
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 28. april 2005, for genoptaget. 
Formanden.
   - Mine damer og herrer, jeg vil gerne komme med en erklæring til minde om afslutningen på Anden Verdenskrig i Europa.
Som bekendt begyndte man i dag for 60 år siden at gøre status over de rædsler, som Europa gennemlevede i denne periode. Tallene er forfærdende. 60 millioner døde, en systematisk udryddelse af folk og mindretal, byer og regioner, der blev forvandlet til ruiner og aske, ruinerede økonomier og 30 millioner fordrevne blandt civilbefolkningerne i alle de stridende lande. Og selv om ansvaret ligger hos dem, der startede krigen, er menneskelig lidelse nu engang menneskelig lidelse.
Som vi også alle ved, fortsatte krigen i Stillehavet indtil den 14. august, og den sluttede med de frygtelige billeder af atomudryddelsen. Europa var den gang et ødelagt, sultende og truet kontinent. Med freden, eller i det mindste med fredsafslutningen, den 8. maj, var der nogle politiske ledere, der proklamerede, at frihedens flag vajede i hele Europa, men i dag er vi nødt til at indrømme, at krigsafslutningen dengang kun betød fred og frihed for halvdelen af kontinentet. Den anden halvdel blev ofre for den nye verdensorden, der blev skabt i Yalta.
Det er et faktum, at freden og friheden ikke blev alle til del. Den 8. maj tegnedes en ny geografi i Europa. Vi lagde de totalitære styreformer bag os - visse former for totalitære styreformer - men et andet lige så jernhårdt og mere langvarigt tog halvdelen af Europa som gidsel. Bipolariteten var født, der begyndte en lang ideologisk konflikt, og atomtidsalderen terroriserede verden. Vores kontinent blev delt i to, og i dag, 60 år senere, kan vi her i Europa-Parlamentet endelig mindes et genforenet Europa, ikke et udvidet, men et genforenet Europa. Den 1. maj i år fejrede vi den første årsdag for vores genforening med de lande, der blev taget som gidsel efter Yalta. Snart vil vi være flere, og vores genforening ført til ende. Det vil give datoen den 9. maj, Europadagen, mere mening. På denne dag blev der for 55 år siden lagt grundlaget for et svar på krigens hærgen, for at sikre, at dette aldrig mere ville finde sted, og dette svar er i dag med indlemmelsen af de nye lande, der har tilsluttet sig EU, et fyldestgørende svar.
Jeg kunne godt tænke mig, mine damer og herrer, at dagen i dag, hvor vi mindes tre hændelser af forskellig karakter, men som hænger indbyrdes sammen, bliver brugt til at reflektere. Der er gået 55 år, siden det europæiske eventyr startede, 60 år siden afslutningen på krigen og et år siden genforeningen. Det giver os en stor mulighed for i fællesskab at mindes vores pligt til at huske og viderebringe denne viden til især de yngre generationer, som ikke har kendt til krig, og for hvem fred er en naturlig ting.
Men sådan har det ikke altid været. Gaderne i vores byer er fulde af navne på personer og omstændigheder, på begivenheder, som formede vores historie, og som er en del af vores kollektive hukommelse: Westerplatte i Gdansk-Danzig, Place Montgomery i Bruxelles, Stalingrad-metrostationen i Paris, Boulevard Dresde, som ligger ganske få meter herfra, og begge parters militærkirkegårde, der er spredt ud over Europa. Alt dette er vores fælles hukommelse, et kontinents hukommelse, som i dag har lagt det, der dengang var individets underkastelse af staten og foragten for loven og den menneskelige værdighed, bag sig.
I dag bygger vores system på magtadskillelse, folkelig suverænitet og respekt for menneskerettighederne. Dette bør være det budskab, som vi giver hele Europa og hele verden ved fejringen af 60 årsdagen for afslutningen på krigen og indledningen på eventyret om Den Europæiske Union: forpligtelsen til at blive ved med at kæmpe for at forsvare freden, retfærdigheden og tolerancen, ikke kun for Europa, men for hele verden. Og det skal vi gøre, idet vi husker på, at det, de europæiske borgere i dag ønsker af deres union, ikke længere er fred, for der er allerede fred mellem europæerne, og det forekommer os uafvendeligt. Der er ingen, der kan forestille sig, at vi atter løser vores forskelligheder ved at ty til våben. Det, som europæerne i dag forventer af EU, er, at det bidrager til deres fremgang og sikkerhed over for de nye trusler fra en verden, som ikke længere er den, der opstod i Yalta.
Jeg beder Dem derfor om at se fremad med en fast forpligtelse til at opnå den fremgang og sikkerhed, som vores borgere beder os om.
Mine damer og herrer, vi har ønsket at mindes denne dag - afslutningen på Anden Verdenskrig, Europadagen og den første årsdag for det genforenede Europa - på en højtidelig og usædvanlig måde, med musik i salen. Lad mig præsentere Dem for en ung lette, der er født i Riga, frøken Baiba Skride.
Frøken Skride har taget imod vores invitation til at være her hos os i dag, og hun har foreslået et stykke barokmusik til højtideligholdelse af dagen, nemlig Bachs chaconne 1004. Alejo Carpentier sagde, at barokken utvivlsomt er den stil, der er mest i overensstemmelse med den kulturelle mangfoldighed i Europa. Til trods for sin unge alder har Baiba Skride spillet i de mest velanskrevne koncertsale i verden, og jeg er sikker på, at hun i dag vil tilføje den improviserede koncertsal, som vi har forvandlet Parlamentet til, på sit curriculum vitae. Frøken Skrides talent og ungdom ledsages af en violin, der blev bygget af Stradivarius i 1725, og som bærer navnet Wilhelm til ære for den berømte tyske violinist August Wilhelm, som den tilhørte i næsten 50 år.
Jeg foreslår, at De lytter og iagttager på samme tid - for nogle gange skal man ikke blot lytte til musikken, men også se den - det beviser, at vores Europæiske Union er en syntese af historie, talent, ungdom og dermed fremtid. Lad os gøre det med slukkede mobiltelefoner, hvis det er muligt.
Frøken Skride, jeg giver ordet til Deres violin.
Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden for maj I- og maj II-møderne som opstillet af Formandskonferencen på mødet den 4. april i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 130 og 131 er omdelt. Der er foreslået følgende ændringer:
Der foreligger ingen forslag til ændring.
Der foreligger ingen forslag til ændring.
Gruppen for Selvstændighed og Demokrati har anmodet om optagelse på dagsorden af en mundtlig forespørgsel til Kommissionen, som er stillet af hr. Farage, og som drejer sig om Kommissionens procedure for at undgå enhver risiko for interessekonflikter. 
Er der nogen, der ønsker at forklare Gruppen for Selvstændighed og Demokratis anmodning? 
Nigel Farage (IND/DEM ).
   - Hr. formand, nu må De ikke misforstå mig, jeg er ikke imod, at folk tager på ferie, men normalt skal vi jo selv betale for det. Det eneste, jeg har bedt de 25 medlemmer af Kommissionen om, er at opgive, hvilke gratis ferier de har afholdt, siden de blev medlem af Kommissionen. De har blankt afvist at besvare dette spørgsmål og dermed udvist foragt for Parlamentet. Da det kom frem, at hr. Mandelson og hr. Barroso har været på ferie om bord på nogle milliardærers lystyachter, fik vi at vide, at det skulle vi slet ikke bekymre os om, og at der ikke var nogen konflikt overhovedet. Så kommer det frem, at et af de skibsværfter, som hr. Latis ejer - skibsværftet i Lamda - har modtaget 10 millioner euro i støtte, og så trækker hr. Barroso sig fra skibsbygningsporteføljen. Denne tilbagetrækning er ikke nok, og den kommer for sent. Nu er det på tide, at Parlamentet holder Kommissionen fast på dens ansvar, og jeg opfordrer indtrængende medlemmerne til at vedtage en ændring af dagsordenen, så hr. Barroso kan give møde for Parlamentet allerede i denne uge.
Formanden.
   - I overensstemmelse med vores forretningsorden skal jeg nu spørge, om der er nogen, der ønsker at tale for forslaget. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne støtte anmodningen, og jeg anbefaler i den anledning, at man studerer de eksisterende traktaters artikel 213, hvor der om Kommissionens medlemmer står: "Ved indsættelsen i hvervet afgiver de en højtidelig forsikring, hvorefter de ...", og så springer jeg lidt, "... i særdeleshed pligten til efter tjenesteperiodens ophør at udvise hæderlighed og tilbageholdenhed med hensyn til overtagelse af visse hverv eller opnåelse af visse fordele". Og hvis man ikke retter sig efter denne bestemmelse i artikel 213, så kan man afskediges eller fratages retten til pension eller andre tilsvarende fordele. Traktaten tager stilling til, at man skal være hæderlig efter ophøret. Det betyder ikke, at man ikke også skal være det under tjenesteperioden. Så jeg vil anbefale, at vi stemmer for og får en fuld redegørelse fra Kommissionen i anledning af den gaveregn. 
Formanden.
   - Da der ikke er nogen, der ønsker at tale imod hr. Farages forslag, sætter vi det til afstemning.
Og nu et indlæg til forretningsordenen, der er blevet rejst tidligere.
Nils Lundgren (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg er meget overrasket over, at folk her i plenarforsamlingen, som er valgt til at stille den udøvende magt til ansvar, vil stemme nej til forslaget. 
Formanden.
   - De anmoder om et indlæg til forretningsordenen, og så skal De som bekendt oplyse mig om, hvilken artikel i forretningsordenen De henviser til. 
Nils Lundgren (IND/DEM ).
   - Set i lyset af det jeg sagde, vil jeg godt understrege, at jeg ikke nåede at stemme ja til forslaget, og det vil jeg gerne have ført til protokols. Det var imidlertid et skandaløst scenario. 
Formanden.
   - Udmærket, det vil fremgå af protokollen, at De ønskede at stemme ja.
Der foreligger ingen forslag til ændring. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, jeg henviser til forretningsordenens artikel 154, jf. artikel 132 vedrørende artikel 150. Der foreligger en protest mod Dombrovski-betænkningen, som Budgetudvalget stemte om, selv om et stemmeberettiget medlem gjorde indsigelse mod mundtlige ændringsforslag. Jeg mener ikke, at denne betænkning kan komme til forhandling ...
Formanden.
   - Deres indlæg drejer sig om onsdag, men fortsæt venligst. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Dombrovski-betænkningen er på dagsordenen onsdag aften, selv om der forelå en procedurefejl i Budgetudvalget i den forbindelse. Det er en kendsgerning, at der blev stillet graverende mundtlige ændringsforslag, som et udvalgsmedlem protesterede imod, og til trods herfor kom betænkningen til afstemning. De modtog et brev herom. Denne protest blev også fremsat under den seneste plenarforhandling, og jeg vil gerne gentage den her. Hvis De insisterer på at ville gennemføre denne forhandling, må jeg nødvendigvis sige, at jeg anser den og den forrige afstemning for at være uretmæssige og i strid med forretningsordenen.
Formanden. -
   Mange tak, fordi De minder mig om, at De har skrevet til mig. Jeg har modtaget Deres brev, og jeg mangler blot at underskrive det svar på Deres bemærkninger, som tjenestegrenene har udarbejdet. De vil meget snart modtage det.
Der foreligger ingen forslag til ændring.
Formanden. -
   Vi fortsætter med indlæg af et minuts varighed om politisk vigtige sager. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   - Hr. formand, som formand for Den Tværpolitiske Gruppe om traditionelle nationale mindretal vil jeg hermed orientere parlamentsmedlemmerne om vores brev til formand Josep Borell, hvori vi giver vores fulde støtte til vores 11 catalanske kollegers berettigede andragende om at måtte tale på catalansk på Europa-Parlamentets plenarmøder. Det er i tråd med den spanske forfatning og Spaniens appel til Det Europæiske Råd. Det indebærer ingen ekstra omkostninger for Europa-Parlamentet, eftersom repræsentanterne erklærede sig villige til at gøre deres krav gældende dagen før deres tale på plenarmødet. Derfor beder jeg formand Borrell, der selv er catalonier, om at forelægge Formandskonferencen Den Tværpolitiske Gruppes andragende om, at de catalanske talere fremover får lov til at tale på catalansk på plenarmøderne. 
Yannick Vaugrenard (PSE ).
   - Hr. formand, i det vestlige Frankrig, i Guérande og Saumur, og i Spanien, i Barcelona, nedlægges i øjeblikket hen ved 800 arbejdspladser på grund af virksomhedsflytning inden for Europa. Den canadiske elektronikvirksomhed Celestica, som producerer elektroniske kredsløbskort, har besluttet at lukke produktionsfaciliteterne og flytte dem til Den Tjekkiske Republik, som er medlem af vores Union, og hvor arbejdskraftomkostningerne er lavere.
Der er grund til at hilse beslutningen om at afsætte godt 11 milliarder euro til de regioner og personer, som rammes af omstruktureringer, velkommen. I en kontekst, som også er præget af virksomhedsflytninger, er det imidlertid også helt afgørende at have en politik, som støtter de arbejdstagere og de områder, som må lide under virksomhedsflytninger inden for Unionens grænser. Håbet om en europæisk social model til gavn for de 25 EU-lande, som er baseret på en stærk social samhørighed, kan kun bestå, såfremt vores institutioner iværksætter konkrete og markante politikker, som tager sigte på territorial og menneskelig solidaritet.
Derfor er det bydende nødvendigt, at vi konkretiserer dette stærke politiske ønske ved at støtte dem, som lider under virksomhedsflytninger inden for EU. 
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede medlemmernes opmærksomhed på den 17. maj, som er udråbt til international dag mod homofobi. Jeg vil gerne opfordre medlemmerne af Europa-Parlamentet til at støtte dette initiativ, eftersom der desværre stadigvæk i dag er homoseksuelle i Europa, som ikke nyder godt af de grundlæggende europæiske rettigheder. Så sent som i sidste uge blev en mand gennembanket af syv krystere i den by, som er symbol på tolerance og frihed, Amsterdam, blot fordi han holdt det menneske, han havde kær, i hånden. Vi mindes i disse dage alle ofrene, som faldt under Anden Verdenskrig. Heriblandt var der også mange homoseksuelle, som blev forfulgt og dræbt på grund af deres seksuelle orientering. Der er lande, som stadigvæk ikke anerkender dette. Jeg vil således opfordre alle medlemmer til i næste uge også at mindes disse mennesker. 
Jim Higgins (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i sidste uge fejrede vi etårsdagen for den hidtil største udvidelse af EU. Medlemskabet for 10 nye lande fra den tidligere Sovjetblok og Jugoslavien, de baltiske stater og Middelhavsområdet er uden tvivl den mest betydningsfulde og historiske begivenhed i EU's historie. Disse lande, som for manges vedkommende i mange år havde været holdt fast i Moskvas jerngreb, deltager nu i det mest enestående og vellykkede eksperiment i demokratiets historie.
General de Gaulle drømte om et forenet Europa fra Atlanterhavet til Ural. I lyset af de daværende forhold - jerntæppet, den kolde krig og den militære polarisering mellem Øst og Vest - var der ikke mange andre end de Gaulle, som kunne tro på, at noget sådant kunne ske. Men det skete, og det bør fejres. Jeg ønsker vores venner i de 10 nye lande held og lykke.
Jeg kommer fra Irland, et land, hvis økonomi er gået fra at være noget nær en fattig tredjelandsøkonomi til en af de stærkeste i Europa takket være EU-støtten, som vi har modtaget gennem vores medlemskab, og jeg ønsker samme fordele og succes for vores 10 nye naboer.
Det er takket være denne integration lykkedes at løse de ældgamle konflikter mellem europæiske lande. Den politiske og økonomiske genforening af vores kontinent er en sejr for Europas ånd, en sejr, vi alle kan være stolte af. 
Gyula Hegyi (PSE ).
   - Hr. formand, der bor kun nogle få hundrede ungarere i Letland i dag, men hvis vi tror på mindretals menneskerettigheder, må vi også påtale det, når disse rettigheder mangler. Ifølge lettisk lov er det faktisk umuligt for ikke-lettiske indbyggere i Letland at blive statsborgere. De kan ikke stemme ved valg og heller ikke få et pas, og de har meget svært ved at finde arbejde. De betragtes som statsløse i det land, hvor de bor. Desværre hører de fleste ungarere, der bor i Letland, til de hundredtusindvis af statsløse personer. De lettiske myndigheder dækker denne diskrimination ind bag Stalins synder. Jeg vil ikke vælge side i den historiske debat mellem letter og russere. Jeg forstår den lettiske nations trængsler, men jeg nægter at acceptere kollektiv afstraffelse. Under alle omstændigheder er diskrimination uforklarlig, især hvad angår ungarere, da vi var ofre for den samme stalinistiske undertrykkelse. Jeg håber, at mine lettiske kolleger, i betragtning af vores fælles demokratiske værdier, vil henstille deres myndigheder til at komme denne form for diskrimination til livs.
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for den følsomhed, De udviste, da De lige før talte om 60-årsdagen for fascismens afslutning, for det folkedrab, der blev begået på europæere, navnlig jøder.
Maj måned bringer imidlertid også erindringer frem om et andet folkedrab, begået af en af Hitlers forgængere, Kemal Atatürk, da han trængte ind i Samsun den 19. maj 1919 og nedslagtede en halv million pontere. Historikerne fra den tid beretter om, at Sortehavet blev rødt, og der lå bunker af hoveder på torvene.
Jeg mener, vi bør udvise følsomhed og fordømme denne begivenhed, som ikke blev efterfulgt af en Nürnberg-proces, som i Hitlers tilfælde. Vi er nødt til at vise verden, at vi, det frie Europa, tænker på, kender til og husker alle dem, som har begået disse forbrydelser mod befolkningerne. Ponterne bør mindes. Jeg vil derfor anmode Dem om at indføre en dag til minde om ponterne og ligeledes en mindedag for armenerne. Det er et spørgsmål om retfærdighed, et spørgsmål om følsomhed. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
   - For 60 år siden sluttede Anden Verdenskrig i Europa, da Tysklands Tredje Rige kapitulerede, og fjendtlighederne ophørte. Derfor er det nu på sin plads at påpege, at det ikke kun var Hitlers Nazityskland, der havde ansvaret for at starte denne globale militære konflikt, der krævede over 20 millioner menneskeliv. Det var også Stalins internationalistiske Sovjetunion. Molotov-Ribbentrop-pagten, som de to lande indgik i august 1939, tog det for givet, at de to socialistiske diktaturer ville iværksætte et fælles militært angreb på de andre demokratiske lande i Europa. Sovjetunionen begyndte først at kæmpe på de Allieredes side i 1941, efter at være blevet angrebet af sin tidligere partner, Tyskland.
Til forskel fra de Allierede styrker i vest indførte Den Røde Hær et system med kommunistisk tvang, efter den havde drevet tyskerne ud af Central- og Østeuropa. Der var faktisk tale om en ny besættelse, som undertiden var endnu værre end den tyske. På Teheran-, Jalta- og Potsdam-konferencerne fik Stalin politisk opbakning til sine handlinger fra repræsentanter fra de vestlige lande, herunder USA. Godt nok er det flovt, men det var det, der skete i virkeligheden, og det må vi ikke glemme i vores bestræbelser på at skabe en politisk vision om et forenet Europa.
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på morgendagens afstemning i Det Midlertidige Udvalg om De Finansielle Overslag for perioden 2007-2013. Som ordfører for finansieringen og programplanlægningen for udviklingen af landdistrikterne i denne periode anmoder jeg Dem, hr. formand, om at støtte de berettigede anliggender og krav om tilstrækkelige finansielle ressourcer med henblik på den kontinuerlige videreudvikling af landdistrikterne, således at der også i fremtiden kan garanteres en udvikling her, som er i overensstemmelse med kriterierne fra Lissabon og Göteborg.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, efter at jeg har mødtes med arbejdstagere og ansvarlige fra virksomheder i tekstil- og beklædningsindustrien i Portugal, er det nødvendigt endnu en gang at understrege, at der er et presserende behov for foranstaltninger på EU-plan for at undgå en forværring af en situation, der allerede er kendetegnet af lukning af virksomheder og stigende arbejdsløshed med de deraf følgende sociale problemer for tusindvis af arbejdstagere og deres familier.
Det er uforståeligt, at Kommissionen har udskudt gennemførelsen af nødvendige og øjeblikkelige foranstaltninger. I lyset af den vanskelige situation, som sektoren befinder sig i, er det beklageligt, at Kommissionen har udskudt den formelle indledning af en procedure til iværksættelse af beskyttelsesklausulen, men tværtimod har indledt en såkaldt efterforskning, der kan tage måneder.
Den samfundsøkonomiske situation i nogle af de regioner, der er mest afhængige af denne sektor, er alvorlig, og den kan blive endnu alvorligere, hvis Kommissionen og Rådet fortsat afviser at påtage sig deres ansvar. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har mange gange både skriftligt og mundtligt henledt Kommissionens opmærksomhed på EU-landenes, især Polens, problemer på bærområdet. Jeg tog f.eks. spørgsmålet op over for Kommissionen den 28. oktober 2004, og den 13. december anmodede jeg formanden om at gøre noget for at indføre beskyttelsesforanstaltninger. Jeg vil gerne takke formanden for at have taget affære i denne sag. Det glædede mig meget at høre fra Kommissionens repræsentant, der var til stede i Europa-Parlamentets Landbrugsudvalg på mødet den 19. april 2005, at der ville blive sendt en delegation til Polen for at udføre en undersøgelse på stedet, og faktisk har delegationen allerede været der. Da de første bær bliver plukket meget snart, opfordrer jeg kraftigt formanden til at sørge for, at delegationen fremlægger sine løsninger, før høsten begynder. Ellers skal vi vente endnu et år, før vi kan intervenere i bærmarkedet, og de polske producenter vil lide yderligere tab. Jeg understreger, at Polen producerer 50 % af alle bær, der dyrkes i EU, og jeg opfordrer igen formanden til at gøre noget ved sagen.
Jörg Leichtfried (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne benytte lejligheden til at gøre Parlamentet opmærksom på et forhold, som ikke ligefrem er positivt. Pr. 1. januar 2005 blev den kvotefri handel med tekstiler og tøj også en realitet i Europa, og siden da har der været dramatiske ændringer. Inden for tre måneder er tekstilimporten fra Kina steget ganske betragteligt, nemlig med 700-800 %. En virksomhed i min valgkreds, som allerede har lidt alvorlige tab som følge af denne importstrøm, konstaterede en ordretilbagegang på 8 %, og den måtte afskedige hele 9 % af medarbejderstaben. I hele Europa er der ca. 1 million arbejdspladser, som er truet af denne udvikling.
Jeg opfordrer derfor kollegerne til ikke alene at støtte Kommissionens foranstaltninger i denne forbindelse, men også til at påvirke dem, således at udformningen og effektiviteten heraf styrkes.
