Slavnostní zasedání - Oslava padesátého výročí Evropského parlamentu
(krátké vystoupení Mládežnického orchestru Evropské unie pod vedením dirigenta Pavla Kotly)
Předseda
To bylo krásné vystoupení Mládežnického orchestru Evropské unie pod vedením dirigenta Pavla Kotly. Mnohokrát děkuji.
Vážené dámy, vážení pánové, dovolte mi, abych vás všechny velmi srdečně přivítal v tomto jednacím sálu při příležitosti oslav padesátého výročí ustavujícího zasedání Evropského parlamentního shromáždění. V první řadě mi dovolte navrhnout, abychom společně potleskem přivítali všechny předcházející předsedy, kteří jsou dnes s námi v tomto jednacím sálu: pan Emilio Colombo, lord Henry Plumb, pan Enrique Barón Crespo, pan Egon Klepsch, pan Klaus Hänsch, pan José Maria Gil Robles, paní Nicole Fontainová a pan Josep Borrell Fontelles. Vážení bývalí předsedové Evropského parlamentu, srdečně vás tu vítám.
(vytrvalý potlesk)
Dovolte mi také velmi srdečně přivítat pana Janeze Janšu, úřadujícího předsedu Evropské rady, a pana Josého Manuela Durãoa Barrosa, předsedu Evropské komise. Samozřejmě, pane Barroso, Vás máme možnost přivítat v tomto jednacím sálu poměrně často, ale dnes vás vítáme obzvlášť srdečně.
(potlesk)
Je mi velkým potěšením, že v jednacím sálu Evropského parlamentu mohu přivítat i pana Lluíse Mariu de Puiga, předsedu Parlamentního shromáždění Rady Evropy. Srdečně vás vítám.
(potlesk)
S potěšením také vítám předsedy parlamentů Belgie, pana Hermana van Rompuye, a Itálie, pana Fausta Bertinottiho, a předsedkyni holandského senátu, paní Yvonne Timmerman-Buckovou, kteří se účastní naší dnešní slavnostní schůze spolu s dalšími zástupci parlamentů z Bulharska, České republika, Estonska, Francie, Irska, Litvy, Lotyšska, Lucemburska, Maďarska, Německa, Polska, Portugalska, Rumunska, Slovenska, Slovinska a Spojeného království, které bych chtěl také přivítat.
(potlesk)
Vítám předsedy dalších Evropských institucí: za Evropský soudní dvůr pana Petera Janna, předsedu první komory, za Evropský dvůr auditorů jeho předsedu, pana Vítora Caldeiru, za Evropský hospodářský a sociální výbor jeho předsedu, pana Dimitrise Dimitriadise, za Výbor regionů pana Lucu Van den Brandeho a pana ombudsmana Nikoforose Diamandourose. Vítejte v Evropském parlamentu.
(potlesk)
Je mi velkým potěšením přivítat zástupce měst a regionů: primátorku Štrasburku, paní Fabienne Kellerovou, předsedu Regionální rady Alsaska, pana Adriena Zellera, předsedu Conseil Général du Bas-Rhin, pana Philippa Richerta, a prefekta regionu Alsasko a Bas-Rhin, pana Jeana-Marca Rebièra. Vítejte v Evropském parlamentu.
(potlesk)
Vážené dámy a vážení pánové, v křesle číslo 146 sedí naše kolegyně, paní Astrid Lullingová, která asi jediná z nás byla poslankyní Evropského parlamentu už v době, kdy poslanci ještě nebyli voleni přímo.
(vytrvalý potlesk)
Téměř přesně před padesáti lety, 19. března 1958, se poprvé sešlo Společné shromáždění tří evropských institucí, Evropského hospodářského společenství, Evropského společenství pro atomovou energii a Evropského společenství uhlí a oceli, tady ve Štrasburku v prostorách tehdejšího "Maison de l'Europe". Jak se uvádí v Římské smlouvě, která nabyla platnosti několik týdnů předtím, Společné shromáždění tvořili "zástupci lidu států, které jsou členy Společenství".
Dnes oslavujeme toto výročí, protože jsme z hlediska kontinuity přímými následovníky zmiňovaného Parlamentního shromáždění a jeho původních 142 poslanců.
