Международното осиновяване в Европейския съюз (разискване)
Председател
Следващата точка е разискването по въпрос, изискващ устен отговор, зададен от г-жа Angelilli към Комисията относно международното осиновяване в Европейския съюз (B7-0670/2010).
Roberta Angelilli
Г-н председател, госпожи и господа, през годините много от моите колеги и аз се запознахме с проблема за изоставените деца, сираците и безпризорните деца. Сред организациите, които се свързаха с мен, беше "Amici dell'adozione".
Има много изоставени деца не само в развиващия се свят, но и в Европа. Това са деца, които стават невидими и в крайна сметка попадат в порочен кръг от бедност и социално изключване, или още по-лошо, биват експлоатирани от организираната престъпност за просия, нелегална работа, проституция, трафик на органи или незаконни осиновявания. Тези деца често прекарват детството си сновейки между социалните работници и домовете за деца.
Трябва да гарантираме на тези деца правото да бъдат осиновявани и правото да имат семейство. Едно дете трябва да прекарва възможно най-кратко време в институция. Очевидно целта е висшият интерес на детето, така че възможността да бъде осиновено трябва да се предоставя внимателно, под щателния надзор на компетентните национални органи. Когато обаче са налице подходящи условия, децата трябва да имат правото да бъдат осиновявани най-вече на национално ниво, но също и на международно равнище в границите на Европейския съюз.
Знам, че Комисията е запозната с проблема, макар и да е по същество от чисто национална компетентност. Желателно е между Комисията и държавите-членки да се осъществява някаква форма на сътрудничество, за да се осигурят добри практики и стратегии, способни да гарантират максимална прозрачност и да предотвратят евентуални случаи на незаконни или неофициални осиновявания, но също и да обезпечат максималното равнище на сътрудничество от страна на държавите-членки в гарантирането на правото на осиновяване и предпазването на децата от изоставяне на произвол или, както казах преди, от изоставянето им в институция.
Кристалина Георгиева
Г-н председател, благодаря Ви, че поставихте на разискване този важен въпрос. Закрилата и насърчаването на правата на детето са приоритет за Комисията, особено след приемане на съобщението, озаглавено "Към европейска стратегия за правата на детето" през 2006 г. Стратегията за правата на детето се фокусира върху основните права на децата, включително закрилата на висшия интерес на детето, залегнали в Европейската харта на основните права.
Комисията е решена да гарантира, че всички основни права, обхванати от Хартата, надлежно се спазват в действията на ЕС - и законодателни, и незаконодателни. Тази практика ще бъде подкрепена и развита в предстоящото съобщение относно правата на детето, което Комисията ще публикува през настоящата година. Що се отнася до настоящата година - 2011 - Комисията ще докладва също и относно годишния напредък, постигнат по отношение на прилагането на Хартата на основните права на ЕС.
Трябва да помним, че разпоредбите на Хартата се отнасят за институциите и органите на Съюза с дължимото зачитане на принципа на субсидиарност и за държавите-членки - само когато те прилагат правото на Съюза. Следователно трябва да помним, че по настояще не съществува законодателство на Европейския съюз относно международното осиновяване. Тази материя се регулира от Хагската конвенция от 29 май 1993 г. за защита на децата и сътрудничество в областта на международното осиновяване, както и от националните законодателства. Всички държави-членки са страни по тази конвенция, но ЕС не е. Наша цел е да изпълним член 21 от Конвенцията на ООН за правата на детето чрез създаване на защити, за да се гарантира, че международните осиновявания се осъществяват съобразно висшия интерес на детето и че основните права на детето се спазват.
В международен план Комисията подкрепя присъединяването на трети страни към Хагската конвенция от 1993 г. за международното осиновяване и нейното правилно прилагане чрез участие в съответни срещи на договарящите се страни. Комисията не счита, че са необходими конкретни вътрешни правила на Европейския съюз относно осиновяванията, тъй като всички 27 държави-членки на ЕС са страни по Хагската конвенция. Въпреки това Комисията следи отблизо проблема с международното осиновяване в Европейския съюз с оглед на връзката между осиновяване и права на децата. Комисията предприе стъпки да провери как държавите прилагат Конвенцията за осиновяването и през ноември 2009 г. проведе форум за обмен на възгледи по въпроса.
Зелената книга на Комисията за свободно движение на официални документи, публикувана на 14 декември 2010 г., обръща внимание на липсата на взаимно признаване на решенията за осиновяване като актове за гражданско състояние между държавите-членки и нейното въздействие върху свободата на движение на гражданите на ЕС. Това е конкретна крачка, която се отнася до повдигнатия днес въпрос.
Salvatore Iacolino
Г-н председател, г-жо член на Комисията, госпожи и господа, няма съмнение, че въпросът за международното осиновяване е особено важен, и г-жа Angelilli направи добре, че го постави на вниманието на Европейския парламент на това заседание.
Нуждаем се от по-ясни, опростени процедури. Настоящите разходи за осиновяване са твърде значителни - варират от 20 000 евро до 30 000 евро на осиновяване - и има трудности при опита да се отговори на нуждите на семействата и бъдещите родители да станат осиновители. Говорим за деца в уязвимо положение, често изоставени, които понякога изчезват от поглед. Имам предвид по-конкретно потоците от незаконни имигранти и многото деца, които, настанени в имиграционни центрове, са предмет на безжалостните условия на търговията с роби, при което много от тях често биват залавяни.
Трябва да насърчим семейството. Италианският модел и този на други места могат да се използват за пример. Трябва да намалим разходите, свързани с международното осиновяване, да осигурим изгодни заеми от банки, да въведем тези по-ясни, опростени процедури, които споменах, с подходящи надзорни механизми за мониторинг на случващото се в държавите-членки, да осигурим действителна превенция на трафика на хора, относно която Парламентът наскоро предприе мерки с конкретни документи, да предприемем реални действия за борба с незаконните осиновявания и да гарантираме прозрачност.
Освен това, за да възстановим централната роля на семейството, за която често говорим в Парламента, трябва да се уверим, че асоциациите, които много често са задвижващият механизъм на тези осиновявания, се характеризират с изключително високи стандарти за гаранции.
