

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om frihed, sikkerhed og retfærdighed samt om immigration, som alle er meget vigtige emner, især efter efterdønningerne fra møderne denne weekend i Tampere.
De er:
- mundtlig forespørgsel af Jean-Marie Cavada for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender til Rådet om forespørgsel til Rådet med henblik på den årlige drøftelse om fremskridtene på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed (EU-traktatens artikel 2 og 39) (O-0086/2006 - B6-0428/2006) og
- redegørelser fra Rådet og Kommissionen om den fælles immigrationspolitik. 
Jean-Marie Cavada (ALDE ),
   Hr. formand, hr. Rajamäki, hr. Frattini, mine damer og herrer! Før De besvarer den mundtlige forespørgsel, vil jeg gerne kort have lov til at takke Dem offentligt, hr. Rajamäki, for Deres afholdelse af Ministerrådet i Tampere, der fandt sted under virkelig fortrinlige forhold.
Som formand for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vil jeg gerne give udtryk for Europa-Parlamentets meget klare støtte til formandskabets og Kommissionens forslag om at anvende passerelle-bestemmelsen i traktatens artikel 42. Jeg gentager, at denne passerelle-bestemmelse så dagens lys netop på det tidspunkt, hvor EU fik overdraget den opgave at fremme medlemsstaternes samarbejde på det sikkerhedsmæssige område, dvs. under udarbejdelsen af Maastricht-traktaten fra 1992. I bestemmelsen blev der ikke fastsat nogen frist for dens anvendelse. Det er - meget frit fortolket - blot et spørgsmål om, at de politiske betingelser og den gensidige tillid skal være til stede, for at denne beslutning kan træffes.
Hidtil er denne passerelle-bestemmelse aldrig blevet anvendt, hvilket er ganske påfaldende, for overgangen til den almindelige lovgivningsprocedure blev besluttet direkte i Amsterdam-traktaten, for så vidt angår asyl- og immigrationspolitikkerne og samarbejdet på det civilretlige område, og efterfølgende i Nice-traktaten, som letter overgangen til proceduren med fælles beslutningstagning for disse politikker, der var blevet til et fællesskabsanliggende. Men det retlige samarbejde i straffesager og politisamarbejdet er fortsat udelukket fra denne overdragelse til Fællesskabet. 
Spørgsmålet er så, om de politiske betingelser, dvs. den gensidige tillid, nu, 14 år efter Maastricht-traktaten, er til stede, således at medlemsstaterne kan acceptere at anvende den siden Maastricht normale beslutningsprocedure på dette så følsomme samarbejde.
For Europa-Parlamentet er svaret et klart ja, og det af tre grunde. Anvendelsen af passerelle-bestemmelsen ville gøre det muligt først at mindske det demokratiske underskud, dernæst at styrke retsstaten og endelig at øge beslutningseffektiviteten.
Lad os kaste et hurtigt blik på disse tre punkter. For så vidt angår det demokratiske underskud, er det efter min mening bydende nødvendigt at styrke det demokratiske princip, ifølge hvilket alle Unionens retsakter, især når de vedrører personers rettigheder og frihedsrettigheder, skal vedtages i samarbejde med borgerrepræsentanterne. Der er underskud, når dette ikke er tilfældet.
Til status quo-tilhængerne, som foregiver, at dette demokratiske princip ikke mangler under tredje søjle, eftersom regeringerne handler under deres nationale parlamenters kontrol, vil jeg gerne sige følgende: Hvem kan oprigtigt fastholde, at den nationale parlamentariske kontrol er tilstrækkelig til at sikre den demokratiske balance, når det handler om at vedtage beslutninger, ikke på nationalt plan, men på unionsplan? Og hvad med de tilfælde, hvor denne parlamentariske kontrol mangler, sådan som det vil være tilfældet i forbindelse med genforhandlingen af aftalerne med USA om især PNR-aftalerne, et ekstremt alvorligt problem, der vil blive drøftet uden nogen form for demokratisk kontrol.
