Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 2. maj 1998, for genoptaget.

Formanden
Mine damer og herrer, De ved alle, at Italien i disse dage er udsat for særlige lidelser og sorg på grund af en tragedie, der er forårsaget af jordskred og oversvømmelser flere steder i Campania-området især i Sarno, Bracigliano, Quindici og Siano. Antallet af konstaterede dødsofre er nu oppe på 135, og antallet af forsvundne kan tilmed være større. Der er 95 sårede, og mere end tusind mennesker har mistet deres hjem og deres ejendele.
I en situation som denne mener jeg, at det er vigtigt, at hele Den Europæiske Union viser sin solidaritet med ofrene og deres pårørende. Hvis De synes, det er en god idé, vil jeg på denne institutions vegne kondolere og give udtryk for vores solidaritet over for de italienske myndigheder.

Monti
Hr. formand, Kommissionen vil gerne tilslutte sig Deres ord om denne alvorlige og frygtelige tragedie. Kommissionen er på sin side i færd med at undersøge, hvorledes den kan vise denne solidaritet gennem en eller anden form for konkret støtte.

Ahern
Hr. formand, jeg vil gerne oplyse Parlamentet om, at Indien i dag kl. 13.00 GMT foretog en underjordisk atomprøvesprængning ligesom den, der blev foretaget i 1974. Jeg vil gerne anmode Parlamentet om at fordømme disse atomprøvesprængninger og fordømme Indien for ikke at deltage i aftalen om ikke-spredning af atomvåben. Jeg vil også anmode Parlamentet om at kritisere de fem anerkendte atommagter for at være et dårligt eksempel samt for atomprøvesprængningen i Mururoa for nogen tid siden. Vi i Den Europæiske Union har været et dårligt eksempel for Indien, og jeg vil også gerne anmode Parlamentet om at fordømme overførslen af civil nuklear teknologi til tredjelande.

Ripa di Meana
Hr. formand, jeg vil kun tale ganske kort for at udtrykke mit håb om, at Kommissionen hurtigst muligt kan finde midler, der står mål med alvoren af den katastrofe, der har ramt Campania og Sarno-dalen.

Bianco
Hr. formand, jeg havde allerede før bedt om ordet, men med Deres sædvanlige politiske fingerspidsfornemmelse har De straks ved dette mødes åbning udtalt mindeord om ofrene i Sarno-dalen. Jeg vil gerne takke Dem og professor Monti for denne solidaritet. Det er nødvendigt, at Parlamentet presser på for få Det Europæiske Råd og Kommissionen til at gribe effektivt ind for at disse stakkels mennesker - som jeg har besøgt, og hvis elendige forhold jeg ved selvsyn har set - kan mærke, at Europa ikke er langt væk.

Marinucci
Hr. formand, jeg vil gerne takke Dem for den opmærksomhed, som De har udvist ved at tale om tragedien i Campania på dette møde. Jeg håber meget, at den omsorg, som også kollegerne viste, da de bifaldt Deres initiativ og den opmærksomhed, som især kommissær Monti viste ved at tilslutte sig Deres indlæg og forpligte sig til en indsats på Kommissionens vegne, virkelig vil gøre det muligt for Italien at mærke, at Europa står det bi på dette tragiske tidspunkt.

Díez de Rivera Icaza
Hr. formand, jeg vil gerne vide, om De kan tage skridt til at finde årsagen til, at selskabet Air France har indstillet sit rutefly og sit særfly til Strasbourg.
I går måtte jeg rejse i 14 timer. Da jeg til sidst ankom til Strasbourg, der er hjemstedet for dette Parlament og en betagende by, var jeg så træt, som havde jeg fløjet til Indien, og noget, vi selvfølgelig ikke ønsker, er at føle os til grin. Derfor, hr. formand, ville jeg være Dem meget taknemmelig, hvis De tog skridt til at finde årsagen til, at Air France har indstillet disse flyvninger.
For det andet ville jeg også, da De har vist passende medfølelse ved at indlede dette møde med at tale om den katastrofe, der er sket i Italien, være Dem taknemmelig, hvis De ville være opmærksom på en anden katastrofe, der også er meget omfattende, ikke målt i menneskeliv men i opretholdelsen af menneskeliv og af det enestående europæiske miljø, som Doñana-området er. Derfor ville jeg være Dem taknemmelig, hvis De ville henvende Dem til myndighederne om dette og vise Deres solidaritet. Mange tak.

Formanden
Mange tak, fru Díez de Rivera. Det vil jeg gøre.

Christodoulou
Hr. formand, på plenarmødet den 29. april mindedes Europa-Parlamentet en stor græker, der samtidig var en stor europæer. Konstantinos Karamanlis var en national leder, der var accepteret af alle og det på tværs af de politiske grænser, og han oplevede da også i sit liv at få anerkendt sit værk af såvel politiske venner som politiske modstandere. Han var en samvittighedsfuld, moderat og klart tænkende politikker. Han gjorde nationale visioner til virkelighed og var altid i stand til med konsekvens og ansvarlighed at udstikke den politik, der gavnede nationen mest, og lagde med sit arbejde grunden til udviklingen af det moderne græske velfærd. Konstantinos Karamanlis var også en stor europæer, ikke blot fordi han var usædvanlig som den leder, der bogstavelig talt alene sikrede sit lands indlemmelse i De Europæiske Fællesskaber, men fordi han altid havde en meget konkret og klar idé om det europæiske ideal. Han mente, at kun et forenet Europa kunne forbedre og sikre demokrati, velfærd og fred for befolkningerne.
De græske medlemmer af Europa-Parlamentet, hr. formand, vil i morgen kl. 8.30 her i Palais-bygningen på 1. sal afholde en mindehøjtidelighed for Konstantinos Karamanlis, og alle kolleger, der ønsker at deltage, er velkomne.

Pomés Ruiz
Hr. formand, Parlamentet, som så mange gange har bevist, at det ønsker at forsvare menneskerettighederne, burde ikke ignorere, at den kriminelle bande ETA i sidste uge igen begik attentat mod en politiker, en forsvarer af friheden i Spanien, Tomás Caballero, der er medlem af det politiske parti Unión del Pueblo Navarro og talsmand for det i Pamplonas byråd, og ETA har også myrdet en sekondløjtnant i civilgarden, Alfonso Parada.
Hr. formand, den kriminelle bande ETA står i dag stadigvæk for den mest åbenbare krænkelse af menneskerettighederne, der finder sted på Unionens område.
Parlamentet kan ikke ignorere disse forbrydelser og bør fordømme attentaterne. Jeg beder Dem, hr. formand, om at viderebringe denne fordømmelse til de spanske myndigheder og til ofrene.

Medina Ortega
Hr. formand, på vegne af de spanske socialdemokrater vil jeg kondolere hr. Pomés for mordet på hans meningsfælle og tilslutte mig fordømmelsen af dette gemene attentat og af mordet på civilgardisten, hr. Parada.

Gutiérrez Díaz
Hr. formand, mine damer og herrer, når vi med sorg fordømmer to nye mord på europæiske borgere udfører vi ikke et ritual, men bekræfter derimod, stillet over for morderens fascistiske irrationalitet, endnu en gang de principper, som Den Europæiske Union bygger på: demokratisk sameksistens, respekt for minoriteter og anerkendelse af flertallets beslutninger.
Ved at sige »nej« til forsøgene på at indføre vold som en metode til at påtvinge de bedrevidendes vilje bekræfter vi igen vores beslutning om at forsvare demokratiet med demokratiske metoder og midler, uden at dette skal fortolkes som en svaghed, men som den dybe overbevisning vi har om, at selvom det er sandt, at man kan slå demokrater ihjel på grundlag af voldens fascistiske irrationalitet, er det ikke mindre sandt, at man aldrig kan dræbe demokratiet.
Vores sorg over ofrene og vores medfølelse med deres nærmeste forpligter os samtidig over for det, de forsvarede, og som var årsagen til, at de blev myrdet. Når vi siger »nej« til enhver form for fascisme - om end den er forklædt som nationalisme - er det derfor ikke overflødigt at minde Dem om, at selvom det er rigtigt, at kujoner kan myrde europæiske demokrater, så kan de hverken svække vores overbevisning eller påvirke vores solidaritet.

Morris
Hr. formand, Jeg tilslutter mig min kollega fru Aherns indlæg om Indiens atomprøvesprængninger, men vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på, at det er ugen for kristen hjælp («Christian aid week«) i Det Forenede Kongerige. Jeg håber, at vi kan sende et klart budskab fra Parlamentet til G8-mødet i Birmingham for at understrege, at vi alle mener, at det er yderst nødvendigt at tage fat på spørgsmålet om gældsætningen. Millioner af mennesker dør som følge heraf, især små børn, og vi ønsker alle at sende et meget klart budskab om nødvendigheden af en løsning på problemet med gældsætningen og de konsekvenser, denne har for små børn, især i den tredje verden.

Schifone
Hr. formand, det er første gang, at jeg taler som medlem af Europa-Parlamentet, men som samtidig medlem af regionsrådet i Campania kan jeg ikke undlade at sætte pris på den omsorg, hvormed De har henvist til befolkningerne i vores region, der i de seneste dage er blevet ramt af jordskred og oversvømmelser, en tragedie, der har ødelagt flere byer og medført mange ofre, selvom mange stadig ligger begravet i ruinerne.
Jeg vil gerne understrege, at vores region i dag betaler prisen for en ufornuftig politik i det seneste årti, og at det derfor er nødvendigt med en aktionsplan, som regionen er ved at udarbejde, som ikke mindst vil give mulighed for at overvåge, udpege og forhindre mulige steder for naturkatastrofer.
Jeg nævner alt dette, fordi det forudsætter vilje og solidaritet også i Den Europæiske Union, og derfor takker jeg Dem, og jeg takker også alle de kolleger, der har taget ordet for at opfordre Kommissionen til snarest at vise et håndgribeligt signal på den europæiske solidaritet over for vores region.

Vallvé
Hr. formand, i fortsættelse af det mine kolleger Pomés, Medina og Gutiérrez har sagt, vil jeg også give udtryk for fordømmelse af det attentat, der har fundet sted i Baskerlandet og i Navarra i sidste uge, og udtrykke vores medfølelse med ofrene og deres pårørende.

Formanden
Mange tak, hr. Vallvé.

Anmodning om ophævelse af Campos' immunitet
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0155/98) af Palacio Vallelersundi for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet om anmodning om ophævelse af António Carlos Ribeiro Campos' parlamentariske immunitet.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, jeg har på vegne af Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet æren af at fremlægge denne betænkning om de portugisiske myndigheders anmodning om ophævelse af vores kollega i Parlamentet Ribeiro Campos' immunitet.
Den konklusion, Forretningsordensudvalget nåede frem til med syv stemmer for og to imod, er, at Parlamentet IKKE træffer afgørelse om anmodningen fra de portugisiske myndigheder, fordi der ikke er tilstrækkelig dokumentation i den tilsendte sag. Det vender jeg tilbage til.
Samtidig - og som punkt 2 - gik Forretningsordensudvalget ind for, at Parlamentet i betænkningen gjorde det klart, at det IKKE modsatte sig, at Ribeiro Campos høres - dog således at han møder i retten som vidne, og uden at hans rettigheder på nogen måder indskrænkes, især de rettigheder han har som medlem af Europa-Parlamentet, og selvfølgelig uden at der anvendes nogen form for tvangsmidler.
De foranstaltninger, der er truffet af Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, kan inddeles i to: at der IKKE træffes afgørelse, og at Parlamentet IKKE modsætter sig, at Ribeiro Campos møder som vidne i denne sag.
Hr. formand, vi står i virkeligheden over for et gammelt problem, et problem som Parlamentet har behandlet i hvert fald siden 1976, da det almindelige direkte valg af medlemmerne til Europa-Parlamentet har fået os til at føle et behov for en parlamentsmedlemsstatut. Det er et meget klart bevis på de problemer, det fører med sig, ikke at have en parlamentsmedlemsstatut. For at undersøge denne sag, må vi gøre brug af artikel 10 i protokollen vedrørende privilegier og immuniteter fra 1965 og af akten fra 1976 vedrørende valg af repræsentanterne til Europa-Parlamentet og af hver enkelt medlemsstats forfatning eller retsorden, hvor vi finder forhold, der er så forskelligartede som, at der ikke er parlamentarisk immunitet i Det Forenede Kongerige, eller at der er parlamentarisk immunitet af fuldstændig forskellig karakter i andre medlemsstater. Og det skaber nogle urimelige forskelle. Parlamentet repræsenterer de europæiske borgere i stadig højere grad. Derfor skal dets medlemmer have nogle beskyttelsesmekanismer, for den parlamentariske immunitet er blot beskyttelsen af deres arbejde i Parlamentet. Og denne beskyttelse skal gennemføres med respekt for princippet om lighed mellem dets medlemmer.
Derfor, hr. formand, vil jeg gerne opholde mig ved den anden del af den afgørelse, der blev truffet af et bredt flertal af Forretningsordensudvalget. Forretningsordensudvalget har, til trods for den ulighed, der skyldes henvisningen til lovgivningen i de forskellige medlemsstater, som fællesskabsretsakterne forpligter os over for, siden sidste år været i gang med at etablere en retspraksis, en ledetråd, som udgør en fælles praksis. Og denne ledetråd skal grundlæggende være baseret på ikke at skabe kunstige forskelle mellem et medlem af Europa-Parlamentet og en almindelig borger. Et medlem af Europa-Parlamentet er en almindelig borger over for domstolene, men han er også en repræsentant for folket, og som sådan skal han beskyttes over for de retshandlinger, som går imod ikke ham, men det han repræsenterer. Faktisk imod det europæiske borgerskab.
Derfor, hr. formand, denne anden uddybende del af afgørelsen truffet af Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Det budskab, som Udvalget for Forretningsordenen ønsker, at de portugisiske myndigheder skal modtage, er, at man ikke lægger nogen hindringer i vejen, men opretholder de garantier, som ethvert medlem af Parlamentet har krav på i kraft af medlemskabet. Det gør det derfor klart, at der ikke i øjeblikket er grundlag for ophævelse af immuniteten, det beder om, at der fremsendes flere oplysninger, når forundersøgelsen af sagen er længere fremme, og i mellemtiden modsætter det sig ikke, at Ribeiro Campos høres på disse betingelser.

