Meddelelse fra formanden
Formanden.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne minde Dem om, at forretningsordenens artikel 148 er blevet ændret. Fra i dag vil protokollen blive godkendt ved genoptagelsen af mødet om eftermiddagen, det vil sige kl. 15.00. Den vil blive udleveret i salen til alle parlamentsmedlemmer kl. 14.30, men vil allerede være til rådighed i Distributionsafdelingen fra kl. 14.00.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, De har allerede svaret på en del af mit spørgsmål, men jeg vil først og fremmest sige, at jeg ikke ved, om jeg skrev mig på tilstedeværelseslisten i går. Jeg var her dog hele tiden, og jeg stemte også. Jeg vil altså gerne anmode om - nu, hvor protokollen jo alligevel kommer så sent - at det tilføjes efterfølgende.
Det andet punkt, jeg gerne vil komme ind på, er følgende: Kunne man ikke også fremover uddele protokollen allerede om formiddagen? For fordelen ved at udskyde godkendelsen til om eftermiddagen ville jo være, at man kunne læse protokollen igennem i ro og mag om formiddagen. Jeg kan overhovedet ikke se, hvorfor den først skal uddeles om eftermiddagen.

Formanden.
Hr. Posselt, jeg vil råde Dem til at gentage Deres bekendtgørelse af, at De var til stede i går, her i eftermiddag, for så er De sikker på, at tjenestegrenene lytter til Dem. Eftersom De deltog i afstemningen, kan De dog tage det roligt.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0258/2002 af Fava for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om rammerne for oprettelse af et fælles europæisk luftrum (KOM(2001) 123 - C5-0480/2001 - 2001/0060(COD));
A5-0266/2002 af Sanders-ten Holte for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om
1. forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om udøvelse af luftfartstjeneste i det fælles europæiske luftrum (KOM(2001) 564 - C5-0482/2001 - 2001/0235(COD))
2. forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om organisation og udnyttelse af det fælles europæiske luftrum (KOM(2001) 564 - C5-0483/2001 - 2001/0236(COD))
3. forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om interoperabilitet i det europæiske lufttrafikstyringsnet (KOM(2001) 564 - C5-0484/2001 - 2001/0237(COD));
A5-265/2002 af Maes for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om sikkerhed forbundet med tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne (KOM(2002) 8 - C5-0023/2002 - 2002/0014(COD)).

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, i dag skal vi behandle en lovpakke, der har til formål at oprette et fælles europæisk luftrum. Hovedformålet med alle disse foranstaltninger er simpelthen at løse problemet med den stærke trafikbelastning i det europæiske luftrum uden derved at reducere sikkerheden i luftrummet, men derimod at forøge den.
Vi skal endnu en gang huske på, at dette er vores vigtigste bekymring og vores prioritet, især efter den tragiske ulykke i Überlingen - hvor der desværre var en række dødsofre - og hvor vi fik en fornemmelse af, at den kunne og skulle have været undgået.
Vi ønsker at indføre et harmoniseret retsgrundlag, som regulerer styringen af lufttrafikken i EU, og som således fremmer en bedre styring af luftrummet og forbedrer sikkerheden.
Vi vil gerne understrege, at det fælles luftrum var et af de initiativer, som kommissionsformand Prodi under indsættelsesforhandlingen fremlagde som en politisk prioritet i et EU, der er tæt på borgerne. I de forløbne tre år har vi arbejdet med spørgsmålet, og i dag er tiden inde til at opnå konkrete resultater.
Idet jeg nu vil komme ind på de konkrete betænkninger, vil jeg først henvise til dem fra ordførerne, hr. Fava og fru Sanders-ten Holte, hvori det anerkendes, at det fælles luftrum har strategisk betydning, og at det er på tide, at initiativet gennemføres. Jeg vil gerne give udtryk for min tilfredshed med den støtte, som det kompetente udvalg har givet ved at behandle disse forslag her i Parlamentet, og jeg vil endnu en gang takke Europa-Parlamentet for dets samarbejde og indsats.
Hvad mere konkret angår ændringsforslagene, kan Kommissionen acceptere de fleste. Nogle med redaktionelle ændringer, som tilpasser dem bedre til teksten, og andre delvist, da ændringsforslagene generelt klarlægger eller styrker vores indledende forslag. Kommissionen kan dog ikke acceptere og må derfor forkaste ændringsforslag 1, 2, 13, 19, 24, 27, 29, 34, 35 og 37 til 40 i hr. Favas betænkning og ændringsforslag 3, 12, 13, 14, 26, 46, 50, 51, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 63, 66, 75, 77 til 80 og 83 til 107 i fru Sanders-ten Holtes betænkning.
Lad mig komme med et par bemærkninger om de vigtigste ændringsforslag. Jeg tænker først og fremmest på dem, der drejer sig om forbindelserne med Eurocontrol. Jeg er enig i, at det er nødvendigt at etablere et godt samarbejde mellem Fællesskabet og denne organisation, og de tekniske forhandlinger om Fællesskabets tiltrædelse af Eurocontrol er faktisk allerede afsluttet. Som De udmærket ved, er undertegnelsen af den officielle aftale om protokollen om Fællesskabets tiltrædelse af Eurocontrol fastsat til at finde sted om en måned, hvilket simpelthen skyldes et problem med en parlamentarisk aftale i et af EU-landene.
Det er derfor ikke nødvendigt i forordningen at specificere de forskellige former for teknisk bistand til denne organisation, for vi bliver en del af den. Jeg synes, at de ændringsforslag, der er stillet herom, drejer sig om forhold, der allerede er passende dækket i kraft af selve Fællesskabets tiltrædelse af Eurocontrol, ellers skal de ændres, så de bliver i overensstemmelse med Fællesskabets retsreglers natur. Det samme er tilfældet med de ændringsforslag, der kræver obligatoriske høringer. Kommissionen sætter ikke spørgsmålstegn ved princippet om høring af virksomhederne og arbejdsmarkedets parter, men den ønsker, at dette princip anvendes med respekt for Kommissionens initiativret.
For så vidt angår luftfartstjenesternes beskaffenhed er lovpakken blevet formuleret meget omhyggeligt for at forene almenhedens interesser med behovet for at støtte sektorens dynamik. Selv om vi anerkender disse tjenesteydelsers særlige karakteristika, kan vi ikke benægte deres økonomiske indvirkning på de direkte og indirekte omkostninger, der bliver resultatet heraf. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere og forkaster dermed ændringsforslag 12 og 13 i hr. Favas betænkning. Det er også tilfældet med en række tidligere nævnte ændringsforslag, som vi finder juridisk eller teknisk ufuldstændige, og som vi ikke kan støtte, samt de ændringsforslag, der kræver forkastelse af vores forslag i sin helhed.
Jeg vil også gerne tilføje følgende betragtninger om visse ændringsforslag i betænkningen af fru Sanders-ten Holte. Ændringsforslag 13 om princippet om adskillelse mellem de nationale tilsynsmyndigheder og luftfartstjenesteudbyderne vedrører det fornuftige kompromis, der blev opnået under forhandlingerne i Gruppen på Højt Plan, hvor - det minder jeg Dem om - alle EU-landene samt Norge og Schweiz var repræsenteret.
Jeg er enig i synspunktet om, at samarbejdet mellem de civile og militære sektorer er en nøglefaktor for det fælles europæiske luftrums succes, og formålet med vores lovgivningsforslag er at skabe de nødvendige betingelser for at fremme dette samarbejde. Men ændringsforslag 57 og 59 går længere, end vi må i henhold til den nuværende kompetencefordeling, og dermed første søjle. Ændringsforslag 14 og 51 indfører ankemekanismer, som allerede findes i de nationale procedurer.
Med hensyn til fru Maes' betænkning om sikkerheden i forbindelse med tredjelandes luftfartøjer har dette forslag til hensigt at forbedre luftfartssikkerheden ved hjælp af oprettelsen af et system til kontrol af tredjelandes luftfartøjer for at sikre, at de opfylder de internationale sikkerhedsnormer. Kommissionen stillede allerede i 1997 et forslag om dette spørgsmål, som det ikke har været muligt at vedtage før i dag på grund af striden om lufthavnen i Gibraltar. Det forslag, der nu forelægges Parlamentet, medtager bestemmelserne i den fælles holdning, som Rådet i sin tid vedtog, samt de ændringsforslag, der blev vedtaget af Europa-Parlamentet ved andenbehandlingen. Ordføreren, fru Maes, som jeg gerne vil takke, har erklæret sig enig i dette nye forslag, og Kommissionen er tilfreds med den betænkning, der er vedtaget af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme.
Vi kan faktisk acceptere størstedelen af de 23 ændringsforslag. Fem af dem skal, for så vidt angår deres principper, omformuleres, og andre skal undergå nogle redaktionelle ændringer.
Der er dog syv ændringsforslag, som Kommissionen synes er problematiske, og derfor vil jeg komme med følgende kommentarer. For det første er den oversigt over mangler, der nævnes i ændringsforslag 3, begrænset i forhold til de oplysninger, Kommissionen råder over. For det andet kan ændringsforslag 6 heller ikke accepteres, da direktivforslaget udelukkende drejer sig om tredjelandes luftfartøjer og ikke om fly fra EU's medlemsstater. Det samme gør sig gældende for ændringsforslag 8, som ville give Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur nye ansvarsområder, og det ville kræve en ændring af forordningen om dets oprettelsen, og for ændringsforslag 10, som falder uden for direktivforslagets anvendelsesområde. Vi synes ikke, at ændringsforslag 14 er nødvendigt, da det anføres i Kommissionens forslag, at der kan rejses alle former for klager, og ændringsforslag 15 ville medføre et betydeligt ekstraarbejde for flykontrolmyndighederne, og den reelle nytte af de ekstra oplysninger, der anmodes om, forekommer os mere end tvivlsom. Endelig falder ændringsforslag 17 uden for de kontroller, der er dækket af direktivet, og det ville være i modstrid med principperne i Chicago-konventionen, hvorfor vi forkaster det.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg håber, at jeg har gjort rede for Kommissionens holdning til de forskellige betænkninger, der er genstand for denne forhandling under ét. Der er ingen, der betvivler, at de betænkninger, Parlamentet vedtager i morgen, vil bidrage betydeligt til sikkerheden, effektiviteten og præcisionen i lufttrafikken i Europa.
Jeg vil endnu en gang gerne takke det korresponderende udvalg i almindelighed og hr. Fava, fru Sanders-ten Holte og fru Maes i særdeleshed, for de har ydet en rent ud sagt bemærkelsesværdig indsats i forbindelse med disse meget tekniske og vanskelige spørgsmål.
Fava (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, kære rådsrepræsentanter, mine damer og herrer, Kommissionens forslag til forordning er en reaktion på rapporten fra Gruppen på Højt Plan om det fælles europæiske luftrum. Formålet er at sørge for - hvilket vi har vidst i et stykke tid - at luftrummet over EU senest den 31. december 2004 endelig bliver et integreret luftrum, som er underlagt de samme principper og bestemmelser. Vi ved også godt, hvad der er prioriteringerne og hovedmålsætningerne for denne vigtige forordning, nemlig først og fremmest en bedre udnyttelse af luftrummet - hvilket er ensbetydende med en reducering af omkostningerne - en bedre administration med det formål at mindske forsinkelserne og en forøgelse af systemets kapacitet, men også og ikke mindst en betydelig forbedring af sikkerhedsforholdene, som er vores absolutte førsteprioritet.
Vi er ligeledes klar over, at det ikke er nok at fremsige disse prioriteringer, og at tiden er inde til at træffe nogle beslutninger. Den første beslutning, som EU-institutionerne og Parlamentet skal træffe, vedrører netop afgivelsen af en betydelig mængde suverænitet, og denne suverænitetsafgivelse kræver bevidsthed og beslutsomhed.
Jeg vil kun fremhæve nogle få punkter, som er medtaget i vores betænkning, og som efter vores mening er de vigtigste punkter i denne forordning. Lad mig starte med at minde om, hvordan vi nåede frem til det fælles luftrum, nemlig som følge af Parlamentets utvetydige støtte - som det allerede gav udtryk for i en af sine beslutninger i juli 2000 - og som følge af den velvilje, alle landenes regeringer viste. Kommissæren mindede om noget, som jeg gerne vil gentage, nemlig den aftale, der blev indgået for nylig mellem Det Forenede Kongerige og Spanien med henblik på at medtage den såkaldte Gibraltar-klausul i retsakten om det fælles europæiske luftrum.
Der er som sagt nogle afgørende punkter i forordningen. Det første punkt er samarbejdet med Eurocontrol, som kommissæren var inde på. Dette samarbejde, som Gruppen på Højt Plan ønskede, er af afgørende betydning og burde ikke mindst forhindre dobbeltarbejde. Samarbejdet mellem parterne er vigtigt, selv om Fællesskabet skal undertegne og tiltræde Eurocontrol-konventionen om en måned. De ændringsforslag, som vi har stillet i den retning, bliver efter vores mening overflødige efter konventionens undertegnelse. Efter vores opfattelse er det dog hensigtsmæssigt at understrege dette, ikke mindst fordi vi har ventet i lang tid på denne tiltrædelse og på medlemsstaternes ratificering af konventionen.
Vi mener ligeledes, at samarbejdet mellem de civile og militære myndigheder er et afgørende punkt. Dette er et særligt ømtåleligt punkt, fordi det risikerer at komme i konflikt med en række sædvaner og privilegier, som uomtvisteligt hører ind under medlemsstaternes suverænitet. Vores betænkning og Kommissionens forordning går i to retninger. Vi ønsker nemlig et meget tæt samarbejde mellem civile og militære luftfartstjenesteudbydere, og vi er af den opfattelse, at de militære myndigheder bør være repræsenteret i Udvalget for det Fælles Luftrum. Efter vores mening bør man i dette udvalg - som nu skal oprettes, og hvis opgave bliver en politisk og teknisk forvaltning af det fælles luftrum - selv om der ikke er taget udtrykkeligt højde for dette, give en af de to pladser, som hver medlemsstat råder over, til en repræsentant for de militære myndigheder, og det bør man også gøre for at opnå en større ansvarsdeling og et større samarbejde mellem de civile og de militære myndigheder.
Det tredje punkt er sanktionerne. Overholdelsen af bestemmelserne for det fælles luftrum via fastlæggelsen af nogle effektive og proportionelle sanktioner med afskrækkende virkning, sådan som Parlamentet tidligere har bedt om, er et ømtåleligt spørgsmål. Vi mener, at dette er væsentligt for at sikre, at det fælles luftrum ikke kun bliver en række gode intentioner, men virkelig giver alle EU-landene en lovgivningssikkerhed.
Det sidste vigtige punkt er, at den gradvise åbning af markedet - og således for konkurrencen - kommer til at finde sted med nogle nøje fastlagte grænser. Vi skal huske, at luftfartskontrol er en almennyttig tjeneste, sådan som det allerede er blevet slået fast i Domstolens dom, og derfor beder vi Kommissionen om navnlig at lægge vægt på de økonomiske og sociale konsekvenser, når det gælder beskæftigelsen. I ændringsforslag 36, som vi nu stiller igen, tages der højde for oprettelsen af et sektordialogudvalg, som skal høres om alle foranstaltninger, der har sociale konsekvenser, og som træffes inden for rammerne af nærværende forordning. Vi mener, at dette er et væsentligt punkt i den forbindelse.
Til sidst vil jeg gerne sige, hr. formand, at jeg er meget optimistisk med hensyn til de resultater, vi har nået i de senere år. Med det fælles luftrum er vi endelig i stand til at nedbryde grænserne både i luften og på landjorden, og der er ingen tvivl om, at vi tager et skridt i retning af et mere fuldendt og konkret unionsborgerskabsbegreb.
Sanders-ten Holte (ELDR)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger. Til trods for de seneste tragiske begivenheder er flyvning stadig en overordentlig sikker form for transport. Da brugen af luftrummet i de kommende år imidlertid vil vokse eksponentielt, vil vores stærkt benyttede luftrum blive udsat for et enormt pres, med alle de sikkerhedsrisici, som dette medfører. Det er denne bydende nødvendige kraft, der ligger til grund for dette forslag om et fælles europæisk luftrum.
"Sikkerhed frem for alt" syntes at være mine kollegers motto. Af de 79 ændringsforslag blev de 24 nemlig vedtaget med det samme, og alle disse vedrørte sikkerheden. Jeg håber, at dette er et helt klart budskab til Rådet. Hvad det øvrige angår, synes jeg, at der er opnået et godt kompromis i udvalget, og jeg vil gerne komme ind på tre punkter.
For det første vil jeg nævne flyveledernes stilling og deres bekymringer over privatisering. Det fælles europæiske luftrum er efter min mening bestemt ikke privatisering ad bagdøren. Det er stadig op til de pågældende medlemsstater at fastsætte, om tjenesteydelserne i forbindelse med styringen af lufttrafikken i de nye grænseoverskridende funktionelle luftrumsblokke udføres af den offentlige eller af den private sektor. Her må vi ikke være dogmatiske. Hvad det gælder om, er et højt sikkerhedsniveau og strenge regulerende rammer. Ikke, om tjenesteydelser udføres af den offentlige eller af den private sektor. Alligevel kan jeg berolige mine kolleger. Et stort antal medlemsstater er nemlig overbevist om, at disse tjenesteydelser skal forblive i den offentlige sektor. Således gav det danske trafikudvalg for nylig i vores udvalg udtryk for, at den danske luftfartskontrol skal forblive i den offentlige sektor. Desuden beholder de, der udfører de centrale luftfartstjenester, også deres monopolstilling i de funktionelle luftrumsblokke. Det forventes bestemt ikke, at disse vil konkurrere med hinanden.
Dernæst er der tjenesteyderne. Hvis de har en monopolstilling, er det vigtigt at garantere de tilsynsførende myndigheders uafhængighed i hver medlemsstat for at sikre, at sikkerhedsniveauet håndhæves til punkt og prikke. Det signal, som Parlamentet skal give Rådet, er, at vi mener, at det er sådan, tingene skal udføres i praksis. Dette betyder, at jeg ikke kan støtte de ændringsforslag, som hr. Simpson har stillet på PSE-Gruppens vegne. Det samme gælder de ændringsforslag, som GUE/NGL-Gruppen har stillet, fordi disse kræver, at alle tjenesteydelser i hver medlemsstat udføres af en integreret tjenesteudbyder og ikke åbner nogen mulighed for at overdrage sekundære tjenesteydelser til underentreprenører. En sådan holdning gør det efter min mening umuligt at nå målet, nemlig større effektivitet med bibeholdelse af sikkerhedsniveauet. Det afspejler desuden ikke den nuværende situation i mange medlemsstater.
Et andet punkt, jeg vil tage op, er det civilt-militære samarbejde. Dette samarbejde er efter min opfattelse afgørende for, at det fælles europæiske luftrum bliver en succes. Men for at føre planen om fleksibel anvendelse af luftrummet ud i livet, skal de militære luftrumsbrugere inddrages i de daglige beslutningsprocesser i Udvalget for det Fælles Luftrum. Vi må i Parlamentet garantere, at medlemsstaterne retter sig efter det, og derfor, fru kommissær, går mine ændringsforslag videre. Uden militært samarbejde vil merværdien af et fælles europæisk luftrum blive alvorligt antastet. Hvad det angår, har jeg alvorlige indvendinger imod ændringsforslag 40, for hvis man tænker det logisk igennem, forbyder det, at militæret inddrages i Udvalget for det Fælles Luftrum.
Mit tredje og sidste punkt vedrører Eurocontrols rolle og stilling. Fru kommissær, jeg har mange gange hørt, at alt er fikst og færdigt, men jeg må se det, før jeg tror det. Derfor har vi stillet ændringsforslag, og derfor presser vi stærkt på for at få disse vedtaget. Selv om jeg generelt godt kan leve med resultatet af afstemningerne, er jeg stadig bekymret over Eurocontrols rolle i beslutningsprocessen. Det er trods alt en mellemstatslig organisation og ikke et lovgivningsinstitut. Det er hævet over enhver diskussion, at den har en vigtig ekspertise. Jeg synes også, at den skal spille en vigtig rolle, når det drejer sig om teknisk støtte, men der hører dens ansvarsområde også op. Eurocontrol er ikke universalmidlet mod alle flykontrolproblemer i Europa, og det er blevet tydeligt.
Kommissionen har taget ved lære af Eurocontrols succeser og forarbejdet disse i forslagene, men den har også forsøgt at gøre noget ved manglerne. Hvis vi f.eks. skulle gøre kortsystemet for det fælles luftrum fuldstændig kompatibelt med Eurocontrols system, ville det blive umuligt at udvikle et system med incitamenter. Det er umuligt at fremme den bedste praksis inden for lufttrafikstyring på denne måde. Desuden er Eurocontrol ikke blot et regulerende organ, men også en tjenesteyder, og det betyder, at vi skaber en alvorlig interessekonflikt. Derfor har jeg stillet ændringsforslag 81 og 82 og på min gruppes vegne anmodet om en delt afstemning om ændringsforslag 51 for på denne måde at skabe en bedre magtbalance mellem Eurocontrol og beslutningsprocessen omkring det fælles europæiske luftrum.
Kære kolleger, jeg anmoder Dem i dag om at stemme for min betænkning, hvis tekst forhåbentlig forbliver så tæt på teksten udarbejdet af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme som muligt. Vi har taget et skridt fremad. Det er et ambitiøst forslag. Jeg vil gerne takke mine kolleger for deres nyttige bidrag og i særdeleshed takke personalet. Det var ikke en nem opgave. Vi har ført mange drøftelser og derved fået et klart billede af situationen, og jeg tror, at vi har opnået en god balance mellem sikkerhed og effektivitet. Med Johannesburg i baghovedet vil jeg sige, at det fælles europæiske luftrum også vil være et vældig stort bidrag til en bæredygtig udvikling af vores miljø.
Maes (Verts/ALE)
Hr. formand, kære kolleger, hvis sikkerheden i luftfartssektoren skulle holdes konstant på det niveau, den havde i 1996, kunne det resultere i en alvorlig ulykke hver uge i 2015. I vores baggrundsdokumenter understreges det endnu en gang, hvor vigtigt Kommissionens forslag til direktiv er. Sikkerhed inden for luftfartssektoren har aldrig tidligere været så relevant. I optakten til årsdagen for de tragiske begivenheder den 11. september er sikkerheden inden for luftfarten det allervigtigste spørgsmål for størstedelen af brugerne. Denne sikkerhed skal ikke blot gælde for vores egne europæiske fly, men også for fly fra tredjelande. Derfor er dette forslag, som der nu tales om inden for rammerne af de forslag, som også mine kolleger har behandlet udførligt i deres forskellige betænkninger om fri overflyvning, overordentlig vigtigt.
Kommissionen har allerede genåbnet proceduren for udstedelse af et direktiv om sikkerheden for fly fra tredjelande. Egentlig er det tragisk, at proceduren omkring dette direktiv blev stoppet, for allerede i 1997 var det så godt som færdigt, men på grund af en strid om Gibraltar mellem Spanien og Storbritannien blev det dengang lagt på hylden. Heldigvis kan vi nu regne med bred enighed, selv om jeg beklager, at sagen alligevel stadig behandles i de enkelte medlemsstater, og at medlemsstaternes fortsatte kontrol over procedurerne betyder, at den måde, hvorpå kontrollen gennemføres, stadig lader noget tilbage at ønske. Nødvendigheden af en EU-sikkerhedspolitik er imidlertid efter min mening uomtvistelig.
Vi må konstatere, at ulykkesrisikoen i verden varierer stærkt i de forskellige regioner og på de forskellige kontinenter. Luftfartsselskaber i Afrika, Asien, Syd- og Mellemamerika har en ulykkesrisiko, der er mindst to gange så høj som verdens gennemsnit. Vi i Vesteuropa og Australien må prise os lykkelige for, at vores risiko er lavest. Østeuropæiske lande har imidlertid den højeste ulykkesrisiko, omkring 50 gange så høj som i Vesteuropa. Tænk på, at vi står over for den massive udvidelse af EU, og at risikoen for, at sikkerhedsniveauet også falder i vores lande, øges.
For øvrigt, ligesom luftrumsbrugere overskrider grænser, skal heller ikke sikkerhed være bundet til nationale grænser. Mange af de problemer, der forekommer, skyldes utilstrækkelig primær luftfartslovgivning, manglende institutionelle strukturer, kvalificeret personale og finansielle midler. Nylige ulykker viser, at utilstrækkeligt kendskab til det officielle sprog inden for luftfarten, engelsk, kan få tragiske konsekvenser. Jeg behøver blot minde Dem om et par alvorlige ulykker, en i Frankrig og en i Italien, der begge direkte var en følge af, at luftfartspersonalet havde for ringe kendskab til det officielle sprog, engelsk.
Også andre mangler kan have alvorlige konsekvenser. I 25% af de tilfælde, hvor fly fra tredjelande var involveret, mangler flyhåndbogen eller navigationskortet, eller GPS-systemerne er ikke tilstrækkeligt aktualiseret. En koordineret indsats med udveksling af information, som muliggør en tidlig identificering af eventuelle mangler ved luftfartøjer, bør foretrækkes frem for at arbejde med nationale foranstaltninger. På den måde kan medlemsstater basere sig på EU's fælles holdning vedrørende tredjelande for at undgå, at fly, der ikke er sikre, omdirigeres til lufthavne i tilstødende medlemsstater, hvor en sådan kontrol ikke gennemføres.
Specifikke elementer i vores betænkning vedrører den kendsgerning, at de, der bor i nærheden af lufthavne, kan indgive klager over flys sikkerhed, og at de også kan få oplysninger om den manglende sikkerhed for nogle fly, som beflyver deres lokale lufthavne. Indbyggerne i Oostende vil finde det glædeligt, hvis denne del vedtages. Kommissionen er dog tilbageholdende på dette punkt.
Jeg understreger, at der ikke må være tale om forskelsbehandling. Fly fra EU skal kontrolleres lige så strengt som fly fra tredjelande. Siden begivenhederne den 11. september skal vi tage mere hensyn til sikkerheden for dem, der bor i nærheden af lufthavne og indflyvningsruter. Desuden, og dette er er mine sidste ord, må vi forhindre, at privatiseringer i luftfartssektoren og i særdeleshed privatiseringer af sikkerheden, selv undergraver denne sikkerhed, for så bliver der måske igen sparet. Jeg håber, at besparelser på sikkerheden ikke, som det viste sig i Überlingen, vil få fatale følger.
Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE)
Hr. formand, fru næstformand, mine damer og herrer, vi står ved indledningen af den nye Parlamentssamling over for et af de emner, der på en måde er et hovedemne i denne valgperiode.
De husker nok, hvordan vi ved afslutningen af sidste møde i Parlamentet lykønskede næstformanden, såvel for den indsats, hun havde ydet inden for jernbanetrafikken, som for hendes indsats i forbindelse med Erika-pakkerne om sikkerhed til søs.
I dag ved starten på perioden står vi altså atter over for et hovedemne, nemlig forsøget på at skabe et fælles luftrum, forsøget på at harmonisere de tekniske regler, at forøge sikkerheden, at forøge kapaciteten i vores luftrum. Og det hele skal harmoniseres med de nationale interesser. Harmonisering eller et forsøg på at involvere de militære myndigheder, men samtidig et forsøg på at imødekomme et krav fra Europas borgere, nemlig en forøget flyvekapacitet og en forøget sikkerhed.
Vi mener netop, at denne sikkerhed kan opnås ad harmoniseringens vej. Vi mener, at skabelsen af det fælles luftrum vil imødekomme det voksende krav om luftfartssikkerhed. Derfor opfordrer jeg næstformanden til, at hun med Parlamentets støtte - for hun ved, at vi støtter hende - efter vedtagelsen af de betænkninger, vi i dette øjeblik forhandler, giver sig i kast med den vanskelige opgave at forsøge at overbevise Rådet om en hurtig aftale. Det er det, de europæiske borgere kræver, nemlig at den tekniske sikkerhed forøges ved hjælp af vedtagelsen af alle disse forslag og foranstaltninger, som vi er i færd med at forhandle her.
Jeg vil gerne minde om, at Transportudvalget og naturligvis også Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, som jeg repræsenterer, har tilskyndet og presset Europa-Kommissionen til at træffe denne slags foranstaltninger. Som det var tilfældet, da vi drøftede Erika-pakken, forhandler vi denne gang i et dramatisk mindeår i verdenshistorien, hvilket også er betydningsfuldt for luftfartens historie.
At beskytte de militære interesser - ved at styrke koordineringen og samarbejdet mellem de civile og militære myndigheder - at styrke luftfartssikkerheden, at harmonisere de tekniske regler, at oprette Komitéen for det fælles luftrum, at styrke Eurocontrols rolle i et samarbejde mellem Europa-Kommissionen og Eurocontrol på den måde, som næstformanden har foreslået og drøftet. Det er de udfordringer og de muligheder, vi har, og den vej, vi skal følge.
Jeg vil gerne lykønske ordførerne og parlamentsmedlemmerne for deres indsats i denne vigtige forhandling. Jeg lykønsker ligeledes næstformanden, og jeg opfordrer hende til ikke at opgive at nå en hurtig aftale.

Schmitt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil også gerne begynde mit indlæg med at sige tak, nemlig til de to ordførere, hr. Fava og fru Sanders-ten Holte, fordi begge betænkninger efter min mening er blevet udarbejdet med stor omhu og også tydeligt har understreget, at man har beskæftiget sig meget ansvarsbevidst med emnet. Jeg vil også gerne takke for den vilje, der er blevet udvist under de indledende forberedelser til afstemningerne i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, til sammen at finde frem til veje og kompromiser, hvilket i høj grad er lykkedes os.
Jeg vil også gerne takke kommissæren, fordi hun virkelig har arbejdet meget engageret med dette projekt, og efter min mening ville vi i dag uden hendes vedholdende arbejde nok ikke have opnået, at vi kan afslutte førstebehandlingen af et sådant projekt.
Jeg vil imidlertid gerne komme med en tilføjelse. Jeg blev noget overrasket, fru kommissær, over, at De ser så kritisk på mange af de ændringsforslag, som Parlamentet har vedtaget - og som jeg har set hurtigt på endnu en gang - og stiller i udsigt, at De ikke kan acceptere dem. Jeg mener, at De endnu en gang bør se mere nøjagtigt på dem og se Parlamentet som den partner, De har brug for, for også at kunne gennemføre dette fælles projekt konsekvent over for Rådet.
Vi taler i dag om en situation, som for længst er realiseret på jorden. Imidlertid er det blevet standard, at goder som mennesker kan passere grænserne, når og som de vil. Denne frihed på jorden skulle egentlig have været startet i himlen, fordi det synes meget mere uproblematisk, at man lader grænserne falde i himlen, før man ophæver dem på jorden. Men nu er det blevet anderledes, og så meget desto mere vokser forventningerne i befolkningen, hos folk, hos dem, der flyver hyppigt, som siger: Før nu politik, og sørg for, at det går i orden!
Det var anstødsstenen til, at vi ville have en fælles himmel, fordi den nuværende situation ganske enkelt er utilfredsstillende. Jeg vil nævne et par eksempler for at gøre det tydeligt. Vi har den situation i Europa i dag, at hvert fjerde fly er forsinket. En del af forsinkelserne skyldes, at luftrummet er overbelastet, og det er overbelastet, fordi vi har denne katastrofale situation - fragmenteringen på himlen. Der spildes 350.000 flyvetimer om året, som opstår ved, at fly må flyve omveje, fordi den direkte vej er spærret gennem militære områder, som ikke må overflyves. Desuden har vi den situation i dag, at der er 41 luftrumsblokke i 15 EU-medlemsstater. Jeg vil gerne understrege det med et eksempel: Ved en flyvning fra Rom til Bruxelles skal kaptajnen flyve gennem ni forskellige luftrumsblokke, det vil sige, at han skal rapportere til og fra ni gange. Den, der vil fortælle mig, at dette ikke skaber ekstra potentielle farer, fordi der naturligvis igen og igen vil være mulighed for misforståelser, fordi der kan opstå sprogproblemer, tager fejl. Det gør det endnu mere tydeligt, at vi langt om længe er nødt til at foretage en ændring her.
Forslagene er efter min mening egnede til at skabe en ny arkitektur på himlen, etablere funktionelle luftrumsblokke og dermed sikre, at vi på den ene side øger kapaciteten, hvilket er tvingende nødvendigt ved den stigende luftfartsmængde, og på den anden side øger sikkerheden, fordi potentielle farer på forhånd minimeres, at vi reducerer omkostningerne og dermed også kan gøre flyvningerne billigere, og at vi i sidste ende især også gør miljøet en tjeneste, fordi de 350.000 unødvendige flyvetimer, som jeg allerede har nævnt, dermed kan bortfalde.
Vi har altså det rigtige mål for øje. Men jeg siger også, at der sikkert er nogle punkter, som man kan diskutere kritisk, og jeg ved, at den ene eller den anden kollega ved det ene eller det andet punkt tvivler på, om det er den rigtige vej. Vi har i udvalget forsøgt at foretage bestemte tilføjelser. Lad mig nævne stikordet industry consultation body, fordi det efter vores mening er rigtigt, at både brugerne og producenterne i højere grad inddrages i projektet, således at man ikke fremstiller noget, som efterfølgende ikke anvendes, eller at kravene på den anden side er helt anderledes end det, der kommer af produkter på markedet. For foruden fragmenteringen som følge af de 41 områder i luften er Europa også fragmenteret på det tekniske område. Også dette skal efter min mening hurtigst muligt moderniseres og afstemmes efter hinanden.
Jeg kunne egentlig godt have tænkt mig - ligesom hr. Stockmann, der har indgivet en tilsvarende ansøgning - at gå et skridt videre, nemlig at oprette en europæisk tilsynsmyndighed og i langt højere grad at trække nationalstaterne væk fra dette område. Jeg ved, at det for øjeblikket er en illusion, men jeg er jo stadig relativt ung, og jeg er derfor optimistisk med hensyn til, at vi begynder i dag, tager et vigtigt midlertidigt skridt, at vi siger, vi ønsker en fælles himmel, at vi beslutter det politiske mål, at vi følger den vej, som Kommissionen har foreslået. Sådan kan vi nære håb om, at der på et eller andet tidspunkt om 10, 20 år virkelig vil være en europæisk fælles himmel med en europæisk tilsynsmyndighed, og at de nationale interesser også bliver varetaget dér. Derfor anmoder jeg Dem om at stemme for disse projekter med et bredt flertal.

Stockmann (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, og den bevæger sig dog - den europæiske luftfartspolitik! Presset på grund af problemer er helt klart så stort, at årtiers blokade af Spanien og Storbritannien i Rådet er blevet opgivet. Det er et stort fremskridt for Europa.
Single sky-projektet har den samme betydning for det europæiske luftrum som indførelsen af euroen for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Jeg håber blot, at bevidstheden om problemerne og viljen til at løse dem er lige så stor, for som bekendt er detaljer det værste. Det står allerede klart, at meget forskellige nationale interesser bliver stærke, og det rejser tvivl om det ambitiøse mål om at gennemføre dette projekt inden 2004. Fava- og Sanders-ten Holte-betænkningerne har den rigtige vilje til at løse problemerne. Jeg håber også, at plenarforsamlingen har det.
Jeg vil også gerne sige noget til nogle centrale punkter, som har spillet en rolle i diskussionen, og som synes vigtige. For mig er det stadig meget svært at forstå, hvorfor rollefordelingen mellem Fællesskabet og Eurocontrol ikke er virkelig definitivt afklaret. Her er der stadig brug for handling.
Et andet punkt er samarbejdet mellem de civile og militære myndigheder, som Kommissionen med rette har refereret til, men som efter min mening ikke går vidt nok, for i sidste ende har vi i sagens natur brug for en fuld integration af luftfartstjenesterne. Der er brug for mere end det, Kommissionen har foreslået. Jeg ved naturligvis, at vi ville have brug for en vidtgående diskussion i institutionerne, som også omfatter den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og ikke kun er trafikpolitisk orienteret.
For det tredje kræver udøvelsen af luftfartstjenester uafhængige nationale tilsynsmyndigheder, som i sidste ende også bør være institutionelt adskilt fra tjenesteudbyderne. Det havde efter vores mening været bedre - min kollega har gjort opmærksom på det - hvis vi allerede havde en europæisk tilsynsmyndighed, men det synes tiden endnu ikke at være moden til.
For det fjerde har vi brug for klare godkendelses- og udnævnelsesprocedurer og gennemsigtige afgiftsordninger. Jeg beder mine kolleger om ikke på nuværende tidspunkt at vikle sig ind i en diskussion om, hvorvidt det er nødvendigt med statslige eller private tjenesteudbydere ved luftfartstjenester, ellers går hele projektet muligvis i stå, som vi oplever det ved den offentlige passagernærtrafik. Det ville være skadeligt. I centrum står sikkerheden - den har prioritet - og muligheden for integrerede luftfartstjenesteer, som er tilpasset de funktionelle luftrumsblokke.
Derfor har vi for det femte - og det er hjertestykket i konstruktionen - brug for at oprette funktionelle luftrumsblokke. Vejen dertil er dog hverken blevet beskrevet rigtigt eller tilstrækkeligt af Kommissionen. Her er der stadig behov for at forbedre tingene efterfølgende, for der skal sættes en stopper for småstatsmentaliteten på himlen. Vi har 26 delsystemer, 58 kontrolsystemer, forskelligt udstyr. Det er overflødigt og øger - det er også allerede blevet sagt - sandsynligheden for fejl. Sikkerhed skal have højeste prioritet.
Jeg kan kun fuldt ud tilslutte mig Deres betænkning, Nelly Maes. Fra vores gruppes side er der næppe nogen indvendinger mod Deres betænkning.
Caveri (ELDR).
Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, først vil jeg gerne sige, at drøftelserne i udvalget var lange og indgående, og derfor er de ændringsforslag, der blev godkendt, ikke et resultat af tilfældighedernes spil, men af nogle lange overvejelser. Også jeg vil gerne takke de tre ordførere, som har gjort et glimrende stykke arbejde, og jeg mener godt at kunne slå fast, at vi under udvalgsdrøftelserne og ligeledes under forhandlingen i dag har bekræftet Parlamentets tilslutning og bidrag i form af forslag om det fælles luftrum. Hvis man ønsker, at 2004 stadig skal være fristen for denne nye luftrumsmodel, bliver det dog efter min mening nødvendigt at fortsætte dialogen i Rådet, ikke mindst med de lande, som stadig er skeptiske, og som i nogle tilfælde ligefrem er modstandere, og med de lande, hvis nationale systemer i højere grad trænger til modernisering. I den forbindelse tænker jeg på de problemer, der naturligvis vil opstå med den efterhånden nært forestående udvidelse.
Jeg kunne mærke, at der under forhandlingen var et politisk spørgsmål, der gjorde sig gældende, nemlig fastholdelsen af myten om, at det fælles luftrum krænker de enkelte medlemsstaters suverænitet. Der var sågar en, der sagde i udvalget, at det krænker staternes fysiske suverænitet over deres territorium. Efter min mening er det dog vigtigt at slå fast, at der overhovedet ikke er hold i denne teori, og at den naturligvis er i strid med tankegangen i traktaterne, men jeg er bange for, at denne myte også er ved at vende tilbage på nogle særligt vigtige forhandlingsborde.
En anden nødvendig dialog er - sådan som nogle af vores kolleger sagde - dialogen med fagforeningerne. Jeg tror, at de er talerør for nogle legitime bekymringer, navnlig når det gælder de mere ømtålelige aspekter som begrebet offentlig tjeneste eller almennyttig tjeneste, og især når der er tale om kontroller, som naturligvis er et vanskeligt spørgsmål.
Det bør efter min opfattelse slås fast, sådan som det allerede er blevet gjort, at en liberalisering - som er absolut nødvendig inden for denne sektor - ikke er ensbetydende med privatisering, og at de nødvendige sikkerhedskrav selvfølgelig stadig skal opfyldes, selv om konkurrencen skal være så stor som muligt. Det er således nødvendigt at øge kapaciteten og tage hensyn til den meget store trafik, idet man dog som sagt skal forbedre sikkerheden og gøre luftfartskontrollen mindre opdelt, hvilket også skal ske ved hjælp af den nye teknologi og ved at løse det endnu uløste spørgsmål om medtagelsen af de militære systemer, da dette efter min mening er et politisk emne, som man under alle omstændigheder er nødt til at tage op. Et af de vigtige holdepunkter skal være oprettelsen af nye luftveje, som hindrer trafikophobningen i visse luftrum, for vi står efterhånden over for en mætning af luftvejene og en enorm udgiftsstigning som følge af forsinkelserne og det enorme brændstofforbrug. Jeg tror, at det fælles luftrum vil give os et effektivt og funktionsdygtigt system, som kommer de europæiske borgere til gode.

Ainardi (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi har med dette forslag om oprettelse af et fælles europæisk luftrum at gøre med en vanskelig sag, som jeg personligt forsat synes er meget tvetydig. Jeg synes for øvrigt, at ordførerne, hr. Fava og fru Sanders-ten Holte, har udført et stort arbejde, når omfanget af denne sag tages i betragtning.
For bedre at kunne forstå betydningen af dette emne har jeg fra første færd været ivrig efter at arbejde sammen med de berørte parter på arbejdsmarkedet. I torsdags besøgte jeg om formiddagen kontroltårnet i Roissy-lufthavnen, og om eftermiddagen så jeg kontrolcentret i Athis-Mons, som er det tredjestørste center for luftfartskontrol i Europa efter Maastricht og London. Jeg er personligt overbevist om, at det forslag, der i dag stilles, stadig indeholder alvorlige farer på trods af ordførernes og Kommissionens indsats på visse punkter.
Jeg vil gerne takke Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked for at have indført en række af de ændringsforslag, som jeg havde stillet, og som sigtede mod at give større vægt til sikkerheden. Jeg finder det også meget positivt, at der er indført et ændringsforslag, som præciserer, at den enkelte medlemsstat har mulighed for at vælge, hvorvidt tjenesteudbyderen eller -udbyderne skal være offentlige eller private, selv om jeg mener, at flyvekontroltjenesten er en almennyttig tjeneste, og at man for disse tjenester ikke kan gøre konkurrencebestemmelserne gældende, hvilket Domstolen faktisk har fastslået.
Desværre ændrer vedtagelsen af disse ændringsforslag efter min mening ikke tilstrækkeligt de liberale tendenser, der er underforstået i dette forslag. Jeg vil forsøge at forklare dette. Alle de ændringsforslag, som min gruppe har foreslået, som klart udelukker konkurrence mellem flyvetjenesterne, er alle blevet afvist af udvalget. Dette bør ikke forhindre Parlamentet i at rejse spørgsmålet, eftersom flyveledernes fagforeninger er enige om dette emne. Alle disse parter, ganske vist med små individuelle forskelle, kommer til de samme konklusioner om farerne ved dette forslag. Og der er ikke tale om personer med såkaldte privilegier, og som ikke er kan acceptere udviklingen, men det er selve flyveledernes arbejde, som kræver udvikling og stadig tilpasning.
Det nuværende system er langtfra perfekt. Desuden er det allerede grænseoverskridende. Alle ved, at blokeringerne generelt ikke opstår ved grænserne. Der er andre grunde til det end luftfartskontrollen. Naturligvis skal det nuværende system forbedres, men jeg mener, at der også er andre problemer særligt i forbindelse med det endelige mål. Og dette endelige mål skal prioriteres. Der er også et metodeproblem. Det er ikke muligt at ændre et trafikkontrolsystem uden hjælp fra de flyveledere, der er ansvarlige for fastholdelsen af et meget højt sikkerhedsniveau i Europa. For øvrigt har det været muligt at udligne den meget store forskel mellem den ekstraordinære stigning i trafikken i de seneste år og forbedret afvikling af denne takket være en produktivitetsstigning hos flyvelederne uden at nævne de talrige investeringer, der er gjort for at forbedre udstyret.
Opnåelsen af bestemmelser, der er fælles for alle i Europa, er en helt nødvendig opgave for EU, og Kommissionen kan netop i den forbindelse spille en meget vigtig rolle i forbindelse med sikringen af en harmonisk og effektiv udøvelse af kontrollen. Mens forslaget til forordning sætter sikkerheden som en prioritet, tror jeg, at alle forslagene om, at lovgivningen først og fremmest skal ske ud fra et økonomisk grundlag, er i modstrid hermed. Uanset hvilken form de enkelte medlemsstater vælger, og de er faktisk meget forskellige, vil forslaget om konkurrence mellem luftfartstjenesterne ved at drage tvivl om det integrerede system, der omfatter alle tekniske tjenester, skade lufttrafikken og dermed udgøre en reel sikkerhedsrisiko.
Det er sandt, at der findes en sammenhæng mellem sikkerhed, kapacitet og omkostninger. Men at lade som om, at der fastsættes et højt sikkerhedsniveau ved at prioritere det økonomiske spørgsmål om omkostninger og ved at gøre det til det første referencepunkt er i bedste fald en illusion og i værste fald forfejlet i forhold til målet om fastholdelse af et højt sikkerhedsniveau. Smidig afvikling af lufttrafikken og sikkerheden afhænger naturligvis af en kæde, hvor alle led er nødvendige. Hvis denne kæde brydes, er det ensbetydende med, at sikkerheden udsættes for stor risiko. Derfor - og jeg siger det helt ærligt - hvis teksterne ikke ændres betydeligt på disse væsentlige punkter, kan jeg ikke støtte dem på nuværende tidspunkt.

Collins (UEN).
Hr. formand, jeg glæder mig meget over de aktuelle forslag, der tydeligvis har til formål at løse de forsinkelser, der skyldes problemer med luftfartskontrollen i Europa. Mange flyvninger forsinkes på grund af problemer med de europæiske luftfartssystemer. Der er behov for at modernisere og centralisere systemerne, så flyvningerne ikke forsinkes på grund af mangler i luftfartskontrollen.
Vi har alle set undersøgelser, der viser, at lufttrafikken vil stige i de kommende år. Forslaget om det fælles europæiske luftrum skal sikre, at lufttrafikstyringssystemerne udformes, forvaltes og reguleres ensartet i EU med det størst mulige sikkerhedsniveau.
Jeg kommer fra et ørige med stor afhængig af lufttransport, og det er uhyre vigtigt at effektivisere disse transportmodeller, hvis man vil muliggøre en fremtidig økonomisk udvikling i mit land.
I dag findes der 73 centre for lufttrafikregulering i det fælleseuropæiske luftrum, der alle arbejder med forskellige klassifikationsnøgler. Den europæiske lufttrafikstyring står splittet, og det aktuelle system kan ikke holde trit med efterspørgslen, hvilket giver forsinkelser af mange flyvninger. EU er nødt til at indføre effektive og bindende reguleringsprincipper for hurtigst muligt at løse dette problem.
Jeg vil nu komme med en kort kommentar til en anden men ikke helt uvedkommende sag. Om ikke så længe indledes en forligsprocedure om den nye EU-forordning om fastsættelse af fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart. Det er vigtigt, at den munder ud i en god aftale. Der er brug for at få indført 100% screening af al bagage i alle europæiske lufthavne, og personalet skal gennemgå den nødvendige uddannelse for at kunne implementere ændringerne.
Det er ikke billigt at forbedre sikkerheden, og derfor er det vigtigt, at forligsproceduren giver et klart svar på, hvem der skal betale for gennemførelsen af de nye terroristbekæmpende sikkerhedsforanstaltninger. I øjeblikket varierer finansieringen af terroristbekæmpende sikkerhedsforanstaltninger fra land til land og inden for de forskellige transportmodeller. Vi kan ikke blive ved med at acceptere denne situation.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, luftfartsselskaber og passagerer kæmper med en række alvorlige problemer. Sammensmeltningen af reguleringen af luftrummet over Europa skal løse disse problemer. Øget effektivitet og afviklingshastighed skal reducere forsinkelser, miljøforurening og undgåelige udgifter til et minimum. Vi støder i den forbindelse på en række komplikationer, hvoraf adskillelsen mellem militært luftrum og civile korridorer efter min opfattelse er den vigtigste. De nationale og militære myndigheder kan tage udfordringen op og ophæve denne adskillelse.
Ved liberaliseringen af navigationstjenesterne må vi prioritere sikkerheden. Ingen har fordel af, at lavere udgifter resulterer i en højere risiko for passagerer og personale. Derfor støtter vi den vægt, som fru Sanders lægger på dette aspekt. Standarderne for de forskellige tjenester bør være så ensartede som muligt, helst på globalt plan, men i det mindste på europæisk plan, idet vi bør benytte den viden og de erfaringer, som organisationer som ICAO, Eurocontrol og snart også EASA har. Jeg anmoder om, at der lægges særlig vægt på håndhævelsen af disse standarder. På mange forskellige områder går god lovgivning til grunde som følge af en utilstrækkelig kontrol og håndhævelse. Et hensigtsmæssigt udkast og en hensigtsmæssig udførelse af denne kontrol og håndhævelse gør det også muligt, at navigationstjenesteydelser kan tilbydes af andre end strengt offentlige foretagender.
Endelig, hr. formand, kræver tiden, kapaciteten og sikkerheden, at den nuværende situation uopsætteligt forbedres. Jeg håber, at Kommissionen kan overholde sin ambitiøse tidsplan, hvilket imidlertid aldrig må ske på bekostning af forslags kvalitet og sikkerhed. Det har ordførerne efter vores mening gjort tilstrækkeligt opmærksom på i deres betænkninger. Vi kan derfor godkende dem.

Berthu (NI).
Hr. formand, intensiveringen af lufttransporten i løbet af de seneste år og den øgede trafiktæthed i det fælles europæiske luftrum kræver en række aflastende foranstaltninger, herunder bl.a. initiativer til en bedre koordinering af lovgivningen mellem de europæiske lande.
Ud fra dette synspunkt kan Kommissionens initiativ til oprettelse af et fælles luftrum, der sigter mod et luftrum med større sikkerhed og smidighed, forekomme helt indlysende. Men det bliver meget mindre indlysende, når de praktiske detaljer i foranstaltningen gennemgås, og når det viser sig, at der allerede findes en instans til regulering af lufttrafikken, nemlig Eurocontrol, som råder over stor teknisk ekspertise, og som dækker et endnu større område end EU, eftersom det dækker 31 lande.
Dette punkt er meget tvetydigt, hvilket de tekster, som Kommissionen fremlægger, oprigtigt talt ikke viser. Allerede i artikel 1 i grundforordningen viser denne tvetydighed sig i fuld udstrækning, da det både nævnes, at den giver Fællesskabet de nødvendige midler til oprettelse af det fælles luftrum, og at den også tager højde for Eurocontrols opgave med at oprette et fælles europæisk luftrum. Spørgsmålet om sammenhængen mellem Kommissionen, som repræsenterer Fællesskabet, og Eurocontrol bliver ikke besvaret længere nede i teksten. Spørgsmålet kan opsummeres til en enkelt sætning: Hvem har ansvaret vedrørende udarbejdelsen af lovgivningen? Hvem bestemmer? Selv om teksten forsøger at foreslå det modsatte, kan vi ikke reelt se, at der kan være andet end ét muligt svar. Det er Eurocontrol, der bestemmer, og Fællesskabet bør tilslutte sig sammen med de medlemsstater, der stadig spiller den største rolle.
Vi har på fornemmelsen, at størstedelen af medlemsstaterne deler denne holdning. Eurocontrol og denne organisations beføjelser skal bevares, og det er derfor først og fremmest nødvendigt at klarlægge betingelserne for de lovgivningsmæssige forhold med denne organisation. Hvis vi ikke arbejder på denne måde, risikerer vi at gøre situationen endnu vanskeligere i stedet for at forenkle den.

Deva (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske fru Maes med den fortrinlige betænkning. Der har i meget lang tid været behov for at se nærmere på denne sag, og jeg er Kommissionen taknemmelig for, at den tager den op til behandling. Problemet med tredjelandes luftfartøjer og sikkerhedsstandarder har bekymret mange mennesker - særligt luftfartsselskaberne fra Østeuropa og landene endnu længere østpå.
Med Kommissionens direktiv søges problemet løst ved indførelsen af et stort antal rampchecks og stikprøvekontroller af sådanne fly, når de lander i EU. Det er én måde at gøre det på. Vi kunne også have valgt en anden løsning, men jeg skal ikke beklage mig. Jeg vil blot sige, at Kommissionens forslag er et omfattende jobskabelsesprogram for luftfartsingeniører og luftfartsteknikere. Jeg er selv luftfartsingeniør, så jeg skal ikke klage. Men der skabes en række nye arbejdspladser i EU's lufthavne for de folk, der skal foretage stikprøvekontroller og rampchecks.
Som et alternativ kan jeg foreslå, at man fremover overvejer at forbedre kvaliteten af tekniske faciliteter og vedligeholdelsesfaciliteter i tredjelandene samt at hjælpe dem med at hæve deres egne tekniske specifikationer og vedligeholdelsesfaciliteter op på et internationalt acceptabelt niveau. Det har USA gjort i specielt de afrikanske lande. Det er godt for eksporten og for den amerikanske luftfartsindustri, fordi det giver langvarige afsætningsmuligheder for varer og tjenester. Jeg går ud fra, at Boeing-Airbus aftalen også er medvirkende til at sprede amerikansk udstyr til hele verden.
Vi er selvfølgelig nødt til at se nærmere på en række spørgsmål vedrørende lufttransporten inden for EU. Jeg vil gerne have lov til at kommentere et meget stort problem for de britiske medlemmer af Europa-Parlamentet, der kommer til Strasbourg. Vi bliver afvist til flyvninger, selv om vi møder op med fuldt bekræftede billetter. Air France har gjort det gentagne gange. I går blev to af mine kolleger med bekræftede billetter afvist, fordi flyet var overbooket. Det er i strid med de internationale regler. Det er også - og det kunne kommissæren måske skrive til direktøren for Air France - strafbart at hindre et parlamentsmedlem i at rejse til det britiske parlament. I øjeblikket er vi ved at indføre noget, der hedder en europæisk arrestordre. Jeg tager sagen op, så vi kan handle, før det er for sent.

?astorakis (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, skønt jeg selvfølgelig er enig i grundtanken, mener jeg, at vi i det meget komplekse spørgsmål om det fælles europæiske luftrum bør se nøje på lokale parametre, og alle, der slår til lyd for at privatisere flyvekontrollen og lufttrafikstyringen, skal have nogle temmeligt overbevisende argumenter. Vi skal også indgå aftaler med den militære sektor for at beskytte dens beslutningsdygtighed i forsvarsanliggender og sikre, at de aktuelle niveauer for fælles udenrigs- og forsvarspolitik ikke overskrides.
Der er selvfølgelig dukket flere spørgsmål op, der skal afklares yderligere. Med hensyn til spørgsmålet om national suverænitet vil de enkelte medlemsstater f.eks. blive bedt om at overgive planlægningen og kontrollen af deres luftrum til et centralt organ, hvilket kan give forfatningsmæssige problemer i flere medlemsstater. Det er nødvendigt at se nærmere på det. Trods den første udtalelse fra Rådets juridiske tjeneste er luftrummet over internationale farvande åbenbart ikke omfattet. For lande som f.eks. Grækenland, men ikke kun Grækenland, er det et meget alvorligt spørgsmål, da en manglende kontinuitet i luftrummet vil give anledning til tekniske og institutionelle problemer, og da vi i sidste ende risikerer at få forskellige systemer i en enkelt medlemsstat. Det vil besværliggøre det daglige arbejde og modarbejde den fleksibilitet, der er hele formålet med denne indsats.
Selv inddragelsen af den militære sektor i det overordnede projekt er ikke blevet varetaget ordentligt med hensyn til nationale sikkerhedsspørgsmål, det vil sige emner, der falder ind under anden søjle. Og så er der det efter vores opfattelse lige så vigtige spørgsmål om det juridiske grundlag for de foreslåede bestemmelser, der af natur ikke blot omfatter traktatens artikel 80, stk. 2, da det ikke kun er et transportanliggende.
Afslutningsvis vil jeg sige, at hvis vi ønsker at tage de vigtigste af disse problemer alvorligt, skal vi klart værne om den ret til forsvar og sikkerhed, der er forankret i den nationale lovgivning ved indførelsen af det fælles europæiske luftrum, vi alle ønsker. Jeg vil sige mange tak og lykønske kommissæren og de ærede medlemmer med deres fremragende arbejde.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også starte med at takke ordførerne for deres udmærkede arbejde med at udarbejde disse vigtige betænkninger. De har respekteret forskellige synspunkter og skabt en afbalanceret helhed.
Jeg glæder mig specielt over målsætningen i disse forordninger om at forbedre lufttrafikkens levedygtighed. Reformerne er nødvendige for at begrænse omkostningerne ved flyvekontrol, reducere antallet af forsinkelser og øge kapaciteten. Som det er sagt mange gange her i mødesalen, er det meget vigtigt at forbedre trafiksikkerheden. Der er bred enighed om disse mål.
Der findes hele områder i forordningen, hvor medlemsstaterne har haft forskellige holdninger. Det drejer sig bl.a. om hensyntagen til den militære dimension, tjenesteydelser, funktionelle luftrumsblokke og forholdet til Eurocontrol. Når der skal træffes en beslutning, skal der tages hensyn til de nationale luftforsvars behov. Det kan f.eks. ske ved hjælp af en beskyttelsesklausul. Medlemsstaterne skal også fremover have bemyndigelse til at beslutte, hvem de vil have til at levere deres luftfartstjenester. Med hensyn til levering af luftfartstjenester indeholder forordningen forslag om en mulig indførelse af overnationale luftrumsblokke. Det vil give de nationale myndigheder et valg ved indkøb af tjenester.
Da EU for nylig besluttede at søge om medlemskab af Eurocontrol, Den Europæiske Organisation for Luftfartens Sikkerhed, var det et nødvendigt skridt. Efter tiltrædelsen vil EU kunne bruge medlemsstaternes beslutningsbeføjelser i de sager, hvor alle medlemsstater berøres af organisationens arbejde. Eurocontrols vigtigste opgave er at forbedre trafikafviklingen og trafiksikkerheden. Harmoniseringen af luftfartssystemer og trafikreguleringen vil bidrage hertil.
Forbedringer af sikkerheden i luftrummet vil også kræve en indsats med hensyn til vurdering af tredjelandes luftfartøjer. Dette problem behandles i den betænkning, som fru Maes har udarbejdet, og det er vigtigt.
De forskellige synspunkter, der er fremsat her i mødesalen, kan forenes på den måde, som ordførerne har vist. Vi skal bestræbe os på at gøre hurtige fremskridt i forhandlingen om lovpakken, så den kan vedtages inden årets udgang.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, fru kommissær, der er ingen tvivl om, at luftrummet over EU bør administreres i fællesskab for at garantere sikkerheden ved anvendelsen og større kvalitet, altså færre forsinkelser.
Jeg støtter ordførernes fremgangsmåde, hvor repræsentanter for forbrugerorganisationer og industrien samt for Eurocontrol og militæret inddrages i diskussionen om afgørelser ved forslag til anvendelse af den fælles himmel. Alene denne forbindelse og en hensyntagen til de erfaringer, som civile og militære driftsansvarlige, producenter, tjenesteudbydere i luftfarten og brugere gør sig, kan føre til afgørelser, som forbinder det nødvendige niveau for sikkerhed, for personalets effektivitet og interesser effektivt med hinanden.
Jeg tvivler dog på den foreslåede tekniske gennemførelse. En adskillelse mellem tjenesteudbydere og reguleringsansvarlige forekommer mig forståelig. Jeg er dog imod den planlagte mulighed for ødelæggelse af det hidtil integrerede system af tjenesteydelser i forbindelse med luftrumsovervågning ved udbud af enkelte ordrer, herunder til private driftsansvarlige. Dette kan ganske vist føre til flere konkurrenter, som opererer på markedet, men fører efter min mening ikke til den tilstræbte forøgelse af sikkerheden, snarere tværtimod.
Den eksisterende geografiske fragmentering af luftfartstjenesterne erstattes udelukkende af en økonomisk fragmentering. Dermed bliver de eksisterende problemer i den europæiske luftfart på ingen måde mindre, men - som eksemplet med sammenstødet mellem to fly for nylig over Bodensøen har vist - kommer der nye til. Af rentabilitetsgrunde blev der foretaget reduktioner blandt personalet, således at der kunne opstå en situation, hvor det faktisk kun var en flyveleder, der udøvede tjenesten, hvilket gjorde en problemløs og især sikker drift umulig.
Her kan man med al tydelighed spørge, om de meget følsomme sikkerhedsspørgsmål fra luftfartsstyringen ikke er bedre anbragt hos en offentlig tjeneste, der forener fordelene ved en integration af de enkelte tjenester i en fælles kæde med den nødvendige kvalitet i arbejdet, i de erhvervsmæssige kvalifikationer og i det nødvendige materielle udstyr. Indførelsen af grænseoverskridende luftrumsblokke udgør ganske vist et skridt i retning af en nødvendig europæisk integration af luftrummet, men kan dog kun ske med alle berørte staters tilslutning. I tvivlstilfælde eller stridsspørgsmål bør der ikke kunne besluttes hen over hovedet på en eller flere stater.
I modsætning til Kommissionens nuværende forslag, der forudsætter et grænseoverskridende samarbejde i forbindelse med et kun meget begrænset antal eksisterende regionale tjenesteydelser, er et tæt samarbejde mellem eksisterende nationalstatslige offentlige luftfartstjenester imidlertid i høj grad muligt og også realistisk. I dette tilfælde ville to lande danne en grænseoverskridende luftrumsblok. Dette komplicerede spørgsmål om respekt for den statslige suverænitet er også synligt i forbindelse med Kommissionens overvejelser og rapportering om forbedret samarbejde om civil og militær anvendelse af luftrummet.
Hvordan spærringen af luftrummene for militæret rent faktisk kan trænges tilbage til fordel for den civile luftfart, fremgår ikke af de foreliggende betænkninger. Med de aktuelle ordninger kan der næppe opnås en bedre udnyttelse af det ensartede europæiske luftfrum for den civile luftfart eller en øget sikkerhed. Den udvidede interoperabilitet i det europæiske luftfartsstyringsnetværk kan betragtes som positiv, da integrerede netværk naturligvis gør en øget kompatibilitet mulig og bidrager til at reducere anskaffelses- og vedligeholdelsesomkostningerne.

Queiró (UEN).
Hr. formand, fru kommissær, da vi her i Parlamentet er blandt dem, der allerhyppigst benytter lufttransport, må vi være særlig opmærksomme på alle initiativer, der skal forbedre luftfartstjenesternes og luftfartskontrollens organisation, præcision og sikkerhed.
Det er klart, at vi ikke er modstandere af, at forslaget om at oprette et fællesskabsorgan til regulering af luftrummet, det såkaldte "fælles europæiske luftrum", og de dertil hørende forordninger skal øge dette transportmiddels effektivitet og sikkerhed og imødekomme de udfordringer, som den yderligere anvendelse heraf i fremtiden vil indebære.
Denne sag rummer imidlertid en række spørgsmål, der kræver et svar. Den beskedne tid, som jeg råder over, gør, at jeg kun kan stille de vigtigste. Er Parlamentet for det første klar over, at det retsgrundlag, som der henvises til for de fire forordninger, nemlig traktatens artikel 80, stk. 2, måske ikke er fyldestgørende for de foranstaltninger, som Kommissionen agter at gennemføre, og som vil betyde, at de nationale luftrum bliver et EU-anliggende, så medlemsstaterne blot og i fællesskab skal udøve deres suverænitet? Er medlemmerne derudover klar over, at disse forordninger har til følge, at forskellen mellem civil og militær anvendelse af det fælles luftrum udviskes? Er det for det tredje ikke indlysende, at Unionens overtagelse af disse nye beføjelser, som skal udøves i overensstemmelse med komitologiens regler, forudsætter en udtrykkelig bestemmelse herom, der ikke er indeholdt i den nuværende traktat, samt en definition af en fælles forsvarspolitik, som endnu langtfra er inden for rækkevidde? Vil ydermere målet om sikker luftfart, altså sikkerhed for de mennesker og det gods, der transporteres, og for de befolkninger, som der flyves hen over, være foreneligt med, at der indføres økonomiske konkurrencemekanismer i luftfartskontrollen, når de gældende høje sikkerhedskrav samtidig ønskes opretholdt?
Vil der endelig være blevet gennemført en upartisk og objektiv analyse af de egentlige årsager til, at de europæiske fly er udsat for forsinkelser? Skyldes dette mon kun luftfartskontrollens mangler, som man nu ønsker at udbedre? Vil der blive set tilstrækkeligt på det ansvar, som eksempelvis lufthavnene eller luftfartsselskaberne måtte have, når de afviser at udfase deres fly, eller på de vejrmæssige årsager? Vi kan i disse nye forordninger ikke få øje på nogen foranstaltninger, der skal forbedre den praksis, som andre dele af dette komplekse system udøver. Det kan vi ikke få øje på og vi er derfor stadig bekymrede.

Esclopé (EDD).
Hr. formand, fru kommissær, gennemlæsningen af Kommissionens tekster giver indtryk af, at luftfartstjenesterne vil kunne blive underlagt Fællesskabets økonomiske bestemmelser, hvilket vil medføre en forpligtelse til at udbyde disse særlige former for offentlige tjenesteydelser i licitation. Domstolen har imidlertid i en udtalelse af 19. januar 1994 anført, at udførelsen af kontrol med luftfarten er en offentlig opgave uden økonomisk karakter, for denne opgave er en tjenesteydelse af almen interesse, der på den ene side sigter mod at beskytte brugerne af luftfarten og på den anden side den del af befolkningen, der er berørt af overflyvninger. Derfor kan man mene, at udøvelsen af luftfartskontrol, information og alarm kræver en form for højtstående ordenspoliti, som ikke under nogen omstændigheder må sammenlignes med en ydelse af forretningsmæssig karakter på trods af afgiftssystemet. Den kendsgerning, at disse ydelser dækkes af afgifter, som brugerne betaler, betyder ikke, at de må betragtes som tjenester, der er underlagt traktatens økonomiske bestemmelser.
Derfor bør medlemsstaterne kunne fastsætte betingelserne for planlægning og udøvelse af disse tjenester i forhold til omfanget og arten af den trafik, som de styrer, samt i forhold til den økonomiske situation i landet. Det skal ligeledes præciseres, at luftfartstjenesterne ikke kan være underlagt traktatens økonomiske bestemmelser og heller ikke være underlagt konkurrencebestemmelserne. De interessekonflikter, dette kan medføre, vil være til stor skade for luftfartssikkerheden og særligt for offentligheden. En af statens fornemmeste opgaver er at sikre befolkningens og landets sikkerhed. Det er derfor udelukkende op til medlemsstaterne, som naturligvis skal sikre harmoniseringen i forbindelse med Eurocontrol, at varetage denne opgave.

