, som yderligere bidrager til miljøødelæggelsen. Højre hånd må vide, hvad den venstre gør. Et eksempel på sådanne projekter er de højspændingskabler til distribution af elektricitet, som er planlagt på kryds og tværs over Østersøen, og som ud over store direkte klorudslip og enorme magnetfelter også medfører en forøget anvendelse af brunkul i f.eks. Polen.
Aktuelt netop nu er et planlagt højspændingskabel mellem Blekinge i Sydsverige og Polen, som har mødt stor modstand blandt borgerne, som vil beskytte deres miljø. Kan de regne med nogen hjælp fra EU til at stoppe dette vanvittige miljøskadelige kæmpeprojekt? Eller skal økonomisk kortsigtede gevinster i form af transeuropæiske netværker aktivt bidrage til Østersøens død?

Pinheiro
I to år, siden juli 1996, har Europa-Kommissionen haft formandskabet i Helsingfors-Kommissionen, som er det udøvende organ for konventionen om beskyttelse af havmiljøet i Østersøområdet. I dette forum har Europa-Kommissionen altid arbejdet for den størst mulige miljøbeskyttelse i Østersøområdet. Udsigten til, at de centraleuropæiske lande tiltræder Unionen, har medført, at Kommissionen yderligere intensiverer sin indsats, så ansøgerlandene kan vedtage og gennemføre gældende fællesskabsret, herunder EU's miljølovgivning. Dette fremgår tydeligt af dokumenterne til Agenda 2000.
PHARE-programmet vil blive fuldt tilpasset, så det bereder ansøgerlandene på tiltrædelse til Unionen. De miljømæssige spørgsmål vil også blive prioriteret højere i TACIS-programmet. Men ansvaret for Østersøens miljømæssige sundhedstilstand ligger primært hos landene omkring den. Unionen har søgt at samarbejde med dem i alle relevante fora, som arbejder for beskyttelse af Østersøen. Vores engagement i HelsingforsKommissionen, Østersørådet og udviklingen af Agenda 21 for Østersøområdet, der er under udarbejdelse, er eksempler på sådanne bestræbelser. Det er nødvendigt, at Østersølandene også intensiverer deres indsats i forbindelse med gennemførelsen af Østersø-konventionen 1992, der endnu ikke er trådt i kraft, fordi to lande endnu ikke har ratificeret den.
Kommissionen mener, at svaret på problemstillingerne i de forelagte beslutningsforslag primært ligger i fuld gennemførelse af de handlinger, som er omtalt i Østersø-konventionen og Helsingfors-Kommissionens programmer, herunder især det reviderede, fælles handlingsprogram på miljøområdet, i overholdelse af Unionens miljøstandarder og i relevant bistand fra Unionen og andre kilder, dog især fra de berørte lande.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.

Oksekød (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om oksekød.