Wibe
Hr. formand, lad mig begynde med at takke fru Palacio Vallelersundi for en ganske udmærket betænkning, hvis konklusioner jeg er helt enig i. Lad mig også sige, at det principspørgsmål, som vi diskuterede i Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, drejer sig om, hvor i den juridiske proces Parlamentets immunitet skal begynde at gælde. Det drejer sig altså om en juridisk proces, som kan siges at strække sig fra forhør over forundersøgelse til tiltale, dom og straf. Spørgsmålet er altså hvor i denne proces, den parlamentariske immunitet skal begynde at gælde.
Der findes jo eksempler på parlamentarisk immunitet, som udelukkende omfatter selve straffen; man kan altså tiltales og dømmes, men ikke straffes. En sådan immunitet gælder dog ikke for Europa-Parlamentets medlemmer. Vi havner i stedet før punktet tiltale. Hovedspørgsmålet er da, om en forundersøgelse, som det drejer sig om i dette tilfælde, også skal omfattes af vores immunitet eller ej. Vi har jo besluttet, at den ikke omfattes af vores immunitet. De portugisiske myndigheder må således indlede forundersøgelser i dette tilfælde, men hvis de kommer til punktet tiltale, i dette tilfælde af Campos, så må de vende tilbage med en anmodning om ophævelse af immuniteten.
Der er to grunde til, at vi ikke mener, at en forundersøgelse bør indgå i det, der kræves for immunitet: For det første kan man sige, at der behøves en forundersøgelse for at klarlægge den nøjagtige natur af de eventuelle lovovertrædelser, som personen skal have begået. En forundersøgelse kan således klarlægge situationen for os her i Parlamentet.
Den anden grund er netop det, som Palacio Vallelersundi nævnte, nemlig at vi vil minimere denne immunitetsret så meget som muligt og sørge for, at den ikke kommer til at indebære noget privilegium for medlemmerne af dette Parlament. Den skal i stedet være netop det, den er beregnet til at være, nemlig en beskyttelse af vores ytringsfrihed. Med dette vil jeg opfordre til, at der stemmes for denne betænkning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Anmodning om ophævelse af Rosado Fernandes' immunitet
Wijsenbeek
Hr. formand, i denne anmodning, hvor kendsgerningerne ganske vist adskiller sig fra kendsgerningerne i den foregående betænkning af fru Palacio om hr. Campos, drejer det sig i virkeligheden om det samme.
Den portugisiske offentlige anklager vil for begge medlemmers vedkommende indlede en undersøgelse af en sigtelse, som for øvrigt ikke har nogen betydning her, men dog i begge tilfælde vedrører en beskyldning om misbrug af EU's landbrugsfonde. Vi har efterhånden i Parlamentet opbygget en fast retspraksis, og i dette tilfælde, og endda i begge tilfælde, kunne vi sige, at der er tale om »fumus persecutionis«. Ikke desto mindre vil vi ikke gøre det, fordi vi netop i de seneste år er gået ud fra, at vi ikke må give nogen som helst anledning til, at pressen og offentligheden har grund til at tro, at vi ville beskytte vores medlemmer, og at de frit kan gøre eller hævde alle mulige ting under påberåbelse af deres parlamentariske immunitet og uden sanktioner.
Hensigten med den parlamentariske immunitet er, at institutionen som sådan dermed kan sikre sig mod hindring af vores i mellemtiden medlovgivende arbejde, og således skal immuniteten også anvendes og fortsat anvendes. Det betyder, at individuelle medlemmer ikke kan gøre krav på beskyttelse mod en strafferetlig undersøgelse. Her kommer vi imidlertid så præcis til problemets kerne, som i dag foreligger i fru Palacios og min betænkning.
Artikel 10 i protokollen siger, at medlemmerne »på deres eget lands område nyder de immuniteter, der tilstås medlemmerne af deres lands lovgivende forsamling«. I Portugal kan medlemmerne af Parlamentet ikke høres, heller ikke som vidne - hr. formand, jeg må lige forklare dette - uden at immuniteten formelt er ophævet med henblik herpå. Vi går netop ud fra, at vores medlemmer ikke behøver nogen ophævelse af immuniteten for at blive hørt.
Her hævner sig således endnu en gang, at vi mangler vores egne detaljerede vedtægter og vores egen immunitet, der skal være ens for alle medlemmer uanset deres nationalitet. Det er på høje tid, at Præsidiet med henblik herpå fremsætter de nødvendige forslag, som så længe er stillet os i udsigt, ellers vil der igen ikke komme noget ud af det i den næste mødeperiode.
Mit udvalg har allerede adskillige gange forsøgt uformelt at nå til en overensstemmelse med de portugisiske myndigheder, fordi dette jo bestemt ikke er første gang, at medlemsstaten Portugal anmoder os om en ophævelse af immuniteten, navnlig for så vidt angår hr. Campos, hvor vi altid svarer, at myndighederne kan gøre, hvad de vil med hensyn til høring og undersøgelser, så længe Parlamentet som institution, eller i dette tilfælde de pågældende medlemmer, frit og uforstyrret kan udøve deres virksomhed. For os kan der jo endnu ikke være tale om ophævelse af immuniteten, fordi der endnu ikke er rejst sigtelse om noget strafbart eller ikke-strafbart.
Om kort tid vil en delegation fra vores udvalg aflægge et arbejdsbesøg i Portugal og endnu en gang forelægge denne sag, men så bliver det direkte og ikke blot gennem udveksling af korrespondance med kollegerne i det portugisiske parlament og med de pågældende myndigheder i justitsministeriet.
I mellemtiden holder vi fast ved vores forslag om ikke at komme ind på denne anmodning, hverken positivt eller negativt. Vi anmoder den offentlige anklager om at iværksætte den ønskede undersøgelse, inklusive høringen af medlemmerne, men også om at holde os orienteret og ikke, inden vi har fået lejlighed til at give udtryk for vores opfattelse, træffe en eller anden form for foranstaltning over for de pågældende medlemmer, som ville gøre det umuligt for dem at fungere i vores institution.
Ligesom fru Palacio anmoder jeg plenarforsamlingen om at støtte denne anbefaling.

Wibe
Hr. formand, jeg vil igen sige, at jeg ikke har nogen som helst indvendinger mod den betænkning, som Wijsenbeek har udformet. Som han selv siger, er det principielle spørgsmål jo egentlig det samme som i den foregående sag, det vil sige, om en anklager skal have ret til at indlede en forundersøgelse, eller om dette kræver, at vi ophæver parlamentsmedlemmernes immunitet. I dette tilfælde gælder den samme beslutning som i tilfældet Campos.
Der er dog en vis forskel mellem disse to tilfælde, som der kan være grund til at være opmærksom på. Jeg tror, vi er næsten rørende enige i Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet om, hvad den parlamentariske immunitet egentlig skal omfatte, nemlig ytringsfriheden for os parlamentsmedlemmer. Den skal altså ikke kunne indskrænkes på nogen måde. I princippet betyder det, at vi ikke vil kunne blive tiltalt for noget, som siges fra talerstolen i Parlamentet.
Vi er lige så rørende enige om, at når det gælder »almindelige« lovovertrædelser, det vil sige kriminelle handlinger, så skal vi parlamentarikere uden videre kunne tiltales, og vores immunitet ophæves.
Jeg vil dog påpege, at der findes en gråzone mellem disse to yderligheder. Man kan altså tænke sig, at et parlamentsmedlem holder en tale i Parlamentet, som han altså ikke kan tiltales for. Hvis parlamentsmedlemmet derefter tager til sit hjemland og holder nøjagtig samme tale, med et politisk indhold, skal han da kunne tiltales for dette? Skal vi altså ophæve hans immunitet for dette? Det er omtrent det, det drejer sig om i tilfældet Campos, men som det ikke drejer sig om i dette tilfælde, hvor det handler om en eventuel lovovertrædelse, som ligger helt uden for opgaven som medlem af Europa-Parlamentet.
Med disse bemærkninger vil jeg igen lykønske ordføreren med en ganske udmærket betænkning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0170/98) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om Rådets fælles holdning (C4-0132/98-95/0350(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser (Ordfører: Rothley).

Rothley
Hr. formand, kære kolleger, jeg anbefaler, at Europa-Parlamentet ikke vedtager nogen ændringer til den fælles holdning. Jeg har været ordfører i ti år. Hvis dette direktiv bliver vedtaget, vil det passe mig fint. Tiden er nu moden til en beslutning. Vi har brug for klare regler: Hvad er beskyttelsesværdigt inden for bioteknologien, og hvad er ikke?
Rådets fælles holdning overtager i de fleste tilfælde de ændringsforslag, som Parlamentet vedtog med stort flertal ved førstebehandlingen. Vi har brug for en beslutning fra den europæiske lovgivers side. Dette område er ikke reguleret i de nationale patentlovgivninger og heller i den europæiske patentkonvention. Det er derfor op til os at sørge for retssikkerhed i Den Europæiske Union, og det er vores pligt at undgå en retsopsplitning.
Følgende punkter har spillet en rolle i diskussionen: aftalen om den biologiske mangfoldighed, den såkaldte Rio-aftale. Aftalen anerkender i øvrigt udtrykkeligt patenter og andre former for beskyttelse af intellektuel ejendomsret. Jeg går ind for, at Rio-aftalen overholdes nøje af Den Europæiske Union og også af Europa-Parlamentet, og at vi gør alt for, at det, som man ønskede at opnå med denne aftale, rent faktisk også bliver gennemført.
Næste år skal vi behandle TRIPS-aftalen. Hvis det viser sig, at det rent faktisk er nødvendigt at revidere TRIPS-aftalen, så vil jeg være at finde blandt dem, der kæmper for, at den bliver revideret, og at også direktivet bliver ændret. Men det ved vi endnu ikke.
Jeg har allerede sagt, at der også bliver truffet bestemmelser om, hvad der ikke er beskyttelsesværdigt. Den årelange diskussion om det menneskelige legeme er kommet til udtryk i formuleringer, som Rådet har godkendt ord for ord.
Hvad kloning angår, har Rådet vedtaget en skarpere formulering end Europa-Parlamentet. I forbindelse med kønscellerne, som gav anledning til stor diskussion ved det første forslag, har vi nu fået nogle klare bestemmelser. Med hensyn til dyrene har Rådet slettet nogle ord, nemlig »lidelser og fysiske men hos dyr«. Jeg gør opmærksom på, at der i direktivet om dyreeksperimenter også kun er tale om »lidelser«. Jeg kan ikke forestille mig, at vi på grund af disse få ord, der ikke har nogen selvstændig betydning, rent faktisk for alvor vil indlede en forligsprocedure.
Med hensyn til anvendelsen af embryoer har Rådet foretaget nogle restriktioner: ikke i industrielt eller erhvervsmæssigt øjemed. Men: Glem ikke, at det skete af hensyn til Det Forenede Kongerige. Vi som europæisk lovgiver kan ikke dekretere, at det, som ikke krænker de grundlæggende retsprincipper i alle medlemsstater, krænker den offentlige orden, og vi kan ikke brændemærke det, som vi ikke alle betragter som afskyvækkende, som en krænkelse af moralen. Det går ikke! I øvrigt er det jo kun forbilledligt, dvs. at andre former for anvendelse af embryoer også kan prøves på betingelse af, at de strider mod den offentlige orden og moral af andre grunde.
Hvad drejer det sig om? Vi skal kunne klare det 21. århundredes udfordringer. Vi i Den Europæiske Union har mistet kontakten, og det gælder for computerteknologien, forbrugerelektronikken, laserteknologien, helioteknologien, informationsteknologien osv. Hvordan vil vi dog vinde fremtiden for os? Hvordan vil vi dog skabe arbejdspladser? Ved, at vi klipper håret af hinanden? Formentlig ikke! Det er ikke noget direktiv møntet på den europæiske industri alene. Nej, det er også et direktiv for forskningsinstitutionerne, de statstlige, universiteterne og de private, der finansieres gennem licensafgifter på deres patenterede forskningsresultater. Ønsker vi at slå benene væk under denne forskningsindustri? Ønsker vi rent faktisk at fjerne det økonomiske grundlag for denne forskningsindustri?
(Tilråb) Forskning betyder investering. Investering betyder arbejdspladser. Og hvis De afviser direktivet - min ærede kollega Graefe zu Baringdorf - så skriv venligst ikke mere nogen beslutning mod arbejdsløshed. Europa-Parlamentet kan med dette direktiv styrke sin rolle som medlovgiver i Den Europæiske Union. Tiden er moden til en beslutning. Disse beslutninger vil vi træffe i morgen.

Barzanti
Hr. formand, der er brug for et direktiv i Europa, der indeholder en harmonisering af patentprocedurerne for bioteknologiske opfindelser. Dette spørgsmål har stået uløst i mere end ti år og kan nu endelig løses, fordi vi uden yderligere ændringsforslag kan godkende den ligevægtige og effektive tekst, som Rådets fælles holdning repræsenterer. Jeg er enig med synspunkterne i hr. Rothleys betænkning.
Der er et presserende behov for at skabe orden og klarhed i en kaotisk og forvirret situation, således at der ikke opstår fortolkningsstridigheder og langvarige uenigheder, der vil skade Europa og give større muligheder for de store amerikanske eller japanske multinationale koncerner. Dette direktiv er netop udarbejdet på grund af det store behov for at fastsætte europæiske regler, idet der dog samtidig er taget hensyn til udviklingen på internationalt plan: Europarådets konvention om menneskerettigheder og biomedicin og Rio-konventionen om den biologiske mangfoldighed, som netop i disse dage er til behandling i Bratislava.
Når man først som undertegnede har forstået direktivets opbygning, kan man ikke være uenig i, at patenter i en global økonomi, der ikke tillader marginale eller undtagelsesvise løsninger, er af afgørende betydning for at sikre forskning, kontrol og udbredelse af kendskabet til forskningsresultater og i det hele taget for at fremme en bred økonomisk videreudvikling af opdagelserne.
Med hensyn til bioteknologierne er det efter min opfattelse gammeldags at fremkomme med et ideologisk og fordomsfuldt nej, selvom jeg da respekterer det. Efter min mening bør de bioteknologiske videnskaber styres og rettes mod det specifikke og begrænsede område, der gælder for deres patentrettigheder, idet præcise og ubrydelige etiske regler skal fastlægges. Dette er det europæiske særkende og er helt i overensstemmelse med de forslag, som Europa-Parlamentet har tilsluttet sig under førstebehandlingen.
Jeg skal undlade at komme nærmere ind på den kritik, der nu er blevet fremsat af teksten. Der er kommet megen unøjagtig kritik af den aftale, der er opnået, og det er nødvendigt at gentage, at man ikke kan patentere gentekniske teknikker; det er ikke rigtigt, at der kan forekomme patenter, der udelukker en videre udvikling og anvendelse, da patentet kun giver ret til den proces, der fører til et lægemiddel, for den del der vedrører den illustrerede funktion i patentet. Jeg skal være den sidste til at undervurdere de skader, dette kan få for landbruget, og hvordan det kan fremme industrien og farerne for en voldsom udnyttelse af den sårbare, sydlige del af jordkloden. Europa bør gå foran i kampen for et effektivt samarbejde og for fremgangsmåder, der er i overensstemmelse med kravet til beskyttelsen af den biologiske mangfoldighed, respekten for naturen og for befolkningernes rettigheder, men det bør gøre det med modige politikker, for vi får ikke et middel til dette med patenterbarhed og med dette direktiv.
Med hensyn til dette direktiv må man tværtimod tænke positivt, når man betragter den bioteknologiske fremtid. Over for dem, der henviser til fantasifulde og skræmmende billeder af muterede dyremennesker eller nye Frankensteiner, som min gode ven Dario Fo gjorde det for nylig, så vil jeg minde om andre og langt mere reelle og ikke fantasiprægede uhyrer: endnu ikke udryddede dødelige sygdomme som kræft og AIDS. Dette direktiv kan hjælpe os til at besejre dem ved at give forskningen og industrien en lovgivningsmæssig forankring.

Mosiek-Urbahn
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at takke ordføreren for hans tålmodighed, hans engagement og hans utrolige udholdenhed under den ti år lange lovgivningsprocedure. Jeg vil gerne fuldt ud støtte hans anbefaling om at vedtage den fælles holdning uden ændringer.
Jeg anerkender også udtrykkeligt, at den fælles holdning, som vi nu har, er en forbedring i forhold til den første tekst. Teksten her er mange steder mere klar og lettere at forstå. Alligevel vil jeg ikke undlade at gøre opmærksom på, at det andet udkast, som nu foreligger i form af en fælles holdning, ikke er en elementær ændring i forhold til det resultat, vi nåede frem til i Forligsudvalget. Min gruppe godkendte dengang det kompromis, som Forligsudvalget opnåede, med overvejende flertal og støtter det fuldt ud. Det vil jeg gerne gøre opmærksom på for at forhindre, at man får det indtryk, at der først nu i forbindelse med den anden lovgivningsprocedure foreligger en virkelig forsvarlig tekst.
Alligevel er den nuværende tekst som sagt formuleret mere entydigt og skal derfor hilses velkommen. Problemerne vedrørende accepten af dette direktiv skyldes en grundlæggende misforståelse. Det antages nemlig, at man inden for rammerne af patentdirektivet også skal regulere alle synspunkter på det etiske område. Her er der flere ting, der bliver overset.
For det første betyder patenteringen af en opfindelse jo på ingen måde, at patenthaveren også må gøre brug af den eller anvende den i industrielt øjemed. Det kan kun de nationale lovgivninger afgøre. Inden for bioteknologien er det f.eks. i Tyskland først og fremmest loven om genteknik, loven om beskyttelse af embryoer og lægemiddellovgivningen. Hvis man vil efterstræbe ensartede regler på dette område, så har man netop brug for en europæisk lov om genteknik, en europæisk lov om beskyttelse af embryoer, men man kan ikke tage fat i sagen med biopatentdirektivet.
Desuden betyder afvisningen af en patentansøgning, altså afvisningen af patenteringen, heller ikke, at udnyttelsen af opfindelsen slet og ret er udelukket. Det betyder udelukkende, at det dermed står enhver frit for at udnytte den, forudsat, at dette overhovedet er tilladt i henhold til de almindelige nationale love.
Det er vigtigt at gøre opmærksom på dette for at skabe forståelse for direktivet, uanset om det drejer sig om det første eller det andet udkast, og for at indordne det lovteknisk korrekt. Kun ved at tage hensyn til disse aspekter er vi i stand til at indtage en saglig holdning i denne lovgivningsprocedure. Patentretten er ikke et instrument til at postulere en europæisk rets- og moralorden. For så vidt er jeg fuldt ud enig i det, ordføreren redegjorde for. Vi har brug for dette direktiv, og når vi forhåbentlig vedtager det i morgen, idet vi godkender den fælles holdning, styrker vi samtidig bioteknologien Europa og kan dermed klare os langt bedre konkurrenceretligt.