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, i forbindelse med folkeafstemningerne i forskellige medlemsstater om forfatningen for Europa må vi konstatere, at der ikke altid i debatten om forfatningen fremføres korrekte argumenter. I eksempelvis, som er et informationsskrift, der udgives af Kommissionen i Belgien, kunne man i aprilnummeret læse en artikel, hvori modstanderne af forfatningen blev bebrejdet, at de optrådte populistisk og søgte at fylde folk med angst. Det er en udbredt opfattelse, som bevidst eller ubevidst holdes i live af visse interessegrupper. Den seneste udvikling viser imidlertid, at tingene ikke er så enkle, som nogle prøver at fremstille dem. Hvad skal man eksempelvis mene om den nederlandske justitsminister Donner, som i en tale har erklæret, at forkastelse af forfatningen ville have lige så store konsekvenser som opløsningen af og borgerkrigen i det tidligere Jugoslavien? En uge senere satte premierminister Balkenende et nej til forfatningen i forbindelse med Auschwitz. På en statslig fransk radiokanal hævdede en læge, at sejr til nejsigerne ville indebære en katastrofe for aidsforskningen. Dette er forkasteligt, hr. formand. I Europa-Parlamentet blev der oprettet en , som sikrer, at vi hurtigt kan gribe ind over for forkerte oplysninger om forfatningen fra modstandernes side. Vi burde også gribe ind over for forkerte oplysninger fra tilhængernes side. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   - Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på forskellige uregelmæssigheder vedrørende pensionsbetalinger. I visse lande er den nyeste tendens at forhøje pensionsalderen og nedsætte pensionen eller slet ikke udbetale den. De ansvarlige begrunder det med økonomiske hensyn og den aldrende befolkning, selv om det sidstnævnte forhold skyldes mange års antifamiliepolitik. Forsikringstagere, der begynder i et nyt job, skal kunne føle sig sikre på, at de vil få pension, hvis de opfylder visse krav, og der er gået et fastsat stykke tid. Staten bør træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre midlerne til at beskytte befolkningens forfatningsmæssige rettigheder. De lande, der ændrer reglerne, som det passer dem, ikke udbetaler pension eller nedsætter pensionsudbetalingerne, krænker grundlæggende sociale rettigheder, som vedrører det enkelte menneskes naturlige værdighed. Disse rettigheder bør ikke krænkes, især ikke i EU-medlemsstater, som gør et stort nummer ud af at respektere sociale rettigheder. Det er også underforstået i princippet om, at offentligheden har tillid til staten. 
Adam Jerzy Bielan (UEN ).
   - De ceremonier, der finder sted i Moskva i dag for at markere Anden Verdenskrigs afslutning, var tænkt som et symbol på global forsoning og enhed. Man kan dog ikke lade være med at tænke, at Kreml forsøger at benytte lejligheden til at omskrive historien. Kreml har sat spørgsmålstegn ved de forbrydelser, der blev begået i Katyn, hvor flere tusind polske officerer blev myrdet, samt folkemordet i arbejdslejrene og den ulovlige annektering af de baltiske lande. Derfor boykottede ledere fra Litauen, Estland og Georgien ceremonien. Vi må ikke glemme, at Anden Verdenskrig begyndte med, at Nazityskland og Sovjetunionen næsten samtidig angreb Polen, og heller ikke at Hitler og Nazityskland ikke var de eneste krigsmagere, idet Sovjetunionen var medskyldig. Endelig skal vi huske, at afslutningen på den fascistiske besættelse af Østeuropa markerede begyndelsen på den sovjetiske dominans. Hvis vi glemmer disse kendsgerninger, kan dagens ceremoni i Rusland meget vel blive en lovprisning af sovjetisk imperialisme frem for en fejring af sejren over fascismen.
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, trosfrihed er en af Europas vigtigste grundlæggende værdier.
For to dage siden deltog kristne i en messe i den tyrkiske by Bergamos, hvor den ortodokse økumeniske patriark Bartholomæus også deltog. Her blev de angrebet af en større hob af tyrkiske nationalister, kendt som "de grå ulve", som forsøgte at afbryde messen ved at råbe ukvemsord, fornærmelser og dødstrusler mod deltagerne i messen. Det tyrkiske politi gjorde intet forsøg på at standse dem, og ingen blev anholdt eller retsforfulgt. Det er et af de mange eksempler på statstolereret og i mange tilfælde statssponsoreret forfølgelse af kristne i Tyrkiet.
Hr. formand, jeg vil bede Dem sende en stærk protest til den tyrkiske premierminister og i meget entydige vendinger gøre det klart for ham, at hvis han vil have os til at tro på, at Tyrkiet har et seriøst ønske om at blive medlem af EU, skal han bl.a. sikre, at religiøse mindretals rettigheder, og navnlig de tyrkiske kristnes, beskyttes og respekteres ordentligt. 
Carlo Fatuzzo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, desværre er mange europæiske borgere begyndt at holde mindre og mindre af Europa. I Italien skyldes det utvivlsomt til dels indførelsen af euroen i stedet for liren. Det har medført prisstigninger på alle varer og forledt forbrugerne til at tro, at de betaler mindre i den nye valuta end i den gamle.
Jeg ville sætte stor pris på det, hvis De, hr. formand, ville informere Rådet og den relevante kommissær om mit forslag til at løse problemet, nemlig at indføre obligatorisk prismærkning i både euro og lire, hvor prisen i lire er dobbelt så høj som prisen i euro. Jeg er sikker på, at det ville få borgerne til at holde mere af Europa igen. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, de polske parlamentsmedlemmer er noget bekymret over antallet af polakker i topstillinger i Kommissionen. Aftalen var, at 17 sådanne stillinger skulle besættes med polakker, men der er ikke en eneste polsk generaldirektør, vicegeneraldirektør, direktør, ledende konsulent eller kontorchef. Ikke en eneste af disse stillinger er besat med en polak, selv om Polen skulle have haft 17 af dem. Litauen og Cypern, som skulle have haft henholdsvis fire og to stillinger, har samme problem. Det er altså tre lande, der har dette problem. Endvidere er der stadig ingen estiske, lettiske eller slovakiske generaldirektører eller vicegeneraldirektører. I de nye medlemsstater har offentligheden været forarget over dette, som trodser enhver beskrivelse, og jeg beder formanden om at gøre noget ved sagen. 
Vytautas Landsbergis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne nævne et besynderligt forhold, som er blevet nævnt mange gange i den seneste tid, nemlig påstanden om, at USSR's sammenbrud var en "tragedie for det russiske folk". Men andre folk fik ændret deres status fra bundne nationer til frie nationer. Betyder den første påstand, at det russiske folk er så anderledes, at frigørelsen fra det autoritære, sovjetiske tyranni på tragisk vis har gjort dem ulykkelige? Ingen myndighed, end ikke den russiske præsident, har ret til at beskrive sin nation på en så tegneserieagtig måde. Vi bør bekymre os om, hvordan vi kan forsvare det russiske folks værdighed. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg er sikker på, at alle her i dag er klar over, at der sidste torsdag blev afholdt parlamentsvalg i Storbritannien. Det skete i henhold til et afstemningssystem, som er grundlæggende uretfærdigt, og som ikke længere kan forsvares her i det 21. århundrede. Og det gav nogle besynderlige resultater: Labour-Partiet, som nu danner regering, vandt 55 % af pladserne med kun 35 % af de afgivne stemmer. 39 % af vælgerne gad ikke engang stemme. Storbritannien har nu en regering, som kun er valgt af 21 % af vælgerne.
I 1999 tvang EU Storbritannien til at indføre en form for forholdstalsvalg i forbindelse med valgene til Europa-Parlamentet. Eftersom Kommissionen nu er Storbritanniens reelle regering, kunne den måske gøre os den tjeneste at tvinge Storbritannien til at indføre en slags forholdstalsvalg ved parlamentsvalgene. Med et retfærdigt valgsystem kunne Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti blive repræsenteret i det britiske parlament og i sidste instans nå vores mål, nemlig Storbritanniens ubetingede udtræden af EU. 
Bogdan Pęk (IND/DEM ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, de seneste nyheder fra Frankrig er ikke opmuntrende. Under optakten til folkeafstemningen om forfatningen for Europa har journalister, der arbejder for de statslige medier, især tv-kanalerne, protesteret voldsomt og anklaget de pågældende myndigheder og mediechefer for deres alvorlige mangel på objektivitet i dækningen af forfatningen. Bølgerne er gået højt, og der kar været beskyldninger om åbenlys partiskhed. Jeg mener, at Parlamentet skal vise flaget i denne sag. Hvem skal ellers holde øje med, at medierne fortæller sandheden under optakten til en så vigtig politisk beslutning, som det franske folk skal træffe, hvis ikke vi gør det? Jeg synes, at formanden skal gøre noget ved sagen, og at vi bør sende en delegation af observatører til Frankrig, som skal undersøge, om der forekommer krænkelser af de demokratiske principper. 
Sylwester Chruszcz (IND/DEM ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne orientere Parlamentet om den katastrofale situation for den polske fiskeindustri som følge af EU's beskyttelsesforanstaltninger. Det er ret tydeligt, at hensigten med disse foranstaltninger er at udrydde Polens fiskeri i Østersøen, og det har allerede vist sig, at de har medført en betydelig stigning i arbejdsløsheden i kystområderne, siden Polen tiltrådte EU. Vi polakker er tvunget til at acceptere absurde fangstkvoter, som overhovedet ikke beskytter bestandene. Der er ingen biologisk eller økonomisk begrundelse for disse kvoter, og jeg er overbevist om, at de bunder i politiske overvejelser. Indtil nu har Kommissionen ikke foreslået nogen løsninger, der gør det muligt for de polske fiskere at indhente deres kolleger i Vesten. Først og fremmest er der ikke fremlagt nogen forslag til, hvordan EU-støtte kan bruges til at modernisere fiskerflåden. 
Formanden. -
   Vi har hermed afsluttet dette punkt på dagsordenen. 
Formanden. -
   Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om retfærdighed for Robert McCartneys familie.
Jeg vil gerne sige til Dem, at Robert McCartneys søstre befinder sig i logen ved siden af hr. Niall O'Neill. Vi byder Dem velkommen til vores forhandling. 
Stavros Dimas,
    Hr. formand, Kommissionen vil endnu en gang forsikre om sin uforbeholdne fordømmelse af mordet på McCartney. Kommissionen har fuld forståelse og udtrykker sin beundring for McCartney-søstrenes beslutsomme indsats for at finde frem til sandheden og opnå retfærdighed og støtter helhjertet denne indsats.
Selv om Kommissionen, som McCartney familien naturligvis også forstår, ikke kan gribe ind i retslig efterforskning og retsforfølgelse i medlemsstaterne, vil den benytte lejligheden i dag til at hædre det mod og den værdighed, McCartney-familien udviser i sin søgen efter sandhed og retfærdighed. Kommissionen kan kun udtrykke beundring for den stærke og modige holdning, som McCartney-søstrene har udvist i deres kamp for at få retfærdighed. Den udtrykker sin solidaritet med McCartney-familien og er overbevist om, at sandheden vil være afdækket, når den irske retssag er afsluttet.
Frihed kan ikke eksistere uden sikkerhed, men sikkerhed kan heller ikke eksistere uden retfærdighed. Retsstaten er demokratiets og de grundlæggende rettigheders hovedhjørnesten, og McCartney-søstrene kæmper ikke for hævn, men for retfærdighed. Kommissionen støtter uforbeholdent deres sag. 
Avril Doyle,
   Hr. formand, jeg vil indledningsvis byde velkommen til repræsentanterne for McCartney-familien, som er til stede her i aften, og sende Parlamentets bedste ønsker til alle søstrene, Catherine, Paula, Gemma, Clare og Donna og naturligvis også til Robert McCartneys forlovede, Bridgeen. De er meget velkomne i Europa-Parlamentet.
På vegne af hr. Poettering, formanden for PPE-DE-Gruppen, mine egne vegne og især på vegne af mine kolleger i den irske delegation vil jeg gerne udtrykke vores fulde støtte til dem i deres modige, værdige og beslutsomme stræben efter retfærdighed i forbindelse med det brutale mord på deres bror Robert.
Som min partileder i Dáil Éireann, Enda Kenny, sagde, blev Robert McCartney gennemtævet og stukket ihjel efter ordre fra en af lederne i IRA's Belfast-brigade efter en mindre uoverensstemmelse mellem lederens onkel og den gruppe, som hr. McCartney var sammen med.
Robert McCartney var på det forkerte sted på det forkerte tidspunkt, men dette her var ikke bare et almindeligt værtshusslagsmål, som nogle har forsøgt at beskrive det. Han blev gennemtævet og stukket ihjel i et brutalt angreb, som bar alle kendetegn for et politisk motiveret IRA-mord. Han blev dræbt af op til 12 mordere, hvoraf mange er kendte medlemmer af IRA.
Først benægtede Sinn Féins Alex Maskey på det kraftigste, at IRA skulle have deltaget, men to uger senere udsendte Sinn Féins Gerry Kelly efter at have talt med familien en udtalelse om sagen, og de indrømmede, at IRA havde været med i det.
Dette drab blev nådesløst overvåget og efterfølgende metodisk dækket over af mænd, som meddelte, at deres handling var et IRA-anliggende, af mænd, som fortsatte med at skræmme de 70 vidner til forbrydelsen og deres familier, først ved at forbyde dem at tilkalde en ambulance den pågældende aften, mens Robert McCartney lå og blødte til døde for øjnene af dem, samtidig med at hans kollega lå ved siden af og også var alvorligt såret. Så advarede de dem mod at samarbejde med myndighederne.
Så stor er angsten og intimideringen af vidnerne, at tavshedens lov omkring hændelsen stadig ikke er blevet overtrådt, her næsten fire måneder efter Robert McCartneys død.
I denne aftens beslutningsforslag opfordrer vi "Sinn Féins ledelse til at insistere på, at de ansvarlige for mordet og vidner til mordet samarbejder direkte med PSNI og undgår trusler om gengældelse fra IRA" eller samarbejder med ombudsmanden for Nordirland.
IRA's rystende tilbud fra den 8. marts 2005 om at skyde dem, der har begået denne forfærdelige forbrydelse, er afskyvækkende og barbarisk og er blevet mødt med vantro i den civiliserede verden. Alene det at foreslå, at man kan gøre afbigt på den måde, viser, at IRA overhovedet ikke har lært noget de sidste 30 år. Det viser, hvor lille forståelse denne gruppe har for de grundlæggende aspekter af retsstatsprincippet i en demokratisk stat.
Det retsprincip, som Sinn Féin gør sig til talsmand for, og som IRA håndhæver, er et brutalt regime baseret på rædsel, intimidering og vold. Et parallelsamfund, som er uforeneligt med et demokratisk samfund. I en sådan grad baseret på ulovligheder og kriminalitet, at det er en fornærmelse mod selve begrebet retfærdighed og efterlader sine ofre, i dette tilfælde McCartney-familien, magtesløse og uden mulighed for oprejsning for deres forfærdelige tab.
Men disse tapre kvinder, McCartney-kvinderne, har nægtet at lade sig skræmme under deres fire måneder lange kampagne for retfærdighed for deres bror og partner og har fået kastet mere lys over den bagvedliggende bølleterror og kriminalitet, som har eksisteret i Nordirland siden den officielle våbenhvile med IRA, end det er lykkedes for både de to regeringer og det politiske samfund i Nordirland at skabe i de sidste 10 år.
I dag slutter vi, de 25 medlemsstater i Europa-Parlamentet, os til den irske regering, den britiske regering og den amerikanske kongres i støtten til McCartney-familiens kampagne for retfærdighed. Ved at bringe Roberts mordere for en domstol udtrykker vi samtidig alle anstændige menneskers totale afvisning af tilfældige myrderier, lemlæstelse og vold. Det er et krav om reel fred.
Jeg håber, at vi kan hjælpe Roberts familie, hvis det bliver nødvendigt, hvis ingen af vidnerne eller IRA og Sinn Féin selv er modige og hæderlige nok til at give det nordirske politi eller ombudsmanden de nødvendige oplysninger til at få iværksat en retsforfølgelse. Vi er ikke i fare for at skabe præcedens, for denne sag er enestående. For første gang er denne bevægelse blevet rystet i sin grundvold af den voldsomme reaktion fra dens eget samfund. Nu kan de sætte handling bag deres ord. Denne sag er en prøve på bevægelsens oprigtighed, på dens gentagne afstandtagen fra alle former for kriminelle aktiviteter - eller er det bare tomme ord? Det vil tiden vise. Jeg anbefaler Parlamentet at stemme for beslutningsforslaget. 
Hannes Swoboda,
   Hr. formand, på vegne af den socialdemokratiske gruppe i Parlamentet vil jeg gerne udtrykke vores fulde støtte til familien McCartney i dens søgen efter retfærdighed, sandhed og fred. McCartney-søstrene besøgte os her i Parlamentet, hvor de deltog i et gruppemøde under forsæde af hr. Schulz, og vi beundrede deres mod og retlinethed, og det agter vi også at gøre fremover. Det glæder os meget, at hr. De Rossa og hr. Titley kan se denne sag fra to sider, som i sidste ende er én og samme side. Når jeg nu som ikke-irer tager fat på emnet, gør jeg det ikke mindst for at vise, at dette ikke kun er et irsk, men derimod et fælleseuropæisk problem. Når vi i disse dage mindes afslutningen på Anden Verdenskrig, sker det også på baggrund af, at Europa for os står som modpolen til vold, hvad enten den er politisk motiveret eller ej. Det er et faktum, at den type foranstaltninger, som vi taler om her i dag, ikke er politiske foranstaltninger, men derimod kriminelle aktiviteter, som blot har fået en politisk indpakning. Men for os alle her i Parlamentet og for min gruppe i særdeleshed fremstår Europa som en enhed, der søger at løse konflikter, og som vil diskutere og forhandle. Europa er imod voldsanvendelse og ønsker ikke at tage stilling til, hvem der er mest voldelig. 
Modtageren af Nobels fredspris, hr. Hume, deltog i vores gruppemøde i dag, og han understregede, hvor vigtigt det altid har været for ham at se og anerkende forskellene i Europa, og det handler ikke kun om forskellene mellem to forskellige lejre, men også om forskelle inden for den samme lejr. Det er uacceptabelt, at man koldblodigt dræber en mand - som det var tilfældet her - blot fordi man ikke synes om ham, eller fordi han har en anden mening end en selv. Selv om en politisk gruppering har klare målsætninger, skal den også være parat til at acceptere forskellige synspunkter, og lad mig i den sammenhæng endnu en gang udtrykke vores fulde støtte til familien McCartney, til disse modige kvinder, til disse modige søstre, som fortsætter deres kamp. Vi vil støtte dem, indtil der også hersker fred og retfærdighed i Nordirland, og indtil den europæiske ånd holder sit indtog hos dem, som endnu ikke accepterer den. Vi vil kæmpe indædt for sejren.
Marian Harkin,
    Hr. formand, tak, fordi De giver mig mulighed for at tale om denne beslutning om mordet på Robert McCartney.
På mine egne og ALDE-Gruppens vegne byder jeg McCartney-søstrene og Robert McCartneys forlovede hjertelig velkommen her i Europa-Parlamentet i Strasbourg. Jeg vil gerne rose dem for deres mod og udholdenhed. De har rejst sagen i Belfast, Dublin, Washington DC og nu også i Europa-Parlamentet. Jeg er ikke i tvivl om, at vi i Parlamentet vil støtte dem så meget som muligt i deres kamp for retfærdighed.
Omstændighederne omkring Robert McCartneys mord har rystet mange mennesker. Men den professionelle oprydning og efterfølgende intimidering af vidner og andre har oprørt alle, som virkelig troede på retfærdighed, sandhed, retsstatsprincippet og selve demokratiet. Jeg ved godt, at den oprindelige hensigt var og stadig er at få bragt hr. McCartneys mordere for en domstol, men denne jagt på retfærdighed har også påvirket det politiske landskab i Nordirland. Den har udfordret dem, som opfattede sig selv som urørlige. Den har kastet et klarhedens lys over nogle af de mørkere sider, hvor vold og intimidering stadig har overtaget.
Folk har hvisket om dette her i årevis, men de af os, som ikke havde været udsat for det, lyttede vantro og desværre også med en vis tvivl. Men nu er der kastet lys over det. Jeg kan ganske vist ikke sige, at det aldrig vil ske igen, men jeg kan sige, at hemmeligholdelsens slør er blevet løftet.
Det er ikke muligt på så kort tid at give en meningsfuld beskrivelse af baggrunden for situationen i Nordirland, men som i alle andre konfliktområder er det en meget kompleks situation. De, som ønsker at få os til at tro, at vi i Nordirland har de gode på den ene side og de onde på den anden, giver ikke en korrekt beskrivelse af situationen.
Jeg tilslutter mig fuldt og helt udtalelsen om, at vold og fred ikke kan eksistere side om side. Men for at få sat en definitiv stopper for volden og fremme freden skal der være et ægte ønske om at indgå i en dialog og dele magten, og alle parter skal acceptere, at fortiden ikke kan være bestemmende for fremtiden.
Når vi ser på fremtiden, ser vi kvinder som McCartney'erne, som nægter at bøje sig for intimidering, og som frem for alt ønsker at leve i et fredeligt samfund. Når talen falder på fredsprocessen, ser vi desværre ikke så mange kvinder omkring forhandlingsbordet; men når det drejer sig om at slutte fred og opbygge freden i samfund og lokalområder, er det ofte kvinder, der tager føringen; kvinder, som har forståelse for, at fred ikke blot drejer sig om politiske erklæringer eller dokumenter og aftaler. Sådanne aftaler danner blot rammen om freden. Det store arbejde med at opbygge freden skal udføres i dagligdagen, i skolen, på kontoret, i klubber og lokalcentre, hvor kvinder spiller en kolossalt vigtig rolle.
Med hensyn til finansieringen af freden har EU sat mange velmenende mennesker i stand til at bidrage til fredsprocessen i Nordirland. Jeg mener, at EU kan yde et nyt bidrag i dag. Hvis politiet i Nordirland ikke kan bringe sagen for en domstol, bør EU yde et økonomisk bidrag fra budgetkontoen for bistand til ofre for terrorisme for at hjælpe McCartney-familien med at indlede et civilt søgsmål i dens bestræbelser på at finde frem til sandheden. 

Jean Lambert,
   Hr. formand, jeg vil gerne byde velkommen til Robert McCartneys familie og forlovede.
I weekenden deltog jeg i en nattevagt i London, hvor vi mindedes 10-årsdagen for Brian Douglas, som døde for politiets hånd. Det er et faktum, men alligevel er ingen blevet stillet for en domstol eller holdt ansvarlig for hans død. Brians familie står ikke alene. Der er mange af den slags sager i Det Forenede Kongerige, hvor folk har mistet dem, de elsker, under sådanne voldelige omstændigheder, men alligevel er der ingen, som er blevet draget til ansvar i en retssal.
Familierne kan fortælle om deres brændende følelse af uretfærdighed over denne situation og deres vrede over, at deres kæres morder kan leve videre, kan se sine børn vokse op, være sammen med venner og alt det, som de har berøvet deres offer for. Robert McCartney kommer aldrig til at se sine børn vokse op.
Vi ved, at der er to grunde til, at vidnerne i mange tilfælde ikke træder frem, dels en misforstået følelse af loyalitet, dels frygt for følgerne. I McCartney-sagen har vi været vidne til begge dele, og det skal ses på en politisk baggrund, der yderligere hæmmer sandheden. Denne tavshed giver magten til bøller og personer, som kun kan føle sig magtfulde, hvis de skaber en frygtens kultur. De er bange for sandheden. IRA's tilbud, som vi har hørt det, om at skyde morderne, er en krænkelse af retfærdigheden og et tegn på en forfærdende arrogance. IRA er ikke loven! I Nordirland er det nu stemmeurnerne og dermed også retsstatsprincippet, der bestemmer, uanset hvordan det har været tidligere. Man kan ikke forsvare paramilitær retfærdighed i nogen som helst af samfundets sektorer, og det har man ifølge min gruppe aldrig kunnet.
Så dette drab er et symbol på fremtiden, en lejlighed til at bryde med fortiden. Derfor har min gruppe besluttet at støtte ånden i beslutningsforslaget trods visse dele af ordlyden og vanskeligheder med hensyn til et muligt økonomisk bidrag fra EU, hvilket er årsagen til, at vi har bedt om en opdelt afstemning om dette aspekt.
Men det er også en lejlighed til at komme bort fra en kultur med hemmelighedskræmmeri og frygt og til at få draget morderne til ansvar. Det er på tide at komme ud af fortidens greb og skabe en retsstat, som omfatter alle i alle samfundsgrupper. 