Prvním předsedou tohoto Společného shromáždění byl velký Robert Schuman. Ve svém inauguračním proslovu řekl, že Společné shromáždění bude hrát klíčovou úlohu při rozvoji evropského ducha, pro něhož, jak řekl, "shromáždění bylo a bude zatěžkávací zkouškou". Jsem přesvědčen o tom že v současnosti to platí stejně jako tehdy. Robert Schuman zároveň varoval své kolegy na zmiňovaném ustavujícím shromáždění, že parlamentní práce se 142 poslanci ze šesti států si bude vyžadovat disciplínu od všech. Samozřejmě, dnes je to ještě pravdivější, když, jak všichni víme, Parlament tvoří 785 poslanců z 27 zemí!
Krátce po ustavujícím zasedání začali naši předchůdci nazývat svoji instituci "Evropský parlament", třebaže nejprve jen neformálně, jelikož se tento pojem nenacházel v zakládajících smlouvách Evropských společenství. Až o čtyři roky později v březnu 1962 přijalo Parlamentní shromáždění rozhodnutí, že se bude nazývat "Evropský parlament".
Ačkoli bylo v zakládajících smlouvách Evropských společenství uvedeno, že shromáždění "vypracuje návrhy na přímé a všeobecné volby konané jednotným postupem ve všech členských státech" a že "Rada... jednomyslně přijme odpovídající pravidla a doporučí členským státům, aby je přijaly v souladu s příslušnými vnitrostátními ústavními předpisy", až v roce 1976 přijala Rada, na základě doporučení Evropského parlamentu ze 20. září 1976, právní akt o konání přímých a všeobecných voleb do Evropského parlamentu.
Vážené dámy, vážení pánové, Parlamentní shromáždění nemělo na začátku téměř žádné vlastní pravomoci. Naši předchůdci věděli, že vývoj evropského parlamentního rozměru bude dlouhým procesem a že od nich a od dalších generací bude vyžadovat jasné směřování, odhodlání, trpělivost a vytrvalost. Postupně, krok za krokem, si Evropský parlament zabezpečil stále více vlastních pravomocí, přičemž si stále více uvědomoval svoji zodpovědnost a rozsah činnosti. Jsem přesvědčen, že mohu jménem nás všech prohlásit, že Evropský parlament je dnes hoden svého jména.
(potlesk)
Dnes zastupujeme téměř 500 milionů občanů Evropské unie. Odrážíme všechny segmenty politického spektra v Evropské unii. Jsme parlamentem Evropské unie, který byl zvolen ve svobodných volbách, společně usilujeme o to, najít co nejlepší a nejspravedlivější řešení. Stali jsme se sebejistými, patříme mezi hlavní aktéry v evropské politice.
Vážené dámy, vážení pánové, s takovým vývojem můžeme být velmi spokojeni.
Tento proces začal v roku 1958. Na naší společné cestě k evropské integraci bylo více milníků. V roce 1971 byl pro Evropské společenství vyčleněn samostatný rozpočet, od té doby sehrává Evropský parlament klíčovou roli při přijímání následujících rozpočtů. V roce 1979 se konaly první přímé volby do Evropského parlamentu. V roce 1986 nabyl Jednotným evropským aktem název "Evropský parlament" konečné právní účinnost. Nabytím platnosti Maastrichtské smlouvy před patnácti lety byly Evropskému parlamentu konečně uděleny úplné spolurozhodovací pravomoci v prvních oblastech politiky Společenství, díky čemuž mohl Parlament skutečně přispět k tvorbě právních předpisů a v případě potřeby se mohl postavit proti vůli Rady. Amsterdamská smlouva rozšířila tato práva spolurozhodování a na základě Lisabonské smlouvy bude spolurozhodování pravidlem při tvorbě evropských právních předpisů, a proto se právem odvolává na použití "řádného legislativního postupu".
Dnes tvoří Evropský parlament 785 poslanců z 27 evropských zemí. Zastupujeme více než 150 vnitrostátních politických stran, z nichž se většina spojila, aby vytvořila sedm parlamentních skupin. Jsme legislativním i rozpočtovým orgánem v rovnocenném postavení s Radou. Vykonáváme dohled nad Evropskou komisí a volíme jejího předsedu, Komise se nemůže ujmout svého úřadu bez našeho souhlasu. Obhajujeme nadřazenost práva Společenství. Jsme občanskou komorou Evropské unie.