Keppelhoff-Wiechert
Fru formand, mine damer og herrer! Fremstilling af kvalitetsoksekød skal ikke længere blot være et slagord. I betragtning af BSE-krisens omfang og den vedvarende enorme uligevægt på markedet er det tvingende nødvendigt, at der straks foretages en kontrol af oksekød i den fælles markedsorganisation. Landbrugsrådet har allerede vedtaget en række foranstaltninger for at stabilisere markedet for oksekød, som er berørt af BSE-krisen.
I hele diskussionen om markedet for afsætningen inden for oksekødssektoren skal der først og fremmets tages hensyn til, at de europæiske landmænd og deres kooperative selskaber konfronteres med strengere og strengere pålæg om landskabspleje, miljøbeskyttelse, strammere veterinærbestemmelser og sundhedspolitiske hygiejneog dyrebeskyttelsesstandarder, som ofte medfører væsentlige omkostninger for dem. Det betyder til dels, at producenterne i EU mister konkurrenceevne både på det indre marked og på de ydre markeder, fordi der anvendes strenge standarder i mange tredjelande.
For at genskabe forbrugernes tillid og øge forbruget skal der indføres passende foranstaltninger. Efter min mening er foranstaltninger, som støtter målrettede kampagner til fremme af afsætningen, et af de mest omkostningseffektive midler i den forbindelse, hvis ligevægten på markedet inden for oksekødssektoren skal genoprettes. Selvom Tyskland udgør mere end en femtedel af den europæiske befolkning, og den tyske okse- og kalvekødsproduktion udgør ca. 20 % af den samlede produktion i EU, har vi hidtil kun modtaget ca. 10 % af midlerne fra EU-programmet til fremme af afsætningen. Dette eksempel tydeliggør, at det er tvingende nødvendigt at ændre det forordningsudkast, som Kommissionen har fremlagt. Først og fremmest skal de planlagte finansielle midler øges og fordeles til medlemsstaterne efter objektive kriterier. Med objektive kriterier mener jeg oksekødsproduktionen og oksekødsforbruget. Det betyder, at Tyskland skal deltage med minimum 20 %.
Denne fordelingsnøgle skal fastlægges i Rådets forordning. Desuden anser jeg det for tvingende nødvendigt, at der tages hensyn til de regionalt forskellige forbrugerpræferencer i EU. For at der kan tages hensyn til de regionale forskelle på kvalitetskriterne skal medlemsstaterne og deltagerne fra erhvervslivet have større indflydelse og frihed til at udvikle egne, også regionale programmer til fremme af afsætningen, som støttes med EU-midler.
Vi skal opnå, at oksekødet ikke transporteres på kryds og tværs i hele Europa, men at vi tænker mere i regionale kredsløb, således at forbrugeren kan købe sit kød lokalt, hvor denne også kender produktionen.
Det har vist sig netop i Tyskland, at mærkning, hvor der angives, hvor kødet stammer fra, har spillet en central rolle med hensyn til at styrke forbrugernes tillid. Derfor skal der optages en udtrykkelig bemyndigelse til, at der inden for de programmer, der modtager støtte, også kan reklameres for den regionale oprindelse. Fremstilling af kvalitetsoksekød må ikke længere blot være et slagord. Der skal i højere grad end tidligere tages hensyn til, at kvalitetsforestillingerne og forbrugerpræferencerne er meget forskellige i EU.
Præmieordninger, som er skadelige for kvalitetsproduktionen, såsom ordninger om belægningsgraden eller andenpræmie for kastrerede tyre skal ændres med det samme. Afslutningsvis vil jeg gerne sige: Ordningerne bør alle sigte mod at tage bedre hensyn til den europæiske forbrugers og producents forventninger og krav, end de har gjort hidtil.

Florio
Fru formand, ærede kolleger, jeg tager ligeledes ordet for hr. Santini, som er vores gruppes koordinator i Landbrugsudvalget. Man plejer at sige, at nød lærer nøgen kvinde at spinde: vi skulle have BSE-plagen for at forstå, at også under en ordning med kontrolleret produktion kan forbruget dale voldsomt på grund af ulykkelige hændelser eller på grund af forbrugernes lunefuldheder.
Faldet i forbruget af oksekød er nu fortsat gennem ti år, og det kunne derfor lede tanken hen på en forandring af de europæiske forbrugeres smag for fødevarer. Det kan da også delvis være forklaringen, men det kan stort set sammenkædes med BSE-plagen. Ganske vist kunne epidemiens højdepunkt lokaliseres til mellem 1994 og 1996, men da havde den allerede været til stede i Storbritannien siden 1986. Mange, inklusive forbrugerorganisationerne, var klar over - men kun få anede det kriminelle bagland - at der bag ved dette gemte sig en dyresygdom, der kunne overføres til mennesker, en sygdom, der blot var mere alvorlig end de traditionelle.
I realiteten forsøgte nogle i Storbritannien at skjule noget, det vil sige epidemiens alvor, for at redde noget andet, hvilket vil sige redde deres eget marked, med nogle andre som medskyldige, det vil sige Kommissionens tjenestegrene.
Hele dette system af illegalitet, som nu er kommet frem i dagens lys takket være Undersøgelsesudvalgets arbejde, var allerede kendt af mange. Og det drejede sig ikke kun om mistanker, men om bekymrende signaler. 1993forordningen udstedtes i en periode, hvor Kommissionen befandt sig i en dyb søvn og epidemien for alvor eksploderede. Lad os ikke glemme, at den som nævnt begyndte at vise sig i 1986. Allerede året efter blev benmel identificeret som årsagen, men det var først i 1990, at man i Bruxelles blev opmærksom på dens alvor. Fra det år og indtil 1994 blev imidlertid alle veterinære kontrolforanstaltninger suspenderet; der udgik ordre om ikke at tale om det, for ikke at skade markedet, og i 1992 blev denne forordning 1318/93 udarbejdet med det formål at fremme kødforbruget, inklusive det engelske, hvis farlighed var kendt.
Det forslag til forordning, som bliver forhandlet i dag, kompletterer det, som trådte i kraft i 1993, og skal fremme ikke kun kød af bedste kvalitet, men også mindre gode kvaliteter, der markedsføres med samme mærkning. Denne åbning forekommer os at være en svag side ved forslaget, eftersom forbrugerne i en situation, der som den nuværende er præget af mistillid, med rette kunne have en række forbehold over for hele forordningen, forbehold, som også vi deler.