Det bringer os videre til den anden grund, som vedrører princippet om at styrke retsstaten. Ifølge dette princip skal alle retsakter kunne underkastes en dommers kontrol af retsakternes lovlighed. For så vidt angår Unionens retsakter, bør denne dommer logisk set være Domstolen i Luxembourg. Men EF-traktatens artikel 67 og unionstraktatens artikel 35 begrænser denne domstols kompetence så meget, at dommerne selv har udtrykt tvivl om, hvorvidt retsstatsprincippet overholdes for visse retsakter under anden og tredje søjle. Dette problem skal derfor løses.
Lad os til sidst se lidt på det tredje punkt, som vedrører beslutningseffektiviteten. Fastholdelsen af enstemmigheden forhindrer en hurtig og effektiv beslutningstagning, som vi alle ved, og det på trods af at de alvorlige trusler, der har hvilet på Unionen siden attentaterne den 11. september og attentaterne i Madrid og i London, opfordrer til langt større hurtighed, fart, i beslutningstagningsprocessen.
Når nu disse tre svagheder er blevet blotlagt - de kan i øvrigt vanskeligt afvises objektivt - hvordan kan man så retfærdiggøre udsættelsen af en afgørelse, der kunne være blevet truffet allerede for 10 år siden? Andre hævder, hr. formand, at dette problem burde løses i forbindelse med forhandlingerne om en ny forfatningstraktat. Det er et håb, men kan man tillade sig at afvente udfaldet af hele denne proces, der lavt sat vil vare mindst to-tre år, når truslerne mod sikkerheden og frihedsrettighederne er permanente? Anvendelsen af passerelle-bestemmelsen vil godt nok skulle ratificeres af de nationale parlamenter, og det kunne give de mest afvisende mulighed for at vinde lidt tid. Men dette problem kan overvindes med en mere tilbundsgående dialog med de nationale parlamenter, som vi i øvrigt i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har indbudt den 3. og 4. oktober, dvs. næste uge, til et stort interparlamentarisk møde, hvor vi håber at kunne overbevise dem.
Kari Rajamäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil indlede med at hilse fra Tampere og min kollega Leena Luhtanen. Jeg vil allerførst takke hr. Cavada og hr. Gargani for deres enorme bidrag i Tampere. Vi havde åbne og konkrete drøftelser om udviklingen af frihed, sikkerhed og retfærdighed. Mens vi var der, lærte vi også noget om cykling, og kommissær Frattini sagde, at vi må blive ved med at trampe i pedalerne, så vi ikke vælter. Det er nogenlunde det samme med EU. Nogle af mine mere kritiske kolleger sagde, at cyklen utvivlsomt kan stoppes sikkert, og at man endog kan sætte fødderne til jorden for at holde balancen. Jeg måtte til sidst sige, at hvis først kæden er sprunget af, er det vanskeligt at komme i gang igen. Vi burde måske overtage den filosofi, som hr. Cavada plæderede for i sin fremragende tale.
Samarbejde i EU er vigtigt for at styrke vores borgeres sikkerhed, og samtidig må vi sørge for, at de grundlæggende rettigheder og frihedsrettighederne respekteres. I denne forbindelse er EU's evne til at fungere, træffe hurtige beslutninger og reagere på ændringer i det omgivende miljø afgørende.
Den politiske linje, der blev valgt på Det Europæiske Råd i Tampere i 1999, betyder, at der fortsat skal være et omfattende samarbejde mellem Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet. Det finske formandskab ønsker at fremme den nye Tampere-ånd.
Beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder prioriteres højt. Alle medlemsstater har undertegnet den europæiske menneskerettighedskonvention, og Rådets arbejde afspejler altid betydningen af at garantere, at principperne i den overholdes. Dette gælder naturligvis også så følsomme områder som terrorbekæmpelse. Jeg vil gerne understrege, at disse værdier anerkendes på alle områder, både i interne tiltag og i forbindelser med tredjelande. Der lægges særlig vægt på oprettelsen af et europæisk agentur for grundlæggende rettigheder. Drøftelserne om Rådets forordning om oprettelse af det foreslåede europæiske agentur for grundlæggende rettigheder er begyndt, og arbejdet er nu inde i en afgørende fase. Det finske formandskab vil gøre en målrettet indsats for at få oprettet dette agentur inden begyndelsen af 2007.
