Fennakadások a légi közlekedésben Európában (vita)
Elnök
A következő napirendi pont az európai légi közlekedésben tapasztalt fennakadásokról szóló tanácsi és bizottsági nyilatkozat.
Mint ahogyan mindannyian tudjuk, az európai intézmények végrehajtó szerveinek döntéseket kell hozniuk a következő napokra vonatkozóan. Ez természetesen a Bizottság és a Miniszterek Tanácsának feladata lesz. Mint ismeretes, mind a Bizottság, mind pedig a Tanács már legalább vasárnap óta ezen dolgozik, de nekünk, európai parlamenti képviselőknek is megvannak a saját kötelességeink: időtálló válaszokat kell adnunk a jelenlegi válsághelyzetre. Ebbe a munkába a parlamenti bizottságainkat is be kell vonnunk. Azon is el kell gondolkodnunk, milyen választ adjunk a jelenlegi helyzetre a brüsszeli ülésen. Például állásfoglalást fogadhatunk el. Tehát csak azt szeretném mondani, hogy különböző módokon reagálhatunk. Arra kérem önöket, hogy felszólalásaikban térjenek ki arra is, hogy a Parlament miként tudna hozzájárulni a jelenlegi problémák megoldásához, amelyek elsősorban polgárainkat, az európai lakosokat érintik. Természetesen nekünk is nehéz eljutni Strasbourgba vagy Brüsszelbe, de ez a mi gondunk, valahogy meg kell oldanunk. Ennél fontosabb az, hogy megvitassunk, miként oldhatjuk meg az európaiak nehézségeit most, amikor teljesen megbénult a légi közlekedés, mi az, amit mi, európai parlamenti képviselők tehetünk az elkövetkező hetekben a helyzet javítása érdekében. De mivel az első órákban és napokban a legnagyobb felelősség a végrehajtó szerveket terheli, szeretném megköszönni a Tanács és a Bizottság képviselőinek, hogy eljöttek ma körünkbe.
Diego López Garrido
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr! Vitathatatlan tény, hogy a légi közlekedés abszolút stratégiai ágazat, amely nagy jelentőséggel bír a lakosság számára, az emberek hétköznapi életében, illetve a szabad mozgáshoz való jog szempontjából, ami alapvető jog. És kétségkívül döntő hatással van a gazdasági tevékenységre is.
Ha problémák adódnak a légi közlekedésben, ha több országot is érintő fennakadások vannak, még inkább nyilvánvalóvá válik a légi közlekedés stratégiai jelentősége, és az elszenvedett kár is nagyobb.
Ha - ahogyan most is - a fennakadások az EU tagállamainak többségét érintik, rendkívül súlyos problémáról, sőt, válságról beszélhetünk. Példátlan és váratlan válsághelyzet alakult ki, amelyre jó megoldást kell találnunk. Paradox módon egy olyan kérdéssel kell foglalkoznunk, amellyel kapcsolatban az Európai Unió nem rendelkezik túl sok hatáskörrel - sőt, inkább kevesebb határköre van most, mint más ügyekben -, de ennek ellenére mindenképpen reagálnunk, cselekednünk kell!
A légi közlekedés terén kialakult európai válsághelyzetben egyszerre két körülmény került előtérbe: a helyzet rendkívüli komolysága - nagyon súlyos válságról van szó -, és az, hogy az Európai Unió ezen a téren nagyon korlátozott jogképességgel rendelkezik. Ez tehát olyan helyzet, amelyre az Európai Unió nehezen tud reagálni. Ennek ellenére cselekedtünk, reagáltunk a helyzetre.
Ami pedig az állításom második részét illeti, azaz hogy hogyan reagáltunk ebben a helyzetben, a következőket tudom mondani. Először is, a tagállamok és a repülőtéri hatóságok alkalmazták az érvényes protokollt, figyelembe véve a londoni Vulkáni hamu előrejelző központ (VAAC) által a hamu terjedéséről készített térképet. Ez a helyzet tudományos értékelése volt, és ennek alapján arra a következtetésre jutottak, hogy a légteret automatikusan le kell zárni a légi közlekedés előtt. Ezen első intézkedés célja a lehető legnagyobb elővigyázatosság, a biztonság garantálása, valamint a kockázatok minimálisra csökkentése volt, tehát az Eurocontrol első intézkedése a több éve működő londoni Vulkáni hamu előrejelző központ információin alapult.
Ez a helyzet azonban természetéből adódóan túllépett a tagállamok hatáskörén, és ezért az Európai Unió és intézményei már a kezdetek kezdetén munkához láttak. Ennek keretében az elmúlt néhány napban több technikai jellegű találkozóra került sor, amelyek eredményeként a közlekedési miniszterek tegnap politikai döntésre jutottak.
A hétvége során a Tanács, a spanyol elnökség, a Bizottság és az Eurocontrol azon dolgozott, hogy egy sokkal pontosabb és hatékonyabb válaszlépést dolgozzon ki erre a válsághelyzetre, amiről már akkor tudtuk, hogy el fog húzódni, és amely kezdett súlyos hatásokat gyakorolni az Európai Unió egészére és az Unión kívüli területekre is. Külön köszönetet szeretnék mondani Kallas biztos úrnak az ebben az időszakban tanúsított szolgálatkészségéért és az általa végzett kemény munkáért.
Az elmúlt napok munkájának eredményeként az Eurocontrol ajánlást adott ki, amelyet egyhangúlag elfogadtak a tegnapi brüsszeli ülésen, ahol az Eurocontrol, a Bizottság, a Tanács, a repülőtéri hatóságok, a légiforgalmi szervezetek és az érintett ágazatok képviselői voltak jelen. Az ajánlás értelmében az Eurocontrolnak a vulkáni hamu által érintett területeket mostantól három zónára kell felosztania. Az első zóna az, ahol a legnagyobb koncentrációjú a hamufelhő, és ahol teljes repülési tilalom lép érvénybe. A második zóna ezzel szemben azokat a területeket jelenti majd, ahol egyáltalán nem észlelhető a vulkáni hamu, és ahol ezért semmiféle repülési korlátozás nincs érvényben. A harmadik zóna egy átmeneti terület, ahol bár alacsony koncentrációban jelen van a vulkáni hamu, de ez nem veszélyezteti a légi közlekedést. A nemzeti hatóságoknak a mai naptól kezdve az Eurocontrol által folyamatosan, hatóránként szolgáltatott információk figyelembevételével, összehangolt módon megfigyelés alatt kell tartaniuk ezt a zónát, hogy eldönthessék, szükséges-e légi folyosókat vagy zónákat kijelölni, ahol engedélyezik a légi járatok közlekedését.
Ezt a technikai ajánlást, amelyet az Eurocontrol terjesztett elő, tegnap egyhangúlag elfogadta az Európai Unió 27 kormánya, ezzel európai irányt és megközelítést adva annak, amire jelenleg szükség van. Más szóval, az Európai Unió döntést hoz és azt javasolja, hogy a tagállamok ekképpen cselekedjenek. Az európai kormányok és a Bizottság teljes mértékben egyetértettek az Eurocontrol ajánlásával, illetve azzal, hogy az ajánlásnak megfelelően kell fellépni.
Tehát a biztonság kiemelt fontosságú maradt. Ebben nincs helye a kompromisszumnak, ahogyan Kallas biztos úr is mondta ezen a hétvégén, és ezért van most egy olyan terület, ahol teljes repülési tilalom van érvényben. Sokkal pontosabb képet kapunk a valódi kockázatokról azokból az adatokból, amelyek az Eurocontrol rendelkezésére állnak. Ezek nem csak a londoni adatok, hanem az utasok nélküli tesztrepülések során szerzett adatok, valamint a nemzeti hatóságoktól, a repülőgépmotorok alkatrészeinek gyártóitól és a kölni Európai Repülésbiztonsági Ügynökségtől származó adatok. Ezeket mind figyelembe kell venni majd azoknak a zónáknak a kijelölésekor, amelyekről a közlekedési miniszterek tegnap megállapodtak a spanyol elnökség által összehívott rendkívüli tanácsi ülésen.
Ez tehát egy alakulóban lévő, dinamikus és az eddiginél pontosabb modell. Elsősorban a tudományos adatokon alapul, másodsorban az Eurocontrol technikai döntésén, végül pedig a tagállamoknak az átmeneti zónával kapcsolatos, összehangoltan meghozott döntésén.
Így tehát, elnök úr, a Közlekedési Miniszterek Tanácsa egyértelmű álláspontra jutott a tegnapi nap folyamán. Azt üzenik a tagállamoknak, hogy tegyenek meg minden tőlük telhetőt, hogy az európai és egyéb polgárok mobilitását akadályozó rendkívül súlyos helyzetek megoldása érdekében a lehető legtöbb alternatív közlekedési mód álljon a lakosság rendelkezésére. A helyzet súlyos gazdasági következményeinek kezelése érdekében - amit Kallas biztos úr is körvonalazni fog - létrehoztak egy munkacsoportot, amelyet a Bizottság alelnöke, Kallas biztos irányít, és amelynek Almunia biztos és Rehn biztos is tagja. Ez a munkacsoport a jövő heti jelentésében ismerteti az összes gazdasági szempontot. Végül, a lehető legrövidebb időn belül ismét összeül a Közlekedési Miniszterek Tanácsa, hogy megvitassák ezeket a kérdéseket.
Következésképpen, elnök úr, döntés született, ami európai irányt és összehangolt európai megközelítést ad a történéseknek. A legfontosabb szempont a biztonság és az, hogy a lehető leghatékonyabbak és legpontosabbak legyünk, amikor döntéseket hozunk a járatokról, szem előtt tartva a polgárok jogait. Nagyon örülök, elnök úr, Buzek úr, hogy az Európai Parlament részletes vitát javasolt erről a kérdésről. Ez a vita tulajdonképpen azt jelenti, hogy önökben egyértelműen megvan a reflex az azonnali cselekvésre, ahogyan azt az európai népeket képviselő Parlamenttől elvárhatjuk. E vita keretében mérlegelhetik, hogy hosszú távon milyen intézkedéseket kell tenni e teljesen új és előre nem látott válságra válaszul, amely rendkívüli és különösen súlyos hatással van az európai polgárok mindennapjaira.
Elnök
Biztosítani szeretném a Miniszterek Tanácsát és a spanyol elnökséget - és kérem, továbbítsák ezt nekik - arról, hogy az Európai Parlament mindenkor kész az együttműködésre, és arra, hogy ezeket a kérdéseket megtárgyaljuk a szakbizottságokban. Szívesen fogadjuk az Európai Bizottság és a Tanács képviselőit, hogy megvitassuk az említett problémákat. Részt akarunk venni ebben. Mi, a Parlament képviselői, akik az Európai Unió különböző régióiból érkeztünk, és akiket közvetlenül választottak meg, felelősek vagyunk az Unió polgáraiért, ezért mindenképpen részt kell vennünk ebben a folyamatban. Természetesen csak annyit tudunk tenni, ami egy jogalkotó szervtől elvárható. Nem hozhatunk végrehajtási döntéseket, de segíteni akarjuk a Bizottságot és a Tanácsot. Nyitottak vagyunk erre. Ezért tartjuk meg ezt a vitát.
Siim Kallas
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr! Nagyon örülök, hogy bemutathatom a Parlamentnek azt a jelentést, amelyet a Bizottság dolgozott ki az Eyjafjallajökull vulkán kitörését követően az európai légtérben kialakul válsághelyzet hatásairól. A Tisztelt Ház előtt ismert, hogy 84 000 járatot töröltek, ami utasok ezreit érinti.
Mint tudják, az Eurocontrol - a mi kezdeményezésünkre - hétfő reggelre telefonkonferenciát hívott össze, a Bizottság pedig tegnap délután aktívan részt vett a Közlekedési Miniszterek Tanácsának rendkívüli ülésén. Meglátásom szerint a Tanács ülésének négy kulcsfontosságú üzenete van.
A közlekedési miniszterek kivétel nélkül mindannyian egy összehangolt európai válaszlépés mellett állnak. Az ilyen típusú problémák kezelésekor, amikor a teljes légtér érintett, a nemzeti szintű megoldások nem hatásosak. Hangsúlyoznom kell, hogy a közlekedési miniszterek között nagy volt az együttműködési szándék. Több telefonbeszélgetést is lefolytattunk, amikor is mindenki kifejezte, hogy készen áll az együttműködésre és a kötelezettségek vállalására.
A másik fontos szempont a biztonság elsőbbsége. A biztonságot semmi sem veszélyeztetheti. Mindenkor ez az alapvető szempontunk. A legmagasabb szintű biztonsági normákat kell biztosítanunk polgáraink számára.
A harmadik alapvető fontosságú dolog az, hogy a miniszterek megállapodtak az európai légtér biztonsági szempontok figyelembevétele melletti fokozatos és összehangolt megnyitásában. Ez ma reggel 8 órakor vette kezdetét az Eurocontrol irányításával. A döntés értelmében három zóna jön létre, a hamu koncentrációjától függően. Az első zóna a hamufelhő középpontját jelzi, ahol teljes légtérzárat tartunk fenn, mivel ott lehetetlen biztosítani a repülésbiztonságot.
A második zónában bár jelen van egy bizonyos hamumennyiség, az elvben nem akadályozza a légi közlekedést. E zóna határait még nem határozták meg. Az e zónában folytatott repülésekkel kapcsolatban összehangoltan kell döntéseket hozni a tagállami hatóságoknak.
A harmadik zónát nem érinti a hamufelhő, ezért semmiféle korlátozás nincs a légi közlekedésben. Az Eurocontrol hatóránként térképeken jelzi a nemzeti hatóságok számára a vonatkozó információkat.
Ezekkel az intézkedésekkel tulajdonképpen az egységes európai égbolt program végrehajtását készítjük elő, és különösen a hálózatkezelő feladatait. Tudom, hogy a múlt évi második egységes európai égbolt csomag sikerét követően számíthatok a Parlament erős támogatására.
Ahogyan a miniszter úr is említette, egy biztosokból álló munkacsoport jött létre az állami támogatásokkal kapcsolatos kérdések megvitatására. Tegnap a légitársaságok képviselőivel beszéltem, akik elmondták, hogy jelen pillanatban még nem tudják felmérni a veszteségeiket. A legfontosabb számukra az, hogy a pénzügyi következmények további súlyosbodásának elkerülése érdekében újból elindíthassák a járatokat. Most az a legfontosabb, hogy milyen modellt követve lehet újból elindítani a járatokat. Nem szabad pánikba esnünk az állami támogatások vagy a légi közlekedési ágazat megsegítését szolgáló egyéb intézkedések miatt.
Az utasjogokat szintén szem előtt kell tartanunk, és gondoskodnunk kell azok végrehajtásról. A szabályok jók. Azzal mindenki egyetért, hogy a szabályok jók. A kérdés az, hogy végrehajtják-e azokat, ami ismételten a tagállamoktól függ. Erre nagy hangsúlyt kellene fektetnünk, és rengeteg ötletünk van arra, hogy hogyan tartassuk be jobban a szabályokat.
Szeretnék néhány szót szólni arról, ami szerintem szándékos próbálkozás a dolgok megzavarására - kinek mit kellene tennie, ki mit tett és mik a modellek. Világos, néhány országban nemsokára választások lesznek stb., de a vulkánkitörés után minden döntést az ilyen helyzetek kezelését segítő, meglévő és közösen elfogadott modellek alapján hoztunk meg.
Ez egy kormányközi modell, a légtér pedig nemzeti hatáskörbe tartozik. Nem a Bizottság adja az utasításokat; saját nemzeti rendszereinknek megvannak a szabályai, és a modellünk - megismétlem - a meglévő információkon és a meglévő értékeléseken alapul. Semmi baj nincs ezzel a modellel. De elgondolkodhatunk azon, hogyan tudnánk módosítani azt. Erről tegnap kezdtünk tárgyalni. Az az állítás, hogy az európai modell teljesen megbukott, egyáltalán nem helytálló. Rendkívüli eseménnyel állunk szemben. Egy ilyen vulkánkitörés és egy ilyen óriási hamufelhő kialakulása csak nagyon ritkán történik a világban. Ez nem olyan, mint a havazás vagy más hasonló jelenségek, amelyek gyakran előfordulnak.
Már a hétvégén is egyértelmű volt, hogy a helyzet kezd rendkívülivé válni, és a hétvége során megbeszéléseket folytattunk arról, hogyan közelítsük meg a kérdést. Azt mondani, hogy a közlekedési minisztereknek azonnal közbe kellett volna lépniük, teljességgel ellentétes azzal, ahogyan Európában szerveződnek a dolgok. Az ilyen döntések független szakértők és független szervek kezében vannak. Jómagam és López Garrido miniszter úr az Eurocontrolnál voltunk vasárnap, és kapcsolatba léptünk az összes nagyobb tagállam közlekedési miniszterével. Készen álltunk arra, hogy feladatokat vállaljunk, és feltettük a kérdést: mit tegyünk a helyzet megoldása érdekében? Ezek azonban nem lehetnek önkényesen meghozott döntések - ezeket a döntéseket egy különleges testületnek kell meghoznia. Ez a testület ülést tartott, és vasárnap megbeszéléseket folytattunk velük. Nagyon nehéz tárgyalások voltak, mivel a döntések emberek életeire lehetnek hatással.