Foster (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil starte med at takke ordførerne hr. Fava og fru Sanders-ten Holte samt skyggeordføreren hr. Schmitt for deres store arbejdsindsats med disse meget komplicerede og detaljerede betænkninger.
Jeg vil imidlertid kommentere en række problemer, der endnu ikke er blevet behandlet - i særdeleshed ikke af Kommissionen. Luftfartsindustrien kan ikke fortsat acceptere tabet af fire milliarder amerikanske dollars på grund af forsinkelser i Europa, og jeg må erkende, at vi er nødt til at gøre noget.
Ikke desto mindre så ligger problemerne i detaljerne. De aktuelle forslag kunne resultere i en gentagelse af love og foranstaltninger rettet mod medlemsstaterne eller mod alle de 31 lande, der i øjeblikket har tiltrådt Eurocontrol-konventionen. Hvad værre er, så er der stadig en reel fare for at skade eller ødelægge eksisterende tværeuropæiske systemer, som alle er tilfredse med, udelukkende fordi de lige pludselig skal indgå i en EU-sammenhæng. Jeg tænker her specielt på Kommissionens forslag om at genskabe Eurocontrols overflyvningsafgiftssystem og centrale luftreguleringssystem. Jeg vil også sætte spørgsmålstegn ved indførelsen af et rådgivende organ for luftfart, da det vil være en unødvendig gentagelse af det eksisterende system.
Det er vores pligt at se ud over vores grænser og skabe vedkommende og effektive aktioner og foranstaltninger til fremme af sikkerheden, effektiviteten og økonomien i forbindelse med styring af lufttrafikken, som ikke resulterer i et todelt system, der bringer den aktuelle arbejdsmåde i fare. Vi må heller ikke ignorere den ægte bekymring hos mange medlemsstater over det militære aspekt i forbindelse med det fælles europæiske luftrum eller suverænitetsspørgsmålet.
Under vores indledende drøftelser oplyste jeg den 6. juli 2000 Europa-Parlamentet om, at 44% af forsinkelserne og 30 flaskehalse var koncentreret i de sektorer, der spænder over nord og syd, herunder Schweiz, Italien, Spanien og dele af Tyskland. Jeg understregede også, at det ikke var rimeligt at bruge Eurocontrol som syndebuk. Et fælles europæisk luftrum vil ikke løse alle problemer med stærk trafikbelastning, hvis ikke disse medlemsstater og Schweiz bestræber sig på at løse deres konkrete mangler.
Endelig skal både luftfartsselskaber og lufthavne se nærmere på deres praksis, da de også alt for ofte er skyld i en stor procentdel af forsinkelserne.
Betænkningen har bevæget sig et godt stykke, og der skal lyde en stor tak til ordførerne. Men vi har endnu ikke nået målet. Jeg håber, at der vil ske en yderligere afklaring, efter at Rådet har holdt møde.

Wiersma (PSE).
Hr. formand, denne forhandling drejer sig ikke blot om sikkerhed eller udryddelse af forsinkelser gennem et bedre samarbejde på europæisk plan. Den har efter min mening også en international, politisk dimension. Samarbejde er EU's styrke, men også dets svaghed. Det er nyttigt at indgå aftaler om europæiske regler inden for luftfarten, inklusive anvendelsen af luftrummet. Svagheden ligger imidlertid i den måde, hvorpå det sker, nemlig langsomt og med mange nationale forbehold.
EU forsøger at være en ligeværdig partner for USA på den internationale scene, se blot på Kyoto og hele affæren omkring Den Internationale Straffedomstol. Amerikanerne forsøger ofte at spille os ud mod hinanden, og ofte er vi ikke i stand til at yde modstand. Luftfartssagen er et godt eksempel herpå.
Når man sammenligner EU med USA, er det tydeligt, hvor meget bedre tingene er organiseret der, og hvor svage vi ofte stadig er. Af forhandlingen og Fava-betænkningen fremgår det også, at vi stadig langtfra er enige om anvendelsen af luftrummet og reglerne for styringen af lufttrafikken. Denne diskussion kender man ikke i USA, for der er der kun én luftfartsmyndighed. Jeg tror derfor, det er vigtigt, også i lyset af denne forhandling, hurtigt at gøre fremskridt og arbejde på et system, et sæt regler, som kan danne grundlaget for ét område i stedet for 15 forskellige ordninger, som på den ene eller anden måde får en europæisk fællesnævner.
Endelig har jeg en bemærkning om fru Maes' betænkning, som er fortræffelig. Det er godt, at vi nu endelig kan afslutte denne sag. Den har varet alt for længe, bl.a. som følge af problemet med Gibraltar. Der er risici med fly fra tredjelande, ofte fordi disse er forældede. Det skaber uansvarlige risici, også i lufthavne i EU, hvor passagerer rejser med disse fly. Det glæder mig, at der nu kommer et inspektionssystem, og jeg gentager min kompliment til fru Maes for hendes fremragende betænkning.

Cauquil (GUE/NGL).
Hr. formand, indførelsen af konkurrence mellem luftfartstjenesterne kan hverken begrænse forsinkelserne i flyafgangene eller harmonisere det europæiske luftrum, hvilket Kommissionen giver indtryk af.
Konkurrencen vil faktisk forværre disse problemer, for den er det modsatte af samarbejde. Indførelsen af produktivitetskriterier kan ikke, når det kun drejer sig om rentabilitet, forbedre den service, der ydes til flypassagererne. Og det er helt sikkert, at ændringen af den offentlige og integrerede karakter af luftfartskontrollen og dermed ødelæggelse af sikkerhedskæden, som denne tjeneste sikrer, udgør en øget sikkerhedsrisiko. Det blev der på tragisk vis gjort opmærksom på i forbindelse med flykatastrofen ved Bodensøen i juli.
Flyvelederne har, som under deres europæiske strejke den 19. juni, fuldstændig ret i at afvise forslaget om det såkaldte "fælles luftrum" og de risici, som det vil medføre.
Sammen med mine kolleger, fru Laguiller og fru Bordes, protesterer jeg mod den ødelæggelse, som Kommissionen har iværksat, af denne offentlige tjeneste ved at overgive den til privat grådighed. Aktionærerne i flyselskaberne og i virksomheder, der beskæftiger sig med flymekanik og it, er allerede begyndt at bruge det overskud, som de får ud af dette. Det er sandheden om dette forslag, når Kommissionens undskyldninger sorteres fra.
Vi afviser derfor forslaget som helhed, og vi stemmer mod betænkningerne af hr. Fava og fru Sanders-ten Holte, for privatisering og stræben efter profit er skadeligt og i uoverensstemmelse med udviklingen, med bekymringerne om sikkerheden og med den mulige og nødvendige gennationalisering af de menneskelige opgaver både på jorden og i luften.
Titford (EDD).
Hr. formand, da min kollega talte om det fælles europæiske luftrum i juli 2000 takkede han den daværende ordfører sir Robert Atkins for det, han betegnede som en gave til euroskeptikerbevægelsen i Det forenede Kongerige. Siden da har den eurofile britiske presse - specielt den nationale søndagsavis The Observer - slået mønt af den nylige tragiske kollision mellem et schweizisk og et russisk rutefly. En journalist antydede tilmed, at ulykken delvist skyldtes manglen på et samlet system. Det her handler imidlertid ikke om at kontrollere luftrummet. Der findes allerede et samlet system under Eurocontrol, der i 42 år har stået for koordineringen af lufttransporten i 30 lande, hvoraf halvdelen er uden for EU. Det virkelige stridspunkt er lige så gammelt som Fællesskaberne selv, nemlig spørgsmålet om overstatslighed versus mellemstatslighed.
Eurocontrol-systemet bygger på mellemstatslig kontrol, mens rammedirektivet om et fælles europæisk luftrum er rendyrket overstatslighed. Fællesskabet vil gerne have en del af systemet underlagt overstatslig kontrol. Det vil gerne overtage kontakten til Eurocontrol fra medlemsstaterne, så det kommer nærmere målet om det, som Monnet kaldte en europæisk regering. Det er den virkelige dagsorden.
Derfor vil jeg særligt minde mine britiske kolleger om, at hvis de stemmer for denne foranstaltning, stemmer de samtidig for politisk integration.

Cocilovo (PPE-DE).
Hr. formand, ligesom andre af vores kolleger vil jeg gerne starte med endnu en gang at takke og lykønske Kommissionen for dens initiativ og ordførerne og parlamentsorganerne for deres arbejde med et så vanskeligt emne, hvor det efter min mening er hensigtsmæssigt at benytte sig af det fleksibilitetsbegreb, som vi så ofte påberåber os.
Jeg vil også gerne takke kommissæren og næstformanden i Kommissionen, fordi hun foretog en mindre, formel ændring af proceduren i dette tilfælde og allerede nu gjorde rede for Kommissionens holdning til ændringsforslagene i stedet for at vente til forhandlingens afslutning. Når det gælder et så vanskeligt emne, giver dette os nemlig lejlighed til at understrege nogle begrundelser for den vægt, vi lægger på ændringsforslagene, netop for at gøre opmærksom på nogle vigtige og prekære punkter i debatten.
Den strategi, der tager sigte på et fælles luftrum, er positiv på grund af de betragtninger, som alle talerne kom med, og som jeg af tids- og pladshensyn ikke vil gentage her. Grundstenene er sikkerhed, effektivitet og regularitet, for nu at gentage kommissærens ord. Når vi i nogle af ændringsforslagene har valgt at undgå en udtrykkelig og isoleret henvisning til de økonomiske aspekter, er det således ikke, fordi vi undervurderer deres betydning, men for ikke at give et alibi til dem, der lige fra starten har omtalt denne proces i negative vendinger. Vi siger tit, at vi ikke må smide barnet ud med badevandet. I dette tilfælde er der nogle, som lige fra begyndelsen har forsøgt at gøre vandet snavset netop med det formål at smide barnet ud, og det er det, vi gerne vil undgå.
Det samme gælder for samarbejdet mellem de civile og de militære myndigheder. De udveje, vi foreslår, vil måske ikke løse problemet, men hvis der er noget, som i hvert fald ikke løser problemet, er det at lade helt være med at tage det op. Problemet vil dukke op igen, når det gælder forbindelserne til Eurocontrol og respekten for den nationale suverænitet - også i processen med at omlægge de funktionelle luftrum - og der findes nogle mulige løsninger, som kan forbedre det positive arbejde, der er blevet udført hidtil.

Watts (PSE).
Hr. formand, jeg vil også takke ordførerne for deres indsats og minde kollegerne om, at vi skal huske at holde disse forslag op imod de tre vejledende principper: sikkerhed, miljøbæredygtighed og forbrugerrettigheder. De aktuelle flyvekontrolsystemer i Europa lever på lånt tid, hvilket kun bevises af sommerens tragiske hændelser. Fru Maes har helt ret i, at vi om 20-30 år formentlig vil kunne opleve en større luftfartstragedie hver uge, hvis ikke vi gør noget nu.
Det fælles europæiske luftrum og forslagene om kontroller af fly fra tredjelande er vigtige bidrag til at gøre vores luftrum mere sikre. Men vi skal også tage hensyn til miljøet, specielt i denne uge, hvor FN afholder miljøtopmøde i Johannesburg. Hver dag bortødsles millioner af liter brændstof, og der produceres unødvendige emissioner på grund af forsinkede afgange og fly, der er i transit i det europæiske luftrum. Et fælles europæisk luftrum vil være et væsentligt bidrag til nedbringelse af forurening, emissioner og bortødsling af fossile brændstoffer.
Endelig må vi heller ikke glemme forbrugerrettighederne. Hver tredje flyvning i Europa er forsinket. De menneskelige omkostninger er umulige at gøre op. Tusinder af familier fik ødelagt deres sommerferie i år, fordi de måtte vente i varme og forældede lufthavne. Erhvervslivet bryder sammen og forsinkes.
Jeg håber, at der er bred støtte til dette forslag. Det glæder mig, at kommissæren er tilstrækkelig ambitiøs til at sige, at det er nødvendigt med et stort gennembrud i 2004. Ligesom hr. Fava er jeg fortsat optimistisk med hensyn til at overholde den frist. Det er bare ærgerligt, at Rådet ikke er repræsenteret i dag for at kommentere vores bekymringer og vores krav om en øjeblikkelig indsats, for kommissæren har gjort sit arbejde. Og vi har gjort vores. Nu er det op til Rådet.

Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, vi har ikke noget at indvende mod et fælles europæisk luftrum, der - som det proklameres - skal øge sikkerheden i det europæiske luftrum gennem koordinerede retningslinjer og foranstaltninger samt harmoniserede bestemmelser. Dette er imidlertid ikke den virkelige begrundelse for dette forslag fra Kommissionens side. Det forholder sig jo i øvrigt sådan, at spørgsmål om sikkerhed eller for den sags skyld forsinkelser ikke umiddelbart har noget med luftfartskontrollen at gøre, og forslaget har da heller ikke meget at tilbyde, hvad angår sikkerheden. Nogle af de retningslinjer, som forslaget indeholder, vil i stedet kunne bringe de høje sikkerhedskrav i fare, som det hævder at forsvare. Det vil således blive tilfældet med åbningen af et marked for hjælpetjenesterne, med den prioritering, der tillægges resultatforbedring, som kan betyde lavere omkostninger til personel og udstyr, og med omskabelsen af de geografiske blokke til økonomiske blokke, der vil have tendens til at konkurrere med hinanden til skade for sikkerheden.
Det er imidlertid på andre planer, at dette forslag bekymrer os mere, ligesom nogle af de ændringsforslag, som udvalget har indført. Jeg tænker konkret på ønsket om at omkonfigurere definitionen af de "funktionelle luftrumsblokke" fra medlemsstaterne til Fællesskabet. Da det jo, som tilfældet er, både ifølge traktaterne og ifølge nogle medlemsstaters forfatninger, deriblandt mit eget lands, drejer sig om den territoriale forvaltning, hører dette under medlemsstaternes enebeføjelser. Der er derfor ikke noget retsgrundlag til at foreslå det, som man gør, især ikke i udvalgets formulering, der styrker Kommissionens rolle som øverste instans.
Disse forhold bliver endnu vigtigere, fordi det militære aspekt også indgår. Det kan derfor ikke accepteres, at man ønsker at underordne kontrollen med det militære luftrum og i det hele taget definitionen af de nye "funktionelle luftrumsblokke" uden en kompetent beslutning fra medlemsstaternes side. Vi mener derfor, at Rådets nylige tilgang i behandlingen af denne sag er ganske fornuftig.
Disse bekymringer - men også andre, f.eks. vedrørende flyveledernes mobilitet - har fortjent hele vores opmærksomhed og ført til en række ændringsforslag, der, hvis de vedtages, vil kunne føjes til en del ændringsforslag, som udvalget har vedtaget, og som har forbedret Kommissionens oprindelige forslag. Det gælder således opfattelsen af luftfartstjeneste som et område af almen interesse, at arbejdsmarkedets parters bør medinddrages, hvilket ikke har været foreslået før, at det nu accepteres, at luftfartstjenesteudbydere stadig kan være offentlige instanser, og at samarbejdet med Eurocontrol skal styrkes. Jeg vil imidlertid gerne understrege, at det er de spørgsmål, som jeg først nævnte, der vil være afgørende for den endelige vurdering af dette forslag!

Rack (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Fava-, Sanders-ten Holte- og Maes-betænkningerne har fået et meget stort flertal i udvalget. Det, som vi vil opnå i den løbende lovgivningsprocedure i retning af single sky, har kollegerne derfor også fremhævet med rette. Alt dette kan man kun tilslutte sig, også en tak til kommissæren og ordførerne.
Men, og det har nogle kolleger også allerede sagt, vi er stadig langt fra optimale løsninger. Den, der ikke vil indrømme det, skulle bare prøve at sætte sig ind i offentlighedens rolle. Borgerne ser slet ikke emnet "flyvninger i Europa" så rosenrødt, især ikke, hvis de hyppigt er henvist til trafikmidlet fly. De betragter flyvning i Europa som sikkert. Det er godt, det skal fortsat være sådan, selv om der også på dette område er behov for forbedring. Men de betragter især flyvning som ekstremt dyrt. For de penge, jeg betaler for en flyvetur fra min hjemby Graz til Bruxelles, kan jeg også flyve til Los Angeles eller Kuala Lumpur. På en eller anden måde stemmer proportionerne ikke helt entydigt her.
Forsinkelserne tager til. Vi flyver hurtigt, og vi sidder så meget desto længere fast i lufthavnene, og vi flyver ikke så sjældent slet ikke mere. Strejker, især før helligdagene, gør det igen og igen klart for os, i hvor høj grad mange har deres egne og ikke kun almenvellets interesser for øje i forbindelse med emnet luftfartssikkerhed. Ud fra det synspunkt er der ikke kun ros for det, der er opnået, men vi bør først og fremmest også gå ud fra, at det, som vi tilvejebringer i dag, måske skal forbedres efterfølgende, således at vi, idet vi fastsætter højere standarder for os selv, sørger for større flysikkerhed, men også for fornuftige trafikbetingelser i Europa. Der er stadig meget at gøre.

Poignant (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, forslaget viser meget fint den måde, vi handler på. Vi tager udgangspunkt i et kendt problem, nemlig forsinkelserne i 1999, selv om det var et usædvanligt år på grund af krigen i Kosovo og ændringen af flyruterne. Da der opstod et problem, vendte man sig næsten helt spontant mod Europa-Parlamentets fetich, jeg taler om konkurrencen, som jeg tror, at det en dag bliver nødvendigt at rejse en statue for. Konkurrencen når hurtigt sine begrænsninger, når passagerernes sikkerhed står på spil, og disse begrænsninger, som heldigvis for en dels vedkommende nævnes i forslaget, henhører under landenes ansvar. Faktisk er det sådan, at en flyveleder er det samme som en færdselsbetjent, og som en kaptajn, der er ved at føre sit skib i havn, og vi må aldrig lave forretninger på deres bekostning. Det står for øvrigt hver medlemsstat frit for at vælge tjenesteudbyder til luftfarten, og i forordningen bør der tages højde for de tilfælde, hvor offentlige eller private funktioner vedrører opgaver af almen interesse. Der er i den forbindelse blevet stillet et ændringsforslag.
I luftrummet er der ikke kun civile fly, men også militærfly. Samarbejdet mellem dem er nødvendigt. Jeg minder om, at dette samarbejde for hærens vedkommende snarere henhører under den mellemstatslige søjle end den overstatslige søjle, og derfor kan udvalget om det fælles luftrum ikke svare på dette spørgsmål. De 15 er for øvrigt ikke de eneste, der er også de andre lande. De har fortalt os, at de vil tilslutte sig Eurocontrol inden for en måned, og det er positivt. På nuværende tidspunkt må vi vente på, hvad der sker som det næste.
Der er stadig begrænsninger, og jeg slutter med dette punkt, for kontrollen er et hele, som ikke kan skæres i stykker eller opdeles. De tjenester, som byder på denne opgave, kan ikke adskilles. Jeg håber, at afstemningsresultatet vil afspejle alle disse kendsgerninger. Når det er sagt, vil jeg sige, at mine kolleger har udført et godt stykke arbejde, og jeg takker Dem for Deres måde at lytte på.

?orakas (GUE/NGL).
Hr. formand, der er en fare for, at de frie luftrum, som er målet for det foreslåede direktiv, vil udvikle sig til et sikkerhedsmæssigt mareridt for millioner af passagerer. Problemer med lufttransport, konkurrenceevne og effektivitet bruges som påskud for fuldstændigt at liberalisere markedet i denne sektor, for at hæve storkapitalens fortjeneste samt for at foretage et grimt angreb på luftfartssikkerheden og medlemsstaternes nationale uafhængighed og udviklingspotentiale - specielt i de mindre udviklede medlemsstater og i de mere fjerntliggende områder.
Og det er ikke alt. De foreslåede frie luftrum vil - og det indrømmer man blankt - blive brugt til at tjene de militaristiske og græsrodsfjendske planer fra NATO's og EU's krigsmagere. Samtidig vil transporttjenesten ikke længere være til befolkningens fordel men i stedet være med til at sikre storkapitalens profitmaksimering. Der vil være mange og forskelligartede negative virkninger af dette direktiv, specielt for Grækenland, der har hundredvis af øer med nogle af EU's mindst udviklede områder, og som har alvorlige forsvars- og sikkerhedsproblemer.
Derfor går vi - arbejdstagerne og forbrugerne - imod dette direktiv. Vi kæmper for nationaliserede luftfartsselskaber, der overholder høje kvalitets- og sikkerhedsstandarder, og som er integreret i et nationalt udviklingsprogram, der skal tjene befolkningens og ikke storkapitalens interesser.

Lisi (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg er til gengæld tilfreds med, at vi i dag har vedtaget denne pakke af foranstaltninger, og hvis der endelig er noget, man kan beklage sig over, er det, at den kommer alt for sent. Vi har spildt 10 år med den ikke engang historiske strid mellem Spanien og Storbritannien, men skidt med det, for i dag står vi langt om længe over for nogle nye udsigter.
Jeg må sige, at mange vanskeligheder under alle omstændigheder er opstået, fordi der objektivt set er og har været tale om en vanskelig sag, som bestemt ikke har haft noget nemt forløb. Vi kunne også høre ekkoet af disse vanskeligheder her i salen i dag, selv om det står klart for alle, at der er mange økonomiske, sikkerhedsmæssige og miljømæssige grunde samt grunde, der skyldes forbrugerbeskyttelse. Vi hørte nemlig om de mange forsinkelser, om flytrafikophobningen, om de udgifter, som denne trafikophobning medfører, og om sikkerhedsproblemerne ved at udvide luftrummet. Selv om det står klart for alle, at der er nogle yderst fornuftige grunde til at indføre denne fælles pakke, hørte vi også i dag, at der blev gjort indsigelse af forskellige årsager, nemlig den lidt usædvanlige henvisning til medlemsstaternes suverænitet, det pludselig så vigtige samarbejde med militæret - det undrer mig især, at navnlig den yderste venstrefløj forsvarer militæret på denne måde - og sammenblandingen af liberalisering og privatisering. Det er alt sammen indsigelser, som efter min mening i virkeligheden dækker over en vis modstand og over ønsket om at bevare tingene, som de er, i stedet for at ændre dem, hvilket er nøjagtigt det modsatte af, hvad borgerne beder os om.
Fru kommissær, der er mange punkter, hvor EU bør tage et skridt tilbage og ikke et skridt frem, og hvor det ikke bør blande sig i nationalstaternes forhold og kompetence, men det er ikke tilfældet her. Dette initiativ er, hvad borgerne beder os om, og derfor skal De gå beslutsomt videre og give os et fælles luftrum, hvor alle kan rejse sikkert og problemfrit.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, dette emne er et godt eksempel på EU's berettigelse. Ingen medlemsstat kan alene effektivt løse problemerne med lufttrafikregulering eller luftfartssikkerhed. I EU samarbejder vi ikke blot som stater med deler også suverænitet og lovgivning til gavn for både de enkelte medlemsstater og hele EU's befolkning. Det er et godt eksempel på, hvordan det kan gøres effektivt. Man kan ikke sige, at det er et perfekt forslag, men det er et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Der er ingen tvivl om, at der er behov for interoperabilitet mellem vores flyvekontrolsystemer. Der er brug for bedre integration, og personalet skal have bedre og mere ensartet udstyr og uddannelse. Vi skal ikke blot forsøge at genskabe glæden ved at flyve men også den sikkerhedsfornemmelse, folk har, når de går om bord på et fly og lader sig transportere fra et sted til et andet.
Som medlemmer af Europa-Parlamentet flyver vi som en del af vores arbejde. Vi er bestandig på vingerne. Jeg ved, at glæden ved at tage til en lufthavn og stige om bord på et fly i hvert fald i de seneste par år er mindsket, ikke kun på grund af forsinkelser, der skyldes flyvekontrol, manglende luftrum etc., men også på grund af forsinkelser ved lufthavne, bagageudlevering og sikkerhedskontroller. Man kan hævde, at sikkerheden er nødvendig.
Jeg glæder mig også over Eurocontrols almennyttige karakter. Det er vigtigt at huske på, at de private virksomheder ikke kan fastsætte bestemmelser for dette område. Bestemmelserne skal opretholdes gennem et stærkt offentligt serviceelement.
Med hensyn til, hvilke principper jeg ville anvende for dette område, vil jeg nævne sikkerhed som første prioritet, miljøbæredygtighed som anden prioritet og effektivitet som tredje prioritet. Det er vigtigt at holde sig disse principper for øje, og vi bør gå videre med dette forslag.

Vatanen (PPE-DE).
Hr. formand, fru de Palacio, mine damer og herrer, så har vi endnu en gang måttet lægge øre til alle mulige grunde til, at vi måske ikke kan finde en fælles europæisk løsning på brugen af luftrummet. Begrundelserne har ofte været sikkerhedsmæssige hensyn, men det handler i virkeligheden om egoisme og det faktum, at vi ønsker at bevare status quo.
Det er vanskeligt at forestille sig et mere fornuftigt og logisk projekt end en rationel og koordineret brug af det europæiske luftrum, særligt da vi fremover vil se en konstant stigning i antallet af flyafgange og passagerer. Hvorfor skal et luftfartøj, der flyver fra Helsinki til Athen eller fra Warszawa til Dublin, flyve i siksak over Europa, mens piloten udfører de samme rutiner igen og igen? Det bør ses som én sammenhængende øvelse.
Resultatet af den gældende praksis er forsinkelser. Finske medlemmer af Europa-Parlamentet flyver ikke længere fra Helsinki til Strasbourg via Paris, fordi flyvningerne altid er forsinkede eller annullerede, eller fordi bagagen forsvinder. Nu flyver vi i stedet direkte til Frankfurt eller Zürich, hvorefter vi kører i bil i tre timer. Det er bedre end at bruge de europæiske lufttrafiktjenester.
Det er også et meget dyrt system. Vi ved udmærket, at man i USA kan håndtere det dobbelte antal flyvninger for de samme penge. Hvem i samfundet betaler regningen, når vi er ineffektive? Det er altid de fattige. De rige har råd til at finde en alternativ løsning.
Det er også et sårbart system. Den tragiske ulykke i Schweiz skete ikke på grund af dårligt udstyr eller underbemanding. Vi er nødt til at stille følgende spørgsmål: Hvorfor skal et lille land som Schweiz have sit eget luftrum? Hvis en arbejdsmåde baseret på internationale grænser er den rigtige, skulle vi oprette centre i Andorra, San Marino og Vatikanet. Vatikanet er allerede en slags himmelsk center for lufttrafikregulering - et åndeligt center. Der bliver vi mindet om, at himlen tilhører os alle i fællesskab.

Vairinhos (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære ordførere, der er almindelig enighed om, at der skal regulering til for at integrere det europæiske luftrum. Situationen i dag er kendetegnet ved flere forskellige luftfartstjenester, der udføres af et halvt hundrede kontrolcentre med omkring en snes forskellige forvaltningssystemer og 70 programmeringssprog. Det er absurd!
Der må virkelig en ændring og en regulering til, så den nødvendige harmonisering kan indføres, herunder også med hensyn til flyveledernes uddannelse. Og tillad mig her at nævne, at jeg selv har været flyveleder i forbindelse med min værnepligt, og at jeg er velkendt med de vanskeligheder, som den manglende koordinering mellem det militært og det civilt kontrollerede luftrum kan betyde. Det er yderst vigtigt, at der bliver gennemført en regulering, og derfor er det i denne pakke af fire forordninger om et fælles europæisk luftrum helt uomgængeligt, at Eurocontrol får de nødvendige beføjelser og den nødvendige uafhængighed, når rollen som offentligt organ for luftfartssikkerhed skal udfyldes. Spørgsmålet om oprettelse af de funktionelle luftrumsblokke på tværs af grænserne trænger sig imidlertid meget på, og det må klargøres fuldstændig, hvad det drejer sig om, og hvilket formål de har. De må oprettes med de involverede landes accept, da der i modsat fald ganske givet vil opstå konflikt med nogle medlemsstaters forfatninger.
Som afslutning vil jeg gerne sige, at sikkerhed må have første prioritet for alle, der skal medvirke til at indføre det fælles europæiske luftrum, og herefter kommer miljø og effektivitet.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand, først vil jeg gerne undskylde, at jeg ikke var her i begyndelsen af forhandlingen, fordi jeg først er ankommet her til morgen. Jeg mener, at vi her til morgen egentlig bør glæde os over alt det, som er blevet præsenteret i detaljer. For selv om det har varet tre år, er vi kommet langt. Kommissionen sagde i sin første tale - det var i sommeren 1999 - at den ensartede luftkontrol er et typisk europæisk problem, som vi må tackle på europæisk plan. Næstformanden nedsatte efterfølgende en arbejdsgruppe på højt plan. Det var vi ikke særligt tilfredse med i Parlamentet, men det var rigtigt, fordi hun dermed forsøgte at tage fat i bekymringerne hos de medlemsstater, som frygtede en ufornuftig centralisering. Derfor var det rigtigt at nedsætte Gruppen på Højt Plan, som fremlagde sin rapport i 2000. Kommissæren stillede direktivforslagene i 2001. I dag skal vi efter gode debatter i udvalget afslutte førstebehandlingen i Parlamentet, det vil sige, at vi er kommet meget langt på tre år, og det bør vi i første omgang glæde os over.
Endvidere er der naturligvis stadig filosofiske forskelle. Men lad os tænke over det engang. Jeg mener, at der er eksempler nok på, at man kan integrere og forbinde militær og civil luftrumskontrol, og at det så er mere effektivt, også med henblik på militær sikkerhed. Denne modsætning mellem militær luftrumskontrol og civil luftrumskontrol bør vi overvinde. Desuden bør vi endnu en gang gøre det helt klart, at vi er demokrater, og demokrati betyder, at regeringen skal træffe afgørelsen, kontrolleret af Parlamentet. Derfor er Eurocontrol noget, som vi i sidste ende ikke kan blive gode venner med. Eurocontrol er et organ af embedsmænd. Vi anerkender Eurocontrols tekniske ekspertise, dens tjenesteydelsesfunktion i bestemte sektorer, men regulativfunktionen skal være hos EU, Kommissionen, kontrolleret af os, for vi er ansvarlige for de statslige ordninger. Fru næstformand, måske kan De fortælle os, hvor langt Rådet har udviklet sig. De har givet Rådet alle muligheder - Gruppen på Højt Plan, Rådet har kunnet forhandle parallelt. Kan vi være sikre på, at Rådet afslutter dokumentet inden jul med en fælles holdning? For kun sådan kan vi nå målet inden 2004.

Savary (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil først og fremmest give udtryk for min personlige tilslutning til gennemførelsen af projektet om et fælles luftrum af tre grunde. Den første grund vedrører rationaliseringen af kapaciteten, og alle er enige om dette punkt i betragtning af den voldsomme stigning i lufttrafikken. Den anden grund er indførelsen af høje sikkerhedsbestemmelser særligt inden udvidelsen - det er efter min mening et meget vigtigt punkt - og den tredje grund er udmøntningen af enigheden om Eurocontrol i en fællesskabsforordning. Disse tre udfordringer er betydelige.
Denne sag er vanskelig, fordi den startede dårlig på grund af to oprindelige fejl fra Kommissionen, som først ønskede at fremlægge det som et magtspil mellem Kommissionen og Eurocontrol, og som sandsynligvis også har givet for meget efter for presset fra flyselskaberne i forbindelse med kommercialiseringen af kontroltjenesterne. Men Kommissionen har fremlagt et andet forslag, som jeg mener er et væsentligt skift, med tilslutningen til Eurocontrol, anerkendelsen af tjenesteydelser af almen interesse, tjenester til udøvelse af luftfartskontrollen, det naturlige monopol og i særdeleshed med den kendsgerning, at medlemsstaterne er en del af det fælles luftrum og har deres del at sige i forbindelse med den måde, forordningen anvendes på.
Vi mener dog, at der stadig mangler svar på tre spørgsmål. For det første er de tilhørende tjenester angivet meget upræcist. Der er både en restriktiv beskrivelse og en ekstensiv beskrivelse af disse tjenester. Men jeg mener ikke, at man helt skal bryde kontrolkæden, som det uheldige eksempel med de britiske jernbaner viser - hvilket man skal tage ved lære af. Flyvelederne er omgivet af radarer, radioer og informationsteknologi. Vi har desværre oplevet, hvad der kan blive resultatet, når apparaturet svigter. Dette viser ikke, at en integreret tjeneste er ufejlbarlig, men det viser, at der sandsynligvis er et minimum af integration i disse tjenester og måske et maksimum, som skal bevares.
For det andet ser det ud til, at forbindelsen mellem Eurocontrol og Det Europæiske Luftfartssikkerhedsagentur ikke er helt fastlagt. Agenturet nævnes ikke i forslagene, men det vil forsat eksistere, og det er nødvendigt med en klarlæggelse.
Endelig giver tildelingen af luftrumsblokke anledning til mange protester, som skal tages til efterretning. Faktisk er det sådan, at hvis hver enkelt medlemsstat kan vælge tjenesteudbyder, og hvis to medlemsstater ikke er enige om tjenesteudbyderen, så står der intet om, hvordan dette problem skal løses. Vi stiller derfor nogle ændringsforslag i den forbindelse og håber, at de bliver vedtaget.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne give udtryk for min store tilfredshed med, at vi har denne forhandling i dag, og at vi er nået så vidt. Jeg tror, at denne tak navnlig skal rettes til fru Palacio, som er kommissær og næstformand i Kommissionen, og som er til stede her i dag. Hendes ihærdighed har ført til dette resultat, som mange andre har bidraget til, også Europa-Parlamentet. Dette er jeg som sagt meget tilfreds med. Jeg håber, at hun, når hun nu har overvundet så meget modstand, også kan overvinde Rådets modstand og afslutte projektet inden for de fastlagte frister.
Jeg vil især gerne sige til hende - sådan som jeg har givet udtryk for i flere forespørgsler til Kommissionen tidligere - at hun ikke skal lade sig standse af en privilegeret kaste som flyvelederne, der desværre hellere vil bevare deres privilegerede situation end yde et konkret bidrag til sikkerheden for hele EU's befolkning. Tidligere har vi desværre set flere gange, at flyveledernes fejl og uagtsomhed har krævet mange ofre, og den kendsgerning, at det delvist også skyldes manglen på et fælles luftrum, viser, hvor vigtigt og nødvendigt det er at løse dette spørgsmål meget hurtigt.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke de ansvarlige for disse betænkninger og alle talerne i forhandlingen, som jeg har fundet særdeles interessant.
Jeg vil gerne takke fru Maes for hendes betænkning om kontrollen med tredjelandes luftfartøjer, som har fået næsten enstemmig opbakning fra Parlamentet, og som vil gøre det muligt at styrke den generelle sikkerhed i EU og sikre ikke kun situationen for EU's luftfartøjer, men også for tredjelandes, i særdeleshed dem fra vores nærmeste nabolande, dem i Østeuropa, som er dem, vi har tættest forbindelse med.
Hvad angår de øvrige betænkninger, hr. Favas og fru Sanders-ten Holtes, om det fælles luftrum, vil jeg gerne afslutte med et par overvejelser.
For det første vil forslaget om det fælles luftrum naturligvis ikke få bugt med alle forsinkelserne. Men 50% af forsinkelserne inden for luftfartssektoren skyldes problemer med styring af lufttrafikken, og forslaget om det fælles luftrum vil tydeligvis forbedre styringen af lufttrafikken og afhjælpe problemet med de 50 procents forsinkelser.
For det andet er hensigten blot en rationalisering af luftrummet ved at harmonisere regler, harmonisere systemer, indføre interoperabilitet og simpelthen integrere alle EU-landenes flykontrolsystemer i ét net - i disse tider, hvor alt er forbundet i net. På denne måde gør vi op med et opdelt og opsplittet system, der i stedet for at øge sikkerheden faktisk reducerer den. Skabelsen af et netværk, integration af systemerne og større muligheder for industrien for teknologiske fremskridt vil bidrage til en forøget sikkerhed.
Jeg ønsker ikke at forfalde til demagogi eller benytte mig af tragedier, men jeg vil gerne sige Dem én ting, nemlig at i forbindelse med den forfærdelige ulykke, der fandt sted i sommer, opdagede de tyske flyledere, hvad der ville ske, men de var ikke tilkoblet nettet eller integreret med de schweiziske flyledere, og de var nødt til at finde en telefon og ringe til den schweiziske flykontrol, men de fik ikke forbindelse. Jeg kan ikke garantere, at ulykken kunne have været undgået, hvis vi havde haft det fælles luftrum, det ved vi ikke. Jeg kan til gengæld forsikre Dem om, at det ville have været nemmere at forhindre den. Og det er det, vi skal huske. Vi indfører ikke kun mere rationalitet men også større sikkerhed, hvilket er formålet med dette initiativ.
Efter 2004 skal vi holde fast ved dette mål - i forlængelse af det, som hr. Jarzembowski, hr. Ripoll og en række andre talere har sagt - og Rådet skal afkræves en hurtig løsning. Jeg har tiltro til, at det danske formandskab vil fremme dette dossier, som jeg ved, er en af prioriteterne på transportområdet og i særdeleshed for lufttransporten.
Eurocontrol. Mine damer og herrer, der er ingen, der ønsker at dublere Eurocontrols aktioner eller nedlægge Eurocontrol. Men man skal være opmærksom på, at Eurocontrol ikke har de beføjelser, som fællesskabsmetoden giver, for at gennemføre sine aktioner. Jeg vil gerne have, at De er klar over, at det eneste, Eurocontrol gør, er at koordinere flyvningerne a priori. Under driften, når flyene er på vingerne, påhviler det de pågældende nationale myndigheder at gennemføre kontrollen med flyvningerne, idet de skal basere sig på en generisk koordinering, som Eurocontrol forud herfor har foretaget.
Det, vi taler om, er, at der i realtid, når flyvningen finder sted, skal være en sådan integration og harmonisering af systemerne, som styrker kontrollen. Det, vi gør, er således at øge sikkerheden, og ikke at fratage et eksisterende organ kompetencer. For jeg vil gerne gentage, at dette organ ikke har disse beføjelser, og det råder heller ikke over fællesskabsmetoden, der gør, at det, vi aftaler her (Kommission, Råd og Parlament) er en obligatorisk regel, som domstolene kan forlange overholdt.
Privatisering. Jeg er ret træt af at gentage det samme. Jeg ved ikke, om det er manglende viden eller ond tro. Læs det, der står i teksten, og ikke kun brochurer fra en eller anden fagforening. Der er ikke tale om privatisering her. Flytrafikkontrol er et naturligt monopol, der skal være reguleret. Der er en dom fra Domstolen, der klart fastslår, at denne kontrol ikke hører ind under kompetencereglerne. Det står også i traktaterne, at den konkrete gennemførelse af denne aktivitet og den metode, der vælges for at gennemføre den, tilkommer den enkelte stat. Vi vil bestemt ikke at ændre traktaten ved hjælp af et direktiv. Mine damer og herrer, lad os være bevidste om vores begrænsninger. Det er helt klart et naturligt monopol, Domstolen har udtalt sig tydeligt, og der er ingen, der ønsker at ændre status quo. Tværtimod, det, vi forsøger, er at styrke public service-situationen og den fælles fællesskabsramme for styringen af flytrafikken.
Civilt-militært. Det er det vanskeligste og mest følsomme spørgsmål i hele forhandlingen. Der findes en særdeles vigtig rapport fra Rådets juridiske tjeneste, som først og fremmest bekræfter egnetheden af det retsgrundlag, som Kommissionens forslag bygger på. Hvis nogle af medlemmerne er i tvivl, opfordrer jeg dem til at læse rapporten fra Rådets juridiske tjeneste, der som bekendt går meget i detaljer i denne sag.
For det andet ser vi på, hvordan vi kan overvinde de vanskeligheder, der simpelthen skyldes den kendsgerning, at EU har begrænsede kompetencer. På den ene side kan vi ikke gå ud over de tildelte beføjelser, og på den anden side drejer det sig under ingen omstændigheder om at reducere noget EU-lands forsvarsmulighed eller om at bevæge sig ind på suverænitetsområder, ud over hvad der står i traktaterne. De skal derfor vide, mine damer og herrer, at alt dette vil være nøje sikret, og at Rådets rapport desuden giver et grundlag for at komme med en klar løsning på dette problem.
Inden for denne kontekst rejses spørgsmålet om overnationale luftrumsblokke. Jeg er nødt til at sige til Dem, mine damer og herrer, og det ved De udmærket, at der kun findes grænseoverskridende luftrumsblokke, såfremt der er en aftale mellem de to EU-stater. Det er korrekt, at de ikke findes, hvis der er en uoverensstemmelse. I så tilfælde er der ingen fælles luftrumsblok, hver stat kontrollerer sit territoriale område, og det er det. Jeg tror derfor, at denne forudsætning vil gøre det muligt for os at overvinde denne vanskelighed.
Mange tak, hr. formand, jeg vil gerne gentage min påskønnelse af den fremragende indsats, hr. Fava, fru Sanders-ten Holte og fru Maes har ydet i forbindelse med denne luftfartspakke, som vil gøre det muligt at styrke sikkerheden og rationalisere luftfartssektoren i EU.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0269/2002) af Blokland for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om etablering af en fællesskabsramme for støjklassificering af civile subsoniske jetfly med henblik på beregning af støjafgifter (KOM(2001) 74 - C5-0001/2002 - 2001/0308(COD)).

De Palacio
Hr. formand, først vil jeg takke ordføreren, hr. Blokland, for hans fremragende betænkning, som han forelægger for os i dag.
Vi drøfter muligheden for at stille økonomiske incitamenter til rådighed for virksomhederne, så de tager hensyn til støjgenerne fra visse fly, i overensstemmelse med princippet om at belønne de bedste og straffe de dårligste.
Selv om støj fra fly allerede er integreret i nogle af Fællesskabets lufthavnsafgiftssystemer, er der stor forskel på de kriterier, de forskellige medlemsstater anvender for at differentiere og kvantificere støjgenerne. Det er derfor vanskeligt at sammenligne det ene system med det andet. Nærværende forslag behandler dette spørgsmål og tilvejebringer en fællesskabsramme for klassificering af støj fra fly, som styrker konvergensen og gennemsigtigheden og gør det muligt at forudsige situationen i hver enkelt tilfælde. Forslaget begrænser sig til det nødvendige minimum for at nå sit mål og giver medlemsstaterne tilstrækkelige muligheder for at tilpasse sig specifikke parametre for bestemte lufthavne, f.eks. niveauet for enhedsstøjafgiften, karakteristikaene ved den flåde, der betjener en bestemt lufthavn, eller forskelle i den højeste og laveste afgift.
Ansvaret for beslutningen om, hvorvidt der skal indføres støjafgifter, overlades til medlemsstaterne. Der er ingen forpligtelse til at pålægge afgifter i alle lufthavne, da det ikke er nødvendigt at pålægge dem i lufthavne, der ikke har støjproblemer.
Jeg vil gerne takke for Parlamentets støtte i denne sag, og ved afslutningen af forhandlingen vil jeg udtale mig mere indgående om nogle af ændringsforslagene, idet jeg allerede nu endnu en gang kan nævne, at vi kan acceptere de fleste af dem.

Blokland (EDD)
Hr. formand, på vegne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik vil jeg gerne tale om betænkningen om støjafgifter i lufthavne.
Selv om vi i årevis har kæmpet mod flystøj, er det stadig muligt, at støjende fly lander i de europæiske lufthavne. Vi tænker her på de fly, der kun opfylder kravene marginalt, og som er udstyret med en støjdæmpningsanordning, som kun lige netop opfylder standarden for kapitel 3-fly. Også andre fly kan forårsage mange støjgener, især i store lufthavne, hvor mange fly starter og lander. For at imødegå de negative virkninger af disse støjende fly bør der træffes foranstaltninger omkring lufthavne, såsom omlægning af start- og landingsbaner, placering af lydskærme, flytning af boligkvarterer, isolering af huse og lign. Det er klart, at disse foranstaltninger kræver mange penge og bestræbelser. Disse udgifter skal afholdes ved hjælp af støjafgifter.
Flystøj er allerede nu et element i en række europæiske lufthavnes afgiftssystem. Denne betænkning sigter mod at harmonisere støjafgifter i lufthavne. Det er naturligvis også hensigten at fremme anvendelsen af mere støjsvage fly. Inden for disse EU-rammer beregnes støjafgiften på en gennemskuelig måde. Herved fremmes gennemsigtighed, retfærdig behandling og forudsigelighed, og vilkårlighed modvirkes.
Jeg vil kraftigt understrege, at støjafgifter på grundlag af målinger ikke er mulige. I lufthavne findes der også andre støjkilder og fly, som lander og starter samtidig. Dette direktiv er derfor baseret på en regnemetode, da dette er den eneste mulighed.
For at modvirke konkurrenceforvridning har Miljøudvalget besluttet at gøre støjafgifter obligatoriske i alle lufthavne. Der er imidlertid flere muligheder for fleksibilitet. Forskellen mellem den højeste og den laveste afgift for en bestemt del af døgnet må højst udgøre en faktor 40 i stedet for 20. Desuden er det fastlagt, at de mest støjende fly skal betale mere for de større gener, de påfører. Kommissionsforslaget fastsætter nemlig, at de mest støjende fly ikke behøver betale højere støjafgifter, end den noget mere støjsvage kategori.
Jeg mener, at der nu er indbygget tilstrækkelig fleksibilitet. Det er derfor ikke nødvendigt at gøre undtagelser for lufthavne, som fører en streng politik på støjafgiftsområdet. Inden for de rammer, som Miljøudvalget har skitseret, er en meget streng politik mulig. Jeg tror ikke, at der findes lufthavne, som fører en så streng politik, at de falder uden for rammerne. Hvis vi alligevel giver nogle lufthavne særbehandling, banes vejen for vilkårlighed.
Som det tidligere er oplyst, vil indtægterne fra støjafgifterne blive anvendt til investeringer, der sigter mod at reducere støjgenerne. Miljøudvalget er imidlertid af den opfattelse, at også andre udgifter, såsom miljøudgifter som følge af støjgener, skal dækkes. Desuden er det ikke alle følger af støjgener, der kan udtrykkes nøjagtigt i penge. Eksempler herpå er manglende nattero eller psykiske følger af støjgener, som der eventuelt kan kompenseres for finansielt. Endelig må vi være klar over, at formålet med støjafgifter er at fremme mere støjsvage fly.
Til sidst har jeg en bemærkning om de ændringsforslag, som Gruppen De Grønne har stillet. Anvendelsen af støjstandarder ved beregningen af støjafgifterne er fuldstændig uforenelig med holdningen i dette direktiv. Desuden er det et spørgsmål, om disse standarder nogensinde vil blive opstillet. Af disse grunde fraråder jeg disse ændringsforslag.
Hr. formand, med denne betænkning håber jeg at opnå, at støjafgifter bliver mere retfærdige og mere gennemsigtige. Jeg synes imidlertid, at det er meget vigtigere, at støjgener reduceres for vores borgere.

Bouwman (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg optræder i øjeblikket som gæstetaler for Regionaludvalgets egentlige rådgivende ordfører, hr. Josu Ortuondo, der, som De ved, er i Spanien af politiske grunde.
Overgangen fra det europæiske luftrum til støj er naturligvis meget simpel. Hvis vi forenkler denne procedure, kommer der en masse betingelser og foranstaltninger i stedet. Jeg takker Kommissionen og ordføreren, hr. Blokland, for det arbejde, som de har udført, men problemerne er tydelige og indlysende. Der er også arbejdet på dem i årevis. Jeg kunne selv følge forhandlingerne om støjdæmpningsanordninger i den foregående mødeperiode. Støjende fly skal i princippet først og fremmest tvinges til at blive mindre støjende, altså med andre ord skal kapitel 3 osv. finde anvendelse. Det er faktisk formålet med det hele, og det er overordentlig vigtigt at gennemtvinge det gennem disse foranstaltninger.
Naturligvis var der kommentarer til Kommissionens rapport. Den skal først og fremmest dreje sig om støjafgifterne, de omkostninger, som er forbundet med disse, og forholdet mellem dem. Det drejer sig om harmonisering, og disse støjafgifter skal naturligvis være baseret på støjklassificering. Det er imidlertid støjafgifterne, der er vigtigst.
Problemet med kommissionsforslaget er - derfor er der i en række udvalg stillet ændringsforslag - at det til en vis grad er uforpligtende, fordi der kun er en ringe sammenhæng mellem støjgener på den ene side og afgifter på den anden side. Det overlades temmelig ofte til medlemsstaterne, hvordan de vil anvende disse afgifter, og som ordføreren, hr. Blokland, til dels også påpegede i sin betænkning, kan dette i praksis virke konkurrenceforvridende, men frem for alt opmuntrer det ikke luftfartsindustrien til det, som jeg tidligere nævnte. Jeg synes også, at det er meget vigtigt at fastlægge - og det er optaget i en række ændringsforslag - at den bedste praksis, for så vidt som den findes, som falder uden for direktiverne og simpelthen er bedre, skal opretholdes, og jeg anbefaler derfor, at en række ændringsforslag, navnlig fra Den Socialdemokratiske Gruppe, støttes.
Der er for lidt differentiering i afgifterne, og forholdet mellem støjafgifterne og omkostningerne er efter min mening utydelige. Jeg har en kort bemærkning hertil. Som hr. Blokland sagde, er nattero, psykiske følger og nogle af miljøvirkningerne svære at måle, og her kan der foretages forbedringer. Jeg gentager, at jeg anbefaler ændringsforslagene herom fra De Grønne, nemlig ændringsforslag 18, 19 og 20. Jeg understreger kraftigt, at vi absolut vil holde fast ved disse ændringsforslag. Dette siger jeg ikke på Regionaludvalgets vegne, men jeg anbefaler dem imidlertid på det varmeste.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, lovgivning med henblik på at bekæmpe de støjgener, som mange borgere dagligt oplever omkring civile lufthavne, er meget vigtig. I øjeblikket ser man stadig store forskelle. Hvad der ikke er muligt i Maastricht, er tilladt i Bierzet, knap 10 km væk. Dag- og nattetimer er forskellige. Når natten begynder i Düsseldorf, flyver vi i Nederlandene kun ved daggry og i skumringen.
Det er derfor på høje tid at gå over til en - om end stadig forsigtig - harmonisering ved at indføre et system af støjafgifter for alle lufthavne i Europa for at fremme anvendelsen af mere støjsvage fly og forbyde støjende fly. Jeg kan meddele Dem, at størstedelen af min gruppe på plenarmødet vil tilslutte sig det ændrede forslag, som er vedtaget i Miljøudvalget. Vi bifalder de ændringer, der er foreslået for at gøre kommissionsforslaget mindre uforpligtende og dermed fjerne den uhensigtsmæssige konkurrence. Også hr. Bloklands forslag om at fordoble faktor 20 som øverste grænse for afgiftens størrelse til faktor 40 er glimrende. For ved at udvide domænet fra 13 til 16 dB vil de mest støjende fly betale mere for deres gener. Jeg støtter derfor ordføreren og al den umage, han har gjort sig for at nå til enighed med alle.
Nu da kommissæren er til stede, vil jeg fremsætte en anden bemærkning, stadig i forbindelse med denne forhandling. Jeg tillader mig således at fremsætte en bemærkning af en anden art. Den har ganske vist at gøre med flystøj. Fru kommissær, jeg har respekt for den måde, hvorpå De forsøger at gøre noget ved flystøjen. Jeg vil imidlertid også gerne have at vide af Dem - og hvis De ikke kan svare nu, kan De måske gøre det skriftligt - hvordan det kan forhindres, at der opstår nye kilder til støjgener. Jeg nævner her eksemplet ved den tysk-nederlandske grænse, Laarbruch, som vi allerede har stillet mange spørgsmål om. I Laarbruch ombygges en militær lufthavn til en civil lufthavn, og al medindflydelse afvises kategorisk. Der er heller ikke klarhed om de betingelser, hvorpå denne lufthavn etableres, om måden, hvorpå bevillingerne gives og om, hvorvidt dag- og natordningen bibeholdes. Jeg vil gerne have at vide, fru kommissær, hvilke konkrete handlinger De vil foretage for at kontrollere den slags ting.

Vermeer (ELDR).
Hr. formand, jeg er glad for, at vi nu har taget et skridt i den rigtige retning for at begrænse støjen i Europa. Jeg vil gerne fremhæve fire vigtige punkter. For det første er det værdifuldt at nå frem til et fælles grundlag for anvendelsen af et støjafgiftssystem, hvilket vil tilskynde flyselskaberne til at anvende mere støjsvage fly. Efter vores opfattelse skal indtægterne bruges til tilpasninger af infrastrukturen for at begrænse støjgenerne. Indførelse af et fælles system gør den nuværende uklare situation mere tydelig.
For det andet er det ikke obligatorisk at indføre dette system i alle lufthavne, hvilket er fornuftigt, da nogle lufthavne måske har naturlige støjbarrierer, som kunne udnyttes økonomisk.
For det tredje bør der indføres certificering ifølge ICAO-standarden. Jeg synes, det er vigtigt ikke at begynde at anvende andre standarder, men det er absolut umagen værd at undersøge, om de kunne udvikles i fremtiden, og det er nyttigt at omsætte den faktiske støjforurening, som folk oplever, til en støjklassificering. Det er i forvejen uhyre indviklet at arbejde med støjklassificering. Som hr. Blokland sagde, er der altid eksterne støjkilder, der forstyrrer. Jeg vil gerne have dette undersøgt noget mere i fremtiden, og det skal derfor være gennemførligt og måleligt, men ikke nu.
Mit sidste punkt er faktoren. Her indtager vi i ELDR-Gruppen en anden holdning. Vi synes, at forholdet 1:20 oven i de andre systemer og oven i landingsrettighederne allerede har en tilstrækkelig indvirkning på prisdannelsen og på udfordringen af luftfartsselskaberne og industrierne til at gennemføre taksterne. Vi synes, at der er en god ligevægt. Lad os derfor indføre det.

Lannoye (Verts/ALE).
Hr. formand, støj er en plage, der i høj grad påvirker helbredet hos mange europæiske borgere. Støjen fra nærliggende lufthavne når ofte et så højt niveau, at det er uudholdeligt for millioner af vores medborgere. Derfor er det absolut nødvendigt at kombinere lovgivning og økonomiske værktøjer for at minimere denne plage.
Det første initiativ, der kan tages, er at fjerne de mest støjende fly. På nuværende tidspunkt er det kun delvist gennemført. Vi ved, at mange fly, der lige akkurat opfylder kravene i kapitel 3, fortsat benytter de europæiske lufthavne. Det er derfor nu bydende nødvendigt at supplere de lovgivningsmæssige tiltag med økonomiske værktøjer. Derfor er metoden med afgifter og gennemførelsen af princippet om, at forureneren betaler, helt sikkert et godt initiativ. Vi glæder os derfor over Kommissionens forslag, der sigter mod at gennemføre et afgiftssystem i en harmoniseret fællesskabsramme.
Målet er at opfordre flyselskaberne til at anvende fly, der støjer mindre, og for øvrigt at undgå dumping mellem lufthavnene. Faktisk er en sådan dumping med støj naturligvis meget skadelig for de mennesker, der bor i nærheden af lufthavnene. Når det er sagt, vil man, selv om Kommissionens forslag i princippet er godt, konstatere, at når det gennemgås mere detaljeret, mangler det nøjagtighed og effektivitet, hvilket ordføreren allerede har nævnt. I henhold til dette forslag er gennemførelsen af afgiften faktisk frivillig, hvilket nødvendigvis vil føre til en dumpingpolitik.
Desuden er differentieringen mellem skaderne utilstrækkelig. Da forholdet 1 til 20, som er foreslået mellem den mindste og den højeste afgift, er utilstrækkeligt, har ordføreren foreslået at hæve faktoren fra 20 til 40, hvilket er helt acceptabelt. Vi er enige i ordførerens forslag som helhed, men vi har tilføjet et aspekt, som han desværre har afvist, nemlig at der tages højde for støjniveauet om natten og støjniveauet dag/nat/aften, som er to meget vigtige støjindikatorer, der kan anvendes til at differentiere afgifterne.
Vi ønsker, at ordføreren gennemgår forslaget endnu en gang og tager hensyn til denne problematik med støj om natten, for det er klart, at støj i nattetimerne helt sikkert er den mest skadelige støj, man kan udsættes for. Problemet kan ikke kun løses med afgifter, men under alle omstændigheder kan dette initiativ være med til at forbedre situationen.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, fru næstformand, også vi trafikeksperter blandt De Kristelige Demokrater støtter principielt forslaget fra Kommissionen om støjafgifter, for vi skal nå frem til, at flyselskaberne via højere afgifter for larmende fly faktisk motiveres til at indsætte mere støjsvage fly, og således at befolkningen beskyttes mod unødigt store belastninger.
Vi i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme er dog ikke særligt glade for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, for Miljøudvalget har ganske enkelt afvist de forslag, som er blevet vedtaget med stort flertal i Transportudvalget. Kommissionen bør endnu en gang undersøge, hvordan vores forslag ud fra Kommissionens synspunkt igen vil kunne indbringes, for Transportudvalgets forslag sigtede mod at give lufthavnene en langt mere differentieret ramme til beregning af støjafgifter.
Vi ville gøre det klart rent juridisk, at det er muligt at sprede belastningerne mere, og at fly alternativt skal pålægges afgifter enten i henhold til certifikater eller i henhold til faktisk målte støjværdier. Efter vores opfattelse er det, som vi har foreslået i Transportudvalget, det miljømæssigt mest effektive og på et højere niveau. Vi har i EU egentlig altid fulgt det princip, at hvis der allerede er vidtgående effektive systemer inden for miljøbeskyttelse, og vi fastlægger et minimumsniveau på europæisk plan, skal de lande og koncerner, der har de videreudviklede systemer, ikke gå under deres niveau.
Fru kommissær, De kan jo straks afkræfte min bekymring om, at vi sænker niveauet for eksisterende støjbeskyttelsesforskrifter gennem europæisk lovgivning. Vi er blevet enige om ændringsforslag 11 med et bredt flertal her i Parlamentet, som desuden skal optages i Blokland-betænkningen, og hvor vi vil understrege, at eksisterende støjafgiftssystemer, der er mere effektive, skal bevares, at europæisk lovgivning altså ikke betyder et tilbageskridt for miljøbeskyttelsen. For så vidt er jeg, fru kommissær, spændt på Deres kommentarer til ændringsforslag 11.

Stockmann (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, direktivet er en del af en strategi til bekæmpelse af støjbelastningen i lufthavne og i miljøet omkring lufthavne - et virkeligt borgernært emne. Formålet med strategien er, at det skal føre til brug af mere støjsvage fly og til en bedre miljøeffektivitet for støjafgifter. Det lykkes allerede i mange lufthavne i Fællesskabet, men langtfra i alle. Kommissæren har ret, når hun siger, at vi har helt forskellige kriterier fra medlemsstat til medlemsstat til differentiering af afgifterne og til kvantificering af støjbelastningerne. Her er der virkelig behov for en harmonisering.
For så vidt giver direktivet mening. Det vil samtidig skabe større gennemskuelighed, ligebehandling og mulighed for kalkulering for flyselskaberne, det vil altså også have en sideeffekt for konkurrencen og naturligvis øge støjbeskyttelsen betydeligt. Men - og nu vil jeg gerne komme med den samme advarsel som min kollega, hr. Jarzembowski - direktivforslaget har en graverende fejl. Jeg siger blot, at det snarere utilsigtet fører til en harmonisering nedefter. For Kommissionens forslag tvinger til at flade progressionen så meget ud, at man ikke længere kan tale om en mærkbar tilskyndelse, og det kan ikke være vores miljø- og støjpolitiske mål.
Frankfurt, London, Paris, München, Amsterdam, Hamburg, Rom, Madrid, Stuttgart har andre støjafgiftssystemer, som giver en betydeligt bedre støjbeskyttelse, og de skal bevares. Men præcis det vil Kommissionens forslag forhindre, hvis det ikke ændres en smule. Hvorfor? Der er kun tale om et effektivt økonomisk incitament, hvis støjafgifter stiger stærkt progressivt med tiltagende lydstyrke, jeg understreger, stærkt progressivt. Et støjsvagt fly skal derfor belønnes og larmende fly belastes betydeligt. Vores mål ved al nødvendig harmonisering skal fortsat være at beholde en så høj støjbeskyttelsesstandard i Europa som muligt. Derfor har min gruppe endnu en gang stillet tre ændringsforslag, der gør det klart, at allerede eksisterende afgiftssystemer, som er mere effektive, skal bevares.
Jeg beder plenarforsamlingen om at støtte disse forslag. Det ville jo være absurd, hvis de lufthavne, der har en langt større støjbeskyttelse end hidtil foreslået, blev straffet.

De Palacio
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at gentage min tak til hr. Blokland for hans indsats.
Kommissionen kan ikke acceptere alle de stillede ændringsforslag, bl.a. fordi det, når disse spørgsmål skal reguleres, er nødvendigt at sikre, at der er ligevægt mellem den nødvendige harmonisering, som hindrer, at alle går deres egne veje, og manøvrerummet for de forskellige EU-medlemsstater og de forskellige ansvarlige myndigheder, det vil sige subsidiaritetsprincippet.
Mine damer og herrer, vi kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: Ændringsforslag 3, der ønsker at basere sig på den lyd, der måles i lufthavnene og ikke på flyets certificerede støjniveau, for det vil mindske gennemsigtigheden i afgiftssystemet betydeligt, ligesom det kan give anledning til forskelsbehandling, da der er store forskelle på de støjmålingssystemer, der anvendes i de forskellige lufthavne.
Ændringsforslag 4, som ikke gør det tilstrækkeligt klart, at gradueringen af afgifterne skal finde anvendelse, såvel i tilfælde af en fra et indtægtssynspunkt neutral ramme, som når indtægterne anvendes til at finansiere foranstaltninger, der reducerer miljøpåvirkningerne.
Ændringsforslag 8, der ville forpligte Kommissionen til at udarbejde en rapport om muligheden for på lang sigt at erstatte det foreslåede system med et system baseret på støjmåling. Da Kommissionen mener, at denne metodik ikke sikrer tilstrækkelig gennemsigtighed, hvilket jeg nævnte i forbindelse med ændringsforslag 3, synes vi ikke, at det giver nogen mening at gennemføre den pågældende undersøgelse.
Når vi siger, at disse ændringsforslag ville øge forskellene og dermed formindske den harmoniseringseffekt, som er baggrunden for Kommissionens forslag, skal jeg dog sige, at vi er nødt til at forkaste ændringsforslag 9, som fastsætter en minimumsstøjafgift, for der er ingen grund til, at de lufthavne, der ikke har støjproblemer, skal være forpligtet til at pålægge støjafgifter.
Ændringsforslag 10 kan ikke accepteres, da det ikke ville gøre det tilstrækkeligt klart, at en forøgelse af indtægterne fra støjafgifterne er et valg og ikke en forpligtelse. Det samme er tilfældet med ændringsforslag 11, 15, 16 og 17, for de går imod hovedformålet med forslagene, nemlig at opnå et minimum af harmonisering. I denne henseende vil jeg sige til hr. Jarzembowski, at hvis vi opgiver, hvad der allerede er blevet gjort, er jeg bange for, at vi ville få en meget mindre grad af harmonisering.
Vi kan ikke støtte ændringsforslag 13, for det ville forpligte alle lufthavne til at anvende et system med støjafgifter, og ændringsforslag 18, 19 og 20 forkastes, ikke kun fordi indføjelsen af eller henvisningen til harmoniserede europæiske mål falder uden for dette forslags anvendelsesområde, men også fordi de er helt uforenelige med den metode, der er foreslået til beregning af støjafgifter.
Mine damer og herrer, der er en række ændringsforslag, der er acceptable, men der er andre, vi ikke kan acceptere, enten fordi de foreslår en harmonisering, der er for vidtgående, eller fordi de tværtimod ville svække den foreslåede harmonisering for meget.
Jeg takker endnu en gang for de forskellige medlemmers indlæg.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0253/2002) af Beysen for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om salgsfremmende foranstaltninger i det indre marked (KOM(2001) 546 - C5-0475/2001 - 2001/0227(COD)).
Jeg vil først give ordet til hr. Bolkestein, som vil tale på Kommissionens vegne. Jeg gør kollegerne opmærksom på, at på grund af antallet af talere på listen kan vi desværre ikke afslutte denne forhandling inden afstemningen. Jeg beder derfor de kolleger, der er tvunget til at komme igen i aften for at tale, om at modtage en undskyldning fra forsædet.

Bolkestein
Hr. formand, det er mig en stor glæde at indlede dagens, ja dette øjebliks emne, om end kortfattet, idet jeg ved, at jeg igen får lejlighed til at gøre rede for Kommissionens opfattelse efter at have hørt parlamentsmedlemmernes indlæg.
Som indledning vil jeg sige følgende, hr. formand. Forslaget til en forordning om salgsfremmende foranstaltninger sigter mod tilvejebringelse af et indre marked på områderne rabatter, gratis gaver, tilgift og mulighed for at deltage i salgsfremmende konkurrencer og salgsfremmende spil. Kommissionen har påvist, at de mange forskellige bestemmelser om disse tjenesteydelser på nuværende tidspunkt står i vejen for, at disse tjenesteydelser tilbydes på tværs af grænserne. Parlamentet har i denne forbindelse opfordret til hurtige foranstaltninger. Den foreslåede forordning sigter mod at imødekomme denne opfordring ved at harmonisere informationskrav og ophæve forældede nationale begrænsninger på dette område.
Jeg glæder mig over Parlamentets beslutningsforslag, som hr. Beysen har udarbejdet. Selv om der er stillet temmelig mange ændringsforslag til Kommissionens tekst, er resultatet i overensstemmelse med den planlagte modernisering og det indre markeds mål. Hensigten med forslaget er at ophæve en række begrænsninger af værdien af salgsfremmende foranstaltninger og samtidig harmonisere en række informationskrav. Denne afbalancerede fremgangsmåde skal bibeholdes. Nødvendigheden heraf anerkendes faktisk i de fleste af Parlamentets ændringsforslag, men Kommissionen er mindre glad for ændringsforslag, hvori der på ny indføres en begrænsning af værdien af salgsfremmende foranstaltninger, såsom ændringsforslag 29, eller de ændringsforslag, hvori informationskravene slettes, såsom ændringsforslag 49 og 54.
Hr. formand, dette forslag har voldt bekymring på følgende fire områder: Behandlingen af nationale forbud mod videresalg under kostprisen, sammenhængen mellem dette forslag og Kommissionens løbende arbejde vedrørende et meget bredere initiativ om loyal forretningspraksis, bestemmelserne om salgsfremmende spil - i den forbindelse er Kommissionen beskyldt for at tilskynde til ulovlige spilleaktiviteter - og endelig blev Kommissionen også kritiseret for, at den i for høj grad baserer sig på gensidig anerkendelse.
Hr. formand, jeg vil gerne nøjes med disse indledende bemærkninger. Som sagt får Kommissionen efter parlamentsmedlemmernes indlæg igen lejlighed til mere detaljeret at drøfte disse fire vigtige indvendinger. Inden den gør det, vil Kommissionen meget gerne høre parlamentsmedlemmernes meninger. Det ville sætte Kommissionen i stand til at give bedre svar i aften.