В заключение, г-жо член на Комисията Георгиева, ако трябва да се направи предложение, то е следното: защо да не предложим европейска система за акредитация на тези асоциации и да гарантираме, че те работят прозрачно, ясно и практично, с високо равнище на гаранции, че действително ще закрилят неотменимите и неприкосновени права на децата?
Monika Flašíková Beňová
Г-н председател, тази вечер говорим по много чувствителна тема, тъй като говорим за най-малките членове на обществото, за тези, които се нуждаят от нашата любов и грижа.
Проблемът с изоставените деца става все по-сериозен в Европа. Положението, което е налице днес, до голяма степен се дължи на заобикалящата среда. Чрез законодателството относно осиновяването на деца в международен контекст е възможно да се избегне положение, при което много деца са принудени да живеят в домове за деца, където въпреки огромните грижи, които получават, те никога не могат да почувстват истинската любов на майчината и бащина ласка.
Ето защо е необходимо да се повиши ефективността на системата за осиновяване, така че най-малките изоставени деца да могат да намерят заместващо семейство. Необходимо е например да се ограничат правата на биологичните родители, които не показват искрен интерес към детето за определен период от време. Това ще скъси периода, който децата прекарват в дом за деца, защото не са, така да се каже, юридически свободни. По този начин ще бъде възможно до известна степен да се елиминира ненужното отлагане на целия процес на осиновяване.
Много споразумения относно закрилата на малолетни лица предоставят правна рамка за усилията на компетентните органи да действат в името на благото и интересите на тези деца. Закрилата на правата на децата също е една от главните цели на Европейския съюз. Следователно е необходимо да продължим да предприемаме стъпки, за да гарантираме по-конкретно, че висшия интерес на децата е защитен при всички обстоятелства.
Cecilia Wikström
Г-н председател, аз бих искала да започна, като благодаря на г-жа Angelilli за тази инициатива и на члена на Комисията Георгиева за нейния отговор. Това е важно разискване.
Голям брой деца в цяла Европа днес нямат дом, който да нарекат свой, и семейство, което да ги закриля и да дава на тези уязвими малки деца топлина и безопасност. За децата, които растат в институции, това е мечта.
Сега всички ние трябва да дадем най-доброто от себе си, за да гарантираме, че няма да се налага сираците и изоставените деца да растат в домове за деца и други институции, вместо в семейства, където ще получават любовта, която може пълноценно да ги съпровожда до техния живот на възрастни, така че да станат здрави, а не увредени възрастни.
Ние в нашите държави-членки сме на различни мнения относно това кой може да създава семейство. Независимо от това считам, че можем да се съгласим, че семействата може да изглеждат по различен начин, но важното е, че детето получава любов и грижа.
Надявам се също, че ще можем да се съгласим относно значението на сътрудничеството в политическите стратегии и инструменти за международни осиновявания. Приемам, че Комисията ще поеме водещата роля в тази работа. С нетърпение очаквам също да работим заедно с колегите по изготвянето на съвместна резолюция по въпроса. Ако съумеем да съберем изоставено дете и семейство, което жадува за деца, ще сме направил много важен принос.
Трябва да помним също колко е важно с нашите най-малки братя и сестри да се отнасят добре. Ако им даваме любов, ще направим живота на тази планета по-светъл. Считам, че това е нещо, което всички трябва да правим през целия си живот, независимо от ролята си в обществото.
Marina Yannakoudakis
Г-н председател, осиновяването е положителен начин да осигурим ново семейство за деца, които не могат да бъдат отгледани от биологичните си родители, или деца, които са изгубили родителите си. Проверките и процедурите за обследване за осиновяване на дете в Обединеното кралство са много строги, като бъдещите родители трябва да бъдат приети от агенция за осиновяване. Благосъстоянието на детето е и трябва да бъде в основата на процеса по осиновяване.
Въпросът за международното осиновяване е по-сложен от националното осиновяване, но аз съм много благодарна на групата PPE, че постави въпроса. Макар да е препоръчително да опитаме да се придвижим напред, аз съм загрижена, че международното осиновяване носи рискове - рискове, които вече бяха споменати като злоупотреби с деца, които подкопават тяхното благосъстояние.
Ето защо считам, че всички държави-членки трябва да гарантират, че тяхното законодателство за осиновяване е регулирано по начин, който допринася за интересите на детето. Държавите-членки трябва да работят заедно, за да гарантират, че законният процес на осиновяване между предоставящата и получаващата държава е прозрачен, устойчив и има за приоритет благосъстоянието на децата.
Слави Бинев
Уважаема г-жо комисар Георгиева, скъпи колеги, ще дам пример с България, където проблемът с изоставените деца става все по-сериозен и са необходими спешни мерки, за да се овладее ситуацията. Системи, подобни на българската, в които огромен процент деца се дават за международно осиновяване, са вредни.
От друга страна, докато системите за грижи за децата са такива, международното осиновяване може да се окаже единствената възможност за семейство и нормален живот за мнозина от децата в домовете. Когато подобряваме цялостната система, трябва да внимаваме да не им отнемаме този шанс. Необходими са мерки, които да улеснят процедурата за международно осиновяване, но и да гарантират интересите на децата ни. Да гарантират, че така наречените "осиновители" не гонят само европейско гражданство, нещо, което в момента им се позволява.
Не трябва аз да питам дали го правят от чисто сърце или користни цели. Това е работа на тези, които ще проведат интервюто за осиновяване и ще внимават за интересите на нашите деца. Принципите на Конвенцията на ООН за правата на детето и съпътстващата ги философия трябва да са в основата на правото на международното осиновяване в рамките на Европейския съюз.
Elena Băsescu
(RO) Г-н председател, приветствам интереса, демонстриран от италианските колеги към положението на изоставените деца - интерес, който всъщност всички споделяме - независимо че проблемът попада единствено под национална юрисдикция. Пожелах да участвам в разискването, тъй като произхождам от държава, която е подложена на натиск да възобнови международните осиновявания и да измени сега действащото законодателство. В Румъния обаче има повече семейства, които желаят да осиновят деца, отколкото деца за осиновяване. Нашето законодателство, в чието създаване бяха ангажирани и многобройни международни експерти, е в пълно съответствие с европейското законодателство.