Hétfő reggel az Eurocontrol tanácsa rendkívüli ülést tartott és elfogadta az ún. "szabad zóna” modellt. Nagyon örültünk, hogy az Eurocontrol együttműködő volt. Megismétlem, ez egyáltalán nem tartozik a Közösség hatáskörébe, de az események fényében világossá vált, hogy a nemzeti szintű problémakezelés már idejétmúlt dolog. Most határozottan nagyobb lendülettel dolgozunk azon, hogy európai megközelítést dolgozzunk ki az ilyen jellegű események megoldása és szabályozása érdekében. A következményeket és a végeredményt természetesen fel kell mérni.
Mindenki, a légitársaságok is azon a véleményen vannak, hogy nagyon fontos a járatok újbóli elindítása. Az utasok számára az a legfontosabb, hogy el tudjanak jutni otthonukba vagy úti céljukhoz. Tegnap elsősorban ezzel a kérdéssel foglalkoztunk.
Összefoglalva a dolgokat, minden erőnkkel azon a Tanáccsal és az Eurocontrollal, hogy nyomon kövessük a helyzetet és szükség esetén új döntéseket hozzunk. A jelenlegi modell megfelelő ahhoz, hogy elindíthassuk a járatok nagy többségét.
Corien Wortmann-Kool
a PPE képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr! Köszönöm a Bizottságnak és a Tanácsnak azokat az információkat, amelyeket ön most megosztott velünk az európai légi közlekedésben kialakult válsághelyzettel kapcsolatban. Az elmúlt néhány napban világossá vált, hogy a légi közlekedés megbénulása nem csak a mi Parlamentünknek okozott problémákat, de az európai együttműködés és gazdaságaink is óriási nehézségekkel szembesülnek. Ezért fontos, hogy ma sürgősséggel tárgyalunk erről a témáról itt, a Parlamentben. Utasok rekedtek a reptereken; a légi társaságok, az idegenforgalom és a légi közlekedéstől függő vállalatok pedig súlyos veszteségeket szenvedtek, és mindezt a gazdasági válság hatásain felül.
A biztonság mindennél fontosabb. Ezt le kell szögezni. Az utasokat biztonságban kell eljuttatni úti céljukhoz, de nyilvánvaló, hogy nem voltunk kellőképpen felkészülve egy ilyen kivételes helyzetre. Az első napon bevezetett légtérzár gyors válaszreakció volt egy olyan problémára - a vulkáni hamu problémájára -, amely nekünk, európaiak számára eddig ismeretlen volt. De mit történt a következő napokban? A számítógépes modellek azt jelezték, hogy nem szabad repülni, de a tesztrepülések problémamentesen zajlottak. Hangsúlyozni szeretném, hogy bár természetesen a biztonság az első, a tényekre és helyes következtetésekre alapozva újból meg kell nyitnunk az európai légteret. Tovább kell folytatnunk a munkát, igazodva a különleges körülményekhez. A jó hír az, hogy ebbe az irányba tegnap megtettük az első lépéseket, és ezt gyorsan folytatnunk is kell. Határozottan kell cselekednünk. A biztonság az első, ugyanakkor gondoskodnunk kell arról, hogy a biztonságos zónákban mielőbb beindulhasson a repülés.
Emellett strukturális intézkedésekre van szükség. Az egységes európai égbolt, amellyel szemben oly nagy ellenállást tanúsítottak a tagállamok, szintén segíthet a repülés hatékonyabbá tételében.
A légitársaságok óriási veszteségeket szenvedtek. Hatalmas költségeik merültek fel egyrészt a légtérzár miatt, másrészt azért, mert segítséget kellett nyújtaniuk a reptereken rekedt utasoknak. A biztosítótársaságok nem nyújtanak fedezetet, és bizonytalan, hogy indokolható-e minden költség, ami a légitársaságokra hárult. Ezért nyomatékosan kérem önöket, hogy végezzenek vizsgálatot a felmerült költségek és az elszenvedett kár mértékével, illetve az esetlegesen nyújtható kártérítésekkel kapcsolatban. Hogy példával szolgáljak: az utasok jogairól szóló európai irányelv alapján milyen költségek merültek fel a légitársaságoknál, illetve milyen katasztrófavédelmi támogatás nyújtható. Nem ez a nyilvánvaló lépés annak meghatározására, hogy vis maior esetén mi fizessük ezt ki az európai költségvetésből?
Almunia biztos úr, ön már jelezte, hogy támogatná az állami támogatás biztosítását, de figyelmeztetnem kell önt, hogy meg kell akadályoznunk, hogy a tagállamok saját, nemzeti pártfogoltjaikat támogassák. Ezért rendkívül fontos, hogy ezt európai szinten összehangoljuk, és ne csupán az állami támogatások keretét, hanem az állami támogatások hatékony biztosítását is. Ezt kérem öntől.
Martin Schulz
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Úgy vélem, e válságnak van egy emberi oldala is, amiről mindenképpen szót kell ma ejtenünk. Rengetegen, több tízezren rekedtek repülőtereken szerte a világon, várva, hogy hazatérhessenek. Ezekre az emberekre kell ma gondolnunk. Az elmúlt hetekben szinte mindannyian, az európai parlamenti képviselők közül sokan kerültük ilyen helyzetbe. Mi az Európai Parlament kiváltságos képviselői vagyunk, akik használhatják a rendelkezésre álló infrastruktúrát. Azonban sokan rekedtek a világ távoli zugaiban. Nem tudnak eljönni onnan és nem tudnak visszatérni a munkahelyükre, gyermekeik nem mennek iskolába, mert még nem tudtak visszajönni a nyaralásból; szállás és pénz nélkül külföldön rekedtek. Még egyszer hangsúlyozni szeretném, hogy együtt érzek ezekkel az emberekkel. Remélem, gyorsan haza tudnak majd jutni.
A légitársaságok közlekedési rendszerünk alapvető részét képezik, nem csak az utasszállítás, de az áruforgalom tekintetében is. A vulkánkitörés sokkal nagyobb pénzügyi veszteséget okoz a 2001. szeptember 11-i terrortámadásokat követően elszenvedettnél. Ezért arra kérem a Bizottságot, tanúsítson rugalmasságot a veszélyeztetett légitársaságoknak nyújtandó nemzeti támogatások engedélyezésekor, ha valóban szükség van ilyen típusú támogatások biztosítására.
Végezetül, tudnunk kell, hogy a légi közlekedés annak a nagyon sérülékeny infrastruktúrának a része, amellyel itt, Európában rendelkezünk. Ha megbénul a légi közlekedés, hiányát nem tudjuk megfelelően pótolni. Ezért úgy vélem, a 20 éve elkezdett projektünk, a transzeurópai hálózatok bővítése - és különösen a vasúti közlekedés bővítése - hiteles és figyelemreméltó alternatíva, miként ezt most is tapasztaljuk; olyan alternatíva, amely alapvető fontosságú a gazdaság működéséhez. Fontos, hogy most megint elismerjük ezt a tényt.
Képviselőtársam, El Khadraoui úr, e téma más szempontjairól fog beszélni, azonban szeretnék még egy dolgot megemlíteni. Még nem sikerült megvalósítani a különböző országok közötti vasúti átjárhatóságot. Még nem lehetséges az, hogy egy német intercity járat német polgárokat hozzon vissza Spanyolországból, és a francia nagysebességű vonatok sem juthatnak el olyan távolra, mint Budapest. Tehát, még mindig nem értük el azt, amit már el kellett volna érnünk. Bár megfelelő állásfoglalásokat fogadtunk el itt, a Parlamentben, úgy vélem, nincs szükségünk ezekre a hirtelen, időszakos cselekvéssorozatokra. Ehelyett folyamatos, állandó cselekvésre van szükségünk ahhoz, hogy megvalósítsuk ezeket az új elképzeléseket.
Gesine Meissner
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Kallas úr! López Garrido úr! Tanúi lehettünk annak, hogy a természet minden rendelkezésünkre álló technológiánál hatalmasabb. Bizonyos tekintetben a természet megleckéztetett bennünket. Ez a helyzet ugyanakkor világossá tette, hogy nem sikerült olyan mértékű előrehaladást elérnünk, mint amilyet kellett volna.
20 éven keresztül beszéltünk a belső fuvarozási piacról és az egységes európai égboltról. Ez természetesen nem akadályozta volna meg a vulkánkitörést, de talán hatékonyabban és gyorsabban tudtunk volna reagálni.
Már hosszú ideje kérjük, hogy az Eurocontrol irányítása mellett jöjjön létre az egységes európai égbolt, de ez még mindig nem történt meg. Ahogyan Schulz úr is elmondta, Európában még mindig nem valósult meg a vasúti hálózaton belüli átjárhatóság. Még mindig nem vehetünk olyan vonatjegyet, amellyel Észak-Európából a kontinens déli részére utazhatnánk. Ennek kapcsán is világosan látszik, hogy papíron rengeteg minden létezik és számos kérdést megvitattunk már, de a valóságban még mindig sok olyan dolog hiányzik, amire szükségünk van.
Nyilvánvaló, hogy a polgárok szempontjából nézve a dolgot, az európai reakció nem volt kielégítő. Természetesen nehéz helyzettel álltunk szemben, és természetesen nem volt lehetséges, hogy az egyes országok miniszterei megnyissák légterüket akkor, amikor a londoni központ figyelmeztetést adott ki, miszerint nem biztonságos a repülés. Ugyanakkor nem elfogadható, hogy például nem került sor ballonos mérésekre, ehelyett mindenki statisztikai elemzésekkel dolgozott. Ez sok európai polgárt bosszantott. A légitársaságok álláspontja szintén érthető. Mivel pénzügyi veszteségeik voltak, gyorsabb reagálást szerettek volna látni.
A légitársaságok számára - pénzügyi veszteségeik miatt - nagyon fontos, hogy az utasokat a lehető legrövidebb időn belül hazaszállítsák. Védenünk kell a jogaikat. Az európai utasjogok tekintetében azonban tudni kell, hogy az utasok számára közlekedési és utazási lehetőségek állnak rendelkezésre. Ezért az európai közlekedési rendszer tekintetében nélkülözhetetlennek tartom, hogy légitársaságok és más közlekedési lehetőségek is az utasok rendelkezésére álljanak. Ez azt jelenti, hogy mindenképpen alaposabban kell mérlegelnünk, hogy miként kezeljük a helyzetet, hogyan nyújthatunk támogatást a légitársaságoknak a közlekedési ágazatban már jelenleg is meglévő válság során, és hogyan tudjuk továbbra is garantálni az európai polgárok mobilitását, ami óriási vívmány.
Ami a kártérítéseket illeti, természetesen ez ügyben hiába fordulunk a vulkánhoz. A természetnek megvannak a maga törvényei, de nekünk meg kell próbálnunk reagálni azokra az európai polgárok érdekében. Ezért is tartom nagyon jó dolognak, hogy Kallas úr elnökletével munkacsoport jött létre. Ez fontos lépés volt, és folytatni fogjuk annak megvitatását, hogy a jövőre nézve milyen tanulságokat tudunk levonni ebből a válságból.
Michael Cramer
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Az elmúlt hat nap jelentős hatást gyakorolt az európai mobilitásra. Ez pedig nem egy súlyos baleset, az éghajlatváltozás elleni intézkedések vagy a repülőgép-üzemanyag ára miatt következett be. Most a természet játszotta a döntő szerepet.
Az izlandi vulkán ismét megmutatta az emberiségnek a természet valódi erejét. Tanulnunk kell ebből a jövőre nézve. Az emberiség nem mindenható és soha nem is lesz az. Helyénvaló, ahogyan Európa a vulkánkitörésre reagált. Mivel a vulkáni hamu a repülőgépek hajtóművének leállását eredményezheti és akadályozhatja a szélvédőkön való kilátást is, az Eurocontrol (Európai Szervezet a Légi Közlekedés Biztonságáért) felelős hozzáállást tanúsított és az utasbiztonságot jelölte meg elsődleges prioritásaként.
A Zöldek/Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja nevében őszinte köszönetemet szeretném kifejezni az Eurocontrolnak, az Eurocontrolt támogató közlekedési minisztereknek, és különösen a német közlekedési miniszternek, Peter Ramsauer úrnak. Támogatnunk kellene a német pilótaszövetséget is, a Cockpit-et, amely felelősségteljesebb magatartást tanúsított a légitársaságok vezetőségénél, amikor nem volt hajlandó a látvarepülési szabályok szerint repülni az európai légtérben, mert szerintük ez felelőtlenség lenne. A légi jármű vagy biztonságos, vagy nem. Végső soron nem számít, hogy a repülőgépek milyen szabályok szerint repülnek vagy milyen szabályok szerint zuhannak le.
Ezért a Zöldek a lehető leghatározottabban elítélik a légitársaságok olyan irányú magatartását, hogy a biztonság helyett a profitot helyezzék előtérbe. Azt követeljük, hogy az európai légteret csak akkor nyissák meg újra, ha már egyáltalán nincs veszély. Felszólítunk minden politikust, hogy ne engedjenek a légitársaságok nyomásának és például ne adják át a pilótáknak a biztonsággal kapcsolatos felelősséget.
Az utóbbi néhány napban fájdalmasan megtapasztalhattuk az elmúlt évtizedek nemzeti és európai közlekedési politikáinak hiányosságait, amelyek figyelmen kívül hagyták - és sok esetben ma is figyelmen kívül hagyják - a vasutat. Ezek a politikák kizárólag a légi közlekedéssel foglalkoztak. Az európai légitársaságok minden évben 14 milliárd eurót kapnak az európai adófizetők pénzéből, mivel a kerozint - a vasutaknál használt üzemanyaggal ellentétben - nem terheli adó. Ez más megvilágításba helyezi a légitársaságok ideiglenes jövedelemveszteségét.
Mindebből le kell vonnunk egy tanulságot. A vasút amellett, hogy a legbiztonságosabb közlekedési mód, alapvető fontosságú a mobilitás biztosításához és az éghajlatváltozás megállításához. Ezért köszönetet mondok az európai vasúttársaságoknak, amelyek segítettek az utasoknak abban, hogy eljussanak úti céljukhoz.
Az izlandi vulkánkitörés mindannyiunk számára figyelmeztetés. Most a valóságban is megtapasztaljuk a közlekedés jövőjének valóságát. De a közlekedés csak akkor lesz sikeres a jövőben, ha a szükséges intézkedéseket nem egyik napról a másikra hozzuk meg. Ezért felszólítjuk az Európai Unió összes tagállamát, hogy változtassák meg a nemzeti és nemzetközi közlekedéspolitika prioritásait. A vasúti közlekedésnek kiemelt helyet kell kapnia, nem csak a szavakban, de a tettekben is, hogy soha többé ne kelljen ilyen helyzetben találnunk magunkat.
Peter van Dalen
az ECR képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr! Ismételten meg kellett tapasztalnunk, hogy az időjárás és az éghajlat milyen óriási hatást képes gyakorolni a közlekedésre. Izlandon kitör egy nem túlzottan nagy vulkán, és Európa számos részén napokra leáll a légi forgalom. Nagyon is helyénvalónak tartom, hogy ma legalább a járatok egy részét sikerült újra elindítani. Úgy vélem, megalapozott volt ez e lépésünk; valóban megléphettük ezt, mert a próbarepülések bizonyították, hogy repülhetünk, bár nyilvánvalóan csak a jelenlegihez hasonló, jó látási viszonyok között.
Ugyanakkor véleményem szerint túlzottan mereven reagáltunk, amikor egy csapásra lezártuk az egész légteret. Elhamarkodott volt párhuzamot vonni a KLM azon járatával, amely 1989-ben, Alaszka fölött repülve a Mount Redoubt vulkánból kiáradó hamufelhőbe került, vagy azzal a British Airways járattal, amely 1982-ben Indonézia fölött szállt bele egy vulkáni hamufelhőbe. Ne feledjük, hogy mindkét járat olyan hamufelhőbe repült bele, amely egy röviddel azelőtt kitört és viszonylag közeli vulkánból származott. Azok a körülmények, amelyeket az említett a járatok tapasztaltak meg - azaz a magas hőmérséklet és a porrészecskék -, nem hasonlíthatók össze a jelenlegi helyzettel.
Ezért egy olyan megközelítést támogatok, amely figyelembe veszi a vulkáni hamu koncentrációját. Ezt a megközelítést követve - ahogyan a jelek szerint mi is tesszük - helyénvaló, ha megnyitjuk a légtér egyes részeit, bizonyos folyosókat, bizonyos magasságokban. A légtér e részleges megnyitására óriási szükség van, mert az izlandi hamu bevételtől fosztja meg a légitársaságainkat. Az, hogy esetleg tönkremegy néhány olyan légitársaság, amely már eddig is a fennmaradásért küzdött, nem keserít el túlzottan. De azt nem engedhetjük meg, hogy nagy és jó hírű vállalatok menjenek csődbe, amelyek a biztonságot helyezik előtérbe. Túl sok pénz és túl sok munkahely a tét.