Beysen (ELDR)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, lad mig allerførst takke alle kolleger og i særdeleshed skyggeordførerne, som jeg har samarbejdet tæt med for at lodse betænkningen om salgsfremmende foranstaltninger igennem til plenarforsamlingen. Det har været en lang vej med mange hindringer, som går tilbage til 1996 med den første offentliggørelse af grønbogen, fulgt af Kommissionens opfølgningsmeddelelse i 1998. På grundlag af en grundig høring fremlagde Kommissionen i oktober 2001 et pragmatisk og klart afgrænset forslag, som jeg i november 2001 blev udnævnt til ordfører for.
Formålet med dette forslag til forordning om salgsfremmende foranstaltninger er at fjerne forældede foranstaltninger og større uoverensstemmelser i de 15 medlemsstaters lovgivninger herom. Alle disse uoverensstemmelser hindrer især små og mellemstore virksomheder i at trænge igennem på de forskellige europæiske markeder. Det er indlysende, at hvis virksomheder ikke kan kommunikere på tværs af grænserne, kan de heller ikke drive international handel. Desuden har salgsfremmende foranstaltninger mange aspekter, og de kan tilpasses forskellige omstændigheder. De kan bruges til at markedsføre innovative produkter, til at fremme kundeloyalitet, til at tilskynde til kortfristede aktioner med et konkurrenceformål, til at reagere hurtigt på faldende salgstal og som middel til en effektiv lagerstyring.
Desuden vil denne forordning også i vid udstrækning forbedre forbrugernes stilling. Forbrugerne modtager ikke blot mange flere oplysninger, men vil gennem udbygningen af det indre marked kunne høste fordel af bedre priser. Et større indre marked øger jo konkurrencen, hvilket fører til lavere priser, bl.a. tilvejebragt af euroen.
Derfor anser jeg dette forslag for at være et meget vigtigt initiativ for den fremtidige udvikling af det indre marked. Det er ligeledes et første skridt til at omsætte de smukke ord på Lissabon-topmødet til handling. Ingen kan jo benægte, at der to år efter dette meget omdiskuterede topmøde er gjort skuffende få fremskridt. Ønskede Europa ikke at blive verdens mest konkurrencedygtige videnøkonomi? Jeg tror, at tiden nu er inde til at tage et nyt skridt i den rigtige retning med en sådan forordning om salgsfremmende foranstaltninger.
De vidtrækkende konsekvenser og de mange interesser, der er involveret, har betydet, at dette forslag har fået mange reaktioner, hvilket også kommissæren pegede på. Jeg vil lige fremhæve de vigtigste udfordringer.
Hvad angår retsgrundlaget, har jeg hele tiden været af den opfattelse, at en forordning er et meget mere effektivt juridisk instrument end et direktiv på grund af den hurtigere ikrafttrædelse og den direkte anvendelighed.
Salg med tab udsættes midlertidigt, fordi holdningerne i de forskellige medlemsstater er for forskellige. Jeg har stillet et kompromisændringsforslag herom, hvori jeg anmoder Kommissionen om at iværksætte en grundig undersøgelse af dette spørgsmål. Grunden til, at jeg har stillet et sådant ændringsforslag, er, at jeg ikke vil have, at liberalisering af salg med tab får uheldige følger for små og mellemstore virksomheder. Jeg har derfor stillet et ændringsforslag om sidstnævnte, som indeholder en udtrykkelig anmodning om at beskytte dem.
Den gensidige anerkendelse eller med andre ord princippet om oprindelsesland er af væsentlig betydning i dette forslag. Dette princip er ligeledes hjørnestenen i det indre marked. Det betyder simpelthen, at medlemmer skal anerkende, at de ikke kan anvende deres egen nationale lovgivning for fremtidige salgsfremmende foranstaltninger. Den gensidige anerkendelse af hinandens lovgivning er et fleksibelt middel til at undgå opstilling af for mange regler. Desuden er dette allerede en meget anvendt lovgivningsform i EU-lovgivningen. Jeg tænker f.eks. på direktivet om fjernsyn uden grænser og på direktivet om e-handel.
Til sidst vil jeg kommentere fastsættelsen af en aldersgrænse for børn. Jeg har hele tiden været tilhænger af en aldersgrænse på 14 år, medmindre specifikke produkter kræver andre aldersgrænser. Efter temmelig mange bilaterale drøftelser med kolleger fra de forskellige udvalg har jeg kunnet finde en pragmatisk løsning på disse udfordringer. Jeg er glad for resultatet, selv om jeg er klar over, at der i løbet af den videre behandling af dette forslag til forordning skal foretages tilpasninger. Jeg håber, at Parlamentet har givet Rådet et vigtigt udspil, og imødeser denne forhandling med stor interesse.

Langen (PPE-DE)
Hr. formand, forordningen om salgsfremmende foranstaltninger er et vanskeligt og omdiskuteret dokument. Kommissær Bolkestein og også hr. Beysen har gjort det klart i deres redegørelser her. Jeg vil gerne takke vores kollega, fordi det efter en lang drøftelse har ført til et så brugbart resultat. Det var virkelig vanskeligt. For forbrugerbeskyttelse, gennemførelse af det indre marked, det eksisterende bureaukrati i medlemsstaterne og de mellemstore virksomheders bekymringer har bestemt diskussionen.
I de europæiske traktater er der fastlagt et princip om en åben markedsøkonomi med fri konkurrence. Velfungerende markeder og ikke bureaukrati sikrer bedst almenvellets interesser. Gennemførelsen af disse konkurrenceregler er først og fremmest medlemsstaternes ansvar og dernæst de europæiske institutioners. Her er der netop efter indførelsen af euroen et betydeligt behov for harmonisering. Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har med nogle få undtagelser tilsluttet sig grundlinjen i Kommissionens forslag til forordning og har afgivet en udtalelse, der er stærkere orienteret mod det indre marked end det foreliggende endelige forslag fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked.
Især med henblik på princippet om oprindelsesland var vi mere åbne. Vi ville ganske vist bevare de nationale kartelregler og reglerne om illoyal konkurrence, men også gå et skridt videre. Det er rigtigt, at de kartelretlige bestemmelser i EF-traktaten og de væsentlige nationale bestemmelser for særsalg skal bevares. Det beskytter de mellemstore virksomheder over for store koncerner. Undtagelser for enkelte områder som lotterier, personer, der udøver lovregulerede erhverv, og lægemidler skal fastlægges og er berettigede. Den udtrykkelige optagelse af kundeloyalitetsordninger foruden de normale rabatter er ligeledes rigtig og nødvendig. Det har Kommissionen ikke taget højde for.
Udtagelsen af ordningen om forbud mod salg med tab, som Økonomiudvalget har krævet, og som Retsudvalget har overtaget, er rigtig. Her vil jeg gerne udtrykkeligt protestere imod kommissær Bolkesteins bemærkning. Den oplysningspligt, som Kommissionen har foreslået som forudsætning for det planlagte forbud mod salg med tab, ligger fjernt fra praksis, den er konkurrenceretligt betænkelig og ville føre til en indirekte binding af udsalgsprisen. Det kan ikke være formålet, for så vidt tror jeg ikke, hr. kommissær, at De vil finde flertal her i Parlamentet for dette anliggende.

Patrie (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, man kan i det mindste sige om dette forslag, at afstemningen om forslaget til forordning, der sigter mod en liberalisering af de salgsfremmende foranstaltninger, bliver afholdt på forhånd. Kommissionen har endnu en gang taget tingene i den forkerte rækkefølge uden at vente på Europa-Parlamentets holdning. Kommissionen har faktisk allerede sagt god for den mulighed, der åbnes i en grønbog om forbrugerbeskyttelse, som først bliver behandlet i Europa-Parlamentet om flere uger.
Hvordan kan man derfor ud over den noget manglende sammenhæng i initiativet undgå at beklage den manglende opmærksomhed for Europa-Parlamentets holdning, som i denne sammenhæng bliver reduceret til en simpel instans, der registrerer de politikker, der på forhånd er givet af Kommissionen? Det juridiske værktøj, som forordningen er, er et tydeligt tegn på dette. Et rammedirektiv, der giver medlemsstaterne en vis fleksibilitet, ville have passet bedre, men det ville helt sikkert have udløst fornyet debat i medlemsstaterne, hvilket Kommissionen ikke ønskede, og hvilket den undgår ved at vælge en forordning.
Jeg vil i særlig grad insistere på spørgsmålet om gensidig anerkendelse, som er et princip, som Kommissionen har anbefalet stærkt for at forbedre det indre marked. De praktiske vanskeligheder med gennemførelsen af dette princip skal dog understreges. Forbrugeren er fuldstændig ligeglad med udenlandsk lovgivning, ligesom dommeren har problemer, når han skal gennemføre lovgivning fra et andet land end hans hjemland. For det andet kan gensidig anerkendelse resultere i en deregulering, der skader både de økonomiske aktører og forbrugerne. De aktører, der ikke bliver tilgodeset ved dette princip, vil nødvendigvis være fristet til at udøve pres på deres regeringer for at få deres nationale lovgivning bragt på linje med de mere liberale lovgivninger. Dette fører dermed til en tilpasning af forbrugerpolitikken på grundlag af den laveste fællesnævner i hele EU. Dette er grunden til, at jeg har foreslået, at dette princip, der stadig er formuleret på en yderst uklar måde i forslaget til forordning, erstattes med en formulering, der reelt er i overensstemmelse med den retspraksis, som Domstolen udøver.
Vedrørende resten mener jeg, at teksten, som den ser ud efter afstemningen i de kompetente udvalg, bevarer det grundlæggende, som medlemslandene anser for nødvendige forudsætninger for beskyttelse af deres forbrugere. Det står alligevel fast, at der ikke har været en forhandling om en reel europæisk forbrugerpolitik, og at vi virkelig ønsker denne forhandling snarest muligt i forbindelse med præsentationen af grønbogen.

Fourtou (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, 10% mere af en vare for den samme pris, det andet par briller for kun 1 euro mere, tre varer for to varers pris, et gave ved køb af en vare, det er almindelige udsagn i forbindelse med det, som kaldes salgsreklame.
Når De benytter Dem af disse ekstratilbud, gør De Dem sikkert ingen overvejelser om det spidsfindige i et fænomen, der både er økonomisk og kulturelt. Forskellene mellem definitionen af gave, bonus, rabat og salgsreklame er en perle af spidsfindighed, og det, som en franskmand anser for billigt, vil måske være utænkeligt for en tysker, mens en englænder ikke vil kunne forstå, hvorfor hans europæiske naboer lukker sig inde bag flere forskellige regler, og hvorfor de anser forbrugeren for naiv.
Betænkningen er et godt eksempel på, hvordan økonomien og kulturen griber ind i hinanden, hvilket for en dels vedkommende forklarer de følelsesladede reaktioner, som den har medført.
Den første tanke var at afvise den. Men efter at have hørt hr. Beysens overbevisende holdning og efter en opnået enighed, der ikke er mindre overbevisende, blandt mine kolleger i PPE-DE-Gruppen, har vi stemt for en holdning, der er i overensstemmelse med vores fællesskabsengagement.
Derfor har vi stemt for en forordning, der i et marked, der er styret af euroen, liberaliserer og harmoniserer salgsfremmende foranstaltninger, samtidig med at vi har sikret os, at den selvsamme forordning beskytter forbrugerne og de små og mellemstore virksomheder.
I den forbindelse har vi afvist liberaliseringen af salg og videresalg med tab ved at bede Kommissionen om at foretage en mere detaljeret undersøgelse af dette specifikke emne. Vedrørende forvaltningen af denne bestemmelse om salgsfremmende foranstaltninger på fællesskabsniveau kan vi kun tilslutte os princippet om gensidig anerkendelse, som er grundlæggende og underforstået i hele opbygningen af det indre marked. Når det er sagt, har vi i dette særlige tilfælde endnu en gang været nødt til klart at afgrænse det nævnte princip, for de nationale lovgivninger ligger særlig fjernt fra hinanden.
Fra mere end 300 ændringsforslag er den endelige tekst kommet ned på 58. Denne reduktion er ikke kun udtryk for et enormt arbejde, men i særdeleshed for en vilje fra Fællesskabets side til at gå foran. Lad os ikke glemme, at stats- og regeringscheferne i Lissabon forpligtede sig til, at Europa skulle være det mest konkurrencedygtige kontinent i verden. Det var nødvendigt, at alle havde et åbent sind, var til rådighed og var særdeles lydhøre, og det er et klart signal at sende til medlemsstaternes regeringer.
Derfor anbefaler vi, at teksten vedtages, som den var, da der blev afholdt afstemning i Udvalget om Retlige Anliggender, og at de ændringsforslag, der er stillet her i Europa-Parlamentet, afvises.
Det indre marked er fyldt med potentiale, og der er intet problem, der ikke kan løses, hvis man har viljen til det.
McCarthy (PSE).
Hr. formand, vi er alle enige om, at vi skal lade de europæiske virksomheder gennemføre salgsfremmende foranstaltninger på EU-plan. Salgsfremmende foranstaltninger er vigtige redskaber til markedsføring af varer og tjenesteydelser, og vi skal fjerne restriktioner og hindringer, så virksomhederne og forbrugerne kan udnytte det indre markeds muligheder.
I Det Forenede Kongerige er det almindeligt for forbrugerne at nyde godt af salgsfremmende foranstaltninger såsom værdikuponer. I 2000 blev der f.eks. indløst 531 millioner kuponer i Det Forenede Kongerige. Fra 1999 til 2000 var der en stigning på 122,5% i forbrugernes brug af kuponer og reklamer på internettet. De er således meget populære, og det er nødvendigt at indføre bestemmelser på dette område og åbne det for forbrugerne og erhvervslivet.
Det er imidlertid vigtigt, at Kommissionen ser på nogle af de bekymringer, som parlamentsmedlemmerne og min politiske gruppe har med hensyn til navnlig salg med tab. Vi har også fremsat et ændringsforslag for at få Kommissionen til at lave en undersøgelse af dette område.
Det er helt legitime bekymringer, fordi salg med tab kan misbruges til at presse konkurrenter ud af markedet ved hjælp af underbudspolitiske tiltag. Det gavner hverken de mindre virksomheder eller forbrugerne. Derfor vil min gruppe med tanke på den bedre lovgivning, som kommissær Prodi for nylig efterlyste, give Kommissionen støtte til forordningen på den betingelse, at den lover at gennemføre en evalueringsundersøgelse med henblik på præcist at påvise, hvordan salg med tab kan gavne både de mindre virksomheder og forbrugerne. Denne undersøgelse skal også afdække behovet for at styrke de konkurrencepolitiske instrumenter med henblik på at forhindre underbudspolitiske tiltag og deres uønskede bivirkninger.
Det indre marked skal ikke være et tag-selv-bord for storkapitalen, hvor de små og mellemstore virksomheder fortrænges fra markederne, så forbrugerne får færre valgmuligheder. Vi skal også sikre os, at informationskravene i bilaget er helt tydelige. Det er vigtigt, at erhvervslivet klart forstår dets pligt til at levere oplysninger om salgsfremstød. Det er også vigtigt at sikre forbrugerne de nødvendige oplysninger og den nødvendige klageadgang - enten via domstolene eller via ordninger til bilæggelse af tvister. Den Socialdemokratiske Gruppe har derfor fremsat et ændringsforslag om at få Kommissionen til at arbejde i samråd med forbrugergrupper og erhvervslivet for at sikre en klar og utvetydig gennemførelse af informationskravene. Som de ser ud i øjeblikket, er de vildledende og har fået medlemmer af Europa-Parlamentet til at udøve lobbyvirksomhed for erhvervslivet, affødt klager over manglende klarhed samt fået forbrugere til at oplyse om informationskløfter. Hvis denne forordning skal sikre retssikkerheden, skal kravene være tydelige. Jeg vil imidlertid give kommissæren ret i, at løsningen ikke - sådan som De Kristlige Demokrater har foreslået - består i at stryge sådanne krav, og det vi vil derfor stemme imod ligesom Kommissionen.
Den Socialdemokratiske Gruppe går meget ind for at beskytte mindreårige imod skadelige reklamer for alkohol og tobak. Jeg håber, at der vil blive taget hensyn hertil.
Til slut har jeg en meget kort kommentar til gensidig anerkendelse. Jeg mener personligt, at den gensidige anerkendelse allerede fungerer. Grænseoverskridende salg og forretninger foregår hver dag på internettet i stort omfang. Vi kan ikke stikke hovedet i busken og benægte, at det allerede finder sted.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, der er her tale om en vigtig lov, der virkelig vil forbedre og konsolidere det indre marked ved at afskaffe overdrevne forskelle i reguleringen af salgsfremmende foranstaltninger i de forskellige lande. Det er en forståelig forordning, fordi den blot fjerner visse former for forbud imod salgsfremmende foranstaltninger, mens det på andre områder er op til de enkelte lande at forfølge deres egne juridiske, økonomiske og politiske præferencer.
Så i den forstand er det et vigtigt bidrag til konsolideringen af det indre marked, og min gruppe vil støtte stort set de samme ændringsforslag som McCarthy netop har støttet på vegne af PSE - og næsten også i samme ånd.
Jeg vil gerne fremhæve nogle punkter. For det første er der ikke tale om et angreb på forbrugerbeskyttelsen. Nogle af ændringsforslagene er med til at præcisere, at vi ønsker den størst mulige frihed til salgsfremmende foranstaltninger, der stemmer overens med retfærdige forbrugerbeskyttelseslove. For det andet er der en vis bekymring for de små virksomheders fremtid, idet de store detailorganisationers salgsfremmende foranstaltninger meget vel kan betyde, at de små lokale butikker efterhånden erstattes af supermarkeder. Det er vi meget imod, og i de ændringsforslag, vi støtter her, samt i dem, vi støttede i udvalget, understreger vi, at lovene om salgsfremmende foranstaltninger skal være helt i overensstemmelse med konkurrencelovgivningen, ligesom man skal sikre sig imod misbrug af selskabernes dominerende positioner på markederne.
Med disse forholdsregler - herunder også beskyttelse af mindreårige - er min gruppe glad for at kunne stemme for denne betænkning.

Esclopé (EDD).
Hr. formand, kære kolleger, Kommissionens forslag til forordning viser, at besættelsen med at harmonisere alt på bekostning af subsidiariteten påvirker selv dem med de laveste indkomster. Medlemmerne af partiet Jagt, Fiskeri, Natur og Tradition er ikke parate til at kaste de små forretningsdrivende og håndværkere ud som bytte for svindlerne i de store distributionskanaler, som er frie til at praktisere konkurrenceforvridende salg med tab. Flere nationale lovgivninger forbyder sådan illoyal opførsel. Forbrugerne bliver faktisk straffet dobbelt. Salg med tab foretages ikke af barmhjertighed, men det handler om at tage en del af markedet, som skal hentes ind et andet sted. Borgerne lider ligeledes under, at de nære indkøbssteder forsvinder, som allerede har store problemer i landområderne og i midtbyerne. Kvaliteten af det arbejde, som vores kolleger i Udvalget om Retlige Anliggender har udført, kan ikke diskuteres, og mange negative aspekter er blevet overvundet, men der er en risiko for, som naturligvis også ved andre sager, at Kommissionen ikke hører det og i vid udstrækning holder sig til dens oprindelige holdning.
Som konklusion mener vi, at en afvisning af Kommissionens forslag, som det allerede er blevet foreslået, er den eneste seriøse og ansvarlige politiske mulighed, der er i alles interesse. De, som accepterer at blande malurt i bægeret, skal ikke komme med protester i morgen.

Montfort (NI).
Hr. formand, enhver frihed hviler på en balancegang. Den økonomiske frihed hviler på en balancegang mellem forbrugernes interesser og virksomhedernes og distributørernes interesser. Ved at etablere en skadelig forvridning til glæde for den ene eller den anden af disse aktører er det helt sikkert, at denne frihed tabes. Det er ganske enkelt det, som Kommissionen forsøger at gøre endnu en gang med et falsk påskud om tvungen harmonisering.
Kommissionen fjerner i et forsøg på at ophæve restriktionerne for de salgsfremmende foranstaltninger, som medlemsstaterne har udarbejdet, de væsentlige beskyttelser, som de nationale lovgivninger havde indført med henblik på i fællesskab at beskytte forbrugernes, de små producenters og de små forretningsdrivendes interesser. Videresalg med tab eller den manglende lovgivning vedrørende udsalgsperioder og -betingelser vil medføre nogle farlige og uansvarlige handelspraksis, som vores økonomier vil lide under på lang sigt. Det må heller ikke være sådan, at overgangen til euro kan benyttes som dække for en overdreven prisstigning.
Derfor kan jeg kun glæde mig over de ændringsforslag, som blev vedtaget i de forskellige parlamentariske udvalg vedrørende denne betænkning, og som går i retning af en overholdelse af de nationale lovgivninger på dette område. Harmonisering med den laveste fællesnævner, som Kommissionen tilsyneladende ønsker, strider mod sund fornuft og mod de gode handlemuligheder for de økonomiske aktører og i særlig grad for de mest skrøbelige af dem. Nærbutikkerne og de små virksomheder er drivkraften i vores økonomi. Jeg mener, at det er nødvendigt at understrege dette og minde om, at uden dem ville mangfoldigheden i tilbuddene og sikringen af god kvalitet forsvinde. Men de sikrer også en social og økonomisk balance i vores samfund. Lad os være opmærksomme på ikke at ødelægge denne balance, for det har ingen af os interesse i, hverken som forbrugere eller som politisk ansvarlige.

Formanden.
Mange tak.
Vi afbryder forhandlingen, og jeg giver ordet til hr. Harbour for en bemærkning til forretningsordenen, inden vi går over til afstemningen.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg er sikker på, at jeg taler på vegne af alle kollegerne fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, og jeg kan se, at nogle af dem fortsat er til stede her i salen. På vegne af alle de kolleger, der arbejder med denne sag, vil jeg gerne protestere over den uacceptable planlægning af forhandlingen. Vi indledte forhandlingen kl. 11.30. Mødeplanlæggerne vidste, at forhandlingen ikke ville blive afsluttet, og computersystemet vil afsløre, at man kunne have rykket nogle af de senere forhandlinger frem til dette tidspunkt. Nu kan vi først komme til at genoptage forhandlingen kl. 21.30 i aften. Fru Montfort og min kollega fra Gruppen for Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa har talt under helt uacceptable forhold. Det er ikke en passende fremgangsmåde for en seriøs forhandling om disse emner. Det er helt unødvendigt. Der er ingen grund til at opdele forhandlingerne. De har de fornødne oplysninger, og jeg finder det urimeligt, at vigtige indlæg præsenteres, mens folk er på vej ind i mødesalen. Jeg håber, at mine kolleger vil støtte mig i, at vi skal have styr på forretningsgangen her i mødesalen.

Formanden.
Kære kollega, jeg tager Deres protest til efterretning, og jeg videregiver den til de instanser, der er ansvarlige for Europa-Parlamentets dagsorden. Deres lange indlæg har gjort, at Deres kolleger har haft tid til at finde deres pladser. Vi vil nu gå over til afstemningen. 
Rack (PPE-DE).
Hr. formand, vi har brugt mere end 10 minutter på at komme fra niende etage og herned i mødesalen. Elevatorerne er absolut ikke funktionsdygtige, eller også er det arkitekterne, som har projekteret disse elevatorer.
(Kraftigt bifald)
Min kollega ved siden af kom med en meget fin bemærkning. Han sagde: "Vi har de sikreste elevatorer i hele Europa. De er så sikre, fordi de ikke fungerer mere. Derfor kan der ingenting ske." Men måske burde de også udfylde deres funktion.
Callanan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Elevatorerne fungerede ikke, fordi sikkerhedsvagterne stod på nederste etage og holdt tre af dem tilbage - tilsyneladende til en delegation af besøgende til Parlamentet! Da bygningen er dårligt konstrueret, kniber det i forvejen med den fornødne elevatorkapacitet til alle parlamentsmedlemmerne, uden at sikkerhedsvagterne behøver at overtage to eller tre af dem, netop som alle skal ned for at stemme. Sekretariatet bør sørge for en bedre planlægning.
Vlasto (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at jeg har siddet fast i elevatoren i 15 minutter. Elevatorerne fungerer altså ikke.

Formanden.
Vi skal få sekretariatet til at se nærmere på sagen. Jeg kan kun forsikre Dem om, at formanden ikke spærrede en elevator.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Anmodning fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om høring af Regionsudvalget om regionernes rolle i det europæiske samarbejde. 
(Parlamentet godkendte anmodningen)

Betænkning (A5-0268/2002) af Rocard for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om ændring af afgørelse nr. 253/2000/EF om iværksættelse af anden fase af Fællesskabets handlingsprogram for almen uddannelse Sokrates (KOM(2002) 193 - C5-0188/2002 - 2002/0101(COD)) 
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0260/2002) af Jové Peres for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om ændring af beslutning 96/411/EF om forbedring af Fællesskabets landbrugsstatistik (KOM(2002) 080 - C5-0064/2002 - 2002/0044(COD)) 
Før afstemningen

Jové Peres (GUE/NGL)
Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed. Siden 1996 har Parlamentet været fortaler for anvendelse af den administrative dokumentation, der stammer fra udbetalingerne fra EUGFL-Garantisektionen, til statistiske formål.
Den fællesskabspolitik, der udnytter flest bevillinger, genererer en enorm mængde data, vi ikke bruger i dag. Nævnte data kunne give et meget mere aktuelt resultat, og et meget mere aktuelt og troværdigt billede af Fællesskabets landbrug end mange meget dyrere og mindre troværdige undersøgelser.
I dag drøfter vi midtvejsrevisionen af Agenda 2000, og det ville være ønskeligt at kunne tage hul på den med flere og bedre statistiske oplysninger. Grunden til, at Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har trukket sine ændringsforslag tilbage, er, at Kommissionen under forhandlingen offentliggjorde en rapport om oprettelse af en database over udbetalingerne fra EUGFL-Garantisektionen, det vil sige om fordelingen af landbrugsstøtten. Landbrugsudvalget synes, at nævnte rapport har tilfredsstillet vores krav, eftersom Kommissionen har forpligtet sig til gennemsigtighed over for Parlamentet og samfundet som helhed.
I andet led af konklusionerne i nævnte rapport står der, at databasen vil blive iværksat efter den 1. januar 2003, selv om det ikke er til hinder for, at der forelægges vejledende tal før denne dato.
Idet jeg over for Kommissionen gentager, at vi behøver disse oplysninger til midtvejsreformen af Agenda 2000, vil jeg bede Kommissionen om at svare på et simpelt spørgsmål: Fra hvilken dato vil den pågældende database blive iværksat, og hvornår vil der blive forelagt vejledende tal?
Jo før det sker, jo bedre vil vores udvalg arbejde, og jo bedre vil revisionen af Agenda 2000 blive.

Bolkestein
Hr. formand, svaret på dette spørgsmål er - sådan som kommissær Fischler allerede har tilkendegivet i breve til flere af parlamentsmedlemmerne - at han først på efteråret agter at offentliggøre statistiske oplysninger om modtagerne af direkte udbetalinger klassificeret efter beløb. De statistiske oplysninger vil omfatte 14 medlemsstater, da det endnu ikke har været muligt at få adgang til tallene fra Grækenland. Der er selvfølgelig kun tale om statistiske oplysninger, og der vil ikke være personlige oplysninger om modtagerne.

Seppänen (GUE/NGL)
Hr. formand, Kommissionen foreslog, at Det Europæiske Fællesskab skulle tiltræde den fælles konvention, men den tog forbehold over for artikel 27. Denne artikel er vigtig, da den giver konventionens signatarstater mulighed for at udstede et ensidigt forbud mod import af brugt brændsel og radioaktivt affald. Hvorfor er der så behov for et forbehold? Efter at udvalget har overvejet sagen, kan den fremsætte følgende erklæring. En EU-medlemsstat kan kategorisk og ensidigt forbyde importen af brugt nukleart brændsel fra et land uden for EU. En EU-medlemsstat kan også forbyde importen af brugt brændsel fra en anden medlemsstat, når det ikke længere skal oparbejdes, men derimod bortskaffes i et andet land. Et land kan ikke udstede et ensidigt forbud mod importen af brugt brændsel til oparbejdning. Kommissionens forslag om et forbehold over for artikel 27 vil ikke bane vejen for et indre marked for deponering af atomaffald. Det vil i stedet give Fællesskabet mulighed for at ændre Direktiv 92/3/Euratom og sikre kompatibilitet med den fælles konvention.

Fava (PSE)
Hr. formand, jeg vil foreslå Parlamentet, at vi vedtager teksten til ændringsforslag 33 uden ordene "og træning", eftersom vi allerede har tilføjet muligheden for en hurtig mobilisering til de mange muligheder for en midlertidig indstilling af det fælles luftrum. Hvis vi også tilføjer "træning af deres væbnede styrker", vil det gøre hele den lovgivning, vi nu er ved at vedtage om det fælles luftrum, fuldstændigt ubrugelig. Jeg anmoder derfor om, at vi lader ordene "og træning" udgå.

Kuhne (PSE).
Hr. formand, jeg har brug for en tekniker. Jeg troede først, at det var en særlig intelligent præstation fra min side, men den er blevet fuldført af maskinen. Selv om jeg stemte imod, viste den "Grøn".
Formanden.
Vi ved, at vi ikke har fejlbehæftede parlamentsmedlemmer. Det må være maskinen.
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Betænkning (A5-0266/2002) af Sanders-ten Holte for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, 
1. om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om udøvelse af luftfartstjeneste i det fælles europæiske luftrum (KOM(2001) 564 - C5-0482/2001 - 2001/0235(COD)), 
2. om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om organisation og udnyttelse af det fælles europæiske luftrum (KOM(2001) 564 - C5-0483/2001 - 2001/0236(COD)), og 
3. om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om interoperabilitet i det europæiske lufttrafikstyringsnet (KOM(2001) 564 - C5-0484/2001 - 2001/0237(COD))
(Ved successive afstemninger vedtog Parlamentet de tre forslag til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5- 0265/2002) af Maes for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om sikkerhed forbundet med tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne (KOM(2002) 8 - C5-0023/2002 - 2002/0014(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0269/2002) af Blokland for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om etablering af en fællesskabsramme for støjklassificering af civile subsoniske jetfly med henblik på beregning af støjafgifter (KOM(2001) 74 - C5-0001/2002 - 2001/0308(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0242/2002) af Stevenson for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om muligheder for at fremme dyrkningen af vegetabilske proteiner i EU (KOM(2001) 148/2 - C5-0260/2001 - 2001/2116(COS))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Formanden. Kære kolleger, tak for Deres samarbejde. På mindre end en time er det lykkedes os at behandle 15 betænkninger og mere end 360 ændringsforslag med den nye forretningsorden.
Afstemningen er afsluttet.
Stemmeforklaringer
Alavanos (GUE/NGL)
Hidtil har Sokrates i væsentlig grad bidraget til uddannelsesudvekslinger, men programmet er dyrt i drift og hæmmet af bureaukrati. Teknisk set er Kommissionens forslag et svar på Parlamentets forslag om mindre bureaukrati, men der skal gøres langt mere, før det bliver let for de mindste og fjerneste institutioner at deltage i programmet.

Ó Neachtain (UEN)
Den fælles landbrugspolitik tegner sig for næsten halvdelen af EU's budget, og det er kun rimeligt, at der skal gøres rede for hver euro, der bruges. Jeg støtter fuldt ud behovet for effektive databaser.
Lad os imidlertid huske på, hvad målet er med en sådan dataindsamling. Den skulle gerne føre til en mere effektiv administration af den fælles landbrugspolitik samt en mere effektiv udnyttelse af offentlige midler. Forenkling er nøglen, ikke komplikation.
Vi behøver ikke skabe mere papirarbejde og administrativt bøvl for de allerede betrængte landbrugere. Hvis vi ønsker at tilskynde folk til at blive inden for landbruget - specielt de unge - skal vi ikke gøre landbruget til et erhverv, der handler mere om papirarbejde end om at fremstille fødevarer og dyrke jorden.
Vi skal i særdeleshed sørge for at undgå dobbeltarbejde. De nationale og europæiske myndigheder har allerede adgang til en masse data, som landbrugerne har oplyst for at opfylde kravene under forskellige programmer og ordninger. Lad indsatsen foregå på administrativt plan gennem udveksling af informationer og statistik, ved at gøre informationssystemerne kompatible etc. De parlamentsmedlemmer, der ligesom jeg repræsenterer valgkredse med mange landbrugere, vil helt klart modsætte sig yderligere administrative byrder på landbrugerne.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Formålet med denne betænkning er i henhold til dens begrundelse, at den grundlæggende vil stille alle tilfreds: Kommissionen, som skal gennemføre liberaliseringen, medlemsstaterne, som det for øjeblikket påhviler at sikre sikkerheden, de store flyselskaber, for hvem der ikke må indføres alt for strenge og i særdeleshed alt for dyre bestemmelser, low cost-selskaberne, som man gerne vil indføre en række minimumskrav for, men uden at det påvirker deres indtjening ...
Dette er uden tvivl et eksempel på, hvad de europæiske myndigheder kan gøre på området, nemlig at fastsætte arbejds-, hviletids- og flyvetidsbestemmelser for besætningerne. Disse bestemmelser, der er fælles for EU-landene, giver måske besætningerne et minimum af garantier, og det er grunden til, at vi ikke stemmer imod denne betænkning. Men dette minimum er så lille, at det faktisk er det højeste, man kan forvente fra de europæiske myndigheders side, som i særdeleshed ikke ønsker at skade arbejdsgiverne i flybranchen.

Miranda (GUE/NGL)
Der er i dag almindelig enighed om, at kabinepersonalet bærer et meget stort og stadig større ansvar for passagerernes sikkerhed på baggrund af de forhold, som nu hersker inden for den civile luftfart.
Der må derfor ske en harmonisering af bestemmelserne for flyvetid, arbejdstid og hviletid for kabinepersonalet, ikke blot af hensyn til den kommende udvidelse, men især fordi vi mener, at disse arbejdstageres interesser skal varetages i forhold til lavprisselskabernes ekspansion inden for EU.
Vi giver derfor vores støtte til denne betænkning, der har til formål at udbedre en mangel fra Kommissionens side, som vi kun kan beklage, når den ikke medtager dette i sit forslag til forordning, ikke mindst hvis vi tager i betragtning, at der i flere medlemsstater endnu ikke forefindes lovgivning på dette felt. Vi vil imidlertid gerne understrege, at den eksisterende nationale lovgivning, der måtte være mere fordelagtig for arbejdstagerne end det her vedtagne forslag, bør opretholdes.

Queiró (UEN)
Det er et forslag om en meget teknisk og detaljeret forordning, hvis formål er i luftfartssikkerhedens navn at harmonisere flybesætningers flyve- og hviletidsregler for sikre alle operatører ensartede arbejdsbetingelser og fælles sikkerhedskrav. Trods bred opbakning fra flyselskaberne har piloternes fagforeninger ikke støttet ordførerens forslag, da de mener, at flyvetiderne er for lange. Den opfattelse, som ordføreren med god samvittighed fremsætter efter længere tids forhandlinger, nyder støtte fra stort set alle medlemmer af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme. Den løsning, som man er nået til, må derfor anses for den bedste og vel eneste mulige, og jeg tilslutter mig følgelig ordførerens konklusioner.

?lavanos (GUE/NGL)
. (EL) 11. UNRWA-konvention om forbedring af situationen for flygtninge i Mellemøsten - heriblandt ca. fire millioner palæstinensere i Gazastriben, Libanon, Syrien og Jordan - er særdeles uopsættelig i lyset af det palæstinensiske folks tragiske situation som følge af Sharons politik. Stigningen i EU's bidrag fra 120 millioner euro til 237 millioner euro er også vigtig, skønt beløbet bør hæves, når budgetforslaget præsenteres. Men vigtigst af alt bør EU og det internationale samfund som helhed opfordre den israelske Sharon-regering til at bære de fulde omkostninger ved genopbygningen af den infrastruktur, som den har ødelagt med sine militæraktioner, og som har forårsaget et voldsomt fald i levestandarden for de palæstinensere, der bor i Gazastriben og i de besatte områder.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt for denne betænkning, for vi er naturligvis ikke imod de europæiske landes bistand til de palæstinensiske flygtninge. Men der er ikke noget at prale med, når man ser stigningen i beløbet til denne bistand. Når man tager det reelle antal palæstinensiske flygtninge i landene i Mellemøsten i betragtning, vil det beløb, der er foreslået, højst være på ca. 40 euro pr. år. Derudover er der ingen garantier for, at dette beløb går direkte til flygtningene, uden at der på vejen falder lidt af til europæiske virksomheder og bistandsydere.
Hvorfor ikke i særdeleshed afsløre det hykleriske i betænkningen, der beklager, at "flygtningenes leveforhold stadig bliver vanskeligere", og som er kynisk nok til at gøre "den kraftige befolkningstilvækst" ansvarlig for dette, uden at nævne et ord om den krig, som Israel fører mod det palæstinensiske folk, og uden at benægte, at den kendsgerning, at tusindvis af palæstinensere er tvunget til at leve i flygtningelejre, skyldes, at Israel med støtte fra stormagterne, herunder Europa, er imod, at de vender tilbage til det land, som de er blevet fordrevet fra?

Ahern (Verts/ALE)
Spørgsmålet om sikkerhed ved transport af nukleart brændsel haster meget. Netop nu er to skibe med nukleart brændsel, der blev afvist af Japan på grund af forfalskede sikkerhedsdata fra British Nuclear Fuels, ved at nærme sig Europas kyster, og de vil snart sejle ind i det smalle grænseområde i Det Irske Hav.
Transporten af denne farlige last på dette tidspunkt er en hån imod ofrene fra den 11. september. Disse skibe er ikke i stand til at modstå et terrorangreb eller en brand. De inviterer formeligt terrorister til at kapre materiale til fremstilling af en atombombe.
Vi står nu i en grotesk situation, hvor nuklearindustrien sender farligt radioaktivt materiale rundt på kloden. Konventionen skal ikke ses som et grønt lys til nuklearindustrien for handel med dødbringende materiale.
Jeg vil på det kraftigste opfordre den irske regering til at iværksætte foranstaltninger i henhold til konventionen for at standse disse transporter. Ifølge konventionen har enhver stat ret til at forbyde indførsel af brugt udenlandsk brændsel og udenlandsk radioaktivt affald. Det gælder også for kystfarvandet i Det Irske Hav, der allerede er voldsomt forurenet af radioaktivt affald.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Devas betænkning drejer sig om fødevaresikkerhed og udryddelse af fattigdom. Den indeholder mange vigtige forslag til, hvordan man kan udrydde fattigdommen og garantere fødevaresikkerheden. Det er forslag, som jeg er helt enig i, og som gjorde, at jeg med glæde stemte for. Men, hr. formand, hvor mange pensionister er der ikke i hele den udviklede verden, som stadig er i stand til at undervise og arbejde i de fattige udviklingslande, og som kunne være med til at forbedre disse landes økonomiske situation? Og hvorfor gør vi også her i EU så lidt for at skabe bedre betingelser for de pensionister og ældre, som stadig føler, at de kan være nyttige for samfundet, og som gerne ville arbejde i disse udviklingslande? Jeg håber, at vi gør en større indsats i fremtiden!

?lyssandrakis (GUE/NGL)
. (EL) Betænkningen om handel og udvikling er en del af en mere generel debat i EU om den såkaldte globalisering og dens indvirkning på tredjeverdenslandene. Den viser, at de imperialistiske kræfter er bekymret over de forskellige græsrodsbevægelsers reaktioner på konsekvenserne af storkapitalens verdensherredømme og det faktum, at den internationale handel skal danse efter dens pibe. Debatten skal angiveligt få os til at tro, at "globaliseringen" kan udrette mirakler og løse problemer med udvikling og fattigdom, når nogle få problemer er bragt ud af verden. Det bliver f.eks. foreslået, at multinationale virksomheder skal oprette etiske investeringsudvalg og anvende et "retfærdigt" (men uspecificeret) handelssystem og en overordnet handelsliberaliseringspolitik.
I hele debatten vender man bevidst det blinde øje til de reelle årsager og de mekanismer, der bruges til at berøve de fattige lande deres velstand. Man ignorerer det faktum, at det umuligt kan lade sig gøre, at de multinationale selskaber scorer en fed fortjeneste, samtidig med at almindelige mennesker også har fremgang. Ligeledes ignoreres den direkte eller indirekte brug af vold for at få fattige lande til at acceptere handelsbetingelser, der gavner storkapitalen, hvorfor hele debatten er hyklerisk og misvisende.
Det er grundene til, at medlemmer af Europa-Parlamentet fra det græske kommunistparti stemte imod Deva-betænkningen, der kun er at betragte som en programerklæring for "globaliseringspartiet".
Belder (EDD)
Der er flere grunde til, at jeg ikke har støttet Deva-betænkningen.
Allerførst er forslaget om at afskaffe alle subsidier i EU ensidigt. Jeg støtter kraftigt fjernelsen af hindringer for produkter fra fattige lande. Der er imidlertid også gode argumenter for regional produktion eller miljøsubsidier. Virkningen for udviklingslande er ikke den eneste overvejelse, selv om den er væsentlig.
Følgelig vil det være hensigtsmæssigt, at WTO i handelsreglerne tager hensyn til, i hvilken udstrækning forbruget af et specifikt produkt påvirker naturen, idet man bør begynde med produktionsprocessen og inkludere transporten til forbrugerlandet.
En anden kritik er den konkrete udformning af etiske investeringer. Betænkningen tager et skridt i den forkerte retning. Den blander sig i virksomhedsledelsens interne organisation, når den foreskriver, at der nedsættes et internt udvalg, og til hvilke dele af virksomheden dette skal rapportere. Det ville være at foretrække at undersøge, hvilke strategier der ville muliggøre, at etiske investeringer indføres i større målestok. Der er især grund til at forbedre måleligheden og rapporteringen.
Endelig er opfordringen til at revidere den fælles sundhedspolitik uheldig, da sundhedspolitik ikke falder ind under EU's kompetenceområde.

Meijer (GUE/NGL)
Hr. Devas forslag er det allerbedste, vi kan forvente fra en britisk konservativ. Han tror på kapitalismen, men han tager også hensyn til den måde, hvorpå forskellen i velfærd mellem Europa og den tredje verden er opstået i århundredernes løb. Han ved, at vi snarere kan takke protektionisme end laissez faire-politik for vores industris opblomstring, og han er klar over, at WTO-aftalen om investeringsforanstaltninger udgør en hindring for udviklingslandes forsøg på at opbygge en lokal industri gennem fremme af lokale produkter. Hans opfattelse af et pålideligt retssystem, korruptionsbekæmpelse, teknologioverførsel, sundhedsvæsen, kvindefrigørelse og jordreformer, som er udtrykt i hans initiativbetænkning, støtter jeg. Det gælder også for EU's opgaver, nemlig et andet bidrag til WTO, nedbringelse af eksportsubsidierne, ikke salg af fødevarer, der ikke er sikre, eller af insekticider, som er forbudt her, forbud mod handel med skydevåben, eftergivelse af gæld og konkrete foranstaltninger mod europæiske virksomheder og personer, som er involveret i illegal handel med diamanter, olie og guld. Derimod deler jeg ikke ordførerens optimisme med hensyn til erhvervsfolks etiske investeringer og handelsliberaliseringens bidrag til udvikling, fordi det for mange erhvervsfolk stadig er et vigtigt mål at købe råstoffer i den tredje verden billigt.

Queiró (UEN)
Deva-betænkningen ser noget altovervejende positivt i globaliseringen, der kan berige vores planet set fra et økonomisk, socialt og kulturelt synspunkt. Han fremhæver imidlertid, at de fattigste ikke får del i de "enorme fordele", der følger af moderne teknologi og internationalt handelssamkvem. For at imødegå den blinde globalisering foreslår ordføreren, at der lægges vægt på tanken om "maksimering af fordelene for de mindst gunstige udsnit af det globale samfund".
Betænkningen søger således at forlige det grundlæggende princip om handelsliberalisering som noget positivt med behovet for at underordne de transnationale virksomheder den samme type regulatoriske, stabiliserende og legitimiserende foranstaltninger, som de er underlagt i de enkelte lande, og jeg har derfor stemt for denne betænkning.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte selvfølgelig for den betænkning om emballage og emballageaffald, som vi taler om nu, men jeg må sige, at da jeg drøftede denne betænkning med pensionisten Caterina Rossi fra Bergamo, sagde hun følgende til mig: "Sikke en god betænkning! Så er der altså et formål med emballage! Også det papir, som man pakker ind i, og også træ og plastic bliver genbrugt og kan bruges til noget! Hvorfor siger man så nogle gange om os pensionister, at vi ikke længere kan bruges til noget? Er vi måske mindre værd end den emballage og det papir, som alle de produkter, der er til salg, er pakket ind i?"
Jeg håber, at vi i Parlamentet vil være mere opmærksomme på de ældre og pensionisterne og i det mindste lige så opmærksomme, som vi er på emballagen, som Parlamentet - og det er en god nyhed - anser for at være så nyttig. Lad os håbe, at de ældre og pensionisterne i de enkelte medlemsstater og i hele EU i fremtiden bliver betragtet på denne måde.

Darras (PSE)
Hvert år producerer EU mere end 60 millioner tons emballageaffald. Stabiliseringsmålet, der blev sat i det femte handlingsprogram, og det faktum, at forebyggelsen af affald er den højeste prioritet for den europæiske miljøpolitik, ændrer ikke tingene væsentligt: Mængden af affald stiger fortsat i EU.
Stående over for dette voksende bjerg af affald er det mere end nogensinde tid til at fastlægge en ambitiøs strategi.
Denne strategi må nødvendigvis indeholde en skærpelse af Kommissionens forsigtige forslag, hvilket vil sige ved inddragelse af forebyggelse og producentansvar.
Europa-Parlamentet har allerede tilsluttet sig en forøgelse af genvindingsmålene og en bedre forebyggelse ved indførelse af producentansvar. Kommissionen sidder dette overhørig.
Men forebyggelsen er dog en reel prioritet i forbindelse med affaldshåndtering. Den bør endog udgøre hjørnestenen i den europæiske miljøpolitik.
Vi har her en enestående chance for at gøre fremskridt i forbindelse med den integrerede produktpolitik og det sjette miljøhandlingsprograms tematiske strategier.
Jeg støtter denne betænkning, som ligeledes skal roses for at lægge vægt på to centrale opfattelser af en vellykket miljøpolitik, nemlig behovet for samarbejde alle parter imellem og det faktum, at indvirkningerne på miljøet bør være retningsgivende for vores fremtidige handlinger.

Meijer (GUE/NGL)
Emballage er, hvad forbrugerne får tilovers, når de køber et nyt produkt. Emballage er i tidens løb blevet stadig mere omfangsrig, ikke blot for at beskytte æskers indhold, men frem for alt for at tiltrække potentielle køberes opmærksomhed. Emballagematerialet er blevet stadig mere farverigt og indeholder i højere grad end de simple kartonæsker fra før i tiden materiale, som skader miljøet såsom tungmetaller. Det var på høje tid, at Kommissionen foreslog, at det direktiv om emballage og emballageaffald, der blev indført for otte år siden, ændres, men den foreslåede skærpelse opfylder ikke forventningerne. Det er forkert at lægge hovedvægten på energiproduktion gennem forbrænding, for denne sætter blot producenterne og virksomheder, som forarbejder forurenende emballage, i stand til at fortsætte som hidtil. Hovedvægten bør i stedet lægges på forhindring af, at der opstår affald, og genanvendelse af materiale. Med rette vil Miljøudvalget genvinde mindst 65% af vægten, fra 2007 fuldstændigt forbyde anvendelsen af bly, cadmium, kviksølv eller heksavalent krom og fra 2004 stille skarpere krav til nyt emballagemateriale. Jeg bifalder også initiativet til at producere 10% mindre emballageaffald i 2006 end i 1998 og til på ny at bedømme, om nationale og europæiske regler lægger hindringer i vejen for genvinding.

Titley (PSE)
Jeg støtter helhjertet denne betænkning, der omhandler behovet for at gøre noget ved det voksende affaldsbjerg i EU. Den oprindelige tekst fra Kommissionen skal forbedres og strammes op for at sikre en mere ambitiøs strategi til bekæmpelse af bjerget af kasserede emballagematerialer. Som sådan bifalder jeg tanken om at forebygge forureningen og indføre et producentansvar, da det vil medvirke til, at byrden for gennemførelsen af disse foranstaltninger fordeles ligeligt på alle EU's borgere. Jeg glæder mig også over kravet om, at producenterne skal træffe "alle de nødvendige foranstaltninger til den størst mulige begrænsning af emballagens miljøindvirkninger", samtidig med at jeg erkender, at det kan blive vanskeligt at standardisere en sådan foranstaltning. Endelig giver det god mening at sætte dette direktiv ind i en bredere sammenhæng og sørge for, at det er foreneligt med det sjette miljøhandlingsprogram, og det viser samtidig, at EU kan lægge en koordineret og fornuftig strategi i denne sag.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil sige noget om hr. Favas betænkning om oprettelsen af et fælles europæisk luftrum. Min kollega og højre hånd Giuseppe Italia fra Cremona, som er en ældre pensionist, sagde følgende til mig, da jeg skulle til at rejse til Strasbourg: "Jeg anbefaler dig at stemme for denne betænkning om et fælles europæisk luftrum. Jeg er en ældre pensionist, og jeg bliver ikke fornærmet, Fatuzzo, hvis du siger i din stemmeforklaring, at vi pensionister er tættere på himmelen end andre borgere. Ville det så ikke være hensigtsmæssigt, at vi, der allerede er tæt på himmelen, fik nogle billigere flytariffer, og at man således gjorde det lettere for pensionisterne at rejse med fly ved at give dem nogle lavere tariffer?"

Berthu (NI)
Jeg har stemt mod initiativet om et fælles europæisk luftrum, som mere synes at være en manøvre fra Kommissionens side for at øge dens magt (som sædvanlig med Europa-Parlamentets ubetingede støtte) end en foranstaltning, der reelt sigter mod at skærpe flysikkerheden og øge trafikstrømmen.
Jeg insisterede allerede under gårsdagens forhandling på et stort uløst problem, nemlig forholdet til Eurocontrol. Og det er nødvendigt at tilføje yderligere et problem, nemlig forholdet til militæret. Kommissionen giver faktisk indtryk af, at den, lige så snart den har de beføjelser, som det fælles luftrum giver, vil ændre fordelingen af luftrummet mellem civile og militære formål. Det er nemt at gætte målet, nemlig at gøre indgreb i de militære områder, eller i enkelte tilfælde at ophæve dem, for at lette den civile trafik.
Denne metode chokerer os i dobbelt forstand. Grundlæggende er den et udtryk for, at den militære brug er mindre vigtig i Europa i dag, hvilket er en tanke, der ligeledes er et udtryk for, at vi har varig fred. Det er en farlig form for naiv tankegang. Vedrørende fremgangsmåden skal vi minde om, at Kommissionen ikke har militære beføjelser (og det er godt, det ser man tydeligt i dette tilfælde). Det er de suveræne stater, der har denne beføjelser, og fællesskabsprocedurerne har intet at gøre på dette område.

Bonde og Sandbæk (EDD)
Juni-Bevægelsen er ikke enig i hele indholdet, men har stemt for betænkningen, fordi luftrum er et grænseoverskridende problem, der kræver fælles europæiske løsninger. Det vil vi gerne signalere med vores ja.

Caudron (GUE/NGL)
Selv om vi ikke kan benægte, at der er sket visse fremskridt vedrørende bestemmelserne om luftfartskontrol, indeholder den vilje, som kommissæren for dette område gav udtryk for, til at øge konkurrencen mellem de tjenester, der har forbindelser til flytransport, nogle farer, som fagforeningerne for denne tjeneste har givet kraftigt udtryk for. Man har desværre ikke lyttet tilstrækkeligt til dem, og de er i endnu mindre grad blevet forstået, bortset fra et par parlamentsmedlemmer fra venstrefløjen. Og alligevel kan vi ikke tro, at liberaliseringen kun vil have positive konsekvenser. Det er tilstrækkeligt at konstatere, at den liberalisering af jernbanetransportselskaberne, der er sket i en række medlemsstater, beklageligvis har skadet selskaberne. Det oprindelige forslag sigtede mod at indføre konkurrence ved at holde tjenesteyderens funktioner (operatørerne) og lovgivningens funktioner (indførelse og overholdelse af regler) adskilt. Kommissionen har under pres heldigvis været nødt til at revidere deres tekst, som dog stadig er middelmådig og farlig. Luftfartstjenesterne vil derfor blive liberaliseret, hvilket medfører reelle sikkerhedsrisici.
Kommissionen foreslår, at der som led i harmoniseringen på fællesskabsplan, indføres et godkendelsessystem for luftfartstjenesteudbydere.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Darras (PSE)
Jeg kan kun give min fulde støtte til denne betænkning, som understreger betydningen af Kommissionens forslag om inden den 31. december 2004 at oprette et fælles europæisk luftrum.
Oprettelsen af et fælles europæisk luftrum synes faktisk at være en grundlæggende forudsætning, hvis man ønsker ikke blot en bedre udnyttelse af det eksisterende luftrum, indførelsen af skærpede sikkerhedsbetingelser, en reel og sikker håndtering af den forventede stigning i lufttrafikken, men også indførelsen af vilkår, der gør det muligt for de europæiske luftfartsselskaber at konkurrere med selskaberne uden for Europa.
Forslaget, som bør gøre det muligt at foretage en vis harmonisering og sikre en vis interoperabilitet mellem luftfartssystemerne, kan dog ikke vedtages, uden at det medfører nogle problemer.
Definitionen på samarbejdet mellem Eurocontrol og Fællesskabet er et af problemerne, hvilket også gælder for samarbejdet mellem de civile og militære myndigheder.
Når jeg støtter denne betænkning, er det for at understrege, at oprettelsen af et fælles europæiske luftrum på ingen måde må forsinkes. Det er et spørgsmål om nedsættelse af de udgifter, der er forbundet med forvaltningen af lufttrafikken, færre forsinkelser, forøget kapacitet og i særlig grad en betydelig skærpelse af sikkerhedsvilkårene.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Rådet, Kommissionen og Fava-betænkningen foreslår reelt, under dække af at ville "oprette et fælles europæisk luftrum, som er underlagt de samme principper og normer", at der indføres en form for styring af lufttrafikken i Europa, som er baseret på økonomiske kriterier, det vil sige et indre marked for luftrummet.
Indvarsler flykatastrofen i juli i Tyskland det fælles europæiske luftrum? Virksomheden Skyguide, der udøvede luftfartskontrollen, var et privat selskab. Det udøvede virksomhed i et funktionelt luftrum, hvor tilsyns- og driftsopgaver var adskilte. Skyguide manglede menneskelige og materielle midler, hvilket gik ud over sikkerheden. Er det den vej, som vi bør følge i henhold til Kommissionens anbefaling? Under alle omstændigheder bør denne ulykke være medvirkende til, at parlamentsmedlemmerne udviser den største forsigtighed, mens de venter på resultaterne af undersøgelserne, herunder også konsekvenserne af den reelle liberalisering af andre transportformer såsom jernbanedriften i England.
Det var budskabet i den store europæiske strejke, som flyvelederne gennemførte den 19. juni 2002. I stedet for kun at sværge til markedets ord bør der snarere opfordres til samarbejde, som det ses inden for Den Europæiske Organisation for Luftfartssikkerhed, Eurocontrol. Offentlig service og sikkerhed skal sættes i første række. Overordnet set skal der ske overvejelser om intermodalitet mellem transportformerne.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Der er en tendens til at anvende stordrift på alle de områder, som EU beskæftiger sig med, og det resulterer ofte i, at folks demokratiske involvering aftager, og at der ikke længere er mulighed for gode, skræddersyede løsninger. Derfor betragter jeg i al almindelighed stordrift som noget negativt. For luftfarten gør jeg en undtagelse, eftersom den for det meste indebærer grænseoverskridende forbindelser og lange afstande. At håndhæve nationale kontrolsystemer og splitte luftrummet op i små områder bidrager ikke til sikkerheden. Det ville derfor være indlysende at overdrage denne opgave som helhed til det allerede eksisterende Eurocontrol, som længe har kontrolleret luftrummet over Benelux-landene og den vestlige del af Tyskland. Dette burde også gælde for den militære lufttrafik, som især i Frankrig stadig er i stand til at beslaglægge en uacceptabelt stor del af luftrummet. Desværre går man netop nu glip af chancen for en overskuelig og sikker styring af luftrummet. Hvis man forpagter luftområder for en fast periode, fortsætter den gamle opsplitning med at eksistere på en anden måde. Økonomisk opsplitning kommer i stedet for geografisk opsplitning. Det vil jeg komme nærmere ind på i forbindelse med fru Sanders-ten Holtes betænkning.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Kommissionen foreslår med disse forordninger at ødelægge det eksisterende system for bedre at kunne tjene de økonomiske interesser. Det drejer sig om at dele luftrummet op i funktionelle blokke, som bliver solgt enkeltvis til tjenesteudbydere. Der bliver konkurrence om alle disse tjenester (udøvelse af kontrol, radio, radar, nødhjælp og meteorologiske tjenester).
Dette "fælles europæiske luftrum" strider mod sund fornuft og principperne om sikkerhed og offentlig service. Det har den engelske jernbanedrift vist. Konkurrence mellem tjenesteyderne og forøgelsen af antallet af aktører har ikke været gunstigt for investeringerne i vedligeholdelsesopgaver, i skærpelsen af sikkerheden og i forbedringen af personalets arbejdsvilkår.
Tværtimod. Der skal skabes øget samarbejde mellem luftfartstjenesterne, og sikkerheden skal garanteres takket være integrerede systemer. Der skal være øget offentlig styring med lufttransporten på europæisk plan, hvilket giver mulighed for indførelse af intermodale planer for gods og passagerer. Kommissionens forslag og den betænkning, der er til forhandling, går ikke i den retning. Derfor har vi stemt imod.

Meijer (GUE/NGL)
I forbindelse med Fava-betænkningen har jeg allerede sagt, at stordrift måske nok er uundgåelig, men at der desværre nu igen foreslås forkerte løsninger. Den obligatoriske udbudsprocedure for en begrænset tid for offentlige opgaver til private virksomheder, der konkurrerer med hinanden - hvilket tidligere er foreslået for den offentlige transport og for havne - anvendes nu også som løsningen på styringen af luftsikkerheden. Det betyder, at hver luftrumsblok kan havne hos en anden virksomhed, selv om der på længere sigt opstår noget, der ligner et monopol, som vil kontrollere størstedelen af luftrummet. Den nyliberale ideologi vinder hermed over sikkerheden. I denne model drejer det sig ikke længere primært om sikkerhed, men om begrænsning af udgifterne. Denne begrænsning af udgifterne agter man at opnå ved at arbejde med mindre personale med dårligere arbejdsvilkår. Ved at disse mennesker spredes over forskellige virksomheder med forskellige interesser, som vedvarende er bekymret over deres chancer for at vinde eller tabe den næste udbudsprocedure, får arbejdstagerne fornemmelsen af, at deres arbejde ikke længere er så uundværligt som tidligere. Det vil uundgåeligt medføre et fald i kvaliteten af deres arbejde. Desuden ophæves den militære beslaglæggelse af luftrummet stadig ikke. Denne fremgangsmåde støtter jeg ikke.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi stemmer selvfølgelig for det højeste flysikkerhedsniveau. Men vi har undladt at stemme om denne betænkning, for den beskæftiger sig kun med dette spørgsmål ud fra flyselskabernes og lufthavnskontrolinstansernes synspunkt. Og det er påfaldende, og ordføreren nævner det, at direktivet ikke indeholder nogen foranstaltning vedrørende sikkerheden for de mennesker, der bor tæt på lufthavnene.
Det drejer sig især for Rådet og Europa-Parlamentet om at indføre et harmoniseret system, der gør det muligt at forbyde fly, der har et lavere sikkerhedsniveau, i lufthavnene i EU, og også om at forhindre, at nogle lande føler sig fristet af økonomiske eller andre grunde til at se lidt mere løst på de nødvendige kontroller. Så langt, så godt. Men for ordføreren handler det om at genopbygge følelsen af sikkerhed hos passagererne, hvilket flyselskaberne som de første vil nyde godt af.
Samtidig forbereder de europæiske myndigheder sig på at tage sikkerhedsrisiciene alvorligt med deres projekt om et fælles luftrum. De selvsamme europæiske myndigheder kan træffe alle de foranstaltninger, de ønsker, hvilket måske kan fjerne fly fra Afrika, Latinamerika eller Østeuropa, men med det fælles luftrum og forslagene om privatisering ender det europæiske luftrum med at blive et tredjerangsluftrum.

Marques (PPE-DE)
Ulykkesfrekvensen for fly varierer fra region til region, men de maskiner, der er bygget i Vesteuropa, er blandt de sikreste i verden. De østeuropæiske flyselskaber udviser en høj ulykkesfrekvens ligesom selskaber fra Afrika, Asien og Syd- og Centralamerika.
Ifølge konventionen om international civil luftfart har staterne ansvaret for luftfartssikkerheden. Den Europæiske Konference for Civil Luftfart anvender SAFA-proceduren (Safety Assessment of Foreign Aircraft) for at kontrollere luftfartøjerne og derved øge luftfartssikkerheden.
Jeg støtter derfor Europa-Kommissionens direktivforslag om en formalisering af SAFA-proceduren i Fællesskabet. Herigennem ønsker man at sikre koordineret adfærd og udveksling af information, der skal fremme tidlig identifikation af mulige mangler, hvilket jeg mener vil imødekomme ønskerne om øget luftfartssikkerhed. Jeg vil imidlertid gerne slutte af med at understrege forslagets betydning for, at luftfartens sikkerhedsimage kan blive retableret i en periode efter 11. september 2001, hvor sektoren har været og stadig er temmelig rystet. Retablering af luftfartens sikkerhedsimage kan netop vise sig afgørende for hele denne sektors overlevelse.

Meijer (GUE/NGL)
Trafikforbindelser med lande uden for Europa fører til, at der på vores veje, i vores havne og i vores luftrum kommer transportmidler, som ikke opfylder vores miljø- og sikkerhedskrav. Det drejer sig om olietankskibe med enkeltskrog, affældige lastbiler og dårligt vedligeholdte, støjende fly. De mindre regionale lufthavne, som er de eneste, der er villige til at acceptere gamle støjende fly med fragt fra Østeuropa og den tredje verden, er i dag særlig plaget af store gener. Der er al mulig grund til at holde sådanne transportmidler ude fra EU's område, selv om vi selvfølgelig kan have forståelse for, at lande med en lavere levestandard og en ringere teknisk udvikling stadig er dømt til fortsat at bruge sådanne transportmidler. Vi skulle hellere hjælpe dem med at muliggøre en mere sikker transport end acceptere, at de forårsager problemer her. Så vidt går forslaget om tredjelandes flys sikkerhed desværre langtfra. Derfor støtter jeg de beskedne forbedringer, som fru Maes forelægger os under førstebehandlingen. Med rette opfordrer hun til en skærpet stikprøvekontrol, selv når der ikke er nogen mistanke, og til forbud mod transport af radioaktivt materiale i passagerfly. Mindst lige så vigtigt er det, at klagerne fra dem, der bor omkring lufthavne, tages alvorligt.

Sylla (GUE/NGL)
Maes-betænkningen bør reelt kaldes en udvalgsbetænkning. Ordførerens arbejde afspejler sig ikke i betænkningen. Jeg mener ikke, at denne betænkning fortjener at bære fru Maes' navn.
Faktisk bør hele æren for ændringsforslagene, sammenhængen og betydningen af arbejdet tildeles udvalget. Jeg har derfor stemt for alle udvalgets ændringsforslag, som er logiske og relevante, og jeg har ikke deltaget i den endelige afstemning. Det kommer således ordføreren til gode, selv om det reelt drejer sig om udvalgets arbejde. "Giv kejseren, hvad kejserens er!"

Berthu (NI)
Vi støtter retningslinjerne i Stevenson-betænkningen, som ønsker at fremme dyrkningen i EU af vegetabilske proteiner, som er væsentlige bestanddele i dyrefoder (soja, men også ærter, bønner, hestebønner, lupiner, og også, men i mindre grad, bælgfrugter, korn, græs ...). Det viser sig faktisk, at vi i dag er meget afhængige af import (mere end 77%), samtidig med at produktionen af vegetabilske proteiner udvikler sig i verden, og at vi burde kunne gøre det meget bedre.
Denne afhængighed giver os alvorlige strategiske problemer, men også problemer med den offentlige sundhed, for det er under disse betingelser vanskeligt at sikre et produkts sporbarhed, hvilket f.eks. kan medføre, at vi køber genmodificeret soja, hvad enten vi vil det eller ej.
Men hvorfor begrænses den europæiske produktion på dette område? Det må tilskrives Blair House-aftalerne, som ydermere har haft en anden katastrofal virkning, eftersom de til gengæld har opfordret til brug af kød- og benmel, som medførte BSE. Det er bydende nødvendigt, at disse aftaler revideres eller ændres. Desværre lader det ikke til, at Kommissionen er klar til det. Endnu en gang spørger man sig selv om, hvem den holder med, og om ikke Fællesskabet er med til at svække os.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Hvorfor ikke udvikle produktionen af vegetabilske proteiner til dyrefoder i stedet for at fodre kvæget med kød- og benmel, med de konsekvenser, som vi kender?
Men betænkningen interesserer sig kun for handelskrigen mod USA, som foder til dyr i Europa i dag i vid udstrækning er afhængig af. De reelle behov for jordens befolkning nævnes ikke engang. Men fødevareproduktionen er grundlæggende uretfærdig, for den sigter kun mod at opfylde de behov, der knytter sig til lande og samfundslag, der har stor købekraft.
For at sælge fødevarer med stor merværdi, som giver de største fortjenester, til dem med stor købekraft, spilder vi det, som kunne være føde for de mest ugunstigt stillede. Der skal f.eks. flere kilo fiskemel til at producere dyrere fisk i opdræt. Det er et chokerende system, for det bidrager til at udplyndre de fattige lande og udsulte en del af verdens befolkning.
Det er i denne profits tankegang, at Europa støtter braklægning af jorder for at undgå et prisfald. Vi har ikke ønsket at stemme for dette system ved at stemme for en enkelt mulighed.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Vi har valgt at stemme imod Stevenson-betænkningen som helhed. Den kendsgerning, at udvalget bruger forbuddet mod at bearbejde animalske proteiner i dyrefoder som påskud til at kræve EU-støtte til lupiner - hvad giver De - og andre proteinrige afgrøder, savner begrundelse. Kravet om et "sikkerhedsnet" eller en indkomstforsikringsordning for producenterne af olie- og proteinholdige planter er lige så ubegrundet.
Kommissionens løsning, det vil sige næsten udelukkende at satse på verdensmarkedet, vil i henhold til udvalget sætte EU "i en sårbar stilling, hvad angår både klimaændring, fejlslagne høster og selv prisstigninger, der gennemføres af hovedleverandørerne (USA, Argentina og Brasilien)". Der er ingen fejl eller noget unaturligt i dette, tværtimod. Som liberale tror vi på globalisering, frihandel og international solidaritet. Vi kan derfor ikke støtte Stevenson-betænkningen.

Mathieu (EDD)
På trods af at vi i EU er meget afhængige af nogle få leverandører af vegetabilske proteiner, foreslår Kommissionen, at importen fortsættes og foretrækker dermed en markedsmulighed frem for en harmonisering af diverse politikker. Ved at gøre dette ser den bort fra den hårde erfaring, som landmændene allerede har gjort med disse situationer og fratager landbruget nye perspektiver.
Udviklingen af protein- og olieholdige planter vil indgå i behovet for at udvikle et forskelligartet og bæredygtigt landbrug som svar på forbrugernes ønsker om sporbare produkter og deres nej til GMO'er. Det giver også landmændene nye muligheder gennem udvikling af afsætningsmuligheder for nonfoodprodukter, såsom biobrændstoffer. Endelig spiller disse afgrøder en væsentlig rolle på det agronomiske og miljømæssige plan.
Lad os ikke give for nemt afkald på denne landbrugssektor. Lad os i stedet give sektoren de nødvendige midler, der modsvarer sektorens ambitioner, ved at fastsætte rentabilitetsvilkår, der kan sammenlignes med vilkårene for korn, gennem fremme af forskellige sorter og særligt fremme af de sorter, der ikke er berørt af Blair House-aftalen.
Men disse anstrengelser vil være spildt, hvis vores repræsentanter ikke forpligter sig til - med overbevisning - at forsvare vores landbrugsproduktion på den internationale scene.

Meijer (GUE/NGL)
Med rette er også Landbrugsudvalget bekymret over den stigende nødvendighed af import af ofte genmanipuleret sojakage fra USA, Brasilien og Argentina. Denne import af foderstoffer udgør i mellemtiden næsten det dobbelte af EU's egen produktion. Den gamle løsning med at fodre køer med kød- og benmel og slagteaffald som middel til at tilsætte protein har ikke længere været mulig, siden kogalskaben BSE brød ud, men det er den eneste forandring, som nu synes at være alment accepteret. Vi tør stadig ikke sætte spørgsmålstegn ved den måde, hvorpå vi producerer vores fødevarer i al almindelighed. Er det nu også klogt at fodre svin med vegetabilsk føde, som er egnet som menneskeføde, og derefter spise disse svin, selv om dyrenes kød har mindre ernæringsværdi end det oprindelige produkt? Er det nu også klogt at ophæve forbuddet mod forarbejdning af fiskemel i foderstoffer for på den måde at tilsætte protein? Havene bliver tømt for fisk, og fiskerne i Syd reagerer nu konstant på alle forslag om fangstbegrænsning med at anklage folk i Nord for at være skyld i problemet, fordi de producerer fiskemel. En bedre del af forslaget er idéen med, at landmænd skal dyrke flere bælgfrugter og olieholdige planter som led i et vekseldriftssystem.