Pompidou
Hr. formand, kære kolleger, den fælles holdning, der i dag fremlægges for os, er bedre med hensyn til klarhed og juridisk præcision end det oprindelige forslag og er desuden mere acceptabel på det etiske plan takket være ordførerens bemærkelsesværdige og ihærdige arbejde. Med denne fælles holdning sikres en klar skelnen mellem genet som arvemassens bærer, det vil sige som én, der giver liv, og genet som et simpelt element i cellemaskineriet og som bærer ved bioteknologiske opfindelser, det vil sige som én, der giver håb.
Ved klart at skelne mellem opdagelser og opfindelser og ved at tage udgangspunkt i artikel 3 og 4 undgår man i den fælles holdning enhver ejendomsret over det levende samt enhver ejendomsret over den menneskelige krop og dens bestanddele i deres naturlige tilstand. Takket være betragtning 28 er det gen, der er patenteret inden for rammerne af en fornyende metode, stadig frit til forskning og til enhver yderligere anvendelse, så længe denne ikke omfattes af det oprindelige patent. Det drejer sig altså om et direktiv, der skal sikre opfinderens intellektuelle ejendomsret på grundlag af de tre sædvanlige kriterier - nyhed, opfindsomhed og industriel anvendelse - idet ejendomsretten samtidig begrænses af klare etiske regler.
Således kan den menneskelige krop på alle udviklingsstadier samt de metoder, der anvender kimceller, fostre og kloner, som er fremstillet gennem reproduktion af mennesket, ikke patenteres. De etiske garantier sikres af en uafhængig europæisk etikgruppe, der netop er blevet fornyet af formand Santer, og som fremover skal arbejde tæt sammen med Europa-Parlamentet, særligt med STOA, der er Parlamentets vurderingskontor. Bevarelsen af arternes mangfoldighed, behovet for at tage hensyn til dyrevelfærden, hensynet til den offentlige orden og god moralsk adfærd sikres således. Endelig skal to undtagelser sikre landmændenes ret til at anvende såvel høstprodukter som produkter fra kvæg til egne formål på egen bedrift.
Alt i alt tages der højde for to væsentlige bekymringer i den fælles holdning: Overholdelsen af etiske regler, idet der lægges vægt på de grundlæggende principper for respekt for livet og menneskets rettigheder på den ene side, og beskyttelsen af den intellektuelle ejendomsret, uden at denne beskyttelse på noget tidspunkt forveksles med den senere opnåelse af en anvendelseslicens, på den anden side. I denne sammenhæng lever den fælles holdning op til to store målsætninger. Først og fremmest en økonomisk målsætning, der tillader at udvikle det indre markeds bioteknologiske opfindelser og således få de investeringer tilbage, der var flyttet ud af Den Europæiske Union, og som Unionen i dag har hårdt brug for i konkurrencen med USA, Japan og snart Kina. En genetablering af denne økonomiske dynamik vil gøre det muligt for fornyende virksomheder i hurtig vækst at skabe nye arbejdspladser. Dernæst er der en menneskelig målsætning, en målsætning for offentlig sundhed: Det drejer sig om at deltage i bekæmpelsen af sult i verden gennem fremstilling af planter, der er modstandsdygtige over for skadelige insekter eller tørke, at muliggøre bekæmpelse af store endemiske sygdomme takket være nye vacciner - dette er allerede tillfældet for hepatitis og vil uden tvivl snart være det for AIDS og visse parasitære sygdomme, der er sande plager for menneskeheden. Det drejer sig om at sikre diagnosen og behandlingen af genetiske sygdomme, bl.a. af sjældne sygdomme, der ikke har industriens bevågenhed, dvs. leve op til forventningerne hos de millioner af syge og deres familier, som sætter deres lid til fremskridtet inden for genetikken og de bioteknologiske opfindelser.
Under disse omstændigheder stemmer jeg nu for direktivet, og jeg mener endda, at vedtagelsen af direktivet i dets nuværende udformning haster for på ny at fremskaffe den kapital, der er nødvendig til udviklingen og produktionen af landbrugsprodukter, der er fremstillet i overensstemmelse med produktsikkerhed og korrekt information af forbrugeren, men også af diagnostiske tests, vacciner og medicin, der er uundværlige i kampen mod nye sygdomme, genetiske eller infektiøse, som udgør en plage for menneskeheden.

Monfils
Hr. formand, efter flere år vedtages der endelig regler for fastsættelse af betingelser og grænser for den biovidenskabelige forskning. Bravo og tak til hr. Rothley, som på bemærkelsesværdig måde har ledet debatten. Parlamentet har ændret direktivforslaget betragteligt og blev støttet af Ministerrådet, hvilket jeg glæder mig over. Vi har nu en tekst, der balancerer mellem viljen til at tillade videnskabelige forskningsfremskridt inden for biovidenkab og bestræbelserne på at beskytte den menneskelige værdighed og integritet. Ethvert indgreb i en biologisk masse eller i en fremstillingsmetode kan fremover patenteres. Således kan et gens delsekvens blive genstand for et patent, for så vidt opfindelsen gælder konkret industriel anvendelse. Som hr. Pompidou dog nævnte, fastsættes der med direktivet ligeledes grænser for forskning og patenter. Det fremgår af artikel 6, at metoder til kloning af mennesker, metoder til modificering af et menneskes kimgenetiske identitet, anvendelse af fostre til industrielle eller handelsmæssige formål samt naturligvis menneskekroppen ikke kan patenteres. Det står således klart, at indvendingerne om ricisi for genetiske manipulationer ikke er velbegrundede, for så vidt direktivet fastsætter, hvilket hr. Pompidou ligeledes sagde, nedsættelsen af en etisk gruppe på europæisk plan, uden at dette naturligvis tilsidesætter de eksisterende etiske komitéer i de enkelte stater. Dette er et svar på de løgnagtige kampagner, der føres i visse lande, bl.a. mit eget, Belgien, hvor man bilder folk ind, at kloning, manipulation med kimceller og andre manipulationer er lovligt, hvilket ikke er tilfældet. Hvis man læser direktivet, vil man se, at alt dette er fuldstændig forkert.
Mine damer og herrer, kære kolleger, hvis man udelukkende tager udgangspunkt i det sundhedsmæssige aspekt, vil jeg sige, at det takket være dette direktiv vil være muligt at fortsætte forskning til bekæmpelse af genetiske sygdomme under gunstige forhold. Til dem, der af udelukkende ideologiske grunde ønsker at blokere for forskningen, foreslår jeg, at de mødes med patienter, der lider af genetiske sygdomme, f.eks. Huntington, og personligt fortæller dem, at de ikke kan helbredes, fordi Parlamentet har besluttet det. Desuden er de beløb, der anvendes til opdagelse af ny medicin, enorme. Patentet er en måde, hvorpå man kan dække udgifterne, og den europæiske industri må under ingen omstændigheder være fraværende på markedet for biologiske produkter, da dette ville betyde, at vi i år 2000 vil skulle behandle folk med medicin fra USA eller Japan. Kære kolleger, det ville være utænkeligt, at Europa fremover overlader europæernes sundhed til andre.
Endelig vil jeg sige til dem, der henviser til tiden for 50 år siden, at historien har vist, at det ikke er afsporede læger eller forskere, der skaber totalitære systemer, men omvendt. For at undgå enhver afsporing bør alle demokratiske stater fremstille instrumenter, der ikke forbyder men snarere regulerer den videnskabelige aktivitet. Direktivet opnår dette med en velafbalanceret tekst, der selvfølgelig har vores fulde tilslutning.

Ephremidis
Hr. formand, vi stemmer imod såvel den fælles holdning som Rothley-betænkningen, fordi tilgangen til dette spørgsmål, der er af voldsom betydning for menneskeheden både nu og i fremtiden, er præget af udelukkende finansielle reguleringer, og fordi der ikke indføres stramt kontrollerede forebyggende, modvirkende, varige og effektive regler for at sikre, at der ikke er den mindste fare for mennesket og naturen, for ændringer af det sociale liv og af menneskets udvikling. Vi mener tværtimod, at disse bestemmelser - om nu betænkningen eller den fælles holdning ønsker det eller ej - gør det lettere for de store kapitalinteresser og monopoler at lægge beslag på disse bioteknologiske opdagelser eller opfindelser og at anvende dem for at fremme deres sædvanlige uhæmmede og umenneskelige profitmotiver. Derfor vil vi stemme imod og anmode om, at der gennemføres en radikal ændring af betænkningen og den fælles holdning i en retning og med et indhold, der svarer til videnskabens sande mål og menneskehedens ønsker, således at det takket været videnskaben og dens opdagelser kan sikres, at menneskelivet bliver bedre frem for det modsatte, og at der ikke lægges et fundament til noget, der kan udvikle sig til et nyt holocaust.

Tamino
Fru formand, det er en kendt sag, at de grønne er imod dette direktiv, og de fleste er også klar over grundene hertil.
Formålet med direktivet er at kunne patentere levende organismer, deres gener, eller dele af deres krop, herunder mennesket. Det er en indlysende absurditet for enhver borger: En levende organisme er ikke en ting, det er ikke et objekt, der er opfundet, selv hvis man ændrer nogle af dets gener, og dermed under alle omstændigheder benytter biologiske systemer, der allerede findes i naturen. Man kan højst sige, at disse gener er blevet opdaget, men opdagelser er ikke patenterbare.
Vi er ikke på forhånd modstandere af at kunne patentere teknikker, der gør det muligt at opnå modificerede organismer eller at isolere og reproducere gener: Men det er ikke det samme som at patentere organismer og gener.
Gener er en information, en skriftlig information skrevet med det molekylære alfabet, og denne information tilhører den, der ejer den. Man kan måske hævde, at den tilhører mennesket som en kollektiv helhed, men den kan ikke tilhøre en industri, som siden kan omdanne den til en handelsvare. At definere en sådan information som patenterbar - f.eks. et menneskeligt gen, når det er isoleret og reproduceret uden for kroppen - er det samme som at hævde, at de litterære værker, som skabtes af Homer, Dante eller Shakespeare - der i dag indgår i menneskehedens kulturarv - er patenterbare, hvis de reproduceres på et andet system, der er resultatet af menneskelig teknologi, som f.eks. en compact disc. Jeg tror, at vi alle er enige om, at det er CD'en, der er patenterbar, ikke Dantes eller Shakespeares værk. På samme måde er det teknologien, ikke generne eller organismerne, der er patenterbar. Den modsatte logik vil få meget alvorlige følger: Den sætter f.eks. spørgsmålstegn ved konventionen om den biologiske mangfoldighed, og dens eneste formål er hensynet til industriens profit.
Dette er grunden til, at vi mener, at man ikke kan acceptere patentering af levende organismer, og at gøre det vil føre til en farlig blokering af den videnskabelige forskning, som der nu advares mod af det amerikanske National Institute of Health, der også modsætter sig patentering af gener.
Desuden vil genterapi kun være til rådighed for de mest udbredte sygdomme, da industrien ingen interesse vil have i at udvikle behandlingsmetoder, der ikke giver de nødvendige profitmargener.
Europa-Parlamentet har allerede ændret dette direktiv, men Rådet har afvist alle de ændringsforslag, som vi havde stillet, især med hensyn til biopirateri, landbrugernes privilegier og mishandling af dyr.
Af disse årsager mener De Grønne, at dette direktiv må afvises eller at i det mindste de ændringsforslag, som Parlamentet allerede har vedtaget, bør indgå i forslaget.

Ewing
Fru formand, min gruppe stemmer imod dette direktiv. Jeg tilslutter mig helhjertet de sidste to taleres indlæg - hr. Ephremidis og taleren fra De Grønne - og alle deres synspunkter om forringelsen af vores humanitet.
Det er min opfattelse, at vi bliver bedt om at give carte blanche til multinationale selskabers profitmotiver inden for den farmaceutiske sektor. Jeg tror ikke, at sektoren har brug for vores støtte. Vi bliver i virkeligheden bedt om at underlægge os patentret. Nogle af påstandene er helt klart falske. Vi fik at vide, at den fælles holdning tager højde for 66 væsentlige ændringsforslag, som Parlamentet har vedtaget, men ved en nærmere undersøgelse kan man se, at det ikke er tilfældet. Men på grund af disse påstande fremstår de mennesker, som har protesteret, som urimelige. Faktum er, at nogle ændringsforslag er ændret, og nogle er slettet. Jeg kan give et eksempel: Nemlig ændringsforslag 13, hvor ordet »rettigheder« er udeladt, og hvor kun ordet »forpligtelser« står tilbage.
Der er også en uoverensstemmelse i forbindelse med den måde, hvorpå tilhængerne af direktivet fremlægger det. De siger: «Vi er imod patentering af det menneskelige legeme«, men samtidig skal det være lovligt at give patent til et isoleret gen på en gensekvens. Der er et vildledende aspekt i forbindelse med mange af disse udtalelser. Der er en påstand om, at lovgivning er nødvendig for at undgå mange forskellige nationale love om intellektuel ejendomsret. Det griber ind i det indre marked. Men de etiske hensyn må da være langt vigtigere. Vi kan ikke droppe vores humanitet bare for at diskutere patentret.
Jeg har et brev fra hr. De Clercq, formanden for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes rettigheder, hvoraf jeg er medlem, som hævder, at den nuværende mangel på beskyttelse forårsager forskerflugt til USA og Japan. Jeg vil påstå, at det er et helt andet spørgsmål. Der fremsættes mange forkerte påstande om, at multinationale selskaber ikke vil udvikle dette konkurrenceprægede marked for lægemidler, medmindre de får denne særlige beskyttelse. Jeg er lydhør over for patientgrupperne, og mange af disse har fortalt mig, at deres holdninger har været forkert gengivet.
Jeg betragter dette som et meget alvorligt emne for Parlamentet! Jeg vil gerne appellere til fælles humanitet, så vi kan løse problemet.

Sandbæk
Fru formand, medmindre ændringsforslagene bliver vedtaget, vil jeg også stemme imod dette direktiv. Det er der mange forskellige grunde til, og jeg kan ikke få tid til at komme ind på ret mange af dem her, men især to ting har været vigtige for mig. Dels mener jeg ikke, at den fælles holdning fra Rådet sikrer forskningen i sjældne sygdomme, og dels gør den fælles holdning det meget svært for os at overholde vores forpligtelser over for den fattigste del af verden.
Jeg har stadig store problemer med patentering af gener. Et gen er jo en information, og det giver faktisk ingen mening at sige, at man kan tage patent på en genkopi, altså patent på en geninformation, for der er jo stort set ingen forskel eller overhovedet ingen forskel. Jeg kan gå med til, at man kan tage patent på den information, som vedrører en hel konkret anvendelse af genet, men så også kun denne anvendelse. Det må i tilstrækkelig grad sikre industriens indtjeningsmuligheder, og det vil samtidig være et større incitament til også at forske i sjældne sygdomme.
Min anden bekymring er, at vi med Rådets fælles holdning underminerer ulandenes mulighed for at beskytte deres righoldige natur og ikke mindst muligheden for at tjene penge på den. I den europæiske biodiversitetskonvention bliver det slået fast, at ejendomsretten til genetisk materiale er nationalt bestemt. Det er meget enkelt at sikre overholdelse af dette princip. Det er tilstrækkeligt, at man overholder det pågældende lands love, eller at man får et frit samtykke fra den person, hvorfra man har grundlaget til opfindelsen. Dette er en effektiv måde at sikre ulandenes interesser på.
Jeg kan ganske enkelt ikke acceptere det argument, at et sådant krav er i modstrid med TRIPS-aftalen. EU må i de kommende forhandlinger om denne aftale arbejde for, at ulandenes interesser sikres, og vi må som Parlament sørge for, at Kommissionen i disse forhandlinger har en klar holdning til fordel for biodiversitetskonventionen og en retfærdig fordeling af indtægterne fra ulandenes egen natur.
Til sidst vil jeg blot opfordre alle til at støtte disse vigtige ændringsforslag, som sikrer vores forpligtelser såvel over for syge mennesker som over for udviklingslandene.