Virrankoski
Ærede fru formand, jeg vil først takke fru Hardstaff for en god betænkning. EU's oksekødsmarkeder har vaklet siden kogalskaben opdagedes og kom i søgelyset. Markederne ligefrem kollapsede i 1996, da der konstateredes en ubestridelig sammenhæng mellem BSE-sygdommen og menneskets CreutzfeldJacobs-sygdom.
EU har forsøgt at gribe ind i marketingsproblemerne. Fra begyndelsen af år 1993 blev der fastsat en kvalitetsvedtægt og i februar et identifikationssystem for kreaturer samt vedtægterne om dyrepas, dyrenes identifikationssystemer og oksekødets mærkning. Det var hensigten ved hjælp af vedtægterne at finde en vej, som kunne føre til den eventuelle sygdoms oprindelseskilde. Det er nu hensigten at rette vedtægten fra 1993 og bringe nogle andre elementer vedrørende oksekødets marketingsproblemer frem: et nyt, fælles marketingssytem og klassificering af oksekød, opfordring til oprindelsesmærkning og en oplysningskampagne.
Oksekødsspørgsmålet er et typisk eksempel på et problem, som er des sværere at løse des længere der rykkes væk fra oprindelseskilderne. De nuværende systemer er ved at blive uoverkommeligt komplicerede. Byrokrati, som skyldes kontrollen, og omkostningerne vokser enormt, mens effekten af foranstaltningerne reduceres og genoprettelse af tilliden bliver endnu sværere. Situationen viser klart, at foranstaltningerne skal koncentreres om oprindelseskilderne, det vil sige til produktion af oksekød og til kontrol af foderindustrien. Efter der er skabt fordærvet kød, er dets eliminering og oprettelse af markedets tillid i praksis uoverkommeligt. Det er derfor ønskeligt, at Kommissionen mere intens end før koncentrerer sig om at finde og fjerne oprindelseskilderne og om kontrollen.
Vedtægten, som nu er under behandling, er vigtig ikke bare for at bekæmpe BSE-sygdommen men også for mødet med fremtidige svære udfordringer. Hormonkødet kan i nær fremtid oversvømme de europæisake markeder, hvor det bliver et problem, hvis løsning kræver stærke våben. Med tanke på dette er det godt, hvis EU's oksekød med høj kvalitet kan mærkes med et fælles logo; for ved hjælp af oprindelsesmærkninger kan det gode og højtkvalificerede kød bringes på markedet og på den måde forbedre forbrugernes tillid.