Goodwill (PPE-DE).
Hr. formand, i dag stemte medlemmerne af det britiske Konservative parti modstræbende imod Bloklands betænkning om etablering af en fællesskabsramme for støjklassificering af civile subsoniske jetfly med henblik på beregning af støjafgifter. Det skete, fordi vedtagelsen af ændringsforslag 8 genindførte det begreb, som Parlamentet forkastede i fjor om støjgrænseværdier og afgifter for lufthavne og ikke blot for fly. Mens flyene bevæger sig omkring i EU, ligger lufthavnene helt stille, og derfor bør det i henhold til subsidiaritetsprincippet være medlemsstaterne, der tager sig af støjbetingede lufthavnsafgifter og tilhørende landsplanlægningsanliggender.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.10 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om oversvømmelserne i Europa.

Haarder
. Hr. formand, vi har i de forgangne uger været vidne til en forfærdelig naturkatastrofe i Centraleuropa, som har medført skader af et næsten ubegribeligt omfang. Både medlemsstater og kandidatlande er blevet ramt. Det minder os om - det er næsten symbolsk netop i dette halvår, hvor vi står over for udvidelsen - at medlemsstaterne og kandidatlandene har et skæbnefællesskab, har fælles problemer, som vi skal blive bedre til at løse ved fælles indsats.
Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet for denne lejlighed til på Rådets vegne at udtrykke dyb medfølelse med ofrene for katastrofen. Mange millioner mennesker er berørt. Nogle har mistet pårørende, mange deres hus og hjem. De materielle ødelæggelser vil præge hverdagen i lang tid fremover. Vi må alle gøre vores yderste for at hjælpe. Det er vigtigt, ikke mindst i lyset af udvidelsens betydning for Det Europæiske Fællesskab, at EU, som også er et værdi- og solidaritetsfællesskab, bidrager til at løse de omfattende skader. Dette blev også understreget i det brev, Europa-Parlamentets formand og medlemsstaternes regeringschefer den 21. august modtog fra kommissionsformand Prodi, kansler Schröder og kansler Schüssel. Formandskabet var tæt inddraget i de overvejelser, som førte til afsendelsen af brevet.
Jeg vil også gerne på Rådets vegne takke Europa-Parlamentet og Europa-Parlamentets formand for det engagement og den velvillighed, Parlamentet har udvist for at sikre en hurtig og effektiv indsats fra Fællesskabets side.
Kommissionen har på samme måde i denne vanskelige sag udvist stor og prisværdig handlekraft. Kommissionen fortjener ros for, at EU hurtigt har kunnet taget initiativ til beslutninger, som vil komme de berørte regioner i Tyskland og Østrig samt i kandidatlandene Tjekkiet og Slovakiet til gavn. Nogle aktiviteter er allerede sat i værk, andre vil kunne påbegyndes i den nærmeste fremtid.
Det er min opfattelse, at der i Rådet er bred opbakning til at anvende eksisterende instrumenter fleksibelt - inden for bl.a. strukturfonde, landbrugsstøtte og transeuropæiske net - samt at der er opbakning til at indrømme de ramte områder undtagelser og hurtigere procedurer inden for statsstøtte- og udbudsområdet. Rådet fik på et møde i De Faste Repræsentanters Komité den 29. august en første lejlighed til at drøfte Kommissionens meddelelse. Kommissionen foreslår bl.a., at der etableres en EU-katastrofefond, som vil kunne anvendes i forbindelse med oversvømmelserne i Centraleuropa og fremtidige katastrofer. Jeg vil gerne takke Kommissionen for forslaget, som behandles af Rådet med den allerstørste opmærksomhed.
Jeg er glad for at kunne konstatere, at der på udenrigsministrenes uformelle møde i Helsingør i den forgangne weekend var politisk opbakning til etablering af fonden. Dette er et godt udgangspunkt for de kommende ugers intense drøftelser mellem Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet. Sagen vil blive sat på dagsordenen på rådsmødet for Generelle Anliggender og Eksterne Relationer den 30. september - 1. oktober. Her vil vi gøre status over sagen og om muligt nå frem til konkrete vedtagelser.
Det ligger det danske formandskab meget på sinde, at Fællesskabet yder sit til at løse de problemer, som de voldsomme oversvømmelser har skabt for vore medborgere, både i nuværende og kommende medlemsstater. Vi må være hurtige og effektive, og vi ser frem til et konstruktivt samarbejde med Europa-Parlamentet i denne vigtige sag, som ikke kan undgå at påvirke mange procedurer og regler i Parlamentet.

Barnier
Hr. formand, hr. minister, mine damer og herrer, vi har alle på en gang både været bekymret og bevæget over alvoren i de oversvømmelser, der for nogle uger siden ramte Tyskland, Østrig, Tjekkiet og Slovakiet meget hårdt. Sammen med formanden, hr. Prodi, og mine kolleger fru Schreyer og hr. Verheugen, som også er til stede her i dag, kunne jeg på stedet og særligt i området omkring Dresden den 18. august ved selvsyn konstatere katastrofens omfang. Hr. Prodi og fru Wallström aflagde sammen med hr. Verheugen besøg i Prag, og hr. Fischler kunne i sit eget hjemland ved selvsyn konstatere omfanget af skaderne.
Mine damer og herrer, i dag vil jeg som det første gentage vores dybeste medfølelse med alle de familier, der er berørt af katastrofen, men også give udtryk for vores store taknemmelighed til det civile sikkerhedsberedskab, til de tusinder af frivillige, som vi har mødt, til de politisk ansvarlige og til de lokale, regionale og nationale myndigheder, som i denne situation har udvist beundringsværdig offervilje.
Kommissionen annoncerede den 28. august en række initiativer i forbindelse med de forskellige fællesskabspolitikker for at hjælpe de berørte lande eller områder med at overvinde denne katastrofe. EU har ikke blot vist, at man var solidarisk med de berørte befolkninger, men har også ønsket at vise, at man er i stand til at reagere og reagere hurtigt. Hr. formand, vi har alle, det vil sige alle de kommissærer, der er til stede her, været særlig berørt af de ord, som De udtalte i begyndelsen af denne mødeperiode, samt de tilkendegivelser, som hr. Haarder nævnte for et øjeblik siden. Jeg vil minde om, at når det drejer sig om naturkatastrofer, er der altid to emner, der hører sammen, nemlig forebyggelse og udbedring. Jeg vil først sige et par ord om forebyggelse.
Jeg ved, at forebyggelse kræver midler og politisk mod. F.eks. til at kontrollere byplanlægningen, til ikke at gøre for store overflader vandtætte, kort sagt at styre snarere end at flytte områder. Men jeg ved også, mine damer og herrer, at forebyggelse altid koster mindre end udbedring. På fællesskabsniveau er det klart, at strukturfondene og Samhørighedsfonden fungerer som økonomisk løftestang til forebyggelsen. Et enkelt eksempel: Flere lande blev i løbet af første halvdel af 1990'erne berørt af oversvømmelserne af Rhinen og Meuse-floden. Vi mobiliserede derfor mere end 140 millioner euro i forbindelse med Interreg, og med dette beløb har det været muligt at udvikle systemer til overvågning af oversvømmelser og alarmsystemer, at kortlægge risikozoner, opføre opsamlingsbassiner og gøre vandets afstrømning lettere.
For indeværende periode, 2000-2006, indeholder mange af programmerne ligeledes foranstaltninger til forebyggelse af risici. Det er f.eks. tilfældet med programmet under mål 1 for Brandenburg, som indeholder planer for opførelse og styring af installationer mod oversvømmelser. Mere end 40 projekter er blevet gennemført med et budget på 230 millioner euro. Det er f.eks. også tilfældet med Tyrol. Efter katastrofen i Galtur i februar 1999, som kostede 31 personer livet, blev der bevilget mere end 10 millioner euro til et lavinevarslingssystem.
Mine damer og herrer, jeg er overbevist om, at disse bestræbelser, sådan som de er i dag, ikke kan modsvare de risici, som vi står over for. Vi har sammen med Dem indledt overvejelser om regionalpolitikkens fremtid efter 2006. Jeg foreslår, når tiden er inde, at forebyggelse af naturkatastrofer, teknologiske risici og miljøkatastrofer bliver prioriteret højt, ja, næsten bliver uomgåeligt i regionalpolitikkens fremtidige programmer efter 2006. Vi kan faktisk konstatere, at antallet af disse katastrofer stiger, selv om de ikke alle er lige alvorlige. Derudover, og det har vi set i Tyskland, har de regioner, der med støtte fra strukturfondene har gennemført væsentlige bestræbelser for at genopbygge deres økonomi efter genforeningen og for at gøre deres byer og landsbyer beboelige igen, i dag oplevet, at deres arbejde bliver tilintetgjort på nogle få timer.
Det er grunden til, at den regionale udvikling ikke kan ske uden forebyggelse af naturkatastrofer, teknologiske katastrofer eller miljøkatastrofer. Kommissionen vil særligt på initiativ af vores kollega fru Wallström inden slutningen af dette år foreslå en europæiske strategi til forebyggelse af disse katastrofer.
Som afslutning på dette punkt vil jeg gerne sige, at det er meget passende, at vi i dag drøfter dette emne, mens stats- og regeringscheferne er samlet i Johannesborg. Der er tydeligt at se, at vores planet har brug for en global tankegang og et fælles mod, som Brundtland-rapporten opfordrede os til i 1980'erne inden topmødet i Rio. Det er også tydeligt, at denne globale tankegang på verdensplan eller på europæisk plan konkret bør sættes i værk i lokalområderne. På denne måde mødes den miljømæssige udfordring, kravet om bæredygtig udvikling og regionalpolitikken, som vi har ansvaret for.
Hr. formand, jeg kommer nu til den nødvendige genopbygning som bevis på vores medfølelse med de tyske og østrigske delstater, men også med de tjekkiske og slovakiske områder, hvor der var mange ofre. Vi skal først og fremmest mobilisere alle de muligheder, vi allerede råder over, for at løse denne opgave. Det er den forpligtelse, som Kommissionen indgik den 28. august, som med det samme udmøntede sig i beslutninger vedrørende det vigtigste område, nemlig landbruget, på foranledning af vores kollega hr. Fischler.
Blandt de eksisterende muligheder findes naturligvis strukturfondene for de berørte medlemslande og førtiltrædelsesinstrumenterne for tiltrædelseslandene. For de støtteberettigede områder og regioner kan bevillingerne fra strukturfondene omfordeles mellem de forskellige prioritetsområder i de regionale programmer, og vi er indstillet på at hæve medfinansieringssatsen til det højst mulige niveau. Der vil i de kommende dage blive afholdt møder med de nationale og regionale myndigheder for at bestemme de beløb, som kan bevilges, alt afhængigt af medlemsstaternes forespørgsler. Hele den fleksibilitet, som disse bestemmelser indeholder, vil blive udnyttet, særligt vedrørende statsstøtten. Jeg bekræfter desuden, at de ødelagte områder ikke vil blive straffet med anvendelse af n+2-reglen, hvis bevillingerne på grund af oversvømmelser ikke bliver anvendt inden for de frister, der er fastsat i bestemmelserne.
Men, mine damer og herrer, de instrumenter, vi har til rådighed, har dog stadig nogle grænser. Således kan strukturfondene ikke anvendes uden for de støtteberettigede områder. Og selv om de fleste af de ødelagte områder i Tyskland modtager støtte fra disse fonde i henhold til mål 1, gælder dette ikke for Østrig. Disse instrumenter bliver desuden forvaltet i henhold til bestemmelser, som er velkendte for Dem, og som ikke altid gør det muligt hurtigt at bevilge den nødvendige bistand.
Hr. formand, mine damer og herrer, derfor foreslår Kommissionen, at der oprettes en støttefond til regioner og lande, som rammes af større naturkatastrofer. En solidaritetsfond, som, og det understreger jeg, gør det muligt at handle både til de nuværende og til de fremtidige medlemsstaters fordel. Vi fandt det mest hensigtsmæssigt at anvende et nyt, fleksibelt instrument, der vil kunne mobilisere omkring 500 millioner euro i 2002, og fremover omkring 1 milliard euro. Disse midler vil kunne tilføres fonden i tilfælde af katastrofer. Denne fond vil have som formål dels at bidrage til almindelig genopbygning af samfundslivet - jeg tænker her på udbedring af energi-, transport- og telekommunikationsnetværket, på genopbygning eller opbygning af midlertidige boliger - og dels at begrænse skaderne ved at forstærke de forebyggende infrastrukturer, som f.eks. diger og dæmninger.
Som De kan se, er dette forslag altså anderledes. Både når det gælder de pågældende beløb, og når det gælder de forventede indsatsområder afviger det fra systemet med nødhjælp, som fandtes mellem 1977 og 1996. Men jeg mener, at dette forslag fra Kommissionen, opfylder de ønsker, som jeg selv har hørt her, i Europa-Parlamentet, i løbet af de sidste tre år, f.eks. efter de katastrofer, der ramte Grækenland, Azorerne, De Kanariske Øer, Frankrig eller England. Om nogle dage, den 18. september, ønsker vi at vedtage et forslag til forordning, der præciserer betingelserne og vilkårene for oprettelse af denne bistandsfond. Den stramme tidsplan viser Kommissionens vilje til at gå hurtigt, meget hurtigt frem, hvilket De selv, hr. formand Cox, har udtrykt et klart ønske om.
Jeg vil derfor på vegne af Kommissionen og mine kolleger, der er til stede her, takke Budgetudvalget, udvalgets formand, hr. Wynn, og ordførerne Joan Colom i Naval, Guido Podestà og Göran Färm for kvaliteten og hastigheden i deres samarbejde. Denne støtte og denne forståelse er grundlæggende, eftersom det mål, vi sigter mod sammen med Dem, er at gøre denne fond funktionsdygtig i løbet af de kommende måneder. Udenrigsministrene har, som De har nævnt, hr. minister, lovet at tage godt imod dette forslag på mødet i Helsingør.
Hr. formand, mine damer og herrer, som konklusion ønsker jeg at gentage, at det altid er mere effektivt og billigere at forebygge end at udbedre. Men nogle gange, som det er tilfældet i øjeblikket, haster det, og det er vigtigt, at EU kan bidrage med støtte og konkret solidaritet til de berørte befolkningsgrupper og områder i Tyskland, Østrig, Slovakiet og Tjekkiet. Det er beviset på, at den europæiske solidaritet sammen med lokal, regional og national solidaritet er meget mere end et begreb eller en tale, for den har i løbet af de sidste 15 år været grundlaget for samhørighedspolitikken. Den har en mening. Og i dag viser vi tydeligt, at denne mening har en berettigelse, bliver fulgt og endda bliver stadfæstet.
Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær Barnier og de andre repræsentanter for Kommissionen, kære kolleger, Europa har oplevet en af de mest forfærdelige oversvømmelseskatastrofer i historien, og vi udtrykker vores deltagelse over for familierne til de mennesker, der er omkommet i denne oversvømmelseskatastrofe. Mange mennesker er stadigvæk forsvundet. Vi har oplevet mange ødelæggelser, meget hærgen, ikke kun i de to medlemslande i EU - i Østrig og i Tyskland - men også i to kandidatlande - i Slovakiet og i Den Tjekkiske Republik.
Allerede ved tidligere lejligheder har rådsformand Haarder og repræsentanten for Kommissionen, hr. Barnier, og også repræsentanten for Parlamentet givet udtryk for, at det er nødvendigt med europæisk solidaritet nu. Naturligvis er afhjælpningen af flodskaderne først og fremmest en regional og national opgave, men her er det så dramatisk, at folk også har forventet et tegn på solidaritet fra Europa. Derfor vil jeg gerne, selv om han jo ikke kan være her i dag, udtrykkeligt og hjerteligt takke kommissionsformand Romano Prodi, der har været i kriseområderne sammen med andre repræsentanter for Kommissionen, fordi han har repræsenteret EU på en værdig måde dér.

Jeg syntes, at det var meget vigtigt. Jeg har ikke været i områderne, jeg har kun været i telefonisk kontakt, men mange har sagt til mig, at de lagde mærke til Kommissionen og Europa på grund af Romano Prodis tilstedeværelse på en anden måde - også på grund af den menneskelighed, han repræsenterer som person - og ikke betragtede det som det fjerne bureaukrati, de altid har anset det for. Denne meget personlige menneskelige tilstedeværelse på stedet har betydet meget for os alle. Jeg har været i kontakt med kommissionsformand Prodi og har på vegne af vores gruppe erklæret min støtte over for ham - dengang var han, tror jeg, netop i Tjekkiet - såvidt jeg kunne, idet jeg forsikrede ham om, at han, hvis han giver tilsagn, har vores gruppes støtte.
Jeg vil rette denne tak til hele Kommissionen, også til kommissær Barnier, der netop har talt, til kommissær Fischler, fru Schreyer, hr. Verheugen, til alle, som har hjulpet, men især også til det danske rådsformandskab, til hr. Haarder som formand, fordi regeringen som rådsformandskab har været så åben over for dette anliggende. Naturligvis ved vi alle, at der altid er et spændingsforhold mellem solidaritet og subsidiaritet. Men dette er et tilfælde, hvor solidariteten er blevet udfordret. Hvis følgeforanstaltningerne også bliver afviklet tilsvarende hurtigt - og jeg glæder mig over det, som kommissæren sagde - så har vi gjort vores pligt som Europæisk Union.
Før jeg tager fat på nogle af de mere konkrete spørgsmål, vil jeg takke de mennesker hjerteligt, som har hjulpet på stedet. Ofte ler man ad det i vores samfund, når man f.eks. taler om brandvæsenet, fordi folk tror, at det, brandfolkene beskæftiger sig med, alt sammen er legetøj. I sådan en situation oplever man dog, hvor vigtigt et brandvæsen er, hvor vigtige soldaterne er, der indsættes i en national nødsituation, hvor vigtigt politiet er, hvor vigtigt civilforsvaret er. Jeg har i hvert fald i det land, som jeg kommer fra, i Tyskland, set, hvordan utallige unge mennesker har engageret sig og hjulpet til, og i en tid, hvor anonymiteten, egoismen ofte synes at være fremherskende, er det et godt tegn på, at netop unge mennesker viser denne solidaritet.
Nu til nogle aspekter vedrørende nødhjælp, som hr. Ferber også vil tale om. Vi er - dog i modsætning til Kommissionen - af den opfattelse, at der bør stilles 1 milliard euro i nødhjælp til rådighed. Jeg vil gerne takke de seks grupper, som er blevet enige om denne tekst - fra vores gruppe var det vores kolleger Othmar Karas og Markus Ferber - udtrykkeligt for deres vilje til at blive enige om en fælles tekst. Der har allerede været talt om støtte til landbruget, så om strukturfondenes effektivitetsreserve, dernæst naturligvis om katastrofefonden, der skal oprettes nu for fremtiden, og naturligvis skal der også være fleksibilitet, hvad angår konkurrencereglerne. Hr. Monti og den samlede Kommission har givet tilsagn om dette.
Hvis vi gennemfører det hele hurtigt nu - og jeg henvender mig også til formanden for Budgetudvalget, hr. Wynn - er det det, folk forventer af os nu. Hvis vi tøver nu og diskuterer i ugevis, forspilder vi den goodwill, som EU, især repræsenteret ved kommissionsformand Prodi, har opnået. Derfor anmoder jeg om, at vi alle meget beslutsomt og engageret iværksætter følgeforanstaltningerne.
Lad mig komme med en bemærkning, som kun hænger indirekte sammen med dette spørgsmål. Der er jo gjort overvejelser om stabilitetspagten. Der må heller ikke stilles spørgsmålstegn ved stabilitetspagten i sådan en katastrofesituation, fordi det handler om tilliden til den europæiske valuta og om tillid til EU's kapacitet som helhed. Derfor anbefaler jeg os alle - Kommissionen, Rådet og Parlamentet - at vi ikke rokker ved denne stabilitetspagt, at vi gør vores pligt over for de berørte mennesker - og nu kommer jeg tilbage til katastrofen. Så vil EU også blive accepteret meget mere af folk, end det antageligt bliver i dag.
I den forstand ønsker jeg alle berørte institutioner et godt samarbejde!
(Bifald)

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kommissærer, mine damer og herrer, i sommer har vi oplevet en veritabel miljømæssig, økonomisk og kulturel katastrofe i Centraleuropa.
Den 14. august gav jeg på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe udtryk for vores solidaritet og behovet for, at Kommissionen skred til handling, og tillad mig at nævne den kendsgerning, at kommissionsformand Prodi og kommissærerne ikke kun tog støvlerne på og trampede rundt i mudderet, men at kommissionsformanden, hr. Prodi, desuden tog imod indbydelsen fra kansler Schröder, der fra første øjeblik tog initiativ til at afholde det ekstraordinære topmøde i Berlin, der efter min mening var et stærkt tegn på vilje og handlekraft.
Andre af mine kolleger vil tale mere indgående om situationen i Tyskland, Østrig, Tjekkiet, Slovakiet og Ungarn. Men lad mig først på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe give udtryk for vores medfølelse, vores bekymring for ofrene og også for vores dybtfølte taknemmelighed over for alle de frivillige, der har deltaget, ikke kun dem, der kommer fra de konkrete områder, men også fra mange andre steder. Jeg har haft lejlighed til i mit land at se frivillige, der kom fra De Kanariske Øer, som ligger lidt langt væk, og som tog til Centraleuropa for at give en hånd med, hvor de kunne. Dette viser, at der er en fælles ånd mellem os.
Jeg synes, at tiden er inde til at vise, at vi skal rette op på tidligere tiders adfærd. Solidariteten skal komme til udtryk på samme måde over for alle, og det er en lære, vi må uddrage af begivenhederne på Azorerne.
Vi har også uddraget en anden lære, f.eks. i forbindelse med jordskælvet i Grækenland, og det er, at grækernes og tyrkernes fælles aktion gjorde det muligt at overvinde tidligere hindringer. Det er i de svære tider, at der skal udvises vilje.
Med hensyn til den beslutning, Parlamentet har truffet - jeg glæder mig over, at den er enstemmig, og at Budgetudvalget har handlet seriøst - synes jeg, at der skal være en beslutsom opbakning. Det er klart, at det ikke er muligt at lægge katastroferne ind i budgetterne, men vi kan, som vi har gjort det med ECHO, og som vi nu vil gøre det med fonden, forsøge at skabe et forsikringssystem, der gør det muligt for os at handle.
Da konventet nu er i gang, vil jeg gerne give udtryk for, at det er på tide, at vi kommer ud over den absurde skelnen mellem obligatoriske udgifter og ikke obligatoriske udgifter. Det ser ud som om, at det, der går til køer eller hvede, skal udbetales, men ikke det, der går til katastrofer. Jeg synes, at det er en vigtig politisk lære. Dette gælder også for stabilitetspagten. Anvendelsen af stabilitetspagten, når der er en katastrofe, kan diskuteres, men det, der ikke er acceptabelt, er, at stabilitetspagten bliver diskuteret i lande, som ikke har lidt under katastroferne. Efter min mening skal vi stå meget fast på dette.
Endelig synes jeg, hr. formand, at vi, hvad angår vores oplæg om bæredygtig udvikling, bør være ydmyge over for naturen og vise den respekt, for den husker, og den kan hævne sig. Vi skal handle mere håndfast på vejen mod en bæredygtig udviklingspolitik, og vi skal først og fremmest styrke den indbyrdes solidaritet.

Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, de oversvømmelser, der i sommer udsatte Centraleuropa for en voldsom belastning, var en enorm naturkatastrofe. De økonomiske tab var enorme. Oversvømmelserne var årsag til ulykkelige skæbner, kvæstelser og sorg. Under sådanne omstændigheder har EU også en forpligtelse til at hjælpe. Derfor støtter min gruppe, ELDR, Kommissionens foranstaltninger samt planerne om at hjælpe ofrene for oversvømmelserne og medvirke til at finansiere genopbygningen, ligesom vi opfordrer til, at der iværksættes yderligere handlingsprogrammer.
Kompetencefordelingen betyder, at EU's ansvar er størst på landbrugsområdet. Derfor er Kommissionens foranstaltninger til fremme af udbetaling af direkte landbrugsstøtte korrekte ligesom de øvrige planer. ELDR-Gruppen mener også, at følgende foranstaltninger er korrekte: den delvise omprogrammering af strukturfondene, en midlertidig stigning i fællesskabsstøtten samt en kanalisering af resultatreserven til de oversvømmede områder. Der er også al mulig grund til at bruge TEN-midler til genopbygningsarbejdet. Vores gruppe støtter også en indsats for at hjælpe ansøgerlandene. Det skal gøres muligt at bruge budgettets nødhjælpsreserve til udbedring af skaderne.
Vores gruppe støtter oprettelsen af en europæisk katastrofefond. Teknisk set vil det måske være hensigtsmæssigt at oprette den som et fleksibelt instrument. Den skal have et veldefineret formål og klare regler. Kompensationen skal primært komme fra medlemsstatens nationale andele samt fra forsikringsselskaber. Vores gruppe ønsker at fremme den hurtigst mulige gennemførelse af lovgivningen og det tekniske arbejde vedrørende en sådan fond.
Det er vigtigt, at EU øger indsatsen for at bekæmpe klimaændringerne, gennemføre Kyoto-aftalen og reducere emissionen af drivhusgasser. Det er vigtigt at fremme brugen af vedvarende energikilder. Samtidig er der brug for at vurdere og forsøge at begrænse risikoen for naturkatastrofer, såsom oversvømmelse, for forskellige niveauer af den sociale struktur.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kommissærer, min gruppe bifalder diskussionen om de foranstaltninger, der er nødvendige på europæisk plan, for at overvinde de uhørte skader fra oversvømmelseskatastrofen i Tyskland, Østrig, Den Tjekkiske Republik og Slovakiet. Jeg vil endnu en gang give udtryk for vores store forfærdelse og vores beklagelse over ofrene og vores medfølelse med de pårørende.
De enorme materielle skader, ødelæggelsen af livsgrundlaget for tusinder af mennesker kræver en omfattende og koordineret hjælp fra de europæiske, nationale og regionale kræfter og institutioner. De berørte borgere og kommuner, virksomheder og landbrug forventer umiddelbar og konkret hjælp fra de europæiske institutioner til lindring af deres nød og også til at overvinde de vidtrækkende følger.
EU kan gøre meget for at forbedre sit anseende og sit ry hos borgerne ved at handle hurtigt og ubureaukratisk. Den bemærkelsesværdige bølge af solidaritet og den gensidige uselviske hjælp, som manifesterede sig i kampen mod floden, skal suppleres med et klart og substantielt tegn fra EU med henblik på denne solidaritet.
Kommissionens forslag om en mulig reallokering af europæiske midler inden for de europæiske fonde er et rigtigt skridt, men er ikke tilstrækkeligt. Foruden oprettelsen af en katastrofefond i Fællesskabet, som Kommissionen har foreslået, og som på længere sigt vil mobilisere støttemidler, kræver det nødhjælp, som bør komme fra margenen af de hidtil ubenyttede europæiske budgetmidler. Desuden foreslår vi, at den retlige mulighed for at reducere omfanget af den nationale medfinansiering i tilfælde af katastrofer skal prøves, og at udbuddet af ordrer samtidig udsættes for at mobilisere lokale og regionale virksomheder. Dette ville være et effektivt bidrag til at støtte og stimulere de berørte regionale og lokale små og mellemstore virksomheder.
Vi bifalder Den Europæiske Investeringsbanks initiativer til i første omgang at stille 1 milliard euro til rådighed med senere udvidelsesmuligheder til lån på særlige betingelser. Modtagerne ville dog være bedre hjulpet, hvis der ikke var nogen rentebyrder. Det bringer os frem til det forslag, at EU kunne overtage de renteomkostninger, der opstår, ved hjælp af sin egen fond.
Afslutningsvis vil jeg gøre opmærksom på, at denne oversvømmelseskatastrofe ikke er noget isoleret ekstrem i naturen, men at naturkatastrofer tiltager i de mest forskelligartede dele af verdenen. Det bør og skal være en tydelig advarsel til os om at give miljøspørgsmål på alle relevante politiske områder i Fællesskabet en langt højere prioritering, end vi hidtil har gjort.
Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet, vi har alle med forfærdelse fulgt med i, hvordan de små og store floder i Sachsen, Sachsen-Anhalt, Bayern, Tjekkiet og Slovakiet samt Østrig blev til strømme af ødelæggelser. Aldrig før har Elben, den flod, som strømmer gennem min hjemby Dresden, forladt sin oprindelige flodseng så brutalt. Den har ødelagt en stor del af bygningerne fra tiden efter Murens fald, nye boliger, den har især taget alt fra unge iværksættere - de er forgældet i generationer - og har ødelagt den nyrenoverede centrale bydel omfattende, virkelig kraftigt.
Jeg mangler de rigtige ord til at beskrive disse tab, de berørtes lidelse og fortvivlelse. Når jeg nævner min hjemby, skal den stå som repræsentant, som repræsentant for de mange små byer, som også er blevet ramt, og for de store byer i Tyskland og nabolandene. Jeg vil gerne udtrykke, også på min gruppes vegne, min dybeste medfølelse over for alle. Jeg ønsker virkelig, at denne diskussion bliver et tegn på solidaritet, og at der vil være en katastrofefond, som oprettes i solidaritet med alle regioner, ikke kun med nogle, og som inkluderer kandidatlandene.
Naboer og gæster har altid haft stor respekt for Elben. Byen har indrettet sig, også efter forårshøjvandet, men nu dukker planerne om de transeuropæiske net op, der gør den til et hurtigt flydende badekar, der er til fare for menneskene ved floden. Derfor opfordrer jeg Kommissionen til at overveje, om de planer, som den har vedrørende udbygning af Elben og også udbygning af Donau, stadig er berettiget efter de aktuelle erfaringer.
For Donau er der et udbygningskoncept, som er bæredygtigt, og som vil bevare flodengtræerne. Spørgsmålet til Kommissionen er nu, om den kun finansierer dette koncept, eller om den også indlader sig på finansiering af opstemningstrin. For Elben er det stadig et spørgsmål om, hvorvidt Kommissionen tager ansvaret for udbygningsplanerne, som er der, og som har vist sig at være uduelige. De er endnu ikke blevet gennemført - og til alt held, ellers havde floden revet væsentligt mere med sig i sine vandmasser - fordi græsrodsbevægelser hidtil har forhindret, at disse planer virkelig er blevet gennemført. I de kommende uger kan man dog stille sig det spørgsmål, om det medfører, at betydelige flodengtræer og deres ressourcer bevares, og dermed også at vandet holdes tilbage, eller om Elben bliver udbygget.
Det samme gælder for Oder, som der er lignende planer for, og også Oder har returkamre og risikerer at oversvømme landsbyer. Spørgsmålet til Kommissionen er, om det lykkes at udarbejde et nyt koncept nu og kontrollere alle eksisterende planer, således at også Kommissionen tager det fulde ansvar her.

Nobilia (UEN).
Hr. formand, UEN-Gruppens beslutningsforslag og de andre politiske gruppers beslutningsforslag tager hovedsagelig sigte på at oprette en kreditlinje på EU's budget for at bidrage til udbedringen af de skader, som naturkatastroferne for nylig forårsagede i forskellige medlemsstater og i ansøgerlandene. Det er i øvrigt en banal selvfølge, at det er nødvendigt med en EU-indsats i den forbindelse, når man tænker på det usædvanligt store omfang af de vejrfænomener, som har ramt hele Europa. Også kommissionsformand Prodi, som har besøgt nogle af de katastroferamte områder, udtalte ikke bare, at EU skal være solidarisk, men også, at EU er parat til at gøre en indsats i form af både undtagelsesbestemmelser og finansiel bistand.
Efter vores mening er der flere grunde til, at det er hensigtsmæssigt at oprette en fast kreditlinje. Selv om mange ikke vil indrømme det, er det efterhånden tydeligt, at klimaet her i verden desværre er ved at ændre sig, og det behøver man ikke at være dommedagsprofet for at sige. Med de meteorologiske statistikker, som går tilbage i tiden, forsøger man ganske vist hele tiden at give os nogle opmuntrende sammenligninger, så katastroferne ikke ser så voldsomme ud. Men det er efterhånden ikke så meget deres trods alt væsentlige omfang som deres hyppighed og gentagne forekomst uden for de for os europæere normale årstider, der vækker bekymring.
Oprettelsen af en fast kreditlinje på EU's budget udgør således en statsstøtte til den nødvendige udbedring af de skader, som sådanne begivenheder medfører. Den anden og mere betydningsfulde del af EU's indsats skal dog uden tvivl være rettet mod forebyggelse. Det er så afgjort hensigtsmæssigt, at man både på nationalt plan og fællesskabsplan tager landbrugsproduktionspolitikkerne, skovplejepolitikkerne og politikkerne for forvaltningen af områder med hydrogeologiske risici op til fornyet overvejelse. Det springende punkt og en nødvendig overvejelse er dog så absolut drivhuseffekten og dens skadevirkninger, hvor der ikke er nogen som helst tvivl, eftersom de desværre er videnskabeligt bevist.
Det bør give stof til eftertanke, at det i 2002 stadig ikke er muligt at finde en ordentlig løsning på et spørgsmål, nemlig reduktionen af udledningen af drivhusgasser - som sågar blev taget op første gang for 10 år siden i New York og anden gang seks år efter i Kyoto i den velkendte protokol - fordi landenes ratificeringer ikke er tilstrækkelige.
Opfordringen til Rusland om at ratificere denne protokol er så afgjort vigtig, men hører med til de politiske og økonomiske forbindelser, som man er ved at knytte til landet. Det forholder sig dog stadig sådan, at der skal rettes en skarpere opfordring til ansøgerlandene, først og fremmest til Polen.

Bonde (EDD).
Hr. formand, min gruppe, Demokratiernes og Mangfoldighedens Europa, vil også gerne kondolere de pårørende til ofrene for de store oversvømmelser i Europa. Og vi må finde effektive metoder til at hjælpe de mange, der nu har behov for hjælp. Men jeg advarer mod at lade EU gå ind i hjælpearbejdet; ofrene for orkanen i Latinamerika fik ikke de penge, som vi havde bevilget. EU nøjes ofte med at tage PR-gevinsten af en stor bevilling, men er ude af stand til at handle effektivt. Det kunne også let ske denne gang. Det er klogere at betale en del af regningen for den hjælpeindsats, som de lokale, regionale og nationale myndigheder nu må påtage sig, og her er jeg personligt parat til at gå meget langt, for det er i nøden, man skal kende sine venner.
Vi er rige i EU, meget rigere end f.eks. det hårdt ramte Tjekkiet og Slovakiet. Vi bør nu vise vores solidaritet konkret, resolut og kontant. Men vi bør også se på årsagerne og tage drivhuseffekten og andre menneskeskabte angreb på naturen alvorligt. Den franske præsident Chirac har jo ret. Han fortjener stor ros for sin tale i Johannesburg. Jeg kan endnu ikke vurdere det danske rådsformandskabs indsats i Johannesburg, men det er en skandale, at vi fortsætter med at dumpe ulandenes landbrugsmarkeder med EU-støtte, og nægter at åbne vores markeder fuldstændig for deres produkter, og at det ikke engang er lykkedes at få vedtaget, at 15% af energien skal komme fra vedvarende energi i år 2015. Det er formentlig med denne mangel på beslutninger, at vi planlægger de næste naturkatastrofer. Tak hr. formand, selv om der ikke er ret meget at takke for.

Ilgenfritz (NI).
Hr. formand, vi bifalder selvfølgelig Kommissionens initiativ til at hjælpe de skadelidte i oversvømmelseskatastrofen hurtigt, men også ubureaukratisk. Vi er dog af den opfattelse, at de hjælpeforanstaltninger, som Kommissionen præsenterer for øjeblikket, desværre ikke vil være nok til at hjælpe de berørte tilstrækkeligt. Men hertil kommer også, at midlerne til dels tildeles på grundlag af forskellige kriterier.
Vi er dybt berørte over omfanget af oversvømmelseskatastrofen. Alene i de østrigske regioner er over 10.000 huse blevet ødelagt, utallige broer og veje er blevet stærkt beskadiget eller ødelagt, og det er gået hårdt ud over infrastrukturanlæg i kommuner og delstater. Hundreder af virksomheder er blevet hårdt ramt af floden, idet deres anlæg og bygninger er blevet stærkt beskadiget eller ødelagt. Alene i Oberösterreich er tusindvis af arbejdspladser blevet ramt eller truet af oversvømmelseskatastrofen.
Det samlede omfang af skader vokser næsten dagligt i takt med, at vi får et bedre overblik over omfanget af skader i de berørte regioner. I dag går man ud fra, at det samlede omfang af skader vil udgøre over 800 milliarder euro. Det beløb på 500 millioner euro i nødhjælp, som EU har foreslået, vil derfor som allerede nævnt flere gange ikke række. Vi går derfor ud fra, at der som minimum vil blive ydet et beløb på 1 milliard euro til nødhjælp.
I den forbindelse skal man også tænke på, at der netop for 2000 blev tilbagebetalt et samlet overskud på 11,6 milliarder euro til medlemsstaterne. Bliver der igen tilbagebetalt et milliardbeløb for 2002 til medlemsstaterne, vil vores image ikke være godt. De berørte vil nemlig gå ud fra, at man taler mere om solidaritet i EU, end man faktisk udøver. Derfor mener jeg, at Kommissionen sagtens kan gøre kassen op, og at dette års overskudsbeløb kunne reduceres tilsvarende.
Men det kan og bør heller ikke være sådan, at de fattige i Europa behandles forskelligt. Jeg mener ikke, at det er rigtigt, hvis der i sidste ende ydes hjælp efter målområdekriterier. Vi befinder os i den situation i Oberösterreich, at mange virksomheder overhovedet ikke ligger i målområdet og dermed er udelukket fra bestemte hjælpeforanstaltninger. Vi skal naturligvis også tænke på landbruget, hvor der hurtigt og ubureaukratisk skal stilles midler til rådighed til foderkøb, hvor det skal være muligt at udnytte udtagede landbrugsarealer, og hvor der skal planlægges levering af interventionskorn til foderformål til nedsat pris.
Selvfølgelig skal vi også tænke på de tusindvis af private mennesker, hvis hus og hjem er blevet ødelagt, og vi bør også stille midler til rådighed for disser grupper på solidarisk vis.

Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kommissærer, kære kolleger, jeg vil gerne takke Kommissionen udtrykkeligt for dens initiativer, som den startede i slutningen af august med et besøg i de berørte områder og et efterfølgende særligt møde i Kommissionen i sidste uge for at give startskuddet til at skabe det retlige grundlag for hjælp i forbindelse med denne store katastrofe. Jeg vil i den forbindelse udtrykkeligt nævne kommissær Fischler, som er lettere at gå til, når det handler om budgettet. Han skal ikke kun udarbejde forslag, men han kan også straks træffe beslutninger via forvaltningsrådet. At det er sket så hurtigt, så aktuelt, er en stor hjælp for de berørte i landbruget.
Tre ting er nødvendige. For det første skal vi stille hurtig nødhjælp til rådighed. Det er udtryk for europæisk solidaritet. Jeg understreger udtrykkeligt "hurtigt" og "straks". Det vil ikke være tilstrækkeligt, at folk i de berørte regioner sidder i møjsommeligt indrettede huse og lejligheder, stiller juletræet nødtørftigt op, mens vi stadigvæk diskuterer spørgsmål som retsgrundlag, reallokeringer og lign. Hurtig nødhjælp betyder, at vi handler efter den hurtigst mulige procedure - vi i PPE-Gruppen foreslår tillægsbudgetprocedure 4/2002 som grundlag - således at der kan tilstrømme midler i størrelsesordenen 1 milliard euro senest i slutningen af oktober.
For det andet handler det om at skabe de retlige forudsætninger. Strukturfonde - Michel Barnier blev nævnt - støttelovgivning, udbudslovgivning, alt dette skal med i betragtning her. Det er en hel lovgivningspakke, der skal gennemføres her, så europæisk lovgivning ikke forhindrer en hurtig genopbygning.
For det tredje skal vi væbne os for fremtiden! Spørgsmålet er, hvordan vi kan oprette en fremtidig katastrofefond. Vi bør gøre det i ro og mag for at skabe alle forudsætninger så klare rent budgetretligt og retligt. Hvis vi opfylder disse tre ting, bliver folk hjulpet hurtigt, og Europa lever varigt op til sit ansvar for menneskene i Europa.
Swoboda (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære repræsentanter for Kommissionen, her i Parlamentet har vi i lang tid diskuteret, om der ikke skal være en selvstændig institution, en selvstændig fond, der yder hjælp ved katastrofer.
Mange af os, det må man sige ærligt, var skeptiske med hensyn til, om det så ikke vil blive et bundløst kar, men den store katastrofe i de seneste uger har overbevist os, tror jeg, om, at solidaritet ved sådanne store katastrofer er rimelig. Det er ikke kun et spørgsmål om økonomisk støtte til lande, som nu pludselig har fået en enorm opgave ekstra, men det er - som allerede nævnt - også et ideelt, moralsk spørgsmål, også et spørgsmål, hvor EU, som jo ikke længere møder stor begejstring, også kan få større støtte i befolkningen, når den viser sig solidarisk. Derfor går min gruppe også klart ind for, at vi skal oprette et nyt finansielt instrument med alle de forbehold, som vi på ærlig vis også må regne med i en katastrofesituation.
For det første skal det handle om katastrofer af større omfang, og vi må ikke nære den illusion, at vi kan erstatte nationale bestræbelser, vi kan supplere dem, vi skal supplere dem, men det er ikke nogen erstatning for nationale bestræbelser.
Jeg vil endnu en gang understrege det, som kommissær Barnier sagde i forbindelse med forebyggelse. Vi skal ikke kun sørge for et tilbage-til-naturen dér, hvor det er muligt, vi skal også iværksætte forebyggende foranstaltninger, også med al vores tekniske viden, som det f.eks. er sket i min hjemby Wien, hvor vi også blev forskånet for katastrofen denne gang. Det vil sige, at landene ikke må basere det på, at de altid modtager penge ved katastrofer, og så gennem årene igen fører en fuldstændig forfejlet planlægnings- og beboelsespolitik.
Det sidste punkt, jeg gerne vil nævne her - det er allerede blevet nævnt et par gange, men det kan ikke siges tydeligt nok - er, at vi skal hjælpe hurtigt! Jeg ved godt, at vi alle har visse tidsfrister, vi skal overholde, men når jeg ser på mange planer, så fremgår det, at gaven måske først skal gives før jul eller først efter jul, og så er det for sent. Det er for sent for folk til at opfatte EU som en virkelig hjælp. Jeg anmoder derfor især Kommissionen - men det gælder også for os i Parlamentet - om at forberede tingene så hurtigt og så effektivt, at Rådet og Parlamentet kan godkende det hurtigt. Hvis vi kan meddele det til folk, tror jeg, at de vil kunne sige ja til EU med større begejstring.
Olsson (ELDR).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil først og fremmest på mine egne vegne og på vegne af min gruppe give udtryk for vores medfølelse med alle, som har mistet livet i denne katastrofe.
Oversvømmelseskatastrofen i Centraleuropa har været og er uhyggelig. Der er sket noget med klimaet. Det bliver jo mere almindeligt med en ujævn fordeling af tørke og regn, og stormene bliver kraftigere. På topmødet i Johannesburg har man forsøgt at komme frem til globale løsninger. Det land, som forurener mest pr. indbygger, nemlig USA, vil ikke være med. Som verden ser ud i dag, er det EU, som nu må påtage sig den ledende rolle for at få iværksat en god miljøpolitik.
Formanden for Rådet, hr. Haarder, nævnte, at dette vil komme til at påvirke vores procedurer og beslutninger. Jeg tror, at det er rigtigt. I EU har der været store spørgsmål, som har krævet fælles løsninger, og som har bundet lande og befolkninger sammen. Det har været tilfældet med Kul- og Stålunionen, landbrugspolitikken, det indre marked og Den Økonomiske og Monetære Union. Jeg er overbevist om, at vi må tage os sammen for at klare verdens miljøproblemer fremover.
Det næste store projekt for EU burde være udarbejdelsen af en fælles miljøpolitik, som er hård, og som er direkte forpligtende for lande og enkeltpersoner. Derved ville man kunne højne standarderne, uden at nogen kunne sænke dem, og EU ville få mulighed for at spille en ledende rolle, når det gælder om at forbedre det globale miljø. Dette er det store spørgsmål for både menneskeheden og EU.

Fiebiger (GUE/NGL).
Hr. formand, landmændene og deres bedrifter er også blevet hårdt ramt af den værste oversvømmelseskatastrofe, der har hjemsøgt beboerne ved Elben og nogle af Elbens bifloder i mands minde. Der foreligger ganske vist endnu ikke nogen konkret skadesopgørelse, men ud fra de foreløbige meldinger fra de særligt ramte delstater Sachsen og Sachsen-Anhalt anes det enorme omfang af flodskaderne allerede. Således beløber oversvømmelsesskaderne i land- og skovbruget sig ifølge den aktuelle status til ca. 287 millioner euro. Alene i Sachsen er ca. 1.900 landbrugsbedrifter umiddelbart blevet ramt af oversvømmelser, i Sachsen-Anhalt er det 640 bedrifter. Men skaderne på boliger i landsbyerne, på infrastrukturen i landdistrikterne og på flodernes dæmninger er dog langt større. Min region, Prignitz, ligger umiddelbart ved Elben. Selv om den egentlige katastrofe, oversvømmelsen eller bruddet på dæmningerne ved Elben blev forhindret, er skaderne store. Alligevel måtte beboerne i 38 landsbyer i Prignitz evakueres, ca. 20.000 storkvægsenheder blev bragt i sikkerhed for floden - en enorm præstation, hvad angår hjælp fra naboerne, i det ellers så tyndt befolkede Prignitz.
Der blev udført et enormt arbejde i Havelland. Mange tusinde hjælpere gjorde deres bedste for at modvirke den kunstige oversvømmelse af Havelland trods sprængningen af Polder-dæmningen. Virkningerne på miljøet og på finansieringen vil først fremgå sent i 2003 og 2004. Jeg kræver udtrykkeligt, at der på forhånd og hurtigt udbetales en EU-arealpræmie på 50%. Jeg anmoder dog kommissær Fischler om, at udbetalingen til bedrifterne kontrolleres, selv om han egentlig ikke er ansvarlig for det.
De ansøgningsformularer, jeg har liggende foran mig, er udarbejdet på bureaukratisk og ikke på solidarisk vis. Der er altså behov for ekstra midler. Særlige lån og lånegarantiprogrammer hjælper ganske vist, men mange landmænd har ikke længere kræfter til at sætte sig i gæld på ny, især da disse programmer alle er kendetegnet ved, at de virker forsinkende. Som bekendt vil EU ikke bruge 1 til 1,3 milliarder euro af sit budget. Jeg beder indtrængende alle om at overveje, om de ubenyttede midler ikke denne gang skal komme de hårdt ramte landmænd i alle regioner til gode i form af tilskud, der ikke skal betales tilbage, i stedet for at de betales tilbage til medlemsstaterne.
EU vil blive kontrolleret i hoved og hale af borgerne ved gennemførelsen af sine foranstaltninger. Ingen taskenspillertricks og ingen politiske undvigelsesmanøvrer, men derimod kortfristede midler skal der til. I den forbindelse ønsker jeg Parlamentet og os alle sammen held og lykke.

Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, som østrigsk medlem af Parlamentet vil jeg først sige tak for muligheden for hurtig hjælp. Vi er kommet den borgernærhed, som vi ofte har ventet på med længsel, et skridt nærmere med denne sørgelige anledning. Europas image er blevet forbedret en smule. Bruxelles, denne bureaukratiske kolos, synes at udvise solidaritet, men det skal ikke blot synes som. Katastrofer har ikke kun en national dimension. Der kræves europæisk solidaritet, og Unionen har givet det rigtige svar. Foruden de utallige ofre, som vi beklager, er der så mange enkelte personer og familier, som står foran intet, små og store virksomheder, landmænd, miljøet, landbruget, offentlige institutioner, historiske bygninger, kunstskatte - her skal der i fællesskab ydes hurtig hjælp nu, også til kandidatlandene, uden forbehold. For befolkningen betyder det ikke så meget nu, hvor disse penge kommer fra, og hvordan vi omfordeler dem. Det skal vi gøre noget ved hurtigt og omgående. Hjælpen skal være synlig.
Hvad angår følgeforanstaltningerne, de langsigtede foranstaltninger, vil jeg gerne understrege det, som mine kolleger allerede har sagt: Klimaændringerne er blevet en brutal realitet. De klimaændringer, som mennesket har skabt, er her. Barón Crespo har sagt, at vi bør opføre os mere beskedent over for naturen. Men det kræver også en mere effektiv handling, en mere effektiv politisk handling af os. Kommissær Barnier har igen og igen understreget, at der skal iværksættes forebyggende foranstaltninger. De er ikke blot nødvendige og ikke blot billigere, men de er også mere skånsomme. Jeg håber, og det er min appel til alle medlemslande, til Kommissionen og til Parlamentet, at det ikke bare er tom snak, men at det også gennemføres på alle relevante politiske områder.
Hvad angår katastrofefonden, bør vi tage os god tid og føre diskussionen detaljeret i dette lys. Det giver ikke meget mening, hvis man bare blindt genopbygger det ødelagte, hvis vi ikke på forhånd indhenter alle nødvendige og tilgængelige informationer, især i de økologisk følsomme områder. Vi skal netop også genopbygge bæredygtigt. Den europæiske befolknings forventninger til Unionen, til dette solidaritetsfællesskab er steget og vil fortsat stige. Derfor endnu en gang tillykke med disse ad hoc-foranstaltninger, og vi bør med samme begejstring udarbejde strukturerne for fremtiden, for solidaritet gælder ikke kun for dem, der er berørt lige nu, men for alle, og ikke kun i dag, men også i morgen.
Schierhuber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kommissærer, mine damer og herrer, først vil jeg gerne sige hjertelig tak til alle mine kolleger for deres solidaritet og deltagelse, da det er en virkelig svær tid for menneskene i de berørte områder i Centraleuropa. I Østrig var der sidste gang en oversvømmelseskatastrofe af dette omfang for over 100 år siden. Vores tak retter sig især også mod Kommissionen og rådsformandskabet for den hurtige reaktion i denne katastrofe. Jeg vil også gerne takke alle østrigske medlemmer af Europa-Parlamentet, fordi der er denne solidaritet og dette samarbejde på tværs af alle partipolitiske grænser. Men jeg vil også gerne takke alle de frivillige hjælpere, det frivillige brandvæsen, Røde Kors og forbundshæren for en utrættelig indsats. Jeg kommer fra den berørte region i Niederösterreich og har oplevet disse overmenneskelige præstationer.
På meget kort tid blev mange eksistenser ødelagt, f.eks. blev mere end 20.000 ha agerland oversvømmet i Østrig. Skaderne er enorme. F.eks. kan høsten i områder, hvor der tærskes sent, til dels ikke længere bringes i hus, og mange marker og enge står stadig under vand, hvilket skyldes det fortsat høje grundvandsspejl, og kan derfor ikke mejes. Maskiner og udstyr synker til bunds på markerne, og foderet til dyrene bliver knapt.
Kommissionens godkendelse af nødhjælp til landmændene er derfor vigtig for os for at overleve. Det takker jeg inderligt for! I en undersøgelse foretaget af det østrigske erhvervsforskningsinstitut anslås skaderne i Østrig til over 7,5 milliarder euro. Da mange bedrifter og infrastrukturen i disse regioner er ødelagt, er udviklingen af disse områder sat år tilbage. Europa-Parlamentet og hele EU skal yde aktiv og hurtig hjælp. Nu er tidspunktet kommet, hvor der skal føres bevis for dette. Jeg ser det netop som et bevis og som en chance for vores fælles Europa.
Jeg hilser virkelig den nødhjælp, som EU yder, velkommen, og i den forbindelse er et af de vigtigste punkter det ubureaukratiske og gennemsigtige forløb, hvilket mange af de tidligere talere allerede har sagt. Her - det vil jeg også gerne sige meget åbent - opfordres også de berørte regeringer til straks at stille de nødvendige midler til rådighed. Nødhjælpen skal fremgå af tillægsbudgettet. Vi skal oprette en effektiv katastrofefond, der skal forsynes med tilstrækkelige midler og klare kriterier. Det burde være muligt at skænke 1 milliard euro til denne fond.
Der vil komme katastrofer igen. Vores samfund kendetegnes imidlertid ved, hvordan vi omgås naturen, og hvordan vi lever i harmoni med den, og med hvilken solidaritet vi omgås de mennesker, der rammes af ulykke, for den kan ramme os alle.

Krehl (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg kommer selv fra Sachsen. Det er meget svært for mig ikke endnu en gang at fortælle, hvad der er sket. Men to minutters taletid er simpelthen ikke nok.
Den 12. august begyndte en af de største naturkatastrofer i Sachsen, som denne delstat nogensinde har oplevet. For blot at nævne et tal: Den dag regnede det 360 l pr. m2 på 24 timer i Erzgebirge. Jeg tror, at mange medlemslande ville være glade, hvis de havde en del af denne nedbør om sommeren som regn i landet. De opsvulmede åer og floder rev alt det med, som stillede sig i vejen. Tusindvis af mennesker mistede på få timer alt, hvad de ejede. Forretnings- og erhvervsdrivende mistede ikke blot deres forretninger og virksomheder, men også alle varer og alle materialer. Sandsynligvis måtte 21 mennesker betale med deres liv.
Hvad der er blevet tilbage efter vandet, er ødelæggelse og mudder. Den første skadesopgørelse fra Sachsen viser skader på infrastruktur og offentlige bygninger på 16,5 milliarder euro. Til sammenligning udgør Sachsens årlige budget ca. 15 milliarder euro. Også i Sachsen-Anhalt må vi med beklagelse konstatere skader på ca. 2,1 milliarder euro. Jeg formoder, at det ikke er den endelige opgørelse.
Nødhjælp er tvingende nødvendig. Den tyske regering har reageret. Den vil om ganske kort tid stille 10 milliarder euro til rådighed til genopbygning. Men der er også brug for EU. Der har jo været de første reaktioner. De er blevet positivt modtaget.
Jeg vil imidlertid sige tydeligt her, at midler fra strukturfondene, foranstaltninger, ikke kan være det eneste. Der må heller ikke herefter opstå et hul i strukturfondsstøtten til mål 1-områderne i det tidligere Østtyskland. Jeg anmoder om, at det tages med i overvejelserne.
Jeg vil her på stedet meget, meget hjerteligt takke alle dem, der har hjulpet med at rydde op, som har hjulpet med at bekæmpe vandet. Jeg vil også gerne anmode Kommissionen om, at Den Tjekkiske Republik og Slovakiet ikke bliver glemt under alle overvejelserne om nødhjælp. Skaderne er enorme dér, og de muligheder, som de to lande har, er måske ikke helt så store som dem, vi har i de tyske delstater og i Østrig.
Busk (ELDR).
Hr. formand, medlemmer af Kommissionen, hr. rådsformand, min største medfølelse går i disse timer til de berørte og hårdt ramte familier i katastrofeområderne. Det kræver ligeledes respekt og beundring for den meget store indsats og den måde, hvorpå tusinder af mennesker stod sammen i kampen mod vandmasserne. Det var enestående. Der må ikke herske tvivl om, at en sådan katastrofesituation skal løftes i flok af EU´s medlemsstater. Derfor er det vigtigt at huske, at hurtig hjælp er dobbelt hjælp. Jeg vil også minde om, at der er mange øjne, der i øjeblikket hviler på os i forbindelse med den måde, hvorpå vi hjælper Tjekkiet. Tjekkiet er et kandidatland, og derfor er det meget vigtigt, at vi behandler Tjekkiet på en sådan måde, at landet og dermed også de øvrige ansøgerlande føler sig trygge.
Jeg vil til slut minde om, at landbruget i de berørte områder lider tab to gange: først mister man høsten i efteråret, det er grovfoder, og dernæst får man ikke høsten gjort klar til næste år, nemlig sået vintersæd, og derfor vil jeg meget gerne opfordre til, at man i forbindelse med de tab, som især landbruget har haft, gør sig klart, at tabet vil fordele sig over mindst to regnskabsår.

Goepel (PPE-DE).
Hr. formand, den 12. august om aftenen kl. 18.30 købte min datter et kamera i en forretning i min hjemby Döbelin, der har 28.000 indbyggere. Tre timer senere var denne forretning der ikke mere. Det samme skete for 1.425 boliger i amtet og 711 erhverv. Naturligvis blev skoler, videnskabelige institutioner og især kommunale infrastrukturer hårdt ramt, og - det må jeg sige tydeligt - status for landbruget ser slem ud. Det er blevet nævnt: 220.000 ha blev oversvømmet, og de hidtil opgjorte skader fra oversvømmelserne i landbruget er betydelige. Fru Fiebiger nævnte tallene.
Det er især tab ved foderstoffer, der skal beklages, som først og fremmest skyldes den svigtende kornhøst. Der står midler i betragtelig størrelse til rådighed fra regeringerne og EU til en første og hurtig hjælp. Uafhængigt heraf har den ansvarlige kommissær Franz Fischler, som jeg har haft konstant personlig kontakt med - hvilket jeg gerne vil takke udtrykkeligt for her endnu en gang - bestemt, at der skal stilles 560 millioner euro til rådighed for landbruget i form af direkte betalinger. Tallet er højere, fordi der, så vidt jeg ved, nu også er blevet føjet regioner i Mecklenburg-Vorpommern til.
Det er blevet sagt, at der er stillet udtagede landbrugsarealer samt korn til foderformål til reduceret pris til rådighed. Min anmodning og mit spørgsmål på samme tid er følgende: Har disse 560 millioner virkelig også stået til rådighed siden den 1. september? At få det bekræftet af Dem, kære hr. Fischler, ville være en god nyhed for de skadelidte. For lad os ikke gøre os nogen illusioner! Vi befinder os i en nødsituation af nationalt omfang, og ved overvindelsen heraf skal de berørte regioner gøre alt arbejdet, men kan i sidste ende ikke klare opgaverne økonomisk. Den kort-, mellem- og langsigtede overvindelse udgør derfor en fælles opgave for disse regioner, de nationale regeringer og EU. Der skal handles hurtigt, de berørte har et presserende behov for finansiel støtte.
Izquierdo Collado (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg tilslutter mig mine kollegers budskaber om medfølelse og taknemmelighed.
Europa er uden sammenligning blevet berørt af oversvømmelsesproblemet og bør være en del af løsningen på det umiddelbare problem, vi står over for. Derfor er den uopsættelighedsprocedure, som medlemmerne anmoder om, og en støtte, der ikke kun er ord, to elementer, som det er absolut nødvendigt for Parlamentet at give udtryk for.
Hr. formand, der er brug for nye penge til støtten. Ikke kunne programmerede penge, men nye bidrag. Vi skal være opmærksom på, at Parlamentet igennem mange år har gjort sit til, at de 1,27 som er EU-budgettets maksimum aldrig er blevet udnyttet, og at der derfor kun er blevet udnyttet en betydeligt mindre del.
Jeg synes, at hr. Barnier er kommet med nogle absolut væsentlige betragtninger og detaljer. Jeg er medlem af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, og det er klart, at fleksibilitet er afgørende i forbindelse med omprogrammeringen, at udnyttelsesreserven bliver anvendt til dette formål, ved at modernisere de små og mellemstore virksomheder, som er drivkraften i normaliseringen og genopretningen, og at en prioritering til fordel for vores infrastrukturer er et væsentligt element i de nye prioriteter.
Hr. formand, jeg slutter med at sige, at hvis vi har været i stand til at spare i mange år, så kræver solidariteten i dag, at vi er gavmilde.

Schnellhardt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, som parlamentsmedlem fra en region, der er blevet ramt af oversvømmelserne, er jeg særligt taknemmelig for, at denne debat kan føres her i dag. Vi gør os tanker om, hvordan vi kan bringe pengene frem til de berørte. Det er et udtryk for, at EU især også fungerer som solidaritetsfællesskab. Jeg takker også eftertrykkeligt kommissionsformand Prodi, fordi han personligt har været i de ramte områder. Med dette besøg har han understreget, at EU lever, og at vi hjælper. Han har gjort utroligt meget for en større accept af EU.
Borgeren på stedet har set, at Europa ønsker at hjælpe og er levende. Som forberedelse til dagens debat var jeg i nogle af de beskadigede områder i forrige uge og talte med borgere og ansvarlige. Ødelæggelserne er enorme, og folks fortvivlelse er stor. Men folk fatter også håb om en ny begyndelse fra den hidtil overvældende solidaritet i Tyskland og fra anden støtte også fra EU's side, for de kan ikke klare disse problemer alene.
Det, det kommer an på, er en hurtig tilrådighedsstillelse - og det har jeg hørt igen og igen - af finansielle midler. Vi skal ud over at erstatte tab af personlig ejendom især sørge for, at infrastrukturen genoprettes hurtigst muligt, således at virksomhedernes tab holdes på et så lavt niveau som muligt. Ud over at stille lån til fordelagtig rente til rådighed - det har kommissæren jo allerede nævnt - betragter jeg også andre foranstaltninger som nødvendige, således at der hurtigt strømmer penge til. Den ene mulighed er at stille midler til rådighed fra tillægsbudgettet eller fra katastrofefonden, hvilket også allerede er blevet nævnt i diskussionen i dag. Disse midler bør vi stille til rådighed på kort sigt.
Den anden mulighed for at stille midler til rådighed er strukturfondene. Jeg mener, at begge muligheder er vigtige og rigtige. Ved strukturfondene bør vi dog være opmærksomme på følgende: Strukturfondene kan kun tages i brug i henhold til gældende ret, når der finder en medfinansiering på 50% sted. Denne medfinansiering er optaget i landenes budgetter i årlige serier, og de pågældende midler er bundet. Der kan ikke stilles ekstra midler til rådighed på kort sigt. Derfor giver det kun mening at stille strukturfondsmidler til rådighed, hvis medfinansieringen ændres. En reduktion - og den må ikke kun udgøre et par procent, den bør være meget drastisk, begrænset til denne periode, begrænset til anvendelsen af midler til afhjælpning af skaderne - ville altså være nødvendig.
Alligevel bør tilrådighedsstillelsen af ekstra midler - og fru Krehl har allerede nævnt det - på strukturfondsområdet overvejes endnu en gang for de kommende år. Jeg tror, at hvis vi overvejer dette, har vi en stor chance for at hjælpe folk, og for at de får tillid til EU.
Berger (PSE).
Hr. formand, i en særlig form for lokalmasochisme er jeg også nødt til indledningsvis at fortælle, at min region Oberösterreich og især nærområdet Perk var og er ramt i særlig grad af oversvømmelseskatastrofen. I mit område Perk havde vi på en måned i alt tre oversvømmelses- og mudderbølger af et hidtil ukendt omfang. Den første, den relativt mest harmløse, ramte også mit eget hus.
Vi kan altså ikke længere bilde os ind, at det handler om en enestående årtusindhændelse her, om et ulykkeligt sammentræf af flere omstændigheder, men vi er derimod meget sikre på, at det er klimakatastrofen, det er klimaændringerne. Det kan til enhver tid ramme os igen. Det kan til enhver tid ramme alle andre i Europa og i hele verden igen, det vil også sige i den akutte situation, hvor vi udbedrer skaderne, skal forebyggelse og klimabeskyttelse stå i centrum.
Jeg er alle dem, f.eks. Kommissionen, som har samlet en virkelig betydelig pakke og vist os forskellige veje til, hvordan vi også kan yde et bidrag fra europæisk side, meget taknemmelig. Som andre fra de berørte regioner allerede har sagt, er det et budskab, som er blevet modtaget meget, meget fint hos borgerne. Jeg tror også - og derfor taler vi naturligvis her for en forhøjelse af støtten - at hjælpen fra EU naturligvis også vil stå i et vist forhold til skaderne. Sandsynligvis vil vi have et samlet skadesomfang på ca. 3 milliarder euro for Oberösterreich.
Jeg vil gerne rette en særlig anmodning, der vedrører min region - vi er hverken støtteberettiget mål 1- eller mål 2-område og de steder, der er særligt ramt, er ikke støtteberettigede EU-områder - til Kommissionen om støtte, om at de østrigske omstruktureringsforanstaltninger også kan anvendes til disse områder.
Jeg vil gerne sige mange tak til Dem, hr. formand Cox, fordi de meget tidligt på Europa-Parlamentets vegne tog initiativer og også erklærede Dem parat til at åbne en udstilling kl. 17.00, som jeg har iværksat, nemlig en udstilling om skaderne i Tyskland, Tjekkiet og Østrig, for jeg mener, at vi bør vise denne samhørighed her. Jeg vil også gerne fortælle, at i min region har også de mennesker, der har mistet alt eller meget, sagt: De stakkels tjekkere, det er gået dem endnu værre, de kan sandsynligvis hjælpe sig sig selv endnu dårligere. Jeg tror, at solidariteten på tværs af grænserne er vokset her.
Herfra vil jeg også gerne sige tak til alle hjælpere i Østrig, forbundshæren, brandvæsenet og Røde Kors, alle frivillige. For mange medier har der været en overraskende stor hjælpeindsats. I min hjemby har afrikanske asylansøgere hjulpet, der har muslimske ungdomsforeninger gjort en frivillig indsats. Der var en bølge af solidaritet, som vi aldrig har oplevet før i denne form, og som mange heller ikke havde forventet. Jeg vil gerne viderebringe den deltagelse, som er blevet udtrykt så varmhjertet her, til de berørte i min region.
Piscarreta (PPE-DE).
Hr. formand, de herrer kommissærer, kære kolleger, mit indlæg her begrundes selvfølgelig i de mange ulykker, der i de seneste år har ramt EU's medlemsstater så som oversvømmelser, tørke og ødelæggende brande.
I denne sommer har de voldsomme regnskyl, der hærgede Tyskland og Østrig samt Tjekkiet og Rumænien, medført ufattelige skader. Ikke mindst menneskelige skader, med tab af snesevis af menneskeliv, tusinder af sårede og forsvundne og familier, der har mistet deres hjem, men også materielle skader i form af en stor mængde ødelagt infrastruktur, veje og broer, oversvømmede marker og ødelæggelse af århundredgammel kulturarv.
Først og fremmest vil jeg gerne - og jeg er overbevist om, at jeg taler på vegne af alle mine kolleger - benytte denne talerstol til at hylde nødhjælpsfolk, brandmænd, politifolk, soldater og frivillige for den helt overvældende indsats, som de har ydet. Her dagen før topmødet i Johannesburg står EU allerede over for følgerne af klimaændringerne og den manglende gennemførelse af Kyoto-protokollen.
For mig og mit land betyder EU solidaritet, både i forhold til medlemsstaterne og i forhold til ansøgerlandene. EU må derfor aktivere alle de finansielle mekanismer og midler, som vi råder over, for at komme de berørte områder til undsætning. Hjælpen må være direkte og umiddelbar, for ofrene vil ikke kunne bære over med bureaukrati og administrativt smøl.
Jeg vil derfor gerne give min utvetydige støtte til, at der på kort sigt oprettes en ekstraordinær budgetpost til at imødegå denne type katastrofer, til reallokering af allerede tildelte strukturfondsmidler, hvor der tages hensyn til den ændrede situation, og til frigivelse af kreditter bevilget under førtiltrædelsesprogrammerne. På mellemlang sigt går jeg også ind for Kommissionens forslag om at oprette en særlig hjælpefond for natur-, teknologi- og miljøkatastrofer på mindst en milliard euro. Denne fond vil muliggøre et hurtigt svar i tilfælde af diverse former for katastrofer. Jeg foreslår, at midler fra denne fond, som ikke måtte blive udnyttet i løbet af budgetperioden, kan overføres til de følgende år og på den måde styrke den, så indsatsevnen bliver større år for år. Derudover må de frigivne midler kvantitativt tage hensyn til ikke blot katastrofens omfang, men også til de berørte regioners velstandsniveau.