По отношение на настоящата резолюция трябва да кажа, че фразата "правото на детето на международно осиновяване", цитирана от точка "г", не е призната от ООН и Хагските конвенции. Международното осиновяване е само една възможност. Тези деца стигат до системата поради съмнителна ситуация, в която попадат родните им семейства, което според международното законодателство и конвенции не представлява основание за осиновяване. Това обяснява големия брой деца в домовете за деца. 22 966 деца обаче всъщност имат родител. Румънското законодателство предвижда отмяна на родителски права само в случай на малтретиране. Следователно такива деца не отговарят на условията за осиновяване. Това се отнася и за 22 285 деца в приемни семейства. Основанието за резолюцията трябва да е насочено към висшия интерес на детето, както казаха и ораторите преди мен, а не към тези на осиновителя. Дълг на всяка държава и на никой друг е да избира най-подходящите решения за своите деца.
И накрая, препоръчвам всеки да се запознае с националните законодателства. Имам предвид например някои детски съдилища в Италия, които през 2009 г. издадоха седем решения за осиновяване на деца от Румъния в пълно незачитане на нашето законодателство.
Victor Boştinaru
(RO) Г-н председател, приветствам настоящото разискване по време на пленарното заседание на ЕП, изхождащо от презумпцията, че защитата на правата на децата е и трябва да бъде приоритет за всяка държава-членка в нашия Съюз. Крайната цел на всеки в Парламента е да подкрепи интересите на децата.
Не е нужно да се казва, че са необходими общи, стриктни критерии в държавите-членки, за да се подобрят грижата и жизнените условия за децата, които живеят в институции и които са били изоставени, и да се осигури тяхната закрила, след като бъдат осиновени, особено в днешно време, когато бюджетните икономии изглежда са единствената мисъл на десните правителства в Европейския съюз. Ето защо първата стъпка е да осигурим подходяща грижа за тези деца. Втората стъпка е да се борим с трафика на деца и проституцията. Третата стъпка е, в името на децата, да не забравяме, че трябва да се дава приоритет на осиновяването от членове на семейството или осиновители от същата националност. Четвъртата стъпка - едва тогава да се обмисли международно осиновяване.
По този въпрос ние не можем да не научим уроците от миналото, когато отварянето на вратите за международно осиновяване в Румъния доведе до създаването на безпрецедентен трафик на деца и случаи на отвлечени и продадени на Запад деца в сътрудничество с европейски и международни организации. Между 1997 г. и 2000 г., г-жо член на Комисията, Румъния е "изнесла" 9 150 деца. Моята държава никога няма да приеме подобна мерзост да се случи отново.
И накрая, бих искал чрез Вас да помоля члена на Комисията Рединг да обясни изявленията, появили се в румънски и международни медии, относно Европейската агенция за мониторинг на международните осиновявания -предложение, което изглежда характеризира проучването, възложено от Европейската комисия. Един колега все още чака отговора на члена на Комисията Рединг по въпроса.
Alexandra Thein
(DE) Г-н председател, съвсем скоро проведохме международна работна среща в голямата пленарна зала в сградата на Парламента в Брюксел, посветена на родителската отговорност и закрилата на децата, която имах честта да водя. В Европа има все повече изоставени деца и деца в уязвимо положение, които не могат да живеят постоянно в домове за деца. Ето защо е наш дълг като законодатели да подсилим правото на международно осиновяване в ЕС, за да помогнем на тези деца. Член 24 от нашата Харта на основните права също изисква това, като постановява: "Децата имат право на закрила и на грижите, необходими за тяхното благоденствие".
Макар да разполагаме с Хагската конвенция относно осиновяването и Конвенцията на Съвета на Европа, това не е достатъчно. На практика във връзка с международните осиновявания все още възникват сериозни правни проблеми. В тези случаи могат да помогнат единствено международни регламенти, които елиминират трудностите в националните регламенти, които все още съществуват, и ги заменят с ясни и прости принципи. В тази връзка и при всичкото ни законодателно усърдие не трябва да пренебрегваме факта, че ЕС трябва да сътрудничи с Хагската конференция по международно частно право, за да осигури координирана процедура. Така ЕС не трябва отново да открива колелото в тази област. Приветствам заявеното от члена на Комисията в това отношение.
Ryszard Czarnecki
(PL) Г-н председател, това е много важна тема, но също и много чувствителна. Както знаете, през предходния парламентарен мандат ние обсъдихме проблема с осиновяването на румънски деца от родители в Израел и това причини сериозни проблеми, включително от политическо естество. Сега имаме друга инициатива. Мисля, че тя е продиктувана от добри намерения, но както се вижда, поражда много емоции. Трябва да сме много внимателни да не изхвърлим бебето заедно с мръсната вода, така че с нашата загриженост за добър живот на децата в бъдеще да не изпаднем в ситуация, в която избираме късия път и отваряме вратата за прибързани осиновявания, и фактически да позволим децата да бъдат откъснати от своите родители. Бих искал да отправя много строго предупреждение против това.
Csanád Szegedi
(HU) Г-н председател, госпожи и господа, доволен съм, че темата за международното осиновяване и изоставените деца беше включена в дневния ред на Европейския парламент. Намирам за изключително важно, че се дава висок приоритет на въпросите относно закрилата на децата и в Европейския парламент, и в Европейския съюз. Всички ние трябва да даваме пример, когато става дума за изоставени и пренебрегнати деца. Те също имат правото да израснат пълноценни възрастни - и телом, и духом. За да постигнем това, е задължително тези изоставени и пренебрегнати деца и сираци да растат в семейства и в здравословна среда. Трябва да направим всичко по нашите сили, за да гарантираме, че възможно най-малко деца остават в домове за деца. Проблемът с изоставените деца става особено актуален, когато се замислим за застаряваща Европа, където всяко дете е особено важно за собственото ни бъдеще.