Gebhardt
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, nogle ønsker at ekspedere direktivet om patentbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser i huj og hast. Det er ikke Europa-Parlamentets opgave. Vores opgave er her ved andenbehandlingen ikke at lade Rådet lede os væk fra det, vi besluttede ved førstebehandlingen. Ellers danner vi en farlig præcedens, der undergraver Parlamentets rettigheder. Derfor foreligger der nogle ændringsforslag til den fælles holdning, som vi absolut skal vedtage. Jeg vil begrænse mig til to eksempler.
For det første: Når vi allerede har besluttet, at dele af det menneskelige liv og dele af hele dyre- og planteverden kan patenteres som opfindelser, må vi ikke også åbne alle døre for biotyveri.
Derfor krævede vi ved førstebehandlingen i det mindste dokumentation for det biologiske materiales oprindelse, som forhindrer misbrug, og som der eventuelt kan afledes godtgørelseskrav af. Det har Rådet slettet. Vi skal indføje oprindelsesdokumentationen igen.
For det andet: Vi skal også redde det bioetiske udvalg i den form, vi har vedtaget. Det er ikke gjort med den etiske komité, som Kommissionen har nedsat, og hvis opgaver strækker sig fra kommunikationsteknik til bio- og genteknologi.
Hvordan skal 12 forskere af nok så høj karat egentlig kunne afdække hele området af moderne teknologier seriøst ved siden af deres egentlige aktiviteter? På et område, der er fyldt med håb og angst, forventer borgerne ikke nogen alibiforanstaltninger, men derimod sikker ledsagelse. Derfor skal Europa-Parlamentet stå fast på sit eget bioetiske udvalg i forbindelse med patentdirektivet.

Casini, Carlo
Fru formand, da man første gang behandlede Rådets fælles holdning i Europa-Parlamentet, var jeg blandt dem, der forsvarede den fælles holdning. Jeg gjorde det af en årsag, der forekom mig at være af etisk art, og - for nu at forenkle situationen lidt - så sagde jeg til mig selv, at værdien af det menneskelige liv er grundlaget for enhver retsorden og bør være grundlaget for ethvert politisk program, således at forskningen, især den medicinske og farmaceutiske, bør styrkes netop med det formål at bekæmpe de sygdomme, der plager menneskeheden, for dermed at bevare og endog fremme de etiske principper.
Men Parlamentet var af den opfattelse, at man ikke havde udvist de nødvendige hensyn over for andre etiske krav, og det afviste derfor denne første fælles holdning fra Rådet. Arbejdet påbegyndtes igen under særligt hensyn til de etiske overvejelser både fra Parlamentets, Rådets og Kommissionens side. Under førstebehandlingen vedtog Parlamentet en række ændringsforslag, der gjorde direktivet klart og sikrede respekten, også i de nye områder, for de etiske krav.
Kommissionen erklærede, at den ikke kunne acceptere alle de ændringsforslag, Parlamentet havde vedtaget. Rådet har på sin side fundet det nødvendigt at komme med nogle ændringer. Efter min mening er nøglen, hvorom alle har deres egen mening - som oftest en personlig mening, der deles af mange kolleger - der gør det muligt at se klart igennem de ændringer, som Rådet har gennemført, spørgsmålet om den menneskelige embryo, for netop på dette område har Rådet gennemført betydelige ændringer, der gør det, der før var klart til uklart. For at nu alle kan forstå et spørgsmål, der også juridisk er ret vanskeligt, vil jeg sige, at Parlamentet sagde: «Den menneskelige embryo kan aldrig være patenterbar, hverken som resultat af en fremgangsmåde eller som et middel til en fremgangsmåde«.
Rådet har indført en sprogbrug, der gør det muligt at fortolke direktivet, når det skal omsættes fra europæisk lov til staternes nationallov, sådan at fremgangsmåder, der anvender embryoer, samt embryoerne selv, nu kan patenteres. Dette er min opfattelse som jurist. I hvert fald er der indført et element af tvetydighed. Efter min opfattelse er det Europa-Parlamentets pligt at fjerne denne tvetydighed. Derfor vil jeg stemme for ændringsforslag 1, 14, 19 og 24, der sigter mod at fjerne denne tvetydighed.
Jeg er klar over den tilgrundliggende årsag. Den er ikke af juridisk eller etisk art, men er af rent praktisk art. Dette direktiv har ligget alt for længe på Europa-Parlamentets bord, men det er alligevel et rigtigt direktiv, der må godkendes, således at vi ikke taber mere tid.
Jeg er altså enig i, at direktivet som helhed er et godt direktiv, men jeg vil gerne præcisere dette punkt. Hvorfor har Rådet indført nogle ændringer, der gjorde en ellers klar sprogbrug tvetydig? Eller vil det påstå, som det er sagt i Retsudvalget, og som man måske vil gentage her i Europa-Parlamentet, at disse variationer kun er af leksikalsk art, men ikke ændrer selve indholdet? Så forstår jeg ikke, hvordan et ændringsforslag, der gør det, som efter min mening er uklart, klart, kan medføre forsinkelser og forhindre Rådet i at acceptere dette ændringsforslag af Parlamentet. Det kan godt være, at vi igen får en kamp på dette punkt, men lad os så med et italiensk udtryk sige, at der bag disse lidt tvetydige udtryk »ligger en kat på lur«, hvilket betyder, at man vil have frie hænder til at gøre noget, som Parlamentet ikke ønsker.
Af disse grunde vil jeg fortsat udtrykke mit håb om konsensus vedrørende det grundlæggende spørgsmål om at fremme forskningen for at bekæmpe sygdomme, der alvorligt skader menneskeheden, og om, at ændringsforslag 1, 14, 19 og 24, der i det væsentlige har samme formål, også bliver godkendt. Jeg har tillid til, at dette ikke vil føre til en forsinkelse af den endelige godkendelse af direktivet.

Hyland
Fru formand, i mit tidligere bidrag til denne debat anerkendte jeg vigtigheden af omhyggeligt kontrolleret genetisk forskning og denne forsknings betydning for at kunne leve op til den udfordring, der ligger i den verdensomspændende levnedsmiddelproduktion og opretholdelsen af familielandbrugs kommercielle levedygtighed. Jeg er imidlertid meget skuffet over, at tidligere ændringsforslag 95, 76 og 78, som Parlamentet forhandlede og traf aftale om, er genopstået i forslaget til Parlamentet. Det betragter jeg ikke som et særligt demokratisk system, og det er bestemt ikke et system, der afspejler medlemmernes synspunkter.
Da Europa-Parlamentet stemte om det oprindelige direktiv, blev der indføjet en særlig bestemmelse, nemlig ændringsforslag 95, som anerkendte mindre landbrugs ret til frit at genbruge alt patenteret frø og gemme og yderligere udvikle deres egne frø. Fri adgang til og udveksling af frø og genetisk materiale er af grundlæggende betydning for landmænds praksis med konstant fornyelse. Hvis Europa skal beskytte høstudbyttets mangfoldighed i fremtiden, må Europa sikre, at landmænd garanteres sådan fri adgang og anvendelse. »Farmer's privilige« skal beskyttes i denne forbindelse, således at familielandbrug beskyttes socialt og økonomisk overalt i Europa. Ellers må vi afgive monopolet i forbindelse med levnedsmiddelproduktion til store multinationale selskaber, og det ville være en særdeles usocial udvikling.
Endelig vil jeg gerne understrege, at jeg ikke støtter - og jeg har før givet udtryk for dette - gensplejsning i forbindelse med mennesker. Livet er ikke en handelsvare, som kan købes og sælges. Jeg bifalder, at det reviderede direktiv udelukker følgende emner fra patentering: Processer, der omfatter kloning af mennesker, modificering af menneskers genetiske identitet og anvendelse af menneskefostre til industrielle og kommercielle formål.

De Clercq
Fru formand, hr. kommissær, som formand for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder mener jeg, at det nuværende direktivforslag om bioteknologi er et skoleeksempel på europæisk lovgivning. EuropaParlamentet har endnu aldrig haft så stor indflydelse på den europæiske lovgivning som i denne sag. Først godkendte Kommissionen, derefter Rådet, omtrent alle ændringsforslag fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, fra dets ordfører og i sidste instans fra Parlamentet. Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har da også i allerhøjeste grad påskønnet dette og tilsluttet sig Ministerrådets fælles holdning.
Jeg håber, at dette også vil være tilfældet i forbindelse med denne afstemning på plenarforsamlingen, og at vejen efter ti års diskussion endelig vil være åben for en juridisk beskyttelse af bioteknologiske opfindelser på europæisk plan. En europæisk ordning herom kan vi for øvrigt ikke undvære længere. Mangel på beskyttelse af bioteknologiske opfindelser har jo resulteret i en intelligensflugt til USA og Japan. Vi risikerer fuldstændigt at miste et vigtigt marked, som er ved at udvikle sig meget hurtigt. Også her spiller beskæftigelsen en rolle.
Desuden er de industrielle anvendelser stadig bagefter. Dette gælder i hvert fald for den farmaceutiske industri, hvor 96 % af de bioteknologiske udviklinger finder anvendelse. Det er bestemt ikke menneskeværdigt at lade dyr lide unødigt. Den fælles holdning giver et svar herpå. Men det er lige så lidt menneskeværdigt at lade børn og uhelbredeligt syge lide, selvom der findes en løsning.
Jeg mener derfor, at der i direktivforslaget er fundet den rette balance mellem tekniske og etiske dimensioner. Som europæisk folkerepræsentation må vi ikke være bange for bioteknologien. Vi må tværtimod bevise, at vi kan klare denne udfordring fra bioteknologien og også tør tage den op ved hjælp af passende lovgivning.

Sjöstedt
Fru formand, såvel Den Europæiske Union som dens medlemsstater har underskrevet FN's konvention om biologisk mangfoldighed. Hvad er det så, vi har bundet os til at respektere?
Allerede i konventionens indledning fastslås, at hver stat har retten til sine biologiske ressourcer, deriblandt de genetiske ressourcer. I artikel 3 og 15 udvikles dette yderligere. Det gøres også fuldstændigt klart i artikel 15.5, at anvendelsen af genetiske ressourcer skal ske ved, at man får oprindelsesstatens tilladelse. Dette er ikke foreneligt med denne fælles holdning, som vi tager stilling til. Det er klart som dagen og uacceptabelt.
I dag findes de fleste af de genetiske ressourcer i udviklingslandene, dvs. i den fattige del af verden. En patentordning uden respekt for konventionen om biologisk mangfoldighed risikerer at udvikle sig til et system, hvor store transnationale virksomheder kan overtage disse landes genetiske rigdom, som de derefter må købe tilbage på forskellige måder. Jeg mener, at dette er helt uacceptabelt.
Disse formuleringer kan forbedres, hvis ændringsforslagene 25 og 5 vedtages, men det er alligevel ikke tilstrækkeligt. Jeg mener, at dette forslag bør forkastes af respekt for konventionen om biologisk mangfoldighed og af andre etiske grunde.

Ahern
Fru formand, jeg håber, at medlemmerne ikke vildledes af ordførerens påstand om, at den fælles holdning respekterer Parlamentets holdning. Der er 68 ændringer i teksten vedrørende den fælles holdning i forhold til teksten vedtaget af Parlamentet ved førstebehandlingen. Det skulle påvise, at dokumentet ikke afspejler Parlamentets ønsker. Efter 10 år og en tidligere forkastelse er det stadig ikke rigtigt.
Jeg vil ikke gentage alle De Grønnes indvendinger - vi har hørt dem før. Jeg vil gerne have ført nogle af de synspunkter til protokols fra de dele af samfundet, som ikke er blevet hørt under udarbejdelsen af dette direktiv.
Jeg har til medlemmerne omdelt en liste over de patientgrupper, der er imod patentering af gensekvenser fra mennesker. Official Genetic Interest Group i Det Forenede Kongerige har følgende holdning: «Hvis der udstedes patent til et produkt, behandlingsprodukt eller farmaceutisk produkt, der inkorporerer eller baseres på viden om en gensekvens, må denne patentbeskyttelse ikke omfatte selve sekvensen. Et andet produkt eller en anden behandling, som inkorporerer eller baseres på samme gensekvens, skal dækkes af et fuldstændigt separat patent, og der skal ikke være mulighed for afledt patentering«.
Irish Inherited Disorders Organization har klaget over vildledning, fejlinformation og forkert gengivelse af deres synspunkter. Organisationen støtter ikke patentering af gensekvenser fra mennesker.
German Society of Human Genetics erklærer: «Vi er imod patentering af det humane genom og de indeholdte DNA-sekvenser. Vi støtter holdningen hos World Medical Association, Committee of European Physicians, om ikke at gå ind for patentering af gen fra mennesker«.
British Society for Human Genetics siger: «Artikel 5 synes både at tillade og forbyde patentering af gensekvenser fra mennesker«.
Forvirringen er opstået, fordi Parlamentet i juli ved førstebehandlingen vedtog et modstridende forslag, der både tillod og forbød patentering af det humane genom. En langvarig kampagne fra lobbyister, der blev støttet økonomisk af Smith-Kline-Beecham, fejlinformerede parlamentsmedlemmerne om patientgrupperne.
Vores ændringsforslag 22 er udarbejdet for at korrigere dette udkast til direktiv. European Ecumenical Commission for Church and Society siger: «Vi er stadig meget utilfredse med direktivet. Vi vil kraftigt anmode Parlamentet om at genindføre kravet om et separat etisk udvalg til kontrol af patentanvendelse samt ændringsforslag 76 vedrørende materiale af fremmed og human oprindelse«.
Vores ændringsforslag 4, 11 og 12 er en gentagelse af ændringsforslaget om etik. Kommissionens gruppe af rådgivere vedrørende etik inden for bioteknologi, udtalelse nr. 8, afsnit 2: «En opfindelse baseret på anvendelse af elementer af human oprindelse, der er frembragt uden respekt for princippet om samtykke, opfylder ikke de etiske krav. Den fælles holdning garanterer ikke dette«.
Om brugen af fostre vil jeg gerne sige til mine kolleger: Lad det være helt tydeligt, at vi ikke kan acceptere kommerciel udnyttelse af fostre.

Barthet-Mayer
Fru formand, min gruppe var af etiske grunde mod enhver form for patent på mennesket eller dets biomolekulære bestanddele.
Gruppen Europæisk Radikal Alliance viste sin uenighed med ordføreren, der ikke i tilstrækkelig grad tog dette aspekt i betragtning. Rådets nye fælles holdning, som Retsudvalget har overtaget, ændrer imidlertid grundlæggende den tekst, vi vedtog, og går i retning af mindre etik og en yderligere udvidelse af anvendelsesområdet for patenter.
Dette kan vi ikke tilslutte os. Selvom man skaber en balance mellem pressionsgrupper, lobbyer og finansielle interesser på den ene side og USA's forspring på dette område på den anden side, står denne biologiske piratvirksomhed i modsætning til den humanistiske filosofi, som jeg håber deles af en stor del af Parlamentet.
Ligeledes har Rådet på et andet niveau fjernet en ældgammel praksis, nemlig landmandens privilegieklausul, som tillod ham at genbruge den såsæd, han producerer og sælger til anvendelse i landbruget. Vores gruppe vil bl.a. støtte ændringsforslag 28, som sigter mod at genindføre denne praksis.
I øvrigt vil selv gamle sorter kunne patenteres ifølge det forslag, som er forelagt os. Dette kan få omfattende konsekvenser. Jeg vil blot nævne et eksempel med en indisk basmatirissort, som en amerikansk virksomhed har taget patent på, hvilket således forhindrer fortsættelsen af den traditionelle eksport af denne rissort til USA. Vi ønsker ikke at indlade os på en primitiv antiamerikanisme, men på at gøre vores politiske arbejde og ved hjælp af vores fælles værdier modstå den kolde profits logik, som medlemsstaterne tilsyneladende alt for let lader sig påvirke af.