Walter (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, store katastrofer som dem, vi måtte opleve for en måned siden, skaber foruden stor sorg, angst og smerte af og til også noget godt. Det gode kan være, at mennesker får den følelse, at de rykker tættere sammen, at de hører sammen, og at man samarbejder med hinanden. Samarbejde, som opleves i et fælles Europa, smeder især i vanskelige tider mere sammen end mange store ord, og vi har her i denne forbindelse oplevet - og jeg vil først og fremmest lykønske Kommissionen med dens fremgangsmåde - at EU, som jo mange gange bliver betragtet som ufleksibel, vil lægge fleksibilitet for dagen ved tildelingen af midler fra strukturfondene, ved udbetalingen af støtte til landbruget, ved gennemførelsesreglerne for de midler, som Europa kan indskyde. At oprette fleksible støtteordninger, hvor der ikke engang direkte strømmer penge, eller også ved udbudsbestemmelserne er et godt signal om, at Europa forstår at bevæge sig, når det er nødvendigt.
Der ligger en opgave foran os. Rådet og Parlamentet skal nu yde hurtig og solid hjælp. Hurtig hjælp, fordi dæmningerne, som er gennemblødt, ikke venter. Her må der ydes hjælp. Solid hjælp, fordi der skal hjælpes permanent, og jeg siger det meget tydeligt her: Den foreslåede hjælpefond, som vi støtter fuldt og helt, er naturligvis ikke aktuel for få måneder, for en engangshændelse. Den, der har set, hvordan to af de stater, der normalt hører til de økonomisk stærkere europæiske lande, har oplevet solidaritet også fra de lande, som netop ikke hører til de stærke, vil aldrig mere kunne afvise, at også disse regioner skal have hjælp fremover, når katastrofer truer. Jeg siger det også med tanke på det, vi har gjort i de forløbne år i budgettet. Da var der desværre aldrig penge nok til virkelig at kunne hjælpe. Man har i princippet blot vækket et håb, som ikke kan opfyldes. Det må ikke ske med hjælpefonden. Her skal der lægges tilsvarende handling for dagen.
Jeg mener dog, at man også skal beskæftige sig med andre spørgsmål end disse akutte foranstaltninger. Vi skal behandle disse sager i Budgetudvalget, og her vil vi søge tæt kontakt og tæt samarbejde med Kommissionen og Rådet for at gennemføre tingene så hurtigt som muligt med succes. Men vi skal også tage erfaringerne ved formuleringen af politikken på andre områder med i betragtning. Registrering af satellitdata til oversvømmelsesstyring og jordskælvsforskning skal optages i forskningsrammeprogrammet, for det handler jo ikke kun om vand. Det handler - jeg tænker på Azorerne - også om jordskælv. Det skal også overvejes, hvordan der udarbejdes obligatoriske betingelser for bygningers stabilitet. Vi skal også gøre os mange tanker om flodudretninger og oversvømmelsesarealer. Det er altså nødvendigt med helt akut hjælp. Der skal på mellemlang sigt skabes et solidt grundlag for fremtidig - også finansiel - hjælp fra EU, og der skal tages fat på de forebyggende foranstaltninger inden for hele det politiske spektrum, som vedrører os. Kun sådan er hjælp troværdig, kun sådan tages den alvorligt af folk, og kun sådan lover vi ikke mere, end vi i sidste ende reelt kan holde. Jeg synes, at man skal sige tak til alle, som har hjulpet, og jeg håber, at der vil blive tale om et godt samarbejde i de næste uger og måneder i forbindelse med de opgaver, der ligger foran os.
Karas (PPE-DE).
Hr. formand, kære kommissærer, kære kolleger, som De allerede har hørt, er mit land, Østrig, ramt af skader, der beløber sig til 7,5 milliarder euro. Jeg har selv ryddet op, evakueret og skovlet i Oberösterreich og i Niederösterreich som mange af os og tusinder og atter tusinder uden for Parlamentet. Vi har oplevet, at denne katastrofe har forårsaget materiel nød og sjælesorg, at den har ført mennesker til grænsen af det mulige, at den har ødelagt huse, gader og virksomheder. Mange gik først ned med flaget, da brandvæsenet, soldaterne fra forbundshæren og hjælperne igen var rejst.
Jeg vil som repræsentant for mange takke det offentlige, kommunerne, delstaterne, regeringerne i medlemslandene og EU, de frivillige, men også som formand for en social organisation, den østrigske hjælpeorganisation, som er en af de otte organisationer, der uddeler donorpenge, takke de tusinder, hundredtusinder af bidragydere. Det civile samfund har stået sin prøve og havde succes. Det er imidlertid endnu ikke færdigt med sit arbejde. Den østrigske forbundskansler, hr. Schüssel, kunne i går gøre status og sige, at 70% af skaderne er blevet registreret, og at 65-70 millioner euro er blevet udbetalt direkte. Den østrigske delegationsleder, Ursula Stenzel, har taget initiativ til en fælles beslutning fra de østrigske parlamentsmedlemmer, som er blevet optaget i Parlamentets fælles beslutning.
Denne katastrofe behøver ikke at blive defineret, den har allerede fundet sted, og derfor kræver Europa-Parlamentet nødhjælp på 1 milliard euro til oversvømmelsesområderne. Vi kræver fleksibilitet ved støtteordningen, vi kræver reallokering af strukturfondsmidlerne, vi kræver en reduktion i landenes medfinansieringsandel, vi kræver ophævelse af de nationale øvre grænser for støtte, og vi kræver en hurtig udbetaling af nødhjælp, konkrete oplysninger, ikke kun ord.
Lad mig til sidst takke alle kolleger for stilen i denne debat. Her blev berørte ikke spillet ud mod uberørte, Nord ikke ud mod Syd, medlemsstater ikke ud mod kandidatlande, budgettal ikke ud mod hinanden, projekter ikke ud mod nye idéer. Det blev gjort klart, at vi skal handle, fordi vi alle er i samme båd. Det er et godt eksempel på politisk kultur og vilje til ikke kun at sige smukke ord til folk, men også at handle konkret og i fællesskab at bidrage til, at det ikke bliver forsinket nu, men at der handles på kort sigt og udarbejdes nyt på lang sigt.
Zrihen (PSE).
Hr. kommissær, hr. formand, kære kolleger, vinteren står for døren, og det må ikke være således, at man forgæves anmoder EU om hjælp. Overalt i Europa venter de mænd og kvinder, der under meget voldsomme omstændigheder har oplevet de dramatiske oversvømmelser, på et glimt af håb, men i særdeleshed på klar, konkret og øjeblikkelig handling fra Europa-Parlamentet.
I mit lokalområde i Hainaut eller i de områder, hvor der ikke har været så meget mediedækning, forstår befolkningen ikke, hvorfor vi afviser at hjælpe dem, eller hvorfor der er to former for behandling alt afhængigt af stedet eller katastrofens omfang, for alle disse mennesker er desværre berørt af katastrofen, mange endda rigtig hårdt, og endog dobbelt ramt, jeg tænker her på de økonomiske aktører, såsom landmændene og de små og mellemstore virksomheder. De er dog lige så berettigede til støtte, og denne støtte skal komme hurtigt og må ikke forhindres af administrative byrder, som ofte er anledning til vores dårlige omdømme. Hvad kan vi lære af denne situation? Lad os bevise vores effektivitet og vores nytte, lad os også påtage os vores ansvar ved øjeblikkeligt at iværksætte en koncentreret, fælles og forpligtende europæisk politik vedrørende egnsplanlægning. Vi skal holde urokkeligt fast i kravene fra Kyoto, hvilket påpeges af flere. Vi kan oprette en permanent bistandsfond, men vi bør være fremadskuende og iværksætte langsigtede forebyggelsespolitikker. Hr. kommissær, De har sagt til os "fat politisk mod", men jeg vil sige "politisk fælles ansvar" for at garantere sikkerheden for vores borgere, for det gælder vores fremtid.

Casaca (PSE).
Hr. formand, to ord: det første for at udtrykke den solidaritet, som jeg gerne vil bringe fra Den Autonome Region Azorerne, som virkelig er dybtfølt fra vores side; det andet for at hylde den store og værdifulde indsats, som kommissær Barnier ikke blot i ord, men så sandelig også i handling har ydet igennem snart mange år i forhold til problemerne omkring naturkatastrofer.
Det gælder nu om at lade denne indsats komme til udtryk i et udkast til forordning, der kan sikre en objektiv og upartisk tilgang til disse hændelser, så alle borgere behandles på samme grundlag, uanset hvor de befinder sig, hvad enten det er langt ude i Atlanterhavet eller i Europas hjerte. Og det må ske i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet og i den ånd, der er vist her i Parlamentet, nemlig, at den europæiske solidaritet bygges op netop i disse situationer, hvor vi har det sværest.

Haarder
. Hr. formand, det har været en stilfærdig, men bevægende debat. Jeg tænker på de øjenvidneberetninger, vi har hørt, og også de mange udtryk for medfølelse og vilje til hurtig hjælp. Jeg tror, man kan konkludere, at Parlamentet, Kommissionen og Rådet står sammen om at ville hjælpe de hundredtusinder af mennesker, som er ramt, og ikke bare hjælpe, men hjælpe hurtigt.
Vi ser frem til, at Kommissionen præsenterer konkrete forslag. Vi synes, Kommissionen har gjort det godt. Formandskabet bør gøre alt for at sikre en hurtig behandling i Rådet, og jeg er sikker på - efter det jeg nu har hørt - at det også kan gå meget hurtigt her i Parlamentet. Det er vigtigt med en hurtig indsats, hurtig hjælp er dobbelt hjælp, som et medlem sagde. Jeg er overbevist om, at vi både på kort sigt og på længere sigt kan etablere et effektivt instrument, som kan hjælpe alle de mennesker, der er ramt. Som jeg sagde ved indledningen, har udenrigsministrene i weekenden givet tilslutning til, at vi kan etablere et sådant instrument.
Vores opgave er nu at få genopbygget efter de omfattende skader, men som mange medlemmer har været inde på, skal vi også huske at forebygge, for skaderne kunne have været mindre, hvis vi havde været mere forudseende i vor behandling af floderne i Europa.
Det er i nøden, man skal kende sine venner, siger et gammelt ordsprog på mange sprog. Jeg synes, det er vigtigt, at den solidaritet, som debatten i dag har været udtryk for, også rækker ud over de eksisterende, de nuværende medlemsstater. Rækker ud til kandidatlandene, som herved får et signal om, at vi tænker dem med i det, vi arbejder med. Det er denne fællesskabets og solidaritetens ånd med de nye medlemsstater, som vi også senere på året skal få til at bære en af de vigtigste beslutninger i Europas historie igennem.

Formanden.
Tak, hr. minister. Jeg vil takke alle de kolleger, der har deltaget i forhandlingen. Forhandlingens tone og indhold taler meget for sig selv. På grund af kommissærernes forskellige former for gennemførelsesansvar er det vigtigt, at vi ved afslutningen på denne forhandling udnytter kommissærernes tilstedeværelse og inviterer dem til at fremsætte en kort erklæring vedrørende kommissærkollegiet i almindelighed og deres egne porteføljer i særdeleshed.

Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, kære kolleger, mine damer og herrer, jeg vil også gerne takke Dem alle hjerteligt for indholdet og stilen i denne debat. Efter min mening var det her virkelig en god stund i Europa-Parlamentet.
Jeg vil ikke holde nogen lang tale, men blot besvare de spørgsmål, som er blevet rettet direkte til mig. Det handler i første omgang om, hvordan de foranstaltninger, der er vedtaget for landbruget, skal afvikles. Den første foranstaltning, som blev vedtaget, er udnyttelsen af udtagede landbrugsarealer. Denne foranstaltning er i gang. Disse arealer kan allerede udnyttes i de pågældende regioner. Den anden foranstaltning, som vi har besluttet, er, at foderkorn fra interventionslagre i Østrig skal stilles til rådighed. Også denne foranstaltning er allerede i gang. De østrigske myndigheder modtager allerede ansøgninger. Den tredje og mest omfattende foranstaltning er forudbetalinger på 50% af arealpræmierne i dette års budget. Her spurgte hr. Goepel om, hvordan status er her. Beslutningen er der, og afviklingen, tildelingen af midler, sker efter den normale tildelingsprocedure, på samme måde, som vi tildelte præmier. Det går hurtigst. Det vil sige, at udløseren for de konkrete beløb er den udøvende magt i den pågældende medlemsstat. Jeg vil gerne tilføje her, at det er blevet lidt udvidet i mellemtiden, og at denne forudbetaling i alt allerede omfatter et beløb på over 900 millioner euro.

Schreyer
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, jeg mener, at der også i debatten i dag er blevet sendt et meget klart signal, et klart signal om solidaritet og også et klart signal om, at de europæiske institutioner samarbejder meget fint og støtter hinanden i denne situation. Det er efter min mening af stor betydning.
Kommissionen besluttede på sit særlige møde efter sommerpausen, hvilken hjælp den kan yde inden for rammerne af sin eksekutivkompetence, hvilke foranstaltninger vi kan træffe direkte. Der er den økonomiske hjælp inden for landbrug, førtiltrædelsesstøtte, især naturligvis strukturfondene. Men vi kan også tilbyde ekstra fleksibilitet. For så vidt vil jeg gerne understrege endnu en gang, at det også blev besluttet at tolere alle muligheder for fleksibilitet i de berørte områder, hvad udbudsregler angår, således at der også kan handles meget hurtigt dér. Min kollega, hr. Monti, har meget tydeligt understreget, at national støtte som kompensation for skader i virksomheder på op til 100% ikke kan påtales støtteretligt, og at en sådan støtte endda også kan omfatte tabt arbejdsfortjeneste og tabte ordrer. Jeg tror, at det er et meget vigtigt signal netop for de berørte virksomheder i områderne.
Hvad angår oprettelsen af en fond til direkte hjælp i tilfælde af naturkatastrofer, er jeg meget taknemmelig for den store enighed her, en enighed, som er tværpolitisk, og som også er der sammen med Rådet. De ved, at vi ikke har haft et sådant instrument hidtil, ikke nogen hjælpefond i tilfælde af naturkatastrofer. Vi skal først oprette denne fond. Det kræver netop overensstemmelse og en passende aftale mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Kommissionen vil i næste uge stille et forslag herom. Vi skal dernæst skabe et tilsvarende retsgrundlag, således at midlerne så også kan tildeles ud fra fonden. Her har jeg en direkte anmodning til Europa-Parlamentet og til Rådet om ikke at gå i detaljer ved formuleringen af dette retsgrundlag, men at tænke på, at vi hurtigt ønsker at yde hjælpen til de berørte regioner. Vi bør stille en slags standardhjælp til rådighed for de berørte regioner og ikke først vente på den konkrete formulering af projekter, men deklarere hjælpen som hjælp til regionen.
Jeg har forstået på debatten, at der er fuld enighed om, at der som minimum skal ydes en hjælp på 500 millioner euro til 1 milliard årligt. Vi skal blive enige med Rådet om dette punkt, for fonden skal naturligvis også finansieres af medlemsstaterne, selv om vi i år kan stille passende hjælp til rådighed uden at gøre brug af nye midler.
Vi bør dog også understrege, at det er en subsidiær hjælp, vi stiller til rådighed - vi bør ikke vække forkerte forventninger - men det er en solidarisk hjælp, som vi ønsker at stille til rådighed fra EU's side. Jeg forstår dagens debat således, at der også er enighed om, at der skal træffes de rigtige beslutninger, udstedes de rigtige forordninger meget hurtigt. For så vidt bør vi egentlig fastsætte den ambitiøse tidsplan sammen, således at vi bør have truffet de nødvendige beslutninger til oprettelse af denne nødhjælpsfond inden slutningen af oktober.
Jeg takker Dem mange gange for Deres støtte!
Verheugen
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, jeg vil gerne tage fat i en enkelt tanke, som har spillet en rolle i denne debat, nemlig den, at der i en sådan forfærdelig katastrofesituation alligevel dukker trøstende øjeblikke op, og det er altid, når der pludselig viser sig menneskelighed dér, hvor man måske ikke havde forventet det. Jeg er meget glad for, at det har været muligt at vise det menneskelige ansigt i europæisk politik. Det gælder ikke kun for katastrofeområderne i Tyskland og Østrig. Jeg kan sige Dem, at det også har været særligt værdifuldt i Den Tjekkiske Republik. Den hurtighed og den selvfølge, hvormed vi har handlet, har efterladt et væsentligt dybere indtryk end meget af det, vi har gjort for Den Tjekkiske Republik i de seneste år. Bevidstheden om at være i samme båd med naboen i nødens stund og opleve, at der ydes solidarisk hjælp, besvarer for mange mennesker i dette land spørgsmålet: Til hvilket formål ønsker vi Europa, og hvad har vi brug for det til?
Jeg er derfor Europa-Parlamentet meget taknemmelig for, at det ligesom Kommissionen og ligesom Rådet overhovedet ikke har spildt nogen tanker på, at man muligvis burde gøre en forskel mellem medlemmer og fremtidige medlemmer, hvad angår hjælp fra den katastrofefond, som skal oprettes. Vi kan vælge stater ud som vores kontrahenter, men vi kan ikke vælge vores naboer. Hvis det regner syndflodsagtigt i Østrig og i Sachsen og også i Tjekkiet, som ligger lige midt imellem, kan vi ikke sige, at vi hjælper i Østrig, og vi hjælper i Sachsen, men i Tjekkiet hjælper vi ikke. At dette er en generel opfattelse, har man bemærket i Prag. Jeg var der i torsdags. Det forekommer mig - jeg siger det med største forsigtighed - at floden også har revet nogle af de politiske problemer med sig, som vi havde i den senere tid mellem de berørte lande.
Barnier
. (FR) Hr. formand, i forbindelse med denne drøftelse vil jeg gerne tilføje nogle overvejelser, som supplerer mine kollegers overvejelser. Det er meget sigende, at flere kommissærer har deltaget i hele denne drøftelse, for vi har samarbejdet, og alle bør hver på deres område bidrage til et hurtigt og effektivt svar.
Jeg vil særligt sige til hr. Ferber og hr. Markov, at vi reelt skal til at anvende den fleksibilitet, som vi råder over i samfinansieringssatserne, de offentlige udbud og statsstøtten. Det, som er gældende for strukturfondene for EU's medlemsstater, er ligeledes gældende for førtiltrædelsesinstrumenterne for Tjekkiet og Slovakiet, som min kollega, hr. Verheugen, sagde. Mit svar til fru Krehl er, at vi ikke har i sinde at glemme de to ansøgerlande i disse bestræbelser for solidaritet.
Fru Schroedter nævnte for lidt siden de landsbyer og områder, der lå tæt på hendes hjemby, Dresden. Jeg vil personligt aldrig glemme det syn, som jeg så i byen Wiesenstein, som rørte mig dybt, for det var en lille by, der næsten lige havde afsluttet genopbygningen og restaurationen efter Berlinmurens fald, og som nu er ødelagt. Vi må ikke glemme dette aspekt ud over de store byer.
Jeg vil ligeledes svare hr. Virrankoski, der nævnte betingelserne for fondene. Vi vil snarest muligt, den 18. september, fremlægge et forslag om hurtig, effektiv og retfærdig fordeling af disse nye fonde. Jeg arbejder i øjeblikket på de kriterier, der skal være kendetegnende for en større katastrofe. Jeg mener, at en større naturkatastrofe er en katastrofe, der rammer en betydelig del af befolkningen i en eller flere regioner, eller et eller flere lande, hårdt. Det er også en katastrofe, som på alvorlig vis ødelægger økonomien i denne region, denne gruppe af regioner, dette lande eller denne gruppe af lande. Det er helt klart tilfældet med de seneste oversvømmelser, der har ramt flere regioner og fire lande.
Det er med denne tankegang, at vi arbejder. Fru Berger nævnte de regioner, der hverken hører under mål 1 eller mål 2. Den særlige katastrofefond, som vi skal oprette sammen, udmærker sig netop ved at kunne finansiere de regioner uden for områder under mål 1 og mål 2, som er blevet ramt, eller som vil blive ramt fremover.
Jeg vil afslutningsvis sige til hr. Swoboda og fru Echerer og til andre, som har nævnt bæredygtig udvikling, som jeg selv gjorde i mit første indlæg om forebyggelse, at vi ikke råder over europæisk kompetence vedrørende egnsplanlægning. Denne kompetence inden for egnsplanlægning og byplanlægning skal findes hos lokalmyndighederne, hos regionalmyndighederne eller hos de statslige myndigheder. Udvalget nævner ikke de nye kompetencer, hverken nu eller i forbindelse med konventet. Vi har derimod et ansvar. Jeg bruger bevidst dette ord på linje med udtrykket "politisk mod". Det er vores ansvar at sørge for, som for de bevillinger, der forvaltes af strukturfondene, at de bevillinger, vi vil tildele i henhold til det overordnede formål med denne fond, bliver anvendt på området i overensstemmelse med direktiverne om miljø, med kravet om bæredygtig udvikling og måske fra nu af med et yderligere krav om forebyggelse. Det er måske tilfældet med de bevillinger, der blev planlagt inden for rammerne af Agenda 2000-2006. Jeg lover Dem, at jeg i de forslag, som jeg på Kommissionens vegne vil stille om den fremtidige regionalpolitik efter 2006, vil lægge vægt på denne forpligtelse til i forbindelse med forebyggelse at tage højde for risikoen for naturkatastrofer og miljøkatastrofer i de fremtidige programdokumenter for hver af de regioner, som modtager disse bevillinger.
Det er den forpligtelse, som jeg påtager mig. Her til sidst vil jeg sige, som hr. Karas også nævnte for et øjeblik siden, at jeg har glædet mig over den store værdighed og den høje kvalitet i denne drøftelse. Hvilket er normalt, og hvilket i bund og grund er et tegn på handling, og på en hurtig reaktion, men også på den solidaritet, som bør findes i den store familie, som EU og de nabolande, der ønsker at tiltræde Unionen, udgør, som er en familie, der er blevet ramt af skæbnen, og som nu må stå imod det.

Formanden.
Tak, hr. kommissær. Det har været en ganske særlig forhandling i de seneste to timer. Situationen kræver det hurtigste og stærkeste svar, som EU's institutioner kan give. Som det blev sagt under forhandlingen, er det i forbindelse med kriser, at EU viser sit menneskelige ansigt. Det er måske et noget mere grundlæggende kendetegn ved Unionen, hvis man fokuserer på helheden frem for de enkelte elementer af Unionen.
Jeg takker alle, der har bidraget til forhandlingen.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag jf. forretningsordenens artikel 42, stk. 5.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse ved Rådet af forslaget til det almindelige budget - 2003. Hr. Haarder har ordet på vegne af Rådet.

Haarder
. Jeg har den ære på Rådets formandskabs vegne at forelægge det forslag til De Europæiske Fællesskabers budget for 2003, som blev fastlagt af Rådet den 22. juli.
Både som Europaminister og tidligere medlem af Europa-Parlamentet er jeg meget glad for at notere, at budgetproceduren for 2003 indtil nu har været kendetegnet ved et godt samarbejde mellem Rådet og Europa-Parlamentet. I det budgetforslag, som jeg nu forelægger, er der allerede taget hensyn til en række aftaler og fælles forståelser, som blev resultatet af samrådsmødet mellem Rådet og Parlamentet den 19. juli 2002.
Under den forberedende trialog og samrådsmødet i juli blev der udført et målrettet arbejde af den danske finansminister Thor Pedersen, udvalgsformand Terry Wynn og kollegerne i udvalget. Jeg er sikker på, at dette arbejde har skabt et godt grundlag for, at budgetmyndighedens to grene kan nå til enighed om et tilfredsstillende budget for 2003.
Jeg ved, at nogle medlemmer tidligere har været skuffet over, at Europa-Parlamentet og Rådet har haft svært ved at nå til enighed, men dette har ikke været tilfældet i år, og det glæder jeg mig meget over.
Jeg skal om lidt berøre en række udfordringer, som allerede har været drøftet af Europa-Parlamentet og Rådet, og hvor der er opnået aftaler og fælles forståelser. Derefter vil jeg give et samlet overblik over hovedtrækkene i det budgetforslag, som Rådet fastlagde den 22. juli.
Først vil jeg dog gerne henvise til den drøftelse, vi netop har haft om indsatsen i forbindelse med de tragiske oversvømmelser. Denne nye udfordring kræver - det er vi alle enige om - en hurtig indsats. Det er glædeligt, at de enkelte medlemslande allerede på egen hånd har ydet bidrag til at imødegå ødelæggelserne. Samtidig har Kommissionen iværksat en række initiativer, som lige har været omtalt, og Rådet skal nu drøfte, hvilke yderligere tiltag, der kan iværksættes.
Jeg vil nu vende tilbage til de resultater, som blev opnået på Parlamentets og Rådets møde den 19. juli:
Der blev opnået en fælles forståelse af og en aftale om, at den administrative forberedelse af udvidelsen er en nøgleprioritet, som institutionerne skal gives mulighed for at løfte fra nu af og helt igennem 2003.
Der er opnået en fælles forståelse af, at der skal arbejdes for at sikre finansieringen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i lyset af vigtige nye opgaver.
Desuden blev der opnået en fælles forståelse for, at omstruktureringen af den spanske og portugisiske fiskerflåde skal finansieres, samt at vækstraten for de samlede betalingsbevillinger skal holdes så lav som mulig.
Lad mig først sige et par ord om de administrative udgifter for 2003. Den aftale, budgetmyndighedens to grene nåede frem til i juli, er en god aftale:
Rådet og Europa-Parlamentet anerkender, at institutionerne må forberede sig på EU's udvidelse i 2003. Det indebærer ekstra administrative omkostninger. Der er f.eks. brug for mere personale og mere plads. Med den indgåede aftale har vi lagt vægt på at sikre finansieringen af de førudvidelsestiltag, som er nødvendige for de enkelte institutioner.
Der er samtidig enighed om, at loftet for de administrative udgifter i 2003 skal holdes. Fleksibilitetsinstrumentet skal ikke bruges.
Budgetmyndighedens to grene er blevet enige om, at især førudvidelsesomkostninger planlagt til afholdelse i 2003, i det omfang det er muligt, kan afholdes allerede i år. Det vil lette institutionernes forberedelse af udvidelsen. I første omgang er formålet med denne "frontloading"øvelse at finansiere offentliggørelsen af Fællesskabets lovsamling på de nye medlemslandes sprog. I denne forbindelse vil der bl.a. blive brug for at vedtage et ekstra tillægs- og ændringsbudget for 2002.
Med en aftale allerede i juli får institutionerne det bedst mulige planlægningsgrundlag i forbindelse med forberedelsen af udvidelsen.
Aftalen sikrer ro om såvel Europa-Parlamentets som Rådets budget for 2003. Desuden er det positivt, at vi er enige om at følge op på de muligheder for øget interinstitutionelt samarbejde, som institutionernes generalsekretærer har peget på i en række rapporter. Også i spørgsmålet om førtidspensionering af medarbejderne i Europa-Parlamentets grupper er der fundet en løsning.
Både Parlamentet og Rådet prioriterer EU's deltagelse i eksterne aktioner højt, det vil sige den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. EU bør have tilstrækkelige midler til, at den til enhver tid kan løfte de opgaver, der følger af vores placering i verdenssamfundet. Det er et spørgsmål om EU's troværdighed, hvilket jeg er helt sikker på, de ærede medlemmer er enige i.
På samrådsmødet i juli blev Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen enige om, at nødhjælpsreserven til humanitær bistand, når omstændighederne kræver det, også kan anvendes til civil krisestyring. Man blev også enige om at søge at indgå en aftale om bevillingerne til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det skal ske som led i en samlet aftale om budgettet for 2003. Vi skal sikre bevillingerne til FUSP i 2003 i lyset af nye væsentlige opgaver. Vi er også enige om at søge en aftale om en passende inddragelse af Parlamentet i FUSP-foranstaltninger inden for traktatens rammer. Det er positivt, at der allerede er nået så gode resultater på dette felt.
I sit budgetforslag har Kommissionen afsat et beløb på 40 millioner EUR til FUSP. Der er dermed taget højde for den kommende overtagelse af politimis-sionen i Bosnien-Hercegovina. Rådet hilser denne bevilling velkommen, men finder, at de samlede bevillinger er utilstrækkelige. Rådet foreslår derfor en bevilling til den fælles udenrigs- og sikker-hedspolitik på i alt 47,5 millioner EUR for 2003. Ud over politimissionen i Bosnien-Hercegovina forud-ser Rådet bl.a. aktioner med faglig bistand til tredjelande i kampen mod terrorisme. Des-uden er der behov for flere bevillinger til ikke-sprednings- og nedrustningsaktioner.
Jeg håber, vi kan nå til enighed om noget, der svarer til Rådets forslag.
Jeg vil kort berøre Kommissionens forslag om at anvende fleksibilitetsinstrumentet til at finansiere 27 millioner EUR til omstrukturering af den spanske og portugisiske fiskerflåde. Her har både Europa-Parlamentet og Rådet forpligtet sig til at finde en løsning inden afslutningen af budgetproceduren. Efter Rådets opfattelse bør fleksibilitetsinstrumentet kun anvendes i ekstraordinære tilfælde. I spørgsmålet om finansiering af de 27 millioner EUR mener Rådet, at alle finansieringsmuligheder bør undersøges, inden man overvejer Kommissionens forslag om at anvende fleksibilitetsinstrumentet til dette formål.
Til sidst et par ord om vækstraten for de samlede betalingsbevillinger. Jeg er i denne forbindelse glad for, at Parlamentet er enigt i, at der skal udøves budgetdisciplin og sund økonomisk forvaltning. Parlamentet har under samrådet i juli tilkendegivet, at vækstraten for de samlede betalingsbevillinger skal holdes så lav som muligt. Samtidig skal der tages hensyn til resultaterne af Rådets førstebehandling af budgettet for 2003. Som politikere er vi alle i denne forsamling klar over, at betydelige tilbagebetalinger til medlemsstaterne af uudnyttede EU-midler giver et dårligt billede af EU i offentligheden. Vi må vise omverden, at vi er i stand til at foretage en realistisk budgettering.
Rådet vil gerne anmode Kommissionen om at angive det forventede overskud i 2002, således at dette kan indbudgetteres i 2003-budgettet via en ændringsskrivelse.
Lad mig herefter nævne nogle hovedtræk i Rådets budgetforslag:
de samlede bevillinger til forpligtelser er på 99 548 millioner EUR, hvilket udgør en stigning på knap 0,9% i forhold til 2002. Der er taget særlig hensyn til muligheden for, at bevillingerne rent faktisk bliver udnyttet.
de samlede bevillinger til betalinger er på 96 992 millioner EUR, hvilket udgør en stigning på 1,4% i forhold til 2002. Denne lave vækstrate skal ses i lyset af den lave udnyttelse af betalingsbevillinger de foregående år.
Førstebehandlingen af budgetforslaget for 2003 foregik:
under behørig hensyntagen til den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren
inden for rammerne af Rådets konklusioner af 5. marts 2002 om de budgetmæssige retningslinjer for 2003, og
under hensyn til konklusionerne fra samrådsmødet den 19. juli 2002 mellem Parlamentet og Rådet.
Man var i særlig grad opmærksom på
at overholde de årlige udgiftslofter, der er fastsat i de finansielle overslag for 2000-2006
om muligt at efterlade tilstrækkelige margener under lofterne for de forskellige udgiftsområder, bortset fra kategorierne vedrørende strukturfonde og førtiltrædelsesstøtte, hvor lofterne angiver udgiftsmål
at afsætte tilstrækkelige midler til EU's forskellige prioriteter.
Jeg vil gerne understrege et par hovedpunkter i Rådets budgetforslag inden for de forskellige udgiftsområder:
Vedrørende landbruget foreslår Rådet en nedjustering på 288 millioner EUR. Erfaringen har vist, at bevillingerne til den fælles landbrugspolitik ofte har været for højt sat. Kommissionen får nu lejlighed til at revurdere sit skøn i forbindelse med efterårets ændringsskrivelse. Der kan her tages behørigt hensyn til den seneste information om bl.a. markedsforholdene og udviklingen i dollar-kursen. I den forbindelse er Rådet enigt med Parlamentet om at notere sig, at Kommissionen også vil se nærmere på, om det beløb, som Kommissionen har foreslået til udryddelse af dyresygdomme, er tilstrækkeligt. For så vidt angår bevillingerne til landdistriktsudvikling har Rådet accepteret Kommissionens foreløbige budgetforslag.
Hvad angår strukturforanstaltninger, er forpligtelsesbevillingerne blevet opført fuldt ud på budgettet. Det sker i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i marts 1999 i Berlin. Rådet har næsten fuldt ud accepteret Kommissionens forslag. Dog er der sket en nedjustering på 525 millioner EUR i bevillingerne til strukturfondene i lyset af foregående års underudnyttelse af bevillingerne.
Hvad angår de interne politikker, har Rådet accepteret de beløb, der er opnået enighed om i forbindelse med allerede vedtagne flerårige programmer. For programmer under behandling har Rådet justeret bevillingerne, så de afspejler Rådets fælles holdning eller resultatet af drøftelserne i Rådet. Disse nedjusteringer berører ikke projekter i forbindelse med regioner, der grænser op til kandidatlandene. Lad mig også blot nævne, at Rådet har foretaget en lille forhøjelse af bevillingerne til finansieringen af de særlige olympiske lege i Europa i 2003.
Der er efterladt en margen på 122 millioner EUR under loftet over udgiftsområde 3, hvilket gør det muligt for Europa-Parlamentet at finansiere forskellige prioriteter, samtidig med at der er mulighed for at dække fremtidige behov.
Hvad angår udgiftsområde 4, de eksterne politikker, har Rådet næsten fuldt ud accepteret bevillingerne i Kommissionens budgetforslag. Det er f.eks. vigtigt at finansiere indsatsen i Afghanistan. Herunder er Rådet enedes om at acceptere de bevillinger til internationale fiskeriaftaler, som Kommissionen har foreslået. Jeg har allerede berørt Rådets beslutning vedrørende FUSP-budgettet.
Der er efterladt en margen på 80 millioner EUR under loftet over udgiftsområde 4, hvilket gør det muligt for Europa-Parlamentet at finansiere forskellige prioriteter, samtidig med at der er mulighed for også at dække fremtidige behov.
De administrative udgifter under kategori 5 har jeg allerede berørt.
Jeg vil afslutte redegørelsen for de forskellige udgiftsområder med udgiftsområde 7, førtiltrædelsesstøtte. I Rådets budgetforslag er der ikke ændret ved bevillingerne til forpligtelser sammenlignet med Kommissionens forslag. Dog er bevillingerne til betalinger nedjusteret med 300 millioner EUR. Dette skal ses i lyset af de foregående års underudnyttelse af bevillingerne.
Alt i alt er jeg glad for at kunne fastslå, at der i Rådets budgetforslag for 2003 er tilstrækkelige midler til EU's forskellige prioriteter, samtidig med at der er taget hensyn til de aftaler og fælles forståelser, vi nåede frem til på første samrådsmøde i juli.
De ved alle, at denne budgetprocedure kun er ved sin begyndelse, og at der stadig er et stykke vej igen inden den endelige vedtagelse af 2003-budgettet. Forudsætningerne er til stede for, at vi kan få et tilfredsstillende budget ved årets udgang. Det budgetforslag, Rådet har fastsat, er et godt grundlag med henblik på dette. De aftaler og fælles forståelser, vi nåede frem til på mødet den 19. juli, er et positivt signal om, at vi har viljen til at nå til enighed.
Afslutningsvis vil jeg bemærke, at jeg er sikker på, at alle tre institutioner, som er til stede her i dag, vil gøre deres bedste for at bidrage til en grundig prioritering, så det kommende års udfordringer kan løftes. Jeg er også sikker på, at vi ikke glemmer, at EU's budget i sidste ende finansieres af Europas borgere. Derfor må der budgetteres realistisk og ansvarligt - også for det kommende år.

Formanden.
Mange tak, hr. minister! Det er altid interessant at høre, når et tidligere medlem af Parlamentet nu taler i egenskab af minister.

Schreyer
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, kære parlamentsmedlemmer, den foregående debat om hjælp ved naturkatastrofer har jo vist meget tydeligt, hvilke forventninger befolkningen har til det europæiske budget. Når vi ser på den faktiske europæiske statskvote, altså det europæiske budgets andel af det europæiske nationalprodukt, ser billedet dog lidt anderledes ud. Det står næsten i en vis modsætning hertil, fordi denne statskvote kun udgør lidt over 1%.
Kommissionen har for budgettet 2003 foreslået et beløb på 1,03% af det europæiske bruttonationalprodukt. Rådet har endnu en gang reduceret dette en smule. I den forbindelse fremgår det af det finansielle overslag, altså vores finansieringsplanlægning, som vi alle sammen har godkendt, at der egentlig burde stilles 1,08% til rådighed. Jeg mener, at det egentlig altid burde være en rettesnor, selv om jeg også går ind for, at man af forsigtighedshensyn altid tilbageholder bestemte reserver, også reserver til noget uforudset.
Rådet har foretaget sine reduktioner generelt på f.eks. landbrugsområdet, men har f.eks. ikke taget højde for den nødvendige revision på baggrund af den aktuelle udvikling i dollarkursen. Men her er der jo enighed om, at de nødvendige landbrugsudgifter skal fremlægges på ny til efteråret.
Rådet har accepteret utroligt mange af Kommissionens initiativer for budgetforslaget 2003. Det synes vi naturligvis er positivt. Vi synes også, at det alt i alt er positivt, at der er opnået enighed på det udenrigspolitiske område om, at man fremover også kan anvende den såkaldte katastrofehjælp, emergency reserve, til at finansiere den civile krisestyring. Jeg tror, at der dermed er en bedre mulighed for en hurtig reaktion i tilfælde af kriser, og det er et vigtigt skridt hen imod en synlig og effektiv fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Jeg må imidlertid også i høj grad kritisere resultaterne af Rådets behandling. Det står f.eks. fortsat fuldstændigt åbent, hvordan midlerne til omstrukturering af fiskerflåden i Spanien og i Portugal eller de nødvendige midler til støtte af en bæredygtig fiskerireform skal finansieres.
Her blev punktet ganske vist nævnt, men en løsning herpå blev udsat. Rådet har f.eks. reduceret midlerne til medfinansiering af de transeuropæiske trafik- og energinet med 15 millioner. I den forbindelse er der netop i denne sektor betydelige forventninger fra medlemsstaternes side, som også vil blive tematiseret nu i forbindelse med naturkatastrofen. Jeg mener også, at denne reduktion skal ophæves.
Jeg må i høj grad kritisere Rådets afgørelse om personaleudgifter, dets fremgangsmåde med hensyn til personaleudgifter fra de enkelte institutioner. I finansieringsplanlægningen ville en kapitaludvidelse på 3,6% for alle institutioner have været tilladt. Men Rådet har tilladt sig selv en betydeligt større kapitaludvidelse. Ser man på de rene personaleudgifter, har Rådet godkendt en kapitaludvidelse på det dobbelte for sig selv. Når man lægger alle Rådets forvaltningsudgifter sammen, har Rådet endda godkendt en kapitaludvidelse på 11% for sig selv. Jeg må sige det helt klart her, og det med en formulering, som Økofin-Rådet, Rådet af finansministre, ellers så gerne bruger: Denne rådsafgørelse om egne administrative midler passer ikke ind i det finanspolitiske landskab. Det var selvbetjening, og det på andres bekostning, nemlig på bekostning af Kommissionen. Her har Rådet foreslået en betydelig reduktion af midlerne. I den forbindelse spiller Kommissionens forvaltningsudgifter for 2003 naturligvis en betydelig rolle, fordi det er året for forberedelsen af den største udvidelse af EU i dets historie. Her skal Kommissionen allerede gøre forberedelser i 2003, således at de nye medlemmer fra begyndelsen af udvidelsen f.eks. kan kontrolleres med henblik på, hvordan miljølovene gennemføres, hvordan konkurrencereglerne overholdes, eller hvordan situationen er i forbindelse med fødevarelovgivningen, veterinærbestemmelserne, om EU's bestemmelser nu også gennemføres.
Det er blot eksempler på Kommissionens opgaver. Det går naturligvis heller ikke, at vi først diskuterer programmerne for strukturstøtte eller landbrugsstøtte med de nye medlemmer efter udvidelsen. Her skal forberedelserne måske allerede gøres nu, og det kræver personale. Rådet har for sig selv godkendt 236 nye stillinger med henblik på forberedelsen af udvidelsen. Hos Kommissionen har Rådet derimod endda sat spørgsmålstegn ved og reduceret finansieringen af de eksisterende stillinger.
Parlamentet har udarbejdet et udkast til en model her, som efterfølgende er blevet fastlagt i en aftale. Efter denne model skal der gøres forsøg på at forfinansiere bestemte forvaltningsudgifter allerede i 2002, således at der næste år står midler til personaleudgifter til rådighed for Kommissionen til forberedelse af udvidelsen.
Men det fungerer kun, hvis alle institutioner betragter denne model som bindende. Jeg skal derfor på Kommissionens vegne fastholde, at vi gør status i oktober for, om denne model til forfinansiering fungerer, eller om der skal træffes nye beslutninger, hvis den ikke fungerer.
Udvidelsen skal forberedes således, at den bliver en succes fra begyndelsen. Kommissionen satser på Europa-Parlamentet, den stoler på, at Europa-Parlamentet ikke kun stiller sig tilfreds med den afgørelse, som det vedtog i juli, men at det kontrollerer, om Rådet også bestræber sig på at gennemføre denne model for frontloading. Jeg må sige det ganske tydeligt, vi har som Kommission brug for personalemæssige ressourcer for at forberede udvidelsen. Ellers kan vi netop ikke garantere, at de nødvendige opgaver løses fra begyndelsen, således at udvidelsen bliver en succes.
Tak for Deres opmærksomhed.

Wynn (PSE)
Hr. formand, jeg byder hr. Haarder velkommen. Det er rart at se ham igen i hans nye rolle. Han ved, at han altid er velkommen her i Parlamentet. Vær venlig at hilse hr. Pedersen. Det var rart at arbejde sammen med ham.
Jeg ønsker ikke at gå i detaljer med mange af punkterne. Det vil jeg overlade til de to ordførere, der har nævnt flere punkter. Jeg vil gerne koncentrere mig om et par specifikke politiske spørgsmål. Det ene drejer sig om den aftale, der blev indgået i forbindelse med forliget om udgiftsområde 5. Mens aftalen var meget tilfredsstillende for Rådet, gik det op for os her i Parlamentet, at vi vist havde skaffet os en fjende i Kommissionen ved at indgå den. Men jeg vil gerne gentage, hvorfor vi gjorde det. Vi var overbevist om, at Rådet under ingen omstændigheder ville gå med til at anvende fleksibilitetsinstrumentet til udgiftsområde 5. Derfor indgik vi en aftale, der ville give fordele for Parlamentet og de øvrige institutioner, og som var ensbetydende med en fornuftig strategi for udgiftsområde 5, i stedet for at følge Kommissionens ønsker.
Vores forslag om frontloading, brugen af ramassage med videre er ment som et plaster på såret for Kommissionen. Vi ved, at Kommissionen kommer til at lide, men vi forsøger at mildne situationen. Hvis der bliver problemer med udvidelsen på grund af det skete, så skal Kommissionen overbevise Rådet og ikke Parlamentet om sine problemer med personalenormeringen, da nogle af os faktisk er overbevist.
Når det er sagt, så kan vi ikke kritiseres for den hjælp, vi i de seneste to år har ydet til Kommissionen på personaleområdet. Imod Rådets ønsker har vi hjulpet Kommissionen med at øge dens stillingsfortegnelser med flere hundrede ansatte. Så enhver kritik kan kun gælde for næste år. Husk lige på, at vi har stået skulder ved skulder med Kommissionen. Det her er et forsøg på at gøre reformen til en succes og skaffe Kommissionen de rette folk til det arbejde, vi forventer, at den udfører. Det siger jeg, fordi aftalen var ganske enestående. Imidlertid skal hr. Stenmarck og hr. Färm i vores udvalg nu beslutte, hvad der skal udgøre den globale ramassage for dette år. Det er opgaven for begge ordførere, og hr. Stenmarck skal kontakte de andre institutioner for at se, hvad de har til overs på deres budgetter, som kan bruges til at sikre, at Kommissionen ikke bringes i en særlig ugunstig stilling. Vi er opmærksomme på, at vi vil nå et acceptabelt niveau i år, men at vi så får personaleproblemerne næste år. Derfor vil vi gemme mest muligt til næste års budget.
Mit andet politiske punkt handler om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Formanden for Rådet nævnte det i sin tale. Vi må melde klart ud med vores holdning. Vi indgik ikke en aftale om beløbene til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. På dette års budget var der afsat 30 millioner euro, beløbet i det foreløbige budgetforslag var på 40 millioner euro, og ved Rådets førstebehandling var beløbet på 47,5 millioner euro. Vi har ikke indgået nogen aftale herom, og for vores vedkommende holder vi os til artikel 39 i den interinstitutionelle aftale. Som det ser ud i øjeblikket, er det rigtige tal 30 millioner euro. Det betyder ikke, at tallet ikke kan blive 47,5 millioner euro under andenbehandlingen, men for at forenkle tingene under den aktuelle forhandling vil vi pointere, at Rådet har indsat det forkerte tal. Det skulle have været 30 millioner euro. Der findes muligvis en juridisk fortolkning af, hvornår misforståelsen blev bekræftet, men for vores vedkommende blev den bekræftet på forligsmødet.
Lad os ikke glemme, at der også var problemer med andre udgiftsområder. Under udgiftsområde 2 fremkommer de 27 millioner euro til omstrukturering af fiskerflåden ikke ved et trylleslag. Vi skal være seriøse, når vi forsøger at finde en løsning på dette problem. Umiddelbart ser det ud til, at fleksibilitetsinstrumentet er den eneste mulige løsning. Rådet bliver måske nødt til at foretage fornyede overvejelser, medmindre det finder frem til en ny og bedre løsningsmodel.
Det er alt, hvad jeg har at sige om de politiske aspekter. Jeg vil nu overlade resten til ordførerne.

Färm (PSE)
Hr. formand, tak, kære kolleger, og ikke mindst en stor tak til det danske formandskab. Præcis som hr. Wynn sagde, glædede vi os virkelig over den konstruktive holdning, som vi mødte ved forhandlingen i juli, hvor vi for første gang i mange år faktisk fik udarbejdet en aftale med et reelt indhold.
Hvorfor indgår vi denne aftale, når det gælder kategori 5? Hr. Wynn har allerede været lidt inde på det. Vi blev udsat for et stærkt pres fra medlemsstaterne og Rådet, og vi bestemte os i sidste ende til at acceptere, at fleksibilitetsinstrumentet ikke skulle anvendes. Der var dog endnu en grund til det, for vi mener nemlig, at vi til den yderste grad skal anvende alle de midler, som vi har til rådighed, for at rationalisere, prioritere, flytte ressourcer, øge effektiviteten og skabe en moderne ledelse også i EU. Vi må udnytte de muligheder til det yderste, især da vi står over for en så stor opgave som udvidelsen.
Jeg deler dog alligevel Kommissionens opfattelse, når det gælder det lidt længere perspektiv. Det er svært i længden at lægge flere store, nye opgaver over på Kommissionen uden også at tilføre de nødvendige ressourcer, når det f.eks. gælder personalemæssige og administrative ressourcer. Dette fører helt sikkert til en konflikt fremover, men i år tror jeg, at det var nødvendigt at gøre det på denne måde.
Hvordan ser forslaget til det almindelige budget ud inden efterårets budgetforhandling? Vi må frem for alt diskutere det emne, som Europa-Parlamentet har påpeget i flere år, nemlig den ringe gennemførelse på mange områder. Hver år tildeles der store ressourcer i budgettet, som efterfølgende ikke anvendes. Hr. Haarder mindede i forbindelse med aftalen fra juli om, at vi ikke skal øge bevillingerne, mere end det er nødvendigt, og han vil tilmed have, at vi skal fjerne margenerne. Problemet er dog, at vi gennem forpligtelserne i budgettet også har lagt os fast på et bestemt ambitionsniveau, som vi må forsøge at nå. Dette må også være et mål for medlemsstaterne og Rådet. Finansministrene kan ikke bare sidde og klappe i hænderne, når de får penge tilbage, som ikke er blevet anvendt. Vi har et politisk ansvar for reelt at gennemføre de mål og programmer, som vi har bestemt os for i EU. Dette er grunden til, at Europa-Parlamentet gentagne gange øger bevillingerne. Vi vil signalere, at der kan gøres mere, og vi må sætte større ressourcer ind, for at de givne løfter reelt kan gennemføres.
Jeg tror, at vi også i år kommer til at have en drøftelse i denne retning i Europa-Parlamentet. Det er dog ikke sikkert, at det er nok at øge bevillingerne, og det har vi haft nogle eksempler på. F.eks. fører øgede bevillinger ikke til, at Kommissionen kan anvende de ressourcer. Vi må derfor diskutere Kommissionens personaleressourcer på lidt længere sigt, hvilket jeg allerede har været inde på. Vi skal måske også indlede drøftelser om reducering af forpligtelserne. På visse områder, hvor vi kan se, at Kommissionen overhovedet ikke har gennemført det, som vi har krævet, må vi måske tilmed drøfte, om vi skal skære ned på personalet eller i det mindste sætte personaleressourcer i reserve. Man kan ikke i længden have overskydende personaleressourcer, som er vurderet til et vist niveau, når projekterne ikke gennemføres.
Problemet med bevillinger og gennemførelse er meget stort, også når det gælder udenrigs- og bistandspolitikken. År efter år har vi oplevet, at Rådet får tilført nye opgaver. I 2000 var det Kosovo, og da mistede man lidt for hurtigt interessen for at gennemføre de tidligere løfter til Afrika og Latinamerika. 2001 var forbeholdt Serbien, og da blev interessen for de gamle prioriteringer lidt mindre. 2001 var bl.a. til fordel for Global Health Fund. I år diskuterer vi Afghanistan, Mellemøsten og politistyrken i Bosnien.
Vi kan faktisk ikke tilføre nye opgaver hvert år og bare glemme de gamle. Der findes en grænse for, hvornår man kan tilføre nye ressourcer, hvis man skal opretholde alle de prioriteringer, som vi har aftalt. I år bliver det meget svært for os at opretholde prioriteringen vedrørende Global Health Fund. I budgettet er der allerede nu meget store nedskæringer, når det gælder Kosovo, humanitær bistand osv. Dette er uholdbart i længden. Hvis vi skal tilføje nye prioriteringer hvert år, må der også tilføres nye ressourcer.
Lad mig til sidst sige nogle ord om forenkling. Vi har studeret strukturfondene og en række forskellige politiske programmer. Jeg har rejst rundt senest bl.a. i Finland og har erfaret, at regionale organisationer, universiteter osv. giver op, når det gælder om at ansøge om midler fra EU's budget, fordi det er så uhyre vanskeligt. Jeg tror, at det er en af grundene til, at vi faktisk ikke kan komme af med Unionens penge. Det er på tide, at vi tager dette alvorligt. I EU må vi sætte os ned og gennemgå vores metoder, dokumenter og vores bureaukrati, så håndteringen bliver lidt mere enkel for alle de mennesker, som har brug for Unionens ressourcer.
Hr. formand, jeg mener, at dette er nogle af de vigtigste aspekter, som vi forsat kommer til at drøfte i Europa-Parlamentet og i Budgetudvalget samt under de kommende budgetforhandlinger.

Stenmarck (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil også gerne indlede med at takke det danske formandskab for et meget godt samarbejde hidtil.
Lige siden vi tidligt i vinter indledte arbejdet med budgettet for 2003, har mit mål som ordfører og ansvarlig for næste års budget for otte af EU's institutioner været at finde en løsning, så EU's administrative budget er i balance, og hvor vi ikke skal rekvirere ekstra penge ved at benytte os af det såkaldte fleksibilitetsinstrument. Dette har ikke været nogen let opgave, eftersom vi havde forventet et meget stort underskud i dette budget i begyndelsen af året. Med den aftale, som EU's budgetmyndigheder, Rådet og Europa-Parlamentet indgik den 19. juli, har dette alligevel vist sig at være muligt.
Nu, hvor vi har nået dette mål, vil jeg påstå, at det er et meget stort fremskridt for Europa-Parlamentet. Vi har fået støtte til reformer, som er nødvendige, ikke mindst i et udvidet EU. Fleksibilitetsinstrumentet skal ikke anvendes, når det gælder EU's administrative budget. Vi skal respektere indholdet i kategori 5. Efter forhandlingen er der nu en fælles forpligtelse til gennem såkaldt frontloading at løse de resterende problemer i kategori 5. Det sidste er vigtigt, da en række problemer skal løses i løbet af årets sidste måneder. Jeg er dog overbevist om, at det også vil lykkedes for os.
Hr. formand, i denne sammenhæng er det meget let at fortabe sig i detaljer, og arbejdet med budgettet indeholder for så vidt rigtig mange detaljer. Vi har dog i fællesskab skabt bedre forudsætninger for at gå videre med den historiske opgave med om nogle år at hilse medlemmerne fra måske 10 nye medlemslande velkommen til Europa-Parlamentet og til EU's øvrige institutioner. Dette er, som jeg ser det, det allervigtigste resultat af forhandlingen. Allerede i begyndelsen af næste år kan disse lande sende observatører til det parlament, som også snart bliver deres.
Med hensyn til resultatet af overenskomsten lever vi ikke blot op til vores forpligtelse, men også til de prioriteringer, som Budgetudvalget og Europa-Parlamentet blev enige om i begyndelsen af indeværende år. Det handler for det første om at sørge for, at EU's institutioner får mulighed for at forberede udvidelsen. For det andet handler det om gennemførelse af de nødvendige reformer. For det tredje er det hensigten, at begge disse mål skal nås inden for de budgetmæssige rammer.
Hr. formand, min afsluttende kommentar vedrørende opgøret mellem Europa-Parlamentet og Rådet vil jeg rette til det danske formandskab, som - sådan som jeg ser det - har arbejdet meget effektivt og med det klart definerede mål at nå til enighed. Det danske formandskab har været fokuseret på denne opgave, og man har været åben for kompromiser og har udvist konstruktivitet, således at det var muligt at nå til enighed. Man har udvist vilje til at lytte, hvilket ikke altid har været kendetegnende for Rådet i denne sammenhæng. Jeg er taknemmelig for dette, og jeg formoder, at mange andre også er det. Der har længe været rettet kritik mod Rådet for, at det ikke altid har stillet de samme krav til sig selv som til andre. De nedskæringer, som andre er blevet påtvunget, har Rådet ikke selv været klar til at foretage. Når Rådet har skåret stillinger væk hos andre, er det ikke blevet gjort inden for Rådet selv. En lidt mere ydmyg indstilling kan faktisk blive nødvendig fremover. Jeg tror og håber, at det danske formandskab i den henseende har spillet en positiv rolle, som får varige konsekvenser fremover.

Formanden.
Mange tak, hr. Stenmarck.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0257/2002). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 35 af Francisca Sauquillo Pérez del Arco (H-0541/02):

Om: Særlig konto for indvandring i MEDA-programmet
I Kommissionen hersker der i henhold til oplysningerne fra mødet mellem medlem af Kommissionen, Chris Patten, og Marokkos udenrigsminister Youssoufi den 27. juni, ingen tvivl om vigtigheden af problemet med ulovlig indvandring.
Er det Kommissionens hensigt at oprette en særlig konto i MEDA-programmet til indvandring?
Foreligger der noget konkret projekt? Findes der i denne forbindelse nogen projekter, som henvender sig til kvindelig indvandrere?

Patten
Hr. formand, Kommissionen har en global og afbalanceret tilgang til indvandringen fra Marokko. Set i lyset af emnets alvor er indvandring en af de fem prioriteringer i landestrategidokumentet for perioden 2002-2006 for økonomisk samarbejde med Marokko. Indvandring omfattes også af associeringsaftalen mellem EF og Marokko.
Vi har en omfattende tilgang til indvandring. Vi er opmærksomme på både den legale og den illegale indvandring samt den socioøkonomiske dimension. Denne omfattende tilgang afspejles også i Meda-programmet. Inden for disse rammer vil vi søge at hjælpe de marokkanske myndigheder til en bedre organisering af den lovlige indvandring. I øjeblikket arbejdes der på et projekt om oprettelse af et migrationscenter. Marokko og EF er også blevet enige om at samarbejde om at forebygge og bekæmpe ulovlig indvandring. Som et første skridt vil et program for grænseforvaltning hjælpe de marokkanske myndigheder med at skabe større grænsesikkerhed og bekæmpe menneskesmugling. Programmet opererer med et budget på ca. 40 millioner euro og vil blive iværksat i 2003.
Vi ser også på de socioøkonomiske årsager til indvandring - specielt i Marokkos nordlige provinser, hvorfra ca. 35% af alle marokkanske indvandrere stammer. Dette område har også nydt godt af betydelige midler fra Meda, og der er afsat yderligere 70 millioner euro til finansiering af den socioøkonomiske udvikling i 2004. Størstedelen af de eksisterende projekter i de nordlige provinser er medvirkende til at forbedre den økonomiske situation for indvandrede såvel som ikke-indvandrede kvinder - specielt gennem en almen uddannelse af piger i landområderne, sundhedsprogrammer for mødre og børn, fremme af erhvervsaktiviteter for kvinder samt etablering af grundlæggende infrastrukturer.
Ud over Meda finansierer Kommissionen projekter under budgetposten for samarbejde med tredjelande på migrationsområdet. Der er også bevilget 3,3 millioner euro til finansiering af projekter i Marokko - især inden for områderne medudvikling, mellemstatslig indvandringsdialog og kampen mod ulovlig indvandring.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE). -
Hr. formand, jeg vil blot takke kommissæren for de oplysninger, han har givet mig, og sige til ham, at jeg - i forlængelse af den fælles udvikling, han har nævnt, som er det, der kan løse udvandringsproblemet - meget nøje vil følge alle disse projekter og programmer, som han har foreslået for det nordafrikanske område, inklusive det nordlige Marokko, som jeg synes, er meget vigtige, hvis vi skal forebygge udvandringen.

Patten
Jeg har tre korte kommentarer til dette spørgsmål. For det første er det helt indlysende, at en af de bedste måder til forebyggelse af ulovlig indvandring er fremme af den økonomiske og sociale udvikling. Det tvivler jeg overhovedet ikke på.
Dernæst står Marokko og andre lande over for reelle problemer, idet de selv er mål for ulovlig indvandring fra syden og ofte benyttes som transitlande for ulovlig indvandring til Europa. Vi skal hjælpe dem med at løse dette problem.
For det tredje ville det naturligvis hjælpe Marokko, hvis vi kunne bevæge os fra uformelle samtaler til formelle forhandlinger om en tilbagetagelsesaftale, så vi inden for en rimelig fremtid kan nå frem til en sådan formel aftale.
Vi stiller os forstående over for Marokkos problemer, vi ønsker at hjælpe Marokko med at løse dets økonomiske og sociale problemer, og vi støtter landets indsats - ikke mindst på ligestillingsområdet.

Formanden.
Spørgsmål nr. 36 af Emilia Franziska Müller (H-0570/02):

Om: Lempelse af forbuddet mod anvendelse af dyremel til foder
Hvad agter Kommissionen at gøre for at forhindre, at rester af dyremel igen når ud i foderkredsløbet og dermed i levnedsmiddelkredsløbet?
Hvad har Kommissionen hidtil foretaget sig for så hurtigt som muligt at råde over anerkendte, sikre analysemetoder til konstatering af dyremel i foder og af risikostoffer i dyremel?
Hvordan vil Kommissionen sikre, at en lempelse af forbuddet mod anvendelse af dyremel til foder ikke vil være forbundet med nogen risiko for forbrugerne fra rester af dyremel og fra dyremel med risikostoffer?

Byrne
Hr. formand, det eksisterende foderforbud gælder som en overgangsforanstaltning indtil 30. juni 2003. Til den tid skal foderforbuddet tages op til revision. I den forbindelse vil der også blive taget hensyn til den kommende forordning om animalske biprodukter, den korrekte praktiske implementering af foranstaltninger til kontrol med foderforbuddet, udvikling af videnskabelige beviser samt tilgængeligheden af kontrolmetoder.
Kommissionens tjenestegrene er allerede i gang med en grundig undersøgelse af de mulige virkninger af de forskellige valgmuligheder i forbindelse med en revision af foderforbuddet, men det er endnu for tidligt at forudsige resultatet af denne procedure.
Implementeringen af foderforbuddet i medlemsstaterne overvåges systematisk gennem Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets regelmæssige inspektioner. I Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets rapporter fremhæves medlemsstaternes store indsats for at implementere reglerne. Når der findes svagheder, gennemføres der imidlertid specifikke henstillinger efter hver inspektion for yderligere at forbedre kontrollerne.
Kommissionen har ved flere lejligheder givet udtryk for sin bekymring vedrørende sikker transport, opbevaring og destruktion af kød- og benmel. Derfor vil vedtagelsen af forordningen om animalske biprodukter blive hilst meget velkommen. Denne forordning indeholder lovgivningsmæssige rammer for sikker bortskaffelse af kød- og benmel gennem forbrænding, nedgravning eller deponering på lossepladser. Den indeholder også regler for sikker brug af kød- og benmel som gødning, til biogasproduktion samt i dyrefoder. I øjeblikket kan kød- og benmel kun bruges i foder til selskabsdyr eller husdyr.
De nye kontrolmæssige rammer, der opstilles via forordningen om animalske biprodukter, åbner mulighed for at revidere det aktuelle forbud mod brug af kød- og benmel. Forordningen om animalske biprodukter indeholder bestemmelser om kanalisering og sporbarhed, der skal sikre, at de aktuelle lagre af kød- og benmel ikke på bedragerisk vis kan genindføres i fødekæden. Risikomateriale skal mærkes, så snart det fjernes fra kadaverne, og derefter skal det opbevares særskilt, indtil det destrueres.
Kommissionen samfinansierer et forskningsprogram med to primære mål. For det første ønsker den at harmonisere og forbedre det foderforbud, der kontrolleres ved hjælp af klassisk mikroskopi, og for det andet ønsker den at udvikle og validere nye metoder baseret på alternative teknikker.
Kommissionen følger nøje resultaterne af dette forskningsprogram samt private initiativer på området, og den vil tage hensyn til resultaterne i forbindelse med revisionen af foderforbuddet.
Uanset, hvad resultatet af revisionen af foderforbuddet bliver, kan jeg forsikre Dem om, at Kommissionen ikke vil tillade brugen af kød- og benmel i foder, medmindre alle mulige risici for forbrugere og dyr kan udelukkes, og bestemmelserne kan kontrolleres effektivt.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Byrne, Deres hovedargument om at lempe foderforbuddet er omkostningerne i forbindelse med bortskaffelse af animalske biprodukter. Det er dog snarere et økonomisk argument eller et miljøbeskyttelsesargument. At høre dette argument fra Dem som kommissær for forbrugerbeskyttelse overrasker mig meget. Skulle vi ikke hellere sammenholde omkostningerne i forbindelse med bortskaffelse af animalske biprodukter med de omkostninger, som opstår for de europæiske landmænd i tilfælde af nye BSE-sygdomme hos deres dyr eller - endnu værre - som opstår, hvis det senere eventuelt også fører til sygdomme hos menneskene? Hvis De kunne give mig et svar på det, ville jeg være Dem meget taknemmelig.
Jeg er stadig af den opfattelse, at vi har brug for et absolut forbud mod anvendelse af dyremel til foder, i det mindste indtil det er muligt at bestemme infektionsmængden af prioner, der er ansvarlige for, at en BSE-sygdom bryder ud, og indtil det er muligt at bestemme forskellige benmelsarter afhængig af dyrearten. Først da kan vi være sikre på, at benmel, som vi f.eks. finder i foder til fjerkræ, ikke stammer fra fjerkræ.
Byrne
Det er vigtigt, at jeg gør det helt klart, at vi primært har indført forbuddet mod kød- og benmel af hensyn til folkesundheden. Det handler også om dyrebeskyttelse, men den foreliggende videnskabelige dokumentation viser i hovedsagen, at overførslen af BSE til dyr primært foregår via konsum af kød- og benmel. I sidste ende indebærer det også en risiko for de mennesker, der spiser kødet. Derfor introducerer vi en lovgivning, der skal fjerne dette risikomateriale fra fødekæden. Der er således to blokke.
Først er der spørgsmålet om kød- og benmel. Som jeg lige har sagt, har vi primært indført forbuddet mod kød- og benmel af hensyn til folkesundheden og dyrebeskyttelsen. Men som De formentlig alle ved, er det et kontroversielt emne. Nogle medlemmer af Europa-Parlamentet og andre mener, at forbuddet er for omfattende, og at det bør revideres. Det er jeg ikke enig i, fordi jeg ikke finder det bevist ud fra de prøver og den forskning, som er gennemført i medlemsstaterne på foranledning af Kommissionen - primært af Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret - at de aktuelle kontrolforanstaltninger vedrørende kød- og benmel er tilstrækkeligt sikre. Behovet for sådanne kontroller opstår i tilfælde, hvor der kan være tale om at lempe forbuddet mod kød- og benmel, men ikke i foder til drøvtyggere. Der kan aldrig blive tale om at lempe forbuddet mod at bruge kød- og benmel som foder til drøvtyggere. Der kan blive tale om lempelser for svin og fjerkræ, der ikke kan smittes af BSE, hvorfor kød- og benmel i foderet ikke udgør nogen fare for dem.
Problemet er, at hvis man f.eks. lemper på reglen om at fodre fjerkræ med kød- og benmel, så er der en risiko for, at kød- og benmel, der er beregnet som foder til fjerkræ eller svin, i sidste ende kan ende hos drøvtyggere, hvorved vi skaber den fare, som vi forsøger at undgå.
Derfor regner jeg ikke med en lempelse af forbuddet mod kød- og benmel på kort sigt. Der kan imidlertid blive tale om at revidere denne opfattelse i lyset af TSE-forordningen - i særdeleshed kapitel 4 - hvor en ændring kan vedtages gennem komitologiproceduren. Som jeg sagde til Parlamentet, da vi ved en tidligere lejlighed diskuterede TSE-forordningen, har jeg - skønt det er muligt at vedtage en ændring gennem komitologiproceduren - lovet at vende tilbage til Parlamentet for at diskutere fremtidsmulighederne, selv om det ikke er påkrævet ifølge lovgivningen.
Jeg vil gerne gøre det helt klart for fru Müller, at det ikke er et spørgsmål om prisen. Jeg beklager, hvis De er nået til den konklusion, fordi jeg ikke har udtrykt mig præcist nok. De primære overvejelser går på dyrebeskyttelse og folkesundhed, og der kan ikke blive tale om at lempe forbuddet af ovennævnte årsager, så længe vi ikke kan være helt sikre på, at kontrolforanstaltningerne i de enkelte medlemsstater ikke skaber risici i stedet for at forebygge dem.

Formanden.
Spørgsmål nr. 37 af David Robert Bowe (H-0583/02):

Om: Chrons sygdom
Da antallet af tilfælde af Chrons sygdom er stigende, agter Kommissionen da at støtte en henstilling om, at alle pasteuriserede mælkeprodukter i Unionen kræver mindst 25 sekunders pasteurisering for at mindske risikoen for MAP-bakteriet, som menes at være en udløsende faktor for Chrons sygdom og i benægtende fald, hvorfor ikke?