Edit Bauer
(HU) Г-н председател, г-жо член на Комисията, искам да Ви благодаря за задълбочения отговор. Знаем, че международното осиновяване се определя основно от Хагската конвенция и тя е подписана от 26 от 27-те държави-членки. Права сте, когато казвате, че прилагането на международната конвенция е въпрос на субсидиарност. В същото време считам, че не можем да си позволим да бъдем двусмислени. Животът ни принуждава да се ангажираме с темата за децата не само когато избухнат скандали или се разкрие, че стотици, няколко стотин или дори над хиляда деца са продадени тук или там. Другата страна на проблема е, че трябва да гарантираме, че хилядите деца, за които знаем в Европейския съюз, могат да се кандидатират за осиновяване. Тази тема не може да бъде избегната, защото Европейският съюз има отговорността да защитава правата на децата, а в същото време виждаме, че проблемът с осиновяването и между другото като пряко следствие от него международното законодателство и международната практика извънмерно разпространяват определени права, като правят осиновяването на децата невъзможно и с това ограничават други техни права. Г-жо член на Комисията, аз наистина бих искала да помоля да продължим напред по отношение на Вашите коментари във встъпителното Ви изказване относно липсата на международно право, което би могло вече да съществува в Европейския съюз относно приемането на документите за осиновяване в държавите-членки.
Zita Gurmai
(HU) Г-н председател, г-жо член на Комисията, госпожи и господа, въпросът за международните осиновявания е поне толкова важен, колкото този за международните разводи и заслужава същото внимание, по-конкретно защото той най-вече засяга деца, които емоционално, финансово и във всеки друг смисъл зависят от милостта на решенията, вземани от възрастни. Тези деца заслужават най-висша степен на закрила от Общността.
Интересът на онези, които внесоха въпроси, изискващи устни отговори по темата за международното осиновяване, е провокиран, на първо място, от законодателната среда. Прегледът на практиката е поне толкова важен, колкото и законодателството. Ново или добро политическо решение и нова законодателна среда може да се създаде единствено чрез достъп до надеждни данни и статистика, както и до действителна практика. Да се установи дали е необходимо да се засяга законодателството е възможно само ако можем да разчитаме на точни данни, поради което аз считам въпроса, поставен от колегите, за въпрос от ключово значение. Въпреки това, понеже според мен този кръг от въпроси трябва да се третира наистина изчерпателно, бих искала да се върнем една крачка назад спрямо тези, които зададоха въпроса.
Бих искала да задам на Комисията следните въпроси: разполагаме ли с точни статистически данни относно международните осиновявания в ЕС или включващи трети държави? Точно какви данни се събират по тази тема? Какви методи използваме? Кой събира данните и, ако това са държавите-членки, една и съща методология ли използват? Какъв е процесът на избор и подготовка на децата и на родителите в случай на международно осиновяване в ЕС или с участието на трета държава? Как наблюдаваме процеса на подготовка? Имаме ли общи правила за това? Какви са разликите между практиките в държавите-членки? Има ли възрастова граница по отношение на детето или на осиновителя? Осиновителите получават ли постоянна професионална подкрепа? Налице ли е надеждно и редовно проследяване? Знаем ли колко често осиновителите срещат проблеми и какви са те? Каква подкрепа осигуряват държавите-членки в проблемни случаи? Благодаря за вниманието и благодаря на Вас, г-жо член на Комисията, за изключителната Ви работа.
Sonia Alfano
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, от няколко години много семейства в Италия и точно толкова румънски деца страдат от последствията от блокирането на международните осиновявания от страна на Румъния.
Хагската конвенция е отправната рамка, която следва да се прилага по еднакъв начин във всички държави от Европейския съюз и Румъния трябва да направи усилие да се приспособи към нея. Ако Румъния счита, че блокирането на международните осиновявания работи в полза на закрилата на децата - например от риска да се създаде пазар за незаконен трафик на деца - тя трябва да се справи и с този проблем с помощта на Европейския съюз, като засили контрола и въведе стриктни регламенти. Въпреки това ние трябва да положим усилия да осигурим възможност на много уважавани семейства да могат да осиновяват деца, които заслужават втори шанс за щастливо детство.
Следователно бих искала да попитам Комисията как възнамерява да подкрепи евентуален ангажимент на Румъния да премахне мораториума върху международните осиновявания и освен това бих искала да знам позицията на Комисията относно възможността за създаване на Европейска агенция по осиновяване, включително в светлината на направените проучвания.
Janusz Wojciechowski
(PL) Г-н председател, осиновяването може и често работи за доброто на детето, но процедурите за осиновяване могат също така да породят злоупотреби като трафик на деца и вземане на деца за осиновяване от семейства, които изобщо не са изоставили децата си, но които често поради бедност не могат да създадат подходяща среда за тях. Големият брой деца в домовете за деца, за който говорим в днешното разискване, често не означава изоставени деца, а фактически деца на бедни родители, които не се справят със своето трудно положение. На такива семейства трябва да се помага. Държавните органи биха могли да помогнат на тези семейства с много по-малки суми, без да настаняват децата в домове за деца и без след това да ги предоставят за осиновяване. Трябва да приемем категоричен принцип - задължителен в Европейския съюз - никога да не се отнемат деца от техните семейства поради бедност. Осигурете помощ и не вземайте децата от семействата им. Бедността не трябва да бъде причина да се лишават децата от техните биологични семейства.
Raffaele Baldassarre
(IT) Г-н председател, г-жо член на Комисията, госпожи и господа, днес обсъждаме едно ужасно противоречие в Европейския съюз, който цели да гарантира пълна свобода на движение на своите граждани и да работи в тяхна полза. Това противоречие разкрива действителната нужда на някои хора от помощ и неспособността на други да предложат необходимата помощ.
Парадоксът с трудностите и пречките, които препятстват международните осиновявания, се превръща в трагедия за хиляди деца и семейства в Европейския съюз. Многобройните международни конвенции показват, че те само от части могат да решат проблемите, свързани с осиновяването. От една страна, това зависи от конкретни разпоредби на всяка конвенция и ексклузивния им характер. От друга страна обаче, ограничените усилия, положени досега, са резултат от междуправителственото естество на съществуващите структури и процеси за вземане на решения.