Et vigtigt spørgsmål, der blev rejst, er, om agenturet også bør arbejde på områder, der nu er omfattet af EU-traktatens afsnit VI. Formandskabet ønsker især at undersøge agenturets beføjelser under tredje søjle. I den forbindelse håber vi, at medlemsstaterne vil være fleksible, så vi kan finde en løsning, der er tilfredsstillende for alle.
Sidste efterår havde vi, i en vanskelig situation, konstruktive drøftelser om direktivet om lagring af data for at kortlægge dets tekniske, retlige og finansielle aspekter. Vi var hurtigt i stand til at afhjælpe medlemsstaternes og Europa-Parlamentets største bekymringer. Jeg synes, at dette er et glimrende eksempel på, hvordan beslutninger kan træffes med kvalificeret flertal, men samtidig er det målet at opnå enighed. Således opmuntrede vil vi gerne vedtage rammeafgørelsen om beskyttelse af personoplysninger under tredje søjle hurtigst muligt. Vi stiler mod at afslutte førstebehandlingen af forslaget i løbet af denne seksmånedersperiode. Rådet behandler for øjeblikket Europa-Parlamentets udtalelse om forslaget.
Afskaffelsen af kontrollen ved de indre grænser - dvs. udvidelsen af Schengen-området - er et vigtigt politisk mål med henblik på at skabe et område i EU baseret på frihed. Evalueringen af Schengen, som blev indledt i begyndelsen af i år, har allerede gjort det muligt at gennemføre omfattende evalueringer af politi- og visumsamarbejde i de nye medlemsstater samt databeskyttelse ved land- og søgrænser og i lufthavne.
De nye medlemsstater skal opfylde alle betingelserne for anvendelse af Schengen-reglerne. Dette kræver også, at der findes et pålideligt Schengen-Informationssystem.
De inspektioner, der er planlagt for i år, er godt i gang. Vi gennemgår resultaterne i december og træffer dernæst beslutning om yderligere foranstaltninger. For nogen tid siden modtog vi en rapport fra Kommissionen om den forsinkede tekniske udvikling af SIS II-systemet. Foranstaltninger og tidsplaner forbundet med dette skal undersøges åbent og ærligt i lyset af de seneste oplysninger.
Det Europæiske Råds politik betyder, at vi er forpligtede til og ønsker at undersøge, hvad vi kan gøre for at fremskynde forberedelserne til afskaffelse af kontrollen ved de indre grænser. Det finske formandskab har fremmet udarbejdelsen af lovgivningen om SIS II sammen med Europa-Parlamentet, og vi når forhåbentlig til enighed om dette i oktober. Jeg takker Parlamentets ordfører, hr. Coelho, for hans stramme, men målrettede tilgang til at finde en fælles løsning.
I Rådets arbejdsgruppe på højt plan blev vi også enige om praktiske foranstaltninger til forbedring af koordineringen af SIS II-projektet og samarbejdet mellem nationale projekter og forberedelserne af det centrale system, som er Kommissionens ansvar.
Det finske formandskab for Rådet rejste omgående dette kontroversielle spørgsmål i juli, og det blev også drøftet i sidste uge i Tampere. På rådsmødet i næste uge vil vi drøfte den nye tidsplan for tekniske forberedelser i SIS II-projektet og alle realistiske alternative løsninger. Dette skulle skabe grundlag for, at der kan fastsættes en måldato for afskaffelse af kontrollen ved de indre grænser på rådsmødet i december og Det Europæiske Råd. På rådsmødet i december bliver den overordnede situation vedrørende Schengen-inspektionerne muligvis også bliver undersøgt. Vi vil gøre vores bedste for at udvide Schengen-området så hurtigt som muligt uden at gå på kompromis med sikkerheden.
Traktaten indeholder allerede bestemmelser om procedurer, der skal bidrage til at vurdere fortolkninger af sager under traktatens afsnit IV eller lovligheden eller fortolkningen af retsakter vedtaget af Fællesskabets institutioner.