Před třemi týdny jsme přijali Lisabonskou smlouvu, která ještě více posilní naše pravomoci. V budoucnosti bude možné přijmout rozhodnutí o důležitých věcech, které mají pro občany Evropské unie aktuální význam, jen v případě, že s daným rozhodnutím bude souhlasit většina v Evropském parlamentu. Týká se to i klíčových otázek spravedlnosti a vnitřních věcí. Neznamená to však, že bychom měli být uspokojeni, protože rozhodně nejde o výsledek nezbytného procesu. Museli jsme o tento výsledek bojovat!
Dovolte mi poděkovat všem našim kolegům a kolegyním, kteří se za posledních pět desetiletí pod vedením našich výborných předsedů podíleli na posílení parlamentního rozměru evropské integrace a poskytli tomuto procesu hodnotné služby. Vážení současní i bývalí poslanci Evropského parlamentu, děkuji vám.
(potlesk)
Jean Monnet jednou řekl: "Bez lidí není možné nic uskutečnit, bez institucí nebude mít nic dlouhého trvání." Dovolte mi, abych krátce zavzpomínal i na pana Paula-Henriho Spaaka, prvního předsedu Společného shromáždění Evropského společenství uhlí a oceli (ESUO), tj. instituce, která byla předchůdcem Evropského parlamentu. Pan Spaak svojí zprávou po konferenci v Messine, která se konala v červnu 1955, výrazně přispěl k přípravě Římské smlouvy.
Cesta k parlamentní demokracii v Evropské unii následovala logiku, kterou známe z dějin evropských národních států. Podařilo se nám vytvořit institucionální rovnováhu mezi vnitrostátní a evropskou úrovní, což je obrovský úspěch, který odráží interakci mezi různými úrovněmi společného vládnutí v Evropě. Důležitým prvkem této rovnováhy je dobrá spolupráce Evropského parlamentu s národními parlamenty, na kterých nám velmi záleží. Velmi mě těší, že téměř všechny národní parlamenty jednotlivých členských států Evropské unie vyslaly své vysoce postavené zástupce na naši dnešní slavnostní schůzi.
(potlesk)
Chtěl bych vás všechny požádat, poslance Evropského parlamentu i poslance národních parlamentů, abyste, v rámci svých možností, usilovali o zachování této dobré úrovně spolupráce i v budoucnosti.
Lisabonská smlouva a Charta základních práv rozhodujícím způsobem přispívají k tomu, aby se demokracie a parlamentarismus staly skutečností na všech úrovních Evropské unie. Vážené dámy, vážení pánové, můžeme být hrdi na naši stálou a jednoznačnou podporu reformní smlouvy a Charty základních práv.
(potlesk)
Potřebujeme kritickou veřejnost a kritické monitorování naší práce. Máme však též právo na spravedlnost. Evropská unie je, vzhledem k její rozmanitosti, nejsložitějším společenstvím na světě. Dovolím si požádat média, která sehrávají klíčovou roli z hlediska naší komunikace s občany, aby měla tuto skutečnost na paměti. Evropská unie by neměla být obětním beránkem za vnitrostátní neúspěchy.
(potlesk)
Jedním z největších úspěchů evropské vize za posledních 50 let bylo prosazení demokracie a svobody v celé Evropě. Dnes jsou Estonsko, Lotyšsko, Litva, Polsko, Česká republika, Slovensko, Maďarsko, Slovinsko, Bulharsko, Rumunsko a znovu sjednocené Německo členy Evropské unie. Jde o úspěch, o kterém jsme mohli jen snít, avšak podařilo se ho dosáhnout už v našem životě. Dnes, jak se uvádí v Berlínské deklaraci z 25. března 2007, "je štěstím, že my, občané Evropské unie, jsme sjednoceni", což je důvod k velké radosti.
Když se budeme zamýšlet na uplynulými padesáti lety, je důležité, abychom hleděli do budoucnosti. Měli bychom si sebekriticky připomenout, které aspekty parlamentního rozměru ještě stále nejsou uspokojující.