Договорът от Лисабон и Хартата на основните права днес представляват отправни юридически точки, всъщност се променя политическият подход. Закрилата и благосъстоянието на децата е един от крайъгълните камъни на правата, защитавани от Съюза. Това е основата на днешното разискване и на внесения въпрос, изискващ устен отговор, който представлява фон за по-широко обсъждане, което трябва да се вземе присърце от Парламента и трябва да се проведе неотложно и внимателно от Парламента, и да се води с упоритостта, която демонстрира г-жа Angelilli.
Позволете ми да припомня казаното от Антоан дьо Сент Екзюпери: "Всички възрастни хора са били най-напред деца. (Но малцина от тях си спомнят това.)".
Petru Constantin Luhan
(RO) Г-н председател, въпросът, изискващ устен отговор, който е в основата на резолюцията относно международните осиновявания, засяга тема от изключително значение в дневния ред на Парламента.
Международното осиновяване може да бъде разглеждано само като алтернатива, след като всички мерки за национално осиновяване са изчерпани. Международното осиновяване повдига също и серия от конкретни проблеми и трудности, произхождащи главно от ограниченото взаимодействие между детето и осиновителите в периода, предшестващ осиновяването, както и от проблеми, с които детето се сблъсква след осиновяването, свързани с езиковата и културна адаптация. Принципът на действие във висш интерес на детето, а не на осиновителя, постановен в Хагската конвенция и Конвенцията на ООН, трябва да формира основата на резолюцията на Европейския парламент с фокус върху развитието на детето в семейна среда, която осигурява постоянство в отглеждането му, като взема предвид неговия етнически, религиозен, културен и езиков произход.
Ключовото съображение при проучването на темата за осиновяванията и изготвянето на проект за резолюция е принципът за реинтеграция на детето от системата за закрила в биологично или разширено семейство. Аз бих искал да подчертая едно объркване, което често се прави между броя на децата, които са отделени от родителите си, но са под грижите на системата за закрила, и броя на децата, които могат да бъдат осиновявани. Децата, отделени от родителите си, ползват закрила от държавата за ограничен период от време и не са подходящи за осиновяване. Не считам, че се нуждаем от контролни механизми и че съществуващите принципи, прилагани в международен план, които са свързани с тези механизми, са адекватни.
Marco Scurria
(IT) Г-н председател, госпожи и господа, тази вечер водим разискване, което отчасти е плод на работата на много сдружения на континента и на Европейския съюз, които се обърнаха към нас, точно за да се занимаем с тази деликатна тема, която беше инициирана от г-жа Angelilli и която ние превърнахме в този въпрос, изискващ устен отговор.
От гледна точка на диалектиката те ни представиха много прост проблем или поне така би изглеждало. В Европа има много деца в институции и много семейства, които искат да осиновят деца. Тези две пътеки обаче изглежда не се пресичат често и децата остават на грижите на институциите, а семействата остават бездетни.
Естествено тези деца са наш приоритет. Те имат нашето внимание и се нуждаят от нас, за да вземем всички предпазни мерки, които ситуацията изисква. Когато тези деца остават в институции за твърде дълго време обаче, те често стават цел на търговци на проституция и източници на органи за трафик за тези търговци на съвременни роби.
Всичко това се случва, докато междувременно много семейства биха искали да отворят домовете си за тези деца. Ето защо съм много доволен да чуя членът на Комисията да очертава мерките, които възнамерява да предприеме. Ние трябва обаче да прибавим възможността за по-голямо сътрудничество между държавите-членки за съдействие при международни осиновявания, както и естествено за надзор по отношение на закрилата на осиновените деца.
Ето защо искаме по ускорени процедури за тези семейства и децата, защото след няколко години тези бивши деца и младежи ще са станали мъже и жени и ще се питат защо Европа, пълна с потенциални приемни семейства, ги е оставила в тяхното положение.
Anna Záborská
(SK) Г-н председател, искам да представя една малко по-различна гледна точка относно осиновяването. Децата заслужават най-доброто. Преди всичко това означава, че те заслужават семейство. Или тяхното собствено, или заместващо семейство с любящи майка и баща. Нито Европейският съюз, нито националните граници трябва да застават на пътя на такова семейство. Макар държавите-членки да имат окончателната дума по въпросите на осиновяването, наш дълг е да подпомогнем този процес.
Не трябва да забравяме обаче, че усилията за доброто на детето са на първо място. Това означава усилия да се помогне на родителите на детето, ако те имат трудности. Социалното положение на родителите не трябва да бъде причина за решение, че техните деца трябва да бъдат осиновени. Лесно е да се отнеме дете на изпаднали в бедност родители, но в същото време това е най-лошото нещо, което можем да причиним на детето. Това се отнася в още по-голяма степен до международните осиновявания.
Като една от подписалите въпроса към Комисията относно международните осиновявания, аз съм доволна, че много членове на Парламента повдигат този въпрос. Бих била още по-доволна, ако можехме да пренесем същата енергия и чувство за неотложност в грижа за доброто на семействата и техните нужди във всички европейски политики.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Г-н председател, международното осиновяване, което е вдъхновено от принципите за превес на интересите на детето и зачитане на неговите основни права, е подходящо средство за откриване на семейство за децата, за които не може да бъде намерено семейство в тяхната родина.
Трафикът на хора, сексуалната експлоатация и трудовото робство са ужасна действителност, която засяга стотици милиони малолетни. Нека погледнем статистиката: в света има над 145 млн. изоставени деца; само в Русия повече от 600 000 деца живеят на улицата; от 1980 г. насам повече от 2 млн. деца са загинали във въоръжени конфликти; повече от 600 млн. деца живеят в крайна бедност; ежегодно умират повече от 5 млн.; повече от 130 млн. деца в развитите държави израстват без достъп до основно образование поради бедност и 60% от тях са момичета; 7 млн. деца в света са обект на сексуално робство.