I henhold til traktatens artikel 67 kan Rådet med enstemmighed og efter høring af Europa-Parlamentet tilpasse bestemmelserne vedrørende Domstolens beføjelser. På fredag vil Domstolens arbejdsgruppe for første gang rejse spørgsmålet, og om det bliver drøftet yderligere, afhænger af de holdninger, som medlemsstaterne udtrykker der. Formandskabet anser dette for at være et vigtigt anliggende.
Som bekendt forventer EU's borgere med rette, at EU er i stand til at samarbejde mere effektivt om bekæmpelse af terrorisme og organiseret kriminalitet. Samtidig må vi sørge for, at de grundlæggende rettigheder og frihedsrettighederne respekteres.
I henhold til EU-traktaten kan Rådet med enstemmighed og efter høring af Europa-Parlamentet beslutte at anvende overgangsbestemmelsen i EU-traktatens artikel 42 og gøre politisamarbejde og strafferetligt samarbejde helt eller delvist til et fællesskabsanliggende. I sidste uge i Tampere var der en vigtig debat om dette blandt repræsentanterne for medlemsstaterne, Kommissionen og Europa-Parlamentet, og jeg vil navnlig gøre opmærksom på det synspunkt, som hr. Cavada gav klart udtryk for i Rådet, og som ikke bare afspejler min egen holdning, men også Europa-Parlamentets. Det var en meget vigtig tilføjelse til vores debat. Der var også overvældende støtte til mere effektiv beslutningstagning. Vi er fast besluttede på at fortsætte arbejdet på dette område i overensstemmelse med Det Europæiske Råds konklusioner. Jeg vil gerne understrege, at denne debat ikke er imod forfatningstraktaten. Vi ønsker specifikt at understrege traktatens betydning for udviklingen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Hvis fremskridt inden for retlige og indre anliggender også skal have betydning for den offentlige sikkerhed, må vi sørge for, at disse retsakter indarbejdes fuldt ud i medlemsstaternes retssystemer. Under vores formandskab agter vi at udvikle systemer til evaluering af retlige og indre anliggender på grundlag af Kommissionens meddelelse. Desuden er der etableret flere peer-evalueringsmetoder for spørgsmål forbundet med organiseret kriminalitet og terrorisme.
Ikke alle medlemsstater har ratificeret protokollerne til Europol-konventionen endnu. Rådet har jævnligt mindet medlemsstaterne om betydningen af det. Finland har tiltro til, at protokollen træder i kraft inden årets udgang.
Tættere samarbejde mellem retshåndhævende myndigheder har været en af mulighederne for at opnå bedre intern sikkerhed i den udvidede Union. Formandskabet kan meddele, at Finland i nærmeste fremtid vil træffe foranstaltninger på nationalt plan, som giver os mulighed for at undertegne Prüm-traktaten. Om kort tid har mindst otte medlemsstater undertegnet denne traktat. Dermed opfyldes mindstekravet til at indlede tættere samarbejde i henhold til EU-traktatens artikel 43. Som det land, der har formandskabet, vil vi arbejde på at indlemme Prüm-traktaten i EU's retssystem.
Rådet vil fortsætte sine drøftelser om rammeafgørelsen om proceduremæssige rettigheder på grundlag af Kommissionens initiativ. I juni besluttede Rådet at fortsætte sit arbejde på grundlag af det kompromisforslag, som formandskabet forelagde. Dette medførte større begrænsninger i antallet og omfanget af rettigheder end det fælles forslag, i stedet for blev der sat fokus på generelle krav. Vi tilstræber ligeledes at afslutte førstebehandlingen af forslagets hovedindhold i løbet af denne seksmånedersperiode.
Hvad angår racisme og fremmedhad, har Rådet fået meddelelse om, at de medlemsstater, der havde generelle forbehold over for udkastet, ikke længere har dem. Derfor kan forhandlingerne genoptages snarest.
EU har udviklet en fælles politik for indvandring, grænsekontrol og asyl på grundlag af Det Europæiske Råd i Tampere og Haag-programmet. Den er baseret på medlemsstaternes solidaritet, gensidig tillid og fælles ansvar. Der tages fuldt ud højde for menneskerettigheder og grundlæggende rettigheder, herunder Genève-konventionen om flygtninge og retten til at søge asyl i EU. Medlemsstaterne og deres autoritative organer har ansvar for at kontrollere deres ydre grænser og indvandringen og for at gennemføre asylprocedurer.