Na rozdíl od národních parlamentů ještě stále, v rámci rozpočtového postupu, nemáme možnost rozhodnout o zvýšení našich vlastních finančních zdrojů.
Parlamentní vláda většinou znamená kontrolu parlamentu nad armádou, společná zahraniční bezpečnostní a obranná politika Evropské unie však ještě stále není úplná a nezabezpečuje vhodné vazby mezi vnitrostátními a evropskými zodpovědnostmi.
Ještě stále nemáme jednotný volební zákon, což znamená, že nám stále chybí důležitý předpoklad pro účinné fungování evropských politických stran, které by mohly kandidovat ve volbách do Evropského parlamentu s jednotným seznamem uchazečů.
Evropský parlament bojoval trpělivostí, vytrvalostí a dobrým směřování o svoje místo v Evropě už od prvního zasedání Evropského parlamentního shromáždění, v čemž musí a také bude pokračovat i v budoucnosti. Podoba Evropského parlamentu, tj. přímo volené nadnárodní shromáždění, se vyzdvihuje jako příklad v podobném úsilí v jiných oblastech světa. Přesvědčujeme se o tom při našich zahraničních návštěvách.
Když se Robert Schuman dne 19. března 1958 ujal úřadu předsedy Evropského parlamentního shromáždění, takový příznivý vývoj parlamentního rozměru v Evropě bylo téměř nemožné předpokládat. Robert Schuman však měl vizi. Mluvil o myšlence Evropy a o tom, že je třeba oživit ji, což označil jako "la relance de l'idee européenne”. Mohl by existovat lepší ústřední motiv úlohy, která je před námi v současné situaci, po krizi spojené s neúspěchem Ústavní smlouvy?
19. března 1958 Robert Schuman ve svém krátkém projevu vyslovil obavu, že technokratický přístup by mohl způsobit, že se myšlenka evropské integrace postupně vytratí. Platí to i dnes, stejně jako to platilo tehdy. Robert Schuman realisticky, skromně a jasně popsal příležitosti, které mělo před sebou Parlamentní shromáždění, jemuž předsedal až do roku 1960: "Nous désirons contribuer", řekl svým srdečným a zvučným hlasem: "à créer un noyau de la structure européenne."
Robert Schuman zakončil svůj první proslov ve funkci předsedy Evropského parlamentního shromáždění slibem, že bude pracovat na sjednocení našeho světadílu, na sjednocení Evropy, o které byl přesvědčený, že by se měla vnímat jako společenství hodnot, které sjednocuje svobodné národy žijící na našem světadílu: "Ainsi seulement l'Europe réussira à mettre en valeur le patrimoine total qui est commun à tous les pays libres."
Dovolte mi navázat na tuto myšlenku. Evropská unie je společenstvím hodnot. Naše instituce samy o sobě nejsou cílem, ale prostředkem, který má sloužit našim hodnotám, jimiž jsou důstojnost jednotlivce, lidská práva, demokracie, právo a hospodářská a sociální prosperita. Slouží zásadám solidarity a subsidiarity. Evropa znamená vzájemnou úctu, uznání naší rozmanitosti, uznání důstojnosti všech našich členských států, velkých i malých. Tento postoj není možné nikomu vnutit, ale je nezbytným předpokladem pro naše vzájemné porozumění a přijímání společných opatření. Je potřebné neustále obnovovat úctu k dodržování evropských právních předpisů, která nám umožňuje řešit naše konflikty v přátelském duchu a mírovým způsobem dosáhnout rovnováhu zájmů, prostřednictvím nepsaných pravidel, ohleduplnosti a vzájemné úcty, kterými se řídí naše vztahy v Evropě.
(potlesk)
Chtěl bych každého, bez ohledu na to, ke které části politického spektra patří, povzbudit a naléhavě vyzvat, abychom si i nadále prokazovali tuto vzájemnou úctu.
Protože když tato vzájemná úcta, která se vyznačuje tolerancí k přesvědčení druhých, přičemž zůstáváme věrni svým vlastním názorům a zároveň jsme připraveni dohodnout se na kompromisech, když bude tento přístup úspěšný, mohou se stát Evropská unie a Evropský parlament příkladem pro mír ve světě.