Поради всички тези причини трябва да стимулираме механизми за насърчаване на инструмент за международно осиновяване, вдъхновен от закрилата на децата, който хармонизира различните изисквания и процедури, залегнали в законодателството на държавите-членки, по-конкретно прилагането на член 21 от Европейската харта за правата на детето, и който взема предвид член 24 от Хартата на основните права.
Erminia Mazzoni
(IT) Г-н председател, г-жо член на Комисията, госпожи и господа, подписах въпроса, изискващ устен отговор, внесен от г-жа Angelilli, защото считам, че Европейският съюз не може да направи друго освен да даде приоритет на закрилата на децата, особено в светлината на Договора от Лисабон.
Според мен процедурите за осиновяване са само сигнал за социален проблем, който ние сме задължени да решаваме и да му наложим някакви граници. В най-добрите случаи децата стават обект на търговия, което със сигурност накърнява нашето достойнство, но за жалост те често са и жертви на експлоатация и насилие.
Зад явлението на така наречените деца призраци - т.е. нелегално родените или изоставени и никога не обхванати от системата - стоят неопределен брой деца, които могат да бъдат осиновени и на които съответства същият брой двойки, които се надяват да осиновят дете, но чиито пътища никога не се срещат поради тълкуване на законите и тромава бюрокрация.
Детският фонд на ООН (Уницеф) наскоро публикува проучване, което съдържа някои тревожни цифри, включително по отношение на много европейски държави. Като председател на комисията по петициите често се натъквам на правни конфликти между държавите-членки, които водят до негативни или дори трагични последствия единствено за децата.
Сложните процедури, включени в много национални системи, не винаги се оказват в полза на детето. Предвидените дълги срокове са в противоречие с необходимостта детето да бъде устроено през първата година от живота си, за да се намали травмата от дълбоката промяна и да се избегне дългият престой в домове за деца, а също и защото трябва да вземем предвид, че за съжаление над определена възраст търсенето на пазара намалява.
В светлината на тези цифри считам, че трябва да се даде зелена светлина на необходимостта, за която отдавна се говори, да се координират националните законодателства в Европа, което ще помогне, на първо място, за опростяване на процедурите за международно осиновяване в Европа, и на второ място, ще гарантира, че основните принципи за осиновяване се спазват, когато децата биват осиновявани в трети държави.
Carlos Coelho
(PT) Г-н председател, г-жо член на Комисията, госпожи и господа, горещо приветствам г-жа Angelilli за навременния въпрос, изискващ устен отговор. Аз съм един от онези, които считат, че трябва да развиваме по-ефективни политики за закрила на детето, за да предотвратим ситуации на бедност, малтретиране и изоставяне на деца, заедно с алтернативи за тяхното затваряне в институции, сред които осиновяването трябва да играе ключова роля.
Уницеф признава, че няма намаляване на броя на децата в институции и че увеличаването на осиновяванията е далеч по-бавно от ръста на броя на децата в институции - ясен е изводът, че трябва внимателно и строго да погледнем към себе си. Жизнено важно е да извършим обща оценка на закона и на административните и правни практики по отношение на съществуващите процеси за осиновяване в различните държави-членки, за да идентифицираме всичко, което им пречи да работят добре.
Освен това по отношение на държавите извън ЕС трябва да наблюдаваме проблема с нередовното или незаконното осиновяване, които се случват предимно в най-бедните райони. Да вземем например Гвинея Бисау, където над 50% от децата не са регистрирани. Това естествено улеснява развитието на престъпните дейности на мрежите за трафик на деца.
Ето защо считам, че е необходима европейска стратегия за закрила на интересите на децата в областта на процедурите за международно осиновяване, за да се избегнат и предотвратят похищения, продажби и трафик на хора.
Mairead McGuinness
(EN) Г-н председател, в Ирландия мотото на Асоциацията за международни осиновявания е, че семейства се създават по много начини. Разискването тази вечер отразява интереса към осиновяването. Асоциацията има над 1200 членове: много от тях са осиновили, а други желаят да осиновят дете.
Нашето отношение към осиновяването коренно се е променило. В Ирландия идваме от минало, където майките - особено самотните майки - биваха лишавани от децата си, а децата биваха давани за осиновяване. Това не е благоприятна история, но тя със сигурност е повлияла на начина на мислене относно осиновяванията: детето трябва да е в центъра. Разбира се, рождените семейства са много важни.
Също така ние имаме дълг и отговорност да дадем възможно най-добрия дом на нашите деца. Всяка държава-членка - равнището, на което това трябва да се случва - трябва да закриля децата на нейната територия. Европа трябва да играе координираща роля.
Надявам се, че в Ирландия ще имаме референдум за правата на детето. Говорим за това много, но не сме толкова ефективни в действията си. Надявам се, че такъв референдум ще се проведе. Тогава положението със сигурност ще се подобри. Това е наистина полезно разискване и аз благодаря на колегите за него.
Seán Kelly
(EN) Г-н председател, най-добрият подарък, който можем да дадем на едно дете, е щастлив дом. Повечето деца намират това в собствените си домове със собствените си родители. Много други получават това от своите осиновители.
Всичко е за предпочитане пред живота в институции, при условие, разбира се, че не става дума за корупция или експлоатация.
Много е трудно да се намери баланс, но аз мисля, че ние трябва - като зачитаме Хагската конвенция и т.н. - когато има перспективни осиновители, безукорни и чистосърдечни, да ги улесняваме повече в стремежа им да осигурят щастлив дом на дете, което не може да го има по друг начин, а не да ги обременяваме с дълги, скъпи, протяжни процеси.
Трябва да постигнем равновесие, точно защото, като учител, аз съм срещал осиновени деца и голямото мнозинство бяха в много добри семейства.
Mario Pirillo
(IT) Г-н председател, г-жо член на Комисията, г-жо Angelilli, госпожи и господа, с влизането в сила на Договора от Лисабон закрилата и грижата за децата стана едно от основните права, които Европа е правно задължена да защитава. Въпреки това в Европа все още има много случаи на изоставени деца, които в най-добрия случай стигат до домове за деца. Това е трагично положение, което нашите демокрации не могат да толерират.