Under det hidtidige finske formandskab har Rådet haft en omfattende drøftelse af indvandringsspørgsmål. Det skete både på Rådet i juli og på det uformelle ministermøde i Tampere i sidste uge. De seneste begivenheder på De Kanariske Øer og i Middelhavsområdet understreger den skæbne, som Europas lande deler, og nødvendigheden af, at alle medlemsstaterne engagerer sig. Det er afgørende, at EU's institutioner - Europa-Parlamentet, Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex), Kommissionen og andre kompetente myndigheder - optræder i en ånd af samarbejde og samordning.
EU må intensivere bestræbelserne på at yde praktisk støtte til de medlemsstater, der bærer den største byrde, hvad angår antallet af tilrejsende ulovlige indvandrere. I den forbindelse forelagde formandskabet sit initiativ om udvidet europæisk solidaritet på mødet i Tampere. I henhold til initiativet vil der blive indført procedurer til at sikre, at medlemsstaterne overholder fælles aftalte regler og tager ansvar for ulovlige indvandrere og asylansøgere, der rejser ind på deres område, mod et finansielt bidrag fra EU. Debatten om formandens initiativ fortsætter på grundlag af de meget positive drøftelser i Tampere.
Udviklingsbistand fra EU og medlemsstaterne er afgørende for at fjerne årsagerne til ulovlig indvandring. Krisen i Middelhavsområdet viser omsider, hvor vigtige eksterne forbindelser er for at bekæmpe ulovlig indvandring. Den samlede migrationsstrategi og de prioriterede aktioner med fokus på Afrika og Middelhavsområdet, som Det Europæiske Råd vedtog i december sidste år, skaber en fælles ramme, som EU kan handle inden for. Dette vil styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne og forbedre dialogen med landene i Afrika og samarbejdet i Middelhavsområdet som helhed. Det Europæiske Råd har anmodet Kommissionen om at rapportere om de fremskridt, der er sket, inden årets udgang.
Den samlede strategi har ført til en række vigtige initiativer. Disse omfatter ministermødet i Rabat i juli, Frontex' initiativer til udvikling af kystovervågningen i Middelhavsområdet og særlige aktioner til hjælp for Spanien og Malta. Formandskabet støtter disse initiativer og ligeledes det vigtige forslag fra Kommissionen om en forordning om oprettelse af hurtige grænseindsatshold.
Noget af det, som det finske formandskab prioriterer højest, er udviklingen af et system til integreret kontrol af ydre grænser og vedtagelsen af en strategi om dette. Desuden vil Kommissionen foretage en fuldstændig og tilbundsgående undersøgelse af de relevante spørgsmål i meddelelsen om ulovlig indvandring, som blev forelagt i juli.
Med henblik på at nå de mål om ulovlig indvandring, der blev fastsat i Tampere, er der allerede blevet vedtaget en række retsakter, som vedrører tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding, familiesammenføring, opholdstilladelser til ofre for menneskehandel og adgang med henblik på studier, erhvervsuddannelse, frivilligt arbejde og videnskabelig forskning. I januar vedtog Kommissionen en politikplan for lovlig migration i overensstemmelse med mandatet i Haag-programmet. Dermed tages Lissabon-programmet, som blev vedtaget i juli sidste år, i betragtning.
Et andet vigtigt fremskridt er det generelle program om solidaritet og forvaltning af migrationsstrømme for perioden 2007-2013 og de fire fonde, der skal oprettes under det, nemlig Den Europæiske Flygtningefond, Fonden for De Ydre Grænser, Den Europæiske Tilbagesendelsesfond og Den Europæiske Fond for Integration af Tredjelandsstatsborgere. Rådet stræber efter, at der kan opnås en aftale under førstebehandlingen med Europa-Parlamentet om disse vigtige instrumenter.