Naše evropské dědictví je ochraňováno v míru a jednotě našich národů, které se spojily, aby vytvořily Evropskou unii. Uctěme Roberta Schumana a všechny poslance prvního Evropského parlamentního shromáždění tak, že budeme usilovat o to, být věrni jejich odkazu. Usilujme o vytvoření zodpovědného a otevřeného Evropského parlamentu, který je blízko občanům, ale který je odhodlán v případě potřeby prokázat politické vůdcovství. Když budeme i nadále pracovat s odhodláním, nemusíme se bát mínění těch, kteří přijdou po nás a kteří budou v ruce 2058 hodnotit naši dnešní práci při oslavách stého výročí Evropského parlamentu.
Vážení kolegové, dámy a pánové, radujme se společně ze svobody, míru a jednoty na našem evropském světadílu, kterému máme tu čest sloužit.
(hlasitý a vytrvalý potlesk)
Janez Janša
úřadující předseda. - (SL) "Svůj projev nemohu přednést bez emocí." Touto větou oslovil první předseda Evropského parlamentního shromáždění, Robert Schuman, tento ctěný Parlament ve svém prvním projevu 19. března 1958. O padesát let později máme při vašem slavnostním výročí přesně stejný pocit.
V tuto chvíli se obracím nejen k 142 národním poslancům, ale také k 785 přímo zvoleným poslancům Evropského parlamentu. Když se ohlédneme na cestu, kterou jsme za sebou zanechali, a na rozkvétající evropskou demokracii v době posledních padesáti let, měli bychom se cítit hrdí a velmi vděční otcům myšlenky Evropy. Na druhé straně máme povinnost pokračovat v souladu s našimi nejlepšími schopnostmi v evropském příběhu míru, spolupráce a prosperity.
Připomeňme si rok 1958: společnost musela čelit následkům dvou ničivých válek, světu dvoupólového rozdělení mezi západními a východními mocnostmi, studené válce, kubánské revoluci, prvnímu čipu, jaderným pokusům a vypuštění prvního vesmírného satelitu. Šest členů Evropské unie, v nichž tehdy žilo sto šedesát osm milionů Evropanů, zacelilo svoje poválečné rány, hospodářství prosperovalo a spolu s Euroatlantickou aliancí zabezpečovalo mír a demokracii v této oblasti. Bohužel, většina zbývající části Evropy žila v totalitním prostředí v občanské a hospodářské stagnaci, nebo dokonce v úpadku.
V roce 2008 máme možnost vidět, že situace se úplně změnila: mnohapólový svět se zajímá nejen o hospodářskou a politickou konkurenci, ale co více, i o konkurenci ohledně hledání řešení na současné výzvy. Odstraňování hranic, které rozdělovaly Evropu, od Berlínské zdi přes železnou oponu a monitorování státních hranic, bude na konci tohoto měsíce pokračovat odstraněním vzdušných hranic v rámci rozšířeného schengenského prostoru.
Území Evropské unie je více než třikrát větší než před padesáti lety, EU má třikrát více obyvatel, 23 oficiálních jazyků, silnější vnitřní trh a jednotnou měnu. Průměrná délka života se prodloužila v průměru o osm let. Dvacet sedm předsedů vlád a hlav států, z nichž v jedné třetině vládly ještě před dvaceti lety totalitní režimy, bude zítra přijímat rozhodnutí u jednoho kulatého stolu. Dnes vládne v téměř celé Evropě svoboda a demokracie. Je třeba, abychom si byli vědomi tohoto úspěchu, měli bychom ho oslavit.
Život a práce Evropského parlamentu od roku 1958 jasně odráží pokrok dosažený díky integraci za posledních padesát let. Po počáteční fázi, v níž měl Evropský parlament jen poradní funkci, jste na začátku sedmdesátých let získali první skutečné pravomoci týkající se evropského rozpočtu. Na konci sedmdesátých let se konaly první přímé volby do Evropského parlamentu. Prostřednictvím nových dohod došlo k posílení vašich pravomocí v oblasti přijímání právních předpisů a při jmenování nejvyšších evropských politických představitelů. Bez získání vaší důvěry nemůže fungovat ani nová Evropská komise.