Helmuth Markov,
   Hr. formand, mine damer og herrer, min gruppe hilser naturligvis Robert McCartneys søstre varmt velkommen her i Parlamentet. Vi vil gerne benytte lejligheden til at takke Dem endnu en gang. I april fik vi nemlig mulighed for at mødes med Dem, og vi forsikrede Dem om, at vores gruppe støtter Dem i forsøget på at finde Deres brors morder, i Deres søgen efter retfærdighed, i at få fred i sjælen, og i at skabe de samfundsmæssige rammebetingelser, som gør det muligt for folk at leve fredeligt side om side, selv om de har vidt forskellige meninger. Jeg vil godt understrege, at vi altid vil støtte Deres kamp.
Min gruppe støtter det berettigede krav om, at morderen eller morderne skal melde sig til politiet, og at vidnerne - enten over for politiet eller ombudsmanden eller andre instanser - skal afgive forklaringer, som holder i retten, og som kan bidrage til at idømme morderen en retfærdig straf. Der må ikke være nogen mur af tavshed, når det drejer sig om mord. Vi skal alle sammen kræve, at civilretten bandlyser dette fra ethvert samfund. Enhver institution, enhver forening, ethvert parti og ethvert individ skal yde sit aktive bidrag til, at der hersker retsstatslighed i EU, og det gælder i øvrigt også i resten af verden. I den henseende har vi alle et ansvar for, at der hersker et åbent klima i alle lande her på jorden, som gør det muligt at etablere retsstatslighed og opnå den fornødne respekt for lovgivningen.
Min gruppe tager skarp afstand fra enhver form for anvendelse af militær magt som politisk middel. Vi fordømmer statslig undertrykkelse, militærets eller politiets magtanvendelse til undertrykkelse af demokratiske bevægelser og individuelle mord- eller terrorattentater fra privatpersoner eller fra politiske grupperinger mod privatpersoner og civilsamfundsmæssige strukturer, fordi dette ikke løser de samfundspolitiske problemer, men blot skærper dem. Min gruppe anser det for at være nødvendigt at støtte fredsprocessen i Nordirland, og vi opfordrer alle involverede parter til at videreføre den fredsproces, som blev igangsat med langfredagsaftalen, og fremme den aktivt.
I min gruppes beslutningsforslag koncentrerede vi os udelukkende om selve Robert McCartney-sagen, og der gøres ikke noget forsøg på at sætte forskellige politiske grupperinger i forbindelse med mordet. Der er forskel på, om nogen opfordrer til noget, om man selv gør noget, gør noget på vegne af nogen, eller om man er medlem af en organisation. Derfor formulerede vi beslutningsforslaget, som vi gjorde, og jeg tror, at De fuldt ud vil kunne tilslutte Dem indholdet heraf. 
Kathy Sinnott,
    Hr. formand, i min egenskab af MEP for Irland tager jeg ordet i denne sag med en vis tøven. Siden det tragiske mord på Robert McCartney har jeg med beklagelse set, hvordan politikerne har fremført deres egen politiske dagsorden i forbindelse med valget for nylig og tabt hovedindholdet af denne sag af syne. Jeg vil derfor udtale mig på egne vegne.
En mand er blevet ubeskrivelig brutalt myrdet, og gerningsmændene er ikke blevet fanget eller bragt for en domstol. Hans forlovede, Bridgeen, hans børn, hans familie, er nu fanget i en kamp mod tiden, her hvor de skulle kunne give sorgen frit løb i forsøget på at komme videre. Det ser ud til, at retfærdigheden ikke sker fyldest for disse modige mennesker, og derfor er de nu kommet til os. Men hvad kan vi tilbyde dem ud over flere ord, end der allerede er blevet sagt i denne ordrige debat? Vi kan give dem det, de beder om, dvs. økonomisk hjælp til deres kamp. Penge kan betale regningerne til juridisk bistand, og det er også nødvendigt. Men det giver dem ikke retfærdighed. Derfor opfordrer jeg dem, som var til stede på denne skæbnesvangre aften, til at udvise mod og vidne mod dem, som begik forbrydelsen. Det beder jeg ikke om i min egenskab af medlem af Parlamentet, men som en mor, der ikke kan forestille sig den smerte, som denne modige familie gennemgår.
Det er Parlamentets pligt at hjælpe dem økonomisk. Det er vores pligt at søge at skabe fred i Nordirland. Men som mor bønfalder jeg dem, der har oplysninger om de bøller, der begik denne handling, om at træde frem. Denne familie har brug for retfærdighed for at komme videre og få afsluttet denne sag, så de kan sørge i fred. Det vil jeg bede om. 
Brian Crowley,
    Hr. formand, jeg vil slutte mig til mine kolleger og byde McCartney-familien velkommen her i Parlamentet til en ualmindelig forhandling uden fortilfælde. Alle, som hører Robert McCartneys historie, og hvad der skete med ham, kan ikke undgå at blive berørt af det ondskabsfulde forsæt hos dem, der var til stede. Vi kan til enhver tid undskylde et enkeltstående skænderi eller endog et tilfældigt slag. Men den aften indtraf en række af begivenheder: Robert McCartney blev bevidst gjort til jaget vildt, folk blev beordret til at finde ham og dræbe ham; de samme folk blev så beordret til at sikre, at han ikke kunne få hjælp og til at gøre rent i baren, så de fjernede alle tegn på, hvad der var sket eller forbindelser til enkeltpersoner i form af retlige beviser osv. Vi kunne måske have undskyldt en ulykke eller et uheld, men denne form for ondskabsfuldt forsæt kan ikke undskyldes.
Kvinderne i McCartney-familien - Paula, Catherine, Donna, Gemma, Clare og Bridgeen - som på alle måder er helt almindelige, har gjort noget ganske usædvanligt. Gennem deres smerte, sorg og stræben efter retfærdighed har de forenet mennesker på tværs af lande og politiske skel, også mennesker, som ikke på nogen måde er involveret i politik, men som kan sætte sig ind i en families smerte og lidelse. Det er nu op til dem, der har indflydelse i Nordirland, og dem, som har indflydelse på disse IRA-medlemmer og andre politiske organisationer, at anmelde dem til politiet og retsvæsenet, så retfærdigheden kan ske fyldest.
Vi taler om demokrati her, hvor vi fejrer 60-årsdagen for Anden Verdenskrigs afslutning. Vi taler om retfærdighed og om at mindes ofre. Der har været tusindvis af ofre i konflikten i Nordirland. Mange af disse ofre, som kommer fra alle samfundsgrupper, har ikke opnået retfærdighed. Nu er det på tide, at folk står frem og forsvarer deres sande demokratiske principper, at de viser, at de tror på retsstatsprincippet, at de tror på retfærdighed og lighed, og at alle familier fortjener at blive behandlet ens. Det er op til os her i Parlamentet at sikre, at hvis dette ikke sker på politisk plan i Nordirland, kan vi hjælpe dem på det juridiske plan. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, lige fra begyndelsen har jeg været imponeret over McCartney-familiens fantastiske mod. Intimidering og magten til at påtvinge andre sin vilje gennem frygt har altid været et lige så magtfuldt våben for IRA som dets våben og bomber. Ved at afsløre og ikke lade sig kujonere af Sinn Féins/IRA's bølleterror har McCartney-søstrene udvist et utroligt mod.
Det var et modbydeligt mord. Ved med hånden at give signal til, at der skulle bruges kniv, gav et medlem af IRA´s nordlige kommando ordre til drabet, og et centralt medlem af Sinn Féin førte brutalt kniven og slagtede denne uskyldige mand for øjnene af mange vidner. En IRA-enhed, anført af en frivillig, som havde hentet og senere skaffede sig af med kniven, koordinerede bagefter en oprydningsaktion for at fjerne retlige og andre beviser, bl.a. en optagelse fra et overvågningskamera. I klassisk IRA-stil gik intimideringsbrigaden så i aktion for at bringe vidnerne til tavshed. Selv om IRA og Sinn Féin påstår, at de har ekskluderet eller suspenderet op til 10 medlemmer, der er forbundet med mordet, fremgår deres dobbelttydighed og hykleri klart af, at denne morderiske psykopat tre måneder efter mordet stadig officielt var en af Sinn Féins officielle kasserere. Og den mand, som gav ordre til drabet, går stadig rundt i Belfasts gader i selskab med IRA's efterretningsleder, Bobby Storey, og den højtstående IRA-mand Eddy Copeland. Det viser blot, at IRA's såkaldte disciplinæraktion ikke er andet end en farce.
Vi skal under dagens forhandling høre fra en af Sinn Féins/IRA's repræsentanter i Parlamentet. Hun og hendes kolleger kan rent faktisk hjælpe denne familie ved at påvirke Sinn Féin-medlemmer såsom Bob Fitzsimmons og Joe Fitzpatrick og andre som Terry Davison, så de fortæller myndighederne sandheden om, hvad de ved om de rædselsvækkende hændelser i baggyden. Det udfordrer jeg hende til at gøre, men i stedet er jeg bange for, at vi kommer til at høre de sædvanlige tomme søforklaringer fra Sinn Féin, der stinker af falskhed, og hvor hver stavelse drypper af hykleri. Sinn Féin/IRA kunne sørge for, at McCartney-familien opnår retfærdighed, men deres første prioritet er at beskytte deres egne. Det er derfor, IRA har skabt en mur af tavshed. Den allerbedste løsning er en afskrækkende straf gennem det strafferetlige system. Hvis det lykkes for Sinn Féin/IRA at hindre denne familie i at gennemføre sagen ved domstolene, tilslutter jeg mig opfordringen til, at EU yder økonomisk støtte til et søgsmål, så morderne og de medskyldige kan blive retsforfulgt, i det mindste gennem et civilt søgsmål. Men da IRA jo fik omkring 40 millioner euro ud af deres røveri i Northern Bank, ville det være ganske uantageligt, hvis man ydede retshjælp til dem, der skal forsvare sig i en sådan sag. Endelig vil jeg tilføje, at der bør stilles EU-midler til rådighed for de mange andre ofre for IRA, som i årevis er blevet nægtet retfærdighed på grund af den selv samme intimidering. 
James Nicholson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig den velkomst, som McCartney-familien har fået her til aften, og give udtryk for min respekt for deres mod, styrke og beslutsomhed i det, de har opnået og forsøgt at gøre. Det glæder mig, at vi har denne forhandling. Ligeledes støtter jeg helhjertet McCartney-familiens stræben efter retfærdighed for deres bror Robert.
De begivenheder, der førte til drabet på Robert McCartney, viser klart, at der er tale om en hemmelig aftale. Den aften blev der ikke alene begået et mord, men baren blev også systematisk renset for beviser. Det skete alt sammen for øjnene af vidner, som angiveligt ikke har set noget som helst. Sandheden er, at de er blevet skræmt og er bange for at stå frem. For så stærkt er IRA's greb om folk i det område. Jeg opfordrer dem, som har oplysninger, til at stå frem og afgive disse oplysninger til politiet i Nordirland og få det ført til protokols, så vi kan få en ende på denne sag. IRA har indgydt frygt i borgerne. Desværre ser vi ikke ud til at være kommet tættere på en opklaring af dette mord. Den store fare er nu, at jo længere vi kommer væk fra de forfærdelige begivenheder den 30. januar, jo mere sandsynligt er det, at mordet aldrig bliver opklaret og bliver glemt, som det er sket med så mange andre mord på uskyldige mennesker i Nordirland i de sidste 35 år. Det er noget, jeg ikke ønsker skal ske.
Jeg beder Parlamentet og Kommissionen om at støtte op om denne fælles beslutning. Jeg vil bede Parlamentet om at afvise GUE/NGL-Gruppens uanstændige beslutningsforslag. Hvis hr. Markov havde boet i Nordirland, ville han ikke have sagt alt det sludder, han har sagt i aften i forsøget på at retfærdiggøre IRA/Sinn Féin, som sidder lige bag ved ham. Det er almindelig kendt, at IRA og Sinn Féin er uløseligt knyttet til hinanden.
Jeg ønsker ikke at se den fortsatte afvisning af alle opfordringer til at få bragt gerningsmændene bag denne modbydelige handling for retten. Vi kan ikke tolerere den slags terror eller intimidering nogen som helst steder i EU. Jeg ønsker ikke at se noget sådant i nogen del af det samfund, jeg ønsker at bo i, i fremtidens Nordirland. Vi har lidt nok alt for længe, og nu kræver vi et bedre liv for alle. 
Gary Titley (PSE ).
   - Hr. formand, Parlamentet har en god tradition for at støtte fredsprocessen i Nordirland, og vi har i høj grad bakket op om fredsfonden for Nordirland. Det er derfor kun naturligt, at vi er bekymrede over, at fredsprocessen er stødt på vanskeligheder, og McCartney-mordet understreger en af årsagerne til disse vanskeligheder.
Ofte bliver såkaldte frihedskampe brugt af forbryderiske elementer, som udnytter en politisk sag til at dække over deres aktiviteter. McCartney-mordet har vist, at det er det, der sker i Nordirland. Som vi har hørt, har vi her et umotiveret mord på en uskyldig mand. Dette mord er blevet mødt med en mur af tavshed og intimidering, som i høj grad ligner den metode, mafiaen bruger andre steder. I takt med, at mulighederne for fred bliver stadig større, føler forbryderne - narkohandlere, bøller, afpressere - sig mere og mere truede. Vi har nu nået et afgørende punkt i fredsprocessen. Den kommer ikke til at fungere, hvis vi ikke bryder gangsternes magt. Folk er nødt til at indse, at de såkaldte befriere er blevet deres fangevogtere.
Det er ikke et fænomen, der udelukkende er begrænset til nationalisterne. Det er også et fænomen, vi er opmærksomme på hos unionisterne. Men det emne, vi drøfter i dag, er mordet på Robert McCartney, og vi er nødt til at sikre fortsat offentligt fokus på denne sag. Derfor skal især Sinn Féin bryde muren af tavshed, så samfundet kan blive befriet.
Derfor støtter vi, at der bevilges midler fra budgetkontoen for støtte til ofre for terrorisme, så der kan ydes økonomisk støtte til alle civile søgsmål, som familien måtte anlægge - jeg skynder mig at tilføje, at der ikke er tale om at støtte familien direkte, men blot støtte til sagsomkostninger. Vi må huske på, at det eneste, der er nødvendigt for at nære ondskaben, er, at gode mænd og kvinder tier stille.
Resultatet af parlamentsvalget i Nordirland i sidste uge viser, at der er sket et skifte i støtten til dem, som er imod langfredagsaftalen. Tiden er ved at løbe ud for fredsprocessen, og derfor skal vi opretholde presset på dem, der har ansvar for mordet og mørklægningen af det, fordi fredsprocessen går helt i stå, hvis vi ikke får løst dette problem. 
Marian Harkin (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg er enig med de talere, der i dag har sagt, at man ikke kan forsvare paramilitær justits. Ingen har her i Parlamentet i dag bifaldet eller undskyldt denne forfærdelige handling, men alle har opfordret til, at retfærdigheden skal ske fyldest. Der er intet behov for at videreføre IRA. Sinn Féin har anmodet IRA om at indstille sin væbnede politik. Det bør ske uden ophør. Det vil bidrage til at forebygge en gentagelse af handlinger som mordet på Robert McCartney. Lige nu skal vi dog kræve, at de, der koldblodigt myrdede hr. McCartney, og de, som overværede det, samarbejder 100 % med det nordirske politi.
Ligeledes haster det med at få ændret den politiske sprogbrug i Nordirland. Her på det seneste er maskerne faldet, og partier, som er fortalere for fredelige midler, har holdt brandtaler, der forværrer snarere end afdæmper situationen.
Der er en sætning, som ofte bruges i nordirsk politik: "Vi springer alle i samtidig". Nogle af dem, som foretog dette troens spring tidligere, blev ikke belønnet for deres mod, og nu er de kørt ud på et sidespor og har ikke kunnet holde sig midt på vejen. Nu står andre på kanten af den selv samme afgrund. De har ansvar for og pligt til at springe samtidig. 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Hr. formand, Sinn Féin støtter McCartney-familiens krav om, at de ansvarlige for mordet på Robert stilles for en domstol, og vil fortsat gøre alt, hvad vi kan, for at hjælpe dem. Jeg byder dem velkommen her i dag.
Vores parti har mødtes med McCartney-familien flere gange. Jeg mødte dem for et par uger siden, da de aflagde besøg i Parlamentet i Bruxelles. Jeg har lovet dem min egen og vores partis støtte. Sinn Féins leder Gerry Adams har opfordret de ansvarlige til at melde sig og påtage sig deres ansvar for denne modbydelige forbrydelse. Det har de nægtet. Han har også opfordret alle, der var i nærheden af Magennis's Bar, til at afgive fuldstændige og ærlige vidneudsagn.
Fordi vi tager sagen så alvorligt, er 11 medlemmer af vores parti, som var til stede i baren den pågældende aften, og et, som ankom til gerningsstedet senere, blevet suspenderet uforbeholdent. Det er sket for at få afdækket, om de har overholdt deres partilederes opfordring til, at alle skal afgive et fuldstændigt og ærligt vidneudsagn. To medlemmer er blevet ekskluderet for ikke at have fuldt denne instruks; fire andre er trådt tilbage, og de øvrige seks er fortsat suspenderet og afventer en rapport til partiets nationale forretningsudvalg.
Som parlamentsmedlem for Sinn Féin og som privatperson kunne jeg ikke støtte ofre for britiske eller unionistiske paramilitære bøller, hvis jeg ikke var en så betingelsesløs fortaler for retfærdighed for McCartney-familien. De, der er ansvarlige for det brutale mord på Robert McCartney, bør erkende, hvad de har gjort, i en retssal. Det er det eneste anstændige at gøre. Andre, som måtte sidde inde med oplysninger, bør stå frem. Vi mener, at PSNI - det nordirske politi - kunne og burde have grebet ind på nuværende tidspunkt. Man har ikke foretaget en grundig undersøgelse af sagen. 
Eoin Ryan (UEN ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne byde McCartney-familien velkommen her i Parlamentet. Jeg beundrer dem for deres mod og tapperhed i forsøget på at opnå retfærdighed på deres brors vegne.
Robert McCartney blev brutalt myrdet af en bande bøller og forbrydere, som foregav at være republikanske politiske aktivister eller IRA-frihedskæmpere. Disse mennesker bør bringes for en domstol. De har myrdet en uskyldig mand og såret hans kollega alvorligt. De har kompromitteret det gode navn og rygte for disse mennesker i deres egen politiske familie, som var vidner til, men ikke deltog i mordet.
De fuldstændig uskyldige mennesker, som helt tilfældigt var til stede på mordtidspunktet, er blevet tvunget til at tie stille om disse begivenheder, til at blive medskyldige i den forbrydelse, som disse bøller og kriminelle har begået. De skyldige går fortsat rundt i gaderne i deres lokalsamfund og er knyttet til deres politiske familie, selv om Sinn Féins ledelse lader, som om de har taget afstand fra dem. Sinn Féins politiske og parlamentariske ledelse har vist, at den er ude af stand til eller uvillig til at styre dem. Deres fortsatte frihed rejser et grundlæggende spørgsmål vedrørende Sinn Féin og IRA-bevægelsen, nemlig hvem det er, der bestemmer, hvilken retning denne bevægelse skal gå i fremover. Bestemmes fremtiden af folk, som i fuldt alvor kan tilslutte sig den irske fredsproces og en løsning på problemerne i Irland med demokratiske midler, eller ledes Sinn Féin og IRA af folk, som er rede til at acceptere og endog støtte mord?
Jeg ved, at den slags ting desværre ikke kun sker i den ene del af samfundet. Der er andre grupper, som deltager i paramilitære aktiviteter, slagsmål og skyderier. Også de skal fordømmes. Men ledelsen af Sinn Féin og IRA har magt og indflydelse til at udlevere de bøller og forbrydere, som myrdede Robert McCartney, til retsvæsenet, hvis de ønsker det. Hidtil har ledelsen været mere interesseret i politiske spilfægterier og mediemanipulation end i at opnå retfærdighed for McCartney-familien.
Hvorfor er det nødvendigt for denne familie at tage til Washington, Bruxelles, Strasbourg, London og andre steder for at opnå retfærdighed, fordi de ikke repræsenteres godt nok af de mennesker i deres eget samfund, som siger, at de repræsenterer dem, nemlig Sinn Féin/IRA? Hvorfor søger familien at opnå retfærdighed her? Hvorfor hjælper Sinn Féin/IRA dem ikke på stedet med at opnå retfærdighed i deres eget samfund?
I går var der en artikel af Jim Cusack i Hvis halvdelen eller blot en tredjedel af det, han skrev, er sandt, så har Sinn Féin/IRA et alvorligt problem med at styre det, der sker i de samfund, de siger, at de repræsenterer.
Tiden er nu inde til, at Gerry Adams og Martin McGuinness udleverer dem, der er skyldige i denne forbrydelse, og tvinger dem til at underkaste sig retssystemets dom. De bør ikke have lov til at skjule sig under dække af den politiske bevægelse, de hævder at støtte.
Jeg støtter dette beslutningsforslag og forslaget om at give denne familie fuld økonomisk støtte til de sagsomkostninger, den måtte skulle afholde, hvis den lægger sag an. 
Simon Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand, også jeg vil gerne byde velkommen til og hilse på medlemmerne af McCartney-familien, som forsætter deres korstog for retfærdighed uden for og i Irland.
Den 30. januar blev deres bror Robert myrdet af medlemmer af den irske republikanske hær i Belfast. Det er desværre ikke det eneste brutale mord, der er blevet begået på vores ø i de sidste 30 år, men dette mord har ført til, at mange mennesker i hele verden er vågnet op og har opdaget, hvad der stadig sker i Irland syv år efter den historiske langfredagsaftale.
Situationen maner til eftertanke. Et brutalt mord blev efter ordre begået uden for en pub i Belfast for mindre end fire måneder siden, begået af psykopater og i overværelse af 70-80 mennesker. En klinisk oprydning - der for øvrigt tog ret lang tid - blev så iværksat af lokale IRA-ledere. Siden da er hele samfundet blevet truet til tavshed. Beboerne lever i frygt for gengældelsesaktioner, som vil ramme dem, hvis de fortæller, hvad de var vidner til.
Her i Parlamentet har vi repræsentanter fra det politiske parti Sinn Féin, som har indrømmet, at de har et særligt forhold til IRA, og det er grunden til, at vi nævner dem. Både den irske og den britiske regering beskriver dem som to alen ud af et stykke. Sinn Féin gør ikke og har ikke gjort nok for at finde frem til sandheden i denne modbydelige sag. Det er også et faktum, at Sinn Féins indflydelse i de nordirske samfundsgrupper kan føre til, at retfærdigheden sker fyldest i denne sag. Men hvad vi hører, er masser af ord om støtte i stedet for handling på stedet.
Robert McCartneys søstre fortsætter deres søgen efter retfærdighed, og vi i Parlamentet må støtte dem, så godt vi kan. Vi skal sikre, at forbrydelser straffes, både når det sker uden for EU i lande, hvor vi har indflydelse, men især når det sker inden for EU's grænser og i dette tilfælde i et lokalsamfund i Nordirland. Parlamentet kan bidrage til at få dette spørgsmål bragt frem i lyset og også yde økonomisk støtte hertil, som det også fremgår af forslaget til beslutning. Jeg støtter begge disse forslag. Vi opfordrer Rådet og Kommissionen til at stille økonomisk støtte til rådighed, hvis der rejses et civilt søgsmål. Vi håber ikke, at det sker, og at politiet i Nordirland indbringer sagen for domstolene i samarbejde med dem, som har indflydelse i de nordirske samfund. I forrige uge vedtog Parlamentet en beslutning om menneskerettigheder. Det centrale i beslutningen var, at det er nødvendigt at sætte en stopper for denne svøbe - straffrihed i visse dele af verden. Vi må selv foregå med et godt eksempel og sørge for, at de ansvarlige for dette mord i Belfast straffes. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, det eneste formål med denne beslutning er at opnå retfærdighed for McCartney-familien - som jeg gerne vil byde velkommen her i aften - ved at kræve, at de almindelige politimæssige og retlige procedurer bliver fulgt i relation til mordet på deres bror Robert.