Formandskabet er klar over, at forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold er meget vigtigt for en fælles repatrieringspolitik, men vi er også bevidste om de problemer, der skal løses for at opnå et kompromis om forslagene inden for en rimelig tidsfrist. Sammen med Europa-Parlamentet og Kommissionen har Rådet allerede besluttet at intensivere debatten for at få afsluttet forhandlingerne om forslaget.
Hvad angår asyl, forventes det, at der indledes en drøftelse af, hvordan EU's gældende asylregler kan forbedres. Kommissionen vil udarbejde en grønbog om det fælles europæiske asylsystems fremtid. Dette blev også drøftet i Tampere. Det er formandskabets mål at sikre, at de aktuelle minimumsstandarder omsættes til ægte fælles regler om asyl og subsidiær beskyttelse. Det praktiske samarbejde mellem medlemsstaterne om asylspørgsmål skal også styrkes. Rådet forventer, at Kommissionen forelægger et forslag om dette. Rådet forventer også, at Kommissionen i nærmeste fremtid forelægger et forslag til retsakt med henblik på at udvide statussen som fastboende udlænding til at omfatte flygtninge og personer, der er bevilget subsidiær beskyttelse.
Øget gennemsigtighed i Unionens arbejde er et hovedmål. I juni traf Det Europæiske Råd beslutning om foranstaltninger til forbedring af gennemsigtigheden. Det finske formandskab understreger gennemsigtighedens afgørende betydning og opfordrer på det kraftigste til, at debatten om gennemsigtighed fortsætter på grundlag af grønbogen. Der blev også argumenteret stærkt for gennemsigtighed i Tampere.
Hvad til sidst angår de hemmelige detentionscentre, som USA's præsident nævnte i en tale i begyndelsen af september, vil jeg forsikre Parlamentet om, at Rådet er opmærksomt på de mulige følgevirkninger. På et møde i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) i september gav ministrene udtryk for deres fulde opbakning til en effektiv terrorismebekæmpelse, der tager alle til rådighed stående lovlige midler og instrumenter i anvendelse. Terrorisme er i sig selv en trussel mod et værdisystem baseret på retsstatsprincippet.
Menneskerettighederne og de humanitære standarder skal respekteres i forbindelse med terrorismebekæmpelsen. Som jeg sagde på et møde i august i London, må terrorismen eller terroristernes bestræbelser på at undergrave vores grundlæggende rettigheder og værdier ikke vinde en eneste sejr. På RIA-Rådet i juli sagde jeg, at jeg mente, at det var afgørende, at medlemsstaterne også tilskyndede til, at der blev udarbejdet en rapport om CIA-fly, der medbragte fanger, for at styrke grundlaget for et mere fortroligt og levedygtigt samarbejde om sikkerhed.
Mine damer og herrer, jeg beklager, at jeg har talt så længe, men jeg har været involveret i parlamentarisk arbejde i 24 år nu. Når man får chance for at tale til sådan en velvilligt indstillet forsamling, kan man have tendens til at sige lidt for meget, men afslutningsvis vil jeg sige, at borgerne forventer, at EU sørger for sikkerhed og mere effektiv beslutningstagning og naturligvis evner at klare nye udfordringer. De lægger også vægt på, at vi er i stand til at bekæmpe organiseret kriminalitet og terrorisme og kontrollere migrationsstrømme og vores fælles ydre grænser effektivt. Det er vores ansvar og en udfordring for den parlamentariske kompetence, både i Europa-Parlamentet og i de nationale parlamenter, sammen at efterkomme kravet om, at Europa skal være et retfærdigt og sikkert sted at leve for alle.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Rajamäki. Der er ikke tidsbegrænsninger for Rådet og Kommissionen. De kan derfor benytte lejligheden til at tale om alt det, De synes er nødvendigt og relevant, men dagen har fortsat kun 24 timer. 
Franco Frattini,
   Hr. formand! Jeg vil indlede med at give udtryk for min store tilfredshed med det glimrende samarbejde med det finske formandskab, navnlig hr. Rajamäki og fru Luhtanen, og med Europa-Parlamentet, navnlig Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og hr. Cavada.