Затова се нуждаем от всички усилия, необходими да предотвратят превръщането на това положение в неуправляемо, като приемем стратегия за повишаване на нивото на осведоменост и в максималната възможна степен подкрепяме правото да се осиновяват деца на международно равнище.
За да се случи това, ние се нуждаем, на първо място, от точна картина на положението във всички държави-членки и постоянен мониторинг, който би могъл да се извършва и като се създаде постоянна обсерватория за правата на децата. Освен това се нуждаем от цялостен преглед на съществуващите мерки, вземани от Европейския съюз и тези, които биха могли да се разработят максимално за закрила на деца при необходимост от осиновяване от европейски граждани.
Catherine Bearder
(EN) Г-н председател, широкият спектър от инструменти, които сега управляват международните осиновявания, водят до объркване относно това чия е ролята да защитава правата на децата, обект на международни осиновявания. Комисията трябва допълнително да се съсредоточи върху компетентните органи, за да гарантира, че тези, които регулират правата на осиновителите и на осиновените деца осигуряват основни минимални стандарти, към които се придържат, и че в по-дългосрочен план детето може да поддържа връзка с родината си и с нейната култура.
Конкретно, трябва да се вземат спешни мерки за реакция срещу злоупотребата и трафика на деца, които, както показва доклад в моята родина, тревожно нарастват и в Европа, и извън нейните граници. Трафикът и "изпирането на деца" - кражба на деца, които в последствие се продават на осиновители като легитимни сираци - е явление, което не получава адекватно внимание на международно равнище.
Аз бих призовала Комисията да бъде по-активна в областта на международното осиновяване, да вземе конкретни мерки за подобряване на усложнената и объркана законодателна рамка, която сега регулира международното осиновяване в ЕС, и да защити тези най-уязвими млади хора.
Miroslav Mikolášik
(SK) Г-н председател, сега говорим за международни осиновявания, защото във всяка държава има деца, които по различни причини не могат да живеят във функциониращи семейства или в заместващи семейства в същата държава.
Не е приемливо отново да се повтори ситуацията от близкото минало, когато по-богати държави като Италия се радваха на по-големи възможности да осиновяват деца от не толкова богатата Румъния. Разбира се, както тази вечер вече няколко колеги казаха, бедността не трябва да е достатъчна причина за отнемане на детето от семейството и позволяване на международно осиновяване.
Бих искал категорично да подчертая, че трябва да полагаме големи грижи в тази ситуация да поддържаме не само националните законодателства, но и международното право, за да предотвратим риска от злоупотреба, трафик и похищения на деца.
George Sabin Cutaş
(RO) Г-н председател, аз също искам да се позова на Конвенцията на ООН, която постановява, че международните осиновявания само предлагат алтернативно средство за подкрепа на детето, когато то не може да бъде настанено при осиновители или не може да получи адекватна грижа в собствената си родина.
Либерализацията на международното осиновяване води след себе си много рискове. От една страна, тя увеличава възможността за трафик на деца и злоупотреби, причинени от финансови интереси и трудности при мониторинга на положението след осиновяването. От друга страна, отделянето на детето от неговите биологични родители и рождено място може да има отрицателни психологични, социални и образователни въздействия. Когато обсъждаме осиновяването, нашето основно съображение трябва да бъде да защитим благоденствието на детето. Следователно не трябва да се упражнява натиск върху държавите-членки на ЕС с различни традиции и правни процедури по отношение на осиновяването да либерализират международното осиновяване.
Антония Първанова
(EN) Г-н председател, искам отново да привлека вниманието Ви към практиката на незаконно осиновяване. Съществува организирана престъпна мрежа в Европа - и по-конкретно в Югоизточна Европа - която се занимава с това. Стотици деца незаконно се осиновяват и се предлагат за търговия.
След всичко, което успяхме да направим в Парламента, ние не трябва да спрем само с един малък текст по въпроса в Директивата относно трафика на хора. Призовавам Комисията да предприеме специални мерки за предотвратяване на това ужасно престъпление и за наказване на извършителите. Не бихме могли да се справим с тази порочна практика по отделно, всяка държава на национално равнище. Това е организирана престъпност и затова настоявам да се борим с нея на равнище ЕС.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Г-н председател, резолюцията относно международното осиновяване в ЕС трябва ясно да спомене следните пунктове: семейства, които възнамеряват да пристъпят към международно осиновяване, трябва да получат становище от компетентна национална институция в своята родина, като международно осиновяване трябва да се извършва само под отговорността на компетентни органи в двете държави-членки - тази на семейството и тази на детето.
Освен това мониторингът на деца, осиновени чрез процедура за международно осиновяване, трябва да се извършва от национална институция със съответни правомощия. На последно място, но не и по значение, компетентните национални органи трябва да осигурят редовно докладване пред държавата-членка на произход на детето, осиновено чрез процедура за международно осиновяване, относно напредъка на детето.
Catherine Stihler
(EN) Г-н председател, исках само да добавя нещо относно роднинската грижа и да подкрепя родствениците от разширените семейства.
В повечето случаи такива родственици са баби и дядовци, които поемат основната грижа за внуците, обикновено защото родителят е или пристрастен към наркотици, или е починал вследствие на такава наркозависимост.
Въпросът, който исках да поставя на вниманието на Парламента, е добрата работа, която върши фондацията "Mentor UK" по отношение на правата на родственици от разширени семейства. Някои родственици осиновяват внуците си. Други не го правят, но се грижат за това дете и му осигуряват стабилен и безопасен дом. Въпреки това правата на децата на родственици често фактически са по-малки от тези на децата, за които се полагат общоприети грижи. Считам, че в разискването някои се докоснаха до това, но бих ви приканила, ако се интересувате от въпроса за грижата в разширени семейства, да се запознаете с работата на "Mentor UK" и помощта, която оказват на такива родственици в различни държави.
Кристалина Георгиева
Г-н председател, позволете ми първо да споделя чувствата на онези, които изразиха благодарност към г-жа Angelilli за инициативата за ползотворното разискване днес. В обобщение ще се спра на пет точки.