Sinn Féin har påstået, at mordet på Robert McCartney ikke var politisk. Det ved vi ikke med sikkerhed, før denne sag er blevet afgjort i en retssal. Det er et faktum, at den minutiøse rengøring af mordstedet, skræmmekampagnen over for vidnerne, IRA's tilbud om at myrde morderne og afslaget på at samarbejde med det nordiske politi er politisk motiveret og ikke kan adskilles fra selve mordet. Det er også et faktum, at det såkaldte IRA er den mest aktive og politisk motiverede udøver af vold og skræmmekampagner i Nordirland, som deltager i udbredt kriminalitet i Nordirland, i Republikken Irland og også i Storbritannien, og at IRA gør det for at håndhæve sine egne love og finansiere sine aktiviteter. Indtil der er sat en endelig stopper for disse aktiviteter og det jerngreb, som den republikanske bevægelse holder de forskellige dele af Nordirland i, er det lidet sandsynligt, at de almindelige borgere kan håbe på at blive omfattet af menneskerettighederne.
I den europæiske menneskerettighedskonvention, som indgår i den nye europæiske forfatning, knæsættes retten til liv, til ikke at blive udsat for tortur, ikke at blive straffet uden rettergang, ytringsfrihed, retten til effektive retsmidler og til frihed, sikkerhed og en retfærdig rettergang. Alt det forhindrer IRA regelmæssigt, både i ord og i gerning. Sinn Féin er jo i virkeligheden en integrerende del af IRA og derfor nøjagtig lige så skyldig, trods alle deres påstande om det modsatte. Ved at søge at lægge skylden for det brutale mord på Robert McCartney over på forbrydere i almindelighed gør GUE/NGL's beslutning og Verts/ALE-Gruppens ændringsforslag i al deres naivitet det muligt for Sinn Féin og IRA at fremstå som uskyldige i, hvad medlemmer af IRA gjorde før, under og efter mordet. Parlamentet bør derfor ikke støtte dette beslutningsforslag. Jeg opfordrer indtrængende Parlamentet til at støtte det fælles beslutningsforslag. 
Liam Aylward (UEN ).
   - Hr. formand, også jeg byder McCartney-familien velkommen her i eftermiddag og tilbyder dem min støtte i deres stræben efter retfærdighed for det rystende mord på Robert.
Jeg mener ikke, at mordet på Robert McCartney på nogen måde var politisk begrundet. De, der myrdede ham, bør tvinges til at blive dømt i en retssal og udstå deres straf i fængsel. Det forhold, at de fleste, hvis ikke alle de, der deltog i mordet, enten er medlemmer af eller støtter IRA eller Sinn Féin, kan ikke på nogen måde undskylde deres handlinger. Det skader Sinn Féins og partiets ledelse, at de ikke har meldt sig selv. Men hvad vigtigere er, undermineres den irske republikanske sag af, at Sinn Féins ledelse ikke har evnet at sikre, at retfærdigheden sker fyldest i denne sag. Ingen skulle nogensinde have haft mulighed for at begå et mord på en uskyldig under dække af irsk republikanisme, når motiverne ikke har nogen som helst politisk berettigelse.
Som langt de fleste mennesker på øen Irland har jeg altid ønsket et forenet Irland. Jeg har altid opfattet mig selv som irsk republikaner, og det gør McCartney-familien også. Derfor gør det mig syg om hjertet, når nogen mener, at den republikanske tanke kan bruges som undskyldning for voldelige, foragtelige mord, især i Robert McCartneys tilfælde.
Jeg er overbevist om, at langt de fleste irere er enige med mig i det synspunkt. Den irske republikanske sag skal adskilles fuldstændig fra almindelig kriminalitet, nu og i fremtiden. Hvad Sinn Féins ledelse har sagt og gjort i de sidste par måneder, har ikke ført til, at der er gjort fremskridt med hensyn til at opnå retfærdighed for McCartney-familien. Det er stadig ikke for sent for Sinn Féins ledelse at rette op på dette, men det forudsætter, at viljen er til stede.
Som ledere for det største republikanske parti i de seks grevskaber og især efter valget i sidste uge har de pligt til at adskille den irske republikanske sag fra handlinger begået af gemene forbrydere. De har også en forpligtelse over for McCartney-familien, som har ret til at forvente retfærdighed i sagen om mordet på Robert. Denne rystende saga er allerede gået alt, alt for langt. Jeg anbefaler Parlamentet at stemme for beslutningsforslaget. 
Stavros Dimas,
    Hr. formand, jeg vil gerne meddele Dem, at jeg vil informere hr. Barroso om denne diskussion - hr. Barroso havde den glæde at møde familien McCartney for en måneds tid siden - og jeg vil også informere hr. Frattini, Kommissionens næstformand, om anmodningen om, hvorvidt det er muligt at yde finansiering til omkostningerne ved en retssag. 
Kommissionen støtter fuldt og helt freds- og forsoningsprocessen i regionen, ikke mindst gennem fredsprogrammet, som også en del af medlemmerne har nævnt, og som er omkring 760 millioner euro værd i perioden 2000-2006. Det omfatter finansiering af programmer i McCartney-søstrenes nabolag, f.eks. en fritidsklub, et støtteprogram for unge ofre og et program for økonomisk genopbygning af samfundet.
Jeg vil gerne igen udtrykke min dybe beundring for disse modige mennesker - McCartney-familien. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget to beslutningsforslag(1)), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A6-0102/2005) fra Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forvaltning af badevandskvalitet og om ophævelse af direktiv 76/160/EØF (12884/1/2004 - C6 0006/2005 - 2002/0254(COD)) (Ordfører: Maaten). 
Jules Maaten (ALDE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, hvad skal EU beskæftige sig med, og hvad skal det ikke beskæftige sig med, og kunne der ikke være lidt færre forskrifter? Det er bl.a. disse spørgsmål, vi beskæftiger os med i forbindelse med dette direktiv, både når det gælder Kommissionens oprindelige forslag, og naturligvis når det gælder Rådets fælles holdning, som vi nu har fået forelagt. Badevandsdirektivet blev udstedt i 1976, og meget er forandret siden 1976. Det gælder ikke kun vores tanker om miljøet, men også spørgsmålet om, hvad der bør reguleres, på hvilket niveau og hvordan.
Man kan naturligvis spørge sig selv, og det har jeg da også gjort, om det virkelig er nødvendigt, at vi på europæisk plan fastlægger standarder, som badevand og kystvande samt søer i EU skal opfylde. Skal det fastlægges på europæisk plan, og er der på dette område en merværdi ved at optræde samlet på europæisk plan? Europa-Parlamentet besluttede under førstebehandlingen, at det var tilfældet, og, hvad der egentlig er endnu vigtigere, medlemsstaterne har truffet samme beslutning. Også medlemsstaterne, om hvilke man kunne sige, at de fuldt ud er i stand til selv at fastsætte sådanne forskrifter, mente, at der burde udstedes et nyt badevandsdirektiv. Hvordan skulle vi da kunne sige, at det ikke er tilfældet? Hvorfor går regeringerne ind for det nye badevandsdirektiv? Naturligvis først og fremmest fordi det gamle direktiv ikke er til at arbejde med og i miljømæssig henseende er at betragte som et levn fra en fjern fortid.
Det gamle direktiv beroede på overvågning og måling og ikke på proaktiv og forstandig forvaltning af badevandet. Kommissionen ønskede at ændre dette, hvilket efter min opfattelse var fuldt berettiget. Det nye direktiv skal være gennemførligt, fleksibelt og rettet mod forvaltning af badevand samt mod deregulering. Det bør afgjort indebære mindre administrativt besvær. Målingerne bør eksempelvis kunne udføres mere smidigt. Såfremt badevandet på en given lokalitet flere år i træk har været rent, bør man kunne reducere målingerne. Det foreslog Kommissionen, og det tilsluttede Europa-Parlamentet sig og nu efterfølgende også Rådet, hvilket afgjort betegner et fremskridt.
Direktivet er også populært i den brede offentlighed, hvilket ikke er uvæsentligt i disse folkeafstemningstider. Det er et af de bedst kendte direktiver blandt de europæiske borgere, og man venter hvert år på offentliggørelsen af de nye tal. Det har også været et succesrigt direktiv. For en halv snes år siden opfyldte kun omkring 60 % af badevandet standarderne, nu drejer det sig om 95 %. Det er ganske flot. Europa-Parlamentet mener imidlertid, som afstemningen i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed viste, at de oplysninger, som skal være tilgængelige for offentligheden, først og fremmest skal vedrøre den aktuelle vandkvalitet. Jeg foretog på et tidspunkt en stikprøve og søgte oplysninger om en vilkårligt valgt lokalitet i Europa, hvor et fremtrædende medlem af Kommissionen kommer fra, nemlig Athen, for at undersøge, hvordan badevandskvaliteten er der.
Vi foretog i eftermiddags en lille internetsøgning med dette sigte, men nåede desværre ikke videre end kvaliteten for 2003 som nyeste data. Det fortæller naturligvis ikke, om det fortsat er sikkert at svømme i nærheden af Athen eller ej. Det er meget muligt, at disse oplysninger kan findes på det græske sundheds- og velfærdsministeriums websted, men i så fald vil jeg ikke kunne læse oplysningerne, da de vil være affattet på græsk. Det er også baggrunden for, at Europa-Parlamentet påpeger, at man skal have adgang til oplysninger om den aktuelle situation, og der bør anvendes symboler, som udvikles af Kommissionen, og som er genkendelige for alle borgere overalt i Unionen. I øjeblikket går det for langsomt med at få oplysningerne frem, og de kan kun med besvær findes via internettet, rent bortset fra at de fleste turister forhåbentlig ikke har deres bærbare pc med på ferien eller i alt fald ikke tager den med til stranden.
I henhold til standarderne i det gamle direktiv regnes med en sundhedsrisiko på 1:8. En ud af otte badende risikerer i henhold til de gældende standarder at blive syg. Disse sundhedsrisici bør ikke undervurderes. Det drejer sig om mave- og tarmforstyrrelser, hud-, øjen- og luftvejslidelser og betændelser i den ydre øregang. Med de standarder, Kommissionen og Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed har foreslået, vil en ud af 20 badende blive syg. Det er måske nok stadigvæk for mange, men dog et skridt i den rigtige retning, mens man i henhold til Rådets fælles holdning stiller sig tilfreds med en ud af ni. Jeg forstår udmærket regeringernes holdning. Man ønsker, at prisen for systemet skal være overkommelig. Det bør Europa-Parlamentet efter min opfattelse også have øje for, og jeg finder det derfor også beklageligt, at der ikke kunne blive tale om grundlæggende enighed mellem Rådet og Parlamentet under andenbehandlingen.
Der foreligger en række ændringsforslag, som er særdeles interessante. Hvad angår spørgsmålet om at lade kategorien "tilfredsstillende" udgå eller justere definitionen heraf, vil godkendelse af denne type ændringsforslag efter min opfattelse under alle omstændigheder stille Parlamentet i en gunstig position i forligsfasen, således at vi sammen med Rådet kan nå en løsning, som er bedre for de badende og for forbrugeren, og hvorom vi kan sige, at den vil sikre, at kvaliteten af badevandet virkelig bliver væsentligt bedre, sådan som Kommissionen ønskede det med sit oprindelige forslag. Vi bør imidlertid også finde en løsning, hvorom man kan sige, at den er bedre for myndighederne, den er nemmere at arbejde med, der sker en deregulering, og prisen er overkommelig, hvilket naturligvis er et væsentligt forhold. Det er også baggrunden for, at jeg mener, at overfladevand til rekreative aktiviteter ikke bør være omfattet af dette direktiv. Måske kan det inkluderes på et senere tidspunkt. Jeg finder afgjort, spørgsmålet bør drøftes, men det er efter min opfattelse ikke det rette tidspunkt og den rette måde at tage spørgsmålet op på.
Min sidste bemærkning vedrører den erklæring, Kommissionen lidt modvilligt har føjet til Rådets fælles holdning. De vil under alle omstændigheder også fremover følge værdierne. Det finder jeg meget nyttigt. Vi bør naturligvis fortsat foretage justeringer, også fremover. Jeg håber, De vil gøre det i henhold til den sædvanlige procedure i samråd med Europa-Parlamentet. 
Stavros Dimas,
    Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke og komplimentere ordføreren, hr. Maaten, for det arbejde, han har gjort i denne vanskelige sag. Hvad angår Kommissionens rapport om badesæsonen 2004, kan jeg oplyse, at den bliver offentliggjort sidst på måneden og ikke kun på græsk, også på andre sprog.
Formålet med Kommissionens oprindelige forslag var at opdatere det eksisterende direktiv, der går tilbage til 1976. Der blev foreslået strengere krav til vandkvaliteten, ordningerne for forvaltning af badevandet blev gjort mere tidssvarende, overvågningskravene mere rationelle, og der blev foreslået bedre måder at informere offentligheden på. Kommissionen har helt eller delvist accepteret i alt 22 af de 37 ændringsforslag, som Parlamentet har vedtaget ved førstebehandlingen (1).
Teksten til forslaget er blevet forbedret, samtidig med at dets grundstruktur og navnlig vandkvalitetskravene er bevaret i overensstemmelse med Kommissionens oprindelige forslag. I Rådet er forhandlingerne foregået under det græske, italienske og irske formandskab.
Det kunne hurtigt konstateres, at et stort flertal af medlemsstaterne mente, at Kommissionens forslag til kvalitetskrav var alt for ambitiøse og ville medføre for store omkostninger. Det fremgik også af drøftelserne i Rådet, at der var et klart ønske om at sondre mellem kvalitetskrav for kystvande og kvalitetskrav for indvande.
Andre ændringer, som fremkom ved forhandlingen i Rådet, drejede sig om valget af et passende tidspunkt til at vedtage de nye krav og en alternativ tilgang til bekæmpelsen af kortvarig forurening og nødsituationer. Kommissionen mener, at mange af de ændringer, der er foretaget af den fælles holdning, forbedrer Kommissionens oprindelige forslag. Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt vandkvalitetskravene og de klassifikationskategorier, der vedtages, er tilstrækkeligt strenge, vil Kommissionen imidlertid foretrække at bevare det oprindelige forslag. Efter lange og hårde forhandlinger i Rådet måtte man imidlertid konstatere, at Kommissionens forslag ikke kunne opnå den nødvendige tilslutning.
Derfor besluttede Kommissionen at støtte den fælles holdning, som, selv om den langtfra er ideel, dog udgør en væsentlig forbedring i forhold til de ordninger, der findes i dag under det gældende direktiv. Det haster med at opdatere den gældende lovgivning, som er snart 30 år gammel. Ved godkendelsen af den fælles holdning lod Kommissionen en udtalelse føre til protokols om, at den agter at finansiere et epidemiologisk forskningsprogram, hvor der vil blive foretaget en mere detaljeret undersøgelse af de eventuelle konsekvenser for badningen og især de sundhedsmæssige konsekvenser forbundet med badning i ferskvand. Resultaterne af dette program forventes at foreligge i 2008, og de vil måske bringe en løsning på nogle af de spørgsmål, hvor Rådet og Parlamentet i dag har divergerende holdninger.
Jeg vil gerne opfordre Parlamentet til, med bistand fra Kommissionen, at forsøge snarest muligt at finde frem til et kompromis med Rådet i denne sag. Vi har hårdt brug for et nyt direktiv med målrettet forvaltningspraksis, mere rationelle overvågningssystemer og en mere effektiv kommunikation med offentligheden. 
Christa Klaß,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i badevandsdirektivet fra 1976 blev der for første gang fastsat fælles minimumsstandarder for badevand i EU. Mens direktivet fra 1976 specificerer 19 fysiske, kemiske og mikrobiologiske parametre for vurderingen af vandkvaliteten, reducerer Rådets nuværende fælles holdning kontrolkriterierne til kun at omfatte to mikrobiologiske patogener, som suppleres af visuelle kontroller og målinger af pH-værdien i ferskvand.
Generelt er Kommissionens forslag til et nyt badevandsdirektiv en del af EU's omfattende vandpolitik, som er baseret på nyere videnskabelige undersøgelser, især på WHO's. Mens værdier, som faldt ind under værdiparameteren "acceptabel" i 1976, udgjorde en sundhedsrisiko for 7-9 % af de badende, stipulerer WHO nu værdier, som kun tillader en sundhedsrisiko for maksimalt 5 % af de badende. Rådet indførte i sin fælles holdning en ny værdiparameter med betegnelsen "tilstrækkelig god", hvilket imidlertid ikke medførte nogen forbedringer i forhold til standarden fra 1976.
Meningerne herom er vidt forskellige. De sagde, hr. kommissær, at hovedargumentet herfor er, at der ville være for store omkostninger forbundet hermed. Mange af de påståede ekstraomkostninger forekommer imidlertid allerede i forbindelse med overholdelsen af standarderne i rammedirektivet for vandpolitik, nitratdirektivet og det kommunale spildevandsdirektiv. De lave faktiske ekstraomkostninger i forbindelse med overholdelsen af de højere kvalitetsstandarder dækkes dog ind af faldet i de sociale udgifter, fordi der simpelthen er færre mennesker, som bliver syge i denne forbindelse.
Personligt går jeg ind for, at de højere kvalitetsstandarder, som WHO og Kommissionen foreslog, skal indføres med øjeblikkelig virkning. Forebyggende sundhedspleje kan man ikke udskyde til et senere tidspunkt. Til trods herfor stillede hr. Seeber sammen med fru Oomen-Ruijten, fru Gutiérrez-Cortines og fru Ayuso González et kompromisændringsforslag på vegne af gruppen. Heri fastsættes der en overgangsperiode på otte år, hvilket vil være tilstrækkeligt med henblik på at overholde kvalitetsstandarderne. Der er lande, som føler, at de er udsat for særligt kraftige belastninger på grund af de nye kvalitetsstandarder, og formålet med ændringsforslaget er, at de hermed får mulighed for at forberede sig i længere tid på de skærpede standarder og for at rydde eventuelle problemer af vejen.
Jeg beder Dem støtte dette kompromisændringsforslag.
Gyula Hegyi,
   . - Hr. formand, på ungarsk har vi et sjovt mundheld om "at smide barnet ud med badevandet". Jeg beklager, men det er også min mening om denne indstilling.
Rådets fælles holdning er udtryk for en realistisk tilgang til dette spørgsmål og er baseret på problemerne i de forskellige medlemsstater og deres regioner. Maaten-betænkningen er et forsøg på at ødelægge dette kompromis, f.eks. ved at slette kategorien "tilfredsstillende". Almindelige mennesker forstår, at selv om noget vand måske ikke er perfekt badevand, så er det heller ikke farligt, det er bare tilfredsstillende. Det er, hvad vi kalder sund fornuft.
En sø og et hav har naturligvis ikke samme evne til selvrensning. Derfor har Rådet meget klogt indført forskellige kvalitetsnormer for kystfarvande og indvande; det er ordføreren imod. Maaten-betænkningen er udtryk for et ønske om at bestemme, hvilken sprogbrug medlemsstaterne skal bruge til at informere om vandkvaliteten. Det er ikke en god idé. Hvis der er nogen, som beslutter at stemme mod den europæiske forfatning, vil det være på grund af den form for overregulering, der foreslås i denne betænkning, og andre lignende ting. 
Holger Krahmer,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, mange tak til ordføreren, især for hans spørgsmål om, hvorvidt vi i det hele taget har brug for et sådant direktiv på europæisk plan. Som Montesquieu sagde for flere århundreder siden: "Hvis det ikke er nødvendigt at udarbejde en lov, så er det nødvendigt at afholde sig fra at udarbejde en lov". Badevandsdirektivet er efter min mening et godt eksempel på et direktiv, som Europa helt sikkert kan undvære. Den evige stræben efter europæisk harmonisering resulterer i en overregulering, som betyder, at EU fjerner sig mere og mere fra borgerne. Omvendt tager flere og flere borgere afstand fra en Union, hvis mest iøjnefaldende kendetegn er en massiv vifte af bureaukratiske bestemmelser.
Lad mig konkretisere det punkt, som vi bekymrer os om i den forbindelse. Enhver region, som råder over vand til bade- eller fritidsaktiviteter, har en interesse i at sikre en høj vandkvalitet. Hvis den forsømmer dette, straffes den ved, at besøgende og turister udebliver. Etableringen af juridiske rammer på dette område bør fortsat være en opgave for medlemsstaterne. At det skulle have relevans for det indre marked, kan jeg imidlertid ikke se. Og hvor dårligt det står til, når det handler om den praktiske gennemførelse af de mange EU-miljøbestemmelser, behøver jeg vel ikke at komme nærmere ind på, da der er utallige overtrædelsesprocedurer, som dokumenterer dette.
Hvis Europa ønsker at være mere gennemsigtig for borgerne, skal vi koncentrere os om det, der er nødvendigt og praktisabelt på miljø- og sundhedsområdet inden for de europæiske rammer. Dvs., at hvis vi er i tvivl om, hvorvidt en opgave skal reguleres på europæisk plan eller ikke, bør vi lade kompetencen ligge hos medlemsstaterne. Jeg mener ikke, at badevandsdirektivet udgør en vital del af den europæiske integration. 
Marie Anne Isler Béguin,
   Hr. formand, hr. kommissær, lad mig foranlediget af min kollegas bemærkning påpege, at badevandsdirektivet om noget er populært blandt og kendt af alle borgere. Personligt ville jeg endog gå et skridt videre end det foreliggende direktiv. Efter vores opfattelse vil udkastet til direktiv om badevandskvalitet i dets nuværende form de facto udelukke rekreative aktiviteter, hvilket vil give anledning til forskelsbehandling mellem badende og andre brugere af kystvande og søer, hvilket vi ikke kan acceptere.
Direktivet er i den form, Kommissionen foreslår, afgjort ikke tilfredsstillende set med vores øjne, og vi må i dag spørge Kommissionen og Rådet, hvorfor de holder fast ved, at andre fritidsaktiviteter ikke henhører under badevandsdirektivet. Hvilken værdi har direktivet, hvis det ikke yder samme garantier med hensyn til sikkerhed og vandkvalitet for de nye maritime aktiviteter såsom surfing, brætsejlads og kajakroning, som er blevet udbredte fritidsaktiviteter i mange badevandsområder overalt i EU, sådan som vi alle ved? Disse aktiviteter, hvad enten der er tale om rekreative aktiviteter eller konkurrencesport, indebærer lige så høj risiko for indtagelse af vand som almindelig badning, hvilket vi også alle er klar over.
Hvis vi ikke er lydhør over for det i antal stadigt voksende unge, og knap så unge, publikums forventninger, og hvis vi fortsat vender det døve øre til de krav, der stilles af nye brugere af kystvande og søer, svigter vi for alvor som lovgivere og repræsentanter for borgerne. I Frankrig føres en livlig debat om Unionens kompetence og rolle, og vi har med dette udkast til direktiv mulighed for at vise, at Unionen er lydhør over for et samfund i udvikling, og at den formår at lytte til og imødekomme borgernes forventninger. Sammenslutninger, som eksempelvis kæmper for at kunne udøve sportsaktiviteter i vand af god kvalitet, har reageret og samlet mere end 10.000 underskrifter til støtte for et krav om, at vi netop udvider anvendelsesområdet til også at omfatte rekreative sportsaktiviteter.
Som svar til kommissæren vil jeg gerne sige, at alle efter min opfattelse kan blive enige om at satse på vandkvaliteten, når det intet koster. Man bør imidlertid holde sig for øje, at vi ved at investere i god vandkvalitet investerer i vores fremtid. 