Querbes
Fru formand, det forordningsforslag, som vi er blevet forelagt, og fru Hardstaffs betænkning indebærer en væsentlig forbedring, når det gælder om at informere forbrugerne om og fremme afsætningen af oksekød.
Man må nemlig reagere på den krise, der præger forbrugernes tillid i unionslandene, ved ikke blot at fremme afsætningen af alle former for kvalitetsoksekød, men også give forbrugerne en reel information om, hvor kødet kommer fra: kvægets race, oprindelsesstedet, og de betingelser, hvorunder det er produceret. De bestræbelser, som de regionale og nationale brancheorganisationer allerede har udfoldet i så henseende, viser, at dette er den rigtige vej at gå.
Men forinden er der et spørgsmål, der må besvares. Kan de nationale og europæiske myndigheder garantere, at forudsætningerne for gennemførelsen af en sådan politik vil være til stede ved at sørge for kontrol og sanktionering af bedragerier? Hvilke garantier kan Kommissionen give os på dette område? For hvad skal det nytte at fremme afsætningen af kvalitetsoksekød, hvis kontrolforanstaltningerne mangler eller er utilstrækkelige, således som BSEUdvalget påviser i sin beretning, at de er? I så fald bedrager man forbrugerne og producenterne.
Spørgsmålet trænger sig så meget mere på, som man kan komme i tvivl om, hvorvidt Kommissionen og Rådet virkelig stiler efter at genoprette forbrugernes tillid, når, eller hvis, de samtidig vedtager foranstaltninger på andre områder, der går i modsat retning. Hvordan skal man kunne forsvare det europæiske oksekøds kvalitet, hvis Kommissionen og Rådet ikke står fast på vores kritik af de afgørelser, som WTO efter diktat fra USA, hvis kriterier for fødevarekvalitet hvert år resulterer i 9.000 dødsfald på grund af fødemiddelforgiftning mod kun 5 % heraf i eksempelvis Frankrig, har truffet om henholdsvis den fælles markedsordning for bananer og hormonkød?
Hvordan skal man kunne forsvare kødets kvalitet, når man foreslår en reform af den fælles landbrugspolitik, som ved at sænke prisen på oksekød med 30 % vil fremme den produktivisme, som er årsagen til de sundhedsmæssige, sociale og menneskelige skader, som vi nu prøver at prøve råd bod på med denne forordning?
Dette rejser et sidste spørgsmål: Bør man ikke foretage et brud med den liberale og produktivistiske logik, som præger Unionens nuværende funktionsmåde, som danner baggrund for Agenda 2000, og som producenterne og forbrugerne i dag betaler prisen for?

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, forbrugerbeskyttelse begynder allerede ved produktionstypen. Derfor er det forståeligt, at forbrugerne i de foregående år og for kort tid siden var forsigtige med at spise oksekød. Hvis vi havde ladet køerne blive på græsmarkerne og ikke havde fodret dem med kødmel, som oven i købet også var inficeret, ville vi slet ikke have haft problemet i dag og havde muligvis slet ikke behøvet salgsfremmende foranstaltninger, fordi oksekød jo er en delikatesse, alle ved det, og derfor kunne der afsættes tilstrækkeligt med oksekød uden sådanne foranstaltninger.
Men nu har vi BSE, fordi vi netop ikke var tilstrækkeligt opmærksomme på denne type produktion, og fordi forbrugerne ikke har fundet veje til at muliggøre kontrollen af produktionen i virksomhederne, så de vidste, hvor kødet kom fra. Nu er det statens opgave at gribe ind og reparere skaderne. Den forordning, som vi debatterer i dag, er ikke ny. Den trådte i kraft allerede i 1993. Jeg citerer: «Oksekødets kvalitet afhænger af, hvilken kvægrace kødet stammer fra, og de betingelser hvorunder det pågældende dyr er blevet opdrættet; endvidere afhænger kvaliteten af slagteforholdene, håndteringen, transportbetingelserne og afsætningsvilkårene« og videre står der, at det kommer an på, hvilke stoffer der anvendes eller ikke anvendes.
Jeg hilser velkommen, at der nu står en ny udgave af denne forordning på dagsordenen, især hvis vi virkelig får mulighed for at gøre opmærksom på produktionstype og -måde. Vi har dog ikke kun disse salgsfremmende foranstaltninger, for med denne forordning foretages der en udvidelse i form af støtte til den nu vedtagne mærkning af oksekød. Denne mærkning, som pålægges landmændene som obligatorisk foranstaltning og industrien som frivillig foranstaltning - dette ændrede vi i Parlamentet med hr. Mayer som ordfører - vedtoges af Rådet. De kender beslutningen om, at vores forlæg blev enstemmigt nedstemt i henhold til 100 a.
Denne mærkning skal nu finansieres 100 % for industrien inden for rammerne af denne foranstaltning. Dette er slet ikke anført i artiklerne, men kun i bilaget. I artiklen er der kun tale om en medfinansiering på 60 % eller 80 %. Det er støtte til salgsfremmende foranstaltninger, mens tilskuddet på 100 % er til information om den nye mærkning og til teknisk støtte, som der står. Det, der er sket her, er, at hele logistikken, som industrien skal tilvejebringe for at gennemføre denne mærkning, støttes af Kommissionen. Det er der intet at indvende imod, men at støtte dette med 100 %!
Jeg spurgte i dag kommissæren om det, og De hørte, at han holdt fast ved denne støtte på 100 %. Jeg gik hen til ham og tænk engang, han kendte slet ikke til den nye bestemmelse om indførelse af logistikken. Han vil nu tænke over det. Derfor mener jeg, at vi skal henvise denne betænkning fra fru Hardstaff til fornyet udvalgsbehandling, også selvom den er god, og jeg ønsker hende til lykke med den, for at vi kan få opklaret dette punkt og ikke kaster en støtte på 100 % så at sige lige i armene på industrien.