Stejně jako v roce 1958 znamenala Římská smlouva pro Parlament přidělení nových pravomocí, o padesát let později představuje Lisabonská smlouva pro Evropský parlament velký krok vpřed. Postup spolurozhodování se rozšíří na téměř všechny evropské politiky, posílí se úloha Parlamentu, pokud jde o demokratický dohled, vytváření mezinárodních dohod a jmenování nejvyšších evropských představitelů.
Velmi mě potěšilo, že jste na minulém plenárním zasedání přijali zprávu o Lisabonské reformní smlouvě velkou většinou hlasů. Chtěl bych také poblahopřát všem členským státům, které už úspěšně završily ratifikační postupy, a doufám, že je co nejdříve budou následovat všechny zbývající členské státy.
Zatímco prvních padesát let Evropské unie bylo zaměřeno na evropský program, na náš politický a hospodářský rozvoj a reformy, následujících padesát let bude určitě zaměřeno i na globální program. Jasně to vyplývá ze seznamu témat, která se budou projednávat za zítřejším zasedání Evropské rady.
Je úplně zřejmé, že vhodná řešení výzev souvisejících s lisabonským procesem, ekologickými a energetickými otázkami a výkyvy na finančních trzích můžeme najít, jen když zohledníme globální trendy a globální aktéry a když je začleníme do naší činnosti.
Týká se to i oblasti lidských práv a mezikulturního dialogu, kde vy, Evropský parlament, rozhodně sehráváte vedoucí roli. Dovolte mi využít této příležitosti, abych jménem Evropské rady vyjádřil uznání vaší roli při poukazování na porušování lidských práv a při pozorování voleb a také práci vašich delegací v mezinárodních institucích, například v Radě pro lidská práva při Organizaci spojených národů. Vaše úloha v rámci společných parlamentních shromáždění je též důležitá, díky ní se zvyšuje přidaná hodnota politik Evropské unie týkajících se třetích zemí a regionů.
Vašimi činnostmi a setkáními s vysoce postavenými hosty v průběhu roku mezikulturního dialogu posilujete jednu ze základních evropských tradic, konkrétně skutečnost, že vzájemná úcta a porozumění tvoří základ soužití v Evropě a také ve světě jako celku.
Rozsah činností Evropské unie se neustále rozšiřuje, ale všechny se řídí společným pravidlem: úspěch je přímo úměrný míře jednoty mezi členskými státy, sektory, skupinami se společnými zájmy, generacemi a v rámci regionálních, státních, evropských a globálních faktorů. V tomto směru musí jít instituce Evropské unie příkladem.
"Každý člověk představuje nový svět. Jen instituce, které ochraňují společné zkušenosti, mohou dozrát." Touto myšlenkou nás Jean Monnet přibližuje vysvětlení, proč se vize Evropské unie často odlišuje od skutečnosti a proč mnoho Evropanů ještě stále pochybuje o přínosech integrace Evropy, přes očividné úspěchy, kterých bylo dosaženo v době posledních padesáti let. Abychom mohli v plné míře pochopit a vážit si svobody, míru a rozmanitosti, neexistence hranic a přínosů a vyhlídek sjednocené Evropy, musíme si být neustále vědomi toho, že existují i jiné, o mnoho horší alternativy.
Proto je naší společnou úlohou zachovávat evropské společné zkušenosti při životě. Z nich můžeme čerpat sílu, abychom se mohli vypořádat s aktuálními výzvami. Myšlenky na minulost musí být v jednotě s myšlenkami na budoucnost. Kdybychom před padesáti lety nespojili naše síly, pravděpodobně bychom dnes nežili v míru a prosperitě. To samé je možné říci o následujících padesáti letech. Když nebudeme usilovat o to, abychom společně našli nízkouhlíková řešení a řešení, která budou znamenat úsporu energie, nepodaří se nám zpomalit průběh klimatických změn. Budeme muset čelit stále většímu počtu záplav, hurikánů, such a také novým chorobám, ohroženému ekosystému a klimatickým uprchlíkům. Je nezbytné, aby byly výsledky evropských rozhodnutí a opatření pro občany dostatečně konkrétní a hmatatelné, aby mohli pochopit klíčovou úlohu, kterou hraje Evropská unie při ochraně a zlepšování kvality jejich života.