Byrne
Ifølge den gældende fællesskabslovgivning skal konsummælk og/eller pasteuriserede mælkeprodukter ved pasteurisering opvarmes til 71,7 grader celsius i 15 sekunder.
Denne kombination er effektiv over for mund- og klovsyge samt andre kendte dyresundheds-, folkesundheds- og zoonoserisici. I henhold til direktiv 92/46/EØF kan enhver tilsvarende kombination af pasteuriseringstid og -temperatur anvendes, forudsat at den sikrer det samme fødevaresikkerhedsniveau.
Spørgsmålet om en mulig forbindelse mellem Chrons sygdom og paratuberkulose blev gennemgået af Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel i den rapport, den vedtog den 21. marts 2000. Heri konkluderes det, at der var utilstrækkelige data til at påvise epidemiologiske forbindelser mellem begge sygdomme, og der blev ikke anbefalet en specifik kombination af tid og temperatur ved pasteurisering af mælk, som kunne deaktivere det stof, der udløser paratuberkulose.
De videnskabelige data, som Kommissionen råder over, indikerer, at der ikke er fundet nogen præcis tid/temperaturbehandling, der fuldstændig kan tilintetgøre MAP i mælk. Endvidere har Kommissionen finansieret projektet Sachron - et program om forbedring af forebyggelse, diagnosticering og behandling af sarkoidose og Crohns sygdom - der blev påbegyndt den 1. oktober 2000. Det samlede budget for dette projekt er på 3 millioner euro. Fællesskabets bidrag er på 1.639.151 euro. Projektets varighed er 36 måneder. Det finansieres gennem programmet for livskvalitetskontrol ved smitsomme sygdomme (Life Quality Control of Infectious Diseases).
Der foreligger ingen konkrete resultater fra denne kilde, der kan bekræfte nogen forbindelse mellem MAP og Crohns sygdom. Konsortiet er imidlertid dybt involveret i udviklingen af nye afsløringsmetoder baseret på nye molekylærteknologier og kulturteknikker. Sådanne teknologier bruges af forskningskonsortier for at gøre det lettere at afsløre MAP i mælk og i intestinalbiopsier fra patienter, der lider af Crohns sygdom.
Der gøres også en indsats for at påvise eventuelle forbindelser mellem MAP hos drøvtyggere og ætiologien for Crohns sygdom ved hjælp af molekylære typeteknikker. Projektet fortsætter indtil oktober 2003. Resultaterne offentliggøres med regelmæssige mellemrum. Yderligere informationer findes på webstedet.
Hvis der fremkommer nye videnskabelige data, vil Kommissionen naturligvis reagere ved at træffe de nødvendige foranstaltninger.

Bowe (PSE).
Jeg vil gerne takke hr. Byrne for hans meget omfattende og tankevækkende svar. Det er en vigtig sag, som påvirker stadigt flere mennesker. Der er tale om en kronisk lidelse, der i alvorlig grad påvirker livskvaliteten hos patienterne. Der er stadig mere, der peger på en forbindelse mellem forekomsten af disse bakterier i pasteuriseret mælk og forekomsten af Crohns sygdom, skønt jeg er enig med kommissær Byrne i, at der ikke i øjeblikket findes afgørende beviser.
Jeg vil bede Kommissionen om at granske al dokumentation, når undersøgelserne er tilendebragt, og måske afholde et seminar eller yderligere diskussioner om mulige foranstaltninger, da der er tale om en sygdom, der spredes og giver anledning til stigende bekymring. Det mest oplagte ville nok være, at Kommissionen udvider pasteuriseringstiden fra 15 sekunder ved den hensigtsmæssige temperatur til 25 sekunder. Det er nok den mest enkle og effektive metode. Er Kommissionen enig i, at man måske kunne træffe sådanne foranstaltninger, når undersøgelserne er færdige?

Byrne
Jeg er sikker på, at hr. Bowe vil huske, at tidligere diskussioner om disse emner har kredset om nødvendigheden af at have velunderbyggede videnskabelige beviser for at retfærdiggøre vores beslutninger samt ikke mindst den lovgivning, der skal overholdes.
Som jeg nævnte i min tidligere redegørelse, fortsætter det igangværende projekt frem til 2003. Det er helt klart, at sagen nøje overvåges, og at den videnskabelige evaluering fortsætter. Til slut vil der blive udsendt en rapport, og så skal man overveje, hvad der videre kan gøres. Det, som hr. Bowe sætter fingeren på - temperaturspørgsmålet - vil naturligvis blive nøje overvejet, men vi bør afvente videnskabsfolkenes råd og vejledning. Det vil imidlertid være muligt at genoverveje sagen til den tid.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Vi indleder nu anden del af spørgetiden. De ved godt, at vi afsætter 20 minutter til hver kommissær. Jo mere vi taler under hvert spørgsmål, jo færre spørgsmål kan der blive stillet, og jo færre svar kan der blive givet. Der er en helt fast sammenhæng.
Anden del
Spørgsmål til hr. Bolkestein
Formanden.
Spørgsmål nr. 38 af Bart Staes (H-0525/02):

Om: Forbedring af europæiske bestemmelser for bilforsikringer på det indre marked
I begyndelsen af juni forelagde kommissionsmedlem Bolkestein et forslag til direktiv, der skal forbedre de eksisterende fire direktiver om bilforsikringer. Som følge af de tidligere EU-direktiver og efter gentagne opfordringer fra kommissionsmedlemmet med ansvar for det indre marked blev det såkaldte "bonus-malus"system afskaffet i Belgien. Dermed forsvandt tarifaftalerne mellem de forskellige belgiske forsikringsselskaber. Muligheden for frit at kunne fastsætte taksterne er utvivlsomt til fordel for gode bilister. På den anden siden vil den store forskel, som allerede nu består inden for de forskellige segmenter snarere stige end falde. Resultatet heraf er, at der eventuelt vil være flere uforsikrede trafikanter.
Vil Kommissionen tage højde for denne negative virkning under den videre behandling af dette forslag til direktiv, eller vil den tillade medlemsstaterne at væbne sig mod de overdrevent høje takster som følge af segmenteringen?

Bolkestein
Som det ærede parlamentsmedlem ved, gælder princippet om aftalefrihed for virksomheder, som tilbyder finansielle tjenesteydelser. På forsikringsområdet afskaffer det tredje direktiv om skadesforsikring systemet med myndighedernes forudgående eller systematiske godkendelse af takster og af prispolitikken. Obligatoriske "bonus-malus"systemer krænker det princip, som er fastlagt i direktiverne. Jeg mener, at frit salg af forsikringsprodukter er i langt de fleste bilisters interesse. De kan vælge det forsikringsselskab, som belønner gode bilister med lavere præmier.
Hvad angår det spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem har taget op i forbindelse med den eventuelle stigning i antallet af uforsikrede køretøjer, vil jeg gerne henlede opmærksomheden på artikel 3, stk. 1, i det første direktiv om bilforsikringer. Denne artikel gør en ansvarsforsikring obligatorisk for alle motorkøretøjer i EU. De nationale myndigheder bør føre tilsyn med, at denne forpligtelse overholdes. Kommissionens nylige forslag til et femte direktiv om bilforsikringer, som det ærede medlem henviste til, er ikke til hinder for denne bestemmelse. Det nye forslag, altså det femte direktiv, krænker ikke det grundlæggende princip om takstfrihed. Det har hovedsageligt til formål at revidere de fire eksisterende direktiver om bilforsikringer. De vigtigste målsætninger er at aktualisere og forbedre rammerne for den obligatoriske forsikring for at beskytte ofre for bilulykker, afhjælpe mangler og tydeliggøre nogle af bestemmelserne i direktiverne.
Kommissionen gør alt for at forbedre effektiviteten i det indre marked for forsikringer. Dens planer er der gjort rede for i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Kommissionen er overbevist om, at større konkurrence vil føre til lavere priser og et større udvalg af produkter for forbrugerne.

Staes (Verts/ALE).
Tak, hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg takker Dem for Deres udførlige svar, for øvrigt på fortræffeligt nederlandsk. Det er vi ikke altid vant til fra Deres side her i salen. Det takker jeg Dem mange gange for.
De har med rette sagt, at Kommissionen stræber efter at afskaffe det belgiske "bonus-malus"system og indføre takstfrihed. Jeg har i den seneste tid talt med nogle repræsentanter for forsikringsselskaber, og disse indrømmer, at den nye ordning med takstfrihed faktisk kan være en fordel for gode bilister. Men de siger: Hvad så med ulykkesfuglene? Hvad så med unge, som ofte prakkes højere præmier på? Forsikringsselskaberne er overbevist om, at denne nye ordning fører til, at der generelt skal betales højere præmier, og at især ulykkesfuglene vil prøve at slippe udenom, hvilket fører til en stigning i antallet af uforsikrede. Jeg vil derfor endnu en gang spørge Dem, hr. kommissær, i lyset af Deres forslag og den eksisterende lovgivning, hvad Kommissionen kan gøre for at forhindre, at forsikringspræmierne stiger for meget, at prisforskellene bliver urimeligt store, og at ulykkesfuglene presses ud af systemet. Hvad kan Kommissionen eventuelt gøre? Påtænker Kommissionen at indføre et skalasystem, hvor f.eks. standardpræmien vil være 100, idet de gode bilister betaler 50 og de dårlige bilister maksimalt 150? Kan De give et svar herpå, hr. kommissær?

Bolkestein
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke hr. Staes mange gange for den kompliment, han gav mig for kvaliteten af mit nederlandske. Det ville dog være mærkeligt, hr. formand, hvis jeg ikke talte mit eget sprog godt.
For det andet vil jeg gerne sige, at det netop er konkurrencens funktion at sikre, at priserne er så konkurrencedygtige som muligt. På den ene side belønnes de gode bilister med lave præmier - hvilket hr. Staes udtrykker tilfredshed med - og på den anden side får det dårlige bilister til at betale for deres egne fejl. Ingen andre end de, som forårsager skaden, bør betale for denne skade. Så må konkurrencen mellem de forskellige forsikringsselskaber sikre, at de præmier, som alle betaler, er i overensstemmelse med markedet for forsikringsprodukter, og her spiller Kommissionen overhovedet ingen rolle. Hvis Kommissionen skulle gøre, hvad hr. Staes beder den om, ville den gøre indgreb i den private sektors beføjelser og ansvar, og det er ikke Kommissionens rolle.

Formanden.
Spørgsmål nr. 39 af Michl Ebner (H-0549/02):

Om: Undtagelse for pilotprojekter på konkurrenceområdet
Det forudskikkes, at koncessionen for Brennermotorvejen A22 mellem Modena og Brenner endnu ikke er tildelt af de italienske myndigheder, da der er taget forbehold herimod i Kommissionen.
Ses der bort fra de i almindelighed nødvendige foranstaltninger imod konkurrencefordrejning, bør Kommissionen og det kompetente kommissionsmedlem efter en grundig undersøgelse af sagen indse, at der ikke er tale om nogen normal koncession, men et pilotprojekt.
Er det derfor ikke tænkeligt og er det ikke i EU's allerstørste interesse, at man på et følsomt område støtter og fremmer et pilotprojekt, der afvikles i koncessionstiden og vedrører finansiering af jernbanetransport gennem vejtransport, i stedet for at man hindrer det som følge af konkurrencefordrejning?

Bolkestein
Hr. formand, det faktum, at der her er tale om et pilotprojekt, sådan som det ganske rigtigt blev sagt, betyder ikke, at de almindelige bestemmelser om koncessioner ikke er gældende. Den tvivl, som Kommissionens tjenestegrene og jeg selv rejste vedrørende førnævnte projekt, handler udelukkende om udvidelsen frem til 2035 af motorvejskoncessionen for Brenner, når der ikke findes konkurrence.
De italienske myndigheder indtog for nylig en lignende holdning, idet de forpligtede sig til at foreslå løsninger, der på samme tid kunne overholde fællesskabsretten og opfylde kravene om udvikling af projektet.
For ikke at afbryde projektets gennemførelse arbejder de kompetente myndigheder og mine tjenestegrene tæt sammen om at finde en hensigtsmæssig løsning.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, det handler om et pilotprojekt, som vedrører tre lande - Tyskland, Østrig og Italien - og som fører ind i et følsomt område over Alpe-hovedkammen, hvor de ansvarlige for Brenner-motorvejen på den sydlige Brenner-side og nu også den tilsvarende organisation på den nordlige Brenner-side ønsker at finansiere jernbanetransport gennem vejtransport for at undgå økologiske skader og for at skabe et pilotprojekt. Det er dog ikke tilstrækkeligt, hvis projektet kun går frem til 2005, det burde derimod gå frem til 2035, det vil sige, at det handler om en 30-årig koncessionsforlængelse i Italien. Den italienske regering har via minister Buttiglione, der var medlem af Parlamentet indtil for kort tid siden, givet udtryk for sin positive holdning, og man kan håbe på, at dette pilotprojekt, der vil kunne danne skole, og som også bedømmes positivt af Deres kollega, kommissæren for transport, netop vil blive betragtet som sådant, og at der bliver skabt en undtagelsesordning her.
Jeg har ganske vist hørt positive tiltag, men ikke Deres fulde positive tilslutning. Kan De udtale Dem herom endnu en gang?

Bolkestein
Jeg har ved flere lejligheder diskuteret denne sag med minister Buttiglione og nogle af medlemmerne af Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne tilføje, at det drejer sig om en meget lang forlængelse - omkring 33 år - og at projektet derfor falder ind under reglerne for offentlige indkøb, hvor konkurrenceelementet skal være til stede ved tildelingen af kontrakter. Konkurrencen betyder, at priserne bliver lavere, end det ellers havde været tilfældet, og at fordelene antageligt vil tilflyde den italienske offentlighed eller i det mindste den italienske stat og derfor indirekte den italienske offentlighed. Derfor bør vi alle støtte mere konkurrence ved tildelingen af sådanne enorme kontrakter.
Det faktum, at der muligvis er tale om krydssubsidiering til fordel for jernbanetransporten, er et uanfægteligt aspekt. Når betingelserne for kontrakten udformes og formuleres, skal denne betingelse derfor medtages i den kontrakt, der skal tildeles. Alle, der ønsker at få kontrakten, skal opfylde denne betingelse. Det er der intet forkert i.
Kommissionen er af den faste overbevisning, at offentlige kontrakter skal tildeles i overensstemmelse med reglerne for offentlige indkøb, og at det primært handler om at give plads for konkurrence. Ellers åbner vi døren på klem for indgåelsen af hemmelige kontrakter, og så er det offentligheden, der lider tab.
Det er der bestemt ingen i Europa-Parlamentet, der ønsker, og derfor gør Kommissionen ret i at benytte denne fremgangsmåde.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne give kommissæren ret i, at de overgange, der går tværs over Alperne, selvfølgelig står i et konkurrenceforhold til hinanden. Vi ved dog, at de forbindelser, der går tværs over Alperne, befinder sig i et meget følsomt område. Hvis et motorvejsselskab har sparet penge op i mange år for at kunne tilbyde en bedre løsning her, spørger jeg mig selv, hvorfor det så ikke kan høre til sådanne motorvejsselskabers beslutningsområde også at tilbyde andre tekniske muligheder for at forbedre Alpe-transitten.
Jeg er meget interesseret i at vide, hvordan De ser på det, og om man ikke burde overlade den tekniske løsning til de pågældende selskaber.

Bolkestein
Hr. formand, Kommissionen har ikke den fornødne viden til at gå ind i en detaljeret analyse af en offentlig aftale, og det er heller ikke en del af Kommissionens opgave eller ansvarsområde. Vi skal overlade det til den ordregivende myndighed - hvilket formentlig helt eller delvist er den italienske stat eller måske de regionale myndigheder - at udforme en kontrakt.
Kommissionen skal udelukkende sørge for, at konkurrencen får lov til at operere frit, og at flere økonomiske aktører får mulighed for at byde på kontrakten, uanset kontraktens art og hvad den måtte omfatte af nye tekniske løsninger eller krydssubsidiering. Hvis den aktuelle kontrahent fik lov til at fortsætte sin koncession indtil 2035, ville der ikke være noget konkurrenceelement, og det ville skade den italienske befolknings interesser. 
Ferri (PPE-DE).
Hr. formand, det glæder mig at kunne fortælle Parlamentet, at vi har en særligt vigtig besøgende, ikke bare for Italien, men for hele Europa. I tilhørerlogen sidder nemlig formanden for den italienske forening for arbejdsskadede og -handicappede, som anmoder EU om sikkerhed, forebyggelse, revalidering og nedbrydelse af de arkitektoniske barrierer. I morges havde vi et møde med hr. Medina Ortega og andre parlamentsmedlemmer samt med næstformand Podestà og parlamentsformand Cox. Jeg håber, at deres tilstedeværelse giver os alle sammen stof til eftertanke.
Formanden.
Hr. Ferri, uden at Deres bemærkning til forretningsordenen skal danne præcedens, tilslutter jeg mig Deres hilsen på Parlamentets vegne.
Formanden. Hr. Ebner, De ved godt, at man ikke kan spørge igen, men da det drejer sig om en bemærkning til forretningsordenen, beder jeg Dem om at gøre det kort.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, er der mulighed for et ekstra tillægsspørgsmål? Hr. Rübig har stillet et. Altså nej. Tak. Er der heller ikke mulighed for at erklære, om jeg er tilfreds eller utilfreds med kommissærens udtalelse?

Formanden.
Nej, og da De spørger mig, har jeg nok på fornemmelsen, at De ikke er helt tilfreds, men De har under alle omstændigheder mulighed for at tale med kommissæren, som allerede befinder sig i korridoren.

Ebner (PPE-DE).
Det er rigtigt, hr. formand. Tak for denne mulighed. Jeg er ikke tilfreds med kommissærens udtalelser.

Formanden.
Spørgsmål nr. 40 af Paul Rübig (H-0579/02):

Om: Manglende anerkendelse af europæiske normer for solartermiske kollektorer og systemer
I ca. et år har der eksisteret fælles EN-normer for afprøvning af solartermiske produkter. I Frankrig og Spanien skal udenlandske producenters solarkollektorer og systemer for at opnå støtte undersøges på grundlag af de dergældende nationale normer, hhv. prøvemetoder til trods for, at der allerede er udstedt EN-prøvecertifikat. Disse nationale undersøgelser svarer ikke helt til EN-normerne. Samtidig betyder den dobbelte undersøgelse betydelige udgifter, bureaukratiske forhindringer og yderligere tidsforbrug. Prøvecertifikater fra akkrediterede institutter i andre EU-lande anerkendes ikke. Derved bliver det langt vanskeligere at komme ind på markedet, og virksomheder i andre medlemsstater må finde sig i, at producenter i disse lande konkurrencemæssigt er langt bedre stillede.
Hvad mener Kommissionen herom, og hvad agter den at gøre herimod?

Bolkestein
Kommissionen vil gerne understrege, at solartermiske kollektorer og systemer ikke er reguleret på fællesskabsplan. EN-normerne for disse produkter er frivillige normer. Alle nationale bestemmelser, der kræver overholdelse af nationale normer og prøvemetoder for at opnå støtte, skal vurderes på baggrund af traktatens artikel 28-30.
Det fremgår af disse artikler, som fortolket af Domstolen, at princippet om gensidig anerkendelse ikke kun gælder for tekniske fremstillingsmåder men også for prøveprocedurer, som produkter kan have været underlagt i en anden EU-medlemsstat eller i en signatarstat til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Dette princip gælder også for certifikater vedrørende produkter, der overholder disse prøveprocedurer. Her henviser jeg til dommen af 17. december 1981 om biologiske produkter. En anden dom fra den 28. januar 1986 omhandler typegodkendelse af træbearbejdningsmaskiner. Og så er der dommen fra den 11. maj 1989 kendt som Bouchara-dommen. Retspraksis er konsekvent og klar.
Det betyder, at medlemsstaterne ikke uden grund kan forlange tekniske eller kemiske analyser eller prøver, hvis sådanne allerede er foretaget i en anden medlemsstat, og resultaterne er tilgængelige eller kan begæres udleveret.
På baggrund af oplysningerne fra det ærede medlem vil Kommissionen iværksætte en undersøgelse af sagen og om nødvendigt indlede søgsmål mod de pågældende stater i henhold til traktatens artikel 226.
Hvis der er tale om en overtrædelse, vil Kommissionen også undersøge, hvilke konklusioner der skal træffes på baggrund af traktatens artikel 87 og 88.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg tror, at vi foregår med et godt eksempel, når princippet om gensidig anerkendelse stilles i centrum i Europa. Jeg takker kommissæren, fordi han har analyseret det så klart og også understreger den vilje, Kommissionen har som udøvende magt, til virkelig at sætte sig igennem her og til i stadig større grad at hjælpe med til, at dette princip får et gennembrud. Ved harmoniseringen støder vi naturligvis på grænser, som ikke altid bliver accepteret af befolkningen.
Vi har også haft en meget indgående diskussion om prøvecertifikater, det vil sige om uafhængige certificerede institutter, som prøver produkter. Hvordan ser det ud med anerkendelsen på europæisk plan, når der er blevet prøvet produkter i et land? Skal det så også anerkendes som prøvecertifikater i det andet land? Det ville nemlig øge sikkerheden for produkter betydeligt i fremtiden. Planlægger Kommissionen nogle initiativer her?

Bolkestein
Jeg kan høre, at hr. Rübig er tilfreds med Kommissionens holdning. Det er godt. Problemets kerne er endnu en gang gensidig anerkendelse. Retspraksis er helt klar og konsekvens. Kommissionen vil indlede en undersøgelse af de sager, som hr. Rübig har gjort den opmærksom på. Om nødvendigt vil Kommissionen indlede søgsmål.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til kommissæren, er opbrugt, vil spørgsmål nr. 41 og 42 blive besvaret skriftligt.
Hvis der er nogen, der har en bemærkning til forretningsordenen, kan de komme med den.
Har De en bemærkning til forretningsordenen, hr. Savary?

Savary (PSE).
Hr. formand, jeg beklager, at jeg ikke kan stille dette spørgsmål, da fru Berès havde bedt mig stille det meget direkte til kommissær Bolkestein. Men jeg må desværre acceptere forretningsordenens bestemmelser.

Formanden.
Ja, og for lidt tid. Vi har brugt kommissærens 20 minutter, og vi er nødt til at gå videre med spørgsmålene til hr. Verheugen.
Spørgsmål til hr. Verheugen
Formanden.
Spørgsmål nr. 43 af Alexandros Alavanos (H-0537/02):

Om: Udløb af fristen for en politisk løsning på Cypern
I juni 2002 udløb den frist, der var sat for en politisk løsning på Cypern-problemet, som skulle opnås gennem samtaler mellem de to samfund på Cypern under ledelse af FN's generalsekretær, uden at der var opnået noget resultat på grund af Tyrkiets uforsonlige holdning.
Kan Kommissionen give en vurdering af, hvad der hidtil er opnået gennem samtalerne? Kan den beskrive, hvad de næste skridt bliver indtil republikken Cyperns optagelse i Den Europæiske Union sammen med de 9 andre kandidatlande?

Verheugen
Hr. formand, siden starten på de direkte samtaler den 16. januar 2002 har lederne af de to samfund stillet forslag til de fire centrale spørgsmål. Det lykkedes imidlertid ikke parterne at komme frem til en omfattende løsning i overensstemmelse med FN's resolutioner. Da de direkte samtaler er af fortrolig karakter, er Kommissionen ikke i stand til at foretage en vurdering af resultaterne. Kommissionen kan kun støtte sig til den vurdering, som FN's Sikkerhedsråd foretager regelmæssigt. Samtalerne er nu kommet til et afgørende punkt, da fristen i slutningen af juni 2002, som parterne selv havde fastsat, ikke kunne overholdes.
Tiltrædelsesforhandlingerne med Cypern går frem efter planen. Kommissionen vil fremlægge sine regelmæssige rapporter den 16. oktober i år. I den forbindelse vil der være en indgående vurdering af kandidatlandenes fremskridt med henblik på opfyldelsen af tiltrædelseskriterierne. På baggrund af disse rapporter offentliggør Kommissionen sine henstillinger over for de lande, som opfylder alle kritierne for optagelse.
Disse henstillinger samt de åbne spørgsmål, som er et resultat af forhandlingerne, prøves i slutningen af oktober i år ved Det Europæiske Råd i Bruxelles. På grundlag af disse henstillinger skal tiltrædelsesforhandlingerne afsluttes før Det Europæiske Råd i København i december 2002. Tiltrædelsestraktaten skal underskrives i foråret 2003 og ratificeres af de nationale parlamenter i de efterfølgende måneder.
Før underskrivelsen af tiltrædelsestraktaten og i henhold til artikel 49 i Traktaten om Den Europæiske Union træffer Rådet beslutning om optagelse af de pågældende kandidatlande efter høring af Kommissionen og efter Europa-Parlamentets godkendelse.

?lavanos (GUE/NGL).
Jeg takker kommissæren for svaret og hans holdning i sagen. Jeg vil blot påpege, at mens Kommissionens rapporter kun er et par uger ude i fremtiden, og udvidelsen blot er nogle få måneder ude i fremtiden, så hænger dette gigantiske spørgsmålstegn fortsat over Republikken Cypern. Jeg vil være lykkelig, hvis kommissæren kan bekræfte over for os, at mens EU og Kommissionen vil støtte alle bestræbelser på at finde en politisk løsning, som primært hindres på grund af den uforsonlige holdning fra den tyrkiske og den tyrkisk-cypriotiske side, så vil Republikken Cypern ikke blive udelukket fra den første bølge af nye lande, der skal optages i EU, hvis ikke det lykkes at finde en løsning.

Verheugen
Jeg giver parlamentsmedlemmet ret i, at det virkelig haster nu, og at det er dybt beklageligt, at der endnu ikke er opnået nogen afgørende fremskridt i Cypern-spørgsmålet. Parlamentsmedlemmet har også ret i, at EU gør alt, hvad der står i dets magt, for at bidrage til en løsning. Det vil vi også gøre i fremtiden. Vi vil til det sidste bestræbe os på at opnå en løsning.
Det er meget vanskeligt, hr. parlamentsmedlem, at besvare spørgsmålet om den tyrkiske regerings holdning, især under de nye politiske betingelser i Tyrkiet. Jeg skal have en samtale med den nye tyrkiske udenrigsminister i denne uge, og derefter vil jeg måske vide mere om, hvorvidt vi kan forvente en beslutsom og konstruktiv adfærd fra tyrkisk side i tiden fremover. For øjeblikket må jeg sige til Dem, at jeg lige så lidt som De er i stand til at forudsige, hvordan Tyrkiet vil forholde sig i denne sag, men jeg vil gerne benytte lejligheden til endnu en gang at appellere indtrængende til Tyrkiet og til de tyrkiske cyprioter om, at de må erkende, at ofrene, hvis vi ikke finder en løsning på Cypern-spørgsmålet, vil være de tyrkiske cyprioter. De har mest at vinde med en politisk løsning og Cyperns tiltrædelse. Men de har også mest at tabe, hvis der ikke findes en politisk løsning.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Jeg beklager, hr. kommissær, men der er intet nyt i Deres svar. Vi ved alle, at samtaler på tværs af befolkningsgrupperne har nået et dødvande, og at udsigterne til at finde en løsning inden december mildt sagt er dårlige. Jeg vil gerne stille Dem to spørgsmål. For det første er der, som tingene ser ud i øjeblikket, stor fare for, at øen bliver opdelt, hvilket desværre vil bevise, at det græske kommunistparti havde ret i sine forudsigelser om, at forsøg på at integrere Cypern i EU netop ville få dette resultat. Jeg vil gerne vide, om Kommissionen har overvejet denne mulighed, og hvad den i givet fald agter at gøre for at forhindre det. For det andet ved vi alle, at Tyrkiet sidder med løsningen på Cypern-problemet. Vi får det indtryk, at Kommissionen og Rådet og EU i almindelighed ikke har undersøgt alle muligheder for at lægge pres på Tyrkiet. De nævnte naturligvis de indirekte konsekvenser af Tyrkiets standpunkt, men jeg har på fornemmelsen, at Rådet og Kommissionen kunne øge presset. Spørgsmålet er, om nogen i virkeligheden er villig til at udøve den form for pres.
Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, min vurdering af situationen er en smule anderledes end Deres. Jeg er enig med Dem i, at jeg ikke har sagt noget nyt. Men det skyldes, at der ikke er noget nyt. Det beklager vi sammen. Ansvaret for den politiske proces, altså den proces, der skal føre til en løsning i fremtiden, ligger hos FN. Hverken Rådet eller Kommissionen eller Europa-Parlamentet har nogen kompetence i denne sag. De bør også være meget tilbageholdende og bør undgå at underminere FN's autoritet her. Derfor er det EU's etablerede politik - det gælder for alle, for Rådet, Parlamentet og Kommissionen - at støtte FN's bestræbelser med alle de muligheder, vi har.
Det vigtigste instrument, som vi kan stille til rådighed for FN, og det har vi stillet til rådighed, er tiltrædelsesprocessen. Når de direkte samtaler overhovedet er blevet til noget, så er det kun, fordi der er tiltrædelsesperspektiver for Cypern, og fordi den tyrkiske side i mellemtiden har forstået, at EU holder fast ved sin tidsplan for udvidelsen. Jeg mener altså, at det vigtigste pressionsmiddel, vi har over for Tyrkiet, og som vi også anvender meget striks, er den konstatering, at der ikke rokkes ved tidsplanen for udvidelsen!

Formanden.
Spørgsmål nr. 44 af Konstantinos Hatzidakis (H-0574/02):

Om: Cypern og tiltrædelsesforhandlingerne
Hvordan vurderer Kommissionen udviklingen i tiltrædelsesforhandlingerne med Cypern, og hvordan vil dialogen mellem øens to befolkningsgrupper om Cypern-spørgsmålet kunne influere på disse forhandlinger?

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, Cypern befinder sig i et fremskredent stadium i tiltrædelsesforhandlingerne. Af 31 kapitler er 28 foreløbigt afsluttet. Mere er ikke muligt på nuværende tidspunkt i processen.
Hvad angår samtalerne med en politisk ordning for øje under ledelse af FN's generalsekretær, har jeg netop - og EU har gjort det igen og igen - givet udtryk for fuld støtte til denne proces.
I spørgsmålet om, hvordan dialogen mellem de to befolkningsgrupper kan påvirke tiltrædelsesforhandlingerne, bestemmer konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Helsinki i 1999 og i Sevilla i 2002 Kommissionens holdning. Unionen har erklæret, at den ønsker, at det er en forenet ø, som tiltræder. Den har imidlertid også fremhævet, at den politiske løsning ikke er nogen betingelse for Cyperns tiltrædelse af Unionen, hvis der ikke er nogen ordning på Cypern-spørgsmålet inden afslutningen af samtalerne. Afgørelsen træffes af Rådet under hensyntagen til alle relevante faktorer. Der er stadig en chance for at realisere målet om en politisk løsning før tiltrædelsen. Derfor har Det Europæiske Råd også opfordret lederne af de to cypriotiske befolkningsgrupper til at intensivere samtalerne. Hvis det resulterer i en politisk løsning, så ville tiltrædelsestraktaten afspejle den opnåede aftale.
Som for længst erklæret på Det Europæiske Råd i Sevilla er EU parat til at optage bestemmelserne om en omfattende ordning for Cypern i tiltrædelsesaftalen. Vi har påpeget, at det efter vores mening er nødvendigt, at Cypern kan tale med én stemme, og at Cypern kan anvende fællesskabsretten på hele Cypern.
Hvis det fører til en ordning og til Cyperns tiltrædelse som én stat, er EU parat til i forbindelse med forberedelserne til tiltrædelsen at yde et betydeligt finansielt bidrag til fremme af en hurtig udvikling af den nordlige del af øen.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. kommissær, jeg synes, at Europa-Kommissionen virkelig har valgt en konstruktiv og positiv strategi for integrationen af Cypern og løsningen af Cypern-problemet, og det glæder mig. Jeg vil blot stille følgende spørgsmål: Vil De lave Deres egen henstilling til Rådet om integrering af ansøgerlandene i løbet af oktober? De sagde, at Cypern har gjort væsentlige fremskridt. Alle ved sikkert, at den græsk-cypriotiske side deltager i samtalerne i god tro, men at der er en risiko for, at forhandlingerne bryder sammen af grunde, der ikke har noget at gøre med den græsk-cypriotiske side. Jeg vil gerne have Kommissionen til at præcisere, hvad den vil anbefale, hvis det skulle ske. Med det mener jeg: Hvis samtalerne på tværs af befolkningsgrupperne slår fejl, hvordan vil det så påvirke Cyperns integrationsudsigter? Det er mit spørgsmål.
Verheugen
Hr. formand, ja, hr. parlamentsmedlem, De har fuldkommen ret! Kommissionen fremlægger en rapport den 16. oktober, hvor det fremgår, hvordan den vurderer, hvor tiltrædelsesmodne de lande, vi forhandler med for tiden, er. Som De ved, er 10 lande blevet nævnt - herunder også Cypern - for hvem det burde være muligt at afslutte forhandlingerne inden årets udgang. Den 16. oktober vil Kommissionen rent faktisk sige, om der er noget i denne vurdering eller ej. Selvfølgelig vil Kommissionen også afgive en klar udtalelse om Cypern i den forbindelse.

Formanden.
Spørgsmål nr. 45 af María Izquierdo Rojo (H-0538/02):

Om: Udvidelsen, kvinder og fundamentalisme
For at forebygge situationer i tiltrædelseslandene, hvor religiøse organisationer griber ind i beføjelser, der henhører under de offentlige myndigheder, bedes Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den vil træffe for at undgå, at menneskerettighederne som følge af et fundamentalistisk pres indskrænkes, og sikre, at kvinder frit kan udøve deres rettigheder?

Verheugen
Hr. formand, som parlamentsmedlemmet ved, er opfyldelsen af de politiske kriterier fra København en absolut forudsætning, ikke kun for afslutningen, men også for åbningen af tiltrædelsesforhandlingerne. Derfor kan et land, som ikke opfylder de politiske kriterier fuldstændigt, ikke blive medlem af EU.
Det spørgsmål, De stiller, vedrører religiøse organisationer, som ifølge Dem, fru parlamentsmedlem, griber ind i beføjelser, der henhører under de offentlige myndigheder, eller hvor der i det mindste er denne risiko, og hvor kvindernes menneskerettigheder som følge heraf kan indskrænkes. Efter Kommissionens opfattelse er det sådan, at der er opnået en høj grad af demokratisk stabilitet i de fremtidige medlemslande, at menneskerettighederne i de fremtidige medlemslande respekteres, og herunder hører religionsfrihed.
Religionsfrihed er garanteret i alle fremtidige medlemslande, og det betyder, at religiøse samfund selvfølgelig har ret til at deltage i samfundsdebatter i deres lande. Det er fuldstændigt normalt, det sker i ethvert medlemsland. De religiøse samfund er en del af det civile samfund, og de har som enhver anden organisation i samfundet ret til at deltage i samfundsdebatterne. Det sker mere i det ene land, mindre i det andet land. Man skal forlange af regeringerne, af de statslige autoriteter, at de er meget opmærksomme på, at samfundsgrupper ikke udøver en magt, der ikke henhører under dem, og at de ikke kan indskrænke de grundlæggende rettigheder. I princippet er det sådan, at vi, hvad ligeberettigelsen af kvinder angår, har opnået betydelige fremskridt i alle fremtidige medlemslande i lovgivningsmæssig og institutionel henseende, men det er naturligvis sådan, at den økonomiske og sociale ligestilling af kvinderne skal fremmes endnu mere. Men det er ikke kun sådan i de fremtidige medlemslande, det er også sådan i de fleste nuværende medlemslande. Det er på ingen måde sådan, at alle underskud allerede er elimineret her. Kommissionen vil derfor fortsat følge udviklingen på dette område i hvert tilfælde nøje og komme med en ajourført vurdering af situationen i den rapport, jeg allerede har nævnt, og som offentliggøres i oktober 2002.

Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, har Kommissionen fundet ud af, inden for hvilke områder og i hvilke lande de gejstlige myndigheder trænger ind på den offentlige sfære?
For det andet vil jeg også gerne spørge kommissæren, om han er indstillet på at planlægge informationskampagner, som oplyser om de fordele og gevinster, som EU-regelværket har for kvinderne.
Det er også, hr. kommissær, kommet mig for øre, at der i nogle parlamenter findes afdelinger, hvor de gejstlige myndigheder kontrollerer og følger op på parlamentsmedlemmernes aktiviteter. Jeg vil gerne bede om at få dette bekræftet.

Verheugen
Fru parlamentsmedlem, Kommissionen er ikke i besiddelse af en viden af den type, De lige har nævnt. Jeg ville derfor være Dem taknemmelig, hvis De ville stille mig de informationer til rådighed, som De åbenbart har. Jeg må dog sige endnu en gang, at Kommissionen ikke anser det for ulovlig indblanding, hvis religiøse samfund deltager i den politiske debat som en del af det civile samfund. Jeg kender ikke til nogen tilfælde, hvor menneskerettigheder krænkes i fremtidige medlemslande som følge af religiøse samfunds virke. Hvis De konkret kender noget til det, vil vi selvfølgelig gerne undersøge det.
Hvad angår informationskampagnen, kan jeg bekræfte, at vi gennemfører sådanne kampagner, især også om emnet ligestilling af kvinder. Det er en del af den kommunikationsstrategi, som vi gennemfører sammen med Parlamentet, og som går ud på at informere borgerne i de fremtidige medlemslande om alle aspekter af den fremtidige fællesskabsret og særligt også om menneskerettigheder og individets og gruppernes rettigheder.

Formanden.
Spørgsmål nr. 46 af Jonas Sjöstedt (H-0543/02):

Om: Fremtidige tiltrædelsestraktater for nye medlemsstater
Det er muligt, at Irlands vælgere stemmer nej til Nice-traktaten ved den anden afstemning. Dermed falder også Nice-traktatens nye sammensætning af pladser i Rådet og Parlamentet. Kan Unionen ikke i givet fald gøre det samme, som man gjorde i forbindelse med Finlands, Sveriges og Østrigs tiltrædelse, det vil sige at Unionen forhandler og når til enighed med hvert enkelt af ansøgerlandene om pladserne i Parlamentet og stemmerne i Rådet i tiltrædelsestraktaten? Dermed er der ikke brug for Nice-traktaten som grundlag for nye medlemsstaters tiltrædelse.
Vil denne fremgangsmåde ikke være hensigtsmæssig for udvidelsen af Unionen i tilfælde af, at irerne stemmer nej til Nice-traktaten igen?

Verheugen
Hr. formand, hr. parlamentsmedlem, Kommissionen synes ikke, at det er hensigtsmæssigt at gøre sig spekulationer om fremgangsmåden i det hypotetiske tilfælde, at Nice-trataten ikke bliver ratificeret. Som De ved, er det fælles mål for de europæiske institutioner at opnå, at Nice-traktaten ratificeres. Det kom sidst endnu en gang tydeligt til udtryk på Det Europæiske Råd i Sevilla i juni 2002. Nødvendigheden af at ratificere Nice-traktaten kommer af, at det uden den vil være meget vanskeligt at afslutte udvidelsesprocessen til det fastsatte tidspunkt.
Kommissionen vil gerne minde om, at Det Europæiske Råd i Sevilla i juni 2002 bifaldt den irske regerings beslutsomhed med hensyn til at opnå en ratificering af Nice-traktaten i Irland. Emnet er blevet drøftet i denne weekend på udenrigsministermødet i Danmark. Det var jo et møde, hvor emnet udvidelse stod i centrum. Der var endnu en gang enighed mellem medlemslandene og også med Kommissionen om, at vi ikke bør blande os i meningsdannelsesprocessen i Irland med udtalelser om, hvad vi vil gøre, hvis folkeafstemningen for anden gang ender med et nej.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Hr. formand, kommissær Verheugen, jeg kan konstatere, at jeg ikke rigtig fik noget svar på det spørgsmål, som blev stillet, eftersom det var hypotetisk og spekulativt. Samtidig er det vel også sådan, at vi, som tænker politisk, altid må tænke på forskellige mulige scenarier. Dette handler for øvrigt ikke om en fjern fremtid, men det handler om noget, som kommer til at ske meget snart, og som kommer til at få stor indvirkning på udviklingen af Europa som helhed. Det forbavser mig derfor, at Kommissionen virkelig ikke tænker i mere alternative baner og overvejer, hvad der vil ske, hvis befolkningen i Irland stemmer nej endnu en gang. Jeg er sikker på, at sådanne overvejelser har fundet sted i Kommissionen.
Jeg mener desuden, at dette er et spørgsmål af praktisk betydning. Hvis det irske folk stemmer nej, kan det jo ikke blive afgørende for hele Unionen. Der må findes en praktisk løsning. I mit spørgsmål peges der på, at Finland, Sverige og Østrig faktisk forhandlede sig frem til en praktisk løsning på problemet, inden disse lande blev medlemmer. Det burde man kunne gøre på samme måde med de nye ansøgerlande. Juridisk og praktisk kunne dette vel alligevel være en mulighed?

Verheugen
Hr. parlamentsmedlem, endnu en gang og med al tydelighed: Der er ingen plan B, og det forbydes også udtrykkeligt, at der gøres sådanne overvejelser. Det er dog helt klart, at hvis jeg nu sagde, at Kommissionen tænker over et alternativ, eller at Kommissionen har et alternativ, så er det næste, der vil ske, at de irske vælgere vil spørge: "Hvordan ser dette alternativ ud? Det vil vi gerne vide noget om, for så behøver vi overhovedet ikke at ratificere Nice-traktaten." Hvis vi altså siger, at der er et alternativ, så sikrer vi, at traktaten overhovedet ikke bliver ratificeret. Men det betyder noget, at vi holder fast ved, at Nice-traktaten ratificeres, og det er, fordi den netop ikke kun indeholder de tekniske forudsætninger for afslutningen af udvidelsesforhandlingerne i den institutionelle del, men også fordi den indeholder politiske forudsætninger for afslutningen af udvidelsesprocessen, som er uundværlige for en lang række medlemslande.
Grunden til, at man ikke har valgt den forenklede procedure ved denne udvidelsesrunde for simpelthen at skrive de institutionelle regler ind i tiltrædelsestraktaterne, er netop, at de fleste medlemslande mener, at det har været nødvendigt ikke blot at foretage institutionelle ændringer før denne meget afgørende ændring af EU's karakter og tilstand, men også politiske ændringer. De er indeholdt i Nice-traktaten, og jeg siger Dem, at det skal De tage hensyn til. For en lang række medlemslande kan Nice-traktaten kun betragtes som en helhed. Det tilsyneladende elegante alternativ - nå ja, hvis vi ikke har det, så tager vi bare de institutionelle dele og skriver dem ind i udvidelsestraktaterne - accepteres ikke af en lang række medlemslande og, så vidt jeg ved, heller ikke af flertallet i Europa-Parlamentet.

Formanden.
Kære kolleger, vi har overskredet tiden meget under spørgsmålene til hr. Verheugen. Der er under alle omstændigheder mange, der har stillet tillægsspørgsmål, og jeg vil give ordet i kronologisk rækkefølge. Først til hr. Crowley og dernæst til hr. Seppänen.
Fru McKenna, jeg beklager dybt, men De er hverken den første eller den anden, der har stillet et spørgsmål. Har De en særlig ret, og kan De forklare den for mig?

McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Sagen handler om den irske folkeafstemning. Det gjorde jeg klart opmærksom på, og derfor er det helt urimeligt at diskutere den irske folkeafstemning uden at lade talerne fremsætte deres forskellige synspunkter. I dette tilfælde er det helt afgørende.

Formanden.
Jeg skal gøre det meget kort: Bemærk, fru McKenna - og jeg beder Dem om at være fornuftigt, ligesom jeg forsøger at være det - at der er en forretningsorden for spørgetiden, og der er to tillægsspørgsmål. Dette er ikke en forhandling om den irske folkeafstemning. Hvis De foreslår en forhandling i plenarforsamlingen, får De den formentlig. Der er to tillægsspørgsmål, og ikke for eller imod. Jeg har forretningsordenen foran mig, og vi kender den desuden alle særdeles godt.
Første tillægsspørgsmål fra hr. Crowley - og jeg ved ikke, om han er for eller imod. Jeg ved, at han har bedt om et spørgsmål. Hvis hr. Seppänen afstår ordet til Dem, så er det en anden sag, men han har ret til at tale.
Jeg giver ordet til hr. Crowley.

Crowley (UEN).
Jeg vil blot spørge kommissær Verheugen, om han kan bekræfte det, jeg fik ud af tolkningen, nemlig at det er helt nødvendigt, at udvidelsen fuldendes under denne proces, og at Nice-traktaten skal ratificeres af Irland. Svaret behøver blot at være et ja eller et nej.

Verheugen
Ja, det er ubetinget nødvendigt, at traktaten ratificeres af alle medlemslande.

Formanden.
Da hr. Seppänen giver afkald på at få ordet - meget elskværdigt - giver jeg ordet til fru McKenna.

McKenna (Verts/ALE).
Hr. kommissær, jeg er meget interesseret i det, De sagde. For det første sagde De, at De ikke ønsker at tale om, hvad De vil gøre, hvis det irske folk stemmer nej, og at hvis der var et alternativ, så ville det irske folk gerne vide, hvad det var. De siger således, at De vil holde det irske folk hen i uvidenhed og skræmme dem til at stemme ja. Det er interessant at høre, at Kommissionen ikke skal blande sig. Kommissærer som Patten, Byrne med flere har allerede fortalt det irske folk, at de skal stemme ja. Hr. Prodi sagde, at Nice-traktaten ikke er nødvendig for en udvidelse i juridisk henseende. Giscard d'Estaing sagde det samme, samt at man vil finde andre løsninger, hvis det irske folk stemmer nej. Men strategien går i virkeligheden ud på at foregive, at der ikke findes noget alternativ og dermed forsøge at tvinge det irske folk til at sige ja til noget, de allerede har sagt nej til.
Som De selv sagde, så ønsker De ikke at foreslå alternativer, fordi De ikke ønsker, at det irske folk skal spørge til alternativerne. Hvor demokratisk er det?

Verheugen
Fru parlamentsmedlem, jeg forstår godt forsøget på rent politisk at lokke noget ud af mig, som De ikke kan lokke ud af mig. Derfor siger jeg endnu en gang: Kommissionen er ikke bekendt med nogen retligt eller politisk mulige alternativer til Nice-traktaten.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til kommissæren, er opbrugt, vil spørgsmål nr. 47 blive besvaret skriftligt.
Spørgsmål til hr. Vitorino
Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 48.
Spørgsmål nr. 49 af Manuel Medina Ortega (H-0546/02):
Om: Foranstaltninger til begrænsning af den illegale indvandring til De Kanariske Øer
Hvilke foranstaltninger foreslår Kommissionen på baggrund af de aftaler, der blev indgået på topmødet i Sevilla, for at begrænse den massive illegale indvandring til De Kanariske Øer?
Hvilke foranstaltninger foreslår den specielt for at standse denne ukontrollerede indvandring ved udrejsestederne af hensyn til immigranternes sikkerhed?

Vitorino
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Sevilla i juni var særlig vigtigt for diskussionen om bekæmpelse af ulovlig indvandring, fordi det fastsatte frister for gennemførelse af de væsentligste foranstaltninger i den indsats mod ulovlig indvandring, der indgår i den samlede plan fra Kommissionen, som Rådet (retlige og indre anliggender) vedtog den 28. februar 2002.
Af særlig betydning for De Kanariske Øer er den indsats, der på det seneste er gjort for at forhindre ulovlig indvandring over havet. Rådet (retlige og indre anliggender) har bedt Kommissionen om at gennemføre en undersøgelse af, hvorledes EU's grænsekontrol til søs kan forbedres. Denne undersøgelses vigtigste formål vil være en udtømmende analyse af de lovgivningsmæssige og/eller operationelle foranstaltninger, der bør træffes. Undersøgelsens resultater vil foreligge i begyndelsen af 2003. Det må også nævnes, at Fællesskabet støtter forskellige projekter i tredjelande, der skal imødegå ulovlig indvandring. Af særlig interesse for De Kanariske Øer er det omfattende program, som skal bistå de marokkanske myndigheder med henblik på en bedre kontrol af landets grænser til søs såvel mod Atlanterhavet som mod Middelhavet.
Fællesskabet har bidraget med en finansiering på 40 millioner euro til det dette formål, og de marokkanske myndigheder vil tilføre et beløb af samme størrelsesorden. Det må også nævnes, at Rådet (retlige og indre anliggender) den 13. juni vedtog en integreret tilgang på dette område, hvilket indebærer, at alle EU's udenrigspolitiske instrumenter vil finde anvendelse. Det blev besluttet at gennemføre en række operationelle foranstaltninger, herunder systematisk samarbejde og fælles efterforskningshold i kampen mod de kriminelle netværk og den organiserede menneskesmugling.
Det danske formandskab lægger særlig vægt på fremskridt i bekæmpelsen af ulovlig indvandring i forholdet til tredjelande og på tilbagesendelsespolitikken. Det vil ganske givet bidrage til en hurtigere gennemførelse af fremtidige foranstaltninger på dette område.

Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, jeg er klar over den indsats, hr. Vitorino gør for at opnå konkrete foranstaltninger til kontrol af den illegale indvandring i EU som helhed, og i regionerne i Fællesskabets yderste periferi, som f.eks. De Kanariske Øer, i særdeleshed. Situationen forværres imidlertid, den bliver værre og værre, og antallet af indvandrere, der kommer ind i vores regioner vokser hele tiden. Og de kommer ikke kun illegalt ad søvejen i joller, men også ad luftvejen, det vil sige, at der er mange indvandrere, som kommer til vores regioner fra andre lande uden nogen form for kontrol.
Jeg har noteret mig de bemærkninger, der har været. Der er blevet henvist til Marokko, men Mauretanien er ikke blevet nævnt. Jeg ved ikke, om kommissæren f.eks. er klar over, at der netop nu er blevet optrævlet et netværk for illegal indvandring, som fungerede i Mauretanien og på spansk område, og at de handlede i fællesskab.
Min bekymring går på, at selv om jeg synes, at det er rigtigt at gennemføre undersøgelser, har jeg på fornemmelsen, at Rådet for øjeblikket ikke bakker op om kommissærens, hr. Vitorinos, initiativer for at få en hurtig løsning på dette problem.

Vitorino
Jeg er helt enig i medlemmets synspunkt om, at de illegale indvandrere ikke kun kommer ind i EU ad søvejen, men også via landjorden og via lufthavnene. Derfor har vi samarbejdet med den italienske regering for at lave en gennemførlighedsrapport om kontrol af EU's landegrænser og grænser i luftrummet. Den aktuelle undersøgelse af søgrænserne er speciel, fordi den supplerer den undersøgelse, den italienske regering har lavet.
Jeg håber, at regeringerne, efter at undersøgelsesfasen er afsluttet, vil føle, at de har større opbakning til at gennemføre konkrete foranstaltninger og aktionsplanen til bekæmpelse af illegal indvandring. Kommissionens meddelelse om kontrol af de ydre grænser indeholder en lang liste over konkrete aktioner.
Endelig vil jeg gerne sige, at vi naturligvis prioriteter spørgsmålet om Marokko, men jeg har noteret mig de oplysninger, medlemmet har givet mig om spørgsmålet om Mauretanien, og jeg vil også tage det med i mine undersøgelser.

Formanden.
Spørgsmål nr. 50 af Esko Olavi Seppänen (H-0565/02):

Om: TEAM-eksperter
Kommissionen godkendte i begyndelsen af juli et omfattende informationsprogram, hvori der også indgik en plan om videreførelse og udvikling af netværket for TEAM-eksperter. Hvordan er de pågældende personer blevet udvalgt, og hvor store midler anvendes der årligt til deres uddannelse og deres omkostninger og aflønning?

Vitorino
TEAM Europe blev oprettet af Europa-Kommissionen i 1989 med det formål at skabe et netværk af uafhængige foredragsholdere, hvis ekspertise dækker alle EU's aktivitetsområder på alle arbejdssprog. I øjeblikket er der omkring 550 TEAM-medlemmer, der kan deltage i konferencer, seminarer, debatter og uddannelseskurser om EU-relaterede emner. De taler i eget navn og ikke på Kommissionens vegne.
Medlemmerne af TEAM Europe udvælges af Kommissionens repræsentationer i de enkelte medlemsstater ud fra kriterier såsom erfaring, dybtgående kendskab til europæiske spørgsmål, sprog, medieuddannelse og tilgængelighed. De er organiseret i nationale grupper. Medlemmerne af TEAM Europe betales ikke af Kommissionen. De kan eventuelt få deres udgifter dækket af arrangørerne af de arrangementer, de deltager i, og måske endda få en passende betaling.
Kommissionen afholder imidlertid jævnligt uddannelsesarrangementer for medlemmerne. I 2002 afholdt Kommissionen således tre uddannelsesseminarer om EU's eksterne forbindelser med deltagelse af 80 TEAM-medlemmer, et tre et halvt dages seminar om udvidelsen med deltagelse af 60 TEAM-medlemmer samt et todages seminar om Europas fremtid, post-Nice-processen og Det Europæiske Konvent med deltagelse af 103 TEAM-medlemmer. Denne uddannelse varetages af Kommissionen med brug af talere og tolke fra Kommissionen eller de øvrige institutioner samt lejlighedsvis med brug af ulønnede eksterne talere.

Formanden.
Spørgsmål nr. 51 af Bernd Posselt (H-0588/02):

Om: Ingen visumtvang for Makedonien
Planlægger Kommissionen et initiativ, hvorefter der ikke kræves visum af makedoniske statsborgere, der ønsker at rejse ind i EU, navnlig da Rådet på et spørgsmål desangående har meddelt mig, at det uden forslag fra Kommissionen ikke kan træffe nogen afgørelse i dette for Makedoniens stabilisering så vigtige spørgsmål?

Vitorino
Hr. formand, forordning 539/2001, vedtaget af Rådet den 15. marts 2001, inkluderer Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien blandt de tredjelande, hvis statsborgere skal have visum, hvis de ønsker at krydse medlemsstaternes ydre grænser. En fritagelse fra krav om visum for makedonere vil fordre ændring af denne forordning, hvilket kun Kommissionen kan foreslå ifølge artikel 67, stk. 2, i Traktaten om De Europæiske Fællesskaber.
De relevante kriterier for at inkludere et land på listen over tredjelande, for hvis borgere der er visumkrav, eller på listen over de statsborgere, der ikke behøver visum, fremgår af betragtning 5 i forordning 539/2001. Det er kriterier, der angår omfanget af ulovlig indvandring fra disse lande, offentlig orden og sikkerhed, forholdet til udlandet, regional samhørighed og gensidighedsprincippet. Disse kriterier er ikke uforanderlige. Omfang og stabilitet i visse sider af det ene eller andet lands udvikling kan bringe Kommissionen til at foreslå forordningen ændret.
Hvad dette angår, bestræber Kommissionen sig hele tiden for at konstatere en sådan udvikling og nøje vurdere dens stabilitet. Til denne opgave råder Kommissionen over en række informationer af meget forskellig oprindelse, idet der lægges særlig vægt på de data og statistiske oplysninger fra medlemsstaterne, som den får takket være bestemte specialiserede arbejdsgrupper under Rådet.
I denne sammenhæng skal det fremhæves, at Det Europæiske Råd i Sevilla den 21. og 22. juni fremsatte en appel til Rådet og Kommissionen om inden for deres respektive beføjelser at give absolut prioritet til visse foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig indvandring. Blandt disse foranstaltninger er en revurdering inden årets udgang af listen over tredjelande, hvis statsborgere skal have visum, og dem, der ikke ikke skal. I forbindelse med den revurdering af forordningen vil Kommissionen i lyset af de kriterier, der fremgår af nævnte forordnings punkt 5, tage alle relevante oplysninger om situationen i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien i betragtning.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mit spørgsmål går tilbage til en spørgetid med spørgsmål til det spanske formandskab, hvor det spanske formandskab sagde, at Rådet overhovedet ikke kan beskæftige sig med spørgsmålet, fordi Kommissionen ikke har taget nogen initiativer. Det kan være et pingpongspil mellem Rådet og Kommissionen - det ved jeg ikke - men det var det, Rådet sagde til mig. Derfor har jeg stillet Dem dette spørgsmål.
Af alle lande i det tidligere Jugoslavien, som jo aldrig havde visumpligt, er der tre stater, som har indgået en associeringsaftale med EU, nemlig Slovenien, Kroatien og Makedonien. Af disse er Makedonien det eneste land med visumpligt. Nabostaterne Bulgarien og Rumænien har heller ikke nogen visumpligt trods betydelige sikkerhedsproblemer. Derfor ville det være et vigtigt signal for dette land. Man opfatter det som en ydmygelse dér, at man diskrimineres på denne måde i forhold til andre associerede stater. Det er den eneste associerede stat med visumpligt!

Vitorino
. (FR) Jeg forstår til fulde parlamentsmedlemmets bekymring. Men der er ikke desto mindre en forskel, for Rumænien og Bulgarien er i modsætning til Makedonien EU-ansøgerlande.
Under alle omstændigheder erkender jeg på Kommissionens vegne, at Makedonien har gjort betydelige bestræbelser, hvad angår forbedring af kontrollen ved de ydre grænser og forbedring af kvaliteten af landets udrejsedokumenter.
Jeg mener også, at Makedonien er ved at vedtage en lovgivning vedrørende visa, som ligger meget tæt op ad lovgivningen i EU, hvilket er meget vigtigt og positivt. Med henblik på at vurdere de opnåede fremskridt udsendte vi imidlertid i juni en gruppe eksperter i forbindelse med Cards-programmet. Konklusionerne på dette besøg og rapporten om den lovgivningsmæssige ramme og gennemførelsen heraf i forbindelse med visa og kontrol af Makedoniens ydre grænser vil blive offentliggjort i oktober 2002. På det tidspunkt vil Kommissionen vurdere Makedoniens situation i lyset af denne rapport og kriterierne i betragtning 5. Først derefter kan vi træffe en beslutning vedrørende vores initiativ, som sigter mod at revurdere EU's lovgivning om visa.
Det drejer sig ikke om et pingpongspil, men det er nødvendigt at følge procedurerne. På nuværende tidspunkt kan jeg ikke sige Dem, hvordan vores vurdering vil blive, når vi har gennemgået rapporten fra ekspertgruppen, som jeg vil modtage næste måned.

Formanden.
Spørgsmål nr. 52 af Camilo Nogueira Román (H-0599/02):

Om: Visumkrav for indvandrere i EU fra tredjelande, der har særlige forbindelser med EU-medlemsstater
En betydelig del af EU's medlemsstater har særlige familiemæssige og kulturelle forbindelser med tredjelande som f.eks. Portugal og Spanien med landene i Latinamerika, og dobbelt nationalitet er et udbredt fænomen. Disse relationer udgør således en del af de pågældende personers karakter i lighed med deres tilhørsforhold til Europa. Hvordan vil dette forhold blive behandlet på baggrund af den opfordring, Det Europæiske Råd fremsatte i Sevilla til at gennemgå listen over tredjelande, hvis statsborgere skal have visum for at rejse ind i EU? Hvordan vil latinamerikanske statsborgere blive behandlet i forhold til Spanien og Portugal?

Vitorino
Hr. formand, hr. Nogueira Román, EU's medlemsstater fastsætter hver især de betingelser, der gælder for tildeling af statsborgerskab. Enhver person, der er statsborger i en af EU's medlemsstater, har ret til frit at bevæge og opholde sig på disses territorium på grundlag af fællesskabsrettens bestemmelser.
Ved dobbelt nationalitet kan borgerne påberåbe sig rettigheder som borgere i EU. Kommissionen mener derfor, at tilfælde af dobbelt nationalitet i forholdet mellem Spanien og Portugal og flere lande i Latinamerika er dækket af de gældende bestemmelser. Hvad angår visumpolitikken over for Latinamerika fastsætter forordning 539/2001 listerne over tredjelande, hvis borgere skal have visum eller er fritaget herfra.
Som opfølgning på konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Sevilla har Kommissionen sendt en forespørgsel til medlemsstaterne med henblik på revurdering af de lister over tredjelande, der er bilag til nævnte forordning. Medlemsstaternes svar kan give en række indikationer, på grundlag af hvilke Kommissionen eventuelt kan fremsætte forslag til ændring af forordningen. De kriterier, der har været benyttet til at opstille disse lister, fremgår af første sætning i forordningens punkt 5. Sondringen mellem lande, hvis borgere skal have visum, og lande, hvis borgere er fritaget herfra, foretages ud fra en grundig vurdering land for land med brug af diverse kriterier, navnlig vedrørende ulovlig indvandring offentlig orden og sikkerhed samt Unionens forhold til tredjelandene, idet der ligeledes tages hensyn til regional samhørighed og gensidighedsprincippet. Enhver beslutning i Rådet i dette spørgsmål kræver vedtagelse med kvalificeret flertal efter høring i Europa-Parlamentet.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær Vitorino, jeg kan ikke forestille mig, at man nogensinde i den spanske stat eller i Portugal, eller for den sags skyld i EU, skulle anse Brasilien for et tredjeland for portugiserne eller anse Argentina for et tredjeland for galicerne eller for spanierne. Selv om der i disse lande er mange borgere med dobbelt nationalitet, bliver mange børn og børnebørn af portugisere, spaniere og galicere ikke betragtet som europæiske borgere. Jeg mener derfor, at dette yderst tætte familiebånd, der findes mellem Portugal, Spanien og Galicien og så Latinamerika, bør ses som noget ganske særligt i de løsninger, som Kommissionen foreslår for de visa, der blev diskuteret på Rådets møde i Sevilla. Jeg håber, at Kommissionen ikke glemmer, at vi har denne familie i Latinamerika.

Vitorino
Mange tak, hr. Nogueira Román, men jeg kunne ikke være mere enig med Dem, af alle de grunde, De anfører, og én til, nemlig den, der forklarer, at vi næsten taler samme sprog. Hvorom alting er, vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på, at de lande, som De nævnte, allerede nu er fritaget fra visumkrav, og at de eneste lande i Latinamerika, der er pålagt dette krav, er Colombia og Peru.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 53-81 blive besvaret skriftligt.
Spørgetiden er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.15 og genoptaget kl. 21.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om rationalisering af forløbet i forbindelse med koordinering af den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken.

Solbes Mira
Hr. formand, Kommissionen har i dag vedtaget en meddelelse om rationalisering af koordineringen af den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken. Denne koordinering skaber på EU-plan en ramme, inden for hvilke medlemsstaterne definerer deres egne politikker. Den bidrager også til fremskridt i forbindelse med de ambitiøse Lissabon-mål.
Som bekendt er den generelle koordineringsramme blevet mere og mere vanskelig. Der er for ofte blevet tilføjet nye elementer i takt med, at det var nødvendigt, og denne situation har hverken fremmet sammenhængen mellem retningslinjerne for de forskellige politikker eller forståelsen heraf. De har som Parlament stillet en række forslag for at forbedre situationen, og vi har forsøgt at tage hensyn til dem, samtidig med at vi fastholder en uændret retstilstand.
Rationaliseringen af koordineringen begrænser sig ikke blot til en forbedring af tidsplanerne og organiseringen, som det umiddelbart kunne se ud til. Vi har forsøgt at lave en gennemgribende ændring af sammenhængen mellem politikkerne og vurderingen af gennemførelserne for på denne måde at øge vækstpotentialet, at skabe flere og bedre job, at forbedre den sociale samhørighed og den bæredygtige udvikling.
Under hensyntagen til alt dette kommer Kommissionen i sin meddelelse med konkrete forslag til at øge effektiviteten og koordineringen, forbedre sammenhængen i komplementariteten mellem de forskellige processer og instrumenter, at fremme vores forpligtelser og vores ownership, for så vidt angår en større inddragelse af Parlamentet og arbejdsmarkedets parter, og øge gennemsigtigheden og forståelsen for den politiske koordinering og følgelig dens synlighed og virkninger. Disse vigtige politiske forbedringer vil øge EU's mulighed for at nå dets ambitiøse økonomiske og beskæftigelsesmæssige mål.
Jeg vil gerne kommentere to centrale elementer. For det første at Kommissionen foreslår en bedre struktur for forløbet i forbindelse med koordineringen af politikkerne, der er centreret omkring tre punkter, nemlig gennemførelse, politiske retningslinjer og guidelines. Det er disse punkter, der vil gøre koordineringsforløbet mere gennemsigtigt og virkningsfuldt.
Forløbet begynder med forberedelsen af Det Europæiske Råds forårsmøde. I begyndelsen af hvert år fremlægger Kommissionen en pakke om evaluering af gennemførelsen, der skal ledsage forårsberetningen, og denne pakke vil præsentere såvel udviklingen i fremskridtene inden for de forskellige områder, som vedrører gennemførelsen af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som udkastet til den fælles beretning om beskæftigelsen.
Forårsberetningen vil derfor koncentrere sig om de punkter, hvor der bør ske hurtigere fremskridt, og den vil foreslå centrale politiske retningslinjer for Det Europæiske Råds forårsmøde.
På dette grundlag vil der på Det Europæiske Råds forårsmøde i midten af marts blive udformet nogle overordnede politiske retningslinjer, og Kommissionen vil, idet den tager disse retningslinjer i betragtning, i begyndelsen af april forelægge sine retningslinjer, der vil indeholde såvel de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik som beskæftigelsesretningslinjerne.
Endelig vil Rådets relevante rådssammensætninger vedtage denne samling af retningslinjer, når de har opnået opbakning fra Det Europæiske Råd i juni.
Det andet centrale punkt i de forslag, Kommissionen forelægger i dag, er at forbedre effektiviteten af koordineringen. I denne henseende foreslår vi, at vi fokuserer mere på det mellemlange sigt, når vi udformer retningslinjerne.
De samlede retningslinjer vil få et mere differentieret perspektiv på mellemlang sigt og vil kun blive revideret fuldstændigt en gang hvert tredje år. I de mellemliggende år skal ændringerne begrænses til dem, der er nødvendige for at tage højde for de mest relevante hændelser i denne periode. En sådan mere strategisk tilgang vil gøre retningslinjerne for de forskellige politikker mere stabile og gøre det nemmere at måle på dem.
Desuden vil sammenhængen blive forbedret takket være en større klarhed i indholdet i de pågældende instrumenter og i synkroniseringen heraf. Denne større komplementaritet vil styrke de grundlæggende politiske budskaber.
Kommissionen foreslår, at denne rationalisering hurtigt bliver iværksat, og den første samling af nye retningslinjer bør tilpasses på Det Europæiske Råds møde i foråret 2003, når Kommissionen forelægger sin første pakke om evaluering af gennemførelsen af principperne for 2004. Det nye forløb vil derfor være fuldstændigt iværksat før valget til Europa-Parlamentet.
Ud over disse forbedringer, der vil begynde at fungere for forløbet i 2003, har Kommissionen fremlagt en række ændringer til gældende ret i traktaterne, der går ud på at koordinere de økonomiske politikker. Jeg vil ikke komme nærmere ind på dette spørgsmål i dag. Jeg vil blot som nævnt ved indledningen af mit indlæg minde om, at disse spørgsmål ikke har noget at gøre med den strømliningsproces, vi foreslår i dag, da vi som tidligere påpeget arbejder på grundlag af den gældende lovgivning.
Jeg vil gerne slutte med at understrege, at Kommissionen værdsætter Parlamentets bidrag til koordineringen af politikkerne, og vi afventer med stor interesse dets forslag til de retningslinjer, vi vil forelægge, og til rationaliseringsprocessen. Deres bidrag og deltagelse er et tegn på Deres forpligtelse over for de fælles retningslinjer for de forskellige politikker og over for forbedringen af de økonomiske og sociale resultater.
Min kollega Anna Diamantopoulou vil kommentere nogle yderligere elementer i forbindelse med den koordineringsproces, vi i fællesskab har forelagt i dag.