Barthet-Mayer
Fru formand, fru Hardstaffs betænkning er meget aktuel, da den beskæftiger sig med nogle af de problemer, som lige nu optager os mest: på den ene side BSE og transporten af kvæg, slagtekroppe og biprodukter af kvæg i Den Europæiske Union og på den anden forbrugernes krav om kvalitet; disse problemer spiller en central rolle for reformen af den fælles landbrugspolitik og drøftelserne om Agenda 2000, både når det gælder prioriteringen af kvalitet over kvantitet - for at få bugt med overproduktionen - og når det gælder forbrugernes sundhed.
Vi er alle berørt, for det første fordi vi er forbrugere, og for det andet fordi Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har pålagt vores kollega hr. Mulder at udarbejde en initiativbetænkning om kvalitet og anerkendelse af landbrugsprodukter og fødevarer.
Der er to afgørende faktorer: produktionsmetoden og den tillid, som forbrugeren nærer til produktet, fordi han kan føre det fra tallerkenen tilbage til oprindelsesbedriften.
Jeg lægger vægt på tre punkter: For det første skal der stilles strenge krav til produktionsmetoden, som skal være mere naturlig; tilladelsen til at anvende hormoner skal bekæmpes, og produktionen skal knyttes til oprindelsesbedrifterne. Endvidere skal kontrol- og svigbekæmpelsesforanstaltningerne bringes til at fungere bedre - navnlig i Storbritannien, hvilket opdagelsen af ulovlige transporter til Belgien for nylig vidner om nødvendigheden af. Desuden skal man mere aktivt søge at fremme afsætningen af kvalitetsoksekød; forbrugerne skal inddrages og bringes til at købe sundere varer; mislykkes dette, vil man opleve, at de endnu en gang svigter oksekødet til fordel for svin og fjerkræ, som fremstilles på en langt mere intensiv måde, der indvirker meget kraftigt på miljøet.
Min gruppe støtter fru Hardstaffs betænkning, som jeg benytter lejligheden til at komplimentere hende for. Man kan dog savne en egentlig harmonisering af, hvad der skal stå på etiketterne. I øvrigt beskæftiger betænkningen sig kun med oksekød... Hvordan forholder det sig med de øvrige dyrearter? For virkelig at tilvejebringe gennemskuelighed må vi også give os i kast med disse spørgsmål.

Souchet
Fru formand, da mødet ikke er forløbet som planlagt i dagsordenen, kan hr. des Places, som skulle være fremkommet med et indlæg, ikke være til stede, og han har derfor bedt mig tale på hans vegne.
Den foreliggende betænkning ligger klart i forlængelse af BSE-krisen, som i stort omfang har fået forbrugerne til af svigte oksekød. Jeg er dog overbevist om, at eksportforbuddet har dæmpet forbrugernes mistillid.
Kommissionen, medlemsstaternes myndigheder og hele oksekødssektoren i Europa, kvægopdrætterne indbefattet, har, for at genvinde deres tillid, udfoldet store bestræbelser for at forbedre muligheden for at føre kødet tilbage til oprindelsesbedriften.
Kommissionen sætter i sit forslag om afsætningsfremmende foranstaltninger for oksekød på ingen måde spørgsmålstegn ved princippet om, at de kun skal omfatte kvalitetsprodukter. Hvordan kvalitet skal defineres, fremgår af de gældende gennemførelsesforordninger. Denne holdning er vi naturligvis tilhængere af.
Derimod foreslår fru Hardstaff i sin betænkning, at man lader de salgsfremmende foranstaltninger for kvalitetsprodukter omfatte alle produkter og gør dem udifferentierede og generelle, således at de ikke udelukker nogen produktionsformer eller medlemsstater.
Ordførerens forslag her tydeligvis til formål at få udviklet salgsfremmende foranstaltninger, som medfinansieres af Den Europæiske Union, til gavn for britisk kød og for kød fra udsættermalkekøer, hvis organoleptiske kvalitet man ved lader en del tilbage at ønske.
Hvis Rådet vedtager ordførerens forslag, sådan som de foreligger, straffer man hele den sektor, som fremstiller kvalitetsoksekød, som fører kontrol med sine tilførsler, og som iagttager en række strenge driftsbetingelser.
Som de ivrige forsvarere af kvalitetslandbruget, som vi er, vil De forstå, fru ordfører, at hr. des Places og jeg anmoder vores gruppe om ikke at stemme for størsteparten af Deres ændringsforslag, idet vi mener, at Kommissionens forslag bør vedtages, sådan som det foreligger.