Vážený pane předsedo, dámy a pánové, dovolte mi poděkovat vám za váš příspěvek k rozvoji Evropské unie za posledních padesát let. Vím, co všechno to znamenalo pro naše generace. Vlastně jsem se narodil ve stejném roce, v němž se zrodil i Evropský parlament.
Až do konce tohoto funkčního období a také do dalších let bych vám chtěl popřát mnoho úspěchů ve vaší práci, mnoho nových nápadů a neustálou vytrvalost při rozvoji evropských hodnot, demokracie a způsobu života.
Jsem přesvědčen, že i při dalších oslavách kulatého výročí tohoto evropského domova demokracie budeme moci znovu oslavit viditelný pokrok v Evropě.
(potlesk)
Předseda
Mnohokrát děkuji panu předsedovi Evropské rady. Teď mi dovolte požádat předsedu Evropské komise, pana Josého Manuela Durão Barrosa, aby se ujal slova.
José Manuel Barroso
předseda Komise. - (FR) Vážený pane předsedo Evropského parlamentu, vážený pane úřadující předsedo, vážení předsedové různých evropských institucí, vážení bývalí předsedové Parlamentu, dámy a pánové, vážení zástupci národních parlamentů, vážení hosté, velmi mě těší, že dnes společně můžeme oslavit první půlstoletí Evropského parlamentu. Toto výročí má pro Evropu velký symbolický a politický význam. Před padesáti lety Robert Schuman předsedal novému jednotnému shromáždění. Tři evropská společenství právě vytvořila první verzi evropské demokracie. Od té doby dochází v každé fázi evropské integrace k rozhodnému potvrzení tohoto základního politického rozhodnutí.
Zakladatelé Evropy jako první předvídali, že rozvíjející se Evropa potřebuje pevné demokratické evropské instituce, které budou ztělesňovat stále silnější vazby mezi prvními šesti členskými státy. Podle inspirující vize Jeana Monneta bylo třeba, aby se tyto instituce mohly vyvíjet a provázet budoucí události, o kterých předpokládaly, že se budou vyvíjet dvěma směry: jedním je důkladnější integrace a druhým geografické rozšíření. Musím vám říci, že je ještě stále velmi dojemné vidět vás všechny v tomto domě evropské demokracie, zástupce přímo zvolené národy, které ještě nedávno byly rozdělené diktátorskými zřízeními, jež bránily Evropě nadýchnout se svobody.
(potlesk)
Institucionální trojúhelník, který nám zanechali zakladatelé Evropy, je ve světě ojedinělý model, který po padesáti letech rozhodně potvrdil svoji životaschopnost a odolnost. Přizpůsobil se podstatnému rozšíření rozsahu úloh, které byly svěřeny Společenství a nyní Evropské unii. Vypořádal se také s podstatným a dynamickým rozšířením naší Unie.
Za tento úspěch vděčíme důmyslnosti a rovnováze institucionálního modelu, který se neřídí klasickým rozdělením moci. Za tento úspěch také vděčíme způsobu fungování, který se řídí metodou Společenství i zásadou subsidiarity.
Samotné instituce však nejsou cílem, jsou i nadále prostředkem, který slouží ideálům a cílům. Slouží našim občanům. Čím silnější instituce jsou, tím lépe mohou sloužit tomuto ideálu a našim občanům.
Zakladatelé Evropy chtěli vybudovat Evropu především proto, aby vybudovali mír. Chtěli vybudovat tuto novou Evropu na zásadě solidarity. Za sílu, která bude pohánět naplnění jejich politické vize a cílů, si zvolili hospodářství.
O padesát let později potřebuje Evropa, žijící v míru a rozšířená na velikost světadílu, silné instituce, aby se mohla vypořádat s výzvou této doby, globalizací. Žádný členský stát se nemůže vyrovnat s touto výzvou sám. Jen Evropa díky svým zkušenostem s otvíráním trhů podle pravidel, která ztělesňují její hodnoty svobody, solidarity a trvale udržitelného rozvoje, má proporce, instituce a nástroje potřebné ke zvládnutí a usměrňování globalizace.
Aby bylo možné vyrovnat se s touto výzvou, je třeba, aby se Evropa 21. století sjednotila s cílem dosáhnout úspěchu v hospodářství založeném na vědomostech, poskytnout zaměstnání evropským ženám a mužům a docílit větší dynamiky jejího hospodářství. Evropa musí na světové scéně zaujmout místo, které jí právem patří, tj. evropská velmoc bez arogance, Evropa, která je schopná světu nabídnout, ne vnutit, ale nabídnout, hodnoty svobody a solidarity.