Reálisan kell megközelítenünk a helyzetet, figyelembe véve a porrészecskék koncentrációját. Helyénvalónak tartom a légtér egyes részeinek mai megnyitását. A jövőben is ezt a pragmatikus megközelítést kellene alkalmaznunk, hogy megfelelő és - ami még fontosabb - felelősségteljes egyensúlyt találjunk a biztonság és a gazdaságosság között.
Lothar Bisky
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr! A légi biztonsági hatóságok nagyon helyesen döntöttek, amikor nem akarták kockáztatni az utasok biztonságát, még ha ez az európai légtér több napos lezárását is jelentette és azt, hogy a légitársaságok pénzügyi veszteségeket szenvedtek. Felelőtlennek tartom, ha a légitársaságok azt kérik pilótáiktól, hogy saját kockázatukra repüljenek. Nem igazán értem, hogy ebben az esetben pontosan mit jelent az, hogy "saját kockázatukra”.
Üdvözlöm azt a hírt, hogy a Bizottság különleges állami támogatás biztosítását fontolgatja azon légitársaságok számára, amelyeknek máskülönben súlyos pénzügyi nehézségekkel kellene szembenézniük a jelenlegi helyzet miatt. A foglalkoztatás uniós helyzetéről később fogunk beszélni. Ha az EU és a tagállamok legalább segíteni tudnak a helyzet súlyosbodásának megakadályozásában, ez a helyes lépés. Az állami támogatásért cserébe azonban a légitársaságoknak kötelezően kötelezettséget kell vállalniuk arra, hogy nem bocsátanak el alkalmazottakat és nem csökkentik a fizetéseket. Ezenkívül garantálniuk kell, hogy nem csökkentik a szabadnapok számát vagy az azon napok után járó fizetést, amelyeken az alkalmazottak a közlekedési helyzet miatt nem tudtak eljutni a munkahelyükre.
Eljött az ideje annak, hogy a Bizottság állandó, közös európai légi biztonsági nyomon követési rendszert hozzon létre. E nyomon követési rendszer feladata kifejezetten a szociális dömping megakadályozása lenne. Szeretnék mindenkit emlékeztetni a bankoknak nyújtott állami támogatásra - a bankok profitáltak ugyan a támogatásból, de nem alkalmazták az említett szociális megközelítést. Nem engedhetjük, hogy a verseny és a nyereség hajszolása elsőbbséget élvezzen az emberek biztonságával szemben.
Francesco Enrico Speroni
az EFD képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Meglátásom szerint a vulkánkitörés által okozott helyzetet nehézkesen, messze nem hatékonyan kezelték. Az első valódi operatív ülésre tegnap, azaz hétfőn került sor. A vulkánkitörés viszont már csütörtök reggel megkezdődött, tehát négy nap telt el, mire sikerült operatív döntést hozni.
Az igaz, hogy a korlátozások némelyike túlzott volt, különösen, ha a biztonságról van szó. De miért kellett repülési tilalmat bevezetni Belgiumban, amikor a hamufelhő Norvégiában volt? Miért nem engedélyezték az egy hajtóműves, dugattyús motoros gépek felszállását, amikor azok 500 méteres magasságban repülnek, a hamufelhő pedig 8 000 méter felett terjengett?
Talán azt a szabályt alkalmazták, amit mi, pilóták már évek óta ismerünk, azaz hogy a legbiztonságosabb repülés az, amikor a pilóta a bárban ül, a repülőgép pedig a hangárban pihen. De nem ez a módja a vészhelyzetek megoldásának, és úgy vélem, hogy az utasok és a legénység biztonságának garantálása érdekében helyénvaló volt ezeknek az intézkedéseknek az alkalmazása, csak éppen a helyzet kialakulása után túlzottan sokáig alkalmazták ezeket.
Ezért a jövőben a biztonsági követelmények mellett figyelembe kell venni azokat a követelményeket is, amelyek - minden tekintetben összhangban a biztonsági szempontokkal - nem csak a járatok felszállásának válogatás nélküli tiltását foglalják magukban, de a valós, azaz nem a statisztikák alapján értékelt helyzetet tükröző intézkedéseket is, ezzel egy olyan ágazat érdekét szolgálva, amely alapvető fontosságú a gazdaság egészére nézve; tehát ilyen intézkedésekkel megakadályozhatjuk, hogy megismétlődjenek a 2001. szeptember 11-i terrortámadás után tapasztalt kedvezőtlen gazdasági következmények és utóhatások, nem csak a légi közlekedési ágazatban és az idegenforgalomban, de az egész gazdaságban.
Ezért gyors, komoly cselekvésre szólítok fel, olyan intézkedésekre, amelyeket a tények teljes tudatában hoznak meg.
Angelika Werthmann
(DE) Elnök úr! Hölgyeim és uraim! A biztonság mindennél előrébb való. Nem kockáztathatjuk azt, hogy egy utasokkal teli repülőgépnek leálljon a hajtóműve, és ezután a gép lakott területen lezuhanjon. Mindenkit emlékeztetni szeretnék arra a British Airways járatra, amely 1982-ben Új-Zéland felé tartva hamufelhőn repült keresztül, vagy arra a súlyos incidensre, amikor 1989-ben a KLM Boeing 747-ese sűrű vulkáni hamufelhőn repült keresztül. Mindkét járat esetében hajszálon múlt, hogy nem történt katasztrófa.
Az emberi élet felbecsülhetetlen. Üdvözlöm azt a döntést, amelynek értelmében e válsághelyzetben lezárták a légteret, ezzel biztosítva, hogy ne a pilótákra háruljon a gondjaikra bízott utasokkal kapcsolatos összes felelősség. Próbarepülések és mérések történtek, de csak bizonyos magasságig és látvarepülési szabályok szerint. E repülések során azonban nem tudnak valódi elemzéseket végezni és komoly eredményekkel szolgálni.
A látvarepülési szabályok szerint repülő gépekkel kapcsolatban meg szeretném jegyezni, hogy a KLM járata esetében a hamufelhő nem volt látható. A természet tiszteletet követel tőlünk, ugyanakkor világossá teszi számunkra a globalizáció korlátait. Mindannyian tökéletesen ismerjük a pénzügyi következményeket. De az emberi élet többet ér, mint bármilyen árucikk. Ezért figyelembe véve az általam említett eseteket, felszólítok arra, hogy maximális felelősségérzettel és óvatossággal járjanak el, többek között akkor is, amikor a légteret az említett három zónára osztják fel.
Mathieu Grosch
(DE) Elnök úr! López Garrido úr! Kallas úr! Ezzel a repülési tilalommal ismét visszatértünk a biztonságról folytatott széles körű vitához, aminek már többször is részesei voltunk itt, a Parlament falai között. Ezen alkalmak során elhangzott, hogy - nekünk, a Parlamentnek, de véleményem szerint a Bizottságnak is - európai szintű szabályozást kell bevezetnünk e téren, ha a tagállamok is ezt akarják. Már többször folytattunk hasonló vitát nem csak a légi közlekedéssel kapcsolatban, de a vasúttal és más területekkel kapcsolatban is. Ezért ma fel kell tennünk ezt a kérdést azoknak a szerveknek, amelyek képesek választ adni: először is az érintett országok repülési hatóságainak, és természetesen az európai szintű koordinációért felelős hatóságnak. Ez a koordináció kivételesen jól működött.
Véleményem szerint a legfontosabb az utasok biztonsága. A pénzügyi szempontok kevésbé lényegesek, de azért nem szabad azokat sem szem elől tévesztenünk. Az egyes országok helyes döntést hoztak. Remélem, hogy a jövőben az Eurocontrol és a nemzeti repülésbiztonsági hatóságok fogják meghozni a szükséges döntést, nem az egyes légitársaságok, mert most is az a helyzet, hogy a különböző szakértők különbözőképpen látják a helyzetet. Ezért rendkívül óvatosnak kell lennünk.
Gazdasági szempontból ez a helyzet természetesen katasztrófával egyenlő egy olyan ágazat számára, amely szeptember 11. és a gazdasági válság után most a harmadik válságot éli át. Ezért európai szinten, nem pedig nemzeti szinten kell intézkednünk, és olyan támogatási csomagokkal kell szolgálnunk, amelyek Európa-szerte összeegyeztethetők egymással és nem torzítják a piacot, amint az a múltban gyakran megtörtént. Támogatásra van szükség, de nem csak nemzeti szinten.
Az utasok most olyan helyzetben vannak, amelyben a jog - jelenlegi állása szerint - nem biztosítja számukra mindazt a segítséget, amit esetleg elvárnak. Mentségünkre legyen mondva, hogy ezt a témát már többször megvitattuk itt, a Parlamentben. Ugyanakkor feltételezem, hogy a légitársaságok és a többi érintett vállalat lehetővé teszi majd az utasok számára, hogy éljenek a még megmaradt jogaikkal.
Számomra a jövőt az egységes európai égbolt jelenti. Szeretném felhívni a figyelmet arra, hogy az elkövetkező két évben több alkalommal is megvitatjuk majd ezt a témát az Európai Parlamentben.
Saïd El Khadraoui
(NL) Elnök úr, hölgyeim és uraim, biztos úr! Meglátásom szerint ennek a vitának három fontos eleme van. Először is, a repülőtereken rekedt utasoknak nyújtott támogatás, illetve ezen utasok hazaszállítása - a hatóságoknak minden szinten ezt kell az elsődleges feladatuknak tekinteniük. Ennek kapcsán egyetérthetünk abban, hogy az utasok jogairól szóló európai rendelet nagyon sok utas számára legalább a minimális kényelmet és támogatást biztosítja. A gyakorlatban azonban - ahogyan azt mindannyian tudjuk - jó néhány probléma felmerült: a repülőtereken uralkodó káosz, a tájékoztatás hiánya stb. Ezért támogatom, hogy a légitársaságokkal és a többi érintett féllel együttműködésben indítsunk európai szintű vizsgálatot, hogy feltárjuk, miként segíthetünk az ilyen helyzetekben.
Ezenkívül arra kérem önöket, hogy hozzanak létre egy bizottsági és tagállami szintű munkacsoportot, amelynek feladata az utasok hazaszállításának lehető leghatékonyabb megszervezése lenne. Tudom, hogy ez a légitársaságok feladata, de bizonyosan vannak olyanok, akik a világ távoli pontjain rekedtek, és akiknek meglehetősen sokáig kell majd várniuk, amíg hazatérhetnek, még ha meg is nyitják a légteret. Erre is figyelnünk kell.
A másik fontos elem - vagy a második fejezet, ha mondhatjuk így - a repülési tilalmak bevezetésére vonatkozó eljárás. Az történt, hogy ismét azt hallhattuk, hogy nagyobb fokú együttműködésre és erőteljesebb európai szintű együttműködésre szólítottak fel, és az egységes európai égbolt - amelyre már többen utaltak - hasznosnak bizonyulhat majd a jövőben. Igaz, hogy az Európai Unió jelenleg nem rendelkezik döntéshozatali hatáskörökkel a tagállami légtér vagy az Eurocontrol felett, ami nagyon megnehezíti a hatékony és összehangolt döntések meghozatalát.
De az is igaz, hogy tegnap estig egy meglehetősen konzervatív matematikai módszert alkalmaztunk európai szinten. E modell alapja tulajdonképpen a legrosszabb forgatókönyv, miszerint egy kis mennyiségű vulkáni hamut egy óriási hamufelhővé fújtak fel, ami repülési tilalom bevezetését követeli meg, és ez így is történt. Az USA más modellt használ, amely csak közvetlenül a vulkán felett vezet be repülési tilalmat, és amely a repüléssel járó kockázatokat a légitársaságokra ruházza át. Ez egy másik modell. E két végpont között van az a modell, amit már elfogadtunk. Ez három repülési zónát határoz meg, és ezt jónak tartom. Lássuk, hogyan tudjuk valóban beépíteni ebbe a modellbe a biztonságot és a hatékonyságot.
Felszólalásom harmadik és utolsó pontja az, hogyan tudunk megbirkózni a gazdasági hatásokkal. Jó ötlet, hogy felsoroljuk a különböző lehetőségeket, de szükség van egy európai megközelítésre. Végezetül hadd tegyem még hozzá, hogy nem hitetgethetjük az embereket azzal, hogy mindenki számára kártérítést tudunk majd nyújtani az elszenvedett kellemetlenségekért. Erre egyszerűen nincs lehetőség.
Dirk Sterckx
(NL) Elnök úr! Először is szeretnék néhány szót szólni a miniszter úrhoz, azaz a Tanács soros elnökéhez. Nem személyesen önhöz, hanem mindenkihez, aki ezt a tisztséget betöltötte, és akik a jövőben betöltik majd. Hogyan tudták olyan sok évig megúszni azt, hogy akadályozzák egy ilyen európai megközelítés létrehozását? A Bizottságnak és a Parlamentnek újra és újra noszogatnia kellett a Tanácsot egy ilyen megállapodás elfogadására, és mindig egy gyenge kompromisszum volt csak az eredmény. Miért van az, hogy a Tanács csak kormányközi és nemzeti szinten tud gondolkodni, európai szinten viszont nem? Ez az egyik tanulság, amit le kell majd vonnunk ebből a helyzetből. Képviselőtársam, El Khadraoui úr már említette, hogy hatékonyabb együttműködésre van szükség, de nem csak a légtérirányítás terén. A nemzeti hatóságok közötti koordinációt is javítani lehetne, de ahogyan ön, López Garrido úr már elmondta, Európa jelenleg nem rendelkezik hatáskörrel ahhoz, hogy megtegye ezeket a lépéseket. Akkor hát, adjuk meg végre Európának ezeket a hatásköröket! Ez sokkal egyszerűbbé tenné a dolgokat.
Most pedig egy másik témára térnék át, a tudományos információkra. Egyetlen központunk van, Londonban, amely csak meghatározott területekkel foglalkozik, és amely - az Eurocontrollal együtt - úgy határozott, hogy a biztonság az elsődleges szempont. Ez helyes döntés volt, de elegendő-e ez? Nem kellene megerősítenünk az európai modellt azáltal, hogy összefogunk néhány szakterületet és létrehozunk egy valódi európai repülésbiztonsági központot? A vulkánkitörés még nem fejeződött be. 200 éve, amikor ez a vulkán legutóbb kitört, 10 évig aktív maradt. Ezért fel kell készülnünk az elkövetkező évekre. Meglátásom szerint meg kell erősítenünk az európai modellt, és - ez fontos szempont a Parlament számára - azt is biztosítanunk kell, hogy ne sérüljenek az utasok jogai és minden érintett - az egyenlő elbánás elve alapján - állami támogatásban részesüljön.
Isabelle Durant
(FR) Elnök úr! Jóllehet napjainkban emberek ezrei küzdenek óriási problémákkal, úgy vélem, hogy ez a vulkánkitörés olyan, mint egy rendreutasítás, amely arra sürget bennünket, hogy a közlekedési ágazatban felülvizsgáljuk az időjáráshoz való viszonyulásunkat, és mindenekelőtt a légi közlekedéstől való túlzott függőségünket, amely fokozatosan átvette a többi közlekedési mód helyét, sokszor úgy, hogy észre sem vettük. Most erre mindennél nagyobb szükség van, tekintve, hogy ma még senki sem tudja megmondani, hogy ez a vulkánkitörés befejeződik-e, illetve hogy a hamufelhő hogyan fog mozogni a következő hetekben és hónapokban.
Ez azt jelenti, hogy elsődlegesen továbbra is az elővigyázatosság és a biztonság elvéhez kell tartanunk magunkat, és ebben a Bizottságot és a Tanácsot is támogatom. Ugyanakkor döbbenten látom, hogy egy bizonyos alkalommal - a gyógyszeripari ágazatban - az elővigyázatosság elvét arra használták, hogy nyomást gyakoroljanak a tagállamokra és Európára, hogy - véleményem szerint - némiképp meggondolatlan költségekbe verjék magukat. Ma egy másik ágazat láthatóan szintén megkérdőjelezni vagy bírálni akarja a tagállamok és az Európai Tanács által alkalmazott elővigyázatosságot. Ezt különösnek tartom. Az elővigyázatossághoz nincs kézikönyv. A biztonság és a közjó élveznek elsőbbséget.
Ezenkívül úgy vélem, hogy természetesen fejlesztenünk kell a vasúti közlekedést. Ez az elsődleges feladata, és - ahogyan kollégám már elmondta - világosan látjuk, hogy milyennek kellene lennie a közlekedési rendszerünknek; más szóval, a vasútnak kis és középtávon vissza kell hódítania a szállítási piacot. Emellett fontosnak tartom a közlekedés és a közlekedési módok sokféleségét. Éppen ez volt a témája annak a fehér könyvnek, amelyen a bizottságban dolgozni fogunk.