Adamos Adamou,
    Hr. formand, hr. kommissær, De forstår sikkert, at jeg som cypriot har en særlig interesse i beskyttelsen af badevand, da jeg kommer fra en ø. Mit land, med dets fremragende strande, er meget afhængigt af sine indtægter fra turismen og navnlig den europæiske turisme, som stiller høje krav om rent vand. Det samme gør cyprioterne. En forurenet strand på Cypern er noget, der giver anledning til debat og bekymring, og borgerne kræver, at regeringen bevarer og forbedrer havets tilstand ud fra meget strenge krav.
Når jeg mener, at det nye direktiv bør være både strengt og realistisk, er det ikke kun for at sikre turismen på Cypern. Alle europæiske borgere har ret til at nyde Europas vande, både kystvande og indvande. De har ret til at udøve forskellige former for aktiviteter uden fare for mikrobiologisk forurening og, vigtigere endnu, ret til at blive informeret hurtigst muligt om vandets tilstand der, hvor de og deres børn skal bade. Jeg ser ingen grund til, at direktivets ikrafttrædelse skal forsinkes. Jeg mener, at fristen i 2011 er tilstrækkelig lang til, at de lokale myndigheder kan tilpasse sig den form for undersøgelser, de skal foretage, og udvikle en egnet infrastruktur.
Jeg er helt enig med ordføreren i, at informering af offentligheden er et af de vigtigste elementer i direktivet. Hvis formålet er at forbedre og bevare europæisk badevands gode kvalitet og beskytte borgerne, har jeg svært ved at se, hvorfor Rådet ikke vil udvikle et fælles system til oplysning af offentligheden. Jeg vil derfor opfordre Dem til at støtte de ændringsforslag, der vedrører dette.
Da jeg første gang læste direktivet, undrede det mig, at Kommissionen nøjes med en god badevandskvalitet efter de parametre, den opstiller. Rådet ønsker nu at tilføje et parameter, der hedder tilfredsstillende kvalitet. Jeg synes, det er uacceptabelt, at vi ender med endnu lavere mikrobiologiske forskrifter end dem, Kommissionen havde sat. Jeg vil derfor opfordre Dem til at stemme for ændringsforslagene om, at det nye parameter udgår, og ændringsforslagene om, at der ikke skelnes mellem indvande og kystvande. Da Europa-Parlamentet ikke har fået forelagt nogen videnskabelig undersøgelse, der understøtter denne holdning, foreslår jeg, at man stemmer imod denne sondring, indtil der foreligger dokumenterede oplysninger.
Endelig er jeg enig med ordføreren i, at Parlamentet bør fastholde sine synspunkter, navnlig efter afstemningen i Miljøudvalget, og jeg vil opfordre Dem til at tilkendegive med Deres stemme, at de europæiske borgere fortjener den bedst mulige badevandskvalitet. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand, drøftelsen om subsidiaritet tog vi under førstebehandlingen. Den vil jeg derfor ikke komme ind på igen. Jeg havde håbet, at vi med det reviderede badevandsdirektiv ville nå en løsning, som sikrede os renere badevand. Kommissionens oprindelige forslag var et godt udgangspunkt i så henseende. Under førstebehandlingen valgte Europa-Parlamentet derfor at stille relativt få ændringsforslag. Rådets fælles holdning kan imidlertid ikke betegnes som positiv, og det er efter min opfattelse ikke berettiget at tale om en egentlig fælles holdning. Europa-Parlamentets holdning under førstebehandlingen har nemlig ikke sat sig mange spor. Især sætter jeg ikke pris på, at man sænker ambitionsniveauet. Der er foretaget alle tænkelige kosmetiske indgreb for at bevare et smukt helhedsindtryk, bl.a. ved at indføre en ny kategori af badevand, betegnet "tilfredsstillende kvalitet". Det ændrer imidlertid ikke ved, at man får indtryk af, at der i Rådet var ringe interesse for at skærpe standarderne.
Også den af Rådet indførte skelnen mellem saltvand og ferskvand er foranlediget af ønsket om at nå et kompromis i Rådet. De anførte argumenter har imidlertid ikke overbevist mig om, at der er videnskabeligt belæg herfor. Jeg vil derfor støtte de ændringsforslag, som tager sigte på at fjerne denne skelnen. Jeg kan ligeledes støtte, at kategorien "tilfredsstillende" slettes. Ændringsforslag 36, som er stillet af PPE-DE-Gruppen, kunne også være et acceptabelt kompromis set med mine øjne. Jeg finder det endvidere positivt og støtter, at tabellen med parametrene indsættes igen - det er ændringsforslag 29.
Da vi nu er ved dette emne, vil jeg også gerne spørge Rådet, hvordan det ser på gennemførelsen af det gamle badevandsdirektiv fra 1976. Når man ser på situationen i EU i 2003 - det er det seneste år, der er data til rådighed om - kan man konstatere, at ca. 95 % af badevandet opfylder de obligatoriske standarder, og ca. 80 % opfylder de vejledende værdier. Uden at der kræves nogen yderligere indsats, opfylder med andre ord 80 % af badevandet allerede de nye standarder, som Kommissionen havde foreslået. Hvorfor er Rådet så meget imod at yde de badende bedre beskyttelse? Vi ved alle, at det gældende direktiv ikke lever op til tidens krav, men jeg mener også, at det nye direktiv bør sætte målet lidt højere. Det er den eneste rigtige vej at gå af hensyn til de badende. Endelig vil jeg ønske ordføreren megen styrke. Han har indtil nu gjort et fremragende stykke arbejde. Lad os håbe, at Rådet også indser dette, og at forligsprocessen kan undgås. 
Caroline Jackson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette her er en meget nyttig og vigtig revision af direktivet fra 1976. Vi må huske på, at det virkelig betyder en reel forbedring af vandkvaliteten inden for de foreslåede kategorier "godt" og "udmærket". Det betyder et klarere fokus i badevandsdirektivet med tydeligere og mere krævende bestemmelser, og jeg understreger, at det er ambitiøst.
Det har taget mindst 30 år at gennemføre 1976-direktivet og kostet masser af penge. Jeg repræsenterer den sydvestlige del af England, hvor vi har brugt over 1 milliard engelske pund - jeg beklager, at jeg ikke har beløbet i euro - på at rense badestrandene i bare denne region af England. Det har betydet en årlig stigning i vandafgifterne på 15 %, og jeg tror ikke, at borgerne er villige til at betale ret meget mere for et direktiv med langt strengere krav.
Der er to klare problemer. Til forskel fra hr. Blokland foretrækker jeg at bevare kategorien "tilfredsstillende". Jeg ved, at der er nogen, som ønsker at slette den, men jeg synes, at de nye kategorier "godt" og "udmærket" er meget hårdere, og at vandkvaliteten ved nogle strande, selv efter at der er foretaget investeringer, måske ikke kan opfylde kravene, f.eks. efter et regnvejr, og derfor har vi brug for kategorien "tilfredsstillende" som en slags midlertidig kategori. Jeg vil gerne høre, hvad kommissæren mener om ændringsforslag 36. Mener han, at det er en effektiv måde at håndtere dette spørgsmål på, og kan han sige noget om, hvordan Rådets holdning til det vil være?
Endelig er der spørgsmålet om rekreative vandområder. Jeg synes, at alle ændringsforslagene vedrørende rekreative vandområder er temmelig tåbelige, fordi definitionen er for bred til at give mening. Hvis man starter fra Cornwall og forsøger at komme til Florida i en kano, gør man hele Atlanterhavet til et rekreativt vandområde, og jeg synes ikke, at det er det værd. Jeg har ikke set nogen overslag over omkostninger fra de medlemmer af De Grønne, som har fremsat disse ændringsforslag - jeg tror nemlig ikke, at de har nogen.
Der er også spørgsmålet om praktisk gennemførlighed. Jeg understreger, at den britiske kanosammenslutning bønfalder os om ikke at støtte udvidelsen af dette direktiv til at omfatte rekreative vandområder. Jeg har bemærket, at den britiske organisation Surfers Against Sewage siger, at direktivet især vil få indvirkning på kanosammenslutningens nationale vandsportscenter, hvor den dårlige vandkvalitet betragtes som en risiko for unge. Den britiske kanosammenslutning siger, at sundhedsrisikoen for kanoroere i britiske farvande er meget lav, og på den baggrund ønsker sammenslutningen at få en begrundelse for, hvorfor man ønsker at medtage rekreative vandområder og aktiviteter i direktivet.
Jeg ønsker det bedste for direktivet. Jeg kan huske i 1976, da det første direktiv blev vedtaget. Dette er en stor forbedring, og det synes jeg, at vi skal huske på. 
Dorette Corbey (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne komplimentere hr. Maaten for det arbejde, han har gjort. Jeg opfordrer alle Parlamentets medlemmer og Kommissionen til at bevare det centrale element i det oprindelige forslag. Det centrale element er et højt beskyttelsesniveau takket være strenge standarder for god og endog udmærket badevandskvalitet. Kommissionen tager afsæt i undersøgelser, som er foretaget af WHO, men Rådet viser sig i den fælles holdning fra den særdeles kyniske side. Standarderne er strenge, og de kan således true visse lokaliteter, som kan blive tvunget til at lukke. Ved at gå på kompromis med standarderne behøver de imidlertid ikke at lukke. I den forbindelse er der grund til at holde sig for øje, at det drejer sig om sundhedsstandarder, og dem går man ikke på kompromis med. De badende i Europa ønsker blot at vide, om vandet er sikkert for dem og ikke mindst for deres børn. De badende har ret til klar information herom, og hvad skal man stille op med en sø, hvis vand er klassificeret som "tilfredsstillende"? Er det sikkert eller ikke? Derfor vil vi stemme imod lempelsen af standarderne. I Arbejderpartiet sætter vi under alle omstændigheder de badende i fokus. Vi kan ikke se formålet med at udvide anvendelsesområdet til også at omfatte andre former for rekreative aktiviteter. WHO-standarderne er baseret på badende og ikke personer i kano eller sejlbåd, som ved et uheld falder i vandet. Vi går endvidere ind for praktiske og gennemførlige retsforskrifter, som ikke bliver unødigt komplicerede. 
Frédérique Ries (ALDE ).
   - Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren fra Den Liberale Gruppe. Hr. Maaten har vanen tro leveret en betænkning af høj kvalitet. Det er en tekst, som er både ambitiøs og afbalanceret, og som tager fat på de centrale problemer, nemlig at finde en praktisk gennemførlig løsning og give de badende præcise og ajourførte oplysninger.
Personligt vil jeg efter at have gennemgået de fællesskabsretlige bestemmelser om badevand, som nu dækker næsten 30 år, påpege to forhold. For det første er der grund til at glæde sig over de særdeles opmuntrende resultater, der allerede er nået. Jeg erindrer om, at i henhold til den seneste rapport, som Kommissionen offentliggjorde i 2003, var næsten 96 % af kystvandene og mere end 91 % af ferskvandsområderne i overensstemmelse med de kvalitetsstandarder, der er fastsat ved direktivet. For det andet må der knyttes et forbehold til det netop anførte og den omtalte succes, og der er grund til at kritisere det manglende råderum for medlemsstaterne, hvad angår gennemførelsen af de omhandlede europæiske retsforskrifter.
Jeg tillader mig at nævne et konkret eksempel, som berører mig selv. Jeg finder det særdeles nidkært, når Kommissionen, støttet af EF-Domstolen, mener, at visse vandløb i Vallonien, hvor vanddybden ligger på en halv snes centimeter, og hvor et par badende lejlighedsvis tager en soppetur, kan karakteriseres som badevand og derfor kræver investeringer i rensning i størrelsesordenen 700.000 euro pr. område. Det er ikke en tilfældighed, at de gældende retsforskrifter har givet anledning til ikke mindre end 15 retsafgørelser, som er afsagt af EF-Domstolen. Hvis vi ønsker, at det nye direktiv skal sikre de forbedringer, alle ønsker, og ikke mindst, at det gennemføres i de berørte områder, bør vi frem for alt undgå denne form for snæversynet paragrafrytteri.
Vi ønsker forskrifter, som er praktisk gennemførlige, sådan som ordføreren også påpegede. Vi ønsker et direktiv, som også giver os midler til at oplyse og effektivt bekæmpe alle former for forurening, som i øvrigt for størstedelens vedkommende i stadig mindre grad kan tilskrives hændelige uheld, for også når det gælder badevand, må vi tage fat på årsagerne til miljøforureningen og indvirkningen på borgernes sundhed i Europa og andre steder. 
Françoise Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette direktiv er særdeles populært. Borgerne lægger stor vægt herpå, og siden 1976 er der klart kommet nye krav med hensyn til folkesundheden som følge af udviklingen i den videnskabelige indsigt. Vi råder således over standardoplysninger om harmoniserede foranstaltninger. Den enkelte borger har adgang til de samme oplysninger, hvad enten det drejer sig om Belgien, Spanien, Grækenland eller Slovenien.
Jeg vil gerne fremføre fem bemærkninger om dette direktiv. For det første er det vigtigt at træffe passende foranstaltninger for at informere offentligheden. Dernæst er der mange kommuner, som har ydet en betydelig indsats for at forbedre vandkvaliteten, og vi bør under ingen omstændigheder med fællesskabsretten lægge hindringer i vejen for disse lokale initiativer. Direktivet bør således være gennemførligt og smidigt, som det allerede er blevet understreget. Uforudset forurening kan forekomme, og i sådanne tilfælde skal der træffes midlertidige forbudsforanstaltninger, som imidlertid ikke bør indebære uigenkaldelig nedklassificering af den pågældende kommune.
Hvad angår klassificeringen, bør man afgjort være fordringsfuld og ikke fejle med hensyn til badevandskvaliteten. Jeg beklager imidlertid, at mellemkategorien med benævnelsen "tilfredsstillende" er forsvundet. En foranstaltning af denne art kan få alvorlige følger for visse lokaliteters udvikling med hensyn til turismen. Det er ikke godt uden grund at vække bekymring hos borgerne. Det drejer sig om at finde den rette balance mellem badevandskvalitet og støtte til turismen, som er en vigtig sektor i vores samfund. Ligeledes finder jeg det vigtigt, at rekreative aktiviteter ikke er omfattet af direktivet, idet vi i modsat fald vil opleve, at surfere, kajakroere, sejlsportsfolk, dem, som holder af at stå på vandski, osv. forlader vores feriesteder. Det forekommer mig alt sammen meget lidt realistisk.
Endelig bør der skelnes mellem kystvande og søer og vandløb. De har ikke samme karakter. Vi håber derfor, at vi snart modtager resultaterne af den europæiske epidemiologiske undersøgelse, som tager sigte på at vurdere disse forskelle. Det er først og fremmest vores pligt at undgå havforurening på grund af ulykker eller tankskibes udtømninger, som alt for ofte skader vores kystområder. 
Riitta Myller (PSE ).
   - Hr. formand, revideringen af badevandsdirektivet er meget vigtig, som allerede nævnt. I den forbindelse står et bestemt spørgsmål meget klart, nemlig hvad der falder inden for EU's kompetence, og hvad der falder inden for den nationale kompetence. Vi skal navnlig fokusere på, hvordan forskellige områder har tilpasset sig vandsystemer, da det vil belyse, hvordan forskellige punkter i dette badevandsdirektiv vil blive opfattet.
F.eks. er et rekreativt strandområde, hvor hundredvis af mennesker dyrker sejlsport, en helt anden sag end en 50 km lang flod i Lapland, hvor man sejler i kano. Disse to eksempler har ikke meget med hinanden at gøre. Der bør tages højde for sådanne perspektiver, men vi skal samtidig sørge for, at alle europæere sikres den bedste beskyttelse med hensyn til badevand.
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er et strategisk direktiv, der ligger foran os, fordi det afspejler det grundlæggende problem med EU's miljøpolitik, nemlig de enorme forskelle mellem forholdene i de enkelte medlemsstater. Derfor skal vi reagere på det på en hensigtsmæssig måde.
Jeg kommer fra et land, som har 187.888 søer. Vi ville naturligvis blive frustreret, hvis vi var underlagt de samme regler som f.eks. Luxembourg. Ud fra både sund fornuft og et miljøperspektiv er det derfor vigtigt, at vi fokuserer på målene, men lader opfyldelsen af dem være op til medlemsstaterne. Heldigvis giver forslaget også medlemsstaterne større mulighed for selv at bestemme, hvilke strande der skal være "EU-strande". I den henseende har den fælles holdning en udmærket definition af badevand. I mit land vil det betyde en lettelse af myndighedernes administrationsbyrde, uden at det går ud over kvalitetskontrollen. Vi har brug for dette badevandsdirektiv, for det nuværende direktiv er forældet, og den opdaterede version vil afspejle vandets hygiejnemæssige tilstand mere effektivt end det nuværende direktiv.
Jeg er dog uenig med mange ting i Parlamentets ændringsforslag. Det vil give problemer at stramme tidsfristen fra 2015 til 2011 på grund af tidsplanen for gennemførelse af vandrammedirektivet. Det mest irriterende ved Parlamentets ændringsforslag er imidlertid planen om at lade klassifikationen af badevand som "tilfredsstillende" udgå. Vi må huske på, at det var et ubetinget krav for at nå frem til Rådets fælles holdning. Det samme problem gælder standardiseringen af værdier for kystvande og ferskvand. Der er videnskabelige kriterier for de forskellige værdier, og de øger ikke risikoen for de badende.
Parlamentets kompromisforslag er et større skridt i den rigtige retning. Hvis klassifikationen "tilfredssstillende" ikke vedtages, er der risiko for, at hele projektet falder til jorden i Rådet. Det ville være en stor skam af hensyn til miljøet. Visse medlemsstater vil naturligvis hellere lade projektet falde end gå med til strengere værdier.
Marta Vincenzi (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg mener også, at det direktiv, vi snart skal stemme om, er af stor betydning for Italien og medlemsstaterne, fordi det bringer os ud over nogle af de ufleksible elementer i det nuværende direktiv, som har givet anledning til en lang række anklager for overtrædelse.
Jeg har to korte kommentarer. Den første drejer sig om badevandets kvalitet. Kommissionens forslag definerer tre standarder for badevandskvalitet. Hver kategori er baseret på nøjagtige mikrobiologiske parametre, som er resultatet af forskning udført af Verdenssundhedsorganisationen (WHO), og som svarer til et højt beskyttelsesniveau for mennesker.
Vedtagelse af kategorien "tilfredsstillende" ville udvide den retlige gyldighed af badevandsdirektivet af 1976 uden at opfylde mindstekravene fastsat af Verdenssundhedsorganisationen. Jeg håber, at Parlamentet stemmer for at beholde de tre oprindelige kategorier, og jeg foreslår, at de gennemføres inden 2011. 
Christofer Fjellner (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i udvalget modtager vi ofte middelmådige forslag fra Rådet. Desværre har jeg nogle gange en følelse af, at Miljøudvalget ser det som sin opgave at forvandle middelmådige forslag til dårlige. Og nu har vi så endnu et eksempel på det med badevandsdirektivet. Egentlig siger navnet på det her direktiv alt. EU skal nemlig til at regulere vandkvaliteten på vores badestrande. Efter min mening er det fuldkommen idioti.
Man må spørge sig selv, om der overhovedet findes nogen områder, som er så små, at medlemsstaterne selv kan regulere dem. Til Rådets forsvar skal det dog siges, at det ikke er nogen ny dumhed, for det eksisterende direktiv er langt værre end det kompromis, som Rådet kom frem til. I henhold til det eksisterende direktiv burde et lille land som Sverige måle vandkvaliteten på op imod 5.000 badesteder regelmæssigt. At man i Sverige ikke måler vandkvaliteten på mere end 800 badesteder er ikke et udtryk for, at vi er en slags Europas vilde vesten. Det er et eksempel på, hvordan sund fornuft sejrede over en urimelig lovgivning. Til Rådets forsvar skal tilføjes, at man i det mindste gjorde et forsøg på at slippe af med nogle af de mest tåbelige aspekter af lovgivningen. Det forslag fra Miljøudvalget, som vi skal stemme om her, er som nævnt desværre et eksempel på, at udvalget ønsker at forvandle en middelmådig lovgivning til en dårlig. 
Et af mange eksempler på udvalgets krav er, at oplysninger om badevandets kvalitet, f.eks. i Härjarö uden for Enköping, hvor jeg tilbragte mange solrige sommerdage, skal foreligge på fransk. Desværre ønsker man nu at forøge byrden flere steder.
En del mennesker ønsker f.eks., at kravene også skal inkludere kvaliteten af vand i forbindelse med rekreative aktiviteter, og at der skal gennemføres regelmæssig kontrol heraf. Dette omfatter vandkvaliteten overalt, hvor folk windsurfer, dyrker kajakroning eller lignende, og før man får set sig om, risikerer vandet i hele den svenske skærgård i princippet at skulle kontrolleres regelmæssigt. Hvis nu Parlamentet skal tvinge alle svenske kommuner til at måle vandkvaliteten overalt, og lidt til, har jeg egentlig lyst til at stemme nej til forslaget, men desværre risikerer vi så at tabe de forenklinger på gulvet, som Rådet foreslog.
I virkeligheden ligger problemet ikke i alle de enkeltheder, som jeg nævnte, men det ligger i, at EU regulerer spørgsmål på et område, hvor Europa er så væsentligt forskelligt. For EU burde jo ikke regulere, hvodan man måler vandkvaliteten i søer i det nordlige Värmland. Alt for mange parlamentsmedlemmer giver indtryk af, at de er stolte over at komme hjem og vise deres valgkredse, hvad de efter eget udsagn fik gennemført. Jeg er mindst lige så stolt af de dumheder, jeg har været med til at stoppe, og jeg håber, at der vil være flere parlamentsmedlemmer, som efter morgendagens ... 
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg kender egentlig få ordførere, som i den grad har føjet skyggeordførerne her i Europa-Parlamentet. Jeg vil dog som nederlænder gerne sige, at vi også i denne sag har haft et godt samarbejde, for vi deler de bekymringer, et land som Nederlandene har. Vi har ca. 600 badevandsområder i Nederlandene, og de skal være af god kvalitet og gode for miljøet og sundheden, og de skal kunne tjene som rekreative områder for mennesker. Det er alt sammen væsentligt efter vores opfattelse, og samtidig må vi sige, at der var flere af de krav, Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed behandlede, som egentlig gik alt for langt og ikke for alvor tilføjede eller ville tilføje noget i form af yderligere beskyttelse af folkesundheden. Vi delte således ordførerens bekymring, men jeg er i øjeblikket fortrøstningsfuld, om end der fortsat er et par forhold, som vækker bekymring. Jeg har tiltro til, at vi finder en løsning i morgen.
Den oprindelige plan om at udvide anvendelsesområdet til ikke kun at omfatte badevand, men også overfladevand til rekreative aktiviteter, er opgivet, og det er positivt, hvilket flertallet vist vil give mig ret i. 
For det andet er der stridsspørgsmålet om badevand af "tilfredsstillende" kvalitet. Der er medlemmer af Europa-Parlamentet, som ønsker, at der straks skal sikres en rigtig god badevandskvalitet. Men hvordan vil man opnå den? Hvad gør vi med nationalparker eller -landskaber? Jeg ved, at der i naturområder alene på grund af eksempelvis fugles fækalier forekommer en så diffus forureningskilde, at man aldrig opnår badevand af god kvalitet. Det kan aldrig forblive "tilfredsstillende". Jeg mener derfor også, at vi i morgen under afstemningen bør forkaste et andet sæt ændringsforslag, som betyder, at kategorien "tilfredsstillende" trækkes ud af direktivet.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg påpege, at jeg finder ændringsforslag 42, som er stillet af De Grønne, bekymrende. Hvad siger De Grønne? Når først et badevandsområde en gang er udvalgt, kan man ikke længere fjerne det fra listen, selv om man ved, det aldrig mere vil kunne opfylde kvalitetskravene. Det går dog for vidt! Og jeg håber ikke, nogen i Europa-Parlamentet kan acceptere det. 
John Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Skotland har haft store problemer med at opfylde selv kravene i badevandsdirektivet fra 1976. Vores største problem er landbruget og afstrømning på grund af store regnmængder, især på vestkysten. Nedbøren i disse egne, der ligger ud til Atlanterhavet, kan være helt op til 250 mm årligt. Jorden ved vestkysten bruges især til husdyropdræt, dvs. får, kvæg og hjorte. Så hver gang det regner kraftigt, vil der blive udvasket ekskrementer fra hederne ned på strandene. Det er der ikke noget unaturligt i, det er sket i århundreder, og det næste højvande sørger hurtigt for at rense stranden.
Alligevel har de skotske myndigheder, lokalmyndighederne og Scottish Water brugt enorme summer på at forsøge at minimere disse hændelser, holdt husdyrene væk fra vandløbene og indført enkle behandlingssystemer, der skal dæmme op for de naturlige strømme. Men det er umuligt at standse det fuldstændigt. Skotland har kilometervis af skønne strande. Skotland har nogle af Europas smukkeste og vildeste landskaber. Skotland har flere af verdens mest kendte kvæg- og fåreracer. Undertiden har Skotland endog godt vejr, når turister og de lokale befolker strandene. Det ville være forkert og overordentlig skadeligt, hvis Parlamentet under ledelse af den grønne brigade, der trist nok ikke ved særlig meget om den virkelige verden, fjerner klassificeringen "tilfredsstillende" fra dette nye direktiv og dømmer Skotlands strande til at miste deres eftertragtede og velfortjente status som nogle af de bedste og skønneste i Europa. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i mit hjemland, Ungarn, har vi en talemåde for den situation, hvor man prøver at gøre så meget godt, at det ender med at være til mere skade end gavn, nemlig at kaste barnet ud med badevandet.
Det er præcis, hvad Europa-Parlamentet vil gøre, hvis det vedtager Jules Maatens betænkning i dens nuværende form. Balaton-søen er en af de største ferskvandssøer i Ungarn og Europa, og det er den mest værdifulde ressource for Ungarns turisme. Hvert år bruger millioner af mennesker søen til badning eller rekreative formål, men det ville være slut, hvis indstillingen vedtages. Vedtagelse ville også betyde tab af arbejdspladser for de hundredtusindvis af mennesker, der arbejder med og lever af turisme ved søen.
Jeg er helt enig i, at formålet er at sikre en fremragende badevandskvalitet i Europa. Det er nødvendigt af hensyn til alle de mennesker, der tager til vandet for at dyrke sport eller rekreative aktiviteter, samt af andre miljømæssige hensyn. Derfor kan vi ikke acceptere, at denne betænkning har kvalitative bestemmelser for både kystvande og indvande. Jeg er heller ikke enig i den strengere tærskelværdi (i forhold til Rådets forslag), der foreslås i Parlamentets betænkning uden faglig begrundelse.
Samtidig er jeg også bekymret over de tiltag, der foreslås, hvis vandkvaliteten forringes. Hvis parametrene overskrider grænsen, så vandet bliver sundhedsfarligt, bør badning simpelthen forbydes. Sådan har den hidtidige praksis været, og den er der ingen grund til at ændre. Det er simpelthen urimeligt, at der kun skal gives fuldstændige oplysninger på engelsk og fransk i alle 25 medlemsstater. De badende bør hellere informeres på de sprog, der tales mest i de pågældende områder. Balaton-søen og Fertő-søen i Ungarn er udmærkede eksempler, for der kommer flest tyske, østrigske og hollandske turister. 
I de seneste dage og timer er der til Parlamentets betænkning stillet en række ændringsforslag, som bidrager positivt til den nye lovgivning. Derfor anbefaler jeg, at betænkningen ikke godkendes, før disse ændringsforslag er vedtaget. På den måde kan vi undgå at vedtage lovgivning, der ikke tager højde for miljøhensyn, og som måske gør det umuligt for turistindustrien at blomstre i mange områder og desuden berøver millioner af mennesker glæden ved at kunne bade sikkert og dyrke rekreative aktiviteter. Vi skal ikke kaste barnet ud med badevandet.
Stavros Dimas,
    Hr. formand, Kommissionen kan acceptere en lang række af ændringsforslagene vedrørende information til offentligheden, både ved badesteder og på internettet. Kommissionen kan også med stor glæde acceptere forslaget om at udvikle fælles symboler og tegn, som skal opsættes på badestederne. Det er dog nødvendigt at gøre det klart, hvad disse tegn og symboler helt nøjagtigt skal angive.
Flere af ændringsforslagene har til formål at genindføre bestemmelserne vedrørende beredskabsplaner. Kommissionen mener, at den fælles holdning på dette område er en forbedring af det oprindelige forslag. Da teksten allerede omhandler forurening fra usædvanlige eller undtagelsesvise hændelser, er det ikke hensigtsmæssigt at indføre detaljerede bestemmelser om beredskabsplaner i relation til badning.
Med hensyn til klassificering ønsker Kommissionen at bevare kategorien "tilfredsstillende" for at nå frem til en aftale, der giver EU mulighed for at få vedtaget bedre rammer for badevand end de eksisterende. Kommissionen kan ikke acceptere, at denne kategori slettes. Kommissionen bifalder dog ånden i kompromiset bag ændringsforslag 36 og 55. Med ændringsforslag 36 vil denne kategori kun eksistere i otte år efter direktivets ikrafttrædelse. Da vi så kun er fremme i 2013, hvilket er før den dato, hvor kvalitetsnormerne i henhold til den fælles holdning skal træde i kraft, mener Kommissionen ikke, at dette ændringsforslag er realistisk.
Med hensyn til ændringsforslag 55 mener Kommissionen, at indførelse af strammere normer i forbindelse med kategorien "tilfredsstillende" vil være en potentielt gunstig mulighed for at finde frem til et kompromis. Selv om kvalitetsnormerne for kategorien "tilfredsstillende" er alt for stramme, kan Kommissionen acceptere ændringsforslaget i princippet.
Angående sondringen mellem kystvand og ferskvand kan Kommissionen ikke acceptere forslagene om at fjerne denne sondring og heller ikke forslagene om at fremskynde fristerne for iværksættelsen af de nye kvalitetsnormer. Endelig bemærker Kommissionen, at Parlamentet finder det vigtigt at medtage andre rekreative anvendelser af vand såsom surfing og sejlads. Kommissionen mener ikke, at det i dag er muligt at udvide direktivets anvendelsesområde, så det kommer til at omfatte disse aktiviteter. Kommissionen kan dog acceptere ændringsforslag 35 om, at Kommissionen pålægges at undersøge spørgsmålet.
Endelig kan Kommissionen acceptere 10 ændringsforslag i deres helhed og tre ændringsforslag i princippet eller delvis. Der er imidlertid 21 ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere. Jeg skal nok fremsende en fuldstændig liste over Kommissionens reaktioner på ændringsforslagene til Parlamentets sekretariat(2). EU sikrer minimumsstandarder. Medlemsstaterne kan gå videre og hurtigere, og konkurrencen mellem turiststederne vil skubbe udviklingen i den retning.
Min sidste bemærkning er, at medlemsstaterne har ansvar for at udpege badesteder. Sagen fra Wallonien, som fru Ries nævnte, vedrører en lokalitet, som Belgien har udpeget som badested. Derfor har vi og Domstolen insisteret på, at direktivet fra 1976 skal overholdes. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag.
Kommissionen kan fuldt ud acceptere følgende ændringsforslag 2, 9, 10, 13, 17, 19, 21, 25, 26, 33 og 35. Kommissionen kan delvist eller i princippet acceptere følgende ændringsforslag 15, 16, 22 og 55.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 14, 18, 20, 23, 24, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 34, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51, 53 og 54. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B6-0237/2005) af Florenz for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed til Kommissionen om Kommissionens strategi for det andet møde mellem de kontraherende parter til Århus-konventionen.
Karl-Heinz Florenz (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, Århus-konventionen blev vedtaget i 2001, men i dag er der desværre kun 17 europæiske lande, som har underskrevet den. 
Som parlamentsmedlem med interesse i disse forhold, vil jeg gerne spørge Kommissionen, hvorfor der egentlig er så relativt få lande, som har underskrevet denne konvention? Især i forbindelse med de tre søjler er jeg sikker på, at man i mange lande, heriblandt i mit eget, har overordentlig store problemer med hensyn til spørgsmålet om "domstolsadgang i miljøanliggender".
Det ville interessere mig at vide, om Kommissionen og Rådet er klar over, at der skal finde tilstrækkeligt præcise og fair forudgående forhandlinger sted. Desuden kunne jeg godt tænke mig at vide, om de nationale parlamenter bliver konsulteret i forbindelse med sådanne konventioner. Jeg spørger, fordi dagsordenen i Kasakhstan rummer spørgsmålet om, hvordan vi skal forholde os til gmo'er, altså genetisk modificerede organismer, i fremtiden. Hvor meget sympati man end måtte have for sådanne globale konventioner, er det uacceptabelt, hvis denne udvikling går uden om de nationale parlamenter.
Jeg vil godt spørge Kommissionen, og dermed mener jeg hr. Dimas, om, hvordan De vil forberede Dem til forhandlingerne i Kasakhstan? Hvilke kontakter har De til Rådet, og hvilke oplysninger har De om medlemsstaternes holdninger til dette spørgsmål? 
Stavros Dimas,
    Hr. formand, det glæder mig meget, at Det Europæiske Fællesskab den 17. februar 2005 deponerede ratifikationsinstrumentet og således deltager som kontraherende part på det andet møde mellem de kontraherende parter til Århus-konventionen. Dette møde giver lejlighed til at kaste et tilbageblik på gennemførelsen af konventionen og PRTR-protokollen . På mødet vil parterne undersøge de foranstaltninger, de kontraherende parter har truffet med henblik på at gennemføre konventionen, og Kommissionen vil gøre rede for de foranstaltninger, der er truffet af Det Europæiske Fællesskab. Det Europæiske Fællesskab har gjort meget tilfredsstillende fremskridt i denne retning.
Ud over vedtagelsen af direktiverne om adgang til oplysninger og offentlighedens deltagelse er der især sket væsentlige fremskridt med forslaget til forordning om gennemførelsen af Århus-konventionen i fællesskabsagenturerne. Endvidere behandles forslag om Fællesskabets vedtagelse af PRTR-protokollen og om vedtagelsen af en forordning om indførelse af et europæisk PRTR. Kommissionen har desuden stillet et forslag om adgang til domstolsprøvelse af miljøspørgsmål.
Kommissionen tror, at indsatsen de kommende år skal koncentreres om gennemførelsesspørgsmål. Den gør opmærksom på betydningen af at integrere konventionens bestemmelser i den administrative praksis og få dem til at fungere i praksis. Desuden bør vi også støtte udveksling af erfaringer og bedste praksis i forbindelse med elektroniske informationsmidler, oplysningsmekanismen og adgang til domstolsprøvelse. I denne forbindelse anses overholdelsesmekanismen også for at være meget vigtig. Derfor er vi nødt til at sikre, at den fungerer effektivt.
Kommissionen vil desuden fremhæve betydningen af at udvikle institutionelle færdigheder som middel til at forbedre konventionens gennemførelse. Kommissionen har som led i sin forpligtelse til at fremme konventionens mål truffet de nødvendige foranstaltninger for at sørge for et finansielt bidrag til konventionen i 2005. Dagsordenen for Almaty vil også omfatte spørgsmålet om en evt. ændring af konventionen vedrørende dens anvendelse på genetisk modificerede organismer.
I denne forbindelse vil Kommissionen følge Rådets instrukser for forhandlingerne og gøre alt, hvad der er muligt, for at få et tilfredsstillende resultat af forhandlingen. For nærværende mener jeg, det er særligt vigtigt at anvende de procedurer, der er fastsat for aktiviteterne i forbindelse med genetisk modificerede organismer, i medfør af f.eks. Cartagena-protokollen, og fremme indsatsen for at høste og udveksle erfaringer. Her kan man også inddrage yderligere bestræbelser på at udvikle institutionelle færdigheder, især i de østeuropæiske lande, landene i Kaukasus og de centralasiatiske lande.
Kommissionen er meget tilfreds med den interesse, Europa-Parlamentet giver udtryk for, og for de tre medlemmers, heraf to ordførere for Århus-forslagene, deltagelse som observatører blandt medlemmerne af Fællesskabets delegation til Almaty. Kommissionen vil naturligvis i henhold til den interinstitutionelle aftale holde Parlamentets medlemmer jævnligt informeret om forhandlingernes udvikling. 

Eija-Riitta Korhola,
   Hr. formand, Parlamentet har arbejdet med Århus-konventionen siden 2000, hvor vi modtog Kommissionens version af konventionens første søjle, nemlig offentlig adgang til miljøoplysninger.
Vi har hele tiden fulgt en ambitiøs politik, som søger at fremme offentlig deltagelse. Vores udgangspunkt er, at intet må begrænse borgerens adgang til oplysninger og ret til at blive hørt i miljøspørgsmål. Det er afgørende for, at demokratiet kan fungere i en verden, hvor miljøspørgsmål spiller en større og større rolle. Efterhånden som mødet i Almaty nærmer sig, vil vi på samme måde tage udgangspunkt i, at den pågældende sag - biosikkerhed - vil blive drøftet i samme ånd med respekt for borgernes rettigheder. Parlamentet antager således, at dets delegation vil blive hørt under drøftelserne, da vi har noget at bidrage med.
Vi ønsker, at de afgørelesr, der træffes på det andet møde mellem de kontraherende parter i Århus-konventionen, fremmer konventionens gennemførelse og udvikling, og vi ønsker multilaterale aftaler på miljøområdet, som f.eks. Kijev eller Cartagena, som er vigtige for Århus-konventionen og selve sagen, for at opnå en synergieffekt. Kijev-protokollen om registre over udledning og overførsel af forureningsstoffer bidrager til at reducere forurening og fremme bæredygtig udvikling. Formålet med at anvende Århus-principperne er at tilskynde myndighederne og borgerne til at tage individuelt og kollektivt ansvar for miljøbeskyttelse og -forbedring, så vi kan sikre nuværende og kommende generationers velfærd.
Århus-konventionen er et vigtigt element i et fungerende demokrati. Derfor mener min politiske gruppe ikke, at disse vidtrækkende borgerrettigheder bør misbruges i forbindelse med klager for med vilje at bremse projekter eller give et forum for ngo'ers indsamlingskampagner. Vi kan heller ikke acceptere, at de politiske beslutningstageres lovgivningsarbejde bryder sammen under disse organisationers endeløse klager. Det er simpelthen ikke hensigtsmæssigt hele tiden at udøve sin ret til at klage. Et sådant misbrug underminerer også de rettigheder, vi egentlig forsvarer. Derfor skal vi i fremtiden se nøje på, hvordan retten til at klage anvendes i EU.
Gyula Hegyi,
   Hr. formand, det glæder mig, at EU har ratificeret Århus-konventionen. Vi prioriterer et rent, sikkert miljø for vores borgere højt. En god miljøpolitik kan ikke fungere uden korrekte informationer om miljøspørgsmål, og det omfatter også forurening, mulige risici og følgerne af miljøulykker. EU har allerede taget store skridt i retning af at få ajourført eksisterende lovbestemmelser for at opfylde kravene i Århus-konventionen.
Jeg kommer fra en ny medlemsstat og er i min egenskab af tidligere journalist fuldstændig enig i Århus-konventionens betydning. De tidligere socialistlande i Central- og Østeuropa havde til en vis grad en miljøpolitik, men den var en ren statspolitik uden nogen som helst deltagelse fra befolkningens side. Derfor havde mit folk så negative følelser for den faktiske situation. Manglen på reel information eller miljø-ngo'er skabte et vist mål af mistillid med hensyn til, hvordan miljøet i virkeligheden havde det. Selv de mest grundlæggende oplysninger om forurening blev betegnet som en statshemmelighed. For at være ærlig er nogle af de multinationale selskaber stadig fristet til at følge denne praksis i dag.
For at gennemføre Århus-konventionen effektivt skal vi se på alle detaljer i og indholdet af alle love. PSE-Gruppen er sammen med vores ordfører Guido Saccono f.eks. meget aktiv i forbindelse med den nye lovgivning om Reach og evalueringen og godkendelsen af kemiske stoffer. Med hensyn til Reach har vi i høj grad behov for en stringent lovgivning, som giver offentligheden adgang til alle oplysninger om mulige farer og risici i relation til alle kemiske stoffer. Det samme gælder for gmo-produkter, forureningsudslip, direktivet om registre over overførsel af forureningsstoffer osv. Al denne lovgivning skal give offentligheden ret til adgang til information af relevans for den.
Hvis vi ratificerer Århus-konventionen, skal vi gennemføre den i vores lovgivning dag for dag. Det kommende møde i Almaty, Kasakhstan, er meget vigtigt. Når vi taler om adgang til information, skal offentligheden inddrages og informeres. Vi bør starte med at se på drøftelsen om konventionen, hvor parlamentsmedlemmernes deltagelse er sikret, fordi de repræsenterer Europas borgere. 
Rebecca Harms,
   Hr. formand, på min gruppes vegne vil jeg godt sige, at vi er enige med de forrige talere i, at Århus-konventionen indeholder store fremskridt på det miljøpolitiske område. De klare regler i konventionen om retten til offentlig deltagelse skaber en situation, hvor borgerne, ngo'erne, men også myndighederne kan beskytte miljøet bedre. I øvrigt tror jeg overhovedet ikke på, at det ville forårsage uløselige problemer for os i Europa, hvis vi kombinerede denne ret med adgangen til retssystemet. Når jeg drøfter forskellige politiske spørgsmål med borgerne kan jeg konstatere, at de ofte er langt mere avancerede i deres argumentation, end politikerne vil indrømme, og jeg har ikke nogen større betænkeligheder med hensyn til deres dømmekraft i disse spørgsmål.
Jeg er imidlertid bekymret over, hvordan man vil angribe det spørgsmål i Almaty, som vi forbereder i øjeblikket, og som optager mange europæiske borgere, der kan se det problematiske heri i fremtiden. Formanden for Miljøudvalget, hr. Florenz, var netop inde på det: Vil genetisk modificerede organismer fremover falde ind under Århus-konventionen? Den moldaviske regering kræver dette udtrykkeligt, og at det reguleres entydigt i et appendiks til Århus-konventionen. Hvorfor forholder det sig således, at et østeuropæisk land eller nærmere bestemt en østeuropæisk regering presser sådan på i denne sag? Det skyldes efter min mening, at den amerikanske og europæiske landbrugsindustri i øjeblikket forsøger at finde marker i Østeuropa, hvor der kan eksperimenteres med udsættelsen af gmo'er, og det så vidt muligt uden at der sker overvågning heraf. Jeg mener, at man skal sørge for - hvis man ønsker, at Århus-konventionen skal være troværdig, og hvis man ønsker at blive taget alvorligt i forbindelse med denne konvention - at gmo'erne falder ind under Århus-konventionen. Det vil der helt sikkert blive fokuseret kraftigt på i Almaty.
Jeg mener desuden - som det også allerede blev nævnt - at retten til offentlig deltagelse skal reguleres klart og tydeligt på andre områder. Det ville også glæde mig, hvis De, hr. Dimas, endnu en gang ville komme ind på, hvilke forestillinger Kommissionen gør sig med hensyn til den tredje del af konventionen - dvs. med hensyn til adgangen til retssystemet - og hvad De påtænker at sige herom i Almaty. 
Stavros Dimas,
    Hr. formand, jeg har med interesse noteret punkterne i beslutningsforslaget og de bemærkninger, der er blevet fremsat i dag. Frem for alt vil jeg gerne takke Dem for den generelle støtte til Kommissionens strategi for det andet møde med parterne i Århus-konventionen. Det er vigtigt, at EU sender et sammenhængende budskab til de andre parter i konventionen, og at vi samtidig viser vores respekt for dens principper og regler.
Med hensyn til det spørgsmål, som den sidste taler stillede vedrørende forslaget om direktiv om adgang til klage og domstolsprøvelse, understreger Kommissionen, at EU's ratificering af Århus-konventionen forud for vedtagelsen af førnævnte direktiv ikke betyder, at direktivet ikke længere er nyttigt eller relevant. Århus-konventionen er banebrydende for den måde, hvorpå offentligheden deltager i beslutningsprocessen vedrørende miljøet. I sidste instans afhænger dens troværdighed dog af, hvordan den gennemføres. Derfor mener Kommissionen, at de kommende års arbejde skal koncentreres om konventionens gennemførelse.
Parterne og underskriverne skal ikke alene indføre eller vedtage administrative procedurer, de skal også indhøste erfaringer, udveksle dem med de øvrige parter og lære af praksis. Som hr. Florenz sagde, skal de underskrive og ratificere den. Situationen er, at 24 medlemsstater underskrev den i 1998, og et land er parat til at gøre det. Ud af de 24 medlemsstater har 19 hidtil ratificeret den. De, der ikke har, er ifølge vores oplysninger alle i færd med at indføre gennemførelseslovgivningen.
Jeg håber på Deres fortsatte støtte til dette ambitiøse foretagende. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag(1)), jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0101/2005) af Hegyi for Kultur- og Uddannelsesudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets henstilling om filmarv og konkurrenceevnen for relaterede industrielle aktiviteter (KOM(2004)0171 - C6-0133/2004 - 2004/0066(COD)).
Kommissær Viviane Reding har ordet på vegne af Kommissionen. 
Viviane Reding,
    Hr. formand, den 16. marts 2004 vedtog Kommissionen et forslag til Rådets og Parlamentets henstilling om filmarv og konkurrenceevnen for relaterede industrielle aktiviteter.
Film er en kunstart på et skrøbeligt medie, som derfor kræver, at de offentlige myndigheder griber positivt, hurtigt og effektivt ind for at sikre dens bevaring. Film er vidnesbyrd om vores tid. Beskyttelsen af den europæiske filmarv, herunder også fællesproduktioner med tredjelande, er derfor af interesse for fremtidens generationer. For at sikre, at den europæiske filmarv videregives til kommende generationer, skal den systematisk indsamles, katalogiseres, bevares og moderniseres. Den skal derfor også kunne bruges til uddannelsesmæssige, kulturelle, forskningsmæssige eller andre ikke-kommercielle formål; under alle omstændigheder med respekt for ophavsret og dertil hørende rettigheder. Derfor har Kommissionen til hensigt at fremme europæiske standarder for katalogisering af film, og vi har derfor givet Den Europæiske Standardiseringsorganisation mandat til at gå i gang med det indledende arbejde. Det vil lette informationsudvekslingen og foreneligheden af de databaser, som filmarkiverne i alle medlemsstaterne råder over. Kommissionen vil også styrke samarbejdet mellem filmarkiverne. En fordel ved dette samarbejde er, at det bliver muligt at genfinde og genetablere film, der er gået tabt.
Betænkningen og ændringsforslagene, der drøftes i dag, afspejler det grundige arbejde, som ordføreren, skyggeordføreren og formandskabet har udført. Jeg vil gerne takke hr. Hegyi for hans meget konstruktive arbejde. Kommissionen er taknemmelig over for alle dem, der har gjort det muligt at nå frem til et godt kompromis i dag.
I Kommissionens forslag med Parlamentets ændringsforslag anbefales det, at medlemsstaterne indfører en forpligtelse til at deponere filmværker, som udgør en del af en medlemsstats audiovisuelle arv, og som er blevet finansieret med offentlige midler. I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet giver forslaget medlemsstaterne mulighed for at vælge, hvordan de vil gennemføre denne forpligtelse, enten gennem lovgivning eller i form af en kontrakt - det lader vi medlemsstaterne bestemme.