Martinez
Fru formand, endnu en gang skal vi tage stilling til oksekødproblematikken i en sammenhæng, der leder tanken hen på talemåden »man kan trække hesten til truget, men man kan ikke tvinge den til at drikke«. Man kan heller ikke tvinge den forbruger, der ikke vil spise oksekød, til at gøre dette.
Man har tidligere forsøgt at fremme afsætningen af oksekød, nemlig ved hjælp af en forordning af 30. juni 1992. Denne havde ikke den store virkning, for i 1997 vedtog vi her i Parlamentet en identifikationsordning for kvæg. Mennesker behøver, takket være Schengen-aftalen, ikke at have pas, men nu indførte man pastvang for køer, en form for identitetskort, og talte, for at indgyde tillid, i lærde vendinger om, at kødet skulle kunne »spores tilbage til oprindelsesbedriften«
Den tillidsskabende virkning har dog været begrænset, da mærkning ikke er obligatorisk; det siges i øvrigt, at den først bliver det i år 2000. Indtil da vil importørerne af britisk oksekød kunne undlade at mærke deres varer. Hertil kommer, at mærkningen af produkterne nok har dæmpet forbrugsnedgangen, men ikke fået den til at høre op. Dæmpningen er så minimal, at vi denne gang skal forholde os til et nyt forordningsforslag, der tager sigte på at omforme, ajourføre og ophæve forordningen fra 1992, da de tidligere indførte foranstaltninger tydeligvis ikke har givet de forventede resultater. Forbruget falder i det indre marked, og på det eksterne er selv tredjelandene tilbageholdende med at købe europæisk oksekød.
Der skal altså iværksættes en række forbrugsfremmende foranstaltninger i form af reklamer, fremstød i supermarkeder - «spis kød, frue« - deltagelse i messer og udstillinger. Der kan man se, hvilket niveau vi er sunket ned på. Nu bruger man tiden på supermarkeder, messer og udstillinger, og imens fortsætter forbruget af oksekød med at falde, hvorimod forbruget af svine-, fåre- og fjerkrækød, som er meget forurenende på opdrætsstadiet, fortsætter med at stige. Vi lider med andre ord stadig under følgerne af BSE på grund af det britiske firma De Mulders forgiftning af britiske køer. Hele Europa betaler, om jeg så må sige, for de kasserede køers hjerner.
Som et centralt element i de planlagte foranstaltninger skal der indføres en form for »tillidskød«, det vil sige kød, som forbrugeren kan have tillid til, og som stammer fra sunde køer fra sunde kvægbrug, der anvender sundt foder. Dette skal finansieres over et budget, som også skal være sundt, og som bygger på medfinansiering. Det skal ske over budgetpost B1-38 om forbrugsfremmende foranstaltninger, og medfinansieringen skal kunne udgøre indtil 60 %. Kommissionen foreslår, at der afsættes helt op til 32 mio ecu, det vil sige mere, end der er afsat til Raphaelprogrammet. Man vil, med andre ord, bruge flere penge på køernes ødelagte hjerner end på de europæiske intellektuelles! Der kan man se, hvilket niveau af forvirring vi er sunket ned på.
Det er altsammen sympatisk, men nytteløst, og rummer en hel række selvmodsigelser. Den første af disse er af central betydning for de tillidsskabende foranstaltninger; man vil nemlig berolige forbrugeren ved hjælp af reklame, samtidig med at man, efter WTO-panelets afgørelse, gør ham bekymret over hormoner i importeret kød.
Den anden selvmodsigelse vedrører landbrugernes indtægter. Man vil redde markedet ved at beskytte forbruget og øge landbrugernes indtægter, men samtidig tillader man import af det omtalte hormonkød, som vil være billigere og få de europæiske opdrætteres indtægter til at falde.
Den tredje selvmodsigelse har med priserne at gøre. Igen vil man redde markedet ved hjælp af reklamemæssige eller andre foranstaltninger, men samtidig opererer Agenda 2000 med en 30 procents nedsættelse af interventionsprisen for oksekød; det er det samme som først at give opdrætterne et ordentlig slag i hovedet med Agenda 2000's fire bind og derefter et lille reklamemæssigt hovedpinepulver for at berolige dem! Vi er endnu ikke kommet ud over lappeløsningernes politik.
Men det hele er dog godt for noget. Paul-Valéry sagde, at selv Sisyfos foretog sig noget nyttigt, da han rullede klippeblokken op ad bjerget, fordi det gav ham muskler. Vi, der nu for tredje gang griber ind i sagen om dette oksekød, som ingen vil vide af efter at være blevet opskræmt af medierne, udvikler lovgivnings- og reguleringsmuskler.