Blokland
Fru formand, på ny beskæftiger Europa-Parlamentet sig med en fælles holdning fra Rådet vedrørende direktivet om patent på bioteknologiske opfindelser.
Allerede under førstebehandlingen kunne vi ikke støtte Rothley-betænkningen. Det havde en etisk årsag. Vi er overbevist om, at mennesker, dyr og planter er Guds unikke skabninger og således aldrig, heller ikke i efterlignede syntetiske bestanddele, må kaldes en menneskelig opfindelse. Her ser vi endda bort fra diskussionen om måden, hvorpå genetisk viden anvendes. Ved hjælp af direktivet bliver genetisk materiale kun et middel med en kommerciel fortjeneste som mål. Desuden er det et spørgsmål, om patentering vil være så gunstig for patienter: Der søges om patent til kommercielle og ikke velgørende formål.
I mellemtiden er der en anden fælles holdning, og Parlamentet synes at være træt af at kæmpe. De økonomiske fordele for industrien synes fuldstændigt at have vundet over de etiske indvendinger, endda sådan, at Retsudvalget ikke på ny stiller en række vigtige ændringsforslag, som Rådet ikke har overtaget fra Parlamentet. Ordføreren anbefaler, at holdningen overtages, som den er. Har vi så vedtaget disse ændringsforslag til ingen nytte? Vi har, ligesom en række andre, på ny stillet de vigtigste ændringsforslag. Det kan da ikke være sådan, at en hurtig indførelse af direktivet er vigtigere end et indholdsmæssigt afbalanceret direktiv?
Til sidst vil jeg bemærke, at den lethed, hvormed den økonomiske betydning af dette direktiv dominerer, samt de såkaldt tåbelige etiske indvendinger bekymrer mig. Patentering af gener er ikke nogen selvfølge. Kun med megen god vilje kan syntetiske gener betragtes som opfindelser. Menneskelig værdighed og respekt for dyr og planter i den skabning, som Gud har givet, er fortsat vigtige punkter, der skal diskuteres. Det er alt for let at betragte dette såkaldt rent tekniske direktiv løsrevet fra moralske og etiske overvejelser. Den, som tror, at man kan klare disse tilbagevendende etiske problemer ved at godkende den fælles holdning, tager fejl. Diskussionen er først lige begyndt og vil bestemt ikke blive lettere, hvis den nuværende fælles holdning godkendes.

Raschhofer
Fru formand, for en rum tid siden stemte 1, 2 millioner af mine landsmænd i en folkeafstemning mod patentering af bioteknologiske opfindelser. På denne politisk farlige baggrund læste jeg betænkningen med ekstra stor opmærksomhed. Konstateringen af, at Kommissionens og Rådets fælles holdning har overtaget Parlamentets ændringsforslag, holder ikke ved en nærmere betragtning. På væsentlige punkter sker der en opblødning ad bagvejen.
Rådets fælles holdning fastsætter i artikel 5, stk. 2, at en isoleret del af det menneskelige legeme kan være en patenterbar opfindelse. Med denne bestemmelse kommer man faktisk uden om forbudet mod kloning af levende menneskelige organismer. Det bestemmes desuden, at anvendelse af menneskelige embryoer i industrielt og kommercielt øjemed ikke er patenterbar. Udelukkelsen fra patentering omfatter således ikke anvendelse af embryoer til terapeutiske og diagnostiske formål. Jeg mener dog, at enhver anvendelse af menneskelige embryoer bør udelukkes fra at kunne patenteres!
Parlamentets oprindelige holdning vedrørende landmændenes såkaldte særlige rettigheder blev ligeledes blødt op. De påtænkte undtagelser er kun noget vrøvl, fordi landmændene godt nok får lov til at anvende høsten til generativ og vegetativ reproduktion, mens muligheden for økonomisk udnyttelse af anvendelsespatenter klogeligt nok ikke er omfattet af undtagelsesbestemmelserne. Det er således ikke muligt for landmænd at udveksle frø uden at betale licensafgifter. Der vil ikke længere være noget økonomisk eksistensgrundlag for små frøforeninger. Følgen heraf er en udrensning af markedet. Det samme gælder også for dyreopdræt. Derfor forkaster vi forslaget.

Oddy
Fru formand, jeg vil gerne takke formanden for det store arbejde. Jeg har fulgt dette forslag med interesse og deltog i det oprindelige forlig, der ikke lykkedes.
Direktivet repræsenterer en skrøbelig balance mellem udstedelse af patenter og respekt for dyrs velfærd og menneskers værdighed.
Det bør bemærkes, at farmaceutiske produkter i Den Europæiske Union er førende på verdensmarkedet og repræsenterer en betydelig rigdom i Unionen. Jeg har breve fra fagforeninger i Det Forenede Kongerige, der støtter direktivet, og som frygter tab af arbejdspladser, hvis vi ikke har et direktiv i en eller anden form. Men vi må ikke være naive - forkastelsen af dette direktiv vil ikke forhindre eksperimenter inden for bioteknologi. Forskning og arbejdspladser inden for dette område vil søge mod andre steder i verden, og Den Europæiske Union vil stå tilbage som taberen.
Jeg støtter i store træk den fælles holdning, selvom jeg deler nogle af mine kollegers bekymringer i forbindelse med dyrs velfærd og etisk kontrol. Nogle af mine kolleger i Parlamentet er imidlertid ikke helt oprigtige, når de foregiver at være imod direktivet på grund af formuleringen af visse etiske begrænsninger i forslaget. I realiteten ville de aldrig acceptere forslaget, uanset formuleringen. Jeg synes, at de skulle være ærlige på dette punkt.
Med hensyn til argumenterne om, hvorvidt den lobbyvirksomhed, vi har haft, repræsenterede patienterne - mener jeg, at det er en meningsløs diskussion. Man kan ikke pege på nogen organisationer, hvor der ikke er uenighed mellem medlemmerne. Det er den overordnede balance mellem medlemmernes synspunkter, der har betydning.
Afslutningsvis vil jeg gerne gøre opmærksom på, at jeg støtter den fælles holdning i store træk, selvom jeg har betænkeligheder vedrørende de etiske spørgsmål.

Liese
Fru formand, mine damer og herrer, den foreliggende fælles holdning, som vi skal stemme om i morgen, er bedre end sit rygte. Jeg ser ikke nogen anledning til at blive euforisk, og jeg mener også i modsætning til hr. Rothley, at man måske kunne formulere visse ting bedre, men den tekst, som vi skal stemme om i morgen, er bedre, end den tekst, Parlamentet afviste ved en flertalsbeslutning i februar 1995. Der er opnået mange forbedringer, og jeg tror, at Parlamentet dengang havde gode grunde til at stemme imod, men at vi nu har nøjagtig lige så gode grunde til at afvise forslaget om en forkastelse af den fælles holdning.
Dengang manglede der en entydig udelukkelse af manipulation af kønsceller. Denne entydige udelukkelse af menneskeavl ved indgreb i de menneskelige kønsceller er indeholdt i den fælles holdning. Dengang havde vi en meget uklar formulering vedrørende landmændenes særlige rettigheder. Nu har vi en stærkere formulering. Hvad patienterne angår, så vil jeg absolut advare mod at lægge beslag på den ene eller den anden holdning fra deres side. Der findes patientorganisationer, der er for direktivet, og der findes andre, som er imod. Begge har gode grunde. Her i Parlamentet kan ingen med god samvittighed påstå, at det vil få den ene eller anden indflydelse på forskningen inden for dette eller hint medikament. Visse seriøse forskere repræsenterer den ene holdning, og andre nøjagtig lige så seriøse forskere repræsenterer den anden holdning, og det må ikke få os til at blive polemiske, sådan som det er sket med nogle kolleger.
Vi bør se dette direktiv som det, det er, et direktiv til det indre marked og et direktiv, der handler om økonomiske faktorer og og om arbejdsløshed. Vi bør dog i høj grad gøre opmærksom på de etisk motiverede grænsedragninger, som Parlamentet altid har lagt vægt på. For i modsætning til det, som De Grønne påstår, er det jo ikke sådan, at vi ønsker at skabe arbejdspladser gennem kloning, men derimod gennem de anvendelsesmuligheder, der findes inden for genteknologi, og som ifølge de fleste i dette Parlament og, tror jeg, også flertallet af de europæiske borgere er etisk uomtvistede.
Men vi må formulere disse etisk motiverede indskrænkninger meget tydeligt. Derfor glæder det mig, at Rådet i den fælles holdning har fundet en meget vidtgående formulering i forbindelse med kloning. På grund af kloningseksperimentet med fåret Dolly og på grund af offentliggørelsen af dette eksperiment er der opstået en berettiget angst hos mange mennesker både i og uden for Europa. Kloning af mennesker er ikke hjernespind. Hvis vi ikke passer på, vil der findes klonede mennesker, før vi alle tror det.
Derfor er det godt, at vi som Parlament - og nu også Rådet - vil trække en entydig grænse. Det, som Europa-Kommissionens bioetiske gruppe foreslog, var nemlig ikke entydigt. Dér hed det, at det kun var reproduktiv kloning af mennesker, der skulle forkastes, og det ville have betydet, at eksperimenter med kloning af embryoer skulle tillades, og at det kun var frembringelse af klonede babyer, der skulle forkastes. Det er imidlertid en meget inkonsekvent holdning, da det for det første gælder retten til at leve og menneskets værdighed fra første færd, og for det andet er frembringelsen af et klonet embryo det afgørende tekniske skridt hen imod klonede babyer.
Derfor er det godt, at vi har denne formulering, der definerer kloning som frembringelsen af levende menneskelige væsener med samme arvemasse som et andet levende menneskeligt væsen. Dermed er vi stærkere end Europarådets kloningsprotokol, fordi der nemlig her også gives en definition af begrebet »levende menneskeligt væsen« i det interinstitutionelle dokument. Min gruppe vil kæmpe imod alle forsøg på at opbløde dette kloningsforbud nu og i fremtiden.

Eisma
Da jeg kun har ét minut, fru formand, skal jeg gøre det kort. Også vi kan se, at den forbedrede tekst er et fremskridt, når vi sammenligner den med teksten fra førstebehandlingen. Men det er ikke nok. Et af punkterne er det etiske udvalg. Vi har for ganske kort tid siden hørt formanden, hr. Santers, fortolkning af dette udvalg, og jeg forstår stadig ikke, hvorfor Kommissionen vil udvide denne opgavepakke til også at omfatte informationsteknologi. Lad Kommissionen endnu en gang forklare, hvorfor den ikke kan overtage det stillede ændringsforslag 11, og hvorfor den synes, at dens egen tekst, dens egen fortolkning nu er så meget bedre end Europa-Parlamentets.
Endelig, fru formand, drejer det sig om afsnittet om dyrevelfærd. Vi har stillet et ændringsforslag, og ikke blot vi i Den Liberale Gruppe, men også David Martin og 29 andre, om også at undtage dyr, hvis det giver dem et fysisk handicap. Ordføreren, hr. Rothley, kan så sige, at det kun er et par ord, men de betyder dog noget for dyrs velfærd. Jeg håber derfor, at Parlamentet vil overtage dette ændringsforslag i morgen.

Querbes
Fru formand, der er ingen tvivl om, at bioteknologien kan bidrage til menneskehedens fremskridt inden for fødevareområdet, miljøområdet, sundhedsområdet og inden for en bæredygtig udvikling, der kan skabe arbejdspladser og aktivitet.
Europa må ikke sakke bagud på dette punkt. Imidlertid er kun 15 % af patenterne inden for farmaceutisk forskning europæiske mod 65 % amerikanske.
Et direktiv om bioteknologiske opfindelser skal hjælpe Europa til at indhente det tabte men ikke for enhver pris. Bioteknologien medfører nye problemer, der skal løses ved hjælp af gennemsigtighed, demokrati og etik. Vores gruppe mente, at disse aspekter blev ofret på økonomiens og profittens alter i forligsrapporten fra 1995, og derfor stemte vi imod og medvirkede således til, at rapporten blev forkastet.
I sit nye forslag viser Kommissionen, at den har taget en smule ved lære af denne fiasko men ikke i tilstrækkelig grad. Parlamentet vedtog derfor 66 ændringsforslag, som stort set blev tilføjet i Rådets fælles holdning for i højere grad at præcisere betingelserne og undtagelserne for patenterbarheden.
Som andre kolleger har præciseret, er det forbudt at tage patent på den menneskelige krop samt på plantesorter og dyreracer. Landmandens privilegier er fastslået, således at han har ret til at anvende produkter fra egen høst til reproduktion eller formering på egen bedrift. Alligevel beklager jeg, at Rådet ikke har holdt fast ved ændringsforslaget fra Europa-Parlamentet, der sigter mod at beskytte udviklingslandenes rettigheder med hensyn til arveanlæg.
På trods af fremskridtene skaber den fremlagte tekst en velbegrundet frygt, da risiciene er reelle. Man har formindsket disse ricisi siden 1995 ved at beskytte menneskets værdighed og integritet og ved at indføre en række sikkerhedsmekanismer. Den fælles holdning præciserer i øvrigt, at patentlovgivningen ikke erstatter eller annullerer den lovgivning, der af etiske grunde begrænser, forbyder eller kontrollerer forskning og anvendelse af resultaterne. Men det vigtigste spørgsmål drejer sig fortsat om befolkningernes og deres repræsentanters kontrolmuligheder med hensyn udviklingen i bioteknologien. Menneskeheden kan kun nyde godt af bioteknologien, hvis den kan påvirke udviklingen i stedet for de multinationale virksomheder, der her udelukkende ser en måde at tjene penge på.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, ordføreren og også alle, der går ind for Rådets fælles holdning, har anerkendt, at den nuværende fælles holdning indeholder forbedringer i forhold til forslaget ved førstebehandlingen.
Hr. ordfører, det er en ros til kritikerne, for De ville jo vedtage denne fælles holdning i sin tid. Hvis vi havde fulgt Dem, havde vi ikke haft disse forbedringer i dag, og denne betænkning havde været forbundet med Deres navn, og den ville have været dårligere end den anden. For at jeg ikke bliver misforstået, vil jeg gerne sige: Jeg går ind for et fælles direktiv, jeg går bare ind for, at det gennemføres på en kvalitativ fornuftig måde. Jeg er ordfører for Landbrugsudvalget, og landmændenes såkaldte særlige rettigheder er blevet forbedret i Rådets nuværende fælles holdning i forhold til det første forslag. Det, som Landbrugsudvalget ønskede, og som dette Parlament har stemt for, er dog ikke blevet optaget.
Hr. ordfører, man stopper ikke lige før målet. Hvis De har mistet pusten, så kan jeg godt give Dem noget luft! Vi har jo arbejdet sammen på denne sag i 10 år, og derfor går jeg ind for, at vi indleder en samrådsprocedure med Rådet i forbindelse med dette ændringsforslag, som vi har fremsat endnu en gang. Jeg er ret sikker på, at Rådet enten slet ikke vil indlede samrådsproceduren og straks overtage sagen, eller at vi bliver nødt til at sætte os igennem i samrådsproceduren. Hvorfor opgiver vi denne mulighed for forbedringer, når vi endda begge to repræsenterer samme holdning på dette punkt, fordi Rådets forslag som sagt i sig selv ikke er logisk. Altså, hr. Rothley, lyt endnu en gang til kritikken, og udvis lidt tålmodighed, så får vi et bedre forslag, og så står Parlamentet godt i diskussionen med Rådet.