Първо, Комисията е напълно съгласна с изразените възгледи относно значението на защитата и насърчаването на правата на децата в международните осиновявания. Това е и ще остане главна цел на Комисията, тъй като участваме в дискусия по въпроса както в контекста на Хагската конвенция, така и в нашата работа относно правата на децата в Европа.
По този въпрос ще изтъкна, че в предстоящото съобщение относно правата на децата ние ще представим действия за насърчаване на правата на детето за периода от 2011 г. до 2014 г. Те ще включват действия, насочени към подобряване на подкрепата, която Комисията предоставя на държавите-членки при прилагането на Конвенцията на ООН за правата на детето. Както беше споменато по отношение на Зелената книга, ние също предприемаме стъпки, които ще подпомогнат използването на актовете за гражданско състояние като решения за осиновяване - с други думи, взаимното признаване на националните решения за осиновяване в границите на ЕС.
По отношение на загрижеността на членовете на Парламента, че въпросът е чувствителен и трябва да се разглежда в контекста на националните нужди и националното законодателство, Комисията би желала да подчертае, че румънското законодателство относно международните осиновявания е отговорност единствено на румънското правителство. Предприетата мярка трябва да се разглежда във връзка с практиките на злоупотреба при международно осиновяване в Румъния в миналото. Комисията от близо следи разработките в румънското законодателство, но бих искала да подчертая отново, че единствено Румъния носи отговорност да развие допълнително това законодателство.
По отношение на мониторинга нашето силно убеждение е, че подходящата институция е Специалната комисия на Хагската конвенция за защита на децата и сътрудничество в областта на международното осиновяване. Комисията участва в този орган за мониторинг. Ние ще вземем под внимание много от въпросите, които бяха посочени тази вечер, когато обмисляме как да участваме в работата на този орган.
Комисията обмисля акредитацията да бъде в обсега на национални органи. Тя се отнася до семейното законодателство, което всяка държава-членка трябва да развие, и следователно е подходящо тя да бъде адресирана на това равнище.
И накрая, ще предам на заместник-председателя Рединг направените тук бележки, включително въпроса, повдигнат от един член на Парламента, по отношение на който се очаква отговор.
Като кръстница на осиновено момче, аз съм виждала колко емоционално и трудно може да бъде осиновяването и колко много фактори участват в решението за осиновяване. Изслушах разискването тази вечер не само с голям интерес, но и с чувството, че това не е само въпрос на законодателство, но също и на сърце и ум. Ето защо, нека се молим сърцата и умовете да работят по начин, който в най-голяма степен закриля интересите на децата - на нашите деца и на децата в други държави.
Председател
Внесени са пет предложения за резолюции съгласно член 115, параграф 5 от Правилника за дейността.
Разискването приключи.
Гласуването ще се състои в сряда, 19 януари 2011 г.
Писмени изявления (член 149)
John Attard-Montalto
Резолюцията, която се обсъжда, в общи линии излага основните принципи за правата на децата да бъдат осиновявани и защитавани в името на тяхното благоденствие. На нея не и достигат конкретни предложения как да направим процедурите по осиновяване по-ефективни и по-малко бюрократични, без да правим компромиси със закрилата. Има хиляди осиротели или изоставени деца, които живеят в условия под всякакви стандарти. Има хиляди бездетни двойки, които биха могли да дадат бъдеще на тези деца. Не е достатъчно, за да призова институциите на ЕС да играят активна роля в Хагската конференция, да упражнят натиск, за да се подобрят, рационализират и улеснят процедурите за международно осиновяване. Би било по-смислено, ако се направят конкретни предложения как да се улеснят и рационализират процедурите за международно осиновяване. Можеше да е възхитително, ако въпросът за международните осиновявания се разглеждаше в по-широкия контекст на самото осиновяване. Националните правителства трябва да създадат законодателство, което да даде свеж тласък на съответните закони и да направи възможно осиновяването на деца, изоставени от техните родители. В много законодателства все още се изисква съгласието на биологичните родители дори те напълно да са изоставили децата си.
Franz Obermayr
Децата са сред тези членове на нашето общество, които най-силно се нуждаят от закрила, особено ако те са сираци, деца в уязвимо положение или малтретирани деца. В случая с международните осиновявания, децата, които са откъснати от средата, към която са привикнали, често понасят големи вреди. Ето защо благоденствието на децата винаги трябва да има приоритет. Това е нещо, което ООН също трябва да вземе под внимание. Миналата година в Мексико сити стартира кампания с билети за метрото, която имаше за цел да подкрепи правото на хомосексуалните двойки да осиновяват. Съгласно репортажите в средствата за масово осведомяване тази кампания е била подкрепена от ООН, въпреки че психолозите твърдят, че израстването с баща И майка като модели за подражание е от ключово значение за развитието на детето. Стабилните семейни отношения са особено важни в случаите с осиновени деца, които като такива вече не са имали най-добър старт в живота. Може да има трудности във всяко партньорство, но в името на благоденствието на децата, ние не трябва да превръщаме проблемите в предрешени от самото начало.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
Много съм доволна, че Европейският парламент днес разглежда въпроса за осиновяването в Съюза, защото това е нещо, което ми е особено скъпо. Конкретните споменавания на децата в Хартата на основните права и в член 3 от Договора за Европейския съюз ни дават възможност да се заемем с този въпрос и пак те ни задължават да го направим. Международното осиновяване може да означава шанс за нормален живот и щастливо семейство за много изоставени деца, които поради своята възраст или здравословно състояние нямат шанс да бъдат осиновени в собствената им държава В Европа днес сме изправени пред ситуация, в която в държавите, където абортите са разрешени и достъпни, няма много деца за осиновяване, докато в други държави има много такива деца и освен най-малките от тях, те нямат шанс да намерят свое семейство. Освен това расте броят на двойките, които имат затруднения да имат собствени деца или които са засегнати от нелечими репродуктивни проблеми. Така че аз съм много ентусиазирана относно работата на Европейската комисия в тази област. Държавите-членки трябва да постигнат съгласие по въпроса за опростяване на процедурите, така че те да не бъдат твърде сложни и продължителни. Ние не трябва обаче да забравяме да въведем системи за защита и мониторинг, за да предотвратим трафика на деца.