Hallam
Fru formand, jeg takker fru Hardstaff for en fremragende betænkning. Det er især vigtigt, at det er en person fra Storbritannien, der har skrevet denne betænkning. Fru Hardstaff har støt og roligt gjort et stort stykke baggrundsarbejde for at skabe grundlaget for en ny slags kødmarked i hele Europa. Jeg synes, at hendes vælgere i Lincolnshire og Humberside kan være meget stolte af hendes arbejde med denne betænkning.
Jeg vil gå et skridt videre: Jeg håber, at mine kolleger her i Parlamentet forstår, at siden vi i Det Forenede Kongerige fik en Labour-regering, har vi behandlet hele kødafsætningsspørgsmålet med en vis ydmyghed, men også ud fra en vis overbevisning om, at forbuddet mod oksekød på et tidspunkt må blive ophævet. Vi mener, at forbuddet bør ophæves på grundlag af forbrugernes tillid, ikke blot på grundlag af den forrige regerings xenofobiske bemærkninger.
Hr. Graefe zu Baringdorf nævnte, at kød er en delikatesse. Det er jeg helt enig i. En af mine store fornøjelser her i livet er, når jeg om søndagen laver mad til min familie, og én ting ved jeg: Det er kødets kvalitet, der afgør, hvordan det skal tilberedes.
Fru formand, hvis De nogensinde skulle opholde Dem i nærheden af Smethwick i England en søndag ved middagstid, vil jeg gerne invitere Dem på søndagsmiddag hjemme hos mig. Så skal jeg servere den fineste engelske oksesteg for Dem, det lover jeg.
Jeg glæder mig i særdeleshed over, at de lokale landmænd i min valgkreds Shropshire og Hereford har slået sig sammen og dannet en kvalitetskødsordning for kvæg og lam, der er opdrættet lokalt. Jeg har her noget af deres reklamemateriale. Formålet er at berolige forbrugeren. Vi har meget nøje undersøgt den fremstillede type kød, og kødet i Herefordshire og Shropshire er blandt det fineste i England. Det stammer fra nogle af de ældste græsningshjorde. Det er kød af god kvalitet.
Jeg vil gerne anbefale denne type ordning. Ordningen sikrer fuld sporbarhed. Forbrugeren har sikkerhed for, at dyret er blevet passet korrekt i levende live og har fået sikkert foder, at det har fået den korrekte behandling under sygdom, at der er ført detaljerede optegnelser over slagtekroppen efter slagtning, og - hvilket er mindst lige så vigtigt - at der er lagt vægt på dyrevelfærdshensyn. Alle slagterier inspiceres omhyggeligt og opfylder meget høje hygiejnestandarder.
Jeg er stolt af mine lokale landmænd og den lokale kødindustri, som i BSE-krisen har set en mulighed for at vise, at vores kød i Shropshire og Herefordshire er kødets creme de la creme, om jeg så må sige. Der er absolut ingen grund til, at kød, der er omfattet af denne ordning, ikke skulle sælges eller spises hvor som helst i verden.
Som et første skridt på vejen mod en ophævelse af forbuddet mod afsætning af britisk oksekød inden for Den Europæiske Union vil jeg gerne anbefale denne bestemte ordning. Jeg ville gerne se kød, der er omfattet af denne ordning, udbudt til salg, med tydelig mærkning, hvor som helst inden for Den Europæiske Union. Jeg kan love Dem, fru formand, at der venter Dem en dejlig oplevelse, hvis De spiser vores kød.

Formanden
Tak hr. Hallam, ikke alene for Deres indlæg, men også for Deres meget venlige invitation til mig om at komme og smage det fine britiske oksekød. Den skal jeg huske, hr. Hallam.