Rövid távon mindenképpen azt tartom a legfontosabbnak, hogy hazajuttassuk az embereket, kártalanítsuk az utasokat, és talán még azt is, hogy megvizsgáljuk, mit kell tenni a légitársaságok érdekében, de ezt nagyon célzott módon. Emellett úgy vélem, hogy strukturális értelemben sokkal inkább támogatnunk kellene a videokonferenciákat. A videokonferencia mint eszköz alkalmazása teljességgel eseti, és szinte semmiféle jelentőséggel sem bír; ez nem csak a Parlament esetében igaz, de általánosságban is. Szerintem az ilyen gyakorlatok támogatása segítene abban, hogy csökkentsük a légi közlekedéstől való függőségünket.
Végül úgy vélem, hogy - miután az elnök megkért bennünket - az Európai Parlament saját részéről talán felülvizsgálhatná munkagyakorlatát, azaz például mérlegelhetné azt a lehetőséget, hogy két hétig heti öt napot dolgoznánk, a heti három vagy három és fél nap helyett. Ekképpen példát is mutatnánk a munkaszervezésünkkel, azzal, hogyan lehet csökkenteni a légi közlekedéstől való függőséget, ami - miként egyértelművé vált - rendkívül törékeny és olyan ismeretlen tényezőktől függ, amelyek felett nincs befolyásunk, amint azt az elmúlt napokban is tapasztalhattuk.
Tulajdonképpen a rendszer egészének felülvizsgálatáról van szó, és a fehér könyv keretében, de az Európai Parlamentben is lehetőség nyílik majd arra, hogy felülvizsgáljuk, hogyan támogassuk az egyéb közlekedési módokat, többek között a saját munkaszervezésünk szempontjából is.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr! Nagyon sajnálom, hogy számos képviselőtársam felszólalása előtt láthatólag nem kéri ki szakemberek véleményét - olyanokét, akik több ezer órát töltöttek már el repülőgépek műszerfala mögött. Az a benyomásom, hogy ez a vita kimondottan politikai színezetű, és vádak érik a Tanácsot, pedig a Tanácsról biztosan elmondható, hogy nem felelős a vulkánkitörésért! Az igazat mondjuk akkor, ha azt mondjuk, hogy az Eurocontrol döntése elsietett volt, és ezt a leghatározottabban mondhatom, mert mindent egységesen, a kialakult helyzet sokszínűségét figyelmen kívül hagyva kezeltek. Felelősek vagyunk az állandó légi irányítási rendszerért, és azt hiszem, van mit tanulnunk az eseményekből. Ugyanakkor teljesen biztos vagyok abban, hogy az eddig meghozott döntések túlzottan sokáig maradtak érvényben, és meggyőződésem, hogy teljesen más döntéseket is hozhattak volna.
Jacky Hénin
(FR) Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Az ehhez hasonló pillanatokban megnyugtató és együtt érző szavakkal kell szólnunk azokhoz, akik a légi forgalom leállásának áldozataivá váltak, vagy még mindig azok, és megértésünkről kell biztosítanunk a légitársaságok azon alkalmazottait, akik - a rendelkezésükre álló korlátozott erőforrásokkal - megpróbálták kiszolgálni az utasok igényeit.
Nem szeretnénk azokhoz csatlakozni, akiknek csak bírálataik vannak, de javaslatuk alig, és akik ennek ellenére azt hangoztatják, hogy náluk van az igazság, miután már elült a vihar. Véleményünk szerint az utasbiztonság elvét elsődleges prioritásként meg kellene erősíteni. Inkább legyenek elégedetlen utasok, akik életben vannak, mint olyanok, akik sajnálatos módon repülőgép-katasztrófa áldozataivá válnak.
Ugyanakkor rá szeretnék mutatni, hogy Európának túl kicsi a hitelessége. A hatékonyabb együttműködés és az egység révén valószínűleg eredményesebb kommunikáció valósult volna meg, azaz jobb magyarázatokat kapunk volna, és egy jobb próbálkozás lett volna arra, hogy kielégítsék azok igényeit, akik egyszerűen tájékoztatást szerettek volna kapni.
Véleményünk szerint fontos lenne megerősíteni az Európai Repülésbiztonsági Ügynökség hatásköreit, és lehetővé tenni számára, hogy mindenkor támaszkodhasson a tudományos adatokra, amelyek alapján minden körülmények között indokolni tudná döntéseit. A jövőre nézve - és ez már elhangzott, de hangsúlyozni szeretném - tovább kell dolgoznunk azon, hogy az Európa területét átszelő közlekedési eszközök kiegészítsék egymást. Ezt pedig úgy érhetjük el, hogy nagyobb összhangot teremtünk a különböző közlekedési eszközök között.
Végül, elnök úr, ha megengedi, hogy eloszlassak minden esetleges kétséget, javasolni szeretném, hogy az Európai Parlament hozzon létre egy vizsgálóbizottságot ennek az ügynek a feltárására.
Anna Rosbach
(DA) Elnök úr! Két fontos dologról szeretnék beszélni. Először is sajnálatosnak tartom, hogy Európa még mindig mozdulatlanul áll, és így nem képes helytállni a globális versenyben. Ez azokra az amerikai és ázsiai légitársaságokra is vonatkozik, amelyek nem tudnak leszállni az EU-ban.
Másodszor, szeretném megköszönni minden félnek az általuk tett erőfeszítéseket.
Az még mindig döntésre vár, hogy a légitársaságok részesülnek-e pénzügyi ellentételezésben. Erről a következő napok vitái során fogunk dönteni. Jól hallani a három lépéses terv meglétéről. Ennek nagyon örülök. A The Financial Times bírálja a politikusokat azért, hogy a biztonságra hivatkozva egyszerűen mindent lezártak, és azt javasolja, hogy Európa vezesse be az amerikai stratégiát, amely szerint az egyes légitársaságok maguk dönthetnek arról, hogy repülnek-e vagy sem. Remélem, hogy mi, itt a Parlamentben határozottan elutasítjuk majd ezt a modellt. Katasztrofális lenne az utasokra nézve, ha egy csődhelyzetben lévő légitársaság pusztán a nyereség miatt döntene a repülés mellett.
Ehelyett egy előretekintő stratégiára van szükségünk: jobb mérőeszközökre, amelyekkel a légtérben megjósolhatók a légköri változások, valamint olyan repülőgép-hajtóművek kifejlesztésére, amelyeknek hatékonyabb az üzemanyag-felhasználásuk és kevésbé érzékenyek. A repülőgépeket nem csak a terrortámadások veszélyeztetik, hanem a rendkívüli időjárási viszonyok is. A repülőgépek rendkívül energiaigényesek és szennyezőek. Nem tudunk majd napenergia-hajtású vagy elektromos meghajtású változatokat kifejleszteni a teherszállító és az utasszállító gépekhez, de azt megtehetjük, hogy végre hozzálátunk a nagysebességű vasutak kiépítéséhez, valamint közvetlen nagysebességű vasúti kapcsolatot hozzunk létre az európai nagyvárosok között. A vonatok sokkal inkább környezetbaráttá tehetők, mint a repülőgépek, és fel tudják venni a versenyt a légi közlekedéssel az Európán belüli célállomások tekintetében.
Danuta Maria Hübner
Elnök úr! Ma már jobban tudjuk, mint egy héttel ezelőtt, hogy a repülőgépmentes égbolt nagyon sokba kerül. A légitársaságok ezzel kapcsolatos költségei nem állnak meg az elveszített bevételeknél. Más iparágak is érintettek, bár olyanok is vannak, amelyek hasznot húztak e helyzetből. Az is fontos tény, hogy ez az új katasztrófa a már amúgy is törékeny, pénzügyi konszolidációt igénylő európai gazdaságot sújtotta.
Két dologról szeretnék beszélni.
Az első az állami támogatáshoz kapcsolódik. Annak, hogy a légitársaságoknak állami támogatást nyújtanak veszteségeik ellenételezéseként, az American Airlines légitársaság számára szeptember 11. után nyújtott mentőcsomag teremtett precedenst. Az Európai Bizottság is kínál gyorsított eljárásokat az állami támogatások odaítéléséhez, ami jó dolog. De azt kérdezem a Bizottságtól, hogy vajon tudjuk-e, hogy várhatóan milyen mértékű lesz ez az új teher a már most is óriási hiányokkal és adósságokkal küzdő tagállami költségvetések számára, amelyeknek a pénzügyi konszolidáció kihívásaival is meg kell küzdeniük. Valóban a tagállami költségvetésekből nyújtott állami támogatás a legjobb megoldás? Az Európai Bizottság mérlegel bármilyen más lehetőséget?
A második téma az Európai Unió válságkezelési képességével kapcsolatos. Azt halljuk, hogy az első napokban az illetékes tagállami hatóságok nem konzultáltak és nem egyeztettek egymással egy olyan helyzetben, amely az európai légtér 80%-át érinti. Biztosíthatom önt, biztos úr, hogy attól, hogy valaki egyeztet, még teljesen független maradhat.
Lehet, hogy hamarosan azt halljuk, hogy az egyeztetés lehetővé tette volna egy jobb megoldás kidolgozását és végrehajtását, ezért szerintem itt az ideje annak, hogy előrelépjünk az uniós válságkezelés terén. Világosan látszik, hogy a polgárainkat érintő katasztrófák az EU területén kívül, az Európai Gazdasági Térségben is bekövetkezhetnek, vagy akár az EGT-n kívül. Azt kérdezem a Bizottságtól: a válságból tanultakat hogyan használja majd fel az Európai Unió válságkezelési képességének növelésére? Biztosíthatom önt, hogy mi itt, az Európai Parlamentben minden arra irányuló erőfeszítését támogatni fogjuk, hogy hatékonyabbá és eredményesebbé tegyen bennünket a válságkezelésben.
Hannes Swoboda
(DE) Elnök úr! Az elmúlt néhány napban megtapasztalhattam, milyen alternatívái vannak a légi közlekedésnek Európában: először egy Belgrádból Bécsig tartó autóút, majd egy Bécsből Strasbourgig tartó vonatút során. Bár vannak problémák a közutakon, a közúti infrastruktúra viszonylag fejlett, még Európa szomszédos régióiban is. A vasutak helyzete azonban megdöbbentő. Ez egyszerűen elfogadhatatlan.
Hol lennénk ma, ha megvalósítottuk volna az ún. Delors-terv rendelkezéseit? Már készen állna a transzeurópai hálózat, és több nagysebességű vasútvonalunk és nagysebességű vonatunk lenne. Néhány óra vonatút után a vécék már használhatatlanok voltak, annak ellenére, hogy egy korszerű vasúti kocsiban utaztunk; rengeteg embernek kellett órákig állnia vagy a földön ülnie, és emiatt a kocsik túlzsúfoltak voltak, a kiszolgáló helyiségek pedig nem bírták a terhelést.
Ezért arra kérem Kallas urat, hogy adjon új lendületet a vasút modernizációjának: legyen több nagysebességű vonat és álljon rendelkezésre tartalékkapacitás. Kell lennie bizonyos mennyiségű tartalékkapacitásnak. Nem csak a katasztrofális hatású vulkánkitörés idején, hanem télen is; meg kellett tapasztalnunk, hogy nincs elegendő tartalék a rendszerben, és nem lehet pusztán a nyereségességre koncentrálni. Az elhelyezésre is nagyobb hangsúlyt kell fektetni.
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Elnök úr! López Garrido úr! Kallas úr! Köszönöm az önök által nyújtott tájékoztatást és az elvégzett munkát.
Egyetértek önökkel abban, hogy a biztonság a legfontosabb, és hogy ez a válság nagyon összetett, de túlzottan sok idő telt el, amíg kommunikálni kezdtünk egymással: csak az első próbálkozás után öt nappal sikerült ezt megvalósítanunk.
De ahhoz, hogy megfeleljünk az emberek, az európaiak elvárásainak, e vita következtetéseinek világosnak, egyszerűnek, sőt mi több, gyakorlatiasnak kell lenniük, és mindenki számára látható, azonnali hatást kell eredményezniük.
Ezért az adófizetőknek, akiknek szintén fizetniük kell ezért a válságért, mindenképpen joguk van ahhoz, hogy legalább három dolgot garantáljanak számukra: először is, nagyobb átláthatóságot a reptérlezárásokra vonatkozó döntésekkel, illetve a helyzet alakulásával kapcsolatban. Az utasok csak későn kaptak tájékoztatást, miután bekövetkezett a válsághelyzet, ami véleményem szerint sok repülőtéren hozzájárult a probléma fokozódásához, és sok utas számára megnehezítette, hogy alternatív utazási lehetőségek után nézzen. Tehát nagyobb átláthatóságra van szükségünk most, hogy a három zóna meghatározásra került. Tudni akarjuk, hogy melyek ezek a zónák és mit jelentenek.
Másodszor, az adófizetőknek joguk van ahhoz, az utasjogokat maradéktalanul biztosítsák. Tisztánlátásra van szükségünk, meg kell határoznunk, ki felelős az utasok jogaiért, mi tartozik bele az utasok jogaiba, és milyen időkereten belül gyakorolhatók e jogok. Egyetértek Kallas biztossal abban, hogy nyomon kell követni azt a folyamatot is, amelyet a légitársaságok követni fognak az utasjogokkal kapcsolatos követelések mérlegelésekor.
Az utolsó dolog, amit garantálni kell számukra, hogy a légitársaságok állami támogatásban részesülnek. Arra kérem önöket, hogy világosan határozzák meg, milyen lesz ez az állami támogatás és milyen kritériumok alapján fogják majd odaítélni, továbbá arra, hogy kövessük nyomon és ellenőrizzük, hogy ez a válság milyen következményekkel járhat a légitársaságok alkalmazottai számára. Ezenkívül a lehető legtöbb ellenőrző intézkedést kell bevetnünk annak megakadályozása érdekében, hogy a légitársaságok arra használják ki az ilyen körülményeket, hogy indokolatlan vagy túlzott kiigazításokat hajtsanak végre a rendelkezésükre álló munkaerő-állományban.
Ez a válság világosan megmutatta, hogy tovább kell fejleszteni az európai koordinációt és az átjárhatóságot.
Philip Bradbourn
Elnök úr! Mint már elhangzott, senki sem tudta volna előre megjósolni a közelmúlt izlandi eseményeit. A légi közlekedési ágazatnak rendkívül kiszámíthatatlan körülményekkel kell megbirkóznia, egyrészt ami a vulkánkitörést, másrészt ami az általános gazdasági hátteret illeti. Ezért egy ilyen végletes intézkedést, mint amilyen az európai légtér lezárása, megfelelő tudományos adatok alapján kell meghoznunk, a rendelkezésre álló technológiák felhasználásával, biztosítva, hogy a lehető legkisebb mértékű legyen a fennakadás a közlekedésben, valamint hatékonyan történjen az információáramlás.
E tekintetben az Eurocontrol és a nemzeti hatóságok gyatra válságkezelésükkel csak fokozták a frusztrációt. Azáltal, hogy hat-nyolc óránként folyamatosan meghosszabbították az európai légtérzárat, az utasok nem tudtak más közlekedési módok után nézni és maguk a légitársaságok is folyamatosan a helyzet javulására vártak. Az ilyen helyzetek kezeléséhez számítógépes modelleket és műholdas technológiákat is felhasználhatnak, de még a technológiai segítség megléte mellett is nagyjából olyan helyzetben voltunk, mintha a fák lengedezéséből próbáltuk volna megállapítani, merről fúj a szél. Legalábbis ez volt az emberek benyomása. Ez a helyzet minden érintett számára katasztrofális volt. Hosszú távú előrejelzésre van szükség, nem reflexszerűen meghozott döntésekre.
Christine De Veyrac
(FR) Elnök úr! Először is hangsúlyozni szeretném, hogy bölcs és előrelátó döntés volt az európai kormányok többsége részéről, amikor célzottan és ideiglenesen lezárták légterüket, azaz az elővigyázatosság elvét helyezték előtérbe.
Polgártársaink biztonsága mindennél fontosabb, és ilyen körülmények közepette visszataszítónak tartom azt, ahogyan egyes légitársaságok egy vagy két próbarepülésre alapozva a teljes légtér azonnali megnyitását követelték.
Azt hiszem Hénin úr volt az, aki a közlekedési eszközök egymást kiegészítő jellegéről beszélt, különös tekintettel a vasúti közlekedésre. Megragadnám az alkalmat, hogy elmondjam, mennyire sajnálatosnak tartom, hogy a légi közlekedés lebénulása miatt kialakult helyzetet csak tovább súlyosbították a vasúti sztrájkok, amit egyaránt felelőtlennek és felfoghatatlannak tartok egy ilyen helyzetben.
Visszatérve a témára, dicséretesnek tartom a Bizottság azon döntését, amellyel engedélyezte a közpénzek felszabadítását a jelenlegi fennakadások által érintett légitársaságok számára. Ezt a döntést a józan ész alapján hozták meg, már amúgy is válság közepette; e támogatást azonban mindenképpen kivételesnek kell tekinteni.