Diamantopoulou
Hr. formand, mine damer og herrer, under sidste års debat om beskæftigelsespakken stillede Parlamentet et klart krav om en rationalisering af procedurerne. Det Europæiske Råd i Barcelona fremsatte det samme krav. Jeg synes således, at nærværende meddelelse lever op til både Parlamentets og Rådets krav om mere tidssvarende procedurer.
Som hr. Solbes Mira ganske rigtigt sagde, er der ikke blot tale om en teknisk ordning. Der er ikke blot tale om bedre timing. Der er virkelig tale om et ambitiøst politisk mål i form af mere veldefinerede politikker, bedre forvaltning og større effektivitet. Vi kæmper os fremad med modernisering, og med denne nye fælles procedure anvender vi vores erfaring fra 10 års økonomiske retningslinjer siden Maastricht, fem års praktisk anvendt beskæftigelsesstrategi samt selvfølgelig hele Lissabon-konteksten, og det er vigtigt.
Jeg har nogle få bemærkninger til specielt den europæiske beskæftigelsesstrategi. For det første vil begge strategier blive markant styrket og i højere grad blive profileret under Lissabon-beslutningen. For det andet har vi nu en mellemfristet tidsramme, og det er vigtigt. I stedet for årlige retningslinjer eller årlige henstillinger har vi nu en mellemfristet tidsramme. Vi stiler efter at udsende nye retningslinjer indtil 2010 med en midtvejsvurdering i 2006, sådan som det blev ønsket i Barcelona. Der bliver således en midtvejsvurdering, når vi opstiller mål og retningslinjer, sammen med årlige kontroller og et årligt samarbejde om kontrolpolitikken, og det er det, der vil fastholde tempoet i strategien. Det tredje punkt er det klare mål med denne procedure: at skabe større sammenhæng mellem de to politikker. Der er en klar rollefordeling mellem de to politikker. De økonomiske retningslinjer udgør den overordnede ramme, inden for hvilken retningslinjerne for beskæftigelsen kan operere, men det er beskæftigelsesretningslinjerne, der definerer de mere detaljerede rammer og mål og danner grundlag for opstilling af individuelle strategier.
Mit næste punkt handler om bedre forvaltning af den økonomiske politik samt social- og arbejdsmarkedspolitikken, hvilket også er et af punkterne på dagsordenen for Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid. Vi vil gerne vise, at vi respekterer de enkelte politikkers uafhængighed i henhold til traktaten, men at vi samtidig har mulighed for at opstille fælles økonomiske rammer for EU. Med hensyn til Europa-Parlamentet mener jeg, at tingene vil blive langt mere tydelige og gennemsigtige, fordi der i begge forhold vil blive vil tage hensyn til alle de grundlæggende aspekter i den praktiske gennemførelse af den økonomiske politik samt social- og arbejdsmarkedspolitikken på et givet tidspunkt og på en koordineret vis. Jeg kan forsikre dem om, at vores effektive samråd med Parlamentet vil fortsætte. De er blot blevet flyttet fra efteråret til foråret. Med disse nye rammer ønsker vi at sikre et effektivt samarbejde med Parlamentet.
Formanden.
Fru Diamantopoulou og kommissær Solbes, jeg vil gerne takke Dem begge to.

Hughes (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke Kommissionen for dagens meddelelse. Der er imidlertid to punkter, der fortsat bekymrer mig. På topmødet i Lissabon blev det anført, at Det Europæiske Råd selv skulle være hovedansvarlig for koordineringen. Skønt det forblev usagt, var det primært, fordi man ikke ønskede, at Økofin skulle dominere hele proceduren. I proceduren i denne meddelelse er der en grundlæggende fordeling efter Rådets møde i juni. Vi har nu de adskilte Råd for konkurrence- og beskæftigelsesanliggender og Økofin-Rådet, der træffer endelige afgørelser inden for deres respektive områder. Det er på dette punkt, at Økofin bliver dominerende og stækker de andre to Råd. Det er en grundlæggende brist i hele proceduren.
Min anden bekymring er, at Parlamentet nævnes første og eneste gang i maj i forbindelse med beskæftigelsesretningslinjerne. Hvis Kommissionen som institution mener det alvorligt med inddragelse af Parlamentet, bør den bakke os op, når vi indkalder til en interinstitutionel aftale, så Parlamentet kan få formel indflydelse på forberedelserne af Rådets forårsmøde.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Hr. formand, tak for den information, som vi har fået fra Kommissionen. Den var kortfattet, hvilket den jo skal være i denne sammenhæng.
Jeg vil dog gerne tage yderligere to sager op. For det første kunne det være interessant at få mere at vide om, hvordan Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter kan opnå en fælles holdning. Hr. Hughes har allerede taget dette op, men det er vigtigt, at det præciseres. Man kan sige, at det er ganske uklart, hvordan Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter skal deltage i denne proces.
Det andet, jeg vil nævne, er processerne. Jeg støtter idéen om, at disse processer bør harmoniseres. Der tales om to processer, men jeg mener, at man burde tale om tre processer, nemlig den økonomiske proces, beskæftigelsesprocessen og processen for social deltagelse. Alle tre har hver deres værdi og noget specielt at bidrage med. Det er derfor meget vigtigt, at disse særlige kendetegn bevares, når processerne harmoniseres, ellers bliver den samlede værdi reduceret. Jeg undrer mig således over, hvordan man har tænkt sig, at de enkelte karaktertræk hos hver enkelt skal kunne bevares, når de harmoniseres.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. kommissær, jeg har et par korte bemærkninger. På vegne af Parlamentet og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har vi ved forskellige lejligheder - for nylig under det uformelle Ministerråd i Kolding - gjort opmærksom på, at vi gerne vil have en koordination af disse cyklusser på området beskæftigelse og socialpolitik. Det vil vi ikke uden videre, det vil vi, fordi der i traktaten meget udtrykkeligt står, at retningslinjerne for beskæftigelsespolitikken til en vis grad skal være i overensstemmelse med de økonomiske retningslinjer. Nu håber jeg, at der opstår en vekselvirkning mellem disse to aspekter. At vi ikke udelukkende fokuserer på beskæftigelse. At vi ikke kun bekymrer os om antallet af job, men også om deres kvalitet. At vi ikke udelukkende tænker på beskæftigelse og udtryk som fleksibilitet på arbejdsmarkedet, men også tænker på den sociale sikring på arbejdsmarkedet. Med andre ord, alle de elementer, som kunne bidrage til en vekselvirkning, og mit spørgsmål lyder, om det er hensigten med hele dette policy mix.

Solbes
Hr. formand, jeg vil forsøge at komme med et hurtigt svar på de problemer, der berører mig direkte, og lade Anna Diamantopoulou besvare dem, der mere hører ind under hendes kompetence.
For det første om der er sket et brud på Lissabon, og om der er en manglende koordinering, hvad angår beslutningstagningen på forårsmødet i Rådet? Det mener jeg ikke. Jeg mener tværtimod, at det forholder sig lige modsat. Vi vil netop tage til Rådet til foråret med en holdning om retningslinjerne for de forskellige processer. Rådet i Lissabon vil træffe denne beslutning - der naturligvis skal være konsistent i alle retningslinjerne - og de senere Råd skal arbejde på dette grundlag. Det, vi opnår, er derfor det modsatte, nemlig at de forskellige Råd arbejder i henhold til en retningslinje, der er blevet fastlagt på forhånd. Vi handler ikke kun i samklang med Lissabon, vi går længere end det, der oprindeligt blev planlagt.
For det andet er der noget, der bekymrer mange af Dem, nemlig hvilken rolle parlamenterne - Europa-Parlamentet og de nationale - skal spille i denne proces. For så vidt angår de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik vil vi som tidligere nævnt fastholde en uændret retstilstand. Vi taler derfor ikke om en ændring af traktaten, eller om andre aspekter, der kan komme op i konventet. Vi mener dog, at den nye proces giver Parlamentet mulighed for to slags aktioner. For det første er der forhandlingen om gennemførelsesberetningen om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik. Parlamentet vil få meget mere tid, end det tidligere var tilfældet, til at afholde nævnte forhandling, og det vil også få større muligheder for at fastsætte sine egne holdninger om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, sådan som vi har gjort det til en praksis i de seneste år. I denne henseende mener vi, at situationen bliver klart forbedret.
De nationale parlamenters holdning besluttes af den enkelte medlemsstat, selv om Kommissionen er fortaler for, at de nationale parlamenter skal inddrages i såvel de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik som i spørgsmål om stabilitetsprogrammerne.
Endelig er det rigtigt, at der er en grundlæggende koordinering mellem de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og beskæftigelsen, men også med Cardiff-processen og de øvrige processer, der kan berøre den økonomiske politik. Det er de essentielle spørgsmål, jeg ønskede at kommentere.

Diamantopoulou
. (EL) Hr. formand, jeg vil gerne kommentere to punkter. Det første handler om særlige politikker, og hvorvidt vi kan gennemføre dem. Dette forslag opstiller konkrete mål samt procedurer og datoer for deres gennemførelse. Som sagt er et af de konkrete mål, at de to politikker skal være uafhængige. Vi vil således inden for rammerne af de overordnede retningslinjer få klare og konkrete retningslinjer for beskæftigelsen med tilhørende mål og procedurer. Jeg ved ikke, om nogen med sikkerhed kan sige, at vi vil nå dette mål. Men én ting er sikker, og det er, at den politiske vilje er til stede, og at procedurerne vil blive udformet, så vi kan gå i den retning. Jeg synes, at vi alle har et politisk ansvar for at nå disse mål både af politiske grunde, og fordi vi har brug for særskilte beskæftigelsespolitikker i EU som helhed.
Det andet spørgsmål drejer sig om hr. Bouwmans holdning til beskæftigelse, der naturligvis betyder mere end blot antallet af job. Inden for rammerne af retningslinjerne og her i Parlamentet har vi gentagne gange sagt, at vi skal opstille anvisninger og retningslinjer for beskæftigelsens kvalitet, og det er det, vi arbejder hen imod.

Goebbels (PSE).
Min første reaktion er overvejende positiv, for jeg mener, at Kommissionens forslag går i den rigtige retning. Man kan ikke bede om en bedre koordinering af medlemsstaternes økonomiske politikker uden samtidig at kræve en forbedring af procedurerne til koordinering af de økonomiske og sociale politikker og politikker om bæredygtig udvikling i EU.
Jeg tror, at der reelt skal ske en rationalisering af alle procedurerne vedrørende de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, nemlig dem fra Luxembourg, Cardiff, Köln, Lissabon, Stockholm, og hvad ved jeg! Eksperterne begynder at tabe tråden, og borgerne kan ikke længere finde sig selv i det. Det er derfor nødvendigt at rationalisere, men naturligvis på betingelse af, at Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter deltager i de nævnte procedurer. Hvis jeg forstod kommissær Solbes ret, så vil der fremover altså være en fælles koordinering på mellemlang sigt, som nulstilles hvert tredje år. Men tre år er lang tid for et parlament, hvis periode er på fem år, og for en Kommissionen, hvis forventede levetid ligeledes er fem år. Derfor vil visse lovgivere kun en enkelt gang opleve, hvordan en betydelig drøftelse om de overordnede retningslinjer foregår. Og tre år er også meget lang tid set i et økonomisk perspektiv. Hr. formand, for tre år siden var der total overflod på verdens børser, men for to år siden revnede ballonen, hvilket medførte betydelige indirekte skader.
Mit spørgsmål er altså følgende; Kan man fremover forestille sig, at det ikke er nødvendigt at tilpasse retningslinjerne til økonomi- og samfundsudviklingen?

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær og hr. kommissær, De nævnte, hr. Solbes, som det første, at De tilstræber ændringer af traktaten. Jeg vil gerne spørge Dem helt konkret: Hvilke ændringer af traktaten tilstræber De? Hvilken rolle spiller Europa-Parlamentet i forbindelse med medbestemmelse og medkompetence ved ændringen af traktaten?
Nu til mit andet spørgsmål. Vi taler alle om vækst og beskæftigelse. Vi har stabilitets- og vækstpagten. Vi har det indre marked. Vi har Lissabon-processen. Hvilke koordineringsmuligheder, som disse tre aftaler indeholder, er ikke udtømt til dato, eller hvorvidt forhindrer traktaten, at disse opgaver kan løses?

Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg er glad for at høre, at Parlamentet vil modtage dokumenter, inden vi formodes at udarbejde vores rapporter. Det er da positivt. Jeg vil gerne have svar på følgende spørgsmål. Hvordan passer bæredygtig udvikling ind i det? I sin indledning talte kommissær Solbes om bæredygtig vækst, hvilket ikke er det samme som bæredygtig udvikling. Nogle former for vækst kan være ødelæggende for miljøet og beskæftigelsen, og det er ikke specielt bæredygtigt. Hvor skal det bæredygtige element så komme fra? Hvordan skal det kunne bestemmes gennem en kvalitativ analyse af vækst, og hvordan skal det passe sammen med den koordinering, som vi håber at se i fremtiden? I øjeblikket er det et manglende element, og alligevel skal det åbenbart være et centralt emne på forårets topmøder, hvilket blev bestemt i Göteborg.

Solbes
Hr. Goebbels, for at tydeliggøre holdningen har vi forelagt dette spørgsmål meget hurtigt. Vi laver nogle overordnede retningslinjer hvert tredje år, men det forhindrer ikke en årlig ændring og en årlig forhandling.
Lad mig komme med et eksempel. For øjeblikket er hovedformålet med de overordnede politiske retningslinjer at styrke væksten inden for en økonomisk stabil ramme for at forøge produktiviteten og beskæftigelsen. Denne slags principper vil være generelle i en lang periode. Resultaterne kommer naturligvis hvert år, og vi skal indføre ændringerne under hensyntagen til det, der sker med økonomien. De skal forhandles hvert år, og vi skal lave årlige ændringer, men det skal ske på baggrund af en grundlæggende model, der er i kraft i tre år.
Hr. Karas, jeg tror, at jeg enten ikke har udtrykt mig ordentligt, eller også har oversættelsen ikke været så nøjagtig som ønskeligt. Jeg har sagt to gange, at det, vi ønsker med denne meddelelse, er at rationalisere og koordinere instrumenterne for den økonomiske politik uden at ændre lovgivningen. Derfor indeholder dette dokument ikke nogen ændring af traktaterne. Vi taler om, hvordan vi bedst kan udnytte de muligheder, traktaterne giver os.
I denne henseende vil jeg gerne komme med to kommentarer, nemlig at Europa-Parlamentets deltagelse allerede er klart defineret i traktaten, for så vidt angår retningslinjerne for beskæftigelsen, og vi iværksætter en ordning for Parlamentets deltagelse - ikke i en medbestemmelsesprocedure, da det ikke drejer sig om lovgivning - som netop, da der er mere tid til at arbejde med det forrige års gennemførelsesberetninger - og her er der behov for Parlamentets samarbejde - vil øge den tid, der er til rådighed til at træffe beslutninger om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, vil gøre det muligt for Parlamentet at øge dets deltagelse i processen, hvilket er det, vi alle håber.
Med hensyn til det tredje element, nemlig i hvilket omfang Lissabon kan forbedres eller anvendes endnu mere? Efter min mening er det det, vi forsøger, nemlig at få det bedst mulige resultat ud af Lissabon.
Endelig en sidste kommentar om bæredygtig udvikling. Bæredygtig udvikling er i år allerede medtaget som et mål i de overordnede politiske retningslinjer, og de indeholder visse elementer om bæredygtig udvikling.

Van Lancker (PSE).
Hr. formand, jeg synes, at Kommissionen har gjort et rosværdigt forsøg på at skabe større kontinuitet og sammenhæng, men tillad mig at bemærke, at dette forsøg efter min mening ikke går vidt nok i retning af de optimale målsætninger.
For det første vil jeg gerne sige noget om kontinuiteten. Jeg synes, det er godt at arbejde på længere sigt, men tilpasninger skal fortsat være mulige fra tid til anden. Det tager Kommissionens meddelelse højde for. Jeg har et spørgsmål om tidsplanen. Ifølge tidsplanen kommer der nu nye retningslinjer for en periode på tre år, nemlig fra 2003 til 2006. Det betyder, at vi overskrider Kommissionens og Parlamentets mandater. Jeg havde håbet, at dette mere ville blive en slags tiltrædelsesprogram, bundet til Kommissionens og Parlamentets politiske mandater. Kan kommissæren kommentere dette?
For det andet nævnes de globale økonomiske retningslinjer som centrale implementeringsinstrumenter, fordi de også indeholder alle beskæftigelsesstrategiens hovedlinjer. Min kollega, Stephen Hughes, har allerede kommenteret dette i forbindelse med Rådet (økonomi og finans). Beskæftigelse er optaget i de økonomiske retningslinjer, men det var allerede besluttet, at enighed om f.eks. koordination af pensioner og sundhedsvæsen også skulle omfattes af de økonomiske retningslinjer. Hvordan står det nu til med disse? Jeg kan ikke se noget om dem i meddelelsen.

Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke Kommissionen for dens forslag, men jeg vil ligeledes henlede opmærksomheden på et spørgsmål, der så afgjort har at gøre med forbedringen af den økonomiske politiks og beskæftigelsespolitikkens samordning, nemlig den debat, der finder sted om stabilitetspagten og dens fleksibilitet, og som i nogle lande er meget heftig.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvordan den har tænkt sig at reagere, og hvordan den har tænkt sig at skelne mellem holdningen hos nogle medlemsstater og regeringer, der ønsker at revidere stabilitetspagten ved at slække på dens bestemmelser - af den undertiden simple årsag, at de har vanskeligt ved at holde deres offentlige finanser under kontrol, samtidig med at de ønsker at opfylde deres løfter om skattenedsættelser i en så vanskelig økonomisk situation - og holdningen hos andre medlemsstater, der har nogle efter min mening fornuftige forslag til at opprioritere vækstpagten og investeringerne ved på en god måde at bruge den gyldne regel om, at de mest produktive offentlige investeringer skal være i tråd med Lissabon-strategien. Endelig vil jeg gerne spørge, hvordan dette skal samordnes med de forslag, som Kommissionen gjorde rede for her i aften.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne spørge Kommissionen, hvordan den vil garantere den demokratiske legitimitet i forbindelse med koordineringen af de økonomiske politikker, social- og beskæftigelsespolitikken i henhold til Lissabon-processen og videreførelsen af den, hvis den afviser traktatændringer inden for rammerne af konventforhandlingen.

Solbes
For det første vil jeg besvare spørgsmålet om sammenfaldet mellem Kommissionens og Parlamentets processer.
Man kunne naturligvis overveje en langsigtet programmering - fem år - men efter vores mening ville det være for lang en periode. Selv om vi ikke taler om fem år, vil de problemer, De har rejst, altid bestå. Enten er det ét år, eller også vil et hvilket som helst tal over et år give os disse problemer. Jeg tror dog, at bekymringen går på, at to eller tre år giver problemer, ligesom fire år. Enten er det fem eller også er det ét. Fem er for meget, ét giver os for lidt manøvrerum.
Under alle omstændigheder mener jeg, at det er et falsk problem. For det er muligt at diskutere de nødvendige ændringer hvert år, og derfor giver det ingen vanskeligheder, som jeg tidligere anførte over for hr. Goebbels, og hvis en institutionel eller anden ændring gør det nødvendigt at rejse problemet igen, er det naturligvis muligt.
Med hensyn til det andet punkt, nemlig hvad der sker med Økofin (beskæftigelse), og i hvilket omfang der er tale om modsigelser? Det, vi forsøger, er netop at undgå modsigelser i processen af en meget simpelt årsag, nemlig at processen starter i Kommissionen med en holdning, der skal være konsistent. Denne holdning skal besluttes eller bakkes op af Det Europæiske Råd. Økofin-Rådet og Rådet (beskæftigelse) skal arbejde i overensstemmelse med de retningslinjer, Rådet har udstukket på sit forårsmøde, og det er Rådet, der på mødet i juni til sidst godkender retningslinjerne, som skal være indbyrdes konsistente og konsistente med det, som Det Europæiske Råd har foreslået. Derfor bør denne slags mangel på sammenhæng ikke kunne finde sted.
Et spørgsmål, der efter min mening falder helt uden for dagens forhandling, er stabilitetspagten. Jeg vil ikke udbrede mig for meget. Stabilitetspagten er en del af Fællesskabslovgivningen. Min holdning er alment kendt: Jeg mener, at lovgivningen skal overholdes, og det er derfor min holdning, at stabilitetspagten skal anvendes sådan, som det er fastsat i de til enhver tid gældende regler.
Det betyder ikke, at Kommissionen ikke er opmærksom på de erfaringer, pagten har givet os, og at den ikke har foreslået - selveste Kommissionen - en række fortolkende elementer i overensstemmelse med den økonomiske udvikling, herunder så vigtige elementer som f.eks. at tage hensyn til konjunkturtilpassede budgetter for at vurdere virkeligheden, for så vidt angår muligheden for at opnå de nominelle mål, der er fastsat i stabilitetsprogrammerne.
Jeg synes fortsat, at stabilitetspagten er et fremragende instrument, og at vi naturligvis skal drage de bedst mulige konklusioner af virkeligheden, så pagten kan fungere bedre, men ikke så pagten bliver berørt i dens substans.
Et sidste punkt, nemlig den legitimation af processen, som fru Randzio-Plath nævner. Jeg synes, at processen har al den legitimitet, der findes for øjeblikket. Den har endda mere end det, i den forstand at ikke kun de sektoriale Råd er involveret i disse beslutninger, men også Det Europæiske Råd ved begyndelsen og afslutningen af processen, og for det andet at Europa-Parlamentets nuværende involvering eller deltagelse ikke blot fastholdes, men forsøges forøget.
De rejser et andet problem, nemlig hvilken slags ændring af traktaten, der kan komme på tale i fremtiden for at få en større deltagelse fra Europa-Parlamentet i denne proces? Dette spørgsmål siger meddelelsen ikke noget om. Det er et spørgsmål, der drøftes i konventet, og det resultat, der kommer ud af det, afhænger af forhandlingen på regeringskonferencen.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne kommentere tre punkter. For det første falder hele forslaget som tidligere nævnt ind under rammerne af den aktuelle traktat, der ikke behøver at blive fortolket anderledes eller bredere eller på nogen måde blive ændret. Dernæst er dette forslag blot et skridt i den rigtige retning. Vi kan ikke opdatere Lissabon-procedurerne med et slag. Så for at vende tilbage til det, som fru Van Lancker sagde om andre politikker såsom pensionsordninger eller politikker om andre sociale emner eller problemet med udstødelse, som vi drøftede for nylig, så må jeg sige, at alle disse procedurer er under forandring, og at det er vores endelige mål at koordinere dem inden for nogle fælles rammer. Det tredje punkt, som en række af de ærede medlemmer kom ind på, er spørgsmålet om, hvor mellemlang eller kortsigtet tidsplanen skal være.
Jeg tror, at dette forslags succes ligger i det faktum, at det opstiller mål inden for en mellemlang tidsfrist. Jeg nævnte 2010. Det er meget vigtigt, da navnlig beskæftigelsespolitikkerne skal være af strukturel karakter. De lader konjunktursvingninger ude af betragtning, og derfor er mellemfristede mål af langt større betydning, og de gør det lettere for regeringerne at koncentrere deres indsats og gennemføre særlige målsætninger. Samtidig foreslår vi imidlertid en manuel overvågning af procedurerne, således at der hvert år afholdes en debat i Parlamentet på baggrund af medlemsstaternes rapporter, og så vi, som hr. Solbes Mira netop har sagt, kan undersøge de nye forslag, hvis der opstår særlige situationer eller uventede omstændigheder.

Formanden.
Tak til fru Diamantopoulou og kommissær Solbes.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om salgsfremmende foranstaltninger i det indre marked.

Folias (PPE-DE)
Hr. formand, kommissærer, alle forretningsfolk er enige i, at hvis vi skal have et ægte indre marked, så er vi nødt til at fjerne alle de resterende hindringer. Derfor er initiativet til dette forslag til en forordning fra Kommissionen velkomment, men det samme er ikke tilfældet for teksten i sin helhed.
Et af de få punkter, jeg vil kommentere, er planen om at tillade salg med tab. Hvad er formålet hermed? Hvem vil det gavne, bortset fra en håndfuld store indkøbscentre, der kan tælles på én hånd? Ingen overhovedet! Men for mere end 20 millioner små og mellemstore virksomheder kan det være dødsens farligt, og hvis de store detailhandlende handler illoyalt og sælger med tab, kan de udslette tusindvis af små og mellemstore virksomheder og minimere konkurrencen.
Mange millioner arbejdstagere vil miste deres job som en følge heraf. Og mere arbejdsløshed er det sidste, den europæiske økonomi har brug for i den aktuelle, dårlige situation. Det vil heller ikke gavne kunderne, da udsalgsvarerne hurtigt vil blive erstattet af massive prisstigninger, når nogle få virksomheder har sat sig på markedet.
Hvis vi ønsker at repræsentere EU's millioner af arbejdstagere og virksomheder, hvis vi vil bevare de små og mellemstore virksomheder som rygraden i den europæiske økonomi og samfundsstruktur, og hvis vi fortsat ønsker at have hold i virkeligheden, så skal vi stemme imod salg med tab ved morgendagens afstemning.
Formanden.
Hr. Harbour har bedt om ordet for en bemærkning til forretningsordenen.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg prøvede på at fange Deres blik, inden hr. Folias startede, fordi jeg tror, at alle de tilstedeværende inden forhandlingens start ønsker at få ført til protokols, at vi genoptager forhandlingen 10 timer - jeg gentager, 10 timer - efter vi startede den. Jeg - samt givetvis mange af kollegerne, og i særdeleshed ordføreren - finder det helt uacceptabelt, at et seriøst arbejdende parlaments behandling af et så vigtigt emne planlægges på denne måde.
Jeg ser frem til at bidrage til forhandlingen senere, men jeg ønskede at få disse bemærkninger ført til protokols nu, fordi det er meget vigtigt, at De som formand forstår, hvor alvorligt vi ser på håndteringen af denne sag.

Formanden.
Jeg skal tage det til efterretning, hr. Harbour.

Lehne (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig min kollega Harbours ord. Faktisk synes jeg ikke, at lovgivningsarbejdet her i Parlamentet får den opmærksomhed på dagsordenen, som den burde have, og at vi af og til stadig holder fast i resolutionstraditionen fra 1979. PPE-Gruppen har haft det ret svært med forslaget fra Kommissionen. Det hænger også sammen med, at der selvfølgelig er højst forskellige retstraditioner inden for konkurrencelovgivningen i medlemsstaterne. Vi har derfor brugt mange kræfter på at finde et kompromis, også sammen med ordføreren i udvalget, og jeg kan meddele plenarforsamlingen her i dag, at PPE-Gruppen står samlet bag dette kompromis - og det er identisk med betænkningen fra ordføreren fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked - og jeg tror virkelig, at det er en bemærkelsesværdig meddelelse her i plenarforsamlingen for en så stor gruppe. Der var ikke en eneste stemme imod i gruppen.
Dette kompromis betyder, at vi erklærer os indforstået med Kommissionens koncept, der går ud på at planlægge en forordning. Faktisk tror vi også, at en forordning principielt er et egnet instrument til at løse de nævnte problemer. Medlemsstaterne har dog brug for en rimelig tilpasningsperiode. Derfor har vi planlagt et senere tidspunkt for ikrafttrædelsen, nemlig først den 1.1.2005.
Vores kollega, hr. Folias, talte om de mellemstore virksomheders problemer. De har faktisk spillet en afgørende rolle i debatten hos os. Jeg vil blot gøre opmærksom på to eksempler. Mange medlemsstater har, også for at beskytte deres mellemstore virksomheder, forbud mod salg med tab i deres konkurrencelovgivning. Vi har ændret Kommissionens forslag i retning af, at dette fremover fortsat udtrykkeligt er muligt. Vi har også sørget for, at afgiftsordningerne for de liberale erhverv fortsat kan bestå uden begrænsninger. Omvendt har vi opnået en vis nødvendig harmonisering. Jeg mener, at overskridelser inden for konkurrencelovgivningen som dem i Tyskland i begyndelsen af året, da et firma ville tilbyde en rabat på 20%, og retten forbød den det, ikke længere vil være mulige. Mange tak for opmærksomheden. De må have mig undskyldt. Jeg skal desværre gå nu, for jeg har et andet mødet fra kl. 21.00. Jeg beder mine kolleger og kommissæren om forståelse!

Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne rette en stor tak til ordføreren, hr. Beysen, for hans grundige arbejde og for den vægt, han lagde på alle problemerne, der - hvilket også hr. Lehne, der talte før mig, var inde på - er blevet drøftet indgående i Kommissionen.
Efter min mening var det en god idé at stille dette forslag i form af en forordning, for jeg tror, at en forordning rent faktisk er det instrument, der er mest velegnet til at fastlægge nogle ensartede bestemmelser om specifikke og målrettede spørgsmål, sikre prisernes gennemskuelighed, styrke retssikkerheden og opfylde kravet om ensartede bestemmelser her efter euroens indførelse. Den lovgivningsmæssige indfaldsvinkel gør det ikke mindst muligt at skabe et retsgrundlag, som giver forbrugerne og de andre markedsaktører tilstrækkelig information til, at de kan træffe nogle velovervejede beslutninger.
Den tekst, der er forelagt os, og som vi skal stemme om i morgen, er under alle omstændigheder resultatet af et grundigt arbejde i udvalget og i de rådgivende udvalg. Dette arbejde ændrer og forbedrer det oprindelige forslag på mange vigtige punkter, der har at gøre med beskyttelsen og sikkerheden for forbrugere, børn og små og mellemstore virksomheder, en sund konkurrence og subsidiaritetsprincippets indførelse. I et ændringsforslag indfører man nemlig subsidiaritetsprincippet om, at medlemsstaterne delvist kan begrænse kommunikation af salgsfremmende foranstaltninger for at beskytte forbrugerne, leverandørvirksomhederne og konkurrencen.
Det, der er blevet vedtaget i Retsudvalget, er efter min mening særlig vigtigt, nemlig en forbedring af børns beskyttelse, ikke mindst når det gælder personoplysninger samt gratis gaver og tilgift, som er potentielt skadelige. Forbrugerne bliver ligeledes beskyttet i form af retslige og udenretslige klageordninger.
Alt i alt er der efter min opfattelse tale om et fornuftigt forslag, hvor man tager højde for nødvendigheden af at gøre det indre marked fuldt ud funktionsdygtigt og samtidig give forbrugerne den fornødne beskyttelse.

?lavanos (GUE/NGL).
Hr. formand, det er vigtigt, at vi harmoniserer praksis vedrørende salgsfremmende foranstaltninger på det indre marked på fællesskabsplan, men Kommissionens forslag giver anledning til en lang række spørgsmål. Som flere af de ærede medlemmer allerede har sagt, er det alvorligste negative element i forslaget, at det tillader salg med tab, hvilket de nationale myndigheder ikke vil kunne begrænse eller forbyde.
Jeg tror ikke, at det vil fremme en sund konkurrence. Derimod vil det resultere i illoyal handelspraksis fra de meget store virksomheders side. De mindre virksomheder og forbrugerne vil lide tab, fordi nogle få virksomheder vil sætte sig på hele markedet, når al lokal konkurrence er tilintetgjort.
Jeg glæder mig derfor over reaktionen fra Udvalget om Retlige Anliggender og dets ændringsforslag, ifølge hvilke de enkelte medlemsstater kan indføre eller bibeholde forbud mod salg med tab i deres lovgivning. Fem lande i EU har allerede en sådan lovgivning - herunder Grækenland, hvis lov nr. 2941 vedtaget i 2001 i det store hele sikrer handelsstandarder og forbyder salg med tab. Hvis Kommissionens tekst vedtages, vil denne lov være i strid med fællesskabslovgivningen. Hvis ændringsforslaget fra Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender vedtages, skulle der ikke være noget problem, og det er derfor meget vigtigt, at vi støtter disse ændringsforslag fra Udvalget om Retlige Anliggender.
Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, det forslag til forordning, som Parlamentet behandler i øjeblikket, bør efter min mening godkendes, for selv om det på den ene side er rigtigt, at salgsfremmende foranstaltninger er et aktuelt spørgsmål og udgør en alt andet end ubetydelig markedsandel, forholder det sig på den anden side også sådan, at der i dag eksisterer nogle nationale lovgivninger, som med deres begrænsninger for salgsfremmende foranstaltninger og ikke mindst for salg med tab går ud over det indre markeds gennemførelse. Kommissionen har efter min mening foreslået os en fornuftig tekst, som vil være en passende løsning på problemet med, at der ikke eksisterer et egentligt indre marked for salgsfremmende foranstaltninger og tilbudsvarer, eftersom markedet splittes op af forskellige lovgivninger, der forbyder visse handlinger i nogle lande, mens de er tilladt i andre lande.
Jeg er bange for, at nogle af de ændringsforslag, som Retsudvalget har stillet, risikerer at gå ud over denne teksts effektivitet. Her tænker jeg især på ændringsforslag 29 og 32, hvor man ganske vist forsvarer subsidiaritetsprincippet, men faktisk risikerer at gøre det, som forordningen siger og foreslår om salg med tab, forgæves. Jeg tror, at der navnlig er en ting, som bør understreges, nemlig at der både er konkurrencemyndigheder på fællesskabsplan og på nationalt plan, og at der eksisterer en lovgivning om konkurrence og om alle de tilfælde, der falder ind under illoyal konkurrence. Derfor bliver også salg med tab, som er et tilfælde af illoyal konkurrence, retsforfulgt på denne måde. Der findes således nogle konkurrencemyndigheder, men i alle andre tilfælde er salg med tab ikke noget negativt, men derimod en god ting. Det er selvfølgelig en god ting for forbrugerne, som kan købe varer eller tjenesteydelser til en pris, der er yderst fordelagtig for dem, og det betyder ikke så meget, om dette sker i en midlertidig periode eller ej. Efter min mening er det ikke rigtigt, at salg med tab nødvendigvis skader de små virksomheder. Faktisk benytter de små virksomheder sig ofte af salg med tab for at lancere et produkt eller en forretning, eftersom de ikke har så mange finansielle midler til rådighed til omfattende reklamekampagner og ofte heller ikke til mindre reklamekampagner. Jeg tror, at man på denne måde risikerer at skade forbrugerne og virksomhederne.
Jeg har en kort bemærkning mere, nemlig om inflationsspørgsmålet. Her tænker jeg på Italien, men det gælder også for andre lande. At have - sådan som det er sket i Italien - begrænset salg med tab så meget, at man reelt har gjort det umuligt, har været med til at skabe forudsætningerne for et marked, der er mindre konkurrencedygtigt og således mere udsat for prisinflation.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, på vegne af mine kolleger i Det Forenede Kongeriges Konservative parti vil jeg gerne hilse dette meget elegante og enkle forslag til en reform af det indre marked velkommen. Det vil måske overraske nogle af kollegerne, at det regelfastsættende indhold af nærværende forordning omfatter otte klausuler og tre sider, og at der alligevel var 200 ændringsforslag. En del af problemet - og her henvender jeg mig specielt til kommissæren, fordi jeg ved, at han er lydhør - består i, at skønt det indre marked er i centrum for de økonomiske reformer under Lissabon-målene, så oplever vi det helt besynderlige, når et enkelt reformforslag fremsættes, at en række medlemsstater opponerer imod det, og at flere parlamentsmedlemmer prøver på at ændre og udvande det.
Vi står nu med et acceptabelt kompromis takket være en heroisk indsats fra hr. Beysens side. Jeg er overbevist om, at der vil være et stort flertal for hans forslag i morgen, og det med rette. Hvordan kan vi retfærdiggøre et indre marked anno 2002, hvor folk, der går på indkøb i Antwerpen får helt andre handler, tilbud og betingelser end folk, der går på indkøb i Rotterdam, der ligger nogle få kilometer borte? Den samme historie gentager sig i hele EU.
Formålet med denne forordning er at sætte forbrugerne i stand til at træffe valg på det indre marked ved at give dem oplysninger samt mulighed for at udnytte deres valgmuligheder. En masse forslag og ændringsforslag fra Den Socialdemokratiske Gruppe - som jeg er sikker på, at vi vil forkaste i morgen - afspejler den gammeldags mentalitet, hvor man forsøger at fortælle forbrugerne, hvad der er bedst for dem. Den tid er ovre! Nu taler vi om en internetverden, hvor folk kan handle overalt i EU, og hvor virksomhederne kan udsende tilbud til alle. Dette er en afgørende foranstaltning.
Afslutningsvis vil jeg takke kommissæren for hans bemærkninger om kommerciel kommunikation, hvor han sagde, at Parlamentet skal redde det indre marked. Det vil denne side af Parlamentet og dette udvalg fortsat gøre. Vi vil også redde EU's forbrugere fra den overdrevne indblanding, som nogle af vores kolleger foreslår.

Santos (PSE).
Hr. formand, vi må bifalde både den værdifulde undersøgelse, som Kommissionen har gennemført af salgsfremmende foranstaltninger i det indre marked, den form for lovgivning, som den foreslår, og de fleste af de løsninger, som indgår i forordningen. Ingen nok så god hensigt om at styrke det indre marked og udnytte konkurrencereglerne bedre - sådan som Kommissionen så rigtigt ønsker det - kan imidlertid skjule det ufornuftige i at tillade salg med tab. Som det allerede er blevet sagt i denne debat, er der ikke nogen, der forærer nogen noget; man får ikke noget gratis. Salg med tab er en handelsstrategi, som forbrugerne før eller siden kommer til at betale. God handelsskik er helt afgørende i opbygningen og udviklingen af en sundere, retfærdigere og mere sammenhængende økonomi. En aggressiv prisstrategi som salg med tab er uforenelig med disse værdier.
Når denne salgsmetode bliver udbredt, lægger den et uacceptabelt pres på produktionsleddet i de brancher, hvor den indtager en dominerende position, og får helt ødelæggende følger for producenternes profitmargen og derfor også for selve de små og mellemstore virksomheders overlevelse, virksomheder, der tvinges til alle former for indrømmelser og kan udsættes for chikane af enhver art. Denne salgspraksis fremmer desuden også impulskøb, hvilket ikke just er nogen fordel for forbrugerne, men snarere til skade for deres interesser, fordi den griber ind i deres prioriteringer.
Forbud mod salg med tab må derfor opretholdes som et grundlæggende princip for al god handelsskik. Det er derudover en kendsgerning, at en handelsstrategi baseret på aggressive priser slet ikke lader sig kontrollere gennem den almindelige konkurrencelovgivning. Europa-Parlamentet må derfor foreslå ændringer i Kommissionens forordning ifølge de principper, som jeg har nævnt.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, lad mine første ord være en oprigtig lykønskning til ordføreren for hans betænkning. Teksten, som er blevet vedtaget af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, er resultatet af hans gode indsats og samarbejdsånd, der har gjort det muligt at opnå nogle bredt accepterede kompromiser. Resultatet er en tekst, der er blevet afbalanceret for at øge beskyttelsen af forbrugerne, i særdeleshed med hensyn til den information, de skal have, klageadgange, de mindreåriges situation m.v.
Der udelukkes også forskellige former for praksis, som ikke har karakter af salgsfremme, f.eks. drift af hasardspil under påskud af at være salgsfremmende foranstaltninger eller salg med tab eller salg af en vare under kostprisen. Jeg gentager, at sidstnævnte ikke er en egentlig salgsfremmende foranstaltning, fordi dens formål ikke så meget er forbrugerbeskyttelse som fjernelse af konkurrenter på markedet, hvilket på lang sigt hverken er til gavn for forbrugerne, konkurrencen eller for markedets ordentlige funktion.
Derfor anses det for en illoyal praksis i de fleste - ikke de færreste - medlemsstater. Der er desuden flere af disse, der har været nødt til at genindføre disse bestemmelser, da konkurrencereglerne er utilstrækkelige. Og det skal man tage i betragtning, hr. formand, mine damer og herrer, når Kommissionen udarbejder artikel 7- rapporten, og når vi forsøger - som det er tilfældet - at gennemføre det fælles marked. For det er ikke acceptabelt, at det fælles marked er et middel til at udbrede metoder, som flertallet af medlemsstaterne af gode grunde finder skadelige.
Virkningen af en liberalisering kan ikke kun vurderes økonomisk, men skal ske under hensyntagen til alle de faktorer, der påvirker almenvellets interesser, og forbrugerbeskyttelse er noget, som ikke blot kan overlades til visse store virksomheders underbudspolitik.
Vi mener derfor, at den trufne løsning er passende, og derfor vil det overvældende flertal af vores gruppe - som ikke er ultraliberal, men går ind for en social markedsøkonomi - støtte den.

Fiori (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hvis vores målsætning er en lovgivning, der giver fuld retssikkerhed, og som samtidig lader borgerne få den størst mulige fordel af det indre marked, er der ingen tvivl om, at det forslag til forordning, man har forelagt os, er et skridt i den rigtige retning. Vi har arbejdet meget med denne forordning. Det antal ændringsforslag, som mine kolleger nævnte, har sammen med drøftelserne i Retsudvalget vist betydningen af det, som efter vores mening er den eneste rigtige vej for det EU, vi ønsker at skabe.
Det er nødvendigt at opstille nogle regler for det indre marked, og disse regler skal testes i dagligdagen. I forordningen behandles en række yderst vigtige punkter. Jeg vil ikke nævne dem, som mine kolleger allerede har været inde på. Der er f.eks. et punkt, hvor vi godt kunne tænke os, at man gjorde sig nogle flere overvejelser, nemlig bilæggelsen af tvister. I denne nye verden, hvor forbrugerne er i dialog med markedet, ville vi også gerne gøre nogle forsøg med selvregulering. Når det gælder tvister - som finder sted i enhver handelssituation - opfordrer vi ligeledes Kommissionen til at styrke pilotfasen i det europæiske udenretslige net.
Desuden - og det er også efter mine kollegers anvisning - vil vi gerne have, at aktiviteterne i Ekspertgruppen om Kommerciel Kommunikation bliver mere omfattende. Denne gruppe, som blev oprettet helt tilbage i 1998, skal nu tilpasses til den stadig mere tvingende nødvendige indførelse af det indre marked. Der er i øvrigt en lang række allerede nævnte aspekter, som er vi er helt enige i.
Til sidst vil jeg gerne sige, at dette efter vores opfattelse er den rigtige metode til at udvikle det EU, som vi ønsker, i det indre marked.

Thyssen (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne først takke ordføreren, hr. Beysen, fordi han påtog sig at være ordfører. Han har givet vores gruppe muligheder nok for at give udtryk for de vigtigste af vores synspunkter i betænkningen. Derfor opnåede vi ikke blot støtte fra et flertal på 90% af medlemmerne i Retsudvalget, men vi kunne også sikre, at forslaget som helhed nu er mere afbalanceret og viser det indre markeds menneskelige ansigt.
Jeg har to spørgsmål til kommissæren. Jeg vil gerne høre kommissærens mening om det ændringsforslag, hvori vi vil opretholde det nationale forbud mod salg med tab, eller i hvert fald give medlemsstaterne mulighed for at gøre det. Jeg undrer mig over, om kommissæren har forståelse for, at vi foretrækker forebyggende foranstaltninger frem for, at vi bagefter må appellere til nationale eller andre konkurrencemyndigheder. Jeg undrer mig over, om kommissæren har forståelse for, at ikke alle medlemsstater har en sådan juridisk kultur, som gør det let at appellere til konkurrencemyndighederne for at løse et sådant problem. Jeg undrer mig over, om kommissæren har forståelse for, at salg med tab er et instrument, som ikke blot i overensstemmelse med konkurrenceretten kan misbruges af virksomheder med en dominerende magtstilling for at overvinde konkurrenter, men at det også kan misbruges af en integreret distributionsvirksomhed med en finansielt stærkere stilling, som dermed tager kampen op med specialiserede, finansielt mindre stærke små og mellemstore virksomheder.
Noget andet, som jeg gerne vil have at vide af kommissæren, vedrører forbrugerbeskyttelsesområdet, som der har været en række meddelelser om. Kan vi stadig forvente noget? Hvad kan vi forvente? Hvad har Kommissionen i baghånden?

Niebler (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil også gerne først takke ordføreren fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, hr. Beysen, hjerteligt og lykønske ham med hans betænkning. Takket være det gode samarbejde med ham kunne vi give et i starten stærkt omdiskuteret forslag fra Kommissionen om salgsfremmende foranstaltninger den nødvendige afpudsning.
Reklame i de enkelte medlemsstater og først rigtigt i det grænseoverskridende Europa er en vanskelig, besværlig sag nu om dage. Man kan næsten ikke længere skabe en reklame i dag uden først at have konsulteret sin advokat. I de enkelte medlemsstater er der begrænsninger og forbud for erhvervsdrivende af den mest forskelligartede slags. Lad mig fortælle om et tilfælde i Tyskland - hr. Lehne har allerede nævnt det - i begyndelsen af året blev den euro-rabat, som en tøjkæde havde tilbudt, erklæret ulovlig af domstolene, rabatter for morgenmennesker blev erklæret ulovlige af domstolene, klassiske kundeloyalitetsordninger som de kendte Miles and more-ordninger er ulovlige i henhold til tysk ret.
Forbrugerne umyndiggøres, de anses for at være uvidende, uinformerede. Det må og skal der sættes en stopper for nu. Derfor bifalder jeg ligesom mine kolleger i gruppen også principielt Kommissionens forslag, der søger at finde en udvej. Med Retsudvalgets ændringer vil det helt sikkert være et vigtigt bidrag til grænseoverskridende markedsføring af varer og tjenesteydelser i Europa.
Vigtige ændringer, som Retsudvalget foreslår, vedrører forordningens anvendelsesområde. Der skal være undtagelser for nogle følsomme områder her. Hertil hører især nationale reklameforbud for personer, der udøver lovregulerede erhverv, f.eks. advokater eller notarer, samt forbud mod salgsfremmende foranstaltninger for lægemidler. Desuden skal nationale regler, der f.eks. vedrører aggressiv reklamepraksis, eller regler, der kan føre til udvikling af psykologisk købetvang, bevares. Undtaget fra forordningens anvendelsesområde er desuden sæsonbestemte udsalg samt prisfastsættelse for tryksager, og sidst, men ikke mindst, det er allerede blevet nævnt, det vanskelige emne salg med tab. Det er godt, at vi heller ikke har medtaget dette under anvendelsesområdet.
Ayuso González (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, forslaget til forordning om salgsfremmende foranstaltninger i det indre marked vil gøre det muligt for de europæiske virksomheder bedre at udnytte fordelene ved afskaffelse af grænserne og gennemføre deres økonomiske aktiviteter. Jeg synes derfor, at forslaget kommer meget belejligt for at gøre de nationale bestemmelser om kommunikation om salgsfremmende foranstaltninger mere humane.
Forslaget har rejst en meget vigtig debat i Parlamentets Udvalg om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om et meget konkret aspekt, og det drejer sig endnu en gang om salg med tab. Jeg glæder mig over at se, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked har medtaget Miljøudvalgets synspunkter i dets ændringsforslag, og jeg lykønsker hr. Beysen, ordfører for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, og fru Patrie, ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, hermed.
Det er fornuftigt, at salg med tab bliver reguleret på nationalt niveau. I dag forbyder flertallet af medlemsstaterne denne praksis, bl.a. Tyskland, Østrig, Frankrig, Irland, Grækenland og Spanien, og der er ikke tale om et arbitrært forbud. Jeg bliver den sidste taler, der siger, at salg med tab og gensalg med tab ikke kan betragtes som en salgsfremmende praksis, for det drejer sig om en praksis, der forvrider principperne om loyal konkurrence, og som især skader de små forretningsdrivende, der ikke har råderum til at konkurrere i en sådan situation.
Denne praksis forårsager desuden falsk alarm, for så vidt angår forbrugerinformationen, den skader varemærkets omdømme og forstyrrer fabrikanternes og leverandørernes planlægning alvorligt. Jeg støtter konkret ændringsforslag 27, 28, 29, 30 og 32, og jeg stoler på, at flertallet af Parlamentet også støtter dem, og at Kommissionen vil acceptere dem.

Bolkestein
Hr. formand, i mine indledende bemærkninger i formiddags forklarede jeg, at indvendingerne fra Parlamentet og også fra andre dele af samfundet koncentrerede sig om fire forskellige sektorer, fire forskellige aspekter af dette emne. Jeg vil gerne på Kommissionens vegne komme ind på disse fire aspekter og gøre det på følgende måde. Næsten alle medlemmer af Parlamentet, som har talt i aften og også i formiddags, har sagt noget om salg under kostprisen. Hvad angår det nationale forbud mod salg under kostprisen, har hr. Beysen, hr. Langen, fru Fourtou, fru McCarthy, hr. MacCormick og også mange andre udtrykt bekymring over indvirkningen på de små og mellemstore virksomheder, hvis dette nationale forbud blev opgivet. Jeg synes, at dette beslutningsforslag giver en acceptabel løsning, fordi det anmoder Kommissionen om at undersøge sagen nærmere, inden den foreslår en EU-løsning på problemet. Stillerne af beslutningsforslaget er enige med Kommissionen i, at de forskellige nationale forskrifter på dette område vanskeliggør grænseoverskridende køb og prisstrategier, og at det således vil være nødvendigt at handle på EU-plan. Kompromiset er acceptabelt for Kommissionen.
Jeg må imidlertid understrege, at Kommissionen ikke er enig i, at et sådant forbud mod salg under kostprisen skulle være nødvendigt for at opretholde udsalg. I de syv medlemsstater, hvor et sådant forbud ikke findes, fungerer sæsonudsalg jo udmærket. Kommissionen kan derfor ikke godkende fru Thyssens ændringsforslag 30. Men jeg vil gerne understrege, at der i den undersøgelse, som Kommissionen har lovet at iværksætte af salg under kostprisen, vil blive taget behørigt hensyn til følgerne af en deregulering på dette område for de små og mellemstore virksomheder.
Jeg kommer nu til det andet emne, som jeg også nævnte i formiddags. Med hensyn til fru Patries bemærkninger om forbrugerbeskyttelse og forbindelsen mellem dette initiativ og vores arbejde vedrørende loyal forretningspraksis er holdningen i hr. Beysens betænkning heldigvis ikke, at dette forslag har en negativ indflydelse på vores nuværende undersøgelse af nødvendigheden af et initiativ vedrørende loyal forretningspraksis. Det er i overensstemmelse med min kollega, hr. Byrnes, og mine gentagne erklæringer om, at disse to initiativer fuldstændigt supplerer hinanden. I den forbindelse er fru Ghilardottis ændringsforslag 28 og anden del af fru Nieblers ændringsforslag 12 desværre ikke acceptable for Kommissionen. Informationskravene i forslaget giver forbrugerne en glimrende beskyttelse, og derfor kan Kommissionen heller ikke acceptere ændringsforslag 41 og 50, som ville antaste forbrugerbeskyttelsens niveau. Hvad angår alkohol, anser Kommissionen ikke ændringsforslag 80 for at være proportionalt, da medlemsstater begrænser salget af alkoholholdige produkter til mindreårige.
Hvad angår det tredje punkt, salgsfremmende spil, vil jeg gerne sige, at Kommissionen i lyset af Parlamentets kraftige modstand mod Kommissionens nuværende holdning på dette område tilslutter sig den kompromisløsning, som foreslås i hr. Beysens betænkning. Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 8 i den nuværende form. Fru Patries og hr. Lehnes ændringsforslag 20, 21 og 22 er blevet overflødige, da forbindelsen mellem på den ene side deltagelse i et salgsfremmende spil og på den anden side køb af et produkt ikke længere er mulig.
For det fjerde er der princippet om gensidig anerkendelse. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at dette princip betyder, at en fri bevægelighed for salgsfremmende aktioner også er mulig uden en omfattende harmonisering. Som fru McCarthy og også fru Fourtou understregede, er princippet om gensidig anerkendelse hjørnestenen i alle vores aktiviteter vedrørende det indre marked. Det fungerer som bekendt også på internet. Ændringsforslag, som har til formål at fjerne dette princip fra forslaget, såsom fru Patries ændringsforslag 72 eller hr. MacCormicks og fru Hautalas ændringsforslag 79, er derfor ikke acceptable for Kommissionen. Det samme gælder for fru Patries ændringsforslag 73, hvori anvendelsen af dette princip gøres afhængig af yderligere besværlige bekendtgørelsesprocedurer.
Kommissionen er heller ikke positiv over for ændringsforslag, som underminerer det indre marked, såsom ændringsforslag 28 og 12, ej heller over for ændringsforslag, som har til formål at udelukke visse sektorer fra dets fordele, såsom første del af fru Nieblers ændringsforslag 13. Kommissionen kan heller ikke acceptere ændringsforslag 39 om sprogkrav.
Til sidst vil jeg sige til hr. Fiori, at Kommissionen absolut er enig i, at muligheden for at få oprejsning skal benyttes hurtigst muligt, men Kommissionen tror også, at dette i de fleste tilfælde bedst kan gøres af initiativtageren selv. Kommissionen vil foreslå en række regler for at sikre sig, at initiativtageren også handler derefter.
Hr. formand, det var min besvarelse af de stillede spørgsmål og de fremsatte bemærkninger i aften og i formiddags. Jeg har til sidst den behagelige opgave at takke ordføreren, hr. Beysen og også skyggeordføreren mange gange for deres yderst positive bidrag til forhandlingerne om dette vigtige emne, som også har skabt stor opmærksomhed. Kommissionen ved, at hr. Beysen har gjort sig stor umage, og at det også i lang tid var en temmelig vanskelig vej, som hr. Beysen og til sidst også hans udvalg er gået. Kommissionen er meget taknemmelig for, at det nu endelig er lykkedes at nå frem til et effektivt kompromis, og den håber og forventer, at kompromiset vil blive godkendt under afstemningen, som antagelig finder sted i morgen.

Formanden.
Tak, kommissær Bolkestein. Også jeg beklager over for ordføreren og vores kolleger, at denne vigtige forhandling blev gennemført på en sådan måde.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0249/2002) af Berenguer Fuster for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om udkast til Kommissionens forordning om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til beskæftigelse (C5-259/2002 - 2002/2126(COS)).

Berenguer Fuster (PSE)
Hr. formand, mine damer og herrer, Rådets forordning (EF) 994/98 indeholder en bestemmelse om, at Kommissionen skal vedtage forordninger om fritagelse efter kategorier, som fritager visse typer af støtte for forpligtelsen til anmeldelse til Kommissionen, idet den anvender en teknik, der allerede er blevet anvendt med succes på området konkurrencestridig adfærd.
Indtil videre har Kommissionen allerede vedtaget forordningerne om de små og mellemstore virksomheder, uddannelse samt minimumsstandarder, og nu foreslår den en forordning om statsstøtte til beskæftigelsen.
Indledningsvis vil jeg gerne komme med en række overvejelser. For det første, at det forslag, vi nu behandler, selv om det ikke bliver ændret, forbedrer den nuværende ordning. I dag findes der ikke en forordning om fritagelse efter kategorier på dette område, og retningslinjerne om denne slags støtte findes i en række forskellige meddelelser, der ikke har nogen retsgyldighed. Den kendsgerning, at visse typer støtte med klare kriterier er fritaget for forpligtelsen til anmeldelse, selv om sådanne kriterier kan være utilstrækkelige, betyder et vigtigt fremskridt, for så vidt angår gennemsigtighed og retssikkerhed, som vi kun kan anerkende.
For det andet vil jeg gerne understrege, at dette ikke betyder, at støtte, der ikke opfylder de karakteristika, der er indeholdt i forordningen, bliver betragtet som ulovlig. Overhovedet ikke. Det eneste, det betyder, er, at en sådan støtte skal anmeldes, så det kan undersøges, om den er eller ikke er i modstrid med traktatens mål. Og vi må ikke glemme, at disse mål ikke kun indeholder fastholdelse af en ordning, hvor konkurrencen ikke bliver forvredet, men også beskæftigelsesfremme.
For det tredje bør der præciseres nogle forudsætninger for at undgå, at de forvaltninger, som yder støtten - især de regionale myndigheder i Spaniens tilfælde og også i andre medlemsstater - bliver underkastet de lange sagsbehandlinger, som en anmeldelse betyder, når der ydes statsstøtte til beskæftigelsesfremme, i særdeleshed inden for sektorer, hvor arbejdstagerne er hårdere ramt af arbejdsløshed.
I tråd hermed og i overensstemmelse med målene i Lissabon-strategien, foreslår vi at støtte omlægningen af arbejdskontrakter til faste kontrakter og en større fleksibilitet ved definitionen af de forskellige kollektiver af arbejdstagere, der modtager støtte, samt tilpasse dem til den enkelte regions karakteristika, og medtage støtte til fremme af kvindernes beskæftigelse blandt de fritagne støtteområder og endelig en udvidelse af den alder, hvor de unge arbejdstagere - eller dem, der befinder sig i sidste del af deres arbejdsliv - kan modtage støtte, uden at der er behov for ændringer.
Alle disse kriterier, der er indeholdt i Den Socialdemokratiske Gruppes ændringsforslag 1, går direkte ud på at fremme beskæftigelsen i dårligt stillede sektorer, og det forvrider på ingen måde konkurrencen, at de bliver medtaget i forordningen. Sammenligningen af de konkurrencebegrænsende virkninger af denne støtte med andre kan, hvis vi analyserer det nøgternt, være en fornærmelse mod intelligensen.
Vi vil ikke her gå ind i en debat om statsstøtte og dens virkninger på konkurrencen, men hvis der findes en statsstøtte, der fortjener at blive betragtet som forenelig med traktatens mål, så er det støtte til beskæftigelsesfremme.
Det ville ikke være godt, hvis vi gav de europæiske borgere og arbejdstagere det indtryk, at Kommissionen viser tegn på fleksibilitet ved at tillade andre typer støtte, mens den udviser ekstraordinær strenghed, når det drejer sig om støtte til beskæftigelsen. Det ville ligeledes være hensigtsmæssigt, hvis de erhvervsdrivende foreninger generelt bliver fritaget. Som bekendt er de erhvervsdrivende foreninger en vigtig stødpude for fastholdelsen af beskæftigelsen, når en sektor kommer i krise, og denne virkelighed bør afspejles i forordningen.
Endelig er der i den vedtagne betænkning blevet indføjes nogle afsnit om, at foranstaltninger til fleksibilitet på arbejdsmarkedet skal have fortrinsret frem for støtte til jobskabelse. Jeg vil ikke give mig til at gendrive denne idé, der - som enhver anden idé, der bliver udtrykt så kategorisk - afspejler et udpræget konservativt og usmidigt kriterium, som jeg ikke kan være enig i. Men De bliver nødt til at erkende, at det uanset Deres ideologiske holdning er en underlig og ekstravagant idé på nuværende tidspunkt, som ikke burde være med i betænkningen, der drejer sig om andre spørgsmål. At insistere på det ville betyde en overdreven interesse i at sende budskaber til fordel for en bestemt aktion, som store dele af såvel Europa-Parlamentet som det europæiske samfund ikke er enige i.

Monti
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne lykønske ordføreren, hr. Berenguer Fuster, og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål med betænkningens kvalitet. I betragtning af beskæftigelsessituationen i Fællesskabet må og skal ethvert aspekt, der vedrører beskæftigelsen, være en vigtig politisk prioritet. Jeg noterer mig med tilfredshed Parlamentets bemærkninger til dette forslag, som tager sigte på at reducere de administrative forpligtelser for de nationale myndigheder, der benytter sig af statsstøtteforanstaltninger for at gøre noget ved beskæftigelsesproblemet. Min tilfredshed bliver endnu større af, at der generelt er en meget positiv tone i betænkningen.
Som De ved - og som ordføreren lige mindede om - drejer forslaget sig om den fjerde undtagelsesforordning på statsstøtteområdet. Denne forordning er den næste i rækken af allerede gældende forordninger om uddannelse, støtte til små og mellemstore virksomheder og de minimis-støtte.
Hovedformålet med alle disse forordninger er at reducere de nationale myndigheders administrationsudgifter ved at fritage dem fra forpligtelsen til at anmelde foranstaltninger, som tydeligvis er forenelige med det indre marked. Forslaget drejer sig om forbindelsen mellem to af Fællesskabets vigtige målsætninger, nemlig beskæftigelsen og konkurrencen. Det er naturligvis nødvendigt at finde den rette balance mellem disse to målsætninger. Hermed mener jeg absolut ikke - og det vil jeg gerne slå fast - at konkurrence og beskæftigelse er to målsætninger, som er i modstrid med hinanden. Vi er tværtimod af den opfattelse, at fastholdelsen på globalt plan af en dynamisk markedsøkonomi, hvor de konkurrerende kræfter kan udfolde sig frit, i høj grad bidrager til at øge beskæftigelsesniveauet.
Der er selvfølgelig adskillige foranstaltninger, som medlemsstaterne kan træffe for at fremme beskæftigelsen, og som de rent faktisk også træffer. Mange af disse foranstaltninger udgør ikke statsstøtte, navnlig fordi de ikke er selektive, men omfatter hele den økonomiske virksomhed i en medlemsstat. Udkastet til forordning vedrører ikke sådanne foranstaltninger.
Det skal også siges, at statsstøtte med andre hovedformål ofte har det underforståede formål at fremme beskæftigelsen. Det gælder f.eks. regional investeringsstøtte og støtte til fordel for bestemte sektorer. Den pågældende forordning gælder kun for støtte, som klart og udtrykkeligt tager sigte på opnåelsen af beskæftigelsesmålsætninger.
I teksten nøjes man ikke med at forenkle de administrative krav, men skaber også klarhed omkring de grundlæggende bestemmelser, der er gældende for beskæftigelsesstøtte.

Villiers (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil også lykønske ordføreren. Han har arbejdet hårdt med denne glimrende betænkning. Betænkningen og den underliggende forordning har til formål at skabe mere entydige og gennemsigtige regler for statsstøtte til beskæftigelse. Strømlinede procedurer for medlemsstater, der ønsker at fremme beskæftigelsesordninger, skal hilses velkommen, og forståelse over for lokale forhold er også ønskværdigt. I denne betænkning roses og støttes statsstøtteregistret, som det britiske Konservative parti har som et prioriteret indsatsområde. Det er helt afgørende, at vi holder rede på de forskellige medlemsstater og deres generalieblad med hensyn til statsstøtte.
Hvad angår de overordnede principper, finder vi det meget vigtigt at begrænse de områder, hvor der kan gives statsstøtte. Jeg er ikke sikker på, at vi ønsker at gå så langt som hr. Monti - jeg mener, at han tidligere har omtalt statsstøtte som værende et onde - men vi finder det bestemt nødvendigt at begrænse statsstøtten for at bevare økonomisk effektivitet, økonomisk velstand og lige konkurrencevilkår for virksomheder i forskellige medlemsstater. Når det er sagt, så erkendes det i denne betænkning og i forordningen, at visse former for statsstøtte er acceptable og ønskelige i forbindelse med beskæftigelsesordninger. Også i disse tilfælde er vi imidlertid meget forsigtige med omfanget af sådanne støtteordninger på grund af mistanken om statsstøtte. Men vi mener, at Kommissionen har trukket en fornuftig grænse, hvilket også afspejles i denne betænkning.
Jeg vil ikke gå så vidt som ændringsforslag 1, der blev fremlagt af hr. Berenguer Fuster. Særlig uheldig er litra (a) i ændringsforslag 1, hvor midlertidige kontrakter fordømmes i modsætning til permanente kontrakter, og Europa-Parlamentet bør ikke støtte dette forslag.
Jeg vil bede Europa-Parlamentet huske på, at statsstøtte i denne forbindelse mere har karakter af et stykke hæfteplaster på et gabende sår. De former for statsstøtte til beskæftigelse, der tillades i henhold til denne forordning, kan aldrig løse Europas arbejdsløshedsproblemer. Det er hensigtsmæssigt at tillade statsstøtte til beskæftigelsesordninger under særlige omstændigheder, men hvis man virkelig ønsker at hjælpe de 18 millioner arbejdsløse europæere og give dem reelle beskæftigelsesmuligheder, skal man gennemføre en arbejdsmarkedsreform gennem en strukturel og økonomisk reform og større fleksibilitet på arbejdsmarkedet, så det bliver lettere at ansætte folk. Det er måden at nedbringe den uacceptabelt store arbejdsløshed i EU på.
Vi accepterer således forslaget som en pragmatisk og fornuftig foranstaltning. Både forordningen og betænkningen indeholder fornuftige forslag, men det er afgørende, at vi tager fat på det centrale problem, der er fleksibilitet på arbejdsmarkedet samt økonomiske reformer.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig ordførerens positive vurdering af forslaget til Kommissionens forordning. Netop fordi det private erhvervsliv ikke lever op til sit ansvar om at skabe og sikre arbejdspladser, har vi fortsat brug for yderligere støtte for at fremme beskæftigelsen i EU. Hvis vi forestiller os den eksisterende massearbejdsløshed samt de forskellige situationer i regionerne, så må man sige, at den nuværende forordning virkelig er på sin plads, fordi den giver større gennemsigtighed, reduktion, retssikkerhed, men også bedre sammenlignelighed. Dermed kan vi sikkert også snart afgive en bedre vurdering af støttens effektivitet.
Det er meget interessant, at de nationale beskæftigelsespolitikker i EU har ændret sig og også er blevet tilpasset til de fælles mål for beskæftigelsesstrategien. Aktionsplanerne er en løftestang her. Men i denne sammenhæng må det konstateres, at der ikke er nogen reference til udviklingen og til de ønskede eller uønskede effekter af statsstøtten til beskæftigelse som led i de aktuelle retningslinjer for beskæftigelsesstøtte. Her gælder det også om at formulere kravet om en afpudsning af retningslinjerne for beskæftigelsesstøtte med henblik på mainstreaming og sammenhæng i den europæiske beskæftigelsespolitik. Det skal være tydeligt, at bidraget til den europæiske beskæftigelsesstrategi kan sikres fra begge sider - i beskæftigelsespolitikken, men også i konkurrencepolitikken. Jeg synes, at Kommissionen i sit forslag med rette anerkender nødvendigheden af, at statslige foranstaltninger i form af beskæftigelsesinitiativer for virksomheder skal være tilladt især for bestemte diskriminerede grupper. Dette er blot en logisk konsekvens af de mål, der blev besluttet i Lissabon. Fuld beskæftigelse er og bliver et af de vigtigste mål i Lissabon-strategien, i hvert fald har Barcelona-processen bekræftet det. Derfor skal vi kræve en afpudsning med hensyn til større fleksibilitet ved definitionen af berettigede grupper. Jeg mener, at aldersgrænsen på under 25 år skal hæves til under 30 år, og ved ældre arbejdstagere bør aldersgrænsen på 55 reduceres til 50 år, fordi dette samfund er henvist til begge grupper, til unges integration på arbejdsmarkedet og til, at ældre ikke trækker sig tilbage.
Jeg vil også kræve, at der helt klart tages hensyn til, at den differentiering, som Kommissionen med rette har foretaget i sit forslag - med hensyn til de små og mellemstore virksomheder og de store virksomheder - også virkelig bliver en realitet ved gennemførelsen af forslaget.