En henstilling er det bedst egnede instrument til at nå målene i de foreslåede foranstaltninger. Der er tale om følgende: for det første at styrke filmindustrien ved at lægge grunden for rettighedshaveres redegørelse for sovende kataloger og for det andet systematisk deponering, indsamling og bevaring af medlemsstaternes visuelle arv. Kommissionen er meget tilfreds - og det tror jeg også, at borgerne er - med udsigten til, at der kan opnås enighed efter førstebehandlingen. Kommissionen accepterer Parlamentets ændringsforslag, for så vidt som de er i overensstemmelse med den politiske aftale, der er indgået mellem Parlamentet og formandskabet, og som blev bekræftet af Coreper den 2. maj 2005.
Gyula Hegyi (PSE ),
   Hr. formand, biograffilm er et kært barn i europæisk kultur. Det blev født i den europæiske civilisations guldalder sammen med andre videnskabelige og andre vigtige teknologiske nyskabelser. Alt det skete før Verdenskrigene, og før illusionen om det 19. århundrede bristede. Biograffilmen blev født i Paris, dengang kunstens, revolutionens og glamourens hovedstad. Inden for et år blev de første film fremvist overalt i Europa på caféer, i teatre og andre offentlige steder. Biograffilm og filmproduktion blev til en industri i rivende udvikling for tusindvis af især unge mænd og kvinder. I de første tre årtier af biograffilmens historie erobrede den europæiske stumfilm verden takket være dens kunstneriske kvaliteter.
Pionererne i den spirende amerikanske filmindustri var også talentfulde, europæiske immigranter. Opfindelsen af tonefilmen ændrede filmens verden for altid. Flersprogetheden viste sig som en hindring for markedsføringen af biograffilm, og nogle følte måske, at Europas sproglige rigdom, som vi er så stolte af, blev en ulempe set fra et konkurrencemæssigt synspunkt. Denne paradoksale situation skal løses gennem støtte til biograffilm med nationale og europæiske midler - det er ikke filmindustrien som branche, men dens kulturelle og sproglige mangfoldighed, selve essensen af Europa, der har brug for denne finansiering. Alle europæiske regeringer bør gøre deres bedste for at forsvare vores enestående kulturrigdom ved at beskytte og fremme den europæiske filmindustri, som taler til alle europæiske nationer på deres modersmål.
Jeg glæder mig over vores regeringers stærke engagement i at fastholde den nuværende formel for støtte til filmindustrien. Film og filmproduktion er ikke kun kunst og underholdning. Efter Anden Verdenskrig blev mange ødelagte bygninger genopført ved hjælp af filmsekvenser. Europas filmarv dækker alle aspekter af vores tilværelse lige fra slutningen af det 19. århundrede til starten på dette nye århundrede. At bevare denne arv betyder, at vi bevarer minderne om vores kultur og historie, hverdagslivet, store begivenheder, små tragedier og fælles glæder. Hvis de gamle film går tabt, vil unge mennesker næppe kunne forstå deres forfædres liv. De nationale filmarkiver spiller en vigtig rolle for bevarelsen af vores filmarv. Hvis en film opbevares korrekt, kan dens budskab bevares for fremtiden.
Derfor anbefaler jeg som ordfører obligatorisk deponering af alle europæiske film til offentlig fremvisning i arkiverne. De nationale filminstitutter og -arkiver i Europa bør harmonisere og standardisere deres arkiveringssystemer. På denne måde kan vi sikre, at vores filmarv i realiteten kan blive vores fælles og offentlige arv. Digitaliseringen af europæiske film, oprettelsen af en fælles database og samarbejdet mellem de nationale filmakademier og -arkiver tjener et fælles formål: at redde vores filmarv og gøre den tilgængelig for alle.
Dette forslag i form af en henstilling sigter mod at sikre en mere systematisk deponering og bevarelse af europæiske film for at sikre Europas audiovisuelle arv.
Jeg mener, at vi som følge af en meget konstruktiv indstilling hos mine kolleger i Parlamentet, fru Descamps og fru Gibault, Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, og ligeledes den medlevende og aktive rolle, som det luxembourgske formandskab har spillet, har nået et godt kompromis ved førstebehandlingen af aftalen. Denne sag viser merværdien ved den fælles beslutningsprocedure og er et glimrende eksempel på, hvordan Parlamentet og Rådet i fællesskab kan blive enige om en række vigtige spørgsmål, der kan gøre Kommissionens oprindelige forslag mere omfattende og effektivt.
Lad mig nævne de spørgsmål, som Parlamentet har lagt stor vægt på, og som Rådet har taget med. Som et resultat af Parlamentets fremgangsmåde vil deponeringen af film i alle tilfælde være obligatorisk, således at der sikres en systematisk indsamling over hele Europa. Der indføres nu en fast tidsfrist, inden for hvilken medlemsstaterne skal indføre de nødvendige foranstaltninger for at sikre bevarelsen af den europæiske filmarv. Med henblik på at sikre kvaliteten af de deponerede værker stilles der nu krav om, at det deponerede eksemplar skal være af høj kvalitet. Med henblik på at gøre vores fælles filmarv så omfattende som mulig bestemmes det, at alle film og ikke kun film, der har modtaget offentlig støtte, skal deponeres efter en overgangsperiode. Med henblik på at finde ud af, hvilke samlinger de enkelte medlemsstater har, foreslås der i betænkningen et netværk af databaser, hvor allerede fungerende institutioner under Europarådet som Det Europæiske Observationscenter i Strasbourg kan spille en vigtig rolle.
Efter min mening har vi nået et fint kompromis. Jeg beder Dem støtte betænkningen for at give mulighed for en aftale efter førstebehandlingen, hvilket vil være i vores fælles filmarvs interesse.
Jeg er taknemmelig for de venlige ord fra den luxembourgske kommissær, fru Reding. Vi startede begge vores karriere som unge journalister som film- eller teaterkritikere. Det er godt, at vi kan samarbejde om denne betænkning. 
Eoin Ryan (UEN ),
   Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske og rose hr. Hegyi med hans arbejde om filmarven og konkurrencedygtigheden for relaterede industrielle aktiviteter.
Min udtalelse om filmarven og konkurrencedygtigheden for relaterede industrielle aktiviteter gav mig mulighed for at undersøge, hvordan den europæiske filmindustri fungerer, en industri, der producerer film svarende til 25 % af det europæiske marked. Desværre er omkring 65 % af de producerede film kommercielle produktioner, der laves uden for EU, hovedsagelig i USA. Det er klart, at den europæiske filmindustri ikke har en konkurrencefordel i denne situation. Det er helt ærligt ikke godt nok. Selv om jeg ikke har problemer med amerikansk kultur eller den amerikanske filmindustri, anser jeg det for vigtigt, at vi beskytter den europæiske kultur og forbedrer den europæiske filmindustri på enhver tænkelig måde. Hvis man ser på, hvor stor succes denne industri har i Indien, er Bollywood et eksempel på, hvad der kan gøres, og hvad man har gjort.
En af metoderne til løsning af dette problem er støtte fra statens side. Jeg glæder mig over, at Kommissionen i sin meddelelse om biograffilm satte fokus på statsstøttens betydning for filmindustrien som et kulturfremmende middel. Forlængelsen af gyldighedsperioden for denne specifikke statsstøtte til juni 2007 er ligeledes tegn på, at den skaber en høj grad af stabilitet og en yderst påkrævet retssikkerhed for industrien. For slutbrugerne sikrer den en fortsættelse af vigtige støtteordninger såsom Irish Film Board.
Over for Kommissionen har jeg anført, at man bør overveje en større andel af statsstøtte på områderne kultur og vanskeligt tilgængelige film. Enhver nedskæring i statsstøtten til filmindustrien vil være ubegrundet og uønsket. Statsstøtte er et vigtigt middel til kulturfremme, fordi den betyder, at nationale film indspilles i hjemlandet og ikke i udlandet. Dette bidrager til, at specialiserede færdigheder og den nødvendige ekspertise til audiovisuelle kreationer bevares i de enkelte lande.
Efter min mening bør al filmproduktion betegnes som en kulturel aktivitet og dermed fritages for den opfattelse, at den udgør en hindring for det indre marked. Jeg glæder mig i høj grad over, at Kommissionen har udtrykt vilje til at overveje et højt støtteniveau i forbindelse med den næste revision af meddelelsen om biograffilm. Jeg håber, at denne hensigtserklæring snart vil blive omsat i praksis. 
Marie-Hélène Descamps,
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, alle filmiske værker - hvad enten det drejer sig om fortidens, nutidens eller fremtidens værker - udgør og bliver stående som et af de mest levende kunstneriske udtryk fra medlemsstaterne. Europa har skabt sig en identitet ved en kulturarv, som omfatter en usædvanlig samling, herunder filmkunsten, som har bidraget til at skabe denne identitet og bevare og udvikle den kulturelle mangfoldighed.
Hr. Hegyis betænkning har således på den ene side til formål at sikre bevarelse og opretholdelse af vores nationale og europæiske filmarv og på den anden side at forbedre de vilkår, der er forudsætningen for de relaterede industrielle aktiviteters konkurrenceevne. For at nå disse resultater anbefales det, at filmiske værker, som er en del af denne kulturarv, systematisk indsamles, katalogiseres, bevares og restaureres, samtidig med at ophavsrettighederne sikres.
Et andet vigtigt forhold i forbindelse med denne betænkning er deponeringen af filmiske værker hos organer, som af medlemsstaterne er bemyndiget til at varetage denne funktion. Deponeringen bør være obligatorisk og lovfæstet eller kontraktfæstet. Hvad angår det deponerede materiale, skal der være tale om en kopi af god teknisk kvalitet, som sikrer, at værket efterfølgende kan udnyttes. Det præciseres endvidere, at den filmiske kulturarv omfatter såvel produktioner som koproduktioner mellem medlemsstaterne eller mellem en medlemsstat og et tredjeland. Der stilles i øvrigt et efter min opfattelse interessant forslag, nemlig at der etableres et databasenetværk vedrørende den europæiske audiovisuelle kulturarv i samarbejde med Europarådet og ikke mindst Eurimage og Det Europæiske Observationsorgan for Det Audiovisuelle Område.
Endelig kommer betænkningen ind på endnu et forhold, som jeg finder afgørende. Det henstilles, at filmarven inddrages i undervisningen på alle uddannelsesniveauer, og at de unge generationer også lærer noget om historien, om dagliglivet og om sociologien takket være den rige europæiske filmarv. Jeg vil gerne lykønske ordføreren, som har ydet en fremragende og særdeles nyttig indsats. Det er mit håb, at denne indsats takket være bestræbelserne for at bevare filmiske værker vil bidrage til at udvikle og udbrede filmkulturen i Europa. 
Guy Bono,
   Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske ordføreren med den eksemplariske indsats, han har ydet vedrørende et så afgørende emne som bevarelse og fremme af den europæiske filmarv.
Jeg vil især fremhæve tre afgørende forhold, som omtales i betænkningen. For det første er det naturligvis vigtigt at sikre katalogisering, bevarelse og restaurering af værkerne for at bevare den kulturelle mangfoldighed i Europa. Dernæst understreges det helt berettiget i betænkningen, at det er vigtigt at foretage systematisk indsamling af filmiske værker via en lovfæstet ordning om obligatorisk deponering. Endelig er der grund til at understrege den grundlæggende betydning af udviklingen af nye teknologier for at sikre katalogisering, bevarelse og restaurering af filmiske værker af bedste kvalitet.
Jeg vil også gerne understrege sammenhængen mellem denne betænkning og de igangværende drøftelser om de europæiske programmer på det uddannelsesmæssige område og Media 2007. Betænkningen indeholder et krav om en mere aktiv holdning fra medlemsstaternes side, hvad angår visuel uddannelse, især faglig uddannelse og mediekultur. Som ordfører for betænkningen om uddannelsens rolle som hjørnesten i Lissabon-processen - betænkningen vil inden længe blive fremlagt for Kultur- og Uddannelsesudvalget - støtter jeg uden forbehold dette glimrende forslag. Vores samfund er blevet mere tolerante, i takt med at man har lært at læse og skrive. Nu må vi lære i fællesskab at blive bedre til at forstå billedmediet, som er blevet et væsentligt medium i forbindelse med menneskers indbyrdes kommunikation.
Afslutningsvis vil jeg gerne erindre om, at europæisk film allerede udgør en vigtig kulturarv, og den bør også fremover spille denne rolle. I den forbindelse må jeg understrege, kære kolleger, at der er behov for i Media 2007-programmet at indføje passende finansieringsmuligheder for europæiske filmproduktioner. Der findes eksempler. For 20 år siden etablerede man således i Frankrig et institut til finansiering af film- og kulturindustrien netop med det formål at gøre det nemmere for producenter og uafhængige distributører at få adgang til kreditfaciliteter. Adgang til banklån er afgørende for sidstnævnte set i lyset af filmindustriens finansieringsform. Jeg håber, at vi under drøftelserne om 2007-programmet finder løsninger, som sikrer, at europæisk film fuldt ud bevarer sin levedygtighed. 
Claire Gibault,
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil først og fremmest gerne takke hr. Hegyi for den indsats, han har ydet, og for under vores arbejdsmøder at have vist stor åbenhed, hvilket har gjort det muligt på kort tid at nå frem til den endelige affattelse af denne meget fuldstændige og velunderbyggede henstilling. Jeg glæder mig i øvrigt over, at det har været muligt at finde et kompromis med Rådet, hvilket forhåbentlig betyder, at betænkningen kan vedtages under førstebehandlingen, således at den europæiske filmarv hurtigst muligt opnår de garantier, der følger af denne henstilling. Det har glædet mig overordentligt meget, at alle de ændringsforslag, jeg havde stillet, fandt støtte og blev vedtaget både af mine kolleger i Kultur- og Uddannelsesudvalget og i ALDE-Gruppen. Jeg takker for den tillid, man hermed har vist.
Den foreliggende henstilling vil utvivlsomt tilskynde til ny filmproduktion i Europa og fremme udviklingen af værker i de nye medlemsstater. Jeg har opmærksomt fulgt udarbejdelsen af dette dokument, som har særlig interesse for os franskmænd, eftersom filmens vugge stod i Frankrig. Brødrene Lumière i Lyon opfandt den filmtekniske proces og bidrog til produktionen af dokumentarfilm.
Nogle årtier senere opfandt Georges Méliès trick- og fiktionsfilmen. Alle film, der blev produceret af brødrene Lumière, er restaureret af det franske filmarkiv, og der er for nylig fremstillet en dvd-udgave af dem. Det har bestyrket mig i den opfattelse, at vi bør fastholde kravet om deponering af en original af værkerne hos et europæisk organ og oprettelse af en database ved Det Europæiske Observationsorgan for Det Audiovisuelle Område, således at intet går tabt. Hvilken fornøjelse at genopleve de magiske stunder i den lille fiktionsfilm . Det var sådanne tanker, jeg havde under arbejdet med denne henstilling fra Rådet. Der er også grund til at understrege filmkritikkens rolle. De filmkritiske skrifter, som var et fransk særkende, har inspireret til bevarelse af visse værker. Jeg tænker eksempelvis på André Bazin, François Truffaut og Henri Langlois. Jeg er således fuldt ud tilfreds med denne betænkning, som jeg anmoder Dem om at støtte. Filmen fortjener en politik, som tager sigte på bevarelse af filmarven, i lighed med politikkerne til bevarelse af bygninger, malerier eller bøger. Det er et spørgsmål om at bevare denne arv, om at skrive denne historie, og det er et spørgsmål om forbindelsen mellem fortid og nutid. 
Alyn Smith,
   Hr. formand, jeg vil også gerne udtrykke mine lykønskninger til vores ordfører og ligeledes til Kommissionen for en ambitiøs betænkning og pakke.
Jeg vil understrege betydningen af, at man på europæisk plan har sådanne ambitioner for den europæiske filmindustri. Skotland er et udmærket eksempel på, hvordan det ikke skal gøres, og hvorfor vi har brug for denne pakke. Vi har en filminfrastruktur af høj kvalitet, talentfulde teknikere og skuespillere og pragtfulde omgivelser til filmoptagelser, og alligevel er vi ikke kendt for vores filmindustri. Med god grund: Vores regering yder ikke tilstrækkelig støtte til den. Man skal til at lave en film om Maria Stuart i Irland; en ny filmudgave af Macbeth - det skotske stykke - skal optages på Isle of Man. Filmstøtte fra regeringens side er af central betydning på filmindustriens globale marked. Denne betænkning viser, hvorfor vi har brug for en europæisk ramme, der er ambitiøs og har sjæl, så vi kan arbejde videre på grundlag af en europæisk dimension.
Jeg lykønsker ordføreren, og jeg vil give den skotske regering et eksemplar af betænkningen. 
Vasco Graça Moura (PPE-DE ).
   - Vi bør træffe alle mulige foranstaltninger for at bevare filmindustrien i EU-medlemslandene og belønne den efter fortjeneste som den historiske, kulturelle og menneskelige arv, den er. Den bør også stilles fuldstændigt til rådighed for forskningsformål og endda for kulturelle uddannelses- og underholdningsformål, idet dette princip naturligvis bør gælde for alle de andre former, som den europæiske kulturarv kommer til udtryk i.
Politikker og praktiske foranstaltninger af denne art - herunder bevarelse og opretholdelse af hukommelsen i en stat, som er en frugtbar grobund for alle kunstarter - kan medvirke til at fremme medlemsstaternes kulturelle mangfoldighed og den ekstraordinære åndelige og materielle rigdom. De kan desuden medvirke til, at vi kan opnå og stimulere den vigtige europæiske merværdi, der skal være kendetegnende for de kulturelle projekter, som EU's institutioner støtter.
Den europæiske kultur kan kun klare sig over for kulturen fra tredjelande, hvis vi styrker dens egen værdi, så de borgere, der identificerer sig med den, kræver en højere kvalitet både med hensyn til, hvad de skaber, og hvad de forbruger. Vi skal ikke beskytte Europa mod kulturelle kvalitetsprodukter af anden oprindelse, for hvis de afspejler menneskelig værdighed, har Europa også brug for dem. Men Europa skal konkurrere med dem, på mindst samme kvalitetsniveau.
At forsvare Europa er også en beskyttelse imod en mulig invasion af tvivlsomme produkter. Det drejer sig heller ikke om konventioner om politisk korrekthed, der hævder at forsvare den kulturelle mangfoldighed, men som i virkeligheden opbygger barrierer på vegne af diverse sammenslutningers interesser og andres særinteresser.
Derfor stemte jeg for denne henstilling, selv om dens retskraft volder mig en vis tvivl, da den, eftersom den kaldes en henstilling, faktisk er et tilfælde af harmonisering, som er forbudt i henhold til traktaten. 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg vil begynde med at lykønske hr. Hegyi med hans fremragende betænkning, der tager udgangspunkt i et forslag fra Kommissionen, der består af to forskellige tekster: En opfølgningsmeddelelse om statsstøtte til filmindustrien og om beskyttelse af filmarven, der følger op på meddelelsen om biograffilm fra 2001, og et udkast til Europa-Parlamentets og Rådets henstilling, som udelukkende fokuserer på filmarven, samtidig med at Parlamentet ikke har nogen lovgivningsbeføjelse på støtteområdet.
Europa er filmens vugge. Vores filmarv skal beskyttes, for den indeholder en vigtig del af vores hukommelse, den udtrykker vores kulturelle identitet og viser vores befolkningernes forskellighed. Den omfatter som nævnt af ordføreren alle aspekter af vores liv siden slutningen af det 19. århundrede.
Det er også et økonomisk aktiv, hvis beskyttelse bidrager til vækst og beskæftigelse samt til fremme af innovations- og forskningspolitikker og teknologisk udvikling, der tilskynder til generel industriel konkurrencedygtighed. Det har Kommissionen ganske rigtigt forstået, idet den baserer henstillingen på traktatens artikel 157 om konkurrenceevnen for relaterede industrielle aktiviteter, hvorved der er mulighed for fælles beslutningstagning.
De nordamerikanske films dominans på det europæiske marked - med en andel på ca. 75 % - de europæiske films vanskeligheder med at komme ud over markedet i oprindelseslandet - de udgør kun 10 % af fællesskabsmarkedet - og filmproduktionens letargi kræver et tilbundsgående svar. Jeg glæder mig derfor meget til at høre om resultaterne af den undersøgelse, som Kommissionen har annonceret af den nuværende statsstøttes økonomiske og kulturelle indvirkning, og jeg hilser Kommissionens forlængelse af gyldigheden af kriterierne for støtte til film- og tv-produktionen indtil 2007 velkommen, og jeg glæder mig over, at det står i hr. Hegyis betænkning.
Jeg vil gerne fremhæve public service-foretagendernes betydning for at beskytte filmarven, for at udbrede området til tv-produktionerne og for at tilfredsstille public service-kravene. Jeg synes, at vi skal tage hensyn til dem, når vi går videre med udviklingen af den audiovisuelle arv. 
Alfonso Andria (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil også gerne lykønske ordføreren med det fremragende arbejde, som tydeligt afspejler en øget lydhørhed som følge af hans specifikke ekspertise på området.
Filmarv afspejler forskellig national virkelighed og lokal kultur, udbreder Europas historiske hukommelse og spiller desuden en rolle på uddannelsesområdet. Derfor er filmarv et nyttigt redskab til at styrke Europas kulturelle dimension og fælles historiske identitet. Det er ikke helt tilfældigt, at filmproduktion i nogle medlemsstater allerede anerkendes i loven som et kulturelt aktiv. Det er derfor afgørende at harmonisere lovgivningen med hensyn til deponering og distribution af europæiske film ved i første omgang at udveksle bedste praksis.
Desuden indebærer brug af ny teknologi uundgåeligt rationalisering af omkostninger og konkurrenceevne, ikke kun hvad angår filmproduktion i den snævreste betydning, men også hvad angår beslægtede aktiviteter som indsamling, katalogisering og restaurering.
Jeg er endvidere enig med ordføreren i, at der skal fokuseres på handicappede - ved at sikre bedre adgang til deponerede værker - og at der er behov for at bevare alle cinematografiske værker, ikke kun dem, der nyder godt af offentlig støtte, som anført i Kommissionens forslag. Alle disse værker har bidraget til Europas cinematografiske historie og har givet indsigt i de forskellige tendenser og påvirkninger gennem tiderne.
Til slut vil jeg gerne komme med et forslag til fru Reding, et helt symbolsk forslag netop i dag, den 9. maj, -dagen. Mit forslag drejer sig om at skabe et filmarkiv, der bevarer omhyggeligt udvalgte film om historiske begivenheder og episoder i forbindelse med udviklingen af fællesskabsprojektet. Film vil således fungere som et formidlingsredskab, der fremmer lydhørhed hos borgerne med hensyn til information om og kendskab til EU og dens institutioner. 
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   - Nu, hvor der knyttes stærkere og stærkere kulturelle bånd inden for EU, er det meget vigtigt at knytte kulturelle bånd, og her spiller film en særlig rolle. Derfor bifalder jeg betænkningen om filmarv, fordi jeg mener, at passende og rettidig opbevaring også giver mulighed for at bevare filmarven for senere generationer.
I en tid, hvor udvikling og forandring går stærkt er det vigtigt for hver enkelt nation at bevare sin identitet og nationale arv, og det gælder navnlig små lande som Slovenien. Derfor skal medlemsstaterne støtte deres filmindustrier, nationale filmakademier og filmprojekter. Ellers vil der opstå huller i filmoptagelserne af dele af landets historie, liv og kultur.