Ennek kapcsán azt szeretném, ha a támogatás odaítélésének követelményei magukban foglalnák, hogy a légitársaságoknak példás magatartást kell tanúsítaniuk a járattörlések által érintett utasaik kárpótlásakor. Teljességgel elfogadhatatlan, hogy egyes légitársaságok a vis maior záradékot használják fel ahhoz, hogy elkerüljék a 261/2004/EK rendelet által az utasok kártérítésére vonatkozóan előírt kötelezettségüket. Az utasok a jelenlegi helyzet áldozatai, és ha nem áll rendelkezésükre alternatív utazási lehetőség, a költségeket sem szabad rájuk terhelni.
Ezenkívül az utazási irodák mentesülnek azon kötelezettség alól, hogy kártérítést nyújtsanak a lefoglalt, de fel nem használt repülőjegyek után. Ez sincs rendjén. A légitársaságok az utazási irodákhoz hasonlóan olyan biztosítással rendelkeznek, amely fedezetet biztosít számukra az olyan rendkívüli esetekre, mint amilyet az elmúlt néhány napban tapasztaltunk, ezért gondoskodniuk kell arról, hogy az utasok megfelelő kártérítésben részesüljenek járattörlések esetén.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Az EU 27 tagállamában évente megközelítőleg 2 millióan utaznak repülővel: az utasok 22%-a belföldre, 44%-a az Unión belül, 34%-a pedig az Unión kívülre utazik.
Az izlandi vulkánkitörés felhívta a figyelmet az európai közlekedési rendszer gyengeségeire. Az elmúlt hat napban több mint 17 000 járatot töröltek és utasok milliói ragadtak különböző reptereken, az EU-n belül és kívül egyaránt. Ilyen körülmények közepette az utasoknak nyújtott gyors és pontos tájékoztatás elsőrendű fontosságú.
Az utasok biztonsága mindennél fontosabb. Ezért hasznos lenne, ha - különösen az Európai Unió területén - rendelkezésre állna egy rendszer, amellyel hatékonyan lehetne az utasokat más közlekedési eszközökhöz átirányítani: a vasúti, vízi vagy közúti közlekedéshez. Ha lenne egy ilyen rendszerünk, azoknak az utasoknak a 66%-a, akik ebben az időszakban a repülőtereken rekedtek és akik valamely tagállam vagy az EU területén utaztak, más közlekedési eszközök segítségével eljuthattak volna úti céljukhoz.
Egyre inkább létfontosságú válik, hogy biztosítsuk a szükséges finanszírozást a transzeurópai közlekedési hálózat kialakításához, mert a nagysebességű vasútvonalak nem csak a tagállamok fővárosait szolgálhatják majd ki, de az európai nagyvárosokat is. Egy másik alapvető szempont a belföldi vízi utakon és az európai tengeri folyosókon folytatott közeledés fejlesztése. Mutassuk meg, hogy megvan a politikai akarat és ne feledjük a jelmondatunkat: "Tartsuk mozgásban Európát!”
Pat the Cope Gallagher
(GA) Elnök úr! Szeretném megköszönni Kallas biztos úrnak és a közlekedési minisztereknek a probléma megoldása érdekében tett erőfeszítéseiket.
Bár a technológia korában élünk, ez jó figyelmeztetés volt számunka, hogy sorsunk a természet kezében van.
Hazámba, Írországba két tengeri útvonalon lehet eljutni az európai kontinensről. Tudom, hogy mi, és azok az emberek, akiket képviselek, talán jobban érzékeltük e helyzet következményeit, mint a többi tagállam polgárai. A tegnap esti bejelentés után valós remény volt arra, hogy enyhül a helyzet. De az éjszaka folyamán ismét változtak a dolgok, és a légterünkre vonatkozó korlátozásokat ma 13 óráig meghosszabbították.
Rengeteg utas rekedt Európa és a világ különböző részein, és elsődleges feladatunk az, hogy megpróbáljunk segíteni ezeknek az embereknek, segíteni azoknak, akiknek családjában haláleset történt és nem tudnak hazatérni. Számukra elsőbbséget kellene biztosítaniuk a légitársaságoknak, nem szabad engedni, hogy ne vegyenek róluk tudomást és úgy kezeljék őket, mint minden más utast.
A helyzetnek óriási a gazdasági hatása, és örömmel értesültem, hogy a biztos úr fogja irányítani a helyzet gazdasági következményeit feltáró munkacsoportot. Természetesen alapvető fontosságú, hogy e válság nyomán megerősítsük az Eurocontrol szerepét - azt hiszem, ez a legfontosabb -, mert a vulkánok nincsenek tekintettel a gazdasági, földrajzi vagy politikai határokra. Ezt a központból kell megoldanunk. Egyetértek azzal, hogy nem vezet eredményre, ha egy ilyen helyzettel 27 nézőpontból - vagy országból - próbálunk megoldást találni. Az utasok egyik legnagyobb problémája a tisztánlátás hiánya...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Vicky Ford
Elnök úr! A hamufelhő utasok ezrei számára okozott stresszt és traumát, illetve pénzügyi veszteséget sok vállalkozás számára. Saját kollégáink közül is sokan voltak olyanok, akik Európa távoli részein rekedtek ezen a héten. Az elnökségnek köszönettel tartozunk azért, hogy nem tartotta demokratikusnak, hogy nélkülük szavazzunk - akik távol vannak, oly sokszor érzik, hogy félresöprik őket központi európai szövetségek érdekeit szolgálva.
A vulkán emlékeztetett bennünket arra, hogy nem vagyunk e bolygó urai és nincs válaszunk minden kérdésre. Világos, hogy jobban meg kell ismernünk a vulkáni hamut és a vulkáni gázokat, és ösztönözni kell az e téren folytatott kutatásokat.
Arra is emlékeztetett bennünket, hogy mennyire függővé váltunk a légi közlekedéstől. Tudjuk, hogy az elkövetkező években csökkentenünk kell ezt a függőséget. Támogatnunk kell a virtuális tanácskozások lebonyolítását szolgáló, fejlett kommunikációs rendszerekbe, valamint a nagysebességű vasutakba történő beruházásokat.
Végül, örömmel kellene fogadnunk a szükségtelen utazások csökkentésére irányuló terveket. Ez kétségkívül olyan terület, ahol a Parlament példát mutathat.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Az izlandi vulkánkitöréshez hasonló, rendkívüli természeti jelenségek sajnos még nem jelezhetők előre. A nem megfelelő reagálás ilyen esetekben talán megérthető, de csak egyszer. Alaposan elemeznünk kell a történteket, és hatékony választ kell kidolgoznunk arra az esetre, ha újra ilyen jelenség fordulna elő. Nem voltunk kellőképpen tájékozottak a vulkánkitörés következményeivel kapcsolatban. Ma, csaknem egy héttel a káosz kialakulása után, még mindig nem tudjuk, meddig fog még mindez tartani és mik a tényleges kockázatok.
A költségektől függetlenül kell létrehozni egy központot, amely megfelelő nyomon követést végezne, ami lehetőséget biztosítana az érintettek - vállalatok és utasok - számára, hogy meghozzák a szükséges intézkedéseket. A légitársaságok késve és összhang nélkül reagáltak, ami komoly problémákat okozott az utasok számára. A vállalatok nem próbáltak együttműködni az utas tömegeinek összehangolt kezelése érdekében, és hogy a lehető legjobban kihasználják a még repülhető útvonalakat. E hibákra az egységes európai égbolt lehet az egyetlen logikus válasz, és egy egyetlen szerv irányítása alá tartozó, központosított forgalomirányítási rendszer.
López Garrido úr, a múlt évben előadója voltam az egységes európai égbolt kezdeményezésnek. Elmondhatom, hogy rendkívül sok munkába került a kezdeményezés jelenlegi formájának kialakítása, miután rendkívül kemény tárgyalásokat folytattam a Tanáccsal. Idén ugyanez történik az európai árufuvarozási folyosóval.
Úgy vélem, hogy a tagállamoknak meg kell érteniük valamit abból, ami most történik. A tagállami reagálás nem volt megfelelő és nem biztosított más közlekedési eszközöket. Jelenleg Európában nem lehet civilizált módon vasúti jegyet váltani. Egyszerűen elengedhetetlen egy olyan európai központ létrehozása, amely az intézkedésekért és a koordinációkért lenne felelős rendkívüli természeti katasztrófák esetén. A vasúti közlekedés korszerűsítése szintén kiemelt fontosságú - ezzel kapcsolatban sok a szó, de kevés a tett.
Remélem, hogy a tagállamok megértettek egy rendkívül fontos üzenetet: nem elég, ha mindenki felkészült a saját udvarán - az egész Európai Unióban azonos feltételeknek kell lenniük. Ezért koordinációs, irányító és döntéshozó szervre van szükség, természetesen uniós szinten.
Stavros Lambrinidis
(EL) Elnök úr! A kapitány szakmai jártassága a viharban mutatkozik meg. Az európai légteret elárasztó vulkáni hamufelhő miatt kialakult helyzetben az Unió lassú volt az előrelátásban, lassan reagált és lassú volt abban is, hogy megakadályozza az európai polgárok problémáinak súlyosbodását. Ahogyan a gazdasági viharra is lassan reagáltunk, de ez egy másik történet.
Két dologról szeretnék beszélni.
Először a légtér lezárásáról és a koordinációról. Nyilvánvaló módon nem engedhető meg, hogy a vállalatok mérlegeljék az életet fenyegető veszélyt és a rájuk háruló költségeket, és nem ők dönthetik el, mikor és hol repüljenek. Ez az illetékes tagállami hatóságok feladata. Az elmúlt napok egyetlen valóban pozitív eredménye az, hogy nincsenek áldozatok; nem vállaltuk a kockázatot. De egy olyan helyzetben, amely átnyúlt Európa határain, a nemzeti hatóságoknak már a kezdetek kezdetén egyeztetniük kellett volna az Eurocontrollal és a meteorológusokkal, hogy megtudják, megnyithatják-e a légi folyosókat, amelyekről ma azt halljuk, hogy megnyitásra kerülnek, miután - szerintem sajnálatos módon - a légitársaságok pénzügyi nyomást gyakoroltak. Ezt rémisztőnek találom.
Másodszor, egy ilyen kaotikus helyzetben elfogadhatatlan, hogy vitatták az utasok kártérítéséről szóló európai rendelet alkalmazását, amelyet - ilyen körülmények között - automatikusan aktiválni kellett volna. Tudomásuk van arról, hogy néhány utast arról biztosított a légitársaságuk, hogy kifizetik számukra az éjszakai szállásuk árát, és legtöbbjük esetében ez meg is történt, mert határozottan felléptek a légitársasággal szemben, míg a többség semmit sem kapott? Úgy vélem, hogy az Európai Parlamentnek ki kell vizsgálnia, hogy a vállalatok a rendelettel összhangban reagáltak-e, és hogy tiszteletben tartották-e az utasok jogait.
Ivo Belet
(NL) Elnök úr! Biztos úr! Hölgyeim és uraim! Jó napot kívánok! Rendkívüli körülményekkel kell megbirkóznunk. A légi közlekedésben beállt zavar sokkal súlyosabb, mint amilyen szeptember 11. után volt, és világosan látszik, hogy nem voltunk olyan jól felkészültek, mint amennyire lehettünk volna egy ilyen vészhelyzetben. Az utazásszervezők és a légitársaságok személyzete által tett összes erőfeszítés ellenére rengeteg utast egyszerűen a sorsára hagytak, hogy saját maguk találjanak ki valamilyen megoldást a helyzetükre. Le kell vonnunk e helyzet tanulságait és meg kell tennünk a megfelelő intézkedéseket.
Elnök úr, biztos úr! Először is, nincs más lehetőségünk, mint az, hogy vészhelyzeti tervet fogadjunk el, egy európai szinten összehangolt tervet. Az a legfontosabb, hogy e terv ne csak biztonságot nyújtson a repülőtereken rekedt utasok számára, ami fontos persze, hanem tájékoztatást és segítséget is, hogy legalább legyen valaki, akihez az érintettek fordulhatnak, és legyen olyan hely, ahol meghúzhatják magukat. Uralnunk kell az eseményeket, hogy a jövőben nagymértékben javítani tudjuk azon utasok helyzetét, akik hasonló helyzetbe kerülnek. Az elmúlt néhány napban egy másik dolog is világossá vált: az, hogy nekünk, itt Európában sokkal, de sokkal többet kell majd befektetnünk a határokon átnyúló, nagysebességű vasúti hálózat létrehozásába, amely környezetbarát alternatívát kínálhat a nyilvánvalóan sebezhető légi közlekedési hálózattal szemben. Tegyünk valódi erőfeszítést az EU 2020 program keretében arra, hogy létrehozzunk egy erőteles vasúti projektet, amely amellett, hogy a polgárok javát szolgálja, hasznos a környezet és a foglalkoztatás szempontjából is.
Jo Leinen
(DE) Elnök úr! Mintha csak előre megjósoltuk volna a történteket, a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság, amely a polgárok védelméért is felelős, saját kezdeményezésű jelentést dolgozott ki a várható természeti katasztrófák megelőzésére vonatkozó közösségi megközelítésről. A jelentés előadója Ferraira úr. A következő ülésen szavazunk majd erről a jelentésről, és akkor megvitatjuk a vulkáni hamufelhő kapcsán szerzett tapasztalatainkat is. A plenáris ülés hamarosan kialakíthatja majd a Parlament az e kérdésekkel kapcsolatos álláspontját.
Egyetértek azon képviselőtársaimmal, akik szerint nemigen vagyunk felkészülve a természeti katasztrófákra. Szerencsére Európában nem sok ilyen történik. De az igaz, hogy nagyon kevés tapasztalattal rendelkezünk e téren, és egyértelmű, hogy nem vagyunk hatékonyak a válságkezelésben. Szerintem minden túl sok időt vett igénybe. Öt nap után kezdődtek meg a próbarepülések és a valódi adatgyűjtés - egyszerűen túl sok idő telt el addig. Le kell vonnunk a tanulságokat. Nem akarok vádaskodni, de a tapasztalat azt mutatja, hogy legközelebb jobban kell teljesítenünk.
Ha ez a vulkáni hamu világossá tett valamit, akkor az az, hogy hangsúlyosabb európai jelenlétre van szükség. Kallas úr, ön azt mondta, hogy a nemzeti hatóságoknak is vannak feladataik. Ez azonban nem segít azokon az embereken, akik az események miatt nehéz helyzetbe kerültek. Nagyobb európai jelenlétre van szükség a közös közlekedéspolitikában. A Lisszaboni Szerződés több lehetőséget is megnyit előttünk. Hübner asszonyhoz hasonlóan én is azt kérdezem öntől, hogyan fogja kihasználni a Lisszaboni Szerződés által kínált lehetőségeket a válságkezelés és a polgári védelem terén. Mindenképpen javítanunk kell ezen a helyzeten.
Anne Delvaux
(FR) Elnök úr! "Zűrzavar”, "káosz”, "tehetetlenség”, "katasztrófa”, "csapás”: a sajtó ezekkel a szavakkal jellemzi az európai légtérzárat és annak következményeit.
Nem akarom hosszan fejtegetni, amit az előttem felszólalók már elmondtak, azaz hogy a válság milyen óriási mértékű - vagy akár mérhetetlenül nagy - pénzügyi hatást gyakorolt, közvetlenül vagy közvetve. És bár örülök annak a lehetőségnek, hogy rendkívüli állami támogatásban részesülhet a légi közlekedési ágazat, amely már 2001. szeptember 11. után is hatalmas veszteségeket szenvedett, még mindig értetlenül állok az előtt, ahogyan Európa ezeket az eseményeket kezelte.
Először is, miután tudtuk, hogy a járattörlések 750 000 európai utast érintenek, akinek jó része még mindig a világ valamely távoli részén kénytelen tartózkodni, miután tudtuk, hogy az idő múlásával a pénzügyi veszteségek exponenciálisan növekednek, hogyan lehetséges az, hogy nem egy vagy kettő, három vagy négy, hanem öt napnak kellett eltelnie ahhoz, hogy az európai közlekedési miniszterek ülést, azaz telekonferenciát tartsanak, hogy összehangolják intézkedéseiket és a légi forgalom számára zónákat hozzanak létre?
Másodszor, senki sem vitatja, hogy elsődleges prioritást - hangsúlyozni szeretném a "prioritás” szót - élvez az elővigyázatossági elv alkalmazása. Ugyanakkor most, amikor a biztonságos zónákban változatlan időjárási viszonyok és továbbra is aktív vulkáni tevékenység mellett fokozatosan ismét engedélyezik a légi forgalmat, jogosan gondolkodik el az ember azon, melyek azok a további biztonsági garanciák, amelyeket nem tudtunk volna korábban biztosítani az utasok számára?