Uspějeme, když se nám podaří udržet konstruktivní partnerství mezi institucemi.
V rámci tohoto partnerství bych chtěl Parlamentu poblahopřát k jeho přispění k projektu Evropy ve všech aspektech každodenního života našich občanů. Po dobu padesáti let své existence získal tento Parlament mnoho pravomocí a poměrně velkou moc. Mám na mysli moc ve významu legitimnost vyplývající přímo z hlasů Evropanek a Evropanů ve volbách. Mám na mysli moc i ve formálním významu tohoto slova: spolurozhodování, rozpočtová pravomoc a demokratický dohled nad evropskými institucemi. Tedy ve skutečnosti mám na mysli politický vliv. Evropský parlament zaujal úlohu spolutvůrce právních norem, přičemž se dělí o zodpovědnost v rámci institucionálního trojúhelníku, a zároveň zaujal Evropský parlament svoje místo i v evropském veřejném životě, k čemuž však také dospěl budováním stále užších vztahů s národními parlamenty, z nichž většina je tu dnes zastoupena.
Moc, kterou v průběhu roku získal Evropský parlament, slouží jen na posílení Evropy jako celku. Silný Evropský parlament je klíčovým partnerem ostatních institucí a též (a to musím zdůraznit) Evropské komise. Myslím si, že mohu říci, že vztah mezi našimi dvěma institucemi je stále bližší, pevnější a vyzrálejší, z čehož mám, samozřejmě, obrovskou radost.
Po ratifikaci Lisabonské smlouvy dojde k dalšímu posílení institucí Společenství. Lisabonská smlouva rozšíří pravomoci Evropského parlamentu. Posílí dvojitou demokratickou legitimnost Komise prostřednictvím vazeb s Evropským parlamentem a Evropskou radou. Zabezpečí stálé předsednictví pro Evropskou radu, díky čemuž budou příprava a monitorování zasedání Evropské rady ucelenější. Vytvoří funkci vysokého představitele Evropské unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku, který bude zároveň podpředsedou Evropské komise.
Jestliže Lisabonská smlouva posílí legitimnost a účinnost našich institucí, představuje pro Evropskou unii velký krok vpřed.
Dnes i v budoucnosti musíme chápat, že instituce si nesmí navzájem konkurovat. Nesmí docházet k posílení jedné z našich institucí na úkor jiných. Naopak, pokud má být Evropa účinnější a demokratičtější, všichni musíme chtít, aby byly evropské instituce silnější. Konsolidace evropské institucionální struktury bude ku prospěchu všem našim institucím.
Vážené dámy, vážení pánové, v souvislosti s výročím, které si dnes připomínáme, mě napadl výrok významné portugalské spisovatelky, Agustiny Bessaové Luisové. Řekla: "Ve věku 15 let máme před sebou budoucnost, ve věku 25 let máme problém, ve věku 40 let máme zkušenosti, ale dokud nežijeme půl století, nemáme za sebou žádnou historii."
Dnes může Evropský parlament, tento významný dům evropské demokracie, hrdě prohlásit, že má za sebou výbornou historii, a jsem přesvědčen o tom, že před sebou má též výbornou budoucnost. Proto mi dovolte, abych vám jménem Evropské komise i jménem svým co nejsrdečněji poblahopřál a popřál všechno nejlepší a hodně úspěchů při vaší práci na vytváření sjednocené Evropy.
(potlesk)
Předseda
Mnohokrát děkuji panu předsedovi Evropské komise. V této chvíli mi dovolte přivítat pana Hanse Joachima Opitze, který je dnes též naším hostem a zastupuje všechny bývalé generální tajemníky.
Nyní budeme mít znovu to potěšení poslechnout si Mládežnický orchestr Evropské unie.
(krátké vystoupení Mládežnického orchestru Evropské unie)
(hlasitý potlesk)
(Přítomní v jednacím sále se postavili a vyslechli evropskou hymnu)
(Jednání bylo přerušeno v 16.15 h a pokračovalo v 16.20 h)