Berger
Fru formand, mange af de foregående talere har givet udtryk for, at Parlamentet ikke kan gøre andet end at godkende den fælles holdning, som den er. Det siges, at Rådet jo alligevel har overtaget mange af Parlamentets ændringer, og at direktivet nu er meget bedre end de hidtidige udkast, især også væsentligt bedre end Kommissionens direktivforslag.
Jeg vil gerne udtrykkeligt tilslutte mig dette, men ikke den konklusion, der drages deraf. Vi skal helt sikkert takke vores ordfører for den forbedrede retlige kvalitet og systematik i direktivet. Det er dog også en kendsgerning, at Rådet, i modsætning til det, der gerne påstås, har undladt at overtage nogle af de ændringer, der blev vedtaget her i Parlamentet med stort flertal. Og hvis vi får indrømmelser fra alle sider om, at direktivet efter førstebehandlingen i Europa-Parlamentet er blevet meget bedre, kan man jo også slutte deraf, at direktivet kan blive endnu bedre ved andenbehandlingen...
hvis alle de ændringsforslag, som Rådet hidtil ikke har overtaget, bliver fremsat endnu en gang og vedtaget. Hverken tiden eller fristerne taler imod en fornyet vedtagelse af ændringsforslag. Rådet vedtog jo den foreliggende fælles holdning hurtigt, og de foreliggende ændringsforslag indeholder ingen ændringer af de tekststeder, som var af betydning for kompromiset i Rådet.
Vi kan derfor gå ud fra, at vi også er sikret en hurtig ikrafttræden af direktivet, hvis vi endnu en gang vedtager ændringer og finder frem til en forståelse på dette punkt med Rådet i en hurtig forligsprocedure eller måske allerede tidligere.
Hvad ét spørgsmål angår, kan jeg imidlertid overhovedet ikke forstå, hvorfor Rådet ikke har overtaget Parlamentets formuleringer, nemlig i forbindelse med undtagelserne for landmændene. Som mange her ved, afvises genteknikken netop i Østrig, især også i landbruget, af et bredt flertal. Først nu begynder man at ane en forsigtig åbning fra vores landmænds side, og de ser, at genetisk modificede frø og reproduktionsmateriale også kan være en fordel for dem.
Men hvis de nu igen må indse, at de med dette direktiv igen havner i en situation, hvor de bliver økonomisk afhængige, fordi undtagelserne for landmændene er for dårlige, så vil det ikke fremme accepten af bioteknologi blandt landmændene.

Palacio Vallelersundi
Fru formand, som sidste taler fra PPE-gruppen vil jeg først og fremmest komme med mine lykønskninger. Jeg tror, at den fælles holdning i morgen vil blive konsolideret som direktiv, og det betyder lykønskninger til Parlamentet og Kommissionen. Jeg mener, at det af det fuldstændige forhandlingsreferat skal fremgå, hvilket strålende arbejde hr. Vandergheist, som sidder her i salen, har udført.
Men især vil jeg fremhæve min beundring og respekt for ordføreren, der har været drivkraften igennem disse år. Jeg har ikke fulgt direktivet i alle ti år, hr. Rothley, men siden jeg kom ind i Parlamentet, har dette direktiv været på bordet og har skabt problemer. Jeg må sige, at jeg på grund af det har haft lejlighed til at at lære en stor jurist og parlamentariker at kende. Det er meget egoistisk, men det har været godt for mig.
Fru formand, dette direktiv er ikke det mindste af to onder. Nej. Det er en god tekst. Det er muligvis ikke den tekst, som en lærd ville have lavet, og der er uden tvivl svagheder, men det er en god tekst. Derfor skal man imødegå en påstand, der er blevet fremsat, om at hr. Rothley ønskede at acceptere teksten fra førstebehandlingen. Det passer ikke. Hr. Rothley har kæmpet, og han har kæmpet meget hårdt for, at vi kunne nå frem til den nuværende version. Et kompromis er bedre end det, der kom ud af de ændringsforslag, som Parlamentet fremkom med. Ændringsforslag, der afspejler forliget mellem de forskellige grupper, men teknisk set holder jeg fast ved, at teksten er bedre.
Og tillad mig at give nogle eksempler: landmændenes privilegium. I ændringsforslag 28 gøres der forsøg på at ændre forordning nr. 2100/94. Dette er et patentdirektiv. Det er blevet gentaget ved mange lejligheder, og jeg kan kun bekræfte det, som hr. Barzanti eller fru Mosiek-Urbahn eller hr. Pompidou eller fru Oddy har sagt. Dette direktiv er et patentdirektiv. Hvis nogen ønsker at ændre forordning nr. 2100/94, så lad dem gøre det, men det kan ikke ændres ad bagdøren gennem dette direktiv.
Det samme er tilfældet med piratvirksomheden, som er blevet nævnt. TRIPS-aftalerne, der blandt andre internationale tekster sammenbinder alle medlemsstaterne i Den Europæiske Union, fastlægger de tre krav til patenterbarhed: nyhed, opfindelsesaktivitet og industriel anvendelighed. Det bragte hr. Pompidou i erindring. Vi kan ikke indføre et fjerde. Det ville ikke have retsvirkning. Det er klart, at hvis nogen ved bedrageri erhverver sig noget og patenterer det, gælder medlemsstatens basislove, hvad enten det drejer sig om en civil- eller strafferetlig lovovertrædelse, og hele lovkomplekset og retsplejesystemet tages i anvendelse for måske tilmed at annullere det patent. Men i en patentforskrift kan vi ikke inddrage nye krav, som ikke findes i internationale aftaler, ligesom vi ikke ad bagdøren kan lave ændringer af basislove.
Fru formand, det, der i virkeligheden sker, er, som hr. Barzanti og fru Mosiek-Urbahn har sagt, at der stadig er mange ting, der skal gøres. Det er rigtigt, men ikke i en patentlov. I en patentlov skal vi holde os til formålet.
Og jeg skal fremkomme med en sidste betragtning med hensyn til det, som min kollega Casini, som jeg beundrer meget, sagde. Det er ikke rigtigt, at artikel 6 er retsstridig. Artikel 6 fastlægger for første gang i en international tekst en beskyttelse af fosteret, som findes i Oviedo-aftalen om bioetik, der efter alt at dømme træder i kraft bagefter. Og den sætning, som i realiteten kan undværes, er ikke en større hindring, for det drejer sig om en åben liste i en artikel, der har til formål at forebygge patentering af alt, hvad der er går imod moralen og den offentlige ro og orden.
Altså, fru formand, Augustinus siger, at det er nødvendigt at være klog for at vide, hvad der skal ændres, endnu klogere for at vide, hvad der skal bevares, og at den ægte klogskab er at vide, hvornår man er nået frem til en acceptabel tekst. Jeg mener, at dette er tidspunktet, og derfor håber jeg, at den bliver konsolideret i morgen.

Plooij-Van Gorsel
Fru formand, kære kolleger, det direktiv, som vi drøfter i dag, vil føre til harmoniseret lovgivning for patenter for bioteknologiske opfindelser inden for Den Europæiske Union. Dette er væsentligt for at garantere den bioteknologiske sektors konkurrenceevne i Europa. Netop denne sektor vil i de kommende år skabe stor beskæftigelse, og kun med ordentlig lovgivning kan Europa indhente forsinkelsen i forhold til USA og Japan. En bedre terapi for Europa end en traktattekst om beskæftigelse.
Bemærkelsesværdigt nok indtager Nederlandene en isoleret holdning inden for Europa ved i Ministerrådet som den eneste medlemsstat at stemme imod dette direktiv. Nederlandene har nemlig netop udarbejdet national lovgivning, som forbyder patentering af planter eller dyr. Dermed bliver den nederlandske bioteknologisektor internationalt isoleret, og dermed er den dømt til at forsvinde til en stilling i bagtroppen.
Kære kolleger, De Liberales ændringsforslag 9 til artikel 26 udgør ikke nogen trussel for videnskabelig forskning på genetisk materiale, som man allerede har fået. Hverken nu eller i fremtiden. Direktivet indføres jo ikke med tilbagevirkende kraft. Ændringsforslaget garanterer dog korrekt information og fri godkendelse fra donorer af genetisk materiale, uafhængigt af nationale bestemmelser.
Til sidst, fru formand, opfordrer jeg mine kolleger til at bruge deres lovgivende beføjelser til at sørge for god, gennemsigtig og etisk forsvarlig lovgivning i Europa, og lad Dem ikke intimidere af trusler fra Rådet om, at det vil forkaste direktivet, hvis Parlamentet stiller ændringsforslag.

Seppänen
Fru formand, Europa-Parlamentet tager nu stilling til hele menneskehedens etik - hvad der for livet er rigtigt og passende, og hvad der ikke er. I denne indstilling er der tale om patentering af liv, som forekommer i naturen, til fordel for europæiske storkoncerner, så de kan få de samme uetiske rettigheder, som storkoncernerne i USA har.
Parlamentet skal nu vurdere, hvor godt ændringsforslagene, der blev godkendt sidste sommer, er taget i betragtning i det nye direktivforslag. Det gamle ændringsforslag 76, godkendt af Parlamentet men torpederet af Rådet, er en særdeles kontroversiel sag. Det indeholder problemets fulde spektrum: patentering af genetisk materiale i almindelighed, forholdet mellem medicinalindustrien og udviklingslandene samt selve grundsagen: Kan et materiale, som findes i naturen, stjæles til brug for monopolanvendelse ved at patentere det uden patenteringsobjektets viden. Det er nødvendigt, at Parlamentet omarbejder dette ændringsforslag. Hvis det ikke sker, kan patenteringen sammenlignes med en biologisk guldgravning, som sker uden for de industrialiserede lande. Udviklingslandene besidder 80 % af jordklodens genetiske mangfoldighed.
Jeg er overbevist om, at denne forhandling specielt for hr. Rothley, hr. Pompidou og hr. Monfils har vist, at også dette emne omfatter mange sådanne problemer, som de i deres indlæg ikke tog højde for.

Ullmann
Fru formand, hr. kommissær, jeg er desværre ikke i stand til at følge ordførerens anbefaling om at overtage den fælles holdning, og det er fordi, der er visse mindstekrav, som absolut er af interesse for sagen, der ikke er opfyldt. Det første mindstekrav er, at medlemslandenes frihed til at varetage deres rettigheder i medfør af internationale aftaler i den nuværende ordlyd begrænses til de forpligtelser, der er forbundet dermed.
For det andet, den etiske komité, der med rette er blevet nedsat, har ikke den nødvendige specifikke og omfattende kompetence og heller ikke den nødvendige uafhængighed. For det tredje, der blev ikke taget hensyn til de præciseringer vedrørende en skelnen mellem levende og ikke levende væsener i artikel 3, 4, 5 og 9, som kirkerne opfordrede til. Jeg vil gerne spørge dem, der hører til flertallet, dem, der vil vedtage den fælles holdning: Tror De virkelig, at De dermed gør bioteknologien en tjeneste? De kan afslutte debatten her med afstemningen, men debatten, den politisk-moralske diskussion om dette emne, vil fortsætte så meget mere heftigt i samfundet.

White
Fru formand, jeg tror ikke et øjeblik på, at dette er noget, vi har drøftet for 10 år siden. Sidste gang, dette blev behandlet i Parlamentet, forkastede vi det under tredjebehandlingen efter et utilfredsstillende forlig. Min påstand er simpelthen, at vi forkastede det tidligere forslag, fordi det ikke omfattede en etisk dimension. Derfor omfattede mit ændringsforslag 78 i forbindelse med det nye forslag en etisk dimension og mere præcist etableringen af et regelret etisk udvalg.
Jeg vil gerne minde Parlamentet om, at jeg anmodede om etablering af et udvalg til vurdering af alle de etiske aspekter i forbindelse med bioteknologi og dennes udnyttelse, især i forbindelse med patenter. Kommissionen skulle fremlægge forslag til udvalgets sammensætning og kompetence før ikrafttrædelse af dette direktiv. Det har Kommissionen ikke gjort. Efter min opfattelse, og jeg taler som forfatteren til ændringsforslaget fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, afspejles det ikke i den fælles holdning, som vi skal forhandle i dag. Som følge heraf mener jeg ikke, at forslaget om et etisk udvalg er tilfredsstillende, og jeg forventer, at Kommissionen giver os nogle svar. Det gjorde de ikke, da vi drøftede spørgsmålet for nylig i Bruxelles.
Jeg har allerede anmodet det nye etiske udvalg om en udtalelse om de såkaldte »terminator crops«. Jeg har hverken fået en tilkendegivelse fra formanden for det eksisterende udvalg eller en tilkendegivelse vedrørende min anmodning fra formanden for Europa-Kommissionen. Årsagen er ret enkel. Parlamentarikere har på nuværende tidspunkt ingen adgang til dette udvalg. Det bør ændres.
Hvordan skal vi opnå ligeberettigelse? Hvorfor er der så mange mænd i det pågældende udvalg, og hvorfor er de næsten udelukkende professionelle etikere? Hvad vil der ske, når der i forbindelse med en bestemt udvikling inden for bioteknologi er behov for særlige etiske hensyn? Vil der være mulighed for måske at kræve moratorium i forbindelse med en given udvikling? Alle disse spørgsmål skal besvares. Ingen af dem er indtil nu blevet behørigt behandlet i Parlamentet. Jeg henvender mig til de mennesker inden for bioteknologi, der bærer gule T-shirts i tilhørerlogen: Jeg støtter bioteknologi, men jeg har den helt klare opfattelse, at det er nødvendigt med grundig kontrol af et velorganiseret etisk udvalg.

Jensen, Kirsten
Fru formand, vores forkastelse af forslaget i 1995 var umagen værd. I dag står vi med et forslag, der i langt højere grad tager hensyn til dyreværnsmæssige, humanistiske og etiske overvejelser. Vi skal fremme forskningen i og udviklingen af behandlingsmetoder for mennesker, der har genetiske sygdomme. Mange bliver livet igennem fyldt med kemi, uden at det lykkes at finde en egentlig løsning på deres lidelse. Vi skal respektere vores forpligtelser over for de oprindelige folk. Selvom det allerede er en del af teksten, støtter jeg ændringsforslag, der skærer det informerede samtykke ud i pap. Vi støtter farmers' privilege , så landmændenes ret til bl.a. at så deres egen høst uden licensbetaling ikke begrænses.
Jeg synes, at den santerske rådgivningsgruppe om etik virker lidt dubiøs. Hvis den er tilladt, hvorfor er et regelret etisk råd så ikke hjemlet i traktaten? Vi takker selvfølgelig for løftet om transparens, men jeg vil hellere have ret til transparens end at få tilsagn herom som en gunst fra Kommissionens formand.

Malone
Fru formand, som De kan høre, har vi en stor konflikt mellem etiske og moralske hensyn fra mange religioner og kulturer og de farmaceutiske industriers ambitioner om at sikre deres position i globale markeder. Jeg mener stadig, at udkastet til direktiv ikke giver tilstrækkelig beskyttelse for landmænd, hverken her i Europa eller i udviklingslandene.
Som vi alle ved, er mange nye plantesorter, som er patenteret af bioteknologivirksomheder, baseret på traditionel viden, der er givet videre gennem generationer, og nu bliver landmændene bedt om at betale for disse patenter. Vi i Parlamentet har allerede udøvet en vis magt med hensyn til denne del af lovgivningen, og det vil være en skam, hvis vi ikke fortsat kan udøve denne magt hensigtsmæssigt. Ved at stemme for ændringsforslagene og derefter forsøge at opnå forlig om spørgsmål, som f.eks. patentering af menneskefostre og etableringen af et regelret etisk udvalg, som hr. White lige har påpeget, kan vi opnå de ønskede fremskridt inden for medicin og landbrug, men med de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger.

Van Putten
Fru formand, jeg har stor respekt for ordføreren, det ved han, og teksten er forbedret, men som så mange andre synes heller ikke jeg, at det er tilstrækkeligt. Mit land, Nederlandene, har lige til det sidste principielt modsat sig menneskehedens ret til at tage patent på planter og dyr, selvom der i Nederlandene foretages temmelig mange vigtige lægevidenskabelige undersøgelser, og selvom bioteknologien faktisk er en vigtig sektor. Det var min gruppe, som stillede ændringsforslag 76 - jeg var den oprindelige ordfører. Der mangler derfor i den nye tekst det ændringsforslag, hvori frem for alt den tredje verdens lande og lande i al almindelighed får ret til at beskytte deres egen biologiske mangfoldighed. Jeg må sige, fru formand, at jeg var chokeret over at høre, at en repræsentant for Kommissionen i Retsudvalget udtalte, at Kommissionen ikke behøver at følge konventionen om biologisk mangfoldighed op, som er undertegnet af alle femten EU-medlemsstater, fordi denne ikke er juridisk bindende. I mellemtiden har vi en erklæring fra konventionen om biologisk mangfoldighed i Wien, hvor delegerede fra 34 lande, som i øjeblikket holder møde i Bratislava, modsætter sig, at ændringsforslag 76 mangler. 34 lande, jeg vil ikke læse listen op for Dem, men vi vil sørge for, at kommissæren og ordføreren også får denne tekst.