Harmadszor, egy folyamatosan alakuló intézkedési modellt alakítottak ki - az időjárás-előrejelzéstől függően a vulkánkitörés alakulása és a vulkáni tevékenység óráról órára változhat -, de ki fogja folyamatosan vizsgálni a légi folyosóink biztonságosságát? Ezeket a próbarepüléseket mindenképpen a polgári repülésnek és a légitársaságoknak kell elvégezniük? Végezetül, ha ez a helyzet elhúzódik, súlyosbodik vagy megismétlődik - amire van esély -, az alkalmazott válságkezelési módszernek a tagállamok között nagyobb mértékű koordinációt, valós adatokon alapuló különleges operatív eljárásokat, valamint rendkívüli körülmények esetén a többi közlekedési mód hatékonyabb összehangolását kell biztosítania. Emellett figyelembe kell vennie a segítségnyújtás összehangolásának szükségességét, hogy haza tudjuk juttatni a reptereken rekedt több tízezer utast; nekik is joguk van a tájékoztatáshoz és a segítséghez. Eddig azonban csak elszigetelt és tagállami kezdeményezésekre volt példa.
Inés Ayala Sender
(ES) Elnök úr! Örömmel fogadtam, hogy megvitathatjuk, milyen felelősségünk van ebben a válsághelyzetben.
A jelenlegi válságra reagálva a tagállami és kormányközi szintű döntések nem elégségesek és nem is egyszerűek, még akkor sem, ha statisztikai modelleken alapulnak.
Természeten el kell ismernünk azt, ahogyan a légtér lezárásának napján a Tanács spanyol elnöksége meglátta az európai problémakezelés lehetőségét, hogy megoldást találjon a kaotikus helyzetre, amely már akkor kezdte meghaladni a nemzeti kormányok lehetőségeit, és ami még ennél is fontosabb, kétségbeesett helyzetbe taszította utasok ezreit, határainkon kívül és belül egyaránt. Az utasok hazaszállítását kell az elsődleges feladatunknak tekinteni.
És míg a kezdeti intézkedések megfelelőek voltak, azaz az elővigyázatosságot és a polgárok biztonságát tartották szem előtt - az utasokét és azokét, akik felett a repülési útvonalak húzódnak -, a jövővel kapcsolatos tisztánlátás hiánya és a kormányközi döntések összetettsége által kiváltott növekvő nyugtalanság azt a nagy kérdést vetette fel, amit mindig felvetünk: mit csinál Európa? El kell ismernünk, hogy Kallas biztos és a spanyol elnökség közös munkája révén rekordidő alatt sikerült megváltoztatni a problémakezelést - bár ez sosem lehet elég gyors, de ha őszinték vagyunk, a nehézségeket figyelembe véve rekordidő alatt tudták ezt elérni. Bár ez a megközelítés az elővigyázatosságon alapul, ahogyan annak lennie kell, mégis fontos kérdéseket vet fel.
A következő következtetések vonhatók le: rendkívüli helyzetben nem érvényesülnek az utasjogok . Az európai és nemzeti szinten végzett munka nem volt elégséges. Rövid időn belül vissza kell szállítanunk az utasokat származási országukba és sürgős megoldásokkal kell előállnunk, középtávon viszont javítanunk kell a reagálásunkat.
A Külügyi Szolgálatnak szintén képesnek kell lennie arra, hogy reagáljon ezekre a vészhelyzetekre; bizonyos esetekben nem zárhat be hétvégéken.
A légiforgalmi-ágazat, az utazási irodák, az idegenforgalom, a logisztika stb., amelyek igen haloványan látták csak a válság végét, óriási veszteséget szenvedtek, és üdvözöm a jelen lévő Almunia biztos urat, mivel ő lesz a felelős az ágazat számára szükséges megoldás végrehajtásáért.
Az is segít majd a válságból való kilábalásban, ha a lehető leggyorsabban megszüntetjük a bizonytalanságot. Végül egyértelmű vált, hogy szükség van egy, a légi közlekedést felváltó rendszerre, még akkor is, ha már működik az egységes európai égbolt. A vasúti, közúti és tengeri közlekedési ágazat együttvéve sem tudta ellensúlyozni a légtérzár hatásait.
Artur Zasada
(PL) Elnök úr! Kallas úr! Kétségkívül válsághelyzettel nézünk szembe. Európában a légi járatok 70%-a nem közlekedik, a repülőterek 80%-a pedig bezárt. Ugyanakkor nagyon remélem, sok építő jellegű következtetést tudunk majd levonni a helyzetből. Először is, a Bizottságnak mindent meg kell tennie annak biztosítása érdekében, hogy a vulkánkitörés miatt ne kerüljenek csődhelyzetbe az európai légitársaságok, amelyek már így is katasztrofális pénzügyi helyzetben vannak. Mindezt a tegnapi vitára alapozva mondom, amikor a légi közlekedés biztonságának finanszírozásáról beszéltünk és arról, hogy a Tanács nem hajlandó finanszírozni a szigorúbb biztonsági intézkedéseket.
Másodszor, az olyan új, még nem bizonyítottan hatékony technológiákkal való kísérletezés, mint például a testszkennerek és a folyadék szkenner, bizonyosan nem fogja javítani a biztonságot, ugyanakkor kétségkívül hatással lesz az európai légi fuvarozók pénzügyi helyzetére.
Végül, az utasokkal kapcsolatos kérdésekről szeretnék néhány szólt szólni. Bölcs döntésnek tartom, hogy az utasbiztonságra hivatkozva felfüggesztették a járatok indítását. De ennél többet kell tenni: segíteni kell azokat, akik önhibájukon kívül a repülőtereken rekedtek. Ezekről a kérdésekről már többször beszéltünk az Európai Parlament ülésein, és különösen a Közlekedési és Idegenforgalmi Bizottságban. Paradox módon azonban egy vulkánkitörésnek kell történnie ahhoz, hogy felismerjük, mennyire alapvető fontosságú a légi közlekedés az európai uniós gazdaság megfelelő működése szempontjából, és ez különösen igaz az uniós intézmények azon képviselőire, akik a vulkánkitörés hatásai miatt nem tudtak részt venni a vasárnapi krakkói temetésen.
Jörg Leichtfried
(DE) Elnök úr! Kallas úr! López Garrido úr! Hölgyeim és uraim! Meglátásom szerint az Európai Unió és a tagállamok teljességgel megnyugtató módon reagáltak a válsághelyzetre, és megtettek minden tőlük telhetőt. A biztonságot tartották a legfontosabbnak, ami mindennél előrébb való. Megvitathatjuk, hogy a hamufelhőt hamarabb meg kellett-e volna vizsgálni. Szerintem igen, de elvben elfogadható volt, ami végül történt.
Most azt kell alaposan megtárgyalnunk, hogy mit tehetünk azokért az emberekért, az európai polgárokért, akik a repülőtereken rekedtek. Tegnap három, ilyen helyzetben levő személy hívott fel. Az egyik telefonáló elmondta, hogy ő és családtagjai egy thaiföldi repülőtéren várakoznak, ahol azt közölték velük, hogy várhatóan csak április 29-én utazhatnak el. Már egy teljes hete a repülőtéren vannak. A második telefonáló egy fiatalokból álló társaság tagja, akik New Yorkban tartózkodnak. Azt mondták nekik, hogy legalább egy hétig ne hagyják el a szállodájukat, mert bármikor jöhetnek értük. A harmadik esetben nyugdíjas családtagok rekedtek a Norvég-tenger egyik szigetén, akik már nem tudják tovább fizetni a szállásukat, de elutazni sem tudnak.
Ezek olyan problémák, amelyekről nekünk itt, az Európai Parlamentben el kell gondolkodnunk és amelyeket meg kell beszélnünk. Megoldásokkal kell szolgálnunk ezeknek az embereknek, támogatnunk kell őket és hasznos javaslatokkal kell előállnunk. Nem hagyhatjuk magukra az európai polgárokat egy ilyen helyzetben; segítenünk kell nekik.
Elnök
Nagyon köszönöm, hölgyeim és uraim! Rendkívüli helyzet állt elő, mert az általunk tárgyalt téma olyannyira sürgető és olyannyira elkeserítő sok ember számára, különösen a polgárok számára, hogy minden eddiginél többen jelentkeztek a "catch the eye” eljárás keretében történő felszólalásra.
Valóban rekordszámú kérés érkezett, 13 vagy 15, és bár további képviselők szeretnének még szót kapni, 20-an nyilvánvalóan nem szólalhatnak fel.
Mindenesetre megpróbáljuk biztosítani, hogy mindenki szóhoz jusson addig, amíg az elnök meg nem érkezik, mivel egy rövid időre kiment és addig - így hirtelenjében - én helyettesítem őt. Mivel nem szeretném megkezdeni a következő vitát, addig folytatjuk a "catch the eye” eljárást, amíg az elnök vissza nem érkezik vagy amíg minden jelentkező fel nem szólalt.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Hálás vagyok a biztos úrnak és a miniszter úrnak a spanyol elnökség részéről a felszólalásukért és az elvégzett munkáért.
Nem hiszem, hogy bárki megkérdőjelezné, hogy ebben a vészhelyzetben a biztonság garantálása az elsődleges feladat, és a biztonságot meg is teremtettük, hiszen e katasztrófa, e váratlan természeti esemény következtében egyetlen repülőgép sem szenvedett balesetet a hamufelhő miatt.
A biztonsággal kapcsolatos célt tehát elértük, és ennek csak örülhetünk. De még mindig van két probléma: az egyik az idő problémája. Lehetett-e volna korábban intézkedni? Léphettünk-e volna hamarabb? Tekintettel a rettentő gazdasági következményekre és a katasztrófa által a légi forgalomra és a légitársaságokra gyakorolt gazdasági hatásra, intézkedhettünk-e volna gyorsabban is, hogy hamarabb megnyissuk a légtér azon részeit, amelyek a legbiztonságosabbak voltak a légi forgalom számára? Lehetett-e volna korábban intézkedni? Ezekre a kérdésekre választ kell adni.
A másik probléma, hogy utasok ezreinek a hazatérésükre várva még mindig szállodákban kell tartózkodniuk és...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Marc Tarabella
(FR) Elnök úr! A vita során számos közlekedési szakértő felszólalt. Igaz, hogy erőteljesen azokra a gazdasági problémákra koncentráltunk, amelyeket ez a rendkívüli és előreláthatatlan helyzet okozott.
A vulkánkitörésnek emberi szempontjai is vannak, mint már elhangzott, és én inkább a polgárok, mint a fogyasztók védelmezője szempontjából nézem a helyzetet, akiknek ezrei rekedtek a világ számos különböző pontján, és nem tudnak hazatérni. Sokszor eszembe jutnak, különösen azok, akiknek elfogyott a pénzük és már nem tudják fizetni az ott-tartózkodás költségeit, akik nem tudnak hazautazni és már nem maradt semmilyen más lehetőségük.
Ami a repülőgépmentes égboltot és a kétségbeesett emberekkel zsúfolásig megtelt repülőtereket illeti, elgondolkodhatnánk a közlekedési irányelvek, különösen a légi közlekedésről szóló irányelvek átdolgozásán. A szervezett utazási formákról szóló irányelvet valószínűleg felül fogjuk vizsgálni. Mérlegelhetnénk egy kötelező biztosítás bevezetését is - és erről már szó esett - vis maior esetére az ilyen emberek számára, különösen azért, hogy segítséget kapjanak egy ilyen kétségbeejtő helyzetben.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Elnök úr! Ez a helyzet mindnyájunkat ráébreszt a természet erejére. Az Európai Uniónak, e komoly szervezetnek azonban jobban fel készülnie az ilyen helyzetekre, és különösen készen kell állnia arra, hogy sürgető esetekben hatékonyan reagáljon. Érhető módon nehéz felkészülni egy olyan helyzetre, amely 150 évben egyszer következik be vagy soha nem történt még meg, de jelenleg azt látjuk, hogy az európai vasúti infrastruktúra és hálózati csatlakozások egyáltalán nincsenek megfelelő állapotban. Választ kell adnunk arra a kérdésre, hogy hogyan lehetne ezen javítani.
A másik kérdés, ami megvitatásra vár, az az, hogy először is milyen állami támogatást bocsássunk a veszélyben levő vállalkozások rendelkezésére? Jól tudjuk, hogy óriási pénzösszegekre lesz szükség e vállalatok pénzügyi helyzetének helyreállításához. Továbbá azt is meg kell vizsgálnunk, miként dolgozzuk ki azt a stratégiát, amely hosszú távon felkészít bennünket az ilyen helyzetekre és a hatékonyabb fejlesztések megvalósítására...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Antonio Masip Hidalgo
(ES) Elnök úr! A biztos úr arról beszélt, hogy az eljárások a valóságtól elrugaszkodottak és elavultak. Legyünk hát következetesek!
Túl sok lehetőséget pazaroltunk el, túl sok szerződést, amelyek keretében közösségi hatásköröket vezethettünk volna be az európai légtér tekintetében. De amíg nem voltunk képesek megfelelő intézkedéseket hozni a légtérrel kapcsolatban, ezt megtehetjük a földön: például ellenőrizhetjük az utasjogok tiszteletben tartását, és közvetíthetünk vagy "fegyverszünetre” szólíthatunk fel a szárazföldi közlekedési ágazatot érintő számos vitában. Ne legyenek minimális szolgáltatások; legyen mindenki számára maximális szolgáltatás!
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr! Remélem, hogy az európai közlekedésben jelenleg tapasztalható nehéz helyzet nem fog túl sokáig tartani, és nem fordul át átfogó közlekedési válsággá. Ez meglehetően költséges módja a tapasztalatszerzésnek, de rendkívül tanulságos is egyben. Le kell vonnunk a megfelelő következtetéseket, és ezek közül említenék néhányat, amely szinte magától értetődő. Először is a közlekedésbiztonság garantálása - egyrészt ami az utazások színvonalát, másrészt ami a polgárok utazási képességét illeti - kiemelt kötelesség, ami mindnyájunkat érint. Másodszor, szükség van az összes közlekedési mód kiegyensúlyozott fejlesztésére, és különös figyelmet kell fordítanunk a vasúti közlekedésre. Harmadszor, a hatékony közlekedés a gazdaság éltető eleme. Az áruszállítás és a munkaerő mobilitása döntő fontosságúak a fejlődéshez, és erről különösen a gazdasági válság idején nem szabad megfeledkeznünk. Végül, megfelelő eljárásokra, koordinációra, a légitársaságok külön támogatására, kölcsönös segítségre és európai szolidaritásra van szükség, polgáraink javát szolgálva.
Piotr Borys
(PL) Elnök úr! Kallas úr! A katasztrófa megmutatta, hogy az Európai Unió nem rendelkezik olyan eljárásokkal, amelyekkel kezelni tudná a jelenlegi vulkánkitöréshez hasonló helyzeteket.
Először is, az Európai Uniónak össze kellene hangolnia a biztonsági szempontokat, és döntenie kell arról, hogy a repülőgépek felszállhatnak-e. Nem szabad, hogy erről kizárólag a tagállamok hozzanak döntést. Másodszor, el kell gondolkodnunk a pénzügyi felelősség kérdésén. Véleményem szerint egy, az ilyen helyzetekre vonatkozó európai biztosítási rendszer vagy talán nemzeti biztosítási rendszerek megoldást jelentenének. Harmadszor, azon utasok hazaszállítása kapcsán, akik hazafelé tartva bizonyos tranzitországokban rekedtek, a közlekedési és a TNT-hálózatok, vagy a nagysebességű vonatok nem biztosítottak valós alternatívát. Végezetül, az Európai Unión kívül rekedt utasok esetében az Európai Külügyi Szolgálatnak konkrét eljárásokkal kell rendelkeznie, amelyekkel segítheti őket. Remélem, ezek a gyors eljárások bevezetésre kerülnek.
Kriton Arsenis
(EL) Elnök úr! Hölgyeim és uraim! Az elmúlt néhány napban váratlanul minden a feje tetejére állt. Nem szállnak fel azok a repülőgépek, amelyekkel Brüsszelbe és Strasbourgba, illetve onnan haza szoktunk utazni. Óriási a zavar. Vonattal, hajóval és busszal kellett utaznunk, és mindez sokkal több időt vett idénybe. Számos képviselő alig tudott eljutni ide.
Az elmúlt napokban megbizonyosodhattunk arról, hogy teljes mértékben függővé váltunk a légi közlekedéstől; láttuk, hogy vannak alternatív közlekedési módok, de a jelenlegi európai vasúti infrastruktúra nem megfelelő, nem korszerű. El tudunk képzelni egy olyan Európai Uniót, amelyben kiterjedt nagysebességű vasúti hálózat működik, egy olyan Európát, amelyben az 1000 km-nél rövidebb utakat vasúttal teszik meg az emberek és amelyben csak a hosszabb utakra veszik igénybe a repülőgépeket?
A légi közlekedés óriási hatást gyakorol Európa éghajlatára. Nagyobbat, mint az olajfinomítók és az acélművek...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Magdalena Alvarez
(ES) Elnök úr! A most adható válaszok csak mérsékelhetik a jelenlegi helyzetet, de megakadályozni nem tudják, hogy újból bekövetkezzen.