Haag-programmets gennemførelse og udbygning er et fælles mål. Det fordrer effektiv beslutningstagning og klar politisk prioritering, hvis der virkelig skal ske noget. Det strategiske politiske mål er fortsat at finde den rette balance mellem forbedring af borgernes sikkerhed og fremme og forsvar af deres individuelle rettigheder. Som bekendt drøftede vi i sidste uge i Tampere de største udfordringer på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, og hvordan de håndteres bedst.
Det står klart, at bekæmpelse af terrorisme og forvaltning af migrationsstrømme for øjeblikket er de ting, som EU lægger mest vægt på. Som jeg understregede i Tampere, mener jeg, at vores indsats i bekæmpelsen af terrorisme på europæisk plan bør være fokuseret på vigtige områder som bekæmpelse af radikalisering og rekruttering, terroristernes misbrug af internettet, forebyggelse og afsløring af misbrug af sprængstoffer, beskyttelse af kritisk infrastruktur, bioberedskab og transportsikkerhed.
Jeg er også overbevist om, at alle nye sikkerhedsforanstaltninger, navnlig i forbindelse med flytransport, ikke må skabe en overdreven reaktion, som efter min opfattelse ville være en sejr for terrorismen. Det er sikkerhed, jeg fokuserer på, og virkningen og proportionaliteten af enhver beslutning, der træffes på dette område, vil blive vurderet nøje. Bekæmpelse af terrorisme og forsvar af individuelle rettigheder bør gå hånd i hånd.
Hvad angår migration, besluttede Kommissionen at nedsætte en kommissærgruppe vedrørende migrationsspørgsmål. Jeg har den ære at koordinere gruppen, som samler alle de politikområder, der er relevante for forvaltning af migrationsstrømme, fra retlige og indre anliggender til udvikling, beskæftigelse, almen og erhvervsfaglig uddannelse, regionalpolitik, økonomiske anliggender, eksterne forbindelser og den europæiske naboskabspolitik. Den overordnede strategi omfatter lovlig og ulovlig indvandring og integration. Solidaritet i form af økonomisk støtte og udsendelse af eksperter og udstyr til vores fælles grænser er også et vigtigt led i denne strategi. Selv om der fokuseres mest på indvandring fra Afrika, må en sådan strategi også omfatte migrationsstrømme fra andre områder i verden, navnlig fra nogle af vores østlige nabolande, som er udgangspunktet for mange former for ulovlig handel.
Inden for ulovlig indvandring har vi som bekendt for nylig truffet mange praktiske foranstaltninger, navnlig i forbindelse migrationsstrømme, der berører EU's sydlige medlemsstater. Især Frontex har meget aktivt koordineret bistanden til de pågældende medlemsstater, f.eks. De Kanariske Øer, og der er planlagt yderligere aktioner i den centrale del af Middelhavsområdet om kort tid.
Solidaritet er ensbetydende med praktisk hjælp til medlemsstater under pres. Vi må have midler, udstyr, skibe, helikoptere og fly. F.eks. vil Frontex-agenturet for perioden 2007-2013 råde over 272 millioner euro, hvilket efter min mening er utilstrækkeligt til at håndtere de stadig større migrationsstrømme. Til næste år vil agenturets budget være ca. 21 millioner euro. Jeg håber, at Parlamentet kan gå ind for, at den finansielle ramme øges.
De hårdest ramte lande har modtaget yderligere finansiel støtte via Argo-programmet. Det gælder især Spanien, Malta og Italien. Her vil jeg gerne nævne, at Kommissionen i sidste uge besluttede at finansiere seks nødprojekter i disse lande.
Kommissionen har også vedtaget en pakke med foranstaltninger, som skal bistå Mauretanien i dets bestræbelser på at standse strømmen af ulovlige indvandrere til De Kanariske Øer under den hurtige reaktionsmekanisme. Vi vil gøre det samme for andre vigtige partnere i Afrika syd for Sahara, f.eks. Senegal.