Cot
Fru formand, hr. kommissær, den aktuelle tekst, som er fremlagt til godkendelse, er en ny tekst. Alle er også enige om, at det er en forbedret tekst, i øvrigt i en sådan grad, at jeg forbavses en smule over de konklusioner, som visse personer drager.
Det drejer sig således om at tage udgangspunkt i et nyt forslag fra Kommissionen, som er blevet ændret væsentligt ved førstebehandlingen i Parlamentet, bl.a. med hensyn til definitionen af patenterbart materiale, hvor vi vedtog formuleringen fra Gruppen af Rådgivere i Bioteknologisk Etik, og med hensyn til undtagelserne for patenterbarhed af almennyttige grunde, og hvor vi især vedtog hr. Lieses forslag. Kommissionen og Rådet har i den fælles holdning godtaget alle vores ændringsforslag uden at ændre indholdet med en enkelt undtagelse, som jeg vil vende tilbage til om et øjeblik. Resultatet er, at den tekst, der i dag er til debat, er vores. Det er Europa-Parlamentets tekst.
Skal den så forbedres yderligere, som visse kolleger foreslår? De europæiske socialdemokrater og Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder mener i hvert fald, at teksten skal vedtages i dens nuværende udformning og uden ændringer og dette af to hovedårsager. For det første for at bevare tekstens sammenhæng og for at undgå de selvmodsigelser og ensidige erklæringer, som ødelagde det første forlig. De husker nok, at Parlamentet forkastede resultatet af dette første forlig og med rette. I dag er den tekst, der fremlægges til vores godkendelse, klar, rigtig, sammenhængende, renset for ensidige erklæringer, som vil kunne forvrænge og ødelægge forståelsen. Vi må bevare denne sammenhæng.
Den anden grund er, at man efter vores mening skal undgå en ny forsinkelse ved at indlede et forlig, som vi mener er formålsløst, eftersom denne tekst allerede har ladet vente på sig i 10 år. Vi risikerer i tilfælde af forlig at genåbne Pandoras æske, det vil sige genskabe debatten i selve Rådet, og i tilfælde af vanskeligheder i Rådet og i forbindelse med diskussionen risikerer vi, at vi ikke når til et resultat før Parlamentets afslutning, som nærmer sig hastigt, hvilket ville forsinke os katastrofalt og i den mellemliggende periode blokere for økonomiske investeringer, og især blokere for den videnskabelige og medicinske forskning.
Tillad mig fru formand her at sige et par ord med hensyn til de syge. Fru Ewing sagde, at de var misrepresented . Patientforeningerne har uden tvivl forskellige syn på dette spørgsmål, hvilket er fuldstændig legitimt. Jeg kan konstatere, at i hvert fald de store franske foreninger ønsker, at direktivet vedtages. Men jeg vil især protestere mod den uretfærdighed, der begås over for disse foreninger, når man beskylder dem for at være i lommen på den farmaceutiske industri, en fornærmelse der blev gentaget her af fru Ahern. Den slags angreb er uværdige i en så vigtig debat, og så vidt jeg i øvrigt kan konstatere, har Kommissionen og Rådet i høj grad taget hensyn til de bekymringer, der blev udtrykt af ophavsmændene til de nuværende ændringsforslag.
Miljøudvalget har på ny indgivet sit ændringsforslag om oprindelsen af det patenterbare materiale. Dette ændringsforslag, og det ved fru van Putten godt, rejser store problemer med hensyn til beviseligheden over for den nationale dommer. Jeg konstaterer desuden, og kommissær Monti vil uden tvivl bekræfte det, at Kommissionen har forpligtet sig til ikke bare at respektere Riokonventionen om biologisk mangfoldighed, men at give os mulighed for at gøre status på dette spørgsmål med den årlige rapport, den forpligter sig til at udarbejde.
Hr. Whites ændringsforslag om bioetik er blevet vedtaget på en anden måde, men frem for alt har vi modtaget en formel erklæring fra formand Santer, hvori der gives et antal forsikringer, bl.a. om at Parlamentet kan tage direkte kontakt til den nye etikgruppe, som er nedsat.
Vedrørende ændringsforslaget om dyrevelfærden vil jeg også her gerne spørge hr. Monti, om han kan garantere os, at de to formuleringer rent faktisk er identiske med hensyn til deres virkning, og at vente tre måneder intet vil ændre med hensyn til den konkrete anvendelse af patenterbarheden på dette punkt.
Endelig vil jeg gerne sige til hr. Graefe zu Baringdorf, at han sikkert har fremsat en personlig holdning om landbrugets problemer, men at Landbrugsudvalget ikke har rettet sig efter ham og ikke har genfremsat hans ændringsforslag. I dag er han derfor ikke ordfører for et udvalg, der ikke bakker ham op.
Af alle disse grunde, fru formand, ønsker jeg, at denne tekst vedtages uden ændringer. Det er min gruppes holdning.

Monti
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne på Kommissionens og egne vegne give udtryk for min dybtfølte taknemmelighed og beundring for det uhyre vigtige arbejde, Europa-Parlamentet har udført i løbet af denne lovgivningsmæssige procedure om dette direktiv.
Kommissionen er overbevist om, at den tekst, som Parlamentet nu skal tage stilling til, er en god tekst, er klar og af en udmærket kvalitet, hvori der er en sikker ligevægt mellem de særlige kendetegn for patentretten og de legitime etiske bekymringer. Denne tekst er resultatet af et intenst kollektivt arbejde, hvorunder alles argumenter og holdninger - både inden for og uden for institutionerne - er blevet vurderet og vejet for at nå et endeligt resultat, der efter min faste overbevisning repræsenterer et vigtigt fremskridt for Fællesskabet.
Den 16. juli 1997 i forbindelse med førstebehandlingen havde Europa-Parlamentet vedtaget 66 ændringsforslag. Kommissionen havde overtaget dem alle, undtagen et, der ikke var i overensstemmelse med gældende international ret. Ikke desto mindre besluttede Rådet og Kommissionen i forbindelse med vedtagelsen af den fælles holdning og med endnu en anstrengelse for at forstå de krav, som dette ændringsforslag gav udtryk for, og med et klart ønske om åbenhed og vilje til at gå på kompromis, at overtage de væsentligste punkter af ændringsforslag 76 i to betragtninger. Jeg vil gerne allerede nu sige, at en ændring i den retning, som nogen har omtalt, næppe ville være nyttigt eller klogt. Det ville ikke være nyttigt, fordi det ville medføre en konflikt med Rådet, der har den gældende internationale ret på sin side sammen med klarheden af den eksisterende juridiske opbygning, der vil blive udvandet af de ændringer, der ønskes. Det ville heller ikke være klogt, fordi balancen mellem fællesskabsdimensionen og den nationale dimension, der også her er fastlagt gennem en fin dosering af subsidiaritetsprincippet, vil blive ændret til fordel for fællesskabsniveauet, uden at Fællesskabet imidlertid kan fastsætte sikre regler eller forlene dette område med en særlig merværdi.
Den 27. april, da jeg talte til Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, forsøgte jeg at komme med nogle uddybende bemærkninger for at forklare, hvorfor Rådets holdning kunne accepteres i den form, den havde, og jeg støttede i den forbindelse ordføreren, hr. Rothley. Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder bekræftede bagefter med sin afstemning den 28. april, at Rådets fælles holdning kunne accepteres, idet det i passende omfang indarbejdede de ændringsforslag, som Europa-Parlamentet havde vedtaget under førstebehandlingen. Jeg kan kun glæde mig over denne afgørelse fra Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder. Nu skal Parlamentet så udtale sig på sit plenarmøde. Det er derfor nu op til medlemmerne som helhed at afslutte godkendelsen af teksten og dermed åbne vejen til dens endelige vedtagelse.
Jeg tror ikke, at der er nogen grund til på ny ved denne lejlighed og i dette øjeblik at gentage Kommissionens holdning til årsagerne til, at den fælles holdning bør vedtages. Men jeg kan, efter at have fulgt debatten med stor opmærksomhed, forstå, at der stadig er fire punkter, hvor, fru formand, jeg kort kan gentage Kommissionens holdning, således at medlemmerne kan tage stilling med fuldt kendskab til sagen.
For det første endnu en henvisning til Den Europæiske Gruppe for Etik, Videnskab og Nye Teknologier for at minde om det, som formand Santer allerede har bekræftet over for Parlamentet i forbindelse med hans indlæg den 29. april, nemlig at denne gruppe er og vil forblive uafhængig, og at der vil være fuld gennemskuelighed i dens arbejde. Europa-Parlamentet kan høre den, når det ønsker det, på grundlag af en procedure, som Parlamentet selv fastlægger. Jeg har altid understreget, at denne gruppe spiller en vigtig rolle, og at den i fremtiden vil komme til at spille en endnu vigtigere rolle på dette område. Jeg er helt overbevist om det store bidrag, Europa-Parlamentet kan give, og ser det som min pligt netop i dag at gentage dette.
For det andet er der spørgsmålet om embryoet. Her kan jeg bekræfte, at det er Kommissionens opfattelse, at det væsentligste indhold af Parlamentets holdning er medtaget i den fælles holdning, idet man udtrykkeligt udelukker enhver manipulation med henblik på at udnytte embryoet, ligesom der klart henvises til de fremgangsmåder, der er til fordel for embryoet, der beskytter det og sikrer det, og dette sidste aspekt har Europa-Parlamentet i hvert fald hele tiden understreget.
For det tredje er der spørgsmålet om beskyttelse af den biologiske mangfoldighed. Fællesskabet er på internationalt og på internt plan - årsberetningen er et instrument hertil - stærkt opsat på at forsvare denne mangfoldighed og har intet ønske om at antage andre holdninger. Af denne grund er det amerikanske patent på basmatiris et godt eksempel for Kommissionen, fordi det viser, at vi har ret. Et sådant patent vil ikke kunne udtages i Europa, idet direktivet simpelthen ville forhindre det, da der ikke er tale om en opfindelse, og da der er tale om en vegetal sort, der udtrykkeligt er udelukket.
Det fjerde og sidste punkt er dyrevelfærd. Målsætningen om gennem patentrettigheder at kunne undgå at begå unødvendigt grusomme overgreb og uhyrligheder over for dyr samt det juridiske instrument til at sikre dette er til stede i teksten, for vi er alle enige om dette punkt. Ikke at have medtaget en henvisning til fysisk mishandling har ingen særlig betydning: Det er simpelthen fordi vi mener, at begrebet lidelse allerede omfatter dette, det er vanskeligt at forestille sig en fysisk mishandling, der ikke fører til lidelse. Dette er den eneste grund til, at Kommissionen ikke ser nogen grund til at henvise til dette aspekt.
Fru formand, kære ordfører, kære parlamentsmedlemmer, debatten om direktivforslaget i Europa-Parlamentet - og det siger jeg ikke for at være venlig - har været absolut afgørende og den fælles holdnings tekst afspejler dette fuldt ud. Erfaringen i 1995 udgjorde for os alle en alvorlig og vigtig lærestreg, og jeg tror, at vi alle har forsøgt at bruge den til at tænke over, hvor vi skulle påbegynde vores arbejde i en ny ånd af stædighed, ydmyghed og alvor. Jeg har fuld tillid til, at den manglende forståelse, der dengang prægede billedet, i dag er ryddet af vejen, fordi vi har haft lange drøftelser, og teksten er meget klarere. Det er nok som eksempel at nævne spørgsmålet om patenterbarhed af elementer af menneskelig oprindelse, hvor Rådets fælles holdning helt bogstavelig talt har overtaget Europa-Parlamentets tekst. Kommissionen er overbevist om, at Europa-Parlamentet ved at bekræfte Rådets holdning i virkeligheden kun er med til at acceptere sit eget vigtige arbejde.
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne afslutte med at takke Dem for dette vigtige arbejde og for Deres venlige opmærksomhed.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, jeg vil med min redegørelse give udtryk for, at hr. Cot ikke plejer den nødvendige værdige omgang med kollegerne: For det første, når han ytrer sin formodning om, at vi ikke er i stand til at læse teksten, fordi den er identisk med de ændringsforslag, Parlamentet har fremsat. Der er forskel på, om man siger, at substansen er den samme - det kan man også bestride - eller om man mener, at teksten er den samme. Jeg siger jo i øvrigt heller ikke, at De er blevet købt af genteknikindustrien. Jeg startede jo ikke med sådan en henvisning! Det var det første.
Det andet er: Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter kan ikke fremsætte nogen ændringsforslag i denne procedure. Det kan heller ikke fremsætte dem i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, det kan kun nogle enkelte parlamentsmedlemmer gøre med det nødvendige antal underskrifter, nemlig 29. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har skrevet et brev til Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, der ikke er omfattet af proceduren, for at give udtryk for, at Parlamentets standpunkt ikke blev overtaget i forbindelse med landmændenes særlige rettigheder.
Jeg har som ordfører sammen med kolleger samlet disse 29 underskrifter i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og fremlagt dem, fordi proceduren nu engang foreskriver denne fremgangsmåde. At der var nogle socialistiske parlamentsmedlemmer i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, der tøvede noget med at give deres underskrift, kan ikke tolkes sådan, at det hele ikke var et udtryk for opfattelsen i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, hr. Cot. Jeg tillader ikke, at De her i Parlamentet giver folk det indtryk, at jeg blander mine personlige interesser med interesserne i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter! Det finder jeg mig ikke i, vær ikke i tvivl om det! Hvis De ønsker en strid, så kan De godt få den, men ellers må De være seriøs og respektere andre kollegers værdighed!

Van Putten
Fru formand, jeg savnede i hr. Montis reaktion over for Parlamentet ét svar vedrørende Kommissionens syn på, hvordan Europa og også Den Europæiske Union skal gennemføre FN's konvention om biologisk mangfoldighed. Jeg har fremsat en bemærkning herom, som afspejler, hvad der er sagt om dette i Retsudvalget. Er det ikke noget bizart, når Kommissionen flyver til Rio de Janeiro med en flyvemaskine fuld af tjenestemænd og derefter synes, at den ikke behøver optage en sådan konvention om biologisk mangfoldighed tilstrækkeligt i lovgivningen?

Monti
Fru parlamentsmedlem, jeg kunne henvise til artikel 1, stk. 2 i direktivet, hvoraf det klart fremgår, at direktivet ikke foregriber medlemsstaternes forpligtelser som følge af internationale aftaler, navnlig TRIPS-aftalen og konventionen om biologisk mangfoldighed. Jeg tror, at dette er den definitive referencetekst, og at der ikke er grund til at sige mere fra min side.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Andet bankdirektiv
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0152/98) af Wijsenbeek for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om Kommissionens fortolkningsmeddelelse (SEK(97)1193 - C4-0465/97) om fri udveksling af tjenesteydelser og om begrebet »samfundsmæssige interesser« i andet bankdirektiv.