A közlekedésben nincsenek rövidebb utak, nincsenek rövid távú megoldások; mindezt lehetőségként kell felfognunk ahhoz - annál is inkább, mivel a fehér könyv már kidolgozás alatt áll -, hogy beépítsük, bevezessük és meghatározzuk az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy csökkenthessük a légi közlekedéstől való túlzott függőségünket. Az alternatív lehetőségek megerősítésével egyensúlyt kell teremtenünk a légi és a többi közlekedési mód között, mivel azok fejlettségük tekintetében ma még nagyban elmaradnak a légi közlekedés mögött: ilyen például a vasúti és a tengeri közlekedés.
Ezért úgy vélem, hogy a jelentés előadói, Kallas úr és Grosch úr, figyelembe veszik majd azokat a kéréseket, amelyeket a képviselők fogalmaztak meg a vasutak és a transzeurópai vasúti hálózatok fejlesztési tekintetében.
Bendt Bendtsen
(DA) Elnök úr! Sok ésszerű dolog hangzott el a ma délelőtti vita során, de véleményem szerint sokkal inkább a jövő felé kellene fordulnunk. Amit most megtapasztaltunk, az bizonyosan máskor is elő fog fordulni a jövőben. Az izlandi szakértők szerint nem az a kérdés, hogy lesznek-e további kitörések, hanem az, hogy mikor lesznek. Ezért is kell kicsit előrébb tekintenünk, és kidolgoznunk, hogy miként kezeljük az ilyen helyzeteket, ha majd ismét bekövetkeznek. Ennek részeként - véleményem szerint - elsődlegesen azzal kellene foglalkoznunk, hogy nagysebességű vasúti kapcsolatot hozzunk létre az európai fővárosok között, illetve azzal, hogy miként tudjuk megvalósítani a szükséges átjárhatóságot.
Tanja Fajon
(SL) Hölgyeim és uraim! Természetesen mindannyiunk számára egyértelmű, hogy legfőbb feladatunk az utasbiztonság garantálása, és hogy ezt a mai vitát éppen azért folytatjuk, mert a természet emlékeztetett erre bennünket. Európa legnagyobb részén a repülőgépek a repülőtereken vesztegelnek, az utasoknak bizonytalan ideig várakozniuk kell, a légitársaságok veszteségeket szenvednek el, az ágazatban dolgozók féltik a munkahelyüket, a gazdasági kár pedig mérhetetlenül nagy. Nyilvánvalóan a légitársaságok jogosan gondolják, hogy ha a gazdálkodók kártérítést igényelhetnek a természeti katasztrófák miatt, őket is megilleti a jóvátétel. Ami pedig a környezetet illeti, az elmúlt néhány napban bizonyosan óriási szívességet tettünk neki.
A közlekedési hálózatok összekapcsolása - legyen a tanulság az, hogy Európának nagyobb mértékben kell integrálnia a légi, a vasúti és a közúti közlekedést, hogy finanszírozást kell biztosítanunk a nagysebességű vasutak számára, és hogy csökkentenünk kell a szennyezést. Azonnal és felelősségteljesen kell reagálnunk, mindenekelőtt az utasbiztonságot szem előtt tartva.
Judith A. Merkies
(NL) Elnök úr! Először is együttérzésemet szeretném kifejezni mindazoknak, akik érintetté váltak ebben a válságban. A "válság” az a szó, amelyet manapság túl sokszor kell hallanunk: gazdasági válság, pénzügyi válság, közlekedési válság, és minden egyéb válság, ami létezik e földön. Egy dolog mindenképpen világossá vált, mégpedig az, hogy társadalmunk rendkívül kiszolgáltatottá vált az ilyen válságoknak. Kell egy biztonsági háló. Sokat beszélünk a környezetbarát társadalomról, de a környezetbarát társadalomhoz környezetbarát közlekedés illik, és ami ezt illeti, még nyilvánvalóan nem végeztük el e téren a szükséges munkát.
Képviselőcsoportom több tagja és mások is hangoztatták: rendkívül sürgető feladat, hogy beruházásokat hajtsunk végre a környezetbarát közlekedés, illetve az EU-n belüli és természetesen az EU-n kívüli - már ha egyáltalán van beleszólásunk ebbe - jobb és gyorsabb közlekedési kapcsolatok kialakítása terén, vasúttal vagy akár hajóval, ha már szóba került. Ez jó lenne a gazdaság és az éghajlat szempontjából, csakúgy mint a társadalom stabilitása tekintetében, ugyanis ez az, amire sürgető szüksége van.
Gesine Meissner
(DE) Elnök úr! Világossá vált, hogy elsősorban az utasokkal kell foglalkozni. Azt akarjuk elérni, hogy megtörténjen az európai utasok biztonságos hazaszállítása. Biztonságot akarunk, de közlekedési lehetőségeket is. Véleményem szerint a jelenleg rendelkezésre álló összes közlekedési eszközre szükségünk van, így a repülőgépekre is, mert a repülést nem tudjuk más közlekedési eszközzel kiváltani. Sok szó esett a nagysebességű vonatokról. Természetesen jó lenne, ha több ilyen közlekedne, de mi haszna van a legjobb nagysebességű vonatnak is, ha a határnál meg kell állnia?
Ezért úgy vélem, lépésenként kell haladnunk. Először a folytonosságot kell biztosítani a teljes európai vasúti rendszerben, éppúgy, ahogyan az egységes európai égbolt létrehozására is szükségünk van. Mivel minden párt azt kérte, hogy legyen nagyobb fokú koordináció a tagállamok között, ismét mindenkit arra kérnék, hogy tegyenek intézkedéseket, mert a tagállami pártok azok, akik akadályozzák az előrelépést ezen a téren. Kérem, biztosítsák, hogy az otthoni, tagállami pártok valóban támogatják a közlekedés megnyitását Európában. Ha képesek vagyunk meggyőzni a saját pártunkat, az a helyzet javulását eredményezi majd a jövőben.
Corina Creţu
(RO) Az elmúlt néhány napban nagyon sok szó esett a légitársaságok által elszenvedett pénzügyi veszteségekről, ami tény. Egyre világosabbá válik, hogy egy, az érintett vállalatokat célzó segítségnyújtási mechanizmust kell elfogadnunk, annál is inkább, mert az izlandi vulkánkitörés által okozott jelenlegi válság elhúzódhat.
De az utasok biztonságát és a fogyasztók védelmét mindennél előrébb kell helyezni. Az utasok körében óriási volt az elégedetlenség, és az, hogy milyen bánásmódban részesültek, országonként vagy légitársaságokként változott. Nyilvánvaló, hogy szabványosítani kell az e téren alkalmazott gyakorlatokat, ami hatalmas előrelépést jelentene az utasok számára, akik jelenleg egyik helyről a másikra utaznak, most, amikor bizonytalanság övezi a légtér újbóli megnyitását.
Gilles Pargneaux
(FR) Elnök úr! Biztos úr! Ez a válság, amit az elmúlt napokban megtapasztaltunk, rámutatott a Lisszaboni Szerződés kudarcára is - és ezt még nem mondták elégszer -, amelyet az Európai Unió a múlt évtizedben indított útjára.
Ez a kudarc, amely a deregulációból és az éles versenyből fakad, ma jól megmutatkozik e válság kapcsán, és látható, hogy az Európai Unió képtelen volt koordinálni a szükséges intézkedéseket, amelyek lehetővé tették volna a repülőtereken rekedt emberek megsegítését és a további lépések kidolgozását, például a légitársaságoknak a tesztrepülések engedélyezését. Ezért felszólítom az Európai Uniót, hogy szedje össze magát.
Azt halljuk, hogy nagyobb európai jelenlétre van szükség. Valóban szükség van egy, az Európai Unió által támogatott közszolgálatra, egy olyan kiemelkedő ágazatban, mint a légi közlekedés.
Elisa Ferreira
(PT) Elnök úr! Ezt a válságot nem láthattuk előre és természetesen az elővigyázatosság elvét kell mindenekelőtt alkalmazni. De le kell vonnunk a tanulságokat. Az első tanulság az, hogy öt napig egyetlen kellően erős és politikailag felelős hangot nem lehetett hallani. Pedig szükség lett volna egy ilyen hangra, amely felszólít az utasok érdekeinek védelmére, a jogaik tisztázására, alternatív közlekedési módok keresésére és a megoldások koordinálására.
A második következtetés az, hogy a válságból kivezető út a hétköznapi polgár számára nem tűnhet a pénzügyi veszteségeket elkerülni akarók és az elővigyázatosság elvét támogatók hatalmi harcának. Átláthatónak és objektívnek kell lenniük azoknak a feltételeknek, amelyek mentén kilábalhatunk abból a helyzetből, amely az egész európai légtér lezárásához vezetett. Ezért a tudományos vizsgálatok javítása és a ... szintű koordináció...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Robert Goebbels
(FR) Elnök úr! Az elővigyázatosság elve a felelőtlenség elvévé vált. A legkisebb veszély láttán az elővigyázatosság elve felhívást jelent arra, hogy teljesen hátat fordítsanak a felelősségnek. Nincsenek ún. "felelősök”, akik a továbbiakban vállalják a felelősséget.
Egy lehetséges influenzajárvány? Hirtelen több ezer embert akarnak beoltani. Vulkánkitörés? Hirtelen a teljes európai légteret lezárják, annak ellenére, hogy a tapasztalatok azt mutatták, hogy a vulkáni hamu nem igazán veszélyes, kivéve, ha a repülőgép sűrű hamufelhőn halad át.
De az elővigyázatosság elve miatt vállalataink ki vannak téve a felelősség felelősök általi elhárításának, a szakértők gyengeségének és a politika tehetetlenségének, amely most arról cseveg, hogy csökkenteni kell a légi közlekedéstől való függőségünket és fejleszteni a vasúti hálózatokat, valószínűleg oly módon, hogy egészen Ázsiáig, az amerikai kontinensig, Afrikáig, Óceániáig és a köztük levő összes szigetig megépítik a síneket.
Diego López Garrido
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr! Úgy gondolom, teljes az egyetértés abban, hogy mindenekelőtt a természetre kell odafigyelnünk. Cramer úr elég világosan beszélt erről, és én egyet is értek vele, mert ez mindnyájunknak fontos üzenet. Természetesen figyelmet kell fordítanunk az Európai Unióra, az európai fellépésre is, egy olyan válságra adandó válaszlépésre, amely európai jelentőségű, és amelynek rendkívül súlyos kihatása volt európai és az Európai Unión kívüli országok több millió polgárának életére, továbbá a jelentősebb európai gazdasági ágazatokra.
Rögtön nyilvánvalóvá vált, hogy az események hamarabb következtek be, mint ahogy a repülőterek megnyitása tekintetében döntéshozatali hatáskörrel rendelkező tagállamok intézkedni tudtak volna, ezért lépett közbe haladéktalanul az Európai Unió. Ismétlem, Speroni úr, Ferreira asszony, késedelem nélkül sor került az intézkedésre. Pénteken nyilvánvalóvá vált, hogy súlyos a helyzet. Amint ez kiderült, az Európai Bizottság a Tanács spanyol elnökségével és az Eurocontrollal azonnal munkához látott, és vasárnap - ahogy Kallas úr az előbb említette - a Bizottság és az elnökség - amelyeket Kallas úr és én képviseltünk - a nyilvánosság elé állt, elmagyarázta a helyzetet és közölte, milyen intézkedésre fog sor kerülni. Az intézkedés abból állt, hogy tegnap az Eurocontrol ülést tartott és a Tanács spanyol kormány által összehívott rendkívüli ülése - amelyen a spanyol középítésügyi miniszter elnökölt - határozatot hozott.
Tehát intézkedtünk. Cselekedtünk, hogy aztán határozatot hozzunk, intézkedjünk, európai megközelítést, európai célt jelöljünk ki. Ma már elkezdődött a Miniszterek Tanácsának rendkívüli ülésén hozott határozat végrehajtása. Ma reggel 8 órakor az Eurocontrol négy övezetet jelölt ki, kiszélesített biztonsági sávval, ahol nem közlekedhetnek járatok, továbbá más területeket, ahol engedélyezett a légi járatok közlekedése, feltéve, hogy a tagállamok között megállapodás születik és megvalósul a koordináció. Tehát elkezdődött a légtér fokozatos megnyitása, de ez természetesen a körülményektől és a természettől függ. Természetes, hogy e tényezőktől függ, de a tegnap hozott határozatot ma már végrehajtják, persze mindig az elővigyázatosság elvének szem előtt tartásával és a biztonság szavatolásával.
Úgy gondolom, hogy azonnal lehetett látni, hogy ebben az esetben az európai megközelítés azt jelentette, hogy sokkal kiegyensúlyozottabb határozatot lehetett elfogadni. Az európai megközelítés arra szolgált, hogy számos tényezőt figyelembe lehessen venni, amelyeket mindig is tekintetbe kellene venni, amikor valami rendkívüli eset következik be, például a mostanihoz hasonló. Először is azt jelenti, hogy a kockázatértékelési modell sokkal világosabb, sokkal pontosabb. Sterckx úr, az ön által ezzel kapcsolatban elmondottakra válaszul szeretném közölni, hogy az Eurocontrol figyelembe veszi a londoni Vulkáni hamu előrejelző központ döntéseit, csakúgy, mint a tesztrepüléseket, valamint a nemzeti hatóságoktól, a repülőgépgyártóktól és a kölni Európai Repülésbiztonsági Ügynökségtől származó információkat is. Egyetértek abban, hogy ezt az ügynökséget meg kell erősíteni. Ezeket mind figyelembe kell venni majd egy pontosabb térkép elkészítéséhez, és jelenleg épp ezzel foglalkoznak, amihez felhasználják az Eurocontrol által tudományos adatok alapján összeállított technikai javaslatot is.
Az európai megközelítés lényege, hogy a biztonságot - amely elengedhetetlen és minden más elvnél fontosabb alapelv - mindezekkel együtt figyelembe lehet venni, tehát egyetértek azokkal, akik ugyanezt mondták. Ez azt jelenti, hogy figyelembe lehet venni a gazdasági következményeket, és a Bizottság létrehozott egy munkacsoportot - amely kedvező fogadtatásra talált az önök körében -, hogy a jövő héten terjesszen elő egy jelentést a gazdasági szempontokról. Ezenkívül azt is jelenti, hogy a polgárok jogait és mobilitásukat szintén számításba lehet venni. Ezért ismét arra kérem az Európai Unió tagállamainak kormányait, hogy segítsenek az embereknek hazajutni, hogy minden lehetséges kommunikációs eszközt felhasználhassanak, és ennek érdekében tegyenek rendkívüli erőfeszítéseket, mert ez a polgárok legfontosabb joga: azaz, hogy hazamenjenek vagy oda utazzanak, ahová csak akarnak. Következésképpen felszólítunk a szabad mozgáshoz való joguk tiszteletben tartására.
Úgy gondolom, hogy a jövőre nézve ez a helyzet átfogó képet ad számunkra egy nagyon alapos vita megtartásához, és az Európai Parlament alkalmas hely ennek a vitának a megrendezéséhez. A vita során meg kell vizsgálni, hogy ilyen kivételes körülmények között milyen probléma alakulhat ki az utasok jogai tekintetében, valamint azt, hogy szükség van-e vészhelyzeti tervre, ami szintén átláthatóságot tesz szükségessé - ahogy Bilbao asszony is mondta - az Európai Unió intézkedései terén, hogy strukturális reformokat lehessen végrehajtani, azaz fejleszteni lehessen a transzeurópai vasúti hálózat európai szakaszát. Ez egyre inkább elengedhetetlen stratégiai célkitűzéssé válik, ami mindent egybevetve egyszerűen Európa felépítését jelenti, mert történelmi szempontból a modern állam felépítése a közlekedési módok, a közutak, a vasút és a tengeri összeköttetések fejlesztésén alapul. A jövőben Európa, a 21. századi Európa felépítése csak a közlekedési infrastruktúrák, ez esetben a vasút segítségével valósítható majd meg.
A két dolog összekapcsolódik, és a közlekedési infrastruktúrák fejlesztése kifejezetten politikai, szimbolikus és gyakorlati kérdés, amelynek megoldása a 21. századi Európa központi célkitűzése lesz. Ezzel összefüggésben úgy gondolom, hogy Swoboda úr, Schulz úr és Álvarez asszony, valamint más felszólalók is a legjobb helyen és időben tettek említést ezekről a reformokról, mert kétségtelenül olyan tényezőnek tekinthetők a jövő szempontjából, amellyel az Európai Uniónak foglalkoznia kell.
Gay Mitchell
Elnök úr! Az lenne a tiszteletteljes kérésem, hogy hosszabbítsuk meg ezt a vitát, mert ez az eszmecsere túlságosan udvarias. A pályaudvarokon úgy bánnak az emberekkel, mint a kutyával, a légi társaságok és repülőtéri hatóságok semmibe veszik őket. Túlzottan finomak vagyunk. A Tanácsban és a Bizottságban fel kellene használnunk az EU tekintélyét annak elérésére, hogy nyitva tartsák az információs pontokat. A brüsszeli központi pályaudvaron hat információs pont van, ezek közül négy be van zárva.