Mayer
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg gik i brechen for Honor Funk, fordi han havde et presserende ærinde. Det er rigtigt, at fornøjelsen ved at spise britisk oksekød for tiden er ganske begrænset, og jeg vil gerne understrege, at fru Hardstaff fra Det Forenede Kongerige har fremlagt en god betænkning, og jeg vil gerne ønske hende til lykke med den.
Vi ved dog, at forbruget af oksekød er gået tilbage i løbet af årene. Sidste år, da det blev kendt, at det ikke kan udelukkes, at der er en sammenhæng mellem BSE og Creutzfeldt-Jacob-sygdommen, nåede afsætningen sit absolutte lavpunkt. Vi kender alle effekten heraf, så jeg behøver ikke at gå nærmere ind på det. Priserne raslede ned, overskuddet af oksekød måtte fjernes fra markedet ved intervention. Derfor hilser vi velkommen, at der træffes foranstaltninger, som skal stoppe afsætningskrisen og forbedre markedssituation. Det er altid bedre at støtte og finansiere afsætningsfremmende foranstaltninger for godt kvalitetskød i stedet for at have det liggende på lager. Nu er det af afgørende betydning, at de planlagte finansielle midler - og jeg understreger dette - ender i de rigtige lommer. Det må ikke ende med, at pengene kun ender som »ekstra tilskud« hos reklamebureauer eller grossister.
Jeg vil gerne understrege, at regionale markeder, som i visse regioner kaldes landmandsmarkeder, og landmændene i de seneste måneder har markedsført sig selvstændigt i større grad, plejet dette marked og opbygget meget. Her mødes store fagkundskaber med de lokale behov og de tilsvarende forbrugerønsker. Sådanne indretninger eksisterer allerede i mange regioner og skal derfor ikke oprettes der. Dem burde vi virkelig støtte.
Jeg var ordfører for mærkning af kvæg. For forbrugerne er dyrenes kvalitet og netop også mærkningen og muligheden for at se, hvor kødet stammer fra, meget vigtige punkter. Med hensyn til denne selvstændige markedsføring sikres det formodentlig bedst ved, at forbrugeren, som selv har en interesse i at vide noget, kan få at vide, nøjagtigt hvor og under hvilke omstændigheder og betingelser, dyret har været holdt. Disse regionale herkomsts- og kvalitetsstandarder kontrolleres regelmæssigt, og der iværksættes hele tiden salgsaktioner. Det burde fremgå tydeligt.
Fru Hardstaff, i ændringsforslag 8 til betragtning 7 anser vi ordet »kødafsætningssektoren« for lidt for afgrænsende og afviser derfor begrebet. Kommissionen har godt nok anvendt meget generelle formuleringer, men dette er for afgrænsende. Jeg ønsker at knytte en kommentar til udtalelserne fra hr. Graefe. Jeg tror, at hr. Graefe zu Baringdorf udtalte sig lidt overfladisk, da han generaliserede og sagde, at alle producenter laver fejl, hvilket jeg afviser. Nogle laver fejl, men ikke alle.

Formanden
Hr. Mayer, De havde kun to minutter, men jeg gav dem fire, fordi De havde arvet to minutter efter Deres gruppefælle hr. Cunha.
Fru Hardstaff, ønsker De at føje noget til her ved afslutningen af forhandlingen?

Hardstaff
Fru formand, jeg vil blot takke alle dem, der har deltaget i debatten. Jeg vil gerne minde mine kolleger om, at denne betænkning allerede er udsat med det formål at indhente Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelses holdning, selvom vi egentlig havde håbet på at stemme om den i juli. Vores landmænds og kødindustris skæbne afhænger af at få markedet i gang, hvilket igen afhænger af, at dette iværksættes så hurtigt som muligt. Jeg håber derfor, at betænkningen går igennem i morgen, og at det vil være muligt at iværksætte disse handlinger og begynde at afsætte europæisk oksekød ikke kun inden for Europa, men over hele verden, så det igen vil blive anerkendt som værende blandt verdens bedste kød.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 9.00.
Som De ser, hr. Hallam, kommer vi overhovedet ikke til at spilde tiden i morgen formiddag, og det i dobbelt forstand!
Næste møde finder sted i morgen kl. 9.00.
(Mødet hævet kl. 18.55)