Eftersom moderne mennesker tilbringer en del tid med at se film, er der også et stærkt behov for uddannelse på området, og det gælder især de unge. Øget kendskab giver mulighed for at give en mere fremtrædende placering til film af høj kvalitet, som ikke nødvendigvis er lavet for at tiltrække de brede masser, men hvis budskab aligevel falder til jorden, hvis seeren ikke forstår at genkende kvalitet. Derfor støtter jeg ændringsforslag 30, hvor forslagsstilleren henstiller til medlemsstaterne om at fremme visuel undervisning og aflæsning af medier i de nationale undervisningssystemer og faglige uddannelsesprogrammer. Formålet med at bevare filmarven er netop at gøre disse arkiver tilgængelige med undervisnings- forsknings- og kulturformål for øje. Da vores tidsalder også er tonefilmens tidsalder, er film endvidere et godt og effektivt medium til at lære sprog hurtigere, så jeg mener, at undertekster generelt er mere hensigtsmæssige end eftersynkronisering med henblik på at bevare ægtheden.
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Hr. formand, vi har haft mange interessante drøftelser i det udvalg, som jeg har den ære at være formand for. I dag i plenum vil jeg gerne rose min kollega, hr. Hegyi, for den fremragende betænkning om beskyttelse af filmarven, der, som det blev nævnt, bygger på hans kendskab til filmområdet.
Europæisk film, et kært barn af den europæiske kultur, har i de sidste 100 år skabt tusindvis af filmværker, der er enestående kulturelle mindesmærker. At bevare og redde disse værker svarer til at bevare billedets og vores histories kultur. Disse film gør det langt nemmere for os at forstå livets udvikling og fremskridt på vores kontinent og andre steder.
Derfor er det så vigtigt, at EU i dag tager et initiativ, selv i form af en henstilling til medlemsstaterne, hvorved bevarelsen af filmarven gøres til et primært mål, samtidig med at der stilles forslag til konkrete, realistiske foranstaltninger, som skal gøre det opnåeligt. Denne betænkning fremhæver helt korrekt den vigtige rolle, som de nationale filmarkiver kan spille for bevarelsen af de europæiske film.
Medlemsstaterne bør alvorligt overveje at indføre en ordning med obligatorisk registrering af nye filmproduktioner i deres filmarkiver. Medlemsstaterne bør træffe passende foranstaltninger til at sikre indsamling, katalogisering, bevarelse og restaurering af og adgang til denne kulturarv. Det vil ikke kun betyde bevarelse af de gamle film, men også oprettelse af arbejdspladser. Jeg tror, denne henstilling er begyndelsen hertil.
Endelig er det yderst positivt, at Parlamentets og Rådets synspunkter er sammenfaldende i dette spørgsmål, og interessant, at to journalister, fru Reding og hr. Hegyi, står i spidsen. Hvis det besluttes at vedtage forslaget til henstilling under førstebehandlingen, vil det bringe os et skridt nærmere dens gennemførelse, så man snarest muligt kan begynde at træffe egentlige foranstaltninger til bevarelse af filmarven.
Det 20. århundrede er blevet udnævnt til billedkulturens århundrede. Jeg tror og håber, at det 21. århundrede bliver det århundrede, hvor man får kendskab til historien gennem kulturens billede. 
Viviane Reding,
    Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min glæde over, at der hersker en sådan, i politik sjældent forekommende, enighed mellem institutionerne. Parlamentet, Kommissionen og Rådet er på bølgelængde, og det er vel begrundet, for det drejer sig om at bevare vores fælles arv, hverken mere eller mindre. Det drejer sig om at være bevidste om vores rødder, om af hensyn til fremtidige generationer at bevare den rige filmarv, som går mere end 100 år tilbage. Det drejer sig imidlertid på samme måde også om morgendagens filmarv, nemlig de film, som skabes i dag og videre fremover. Det er vores pligt af hensyn til kulturarven, og det er glædeligt, at alle kræfter forenes for at tage initiativer, som peger i den retning.
Jeg er helt enig med ordføreren og de parlamentsmedlemmer, som har påpeget, at tilgængelighed er afgørende. Det drejer sig således ikke kun om fælles arv, men også om offentlighedens adgang til denne arv. Det er forklaringen på, at Kommissionen investerer i søgeværktøjer og i forskning generelt for at sikre bedre bevarelse af gamle film. Der skal imidlertid også være adgang til den arv, der gøres tilgængelig, og hvad det angår, er jeg enig med Europa-Parlamentet, som ønsker, at vi lærer de nye generationer at læse billederne. Det er ikke logisk, at de unge lærer at tyde ordene og læse tallene, men ikke har adgang til de billeder, som er byggesten i næsten alt, der omgiver os, og blot modtager dem passivt.
Jeg har følgende teori. Europæiske film kræver en målrettet indsats. Man kan ikke forblive passiv og blot tage en europæisk film, som den er. Den skal læses og for at kunne læse den, må man have lært at læse. Vi bør derfor sikre, at de nye generationer lærer at læse vores filmiske udtryk. Vi har allerede gennemført flere pilotprojekter i skolerne, men det er ikke tilstrækkeligt. De tanker, der ligger i projekterne, skal udbredes og finde almen anvendelse.
Hr. formand, jeg er meget tilfreds med at se en sådan samdrægtighed her i Europa-Parlamentet en 9. maj. Det er et godt tegn og et vidnesbyrd om, at Europa gør fremskridt og forstår, at der findes en fælles historie og en fælles fremtid. Hvad angår den fælles fremtid, vil jeg gerne tilføje et par ord om statsstøtte. Selv om jeg finder bemærkningen ganske overflødig, lægger jeg vægt på at få den med, eftersom jeg til stadighed får spørgsmål om dette emne, og jeg føler, jeg må besvare dem.
Mine damer og herrer, der er ingen fare for, at Kommissionen rører den statsstøtte, medlemsstaterne yder til filmbranchen. Og vær ikke bekymret, hver gang Kommissionen gør sit arbejde i form af analyse af situationen i medlemsstaterne. Tro ikke, at dette arbejde har til formål at fjerne velerhvervede rettigheder af nogen art. Vi har analyseret mange ordninger vedrørende støtte til national filmkunst, om ikke alle. Vi har altid givet vores godkendelse, og sådan vil vi fortsat handle. Vi må hver især udføre vores hverv. Men jeg er overbevist om - og det er mit løfte til Dem - at europæisk filmkunst har behov for støtte, og vi vil fortsat støtte den.
Formanden.
   - Sammen med Parlamentet takker jeg kommissær Reding.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om forhandlingssituationen mellem Unionen og Mercosur.
Kommissær Viviane Reding har ordet på vegne af Kommissionen.
Viviane Reding,
    Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af min kollega fru Ferrero-Waldner afgive en redegørelse om forhandlingerne mellem EU og Mercosur.
Til trods for at der er gjort fremskridt de senere år, har forhandlingerne stået i stampe siden oktober 2004. På det tidspunkt vurderede man, at de tilbud, der forelå fra de to parters side, ikke gjorde det muligt at nå det ønskede høje ambitionsniveau for denne aftale. Under ministermødet, der blev afholdt i Lissabon i oktober, besluttede ministrene at give sig tid til at overveje, hvordan processen genoptages.
I januar 2005 mødtes kommissionsformand Barroso og Brasiliens præsident, Lula da Silva, i Davos. De understregede begge, at de tillagde en associeringsaftale mellem EU og Mercosur stor strategisk betydning. Der er grund til at erindre om, at forhandlingerne blev indledt med en ambitiøs og strategisk målsætning om at skabe en stærk alliance mellem de to blokke, som har meget til fælles, herunder indtager samme holdning til den internationale orden. Hr. Barroso og hr. Lula da Silva blev enige om, at det for at gøre fremskridt med hensyn til forhandlingerne om de kommercielle aspekter var en forudsætning, at disse var baseret på de bedste tilbud, der til dato er udvekslet mellem de to partnere.
Tanken om at relancere forhandlingerne på basis af de bedste tilbud fandt bred støtte blandt alle EU's og Mercosurs forhandlere under EU-Mercosur-erhvervsforummet, der blev afholdt i februar. Der blev den 21.-22. marts afholdt et teknisk møde til forberedelse af ministermødet, som skulle relancere forhandlingerne. Under dette møde nægtede Mercosur at bekræfte de bedste tilbud, der var udvekslet. Man gjorde gældende, at tilbuddene i for høj grad begunstigede EU, og at man ved at bekræfte dem ville øge den påståede ubalance. Det er vores mål at overbevise Mercosur om, at der hurtigt bør ske fremskridt i forhandlingerne. Det er afgørende, eftersom nogle af partnerne i Mercosur kunne føle sig fristet til kun at koncentrere sig om forhandlingerne i WTO og derpå færdiggøre en biregional aftale.
Jeg vil i den forbindelse gerne understrege, at vi afgjort ikke deler Mercosurs synspunkt, hvad angår de forslag, der er lagt på bordet. Vi mener ikke, de i for høj grad begunstiger EU. For det første, hvad angår markedsadgang, er EU's tilbud det mest generøse, vi nogensinde har fremsat både med hensyn til de produkter, der er omfattet heraf, og med hensyn til tidsplanen for den gradvise afvikling af tolden. Ikke mindst er EU's tilbud vedrørende landbrugsprodukter det mest omfattende, der nogensinde er fremsat i forbindelse med bilaterale aftaler. For det andet, hvad angår bestemmelserne, har Mercosur nægtet at fremlægge noget tilbud om offentlige indkøb og inkludere et kapitel om intellektuelle ejendomsrettigheder. Mercosur har endvidere afvist princippet om behørig beskyttelse af EU's geografiske betegnelser. Og Mercosurs tilbud med hensyn til tjenesteydelser sikrer ikke engang den nuværende grad af liberalisering.
Når dette er sagt, skal det understreges, at det efter vores opfattelse kun vil være muligt at genoptage dialogen ved et ministermøde. Forberedelsen af et sådant møde er i gang. Vi er i nær kontakt med vores partnere i Mercosur desangående. Vores bestræbelser vedrører især status med hensyn til de tekniske forberedelser og Mercosurs grad af engagement i en drøftelse af de centrale spørgsmål. På nuværende stade er det vores mål at undgå en negativ spiral og undgå, at der stilles spørgsmålstegn ved de fremskridt, der allerede er gjort.
Vores partnere, især Brasiliens udenrigsminister, hr. Amorim, har gentagne gange offentligt udtalt, at Mercosur ønsker at holde alle muligheder åbne, herunder også biregionale forhandlinger med EU og aftalen om et amerikansk frihandelsområde, samtidig med at forhandlingerne i WTO har førsteprioritet.
Det er følgelig vores mål at forsøge at bevare en kommunikationskanal, indtil vores partnere ser de mulige resultater af forhandlingerne i WTO tilstrækkelig klart. Kommissionen fortsætter sine bestræbelser for at bringe forhandlingerne tilbage på sporet med det sigte at nå frem til en ambitiøs og afbalanceret aftale. Vi ønsker i den forbindelse, at der afholdes et ministermøde inden udgangen af juli. 

Charles Tannock,
   Det er mig en udsøgt fornøjelse at tale på min gruppes vegne, og jeg vil navnlig rose min kollega hr. Salafranca Sánchez-Neyra, som ikke kan være til stede i aften, og som er en anerkendt ekspert i handelsrelationer og politiske relationer mellem EU og Latinamerika.
Til tider er det meget svært for en som mig, der er interesseret i globale handelsmønstre, at overskue det store antal forskellige bilaterale og multilaterale handelsforhandlinger, der konstant foregår uden for rammerne af Doha-runden inden for WTO, som jeg håber i sidste ende vil gøre sådanne biregionale aftaler overflødige fremover.
I øjeblikket har EU velfungerende frihandelsaftaler i Latinamerika med Chile i form af en associeringsaftale, som også giver mulighed for et tættere politisk samarbejde og et engagement i centrale menneskerettigheder og demokrati fra begge parters side - men også en tilsvarende aftale med Mexico. Men EU er selv oprindelig en toldunion, og derfor giver det mening, at EU, hvor det er muligt, forhandler med andre multilaterale toldunioner andre steder i verden og udformer regionale frihandelsaftaler frem for en lang række bilaterale aftaler.
En af disse vigtige blokke er Mercosur, der består af fire latinamerikanske lande - Brasilien, Argentina, Uruguay og Paraguay - mens Chile og Bolivia har status som associerede lande. Mercosur har haft større og mindre held gennem de senere år navnlig på grund af skævhederne i samhandelen mellem Argentina og Brasilien - et anliggende, der konstant kritiseres af Argentina, som i september foreslog Brasilien en sikkerhedsklausul, som Brasilien nægter at acceptere. Mercosur har traditionelt været beregnet til at beskæftige sig med samhandel mellem store industrikonglomerater, ikke SMV'erne i regionen, som føler sig forfordelt af denne aftale.
Argentina protesterer også over forvirringen som følge af det brasilianske initiativ i december om oprettelse af et sydamerikansk fællesskab af nationer, som havde stor betydning for nylig som støtte for Brasiliens rolle ved stabiliseringen af Ecuador, mens Mercosur efter Argentinas opfattelse skal styrkes, før dette sker.
Der er også det problematiske spørgsmål om det portugisisktalende Brasiliens ønske om en plads i FN's Sikkerhedsråd for at styrke landets politiske ambitioner om at blive en regional supermagt. Argentina foreslår i stedet, at denne plads kan gå på skift for at give alle de sydamerikanske lande, som hovedsagelig er spansktalende, mulighed for at udtrykke deres holdninger.
Sidste år havde Mercosur problemer med at forhandle sig frem til en aftale med EU - Mercosur påstod, at det til dels skyldtes, at den daværende kommissær Pascal Lamy kom fra Frankrig, som er blandt de mest protektionistiske lande på landbrugsområdet - navnlig i forbindelse med Mercosurs ønske om at kunne afsætte sine landbrugsprodukter, hvilket EU's landbrugssektor anser for en trussel. Brasilien er storproducent af sojabønner, og Argentina producerer hvede og oksekød samt frisk frugt osv. Omvendt er Mercosur ikke meget for at give toldfri adgang for industrivarer fra EU, idet især Brasilien har nået et højt udviklingstrin inden for sværindustrien. Underligt nok forhandler Mercosur samtidig med lande som Sydkorea og med andre multilaterale blokke, såsom den foreslåede aftale i denne uge med Golfstaternes Samarbejdsråd, når de latinamerikanske ledere i morgen mødes i Brasilia med regeringscheferne for Den Arabiske Liga.
Der kan ikke herske tvivl om, at præsident Lula da Silva fra Brasilien og præsident Kirchner fra Argentina stadig konkurrerer om magten for at se, hvem der opfattes som den vigtigste samtalepartner for USA forud for præsident Bushs besøg.
Mercosur håber tilsyneladende stadig, at Det Amerikanske Frihandelsområde vil blive gennemført, selv om USA kun har begrænset appetit på det og i stedet foretrækker fordelagtige bilaterale aftaler med de enkelte latinamerikanske republikker, idet man allerede har meget vellykkede og bekvemme aftaler med Mexico og Canada inden for NAFTA.
Som jeg har skitseret, er situationen kompleks, og jeg er uenig i beskyldningerne fra hr. D'Alema fra den anden side af salen imod kommissær Mandelson, som efter min mening bliver den vigtigste aktør i forhandlingerne, for manglende interesse i regionen eller i at sikre en aftale. Jeg ser frem til at høre, hvordan kommissær Mandelson vil føre projektet videre efter sammenbruddet i oktober, eftersom der efter min opfattelse ikke findes nogen reel politisk vilje på Mercosurs side. Jeg vil gerne have en mere tilbundsgående forklaring fra kommissæren på, hvordan vi kan få dem tilbage til forhandlingsbordet. 
Javier Moreno Sánchez,
   Fru kommissær, som bekendt følger Europa-Parlamentet forhandlingerne med Mercosur meget tæt, da det er en region, som vi som europæere har tætte bånd til, ikke kun økonomiske, men også historiske, politiske og kulturelle.
Lad mig, fru kommissær, rette mine bemærkninger og spørgsmål til Dem i min egenskab af medlem af Parlamentets Udvalg om International Handel og dets delegation for forbindelserne med Mercosur, som i næste uge tager på officielt besøg i Brasilien.
Efter dødvandet i forhandlingerne sidste efterår - De har nævnt det - og den senere vintersøvn, glæder det mig at konstatere, at Kommissionen gør alt, hvad den kan, for at nå en aftale. Jeg er dog - og det har De også nævnt - bekymret over de spændinger, der kan opstå i omtalte forhandlinger og i forhandlingerne i forbindelse med Doha-runden, der, så vidt jeg har forstået, har højeste prioritet i EU's handelspolitik, især i lyset af ministerkonferencen i Hongkong i december i år.
Kunne De - og det har De allerede nævnt - gå lidt mere i dybden med sammenfaldet mellem de to forhandlingsprocesser? Ved indledningen af forhandlingerne blev det understreget, at grundlaget for associeringsaftalen skulle bygge på WTO-aftalerne. Jeg spørger mig selv, hvordan resultaterne fra associeringsaftalen skal indarbejdes, hvis de afsluttes før december. Så vidt jeg kan se, bliver det vanskeligt, men hvis det lykkes, hvordan vil man så gøre?
Jeg vil gerne komme med tre meget korte spørgsmål: Hvilken løsning ligger der på bordet til at tackle forskellighederne med hensyn til den manglende gensidighed i den frie bevægelighed af landbrugsprodukter, som Mercosur anmoder om, og vores krav om, at de åbner deres marked, så vi kan opnå fri bevægelighed af tjenesteydelser, især inden for telekommunikationsområdet og de finansielle tjenesteydelser?
For det andet, hvordan forestiller De Dem at forene udviklingslandenes adgang til vores marked med beskyttelsen af vores fiskeri- og fødevaresektor?
For det tredje og sidste vil jeg gerne spørge, om De kan komme med en kort vurdering af Kommissionens programmer om samarbejde og teknisk bistand til institutionel udvikling af Mercosur med henblik på en større subregional integration på politisk og økonomisk plan?
Erika Mann,
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil godt gribe fat i nogle punkter, som både Dr. Tannock og hr. Moreno Sánchez berørte, og som De, fru kommissær, også kom ind på. I forbindelse med disse to problematiske processer - Mercosur-forhandlingerne og spørgsmålet om, hvordan vi forbinder disse mest rationelt med de løbende WTO-forhandlinger - skal vi forsøge at lægge fornuftige strategiske planer, især med hensyn til tidsplanen.
Når man tænker på de problemer, som vi stødte på i forbindelse med forhandlingerne sidste år, og på den kendsgerning, at hverken vi eller Kommissionen formåede at løse dem, vil jeg godt spørge Dem, hvordan De vil finde en fornuftig tidsplan inden udgangen af året, og hvordan De vil opnå en situation, hvor der gøres større indrømmelser end dem, som vi allerede har i dag? Som hr. Moreno Sánchez udtrykte det: Hvordan påtænker De reelt at skabe en forbindelse mellem disse forhandlinger, ikke mindst set i lyset af de ressourcer, som De har til rådighed? Begge forhandlingsscenarier forekommer mig at være ekstremt omkomstningskrævende og vanskelige. Derfor lyder mit spørgsmål: Vil det ikke være smartere og mere fornuftigt, hvis man fastsatte et længere tidsrum og gav et større spillerum for forhandlingerne, især på baggrund af det argument, som dr. Tannock fremsatte? Efter hans opfattelse foregår der nemlig en masse politiske magtkampe, og han mener desuden, at forhandlingerne mellem Brasilien og Argentina er yderst komplicerede, for slet ikke at tale om forhandlingerne med USA.
Jeg mener, at kardinalspørgsmålet her går på, om vi rent faktisk skal overholde den fastsatte tidsplan, eller om det ikke vil være mere hensigtsmæssigt at overveje en anden tidsplan herfor? Mit andet spørgsmål omhandler teksterne. Jeg læste, at De vil arrangere en stor ministerrunde med henblik på at opnå et gennembrud. Det er en god fremgangsmåde, for det er altid vigtigt at have den politiske ledelses opbakning.
Imidlertid synes jeg - ligesom det ofte sker i forbindelse med forhandlinger, som involverer USA og resten af verden - at Kommissionen fokuserer for meget på regeringsniveauet og hyppigt glemmer parlamentsniveauet. Det beklager vi til stadighed. Her ville det måske også være passende at gøre brug af de organer, som vi har til formålet, for når alt kommer til alt, eksisterer der et samarbejde mellem Parlamentet og Mercosur-landene. Hvorfor skulle vi ikke overveje at give vores politiske støtte hertil - også selv det måske forekommer at være vanskeligt - for at vække større politisk forståelse, samtidig med at vi også signalerer over for de politiske ledere i de enkelte lande, at parlamentsmedlemmerne ønsker at støtte sådanne forhandlinger.
Viviane Reding,
    Hr. formand, jeg ville gerne drage konklusioner, men så langt er vi desværre ikke endnu.
Umiddelbart vil jeg som svar til fru Mann sige, at det parlamentariske niveau naturligvis er af afgørende betydning. Det er i øvrigt baggrunden for, at Kommissionen finansierer udveksling. Jeg tænker eksempelvis på Delegationen for Forbindelserne med Mercosur. Vi vil således finde det positivt, hvis parlamentsmedlemmerne under deres næste besøg i disse lande inden for deres kompetenceområde går ind i opgaven. Problemet er, at man, hvis man ønsker at styrke WTO, med fordel kan afvente, at WTO fungerer i den nuværende form, inden man går videre. Det er netop konflikten, der skiller de lande, som ønsker hurtigst muligt at gøre fremskridt på det bilaterale plan, og de lande, som ønsker at afvente en afgørelse i WTO-regi.
Jeg har egentlig intet at tilføje til den redegørelse fra Kommissionen, jeg fremførte som indledning til denne forhandling, måske bortset fra følgende forhold. Det er afgørende, at parlamentsmedlemmerne, når de besøger Mercosur, er bevidste om, at Mercosur forholder sig defensivt til hovedparten af de spørgsmål, der har interesse for EU, nemlig toldtariffer for industrivarer, tjenesteydelser, investeringer, geografiske betegnelser og offentlige indkøb. EU's tilbud på landbrugsområdet repræsenterer eksempelvis en værdi af 2,7 milliarder euro og er således det mest omfattende, der nogensinde er fremsat i forbindelse med bilaterale forhandlinger.
Hvad angår de forslag, der allerede er lagt på bordet, er der i øvrigt efter vores opfattelse en ubalance til fordel for Mercosur. Jeg kan give Dem nogle eksempler. Unionens tilbud vedrørende liberalisering af handelen med varer er mere generøst end Mercosurs, hvad angår de produkter, der er omfattet heraf, og med hensyn til tidsplanen for den gradvise afvikling af tolden. Tilbuddet om adgang til Mercosurs marked for tjenesteydelser er fortsat ikke tilfredsstillende inden for en række centrale sektorer, som er af betydning for EU, eksempelvis finansielle tjenesteydelser, maritim transport og telekommunikation. EU's specifikke krav vedrørende tjenesteydelser, investeringer og offentlige indkøb tager ikke sigte på at opnå øget adgang til markedet - i praksis er Mercosurs marked allerede fuldt ud åbent - men på at nå frem til en aftale om bestemmelser, som sikrer vores operatører i området juridisk sikkerhed. Mercosur har netop afvist at fremlægge noget tilbud, hvad angår bestemmelser af denne art vedrørende offentlige indkøb, intellektuelle ejendomsrettigheder og EU's geografiske betegnelser. Sidstnævnte er et særdeles følsomt emne for lande som Spanien, Italien og Frankrig, når det gælder vin og spiritus.
Sammenfattende kan jeg sige, at Kommissionen står til rådighed for parlamentsmedlemmerne og gerne, inden de går i gang med deres opgave, giver dem alle de oplysninger, de måtte have brug for, således at der på de bedste vilkår og hurtigst muligt kan etableres en afbalanceret forbindelse mellem de to dele af verden, det her drejer sig om. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Vi er igennem dagsordenen for mandagens møde. 