Erre a vitára sokkal több időt kellene fordítani, és több képviselő számára kellene lehetővé tenni a részvételt. Egyáltalán nem vagyok elégedett a Tanács és a Bizottság által az utazóközönség érdekében tett intézkedéssel, azok érdekében, akik a vasútállomásokon kénytelenek éjszakázni.
Elnök
Ez ma már többször elhangzott. Minden európai parlamenti képviselő megemlítette, aki ön előtt szólalt fel.
Siim Kallas
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr! Szeretném megköszönni a tisztelt képviselőknek az észrevételeket. Nekem lenne még négy megjegyzésem.
Mindenekelőtt ezek az események gondolkodásra késztettek bennünket stratégiai terveinket illetően. Az egyik legérdekesebb és legfontosabb kérdés a közlekedési módok közötti intermodalitás és rugalmasság, valamint az, hogy a vasút képes-e valamiféle alternatívát kínálni. Hamarosan foglalkozni fogunk ezzel a témával az első vasúti csomag átdolgozásáról és a közlekedés jövőjéről szóló fehér könyvről folytatott vita kapcsán.
Rendkívül fontos kérdésről van szó, amelyet tegnap a Miniszterek Tanácsával is megvitattunk. Megígérhetem Önöknek, hogy nagyon komolyan fogjuk venni ezt a kérdést - beleértve a távmunkát és más tényezőket is, amelyek a felesleges utazás csökkentésével kapcsolatosak.
A gazdasági hatás tekintetében minden szempontot figyelembe fogunk venni, és javaslatokat terjesztünk elő. Körültekintőnek kell azonban lennünk. A semmiből nem tudunk pénzt előteremteni, és a gazdaság egyéb szereplőivel szemben is korrektül kell eljárnunk. Nagyon kiegyensúlyozott megközelítést kell alkalmaznunk. Nem számíthatunk csodákra.
Az utasjogokra vonatkozó szabályok nagyon egyértelműek. Egyes képviselők kérdéseket tettek fel a szabályokkal és azzal kapcsolatban, hogy nem kellene-e felülvizsgálni azokat. Úgy gondolom, hogy nincs szükség arra, hogy felülvizsgáljuk az európai döntéshozók, többek között az Európai Parlament által elfogadott szabályokat, amelyek megfelelőek. Egészen másról van szó. Arról, hogy a szabályokat végre kell hajtani és érvényre kell juttatni, ami a tagállamok hatáskörébe tartozik. Világos tervet dolgoztunk ki arra vonatkozóan, hogy a továbbiakban hogyan szerezzünk érvényt a szabályoknak, valamint hogyan vegyük rá erre a tagállamokat. Egyértelmű, hogy most mit is kell tennünk az utasjogok tekintetében.
Szeretnék még megemlíteni egy másik dolgot, amely nem olyan jelentős: több kolléga és a sajtó is azt állította, hogy túl későn cselekedtünk és nem voltunk felkészülve. Nos, én mindvégig aktív voltam. Ellátogattam az Eurocontrolhoz. Kapcsolatban álltam a miniszterekkel. Ma itt az ülésteremben, önök ugyanazon dilemma előtt állnak, mint az összes szakértő és döntéshozó, de ennek a kérdésnek a megoldása a szakértők és a biztonsági hatóságok, nem pedig a politikusok hatáskörébe tartozik. Ugyanarról a dilemmáról van szó: biztonság vagy rugalmasság?
Fel voltunk készülve a vulkánkitörésre, de eltérő bizonyítékaink voltak. Már erről is esett szó. A vulkánkitörés egy British Airways és egy KLM járatot érintett, így aztán azon feltételezés alapján jöttek létre szabályok, hogy komoly kockázattal állunk szembe. A hatóságok azon feltevésnek megfelelően cselekedtek, hogy komoly a veszély, és törölni kell a járatokat.
Most már differenciáltabban látjuk a dolgokat. Vasárnap végrehajtották a tesztrepülések nagy részét, és az információk eljutottak az Eurocontrolhoz, ahol megvitattuk ezeket a kérdéseket - a tesztrepüléseket és azok végleges eredményeit. Most már rendelkezünk a kellő rugalmassággal, de az ügy megoldása továbbra is a tagállamoktól függ. Nekilátunk az egységes égbolt, egy igen ígéretes európai projekt végrehajtásának, és a miniszterek egyetértenek abban, hogy a hatékonyabb európai szintű koordináció miatt ez jelenti a jövőt.
Óriási lehetőség ez számunkra. Ezeket az észrevételeket szerettem volna megosztani önökkel. Ami a tájékoztatást illeti, szeretném elmondani, hogy a Bizottság csütörtökön és pénteken sajtóközleményeket adott ki az utasjogokról. Kimondtuk, hogy az utasjogokat nagyon komolyan kell venni. A Bizottság azonnal tájékoztatást nyújtott az utasjogokkal kapcsolatban, vasárnaptól kezdve még szélesebb körű volt a tájékoztatás, tegnapra pedig már minden kérdésre kiterjedt.
Ez a helyzet. Az ügy még nincs lezárva. Legalább három-négy nap van még hátra, mielőtt a járatok többségét újraindítják. A gazdaság és az utasok szempontjából a járatok újraindítása jelenti a megoldást, hogy a légi társaságok hazajuttassák az utasokat, illetve elszállítsák őket a célállomásra. Még mindig súlyos a helyzet, és foglalkoznunk kell a következményekkel.
Köszönöm az észrevételeiket. Több alkalmunk is lesz még arra, hogy folytassuk az ügy megvitatását.
Elnök
A napirendi pontok közül természetesen a most lezárásra kerülő vita volt a legfontosabb. Ha más miatt nem is, ezért a vitáért érdemes volt ülést tartani itt Strasbourgban. Az uniós polgárok elvárják, hogy megvitassuk ezt a kérdést - hogy foglalkozzunk ezekkel a problémákkal, és reggel óta csak erről az ügyről folytatunk megbeszélést. Ez a legfontosabb téma.
Szeretném még köszönetemet kifejezni az Európai Bizottság 14 biztosának azért, hogy részt vettek a záró vitánkon. Nagyon fontos, hogy meghallgatták az önök észrevételeit.
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Kinga Göncz
írásban. - (HU) Noha a légügyi hatóságok fellépésének eredményeként a vulkáni porfelhő szerencsére nem tett kárt emberéletekben, a tájékoztatás és a koordináció elégtelenre vizsgázott Európában. A légtérzár európaiak százezreit hozta nehéz helyzetbe, megakadályozva, hogy eljussanak úti céljukhoz. A váratlan problémával mindenki igyekszik megküzdeni, de az elégtelen információszolgáltatás a helyzetet tovább nehezítette. Az utasok sokszor sem telefonon, sem interneten nem kaptak kielégítő tájékoztatást. Zavarkeltő volt az is, hogy a légügyi hatóságok és a légitársaságok ellentmondásos információkat közvetítettek. Hiányzott a légi és földi közlekedés összehangolása is. A saját bőrünkön tapasztalhattuk, mennyire fontos lenne a tagállamok közötti közlekedési összeköttetések korszerűsítése, a transzeurópai közlekedési hálózatok kiépítése. Üdvözlöm a Bizottság határozott válságkezelő lépéseit. Az életre hívott munkacsoportnak erősítenie kell a légügyi és a légtérellenőrzést végző hatóságok közötti koordinációt, valamint érdemes lenne megvizsgálni a 80-as években hozott biztonsági intézkedések érvényességét is. Javaslom, hogy hasonló válsághelyzetben az Európai Parlament ne nehezítse az egyébként is kaotikus közlekedést azzal, hogy Brüsszel és Strasbourg között ingázik, hanem tartsa a plenáris ülését Brüsszelben.
Filip Kaczmarek
írásban. - (PL) Elnök úr! Az európai légi közlekedés helyzetéről szóló vitánkat nem korlátozhatjuk arra a jelentéktelen kérdésre, hogy hogyan lehet eljutni az Európai Parlament strasbourgi ülésére. Ha túl sokat foglalkozunk az ügy e vonatkozásával, az európai parlamenti képviselőkről olyan kép alakulhat ki az emberekben, hogy indokolatlanul önzőek. Használnunk kellene a képzelőerőnket. Amennyiben huzamosabb időre lezárjuk az európai légteret, ennek társadalmi, gazdasági, sőt politikai hatásai hatalmas kihívást állíthatnak egész Európa elé. Lengyelországban bizonyos politikusok és újságírók például azt kérdezik, hogy egyesek miért tudtak eljutni vasárnap Krakkóba, míg másoknak ez nem sikerült. Azt a kérdést is felteszik, hogy vasárnap miért nem lehetett eljutni Krakkóba autóval vagy vonattal, miközben hétfőn Strasbourgba meg el lehetett. Az izlandi vulkánkitörés miatt bekövetkezett eseményeknek igen erőteljes globális hatásai is lesznek. Általában nem gondolunk arra, hogy milyen nagy jelentőséggel bír a légi közlekedés. Csak önmagában Etiópia veszteségei napi 3 millió euróra tehetők, ami abból származik, hogy nem tud virágot exportálni Európába. Nagyon komoly elemzéseket kell végeznünk azzal kapcsolatban, hogy a légtér lezárása hogyan befolyásolja a munkaerőpiacot, versenyképességünket és az egész gazdaságot, valamint milyen kihatással lesz a hétköznapi emberek életére. Nem tudhatjuk, lehet, hogy ez a jelentéktelen izlandi eset fogja meghatározni az Európai Unió jövőjét. Nagyon köszönöm.
Ádám Kósa
írásban. - (HU) Az izlandi vulkánkitörés miatti többnapos korlátozások és járattörlések miatt emberek ezrei rekedtek a reptereken kiszolgáltatott körülmények között. A járatok jelentős (1500 km-nél rövidebb út esetén 2 órán túli) késése ellenére a légitársaságok egyáltalán nem vagy csak részben nyújtottak segítséget, és nem adtak pontos tájékoztatást a célállomás felé történő továbbutazáshoz. Nem biztosítottak az utasok számára ingyenes telefonhívási, faxolási, e-mail küldési vagy internetezési lehetőséget, sőt transzfert és szállást sem, holott ehhez a hatályos EU-s szabályok szerint joguk volt. A fogyatékossággal élő utasok, idősek és kisgyermekes családok egy ilyen rendkívüli helyzetben jóval kiszolgáltatottabbá válnak, ahogy ez most is történt. Ez a váratlan körülmény megmutatta, hogy percek alatt semmissé válhatnak a korábban tiszteletben tartott utasjogok, és bebizonyosodott, hogy az általam korábban is szorgalmazott utasjogi chartára különösen nagy szükség van azért, hogy ne ismétlődhessen meg a légitársaságok és az illetékes szervek tehetetlensége. Ugyanakkor javaslom, hogy minden utas esetében - bármilyen rendkívüli változás esetén - automatikusan kötelező legyen tájékoztatást és az alternatív megoldásokról szóló üzenetet küldeni az érintett ügyfél mobiltelefonjára.
Jacek Olgierd Kurski
írásban. - (PL) Az izlandi Eyjafjallajökull vulkán kitörése miatt kialakult vulkáni hamufelhő az elmúlt néhány napban képes volt előidézni az európai légi közlekedés összeomlását. Eddig járatok tízezreit törölték, ami lehetetlenné tette az utasok közlekedését. Egész Európa, valamint a nemzeti és uniós hatóságok számára ez olyan tanulság, amelyből le kell vonni a következtetéseket a jövőre nézve, többek között azért, hogy a hasonló jövőbeni esetek ne béníthassák meg az Európai Tanács vagy a parlamenti gyűlésünk munkáját. Az eset többek között az európai parlamenti képviselőket is érintette, akik hozzám hasonlóan képtelenek voltak eljutni az e heti strasbourgi ülésre. Rengeteg vita övezte az e heti strasbourgi ülésünket, mert egyes képviselők egyszerűen nem tudtak eljutni az ülésre a választókerületükből. Az utolsó pillanatig bizonytalan volt, hogy egyáltalán megtartják-e az ülést. Mindenki számára jó lenne, ha bevezetnénk olyan eljárásokat, amelyek lehetővé teszik, hogy felkészültek legyünk, ha a jövőben hasonló rendkívüli helyzetek fordulnak elő.
Tiziano Motti
írásban. - (IT) Elnök úr! A hírek hozzászoktattak bennünket az olyan csapásokhoz - akár természeti katasztrófákról, akár szándékosan elkövetett cselekményekről legyen szó -, amelyek egész államszervezeteket és társadalmakat kényszerítenek térdre azáltal, hogy közlekedési és ellátási vészhelyzeteket idéznek elő. A tapasztalatoknak köszönhetően az európai költségvetésből pénzösszegek rendelkezésre bocsátására került sor, és a különböző polgári védelmi szervek közötti koordináció már működik. Nem számíthattunk azonban egy olyan vészhelyzet kialakulására, amelyet az izlandi vulkánkitörés idézett elő. Az emberek nem fogják elfelejteni, hogy a repülőtereken a kijelző azt mutatta, hogy minden járatot töröltek, hogy napokon át a repülőtéri tranzit fogságában ragadtak, és hogy végeláthatatlan sorok álltak a pályaudvaroknál, az autókölcsönzőknél és a taxiállomásoknál. A legnagyobb veszteség a légi társaságokat érte. Az embereket az a veszély fenyegeti, hogy lóvá teszik őket: a kényelmetlenségeken és a váratlan költségeken túlmenően, amelyeket nehéz lesz megtéríteni, a veszteségek ellentételezése érdekében megemelkedhetnek a jegyárak. Ezt meg kell akadályozni. Ahogy a természeti katasztrófák esetében történik, az Európai Uniónak most is úgy kell reagálnia, hogy a kellemetlenségek minimalizálása érdekében a légi társaságokkal együtt kártalanítsa azokat, akiknek váratlan költségei keletkeztek, de ennek során el kell kerülnie annak veszélyét, hogy az ilyen kártalanítást állami támogatásnak nevezze, ami jogellenes támogatásnak minősül. Az embereket mindenekelőtt biztosítani kell arról, hogy az Európai Unió segítséget fog nyújtani számukra, hogy érezzék, hogy közvetlenül és közvetve is támogatásban részesülnek. A Parlament nevében, amelynek létszáma drasztikusan lecsökkent amiatt, hogy sokan nem tudtak eljutni az ülésre, felszólítunk a nemzetállamok és nemzeti szervek közötti koordinációt biztosító európai cselekvési terv, valamint a polgári védelem szervezett formájának sürgős elfogadására. Így elérhetnénk, hogy gyorsan reagálhassunk az emberek szükségleteire, amit napjainkban a kormányok furcsa módon képtelenek garantálni.
Sławomir Witold Nitras
írásban. - (PL) Hölgyeim és uraim! Az elmúlt néhány napban mindannyian tapasztalhattuk, hogy szinte az egész európai kontinensen lezárták a repülőtereket. Szokatlan helyzet alakult ki, mert nem sztrájk miatt következett be, hanem az izlandi vulkán kitörése idézte elő. Ez a tehetetlen helyzet, amibe bizonyos mértékig mindannyian belekerültünk, számos következménnyel járt, például a légi társaságoknak pénzügyi problémái adódtak, továbbá a szárazföldi és tengeri közlekedés nagyobb jelentőségre tett szert. Éppen erre szeretném felhívni a figyelmüket. Az utóbbi években a légi közlekedés egyértelműen vezető helyet foglalt el a közlekedési módok tekintetében. Az utasok szempontjából gyorsabb, biztonságosabb és kényelmesebb volt. A mostani helyzetben azonban mindenképpen olyan intézkedéseket kell bevezetni, amelyek lehetővé teszik, hogy a szárazföldi és tengeri közlekedés jobb alternatívát kínáljon számunkra a légi közlekedés megbénulása által okozott kényelmetlenségek esetén.
Cristian Dan Preda
írásban. - (RO) A légi közlekedés biztonsága nem szorul magyarázatra. Az izlandi vulkánkitörés óta a légi közlekedés nem csak kivitelezhetetlen, de szinte lehetetlen választásnak is tűnik. Szilárd meggyőződésem, hogy a nagyobb mértékű európai szintű koordináció segített volna azokon az uniós polgárokon, akik a világ különböző részein a repülőtereken ragadtak, vagy akik el sem tudtak indulni tervezett útjukra. Remélem, hogy egyszer megvalósul az egységes európai égbolttal kapcsolatos elképzelés.
Ahogy azt önök is nagyon jól tudják, az elmúlt néhány napban a járatokra vonatkozóan bevezetett teljes tilalom a Parlamentet is érintette, legalábbis a plenáris üléseinek működését. Úgy gondolom, hogy nem indokolt, hogy elhalasszuk a szavazást és egy nappal lerövidítsük az ülést, bár az április 19-i, hétfő esti ülésen az európai parlamenti képviselőknek csak körülbelül 65%-a volt jelen. Véleményem szerint az ülést a szokásos módon meg kell tartani.