Wijsenbeek
Fru formand, vi må være Kommissionen taknemmelige for, at den har indset, at der ikke er kommet ret meget ud af den oprindelige hensigt med det andet bankdirektiv, fremme af de grænseoverskridende banktjenesteydelser. Vi må ligeledes være Kommissionen taknemmelige for, at den har villet høre Parlamentet om det foreliggende dokument, selvom den ikke var forpligtet til dette. Alligevel, og det havde De sandsynligvis forventet af mig, fordi jeg følger Kommissionens gøren og laden med en positiv indstilling, men dog med argusøjne, har jeg en bemærkning om formen, nemlig meddelelsen.
Hvor meget nærmere præcisering end er ønskeligt, er der i virkeligheden stadig for meget, der lades åbent, fordi det jo i slutningen af meddelelsen siges, at den fremsatte meddelelse, der er udarbejdet i anledning af en dom fra Domstolen, i sidste instans kun kan vurderes definitivt og pålideligt af Domstolen selv. Selvom Parlamentet som institution vil være den sidste til blot i nogen grad at ville underminere underkastelsen af lovgivningens udformning for dommerens vurdering, holdes brugerne af loven, nemlig medlemsstaternes pengeinstitutter, som vil udøve deres aktiviteter i de andre medlemsstater, hvormed de vil og kan gøre det indre marked og konkurrencen troværdig, stadig i uvished.
Jeg ville derfor sætte pris på, at kommissæren endnu en gang ville gøre det klart for os, hvorfor man har grebet til dette instrument, nemlig en meddelelse, og ikke til et nyt eller ændret direktiv, som jo har lovkraft og således ikke mere er underkastet tvivl og usikkerhed.
Den største usikkerhed skabes af to ting. Hvad er en tydelig definition af den almene interesse, på grundlag af hvilken medlemsstaterne kan forhindre etableringen af et pengeinstitut fra en anden medlemsstat? Hvor leveres der en tjenesteydelse til en kunde, som ikke opholder sig i det land, hvor banken oprindeligt hører hjemme, men som dog sættes i gang af hovedkontoret eller derfra, hvad enten der anvendes elektroniske kommunikationsmidler eller ej? Det andet spørgsmål er vigtigt, fordi dette i høj grad kan påvirke en juridisk indsigelse.
Selvfølgelig er det mest gunstigt og fordelagtigt for kunden med en eventuel retssag i dennes eget land. Omvendt er det netop vigtigt, at kreditinstituttet ikke vil befinde sig i en ugunstig situation, og det er derfor bedre, hvis det ligeledes formelt kan råde over en filial i samme land som kunden.
Det første spørgsmål bør efter min mening egentlig slet ikke stilles. Hvorfor er det egentlig nødvendigt, at kreditinstitutter, inden de etablerer sig i en anden medlemsstat, skulle underkastes en notifikationsprocedure? Hvorfor kan man ikke her i forbindelse med banker i lige så høj grad gå ud fra »Cassis de Dijon«-doktrinen? Hvis en bank i sit eget land underkastes et strengt tilsyn fra centralbankens side og vil begynde at levere tjenesteydelser andre steder i Unionen, kan myndighederne i en anden medlemsstat da have tillid til, at dette er sket omhyggeligt, og at kunderne i andre medlemsstater således også er beskyttet mod manglende solvens, likviditet og andre krav. Eller forholder det sig således, at der for Kommissionen er grunde til at antage, at bankerne vil misbruge deres filialer andre steder for at slippe for deres egne centralbankers krav? Er tilsynet med kreditinstitutter og med deres tilsynsførende, det vil sige de nationale centralbanker, efter indførelsen af euroen, idet man kan antage, at bankernes lyst til at sprede deres tjenesteydelser over hele Unionen vil tiltage, ikke samtidig centraliseret?
De ser, at medens hensigten med meddelelsen var at give svar på spørgsmål, kunne man sige, at den snarere rejser flere spørgsmål. Jeg håber, at Kommissionen vil komme ind på disse spørgsmål, og jeg takker mine kolleger, som alle har medvirket til denne betænkning, som efter min mening bringer et frit indre marked nærmere.

Peijs
Fru formand, måske må jeg have lov at minde ordføreren om banken Crédit Lyonnais, der brugte sin filial i Nederlandene til at gøre ting, som det var bedre, at hovedkontoret ikke vidste.
Denne betænkning kommer ind på lovgivning for kreditinstitutter, som er aktive i Den Europæiske Unions medlemsstater. Det andet bankdirektiv fra 1989 skal sørge for, at reglerne i de forskellige medlemsstater passer til hinanden med henblik på at garantere etableringsfrihed og frihed til at levere finansielle tjenesteydelser. Det er vigtigt. Det indre marked for finansielle tjenesteydelser vil efter euroens indførelse og udbredelsen af informations- og kommunikationsteknologien kun blive udvidet.
Kommissionens meddelelse kommer ind på to punkter i det andet bankdirektiv: notifikationsproceduren og etableringsretten. Banker skal holde de tilsynsførende instanser i de medlemsstater, hvor bankerne bliver aktive, orienteret om grænseoverskridende aktiviteter. Hvornår dette skal ske, har ikke altid været tydeligt. Meddelelsen opklarer dette på en række punkter. I betænkningen synes jeg, at det for let siges, at »SLIM«-projektet skulle gøre denne meddelelse overflødig. Ikke alle medlemsstater var repræsenteret i SLIM-gruppen for bankvæsenet, hvilket betyder, at ikke alle medlemsstater uden videre ville afskaffe notifikationsproceduren. Og jeg tror, at det hører med til det. Meddelelsen er således bestemt vigtig, så længe afskaffelse endnu ikke er opnået.
Den anden del af meddelelsen tydeliggør de betingelser, hvorpå en medlemsstat kan påberåbe sig samfundsmæssige interesser for at pålægge kreditinstitutter begrænsninger. Jeg er enig med ordførerens konstatering af, at meddelelsen kunne hjælpe ved konflikter mellem involverede parter. På en struktureret måde gennemgås betingelserne for at påberåbe sig samfundsmæssige interesser nemlig systematisk.
Jeg vil gerne knytte en enkelt kommentar til punkt 8 i hr. Wijsenbeeks betænkning. Deri står der, at notifikationsproceduren er ugunstig for EU-finansinstitutter i forhold til kreditinstitutter fra tredjelande. Det forekommer mig ikke rigtigt. Banker fra tredjelande skal ansøge om en bevilling for at blive aktive i Unionen og falder derefter ind under nøjagtig de samme regler som EU-finansinstitutter. For banker er der i WTO aftalt »national treatment«. Der er således ingen forskel i behandlingen mellem disse to, måske en lille bemærkning fra et medlem af Økonomiudvalget til en jurist.
Fru formand, jeg undskylder over for Dem, kommissæren og ordføreren, at jeg deltog i mødet i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om høringen med direktionsmedlemmerne af Den Europæiske Centralbank. Tag mig det ikke ilde op, at jeg ikke kunne være til stede under hele behandlingen af betænkningen.

Rothley
Fru formand, min gruppe vil stemme for Wijsenbeek-betænkningen. Jeg vil gerne tale om det institutionelle aspekt ved dette problem. Jeg mener ikke, at Kommissionen har kompetence til at give offentligheden meddelelser om fortolkningen af retsakter.
Hverken Europa-Parlamentet eller Rådet - altså de to lovgivere i Den Europæiske Union - udtaler sig om fortolkningen af en retsakt, som de har vedtaget, over for De Europæiske Fællesskabers Domstol. Så meget mindre har Kommissionen beføjelse til at ytre sig om fortolkningen af retsakter, som Europa-Parlamentet og Rådet har vedtaget. Det falder ikke under Kommissionens kompetenceområde. Derfor er sådanne meddelelser, såfremt de, hvilket jo er hensigten, skal fremkalde retsvirkninger, retsstridige.
Jeg mener, at det dybest set er et politisk problem.
Den Europæiske Union lider under, at den giver et diffust billede i offentligheden. Man ved ikke, hvem der helt præcist er ansvarlig for hvad. Hvem er ansvarlig? Derfor må vi efter min mening holde os sådanne ting for øje, vi må holde os kompetenceområderne for øje. Det bekræftede De Europæiske Fællesskabers Domstol jo også sidste år, da den - jeg tror, det var i februar - erklærede en sådan meddelelse fra Kommissionen for retsstridig. Derfor, hr. kommissær: For at vogte på disse klare ansvarsområder, for at give denne Europæiske Union profil og kontur udadtil, ville det være en hjælp, hvis Kommissionen ville se bort fra sådanne meddelelser fremover.
Enten er det nødvendigt at ændre et direktiv, og så kan Kommissionen fremsætte et nyt forslag, eller også er det ikke nødvendigt, og så skal den lade det blive ved det!

Mosiek-Urbahn
Fru formand, mine damer og herrer, for at kunne realisere retten til fri udveksling af tjenesteydelser for enhver, der ønsker at gøre brug af denne rettighed, er det nødvendigt med klare, overskuelige og troværdige EU-regler. Det har man forsøgt at skabe med det andet bankdirektiv, men man har dog, som det har vist sig i praksis, ikke nået denne målsætning. For så vidt skal det absolut anerkendes, at Kommissionen med denne meddelelse har forsøgt at mindske usikkerheden i forbindelse med fortolkningen af forskellige begreber.
Alligevel - og her er jeg enig med de foregående talere, hr. Rothley og hr. Wijsenbeek - kan den valgte fremgangsmåde med en meddelelse kun opfattes som et anvendeligt instrument, når to betingelser er opfyldt. Meddelelsen kan og må ikke udhule eller omgå den demokratiske lovgivningsprocedure - her helt entydigt proceduren med fælles beslutningstagning - hvor Rådet og Parlamentet er ligeberettigede lovgivere, og desuden skal den være omfattet af det udtrykkelige forbehold for yderligere afgørelser fra De Europæiske Fællesskabers Domstol.
Under disse forudsætninger anser jeg dog Kommissionens meddelelse for at være en praksisorienteret foranstaltning, der absolut kan være til hjælp. Nu, hvor vi står over for starten på Den Økonomiske og Monetære Union, kan man efter alle eksperters bedømmelse regne med et tydeligt opsving i de grænsesoverskridende tjenesteydelser i banksektoren, således at vi hurtigt får brug for klarhed.
Den primære fortjeneste består efter min mening i meddelelsens systematiske fremstilling af De Europæiske Fællesskabers Domstols hidtidige omfattende afgørelser inden for den frie udveksling af tjenesteydelser og klausulen om de »samfundsmæssige interesser« i andet bankdirektiv. Meddelelsen giver dermed frem for alt større gennemskuelighed og bedre informationer. Jeg vil gerne komme ind på et konkret punkt, punktet om elektronisk behandling. Jeg mener, at man må afvente udviklingen på dette område meget nøje, og en tidlig fastlæggelse af anvendelsen af etableringsretten eller tjenesteydelsesretten skal forbeholdes den kommende teknologiske udvikling.
Afslutningsvis vil jeg gerne meddele Dem, at min gruppe fuldt ud vil stemme for ordførerens betænkning. Alt i alt vil meddelelsen være til gavn for kreditinstitutterne og også for forbrugerne.

Monti
Fru formand, kære parlamentsmedlemmer, først vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med den betænkning, som Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder har fremlagt, og jeg vil især gerne takke ordføreren, hr. Wijsenbeek. Vi er særligt tilfredse med det forhold, at Retsudvalget stiller sig positivt over for afskaffelsen af notifikation i tilfælde af levering af en grænseoverskridende finansiel tjenesteydelse. Som bekendt har SLIM-gruppen for bankvæsenet indstillet, at man ophæver artikel 20 i det andet bankdirektiv, og Kommissionen har støttet denne indstilling i sin rapport til Rådet.
At afskaffe notifikationsproceduren i tilfælde af grænseoverskridende tjenesteydelser betyder det samme som at anerkende, at der ikke længere er behov for at fastslå, nøjagtigt i hvilken stat en given finansiel ydelse er blevet leveret, og at en sondring, som bliver stadigt vanskeligere at opretholde, eftersom de finansielle tjenesteydelser i stadig mere omfattende grad leveres gennem elektroniske kommunikationsmedier som internettet, ikke længere er nødvendig.
Det ville imidlertid ikke være korrekt at hævde, at ophævelsen af artikel 20 og den deraf følgende irrelevans af det sted, hvor en tjeneste ydes, medfører, at forbrugerne har et større valg med hensyn til det sted, hvor de ønsker at gøre brug af appelmuligheder. Appelmuligheder og domstolenes kompetencer et helt andet problem, der omfattes af separate regler.
Jeg vil endvidere minde om nogle principper for det indre marked for finansielle ydelser, som man må have for øje i forbindelse med behandlingen af betænkningens punkt 4 og 8. En værtsmedlemsstats tilsynsmyndigheder vil aldrig blive opfordret til at udstede eller afvise at udstede en tilladelse til et udenlandsk kreditinstitut hverken af hensyn til samfundsmæssige interesser eller af nogen anden grund. Et af de vigtigste resultater af det indre marked for banktjenesterne er netop, at kun oprindelsesstatens tilsynsmyndigheder er kompetente til at træffe en sådan afgørelse. I henhold til det andet bankdirektiv kan et kreditinstitut således anmode om tilladelse fra oprindelsesstatens tilsynsmyndigheder. Dette kreditinstitut kan derefter i enhver anden medlemsstat levere de tjenesteydelser, hvortil det har modtaget godkendelse fra oprindelsesstaten.
Jeg vil gerne fremhæve, at Kommissionens meddelelse indeholder en gennemgang af Domstolens retspraksis og fremlægger Kommissionens holdning til disse spørgsmål, men ikke i sig selv udgør en bindende dokument. Det skal snarere ses som et forsøg på at bidrage til en fortolkningsmæssig klarhed fra en af parterne, Kommissionen, der er traktaternes vogter. Nu vil man måske spørge, hvad grundlaget for denne meddelelse så er. Meddelelsen er baseret på en sammenstilling af den relevante retspraksis fra Domstolen på dette område. Man kan sige, at den merværdi, som Kommissionen har tilføjet, er, at sagerne er blevet ordnet under hensyn til Domstolens retspraksis, men ikke at der er tilføjet ekstra små stykker lovgivning. Dette initiativ, det vil vi gerne understrege, er nyttigt og væsentligt for at fremme gennemskueligheden på bankområdet, for vi kan ikke i fuldt alvor forvente, at den europæiske borger - eller at alle europæiske borgere, hvis vi skal være endnu mere optimistiske - er informeret om den seneste udvikling i Domstolens retspraksis.
Dette er årsagen til, at Kommissionen ikke har fulgt den lovgivningsmæssige procedure; men hvis Kommissionen beslutter at vedtage et forslag om ophævelse af artikel 20, så vil Europa-Parlamentet naturligvis blive opfordret til fuldt ud at spille sin rolle som medbeslutningstager.
Endelig, fru formand, er der to punkter endnu: Det er et interessant spørgsmål, hvad forbindelsen mellem det andet bankdirektiv og den såkaldte »Cassis de Dijon«-sag er. Faktisk er det andet bankdirektiv intet andet end den fuldstændige anvendelse af »Cassis de Dijon«-sagen i den forstand, at direktivet kræver anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse, men idéen med at indføre en notifikation i forbindelse med den fri ydelse af tjenester var at få gensidig information mellem tilsynsmyndighederne i de respektive medlemsstater.
Imidlertid synes denne notifikationsprocedure, når der leveres finansielle tjenesteydelser i en anden medlemsstat, i lyset af den nyeste teknologiske udvikling, som f.eks. internettet, noget forældet. Dette er årsagen til, at Kommissionen foreslår ophævelsen af dette notifikationskrav.
Endelig er der det sidste punkt, hvor jeg henviser til ordføreren, hr. Wijsenbeeks anmodning, hvori han udtrykkeligt spurgte: «Men hvorfor? Ville det ikke have været mere logisk at ændre det andet bankdirektiv fremfor at fremsætte en fortolkningsmeddelelse?« Begreber som »samfundsmæssig interesse« er under stadig udvikling: medlemsstaterne kan have meget forskellige opfattelser med hensyn til de specifikke aspekter af princippet samfundsmæssig interesse og kun et system med en retlig genbehandling kan sikre, at der er den nødvendige fleksibilitet i respekten for dette princip.
Hvis vi forsøgte at definere dette begreb i direktivet, ville vi får brug for at ændre det alt for ofte. Samtidig forholder det sig sådan - det ved medlemmerne af Parlamentet jo bedst selv- at ændringer af direktiver tager lang tid. Hvis Kommissionen havde iværksat ophævelse af artikel 20 i det andet bankdirektiv, ville der opstå en periode med juridisk usikkerhed i flere år, efter at den lovgivningsmæssige procedure var indledt.
Af denne årsag har vi fundet det nødvendigt at klargøre situationen med det samme, og i denne forbindelse kan jeg også meddele, at et forslag om ophævelse af artikel 20 i det andet bankdirektiv om kort tid vil blive behandlet af Det Rådgivende Bankudvalg.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Monti!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 19.45)