Bouwman (Verts/ALE).
Hr. formand, det, jeg vil sige, er, at vi simpelthen ønsker et bedre samarbejde med Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Vi har ikke udarbejdet en udtalelse om denne betænkning, hvilket vi normalt ville gøre, til dels fordi vi modtog den alt for sent. Dette gælder måske også for andre udvalg.
På baggrund af det emne, som vi netop har drøftet, nemlig Kommissionens meddelelse om koordinering mellem økonomisk politik, som omfatter konkurrencepolitik, og beskæftigelsespolitik og andre dele af socialpolitikken, er vi nødt til at overveje, hvorvidt vi kan opnå en række ting, som er meget vigtige i bekæmpelsen af arbejdsløsheden.
Et eksempel på et meget vigtigt spørgsmål er den fjerde fritagelsesforordning. Når man er i en region, hvor der findes alvorlige problemer og nød, hvor der er behov for subsidier, og hvor proceduren for at opnå dem er meget bureaukratisk - jeg kommer selv fra en sådan region, men jeg kender utallige andre - er dette meget irriterende. Under disse omstændigheder er det godt at se, at de sociale målsætninger i den nuværende lovgivning får en chance, og det var det, jeg mente, da jeg talte om udveksling. Jeg håber, at dette grundlag vil blive bredere i fremtiden, og at vi efter forårstopmødet i Athen vil gå videre med udvekslinger i et forsøg på at opnå fælles sociale og bæredygtige mål og overveje, hvordan den økonomiske politik kan bidrage til denne proces i stedet for at bringe det, som står i traktaten som noget underordnet, i overensstemmelse med den økonomiske politik.
Kort sagt, på denne baggrund synes jeg, at dette er et glimrende forslag, og jeg tror, det er vigtigt for konkurrenceregler i al almindelighed - jeg tænker f.eks. på tjenesteydelser af almen interesse, og jeg kunne nævne en række andre - at de bliver evalueret på ny og bedømt ud fra det, vi ønsker at opnå gennem socialpolitikken. Når jeg ser på Lissabon-processen som helhed, tror jeg, at en række af antagelserne er i modstrid med det, vi forsøger at opnå med vores beskæftigelsesmål. Nogle mål, såsom den nye økonomi, blev meget uberettiget valgt i Lissabon-processen. Det kan vi se nu, hvor vi er klar over de vidtrækkende konsekvenser.
Hvad angår statsstøtte baseret på artikel 87 og 88, er disse artikler meget vigtige, når denne skal kanaliseres tilbage til socialpolitikkens mål, og derfor må vi undgå enhver misforståelse. Måske skal vi nu gå et skridt videre. Jeg tror, at vi ikke blot skal sikre, at nuværende bestemmelser omsættes ordentligt til sociale mål, men også se på, hvilke sociale mål vi har behov for, således som det bl.a. er formuleret i traktaten, og overveje, om vi skal revidere traktaten og f.eks. bringe socialpolitikken og den økonomiske politik på lige fod.
På denne baggrund og i lyset af forslagene i hr. Berenguer Fusters betænkning - jeg vil gerne takke ham og hans udvalg for deres arbejde - opfordrer jeg medlemmerne til at støtte ændringsforslag 1 og 4. Støtte fra hele Parlamentet til disse ændringsforslag kunne godt påvirke os til at stemme for dette forslag som helhed.

Blokland (EDD).
Udenforstående synes, at EU-bestemmelser er et stort og uigennemtrængeligt mysterium. Mange forskellige bestemmelser, forskellige krav og betingelser og lange tekster skaber en skov af regler. Borgere og virksomheder kan ikke finde ud af dem uden sagkyndig hjælp.
Derfor er EU-bestemmelser ikke lysende eksempler på klarhed og utvetydighed. Retssager og juridiske spørgsmål rejst af lokale myndigheder, erhvervsfolk og involverede borgere viser, at dette kan forårsage problemer, når der skal ansøges om støtte.
Parlamentet bør derfor støtte forslaget om at forenkle og tydeliggøre reglerne om ydelse af støtte i forbindelse med beskæftigelsesfremme.
Forenkling og tydeliggørelse betyder ikke, at der skal tilføjes talrige nye målsætninger og idéer, som er vanskelige at gennemføre. I denne sammenhæng vil jeg gerne fremsætte en kort bemærkning til det første ændringsforslag.
De tilføjelser, der foreslås i ændringsforslag 1, hører virkelig ind under beskæftigelsespolitikken og hører ikke hjemme i et beslutningsforslag om ydelse af støtte på grundlag af EU-traktaten.
Efter min opfattelse omhandler Kommissionens forordning primært den finansielle side af støtten. Der ydes jo kun støtte, når det er nødvendigt, og når omstændighederne retfærdiggør det. De tilføjelser, der er nævnt i det første ændringsforslag, er efter min mening også for brede til en specifik anvendelse inden for rammerne af støtten.
Jeg støtter dette beslutningsforslag, med undtagelse af ændringsforslag 1. Jeg er også enig med hr. Bouwman i, at proceduren ved behandlingen af denne betænkning har været noget mærkværdig.

Karas (PPE-DE).
Hr. kommissær, hr. formand, mine damer og herrer, jeg mener, at Kommissionens udkast til forordning er et meget godt eksempel på, at mange kollegers udtalelser ikke passer her, nemlig udtalelser om, at beskæftigelsespolitikken permanent er underlagt den økonomiske politik. Vi har brug for begge dele, det ene betinger det andet. Der er ingen modsætning mellem konkurrencepolitik, vækstpolitik og nødvendigheden af at yde støtte på mange områder, hvilket denne forordning viser.
For os er det klart, at støtte skal være impulsgiver, brokobler og hjælp til selvhjælp. Støtte kan ikke erstatte den økonomiske politik og en ordnet beskæftigelsespolitik. For os er den vigtigste måde at skabe job på stadig et velfungerende indre marked, gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten, opfyldelsen af Lissabon-målene, gennemførelsen af de fire friheder, dereguleringen af arbejdsmarkedet og et mere fleksibelt arbejdsmarked samt et uddannelsessystem, som opmuntrer til livslang læring, omskoling og videreuddannelse.
Vi hilser denne forordning velkommen, fordi den siger ja til systematisering, forenkling og gruppering, ja til kontrol og gennemsigtighed, ikke mindst ved hjælp af registeret over støtteformer, ja til regulering af statsstøtten til beskæftigelse for søjlerne i den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken i Europa, de små og mellemstore virksomheder, og fordi den siger ja til en øget koordinering af Kommissionens politik og medlemsstaternes politik og mellem ministerierne i medlemsstaterne. Vi er allerede begyndt på det i Østrig, idet vi f.eks. har samlet områderne arbejde og økonomi i ét ministerium, og det går godt.
Jeg vil gerne takke Dem, hr. kommissær, fordi De med Deres udtalelser om støtte og oversvømmelser har sendt et tydeligt signal om, at De tager hensyn til regionale forskelle, hvad angår den økonomiske politik samt konkurrence- og beskæftigelsespolitikken i Deres støttepolitik.

Van Lancker (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er nødt til at skuffe Dem. I modsætning til nogle af mine kolleger er jeg ikke særlig begejstret for denne forordning. Jeg er temmelig sikker på, at mange medlemsstater, hvis der ikke foretages ændringer i forordningen i løbet af høringsproceduren, vil have meget svært ved at nå de ambitiøse målsætninger i den europæiske beskæftigelsesstrategi, som de har forpligtet sig til i Lissabon.
Hvis 70% af den erhvervsaktive befolkning skal være i arbejde hen imod 2010, kræver dette, at også ældre arbejdstagere skal hjælpes, at folk uden særlig uddannelse får adgang til beskæftigelse, og at handicappede skal have job, hvilket alt sammen betyder, at støtteforanstaltninger er påkrævet. Jeg er sikker på, at større fleksibilitet og strukturreformer ikke vil være tilstrækkeligt til at løse disse problemer. Men, hr. kommissær, forordningen fokuserer så meget på konkurrence, at det næsten vil være umuligt at nå disse målsætninger.
Jeg nævner blot ét eksempel. Lofterne for støtte til sårbare arbejdstagere er fastsat så lavt, at alle flamske firmaer, der er specialiserede i social integration, og som skaffer ufaglærte langtidsledige job, fra den ene dag til den anden vil blive nødt til at lukke, medmindre vi kalder arbejdstagerne handicappede.
Jeg har en anden bemærkning. Jeg er stadig bekymret for, at Kommissionen ikke erkender nogle medlemsstaters institutionelle realitet. I mit land og i andre lande er det regionerne, som fastsætter støtten til beskæftigelsesprogrammer. Som forordningen i øjeblikket er udformet, falder dette ansvar ind under de specifikke foranstaltninger, ikke de generelle foranstaltninger, og derfor skal de anmeldes af regionerne.
Hr. kommissær, jeg tror, vi har fundet en række argumenter til konventet for at begrænse konkurrencepolitikken, men jeg håber, at Kommissionen, når den tilpasser denne forordning, vil være i stand til at vise, at den selv uden en traktatændring er i stand til at skabe en balance mellem beskæftigelsesmålsætninger og konkurrencemålsætninger. Jeg vil gerne spørge Dem, om det vil være muligt at anmode Beskæftigelsesudvalget, som overvåger målsætningerne fra Lissabon, om at vurdere denne forordning.

Fiori (PPE-DE).
Hr. kommissær, vi bifalder udkastet til forordning og også dette fortsatte projekt fra Kommissionens side. Kommissionen er nemlig ved at foretage en slags generelt indgreb, som dette måske bliver den fjerde del af.
Man kunne så spørge mig, hvorfor jeg tager ordet, når jeg er enig i forordningen. Det gør jeg, fordi vi stiller os tvivlende over for et grundlæggende spørgsmål, og det er det spørgsmål, som jeg stiller Dem nu: Hvordan kan det være, at man i en forordning, der tager sigte på mindre bureaukrati og en række foranstaltninger - hvor de særlige sektorer allerede er blevet nævnt - ikke har villet medtage transportsektoren? Det siger jeg - og det er ellers meget sjældent, at det sker - med udgangspunkt i Italiens nationale situation. I årenes løb har Italien uden tvivl truffet nogle valg med diskutable konsekvenser, men det er samtidig et land, der har nogle meget specielle miljøbetingelser i forhold til resten af Europa. At man i en forordning, der drejer sig om beskæftigelsesforanstaltninger inden for en sektor, som allerede har mange problemer, og som er nødt til at blive omlagt og omskole sin arbejdskraft, nævner transportsektoren som en sektor, der absolut ikke kan medtages, er efter min mening en vurdering, Kommissionen burde tage op til fornyet overvejelse.

Howitt (PSE).
Hr. formand, jeg glæder mig over artikel 5 og 6 i dette forslag til en forordning, der sender et positivt signal til medlemsstaternes regeringer om at støtte særordninger for såkaldte rimelige boligforhold, der skal fremme beskæftigelsen af handicappede arbejdstagere. Som svar på forhandlingen vil jeg imidlertid gerne bede kommissær Monti om at se nærmere på de 400.000 handicappede arbejdstagere - eksempelvis dem, der arbejder hos Remploy i Southend i min valgkreds eller på andre arbejdspladser i Europa, der i alt beskæftiger mere end 50% af de handicappede arbejdstagere, der ikke kan arbejde på det åbne arbejdsmarked. Det kaldes for beskyttet eller støttet beskæftigelse.
Jeg ved, at kommissæren har modtaget forslag fra bl.a. fagforeningen the General, Municipal and Boilermakers Trade Union om, at sådanne fagforeningers udgifter til organisation, administration og transport også bør fritages fra statsstøttereglerne. Jeg kan forstå, at det rådgivende udvalg for statsstøtte indtil videre har set med sympati på dette forslag.
Jeg håber, at kommissæren i aften vil berolige Parlamentet og de mange handicappede, der ellers ikke kan få et arbejde på det frie arbejdsmarked, med, at EU fuldt ud vil anerkende deres rettigheder og deres forhåbninger i dets konkurrenceregler.

Monti
Hr. formand, indlæggene viste efter min opfattelse, at der er bred enighed om forordningens grundlæggende filosofi, der kan beskrives på følgende måde: Der er først og fremmest - som hr. Karas så rigtigt sagde - tale om en grundlæggende sammenhæng mellem konkurrencepolitik og beskæftigelsespolitik. Denne sammenhæng eksisterer af to årsager. For det første fordi der på lang sigt ikke er nogen tvivl om, at en konkurrencedygtig økonomi er med til at skabe varig beskæftigelse, og for det andet fordi konkurrencepolitikken - hvilket denne forordning viser - er tilstrækkeligt fleksibel til at forene en generel stringens med muligheden for statsstøtte, når en sådan støtte er berettiget.
Statsstøtte - og det er et andet aspekt af filosofien, som man efter min mening fik helt rigtigt fat i i indlæggene - er pr. definition selektiv. Det er vores målsætning at sørge for, at den er selektivt rettet mod de virksomheder og kategorier af arbejdstagere, der støder på særlige vanskeligheder. Derfor bør støtten til oprettelse af nye arbejdspladser tildeles de små og mellemstore virksomheder - sådan som fru Randzio-Plath understregede - og de virksomheder, der ligger i de støtteberettigede områder. Der bør ligeledes gives støtte til ansættelsen af dårligt stillede kategorier af arbejdstagere. Dette forklarer f.eks., hvorfor de store virksomheder, der er beliggende i ikke-støtteberettigede områder, ikke har mulighed for at modtage støtte, som tager sigte på at skabe beskæftigelse. Det skyldes ikke en aversion mod sådanne virksomheder, men at vi handler i overensstemmelse med ønsket om at støtte andre virksomheder, som er i en situation, der gør støtten berettiget.
Bestemmelserne er nu blevet mere klare, og støtteintensiteten afhænger ikke længere af komplekse kriterier, f.eks. hvorvidt arbejdspladserne er forbundet med et investeringsprojekt. Nu er de desuden i tråd med bestemmelserne om regionalstøtte og støtte til små og mellemstore virksomheder.
Der var også flere talere - navnlig fru Villiers - som mindede om, at det ligeledes er vigtigt med gennemsigtighed i statsstøtteregisteret. At omsætte en sådan filosofi, som der tilsyneladende er bred enighed om, til nogle detaljerede og direkte anvendelige bestemmelser, er dog bestemt ikke nogen let opgave. Der kan være et vist forhandlingsspillerum, når det gælder de nøjagtige bestemmelser, og jeg noterer mig de ændringer, der blev foreslået i den forbindelse. Jeg kan f.eks. fortælle Dem, at vi i øjeblikket overvejer muligheden for at gøre definitionen af en dårligt stillet arbejdstager bredere end den, der var med i det forslag, som blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende i april, og det siger jeg navnlig henvendt til hr. Howitt. Denne tekst indeholdt allerede en bestemmelse om kvinder i regioner, hvor arbejdsløsheden for kvinder er højere end regionsgennemsnittene, sådan som der står i ændringsforslag 1.
Og nu til transportspørgsmålet, som hr. Fiori var inde på. Jeg noterer mig Deres forslag, hr. Fiori, selv om det - som De ved - naturligvis henhører under næstformandens, fru de Palacios, kompetenceområde, når det gælder den interne fordeling af beføjelser i Kommissionen. Jeg vil blot bemærke, at der er særlig grund til bekymring over den alt for store kapacitet i visse dele af denne sektor, navnlig for vejtransportens vedkommende. Vi er generelt af den opfattelse, at statsstøtte ikke er den mest velegnede løsning på problemer med overkapacitet, og at den tværtimod risikerer at forværre disse problemer. Vi vil dog tage Deres bemærkninger op til omhyggelig overvejelse.
Jeg vil også gerne sige - og her henvender jeg mig navnlig til fru Van Lancker - at vi i øjeblikket overvejer at give medlemsstaterne en udtrykkelig mulighed for at anmelde foranstaltninger til fordel for arbejdstagere, der ikke falder ind under definitionen af dårligt stillede arbejdstagere. Vi har ligeledes til hensigt at tage hensyn til det specielle tilfælde, som beskyttet arbejde til handicappede arbejdstagere udgør. Der kan desuden være andre tilfælde, hvor vi er villige til at overveje en større fleksibilitet.
Til sidst vil jeg gerne endnu en gang takke Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og ordføreren, hr. Berenguer Fuster, for deres yderst værdifulde bidrag.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0233/2002) af Avilés Perea for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om midtvejsrevisionen af Daphne-programmet (2000-2003) (2001/2265(INI)).

Avilés Perea (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, i denne betænkning analyserer vi Daphne-programmet, dets gennemførelse, dets successer og dets svagheder. Det er et program mod vold mod kvinder og børn, først og fremmest i hjemmet. Denne vold er en alvorlig overtrædelse af deres grundlæggende rettigheder.
Vold mod kvinder er en følge af uligheden og diskriminationen mellem kønnene i samfundet. Bekæmpelse af vold kræver en integreret strategi, der kombinerer forebyggelse, bekæmpelse af voldsmændene og hjælp til ofrene.
Europa-Kommissionen har lavet en omfattende og stringent midtvejsevalueringsrapport, der gør det muligt for os at fremlægge forslag for fremtiden med det formål at nå målet "ingen vold".
Vold mod kvinder og børn ses i alle lande, uanset klasse, race eller uddannelsesniveau. Vold er en hindring for at opnå lighed, og ulighederne fortsætter. Vi må påpege, at der er afsat utilstrækkelige budgetmidler til programmet, som kun har gjort det muligt at finansiere en tredjedel af de fremlagte projekter. Vi skal være særligt opmærksomme på forebyggelse af vold, men også på behandling og resocialisering af voldsmændene for at undgå tilbagefald. Det er vigtigt at udarbejde undervisningsprogrammer om forebyggelse af vold, som skal bruges i skolerne og på voksenuddannelsescentrene. Alle samfundets sektorer skal inddrages i bekæmpelsen af volden, i særdeleshed medierne som opinionsdannere og bærere af værdier, så der via disse medier videregives et ikke-klichéagtigt billede af kvinder og børn samt ofrene i almindelighed. Den måde, nyheder om voldshandlinger formidles på, er også fundamental for den vurdering, der senere foretages af dem.
Ngo'erne har spillet en relevant rolle i bekæmpelsen af vold, men de offentlige institutioner bør også inddrages - indtil videre er kun 10% af programmerne blevet gennemført af dem - samt universiteter og forskningscentre. Vi behøver mere information om den reelle vold, da vi kun har kendskab til en lille del. Vi skal have fælles indikatorer og en fælles database.
Medlemsstaterne bør ajourføre deres lovgivning, så de får nogle mere passende instrumenter til bekæmpelse af volden. I nogle lande har man allerede ret til at bortvise voldsmanden fra det fælles hjem med de relevante ledsageforanstaltninger. Ofrene skal beskyttes, og vi skal sørge for, at det ikke er dem, der er nødt til at flygte og skjule sig. En bedre uddannelse af politiet på dette område vil være en stor hjælp.
Daphne-programmet bør fortsætte, når dette slutter, da problemet beklageligvis fortsat findes, og vi ved, at det er vanskeligt at udrydde det, hvorfor de aktioner, der gennemføres for at vække samfundets interesse og forsøge at ændre den mandschauvinistiske mentalitet, der stadig findes, skal være velkomne. Blandt disse foranstaltninger foreslår vi et europæisk år mod vold mod kvinder og børn.
Endelig vil jeg gerne påpege behovet for at ændre programmets retsgrundlag. Det er det rette tidspunkt at gøre det nu, da Det Europæiske Konvent, som reviderer og ajourfører traktaten har lejlighed til at ændre det, hvorfor jeg indtrængende anmoder kommissær Vitorino, hvis forståelse for alle disse problemer vi alle kender, om at insistere, om at lægge pres på, om at gøre det menneskeligt mulige og umulige for at indføje et retsgrundlag i traktaten, som fremmer bekæmpelsen af vold mod kvinder og børn i hele EU. Jeg er godt klar over de vanskeligheder, dette medfører, men jeg håber på Deres evne til at opnå det.
Vitorino
Hr. formand, medlemmer af Europa-Parlamentet, jeg vil gerne som det første takke fru Avilés Perea for den fremragende betænkning, som hun fremlægger for Parlamentet i dag. Jeg tror, at den vigtigste konklusion at drage er, at Kommissionen og Parlamentet står sammen i bekæmpelsen af vold, især vold mod kvinder og børn.
Parlamentet støtter med sit beslutningsforslag dette program, der endnu - det erkender jeg - er beskedent, men som Kommissionen er meget stolt over at have sat i værk. Jeg glæder mig særlig over, at Europa-Parlamentet anerkender, at den allerede gennemførte indsats har været en succes, og derfor mener, at programmet bør fortsætte efter 2003. Kommissionen er på sin side klar til at fremlægge teksten til beslutningen om det nye Daphne-program, der er i god overensstemmelse med de bestræbelser, der kommer til udtryk i beslutningsforslaget.
Når jeg gør det, må jeg dog samtidig tage det spørgsmål op, som ordføreren stiller om programmets retsgrundlag. Daphne-programmet har i dag som sit retsgrundlag traktatens artikel 152 om Fællesskabet politik på sundhedsområdet. Denne artikel kan synes lidet relevant for voldsproblematikken. Det er jo indlysende, at vold er meget mere end et spørgsmål om sundhed, men det drejer sig dog også om sundhed, om fysisk sundhed og psykisk sundhed.
Jeg er fuldstændig enig i, at vold mod børn og vold mod kvinder er en uacceptabel krænkelse af deres rettigheder som mennesker. Sådan som traktaterne i dag er udformet, har Kommissionen imidlertid ingen anden udvej end at benytte artikel 152. Det er vilkårene, uanset den status, som EU's charter om grundlæggende rettigheder måtte opnå i fremtiden, inden eller uden for traktaten.
At situationen er, som den er, skal dog ikke forhindre os i at gøre den bedre. Kommissionen agter om kort tid at foreslå et direktiv om ligestilling mellem mænd og kvinder uden for arbejdslivet. Det er et direktiv, der ikke omfatter indsats imod vold, eftersom dets retsgrundlag, traktatens artikel 13, ikke hjemler indsats på dette område.
Netop derfor må vi fortsætte vores overvejelser, og jeg er meget glad for Parlamentets idé, som ordføreren just har omtalt, om, at diskussionen om dette spørgsmål blandt konventets medlemmer kunne samle sig om et forslag om vold, med dets eget særskilte retsgrundlag i traktaten. Som en af Kommissionens repræsentanter i konventet vil jeg ikke undlade at slutte op om Parlamentets anmodning, når sagen kommer på dagsordenen.
Det siger sig selv, at vi i en diskussion af denne art er nødt til at medtænke og gensidigt afveje de forskellige beføjelser hos medlemsstater og Union som en helhed. Det vil sige, at hvis vi - Parlamentet såvel som Kommissionen - ønsker, at et nyt Daphne-program skal kunne gå i gang i begyndelsen af 2004, så har Kommissionen indtil videre ikke noget andet alternativ end igen at benytte traktatens artikel 152.
Programmets succes kommer klart til udtryk i det store antal projekter, der er blevet indsendt. Det må imidlertid erkendes, at dette tegn på succes også giver grund til bekymring. For det betyder nemlig, at der stadig er meget vold og mange tilfælde af vold mod kvinder og børn i EU-landene. Ordførerens ønske om et forhøjet budget er helt i samklang med Kommissionens iagttagelser, især hvis vi betænker det øgede arbejde, der venter os på dette felt efter ansøgerlandenes optagelse.
Ikke blot den støtte, som Parlamentet giver Daphne-programmet, men også de tanker, som beslutningsforslaget rummer, er til god nytte og helt i tråd med Kommissionens egne overvejelser. Jeg tænker især på idéen om at prioritere forebyggelse med mobilisering af civilsamfund, ngo'er og relevante offentlige myndigheder. Jeg tænker på bestræbelsen om at udvikle permanente uddannelsesprogrammer i skolerne og via medierne for at imødegå stigmatisering og kulturelle fordomme, der stadig er udbredt i vores samfund. Jeg tænker mere specifikt på behovet for fælles indikatorer og en mere omfattende dataindsamling om vold i EU, eftersom der her ofte er tale om fænomener, der foregår i det skjulte, og som ikke fremgår af de officielle statistikker.
Det er også et behov, som Kommissionen føler, og den fremtidige indsats på dette felt kan udmærket forbindes med den igangværende oprettelse af et netværk af eksperter på området for grundlæggende rettigheder. Som opfølgning på en anmodning fra Europa-Parlamentet vil oprettelsen af dette nye netværk af europæiske eksperter på området for grundlæggende rettigheder under budgetpost B-5850 i 2002, som Kommissionen allerede har sat i værk, således kunne knytte en tæt forbindelse mellem dette ekspertnetværk og Daphne-programmet mål, ud over - hvad der ikke er mindre vigtigt - at lægge vægt på den krænkelse af de grundlæggende rettigheder, som enhver form for vold mod kvinder og børn udgør, og som vi fortsat agter at sætte ind over for.

?ratsa-?sagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også gerne lykønske ordføreren med hendes bredspektrede tilgang til voldsproblemet og dets mange udtryk samt med forslaget om, at vi fortsætter indsatsen og udnytter programmet bedre.
I vores midtvejsberetning vurderes det, hvor langt vi er nået med hensyn til at øge kendskabet til voldsproblemet og til håndteringen af det. Den smertelige sandhed er imidlertid den, at volden fortsætter i vores samfund og tvinger os til at vedtage mere vidtgående og effektive foranstaltninger såsom et retsgrundlag i traktaten eller et europæisk aktionsår om dette emne, sådan som ordføreren foreslår. Jeg for mit vedkommende ser meget gerne en omfattende informationskampagne, hvor man bruger alle til rådighed stående midler og involverer alle repræsentationer i den samlede kampagne i EU og ansøgerlandene, så man når ud til de små og særligt fjerntliggende samfund, hvor volden fortsat eksisterer i familien, i skolerne og på gaderne. Ud over denne målsætning skal vi også opmuntre alle i de lokale samfund til at involvere sig, sådan som kommissæren allerede har sagt.
Hvis man skal gøre foreløbig status, kan man se, at skønt programmet er åbent for de regionale og de lokale myndigheder, så ligger deres deltagelse kun i omegnen af 10%, mens de ikke-statslige organisationer, der arbejder på lokalt og regionalt plan, hindres i at deltage på grund af behovet for at oprette interne forbindelser til partnere i andre medlemsstater og på grund af programmets komplicerede forvaltning.
Jeg finder det derfor helt afgørende, at den endelige rapport indeholder en tilbundsgående analyse af de forskellige agenturers kvantitative og kvalitative deltagelse samt af deres samarbejdsmekanismer og af programmernes indvirkning på lokalsamfundet. Det vil hjælpe os med at undersøge og foreslå nye metoder, der kan sikre de små agenturers deltagelse i programmet samt en indsats på områder, hvor der hidtil er gjort meget lidt - f.eks. en gennemgang af undervisningsprogrammer, der fremkalder vold, samt uddannelse af lærere og journalister. Hvis vi skal blive bedre til at udnytte programmet, skal vi også betragte det i forhold til andre lignende programmer, specielt nationale programmer, der skal nedbringe vold og hjælpe ofre.

Gröner (PSE).
Hr. formand, Den Socialdemokratiske Gruppe bifalder Kommissionens midtvejsrapport om gennemførelse af Daphne-programmet. Programmet har vist sig at være yderst effektivt i forbindelse med bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder, selv om der står meget få midler til rådighed. Daphne er opstået på initiativ fra kommissær Anita Gradin og Europa-Parlamentet, og det er et fremragende eksempel på, hvordan man kan bevæge meget med stort personligt engagement hos alle dem, der deltager i programmet og i gennemførelsen af projektet, og med klar politisk vilje og kan udvikle en ny politik.
I betragtning af voldens dimensioner har det været vanskeligt at begrænse Daphne-programmet. Der er tale om et tabuemne i en kriminel gråzone. Der mangler klare oplysninger. Men ifølge undersøgelser ved vi, at hver tredje kvinde stifter bekendtskab med de mest forskelligartede former for kønsspecifik vold. En ud af fem kvinder er offer for voldelige overgreb fra sin ægtemands eller partners side. I henhold til IMO's vurderinger sluses der hvert år 500.000 personer ind i EU, fortrinsvis kvinder og børn. Endvidere trues flere kvinder som følge af skamfering af deres kønsorganer.
Vi kunne kun støtte 73 projekter med Daphne-programmet i 2000 og 2001, det er kun 12% af de foreslåede projekter. Det gav nogle frustrationer hos de ikke-statslige organisationer. 4 millioner euro pr. år - det kan man ikke bevæge verden med, og her vækkes der vel også mange forventninger, som ikke kan blive opfyldt. Det er dog vigtigt, at Daphne var et multidisciplinært instrument, og her skal Kommissionen også fortsat udvise fleksibilitet.
Vi har f.eks. observationsorganet mod vold i Dublin, som føres ansvarligt af den europæiske kvindelobby. Herfra kommer der gode informationer. Det har kunnet danne sig et overblik over de påbegyndte foranstaltninger, også over retlige instrumenter i medlemsstaterne. Her kan man samle synergier mellem aktørerne, men også mellem aktionerne på nationalt, europæisk og internationalt plan. Desværre er de central- og østeuropæiske lande endnu ikke tilstrækkeligt inddraget. Kun 6% af organisationerne har i det hele taget ressourcer til at gå med i projekterne. Vi har jo kunnet fastslå ved vores delegationsrejser i ansøgerlandene, at der er et stort behov her, et stort beredskab, men at det netop er ressourcerne, der mangler, og det skal gøres kompatibelt for de ikke-statslige organisationer.
Det er også meget vigtigt, at vi ikke bliver stående ved de ydre grænser i EU. Også i Rusland, i Ukraine, i Belarus, overalt optræder fænomenet, som også vedrører os i EU. Her skal vi være mere åbne og også inddrage andre fællesskabsprogrammer i Daphne-programmet.
For mig og for min gruppe er det meget vigtigt, at vi i anden halvdel af Daphne-perioden - på baggrund af de erfaringer, vi har høstet i første halvdel - styrker synergieffekterne. Det er nævnt endnu en gang under punkt 12 i beslutningen. Vi har ubetinget brug for en videreførelse af kampagnen mod vold og forebyggende foranstaltninger. Her er der også fremragende eksempler ved de ydre grænser i form af advarsler til de unge kvinder. Vi har opnået gode resultater med vores netværk, de ikke-statslige organisationer, som nu også skal gennemføres i medlemsstaterne.
Det er meget vigtigt - som det blev understreget, og som vi har krævet flere gange - med et europæisk år mod vold. Kommissær Reding, som er ansvarlig for kommunikation, har allerede givet sit tilsagn hertil. På konventet skal vi nu også presse på for at få en klar udtalelse om, at det ikke kun handler om den offentlige sundhed med hensyn til retsgrundlaget, men at den indre sikkerhed også er truet, hvis volden mod kvinder ikke stopper.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, vold mod kvinder og børn er trods de mange erklæringer fra FN og EU, der fordømmer vold som en uantagelig og utålelig krænkelse af de grundlæggende rettigheder, stadig et udbredt fænomen i vores samfund, og også i Portugal. Det gælder frem for alt vold i hjemmet, som er en af de mest almindelige, men også mest usynlige former for vold, og som medfører umådelige menneskelige, sociale og økonomiske omkostninger for hele samfundet - helt bortset fra at være en trussel imod kvinders sikkerhed, fysiske integritet, frihed og værdighed.
Deraf betydningen af en integreret indsats, der styrker Daphne-programmets foranstaltninger, aktioner og finansielle midler, der jo som allerede nævnt i debatten slet ikke er tilstrækkelige. Hertil kommer, at der, som betænkningen påpeger - og jeg takker ordføreren - hvert år er omkring 500.000 personer, først og fremmest kvinder og børn, der bliver ofre for menneskehandel med henblik på seksuel udnyttelse i EU, hvilket også fordrer mere effektive foranstaltninger i indsatsen mod vold og i støtten til dens ofre, bl.a. større finansielle midler, end der nu er afsat.
Jeg vil dog gerne også understrege betydningen af forebyggelse, dels i form af flere kvalitetsarbejdspladser og bedre sociale ydelser og foranstaltninger, dels gennem en større opmærksomhed omkring opdragelse imod vold, mere oplysning og en forbedret indsats til fordel for kvinders og børns rettigheder. Jeg appellerer derfor til Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne om at inddrage Parlamentets forslag og udnytte de erfaringer, der er gjort siden 1997, og fremlægge et nyt aktionsprogram med en dækkende finansiering, hvor der også tages hensyn til ansøgerlandenes fulde deltagelse og til, at der oprettes en fælles database om afskaffelse af vold.

Sörensen (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, De ved, at denne betænkning er blevet godkendt enstemmigt uden ændringer.
Der er ingen uoverensstemmelser i denne betænkning og i denne revidering af Daphne-programmet. Alle er enige. Dette initiativ, som blev taget af Europa-Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, er blevet en stor succes. Ikke blot i Europa, men også i mange fjerne egne af verden, som mine kolleger allerede nævnte. Desværre kan den ikke betragtes som en ubetinget succes, således som kommissæren allerede påpegede. Dette program nærmer sig måske sin afslutning, men jeg har hørt mange positive røster om, at det kunne fortsætte, selv om der måske ikke er tilstrækkelige midler i betragtning af alle problemerne i den forbindelse.
Et af de spørgsmål, jeg gerne vil stille, er, om Kommissionen og kommissæren, hvis visse projekter er godkendt af Kommissionen, men ikke kan finansieres, ikke kunne anbefale, at medlemsstaterne, som trods alt er ansvarlige for projekterne, overtager et projekt. Dette ville betyde, at et projekt vil blive finansieret af en medlemsstat i stedet for af Kommissionen, idet medlemsstaterne opmuntres til at foretage højprofilerede aktiviteter i deres eget land, idet ngo'er og offentlige myndigheder såsom små kommuner måske også inddrages.
Det spanske formandskab havde valgt vold mod kvinder som en af prioriteterne. Dette førte til en større undersøgelse af de foranstaltninger, som forskellige medlemsstater har truffet, og af den bedste praksis. Det danske formandskab fortsatte ad den vej, men jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at gøre Dem opmærksom på et særligt aspekt, som efter min mening fortjener flere midler, nemlig vold i familien. Hvorfor? En undersøgelse foretaget hos politiet i Antwerpen viste, at 70% af alt politiarbejde havde forbindelse med begivenheder, der direkte havde at gøre med vold i familien. Denne omfatter incest, børns vold mod deres forældre og omvendt. Vold mod ældre, psykologiske problemer, fysisk og psykisk vold før og efter skilsmisse, når besøgsrettigheder benyttes eller i tilfælde af en nydannet familie. Jeg taler ikke blot om børn, som vokser op i en voldelig familie og således betragter denne adfærd som normal, men også om en generel nedbrydning af moralen. Sommetider sker det modsatte, nemlig at en af forældrene voksede op i en opløst eller voldelig familie og for enhver pris ønsker at skåne deres børn for en sådan erfaring. Sådanne forældre bliver overbeskyttende og udøver for meget disciplin. De andre familiemedlemmer enten accepterer denne situation, eller også føler de sig undertrykt og gør oprør. I sådanne situationer løber børn måske hjemmefra eller udøver vold mod deres forældre. Eller piger, der vokser op under sådanne omstændigheder, vælger senere ubevidst tyranniske partnere og bliver ofte ofre for vold i hjemmet.
Da alle disse problemer kunne tages op til diskussion i vores samfund, blev Pandoras æske åbnet. Vi kan ikke overlade ofrene til deres skæbne og undlade at støtte dem eller finde en udvej. Jeg tænker her ikke blot på de traditionelle aktiviteter som telefoniske hjælpetjenester, modtagelsescentre og tilflugtssteder, men også på uddannelsesprojekter. Undervisning og uddannelsesprojekter for folk, som har den første kontakt med et eventuelt offer og har mulighed for at hjælpe vedkommende ud af isolationen, f.eks. praktiserende læger, lærere og politifolk. For hvis man handler første gang, der finder vold sted, forebygges også eskalering, og det er det vigtigste skridt i retning af forebyggelse.
Jeg vil gerne understrege, hvor vigtigt Daphne-programmet er. Det var et projekt, som blev startet af en række ngo'er i forskellige lande sammen med en international organisation, Den Internationale Organisation for Migration. De udarbejdede et projekt inden for rammerne af samarbejde om hjælp til ofre for menneskehandel. Dette projekt var meget vellykket, og derfor synes jeg, det er så vigtigt, at projekterne kan fortsættes og forbedres yderligere. Faktisk vil Europa-Parlamentet den 17. oktober afholde en rundbordssamtale, hvor der præsenteres en video, en brochure og et websted, hvor politikere som os, politibetjente, journalister, forskere og studenter kan finde information. Jeg vil gerne fortælle mine kolleger, hvor vigtigt dette er. Fru Avilés Perea udtrykte det glimrende. Vi har brug for et internationalt år mod vold og også for subsidier. Måske skulle vi lægge mere pres på vores medlemsstater for at få dem involveret.

Angelilli (UEN).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren med det arbejde, hun har udført, og med de tal og statistikker, som hun fremlægger, og som viser - selv om der mangler nogle ensartede oplysninger - at vold mod kvinder og børn er et yderst alvorligt fænomen. Ifølge de nyeste - og utrolige - tal for vold i hjemmet og i familien udsættes hver femte kvinde for voldelige handlinger fra sin ægtefælle eller partner. Denne vold er ofte fuldstændigt usynlig, og undertiden ender den endda med, at voldsofferet bliver slået ihjel.
Når vi står over for nogle så dramatiske tal, undrer vi os over finansieringsrammen, som er meget utilstrækkelig, selv om der blev tilføjet 1 million euro på budgettet i 2002. Vi undrer os ligeledes over, at de offentlige institutioner kun tegnede sig for 10% af deltagerne.
De offentlige institutioners rolle er nemlig afgørende, både når det gælder uddannelsen af specialiseret personale, og når det gælder information og forebyggelse af vold og misbrug af kvinder og børn. Det er ikke mindst nødvendigt at oprette eller forbedre de centre, som yder rådgivning og retshjælp, og som er i stand til at give ofrene den størst mulige beskyttelse ved også at sørge for gratis psykologhjælp og juridisk rådgivning. Det ville desuden være en god idé, at man i skoleprogrammerne medtog undervisning i forebyggelse af pædofili og vold i hjemmet.
Til sidst vil jeg gerne sige, at min gruppe giver sin fulde støtte til forslaget om at indføre et internationalt år for bekæmpelsen af vold mod kvinder og børn. Jeg er i øvrigt enig med mine kolleger i, at hvis ikke retsgrundlaget bliver ændret, kan man ikke gøre så meget for virkelig at bekæmpe denne forfærdelige vold på en konkret og effektiv måde.

Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske Kommissionen, fordi dette er resultatet af vedholdenhed og af at have troet på noget, der aldrig er blevet behandlet før i dag.
Der er således i de seneste år, i denne valgperiode og i tidligere, blevet skabt en europæisk bevidsthed om problemerne med vold mod kvinder og børn i hjemmet. Jeg synes, at vi skal fortsætte arbejdet i denne retning til trods for, at det er vanskeligt at indføre troværdighed og vigtigheden af disse idéer i landenes politik.
Lad os se på, hvad der sker i mange europæiske lande: organiseret prostitution, vold i hjemmet, en alarmerende stigning i vold mod børn, og mange børn, der bliver forladt af deres familier, viser, at vi står over for en sag, der skal behandles via et system med delte beføjelser. I denne henseende bakker jeg fuldstændigt op om fru Avilés' forslag, og jeg er meget enig i det, kommissæren har anført.
Europa bør med andre ord skabe et minimumsretsgrundlag, der kan bruges som reference, såvel for vold i hjemmet og staternes forpligtelse til at beskytte ofrene som for at forsøge at undgå den uoprettelige skade, børnene lider, når de er vidner til rædsler, mindreårige, der lever i en atmosfære af frygt, og som ikke kan undslippe volden.
Det er desuden helt klart, og det vil jeg gerne understrege, at størstedelen af de forladte børn og dem, der lider under rædslerne i deres eget hjem, netop befinder sig i denne situation, fordi deres familie er gået i stykker, eller fordi den aldrig fandtes. Og som en konsekvens heraf kan beskyttelse og uddannelse af disse børn ikke finde sted inden for familiens rammer. Det er nødvendigt at anvende andre strategier til beskyttelse og forsvar, fordi familien nogle gange er et undertrykkende sted.
Jeg har desuden på fornemmelsen, at vi er ved at vænne os til de utrolig mange tilfælde, vi hører om. Og i denne henseende beder jeg om, at der udvikles en ret for børnene, som er bindende for medlemsstaterne, og at denne forpligtelse bliver taget i betragtning ved forhandlingerne med de lande, der skal med i EU. Det er umuligt at blive ved med at arbejde uden et grundlæggende retsgrundlag, især når vi ved, at vi ikke beskytter ofrene.

?aramanou (PSE).
Hr. formand, Daphne-programmet var utvivlsomt et meget vellykket initiativ fra Europa-Kommissionens side, men det blev også iværksat efter pres fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og den kampagne, udvalget startede i 1997 under et slogan om nultolerance over for vold mod kvinder. Hr. kommissær, dette slogan er fortsat lige aktuelt, idet volden - eller mere præcist terroren og krigen - mod kvinder er stigende frem for vigende både i Europa og resten af verden.
Vi hører dagligt skrækkelige rapporter fra de mange fronter om denne absurde og nådeløse krig, særligt fra lande med hvilke EU har indgået politiske og økonomiske aftaler, fra Nigeria og Sudan, hvor fanatiske islamiske domstole dømmer uskyldige kvinder til døden ved stening, fra Indien, hvor små tiårige piger tvinges ind i ægteskaber, og fra De Arabiske Emirater, hvor kvinder stadig ikke har uafhængighed, det vil sige politiske rettigheder. Beretninger om denne brutale krig mod kvinder optræder dagligt i pressen, selv om de ikke står på forsiden.
Som flere medlemmer allerede har sagt, købes og sælges der skønsmæssigt mere end 500.000 kvinder og børn hvert år, men alligevel har Europol kun afsat tre mand til at bekæmpe denne internationale organiserede kriminalitet mod kvinder og børn. En procentdel af de europæiske kvinder - varierende mellem 20-50% i de forskellige lande - har været udsat for vold i hjemmet, mens voldtægt og sexchikane er dagligt forekommende. Grupper af islamiske indvandrere citerer hellige skrifter og religiøse sæder og skikke som en undskyldning for at fortsætte deres barbariske praksis med f.eks. at skamfere de kvindelige kønsorganer, også i EU. Selv om vi skriver år 2002, er der desværre stadig millioner af kvinder, der behandles som løsøregenstande i stedet for mennesker i mange områder og samfund rundt omkring i verden.
Vores udvalg betragter vold mod kvinder som en meget alvorlig menneskerettighedskrænkelse mod halvdelen af menneskeheden - en moderne form for barbari, der tolereres af patriarkalske samfund såvel som patriarkalske institutioner. Samtidig med at der er en optrapning i kampen for ligebehandling af kønnene og en de facto anerkendelse af rettighederne for halvdelen af verdens befolkning, er der også en optrapning af volden mod kvinder. Det betyder, at volden er et globalt politisk problem af første grad, og at den skal håndteres som et sådant.
Bortset fra dets finansielle aspekt - det skal siges, at pengene er minimale sammenlignet med problemets omfang - har Daphne-programmet stor politisk værdi, og derfor bør det også fortsætte efter 2003, forhåbentlig med et større budget. Vi håber og tror, at den nye traktat vil sikre et stærkere juridisk grundlag for kampen mod vold. Vores ordfører, fru Avilés Perea, har udarbejdet en meget værdifuld betænkning og fremsat forslag på vegne af vores udvalg, og det vil vi bede kommissæren om at tage ad notam.
De Rossa (PSE).
Hr. formand, i øjeblikket kan jeg næsten kun takke ordføreren og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder for denne udmærkede betænkning. Jeg takker også kommissæren for hans svar på betænkningen og hans tilsagn om at forny dette program.
Jeg er protektor for en irsk organisation ved navn Women's Aid. Det er en national organisation, der har fået stor støtte fra Daphne-programmet. Organisationen hjælper kvinder og børn, der er ofre for vold i hjemmet. Den giver også støtte til forsvar, folkeoplysning og forskning.
Dette problem er dybt rodfæstet i vores samfund og ikke blot i fjerntliggende samfund med specielle religiøse syn på kvinder. Også i Europa er der et dybt rodfæstet kvindehad. Det er ikke noget, der kan bortluges fra den ene dag til den anden. Det kræver uddannelse samt en revurdering af den kultur, vi lever i. Det er også nødvendigt at se nærmere på mediernes holdning. Håbet ligger hos vores børn og i, at vi kan opdrage dem til at udvise respekt for alle menneskers værdighed, det være sig mænd, kvinder, voksne og børn.

Vitorino
Hr. formand, jeg vil gerne allerførst takke for alle de bidrag, som Parlamentets medlemmer er kommet med til denne debat, og fremhæve det politiske fokus, som det spanske formandskab har rettet mod dette spørgsmål, og som har skabt en impuls, som jeg er sikker på vil blive ført videre af det nuværende danske formandskab, under hvilket jeg håber, at Rådet endelig kan vedtage rammebeslutningen om handel med kvinder og børn med henblik på seksuel udnyttelse. Vi er meget tæt på en sådan vedtagelse, og jeg håber, at den kommer igennem i dette halvår.
Det eneste egentlig substantielle svar, som jeg gerne vil give lige nu, går på finansieringen. Jeg tror, at man undertiden fristes til at mene, at bevilling af EU-midler til en given aktivitet indebærer, at EU-midlerne skal erstatte midler fra medlemsstaterne, når det faktisk er sådan, at finansiering fra EU's side blot skal supplere den nationale finansiering af så omfattende og så politisk væsentlige opgaver som denne. Deraf den betydning, som Kommissionen tillægger det forhold, at Daphne-programmet nu også er tilgængeligt for medlemsstaternes offentlige myndigheder, fordi der på den måde skabes et incitament for, at medlemsstaterne selv deltager i projekterne og investerer midler i bekæmpelsen af vold mod kvinder og børn.
Der er imidlertid et problem, som jeg ikke vil forbigå, nemlig, at debattens spørgsmål om finansieringen hænger tæt sammen med retsgrundlaget. Et klart, eksplicit og solidt retsgrundlag i traktaten udgør en bedre løftestang for finansiering af et projekt af denne karakter. Så længe vi er henvist til at bevæge os inden for artikel 152, får vi problemer. Men jeg håber oprigtigt, at vi med denne debat er nået til en forståelse af, hvilke fælles bestræbelser vi skal lægge vægt på i konventet, så EU's fremtidige forfatningstraktat opstiller bekæmpelsen af vold mod kvinder og børn som et mål i selve EU-traktaten.

Formanden.
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0256/2002) af Smet for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om resultattavlen for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden (2001/2241(INI)).

Smet (PPE-DE)
Formålet med den årlige resultattavle for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden er at finde ud af, hvor store fremskridt der er gjort i retning af de mål, som blev fastsat i Lissabon og Nice. Det væsentlige i disse mål er skabelsen af en europæisk social model for at afskaffe fattigdom og arbejdsløshed, skabe højere stillinger, opmuntre til livslang uddannelse, modernisere det sociale sikringssystem og afskaffe alle former for forskelsbehandling. Perioden 2000-2006 er en afgørende periode i denne henseende, da ændringer på det økonomiske og det demografiske område og vedrørende indvandring sjældent har været så store som nu.
Det kan derfor forventes, at netop Parlamentet, som er talerør for det, som vedkommer den europæiske befolkning, nøje holder øje med bedømmelsen af fremskridtene. Det dokument, som Kommissionen har forelagt os, giver os en glimrende oversigt over de aktiviteter, som er udfoldet, og over, hvad vi kan forvente i den nærmeste fremtid. Men hvad der mangler - og det er min vigtigste kritik - er en oversigt over, hvad der skal gøres i perioden på seks år. Parlamentet er af den opfattelse, at omfanget af de årlige fremskridt kun kan bedømmes i lyset af de mål, der er opstillet for denne seksårs periode. Parlamentet forventer mere af Kommissionen end en årlig rapport. Det forlanger et seksårsprogram, der indeholder initiativer, der skal tages, og instrumenter, der skal anvendes til hvert initiativ, såsom lovgivning, den åbne koordinationsmetode eller forhandlinger mellem arbejdsmarkedets parter, og frister for gennemførelsen af disse initiativer. Som en del af dens midtvejsvurdering i 2003, skal Kommissionen forsøge at udarbejde en anden type resultattavle og forelægge den for Parlamentet. Det anmodede Parlamentet allerede om sidste år, og det gentager anmodningen i år.
Jeg kommer nu til mit andet kritikpunkt, nemlig Parlamentets manglende engagement. Kommissionen ved udmærket, at Europa-Parlamentet er den største forkæmper for det sociale aspekt af europæisk udvikling, meget mere end Ministerrådet. Vi har masser af eksempler herpå, for det første europæisk lovgivning, som Parlamentet for det meste skubber længere frem, end Ministerrådet bryder sig om. Jeg kan derfor ikke forstå, hvorfor Kommissionen gjorde sig så ringe umage for på et tidligt tidspunkt at involvere Parlamentet i udarbejdelsen af det social- og arbejdsmarkedspolitiske program. Kommissionens dokument er dateret den 19. februar 2002 og blev godkendt på forårstopmødet i marts. Parlamentet har mindst brug for to måneder til at udarbejde en betænkning og få den gennem udvalgene og plenarmøderne, og det giver os ikke ret meget tid. Jeg vil derfor anbefale Kommissionen at sørge for, at den forelægger sin næste rapport inden udgangen af december, således at en nyttig dialog med Parlamentet kan blive arrangeret. Det skulle være muligt, at denne dialog kan foregå positivt og hurtigt, hvis Kommissionen tager hensyn til de bemærkninger, der er fremsat i Parlamentets to tidligere betænkninger.
Til sidst vil jeg sige et par ord om et af de social- og arbejdsmarkedspolitiske instrumenter, den åbne koordinationsmetode. Denne metodes succes skyldes, at den har givet os en metode til at koordinere de 15 medlemsstaters politik, til at få de 15 medlemsstater til at støtte en sammenhængende helhed af målsætninger og til at give de 15 medlemsstater den bedste praksis for at nå disse målsætninger. Alt dette på områder, hvor tvungen lovgivning hverken er ønskelig eller mulig. Parlamentets vanskelighed er, at der ikke er truffet bestemmelser, eller ikke tilstrækkelige bestemmelser, om dets involvering. Det er en metode, som mange aktører uden for Parlamentet er stærkt involveret i. Dette rejser spørgsmålet, om der inden for rammerne af konventet og regeringskonferencen kan træffes bedre bestemmelser om anvendelsen af den åbne koordinationsmetode og Europa-Parlamentets deltagelse. Vi håber, at Kommissionen vil støtte os heri.

Diamantopoulou
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Smet for hendes betænkning om resultattavlen for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden. Som hun ganske rigtigt påpeger, er den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden for årene 2000-2006 det første fælles engagement, der er vedtaget - også af Rådet - og den første europæiske konvention om socialt engagement og social handling.
Det første år, 2001, var specielt, hvilket vi diskuterede i fjor. Det var det første år, det kørte, og der var alvorlige mangler og problemer. I år har vi haft den første detaljerede resultattavle med en trinvis analyse af de fremskridt, der er gjort inden for dette politiske område. I fjor blev det kommenteret, at beskrivelsen kun gjaldt for Kommissionen. Det er tydeligt, at vi i år har en detaljeret beskrivelse af alle de agenturer, der er involveret i de enkelte foranstaltninger. Et eksempel er forslaget om en socialt følsom omstrukturering af erhvervslivet, der indeholder en beskrivelse af Kommissionens, Europa-Parlamentets, de sociale agenturers, arbejdsmarkedets parters, regeringernes og det civile samfunds rolle. Jeg er selvfølgelig enig i fru Smets kommentarer i betænkningen om, at vi altid bør skue både fremad og bagud - det vil sige ikke blot for at se, hvordan konkrete agenturer har været involveret, men også for at se, hvilke mål, de har opstillet for den videre udvikling.
Den videre udvikling vil i et vist omfang blive undersøgt i den første midtvejsvurdering i 2003. Perioden fra 2003 til 2005 er også vigtig. Der bliver udarbejdet en første aktivitetsrapport, hvorefter vi vil kunne foretage de nødvendige ændringer. Her skal jeg understrege, at Europa-Parlamentet bliver fuldt involveret i denne midtvejsrevision, for - som fru Smet siger, og som alle sikkert er enige i - Europa-Parlamentet er Europas primære forbundsfælle i alle social- og arbejdsmarkedspolitiske forslag. Parlamentet er som oftest EU's drivkraft i social- og arbejdsmarkedspolitikken.
Jeg vil gerne kommentere tre punkter, som jeg finder afgørende for forhandlingen. For det første har samarbejdet mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet udmøntet sig i, at de fleste af de planlagte initiativer for den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden i perioden 2000-2002 er gennemført eller godt på vej. For det andet er vi som tidligere nævnt nået frem til et åbent samarbejde mellem medlemsstaterne, der også i et vist omfang involverer Parlamentet. Det er selvfølgelig kun et første skridt, og der er brug for at identificere Europa-Parlamentets grundlæggende rolle, og det er noget, som konventet skal se nærmere på. For det tredje skal vi som med Europa-Parlamentet finde et juridisk grundlag for at involvere det civile samfund i konventets diskussioner.
Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet for dets konstruktive samarbejde. Vi ser frem til at modtage Deres individuelle bemærkninger.

?aramanou (PSE)
Hr. formand, resultattavlen for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden er åbenbart ekstremt værdifuld, fordi den giver os mulighed for at vurdere de hidtidige fremskridt.
Jeg har haft den ære at udarbejde den relevante udtalelse fra Udvalget om Kvinders Rettigheder. Hvis jeg skal være helt ærlig, så havde jeg ikke meget at føje til den meget detaljerede betænkning fra fru Smet, der også er et aktivt medlem af Europa-Parlamentets Udvalg om Kvinders Rettigheder. Vigtigheden og værdien for kvinder af denne dagsordens gennemførelse er åbenlys, da fremgangen i beskæftigelsen i de seneste år primært har berørt kvinder. Omkring to tredjedele af de nye stillinger, der formodes at blive skabt mellem 2002 og 2010, vil blive besat af kvinder. Derfor blev jeg ekstra glad, hr. kommissær, for Deres nylige meddelelse om de nye initiativer, som De havde taget på vegne af Kommissionen for at koordinere den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken.
Trods de mangler, som fru Smet har nævnt i sin betænkning, er proceduren for vurdering af fremskridt uden tvivl et meget nyttigt værktøj, specielt i en periode med økonomisk tilbagegang, hvor der presses på for at slække på social- og arbejdsmarkedspolitikken og opgive bestræbelserne på at mindske økonomiske uligheder og bekæmpe social udstødelse. Vi glæder os derfor over det danske formandskabs initiativ om at sætte fokus på problemet med social udstødelse og de forskellige følger, som social udstødelse har for de to køn.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil begynde med at lykønske fru Smet med hendes fremragende indsats. Resultattavlen for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden skal gøre det muligt at måle de fremskridt, der er sket med gennemførelsen af dagsordenen, men den skal også muliggøre en hurtig varsling, når der opstår forsinkelser i gennemførelsen af de bebudede foranstaltninger. Jeg synes, at ordføreren har forstået at harmonisere begge aspekter i sin betænkning.
Desuden bør den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden med hensyn til dens gennemførelse efter min ringe mening ikke behandles som et uforandret og uforanderligt program. Da den er udtænkt af personer for personer, opfatter jeg den som et program i udvikling, der har behov for senere tilpasninger, som det vil komme til udtryk i den midtvejsevaluering af fremskridtene, der skal finde sted i 2003.
Fru kommissær, hvad angår udviklingen af den europæiske sociale model er der sket meget, men jeg vover at påstå, at der stadig er meget, der skal gøres inden for forskellige områder. Politikken om ligebehandling af mænd og kvinder, foranstaltninger mod social udstødelse og fattigdom, politikker til social integration af handicappede og udnyttelse af deres tilbageværende evner og satsning på livslang uddannelse og læring og følgelig behovet for tilpasning til de nye arbejdsformer og forening af arbejds- og familielivet.
Der er under alle omstændigheder et krav, jeg gerne vil understrege og gøre Kommissionen opmærksom på. Jeg tænker på de nye arbejdsformer med de dertil hørende nye risici, og derfor på bekymringen for de forskellige former for deltagelse i produktionsprocesserne via outsourcing eller decentralisering af produktionen - underleverandører, forekomst af selvstændige, uafhængige arbejdstagere - inden for entreprenørernes risikoområde.
Det er derfor, der er behov for gennemførelse af foranstaltninger for at undgå, at risikoen - som er implicit for alle former for arbejde, men som nogle gange er umærkelig og diffus i disse nye produktionsmetoder - bliver til en arbejdsulykke. Jeg tror, at disse foranstaltninger bliver rentable for alle arbejdstagerne, virksomhedsejerne og samfundet.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg vil lykønske ordføreren med denne betænkning og kommissær Diamantopoulou med hendes fremragende indsats på det social- og arbejdsmarkedspolitiske område. EU gjorde store fremskridt på topmødet i Lissabon med dets tilsagn om ikke blot at arbejde for en konkurrencedygtig og dynamisk økonomi, men også for et sammenhængende samfund, der bygger på fuld beskæftigelse. Alt for ofte hører vi talsmænd fra de forskellige politiske grupper, der udelukkende taler om en konkurrencedygtig økonomi, og som ignorerer den nødvendige balance i EU med hensyn til modernisering og udbygning af vores sociale model.
På Det Europæiske Råd i Nice blev der også gjort store fremskridt med vedtagelsen af den ny social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden. Hvis vi i Irland havde haft en folkeafstemning om den i stedet for om Nice-traktaten, havde den fået 100% opbakning. Desværre skal vi ikke stemme om sådanne spørgsmål på nuværende tidspunkt. Men det var et vigtigt skridt fremad.
Jeg er imidlertid nødt til at sige, at udviklingen er bremset betydeligt op siden da. Jeg er ikke et sekund i tvivl om, at der er kræfter eller elementer i EU - både i Kommissionen og i Rådet - der med vilje bremser udviklingen af denne dagsorden. Det finder jeg meget kortsigtet. Hvis vi mener det alvorligt med at skabe et EU med borgernes opbakning, så skal vi have et mere afbalanceret engagement i udviklingen af et socialt Europa. Selv for centrum og højre giver det mening. Hvis de mener det alvorligt med Europa og oprettelsen af et Europa bestående af stater og folkeslag, så skal vi sikre lighed, samhørighed og solidaritet i hele EU.
Jeg fornemmer, at der er mangler i selve resultattavlen. Ikke alle fremskridt er endnu registreret. Jeg bifalder tanken om en midtvejsevaluering først i det nye år, og jeg ser frem til at deltage i den. Jeg håber, at vi i de kommende år - særligt på konventet og den efterfølgende regeringskonference - vil have held til at sørge for, at det engagement, der startede i Lissabon, og som blev videreført i Nice, kan medtages og udbygges i en EU-forfatning, der ikke blot sikrer et konkurrencedygtigt Europa, men også et Europa, der behandler alle borgere lige godt.

Andersson (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne indlede med at lykønske fru Smet med, at hun som sædvanlig har udført et godt arbejde. I mit hjemland, Sverige, er der for øjeblikket nationalt valg. De, som i Sverige tilhører den samme politiske gruppe som fru Smet, plejer at hævde, at den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden ikke angår Europa, men at social- og arbejdsmarkedspolitikken udelukkende vedrører medlemsstaterne.
Jeg plejer at være af samme opfattelse som fru Smet. Til trods for at vi tilhører forskellige politiske grupper, er vi helt enige om, at man skal have en national social- og arbejdsmarkedspolitisk dagsorden. Der er imidlertid også nødvendigt med en europæisk social- og arbejdsmarkedspolitisk dagsorden, og den bliver meget vigtig. Ligesom hr. de Rossa ser jeg positivt på det, som skete i Lissabon. Der skete uhyre fremskridt, og det lykkedes os at udvide og uddybe den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden.
Samtidig er jeg lidt urolig over de signaler, som er kommet frem i løbet af det seneste år, og jeg mener, at de forsøger at skævvride balancen i Lissabon-processen. Der tales nu kun om virksomheder og om konkurrence mellem virksomhederne, og man glemmer det sociale aspekt. Derfor er det godt, at der findes ordførere, som vil hæve de sociale aspekter over partigrænserne, og jeg vil igen lykønske både Kommissionen og fru Smet med arbejdet.
Jeg deler desuden også fru Smets synspunkter vedrørende resultattavlen, nemlig at den skal være mere fremadskuende og strategisk og skal bygge på konklusionerne fra møderne i foråret. Jeg håber også, at Kommissionen vil være enig i dette synspunkt i lighed med den åbne koordineringsmetode, som vi er vendt tilbage til i utallige sammenhænge. Vi har behandlet denne metode i mange sammenhænge, og jeg er selv tilhænger af den åbne koordineringsmetode. Den har betydet, at vi har kunnet udvikle samarbejdet på nye områder. Hvis metoderne viser sig at kunne skabe fremskridt i længden, må dette dog ikke ske for lukkede døre. Hvis den åbne koordinationsmetode skal være langvarig, skal den være genstand for kontrol og for behandling både her i Europa-Parlamentet og i de nationale parlamenter. Vi må håbe, at konventet vil tage fat på denne sag, så der kan tages hensyn til den åbne koordinationsmetode i traktaterne.
Den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden er også vigtig i et andet perspektiv. Det gælder borgernes vilje til at tage EU-projektet til sig. Den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden handler jo netop om de spørgsmål, som borgerne mener er vigtige, nemlig fattigdomsbekæmpelse, øget beskæftigelse, retsstaten, og derfor er den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden vigtig.

Bastos (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden er et dynamisk program og kan derfor tilpasses. Deraf betydning af den årlige resultattavle, der gør, at Europa-Parlamentet kan følge dagsordenens gennemførelse, analysere fortiden og planlægge fremtiden.
Ordføreren, fru Smet, har leveret et prægtigt stykke arbejde, hvor hun ikke blot påpeger de svage og kritiske punkter i Kommissionens meddelelse, men også fremlægger klare og skarpsindige forslag til dagsordenens videre gennemførelse. Beskæftigelse er EU's topprioritet. I 2000 var beskæftigelsesprocenten 63,2, men trods ca. tre millioner ny job er vi stadig 7% under det mål, som topmødet i Lissabon har sat for 2010, og der er stadig 14,5 millioner EU-borgere uden arbejde.
Den lave beskæftigelsesgrad for ældre, svælget mellem mænd og kvinder med hensyn til både beskæftigelsesgrad og lønniveau (henholdsvis 18 og 14%), den høje arbejdsløshed - ca. 8% af arbejdsstyrken - og de regionale forskelle på beskæftigelsesområdet er udtryk for strukturelle svagheder, der skal sættes ind imod gennem aktive foranstaltninger. Her er en engageret medvirken fra arbejdsmarkedets parter ganske afgørende. Fattigdom og social udstødelse er et andet problemfelt, der fortjener øget opmærksomhed. Mere end 60 millioner mennesker er i fare for at blive ramt af fattigdom. Denne fare er som bekendt forskellig fra medlemsstat til medlemsstat, men det er ikke forkert at se bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse som den største udfordring, vi har foran os. Kommissionen må derfor sætte mere fart på det igangværende arbejde med at afklare og vurdere disse forhold og må her særlig se på kvindernes situation. Hvad angår fremme af ligebehandling af mænd og kvinder, mangler Kommissionens resultattavle en global strategi, og Kommissionen bør derfor foreslå foranstaltninger til forbedring af kvindernes situation og parallelt hermed tage initiativer til at fremme deres fulde deltagelse i de beslutninger, der træffes på arbejdspladsen.

?ratsa-?sagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, jeg deler den beklagelse, som fru Smet giver udtryk for i sin betænkning over den forsinkede fremlægning af resultattavlen for gennemførelse af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden. Som vi alle ved, er den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden ikke et sæt social- og arbejdsmarkedspolitiske forslag, men en strategisk plan om at modernisere den europæiske samfundsmodel og se fremtidige problemer og udfordringer i øjnene. En fælles årlig resultattavle vil oprette en strategisk mekanisme til vurdering af fremskridt i politikker samt de justeringer, der skønnes nødvendige.
Nu kan vi se, at resultattavlemetoden ikke lever op til disse ambitiøse mål. Betænkningen ligner mere et rutinejob end en gennemgribende indsats. Den tenderer imod det overfladiske og ligner ikke et integreret værktøj til analyse af den aktuelle situation, så man kan sikre en ordentlig vurdering af fremskridt, planlægge en kommende indsats på områder, som Europa-Kommissionen bringer på bane - eksempelvis integration af handicappede, ældres deltagelse, arbejdstagernes mobilitet og udestående lovgivningsforslag - eller foreslå nye emner.
Jeg er også nødt til at kommentere, at denne metode ikke kaster lys over de sociale udviklingsplaners iværksætteraspekt, skønt vores nye opfattelse af den europæiske politik omfatter dette aspekt. Så er der det ubesvarede spørgsmål om samarbejde med og inddragelse af arbejdsmarkedets parter og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg samt emnet for og resultaterne af den sociale dialog, skønt jeg var glad for at høre kommissæren nævne indsatsen for at indlede en dialog med det civile samfund. Der skal således arbejdes mere med formen og indholdet af midtvejsvurderingen, som Europa-Parlamentet forventer at modtage inden Rådets næste forårsmøde, fordi det, som kommissæren ved, ønsker at være med til at forme det sociale Europa, og det med rette.
Diamantopoulou
. (EL) Hr. formand, jeg vil gerne rette en særlig tak til de ærede medlemmer for deres indlæg, som der vil blive taget hensyn til, sådan som det også var tilfældet i fjor.
Jeg vil blot besvare nogle af medlemmernes kommentarer. Betænkningen afspejler tydeligvis de igangværende eller færdiggjorte bestræbelser samt de lovgivningsmæssige aktiviteter, der enten er gennemført eller befinder sig på høringsstadiet. Betænkningen kan imidlertid kun afspejle Kommissionens muligheder i henhold til traktaten, hvad angår Parlamentets og Rådets forslag og muligheder på et senere tidspunkt.
Det siger jeg, fordi emner vedrørende handicappede eller de ældre, som fru Kratsa nævnte, og andre særlige sociale politikker som bekendt er rent nationale politikker i øjeblikket. På dette stadie af konventet er debatten utroligt spændt, og jeg tror, at alle, der støtter behovet for en europæisk dimension af social- og arbejdsmarkedspolitikken, har en kæmpe politisk mulighed for at gennemføre ændringer, også på konventet.
Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Ribeiro e Castro (UEN)
I en så følsom og aktuel sag som fastlæggelsen og harmoniseringen af krav og regler, der skal højne luftfatssikkerheden, er vi glade for, at der er opnået bred enighed blandt de involverede parter, hvilket har resulteret i en aftale mellem de forskellige operatører om at begrænse flyve- og arbejdstiden og om hviletidsbestemmelserne. Vi er således enige i ordførerens konklusioner, da vi mener, at de afspejler det særdeles påtrængende behov, der er for en gradvis vedtagelse af tekniske krav, som kan sikre stadig højere sikkerhedsstandarder og bidrage til, at passagererne kan nære maksimal tillid til europæisk lufttransport.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som ordføreren siger det: "Overblikket og kontrollen over gennemførelsen af EU-miljølovgivningen er allerede meget utilfredsstillende". På et område, der jo får stadig større betydning for Europas borgere, som allerede er bevidste om, at det miljø, der omgiver os, må forvaltes og beskyttes på en fornuftig måde, er vi jævnligt vidner til grove overgreb på det, der er vores fælles arv. Det afslører en utidssvarende lovgivning og et utilfredsstillende samarbejde mellem operatørerne og Fællesskabets myndigheder. For at komme disse forhold til livs kræves øget kontrol og konkrete og beslutsomme tiltag på grundlag af de rapporter, som medlemsstaterne indsender til Europa-Kommissionen hvert tredje år. Derudover kan det konstateres, at overtrædelsesprocedurerne skrider frem med bekymrende langsommelighed. Der må derfor gøres alt for, at Kommissionen kan "skabe et sammenhængende billede af, hvad der sker inden for en hel sektor - f.eks. affaldshåndtering" og derved imødekomme de stadig større bekymringer, som Europas borgere nærer. Jeg har derfor stemt for denne betænkning.