Hvad angår forvaltningen af den sydlige ydre søgrænse, præsenterede jeg det uformelle Råd i Tampere for en række henstillinger til operationelle foranstaltninger, der skal træffes på kort sigt, dvs. inden sommeren 2007. Disse henstillinger omfatter for det første oprettelsen af en operationel kommandocentral i de relevante regioner, som skal koordinere et kystpatruljenetværk i Middelhavet, for det andet undersøgelse af muligheden for at etablere et europæisk overvågningssystem til at skabe forbindelse mellem de eksisterende nationale overvågningssystemer, for det tredje samling af aktiver, så udstyr, som de forskellige medlemsstater har tilvejebragt, hurtigt kan stilles til rådighed for en medlemsstat, der anmoder om hjælp, for det fjerde undersøgelse af mulighederne for at nedsætte et hold af asyleksperter i snævert samarbejde med internationale organisationer, navnlig FN, og for det femte bedst mulig udnyttelse af eksisterende og fremtidige finansielle instrumenter.
Disse foranstaltninger tager sigte på at styrke Fællesskabets evne til at styre og forhindre den type situationer, som vi har været vidne til i år, og de bør træffes parallelt med gennemførelsen af den samlede migrationsstrategi, som Det Europæiske Råd vedtog i december sidste år. Det er et spørgsmål om at sikre en omgående politisk reaktion baseret på konkret europæisk solidaritet - og jeg understreger ordet konkret - og deling af ansvar og byrder. Det betyder, som kommissionsformand Barroso og jeg selv for nylig understregede i Tampere, at det er af største vigtighed, at alle medlemsstater fortsat samarbejder i en ånd af solidaritet, ikke mindst for at hjælpe de sydlige medlemsstater, der i dag er hårdest ramt af ulovlig indvandring fra Afrika. Det skal stå helt klart, at det er op til medlemsstaterne at tilvejebringe de aktiver, der kræves for at gøre de fælles aktioner vellykkede. Vi har gjort en begyndelse, men kun en begyndelse. Problemet er imidlertid så stort, at der skal gøres en langt større indsats.
Derfor håber jeg også, at EU fra næste forår kan gøre brug af de hurtige grænseindsatshold, hvorved hold af nationale eksperter, som koordineres af Frontex, kan yde hurtig teknisk og operationel bistand til medlemsstater, der har behov for det.
Hvis der virkelig skal gøres noget ved migrationen, er det tillige påkrævet, at der udvikles en strukturel tilgang, og at inddragelsen af migration i den europæiske udenrigspolitik styrkes, herunder undersøgelse af de grundlæggende årsager til migration og udviklingsspørgsmål.
Kommissionen gør sig store bestræbelser på at gøre migration til en integreret del af udviklingspolitikken, og den fører især forhandlinger med afrikanske lande om dette. Vi må navnlig prioritere gennemførelsen af den handlingsplan, der blev aftalt i Rabat i juli, og forberedelsen af en vellykket europæisk-afrikansk konference om migration med Den Afrikanske Union. Den afholdes forhåbentlig i november i Tripoli i Libyen.
Vi må også styrke vores samarbejde med de nordafrikanske lande, navnlig Algeriet, Marokko og Libyen, om migrationsspørgsmål, herunder spørgsmålet om international beskyttelse, som kræver et regionalt svar. Her må både EU's medlemsstater og de nordafrikanske lande tage ansvar for dem, der har brug for international beskyttelse, også asylansøgere.
Beskyttelse af flygtninge er en anden vigtig del af mit ansvarsområde, og det glæder mig at kunne meddele Dem, at der bliver iværksat to specifikke regionale programmer i de kommende uger. Vi må også sørge for, at ulovlige indvandrere sendes tilbage til deres lande. På det område er Kommissionen rede til at støtte medlemsstaternes bestræbelser politisk, diplomatisk og økonomisk, samtidig med at den enkeltes værdighed respekteres fuldt ud.
Vi må heller ikke glemme et andet vigtigt element i bekæmpelse af ulovlig indvandring, nemlig nødvendigheden af at intensivere bekæmpelsen af ulovligt arbejde. Det er en afgørende tiltrækningsfaktor for ulovlig indvandring. Som det nævnes i Kommissionens meddelelse fra juli om ulovlig indvandring, overvejer vi for øjeblikket at udarbejde et lovgivningsmæssigt instrument til harmonisering af sanktioner mod arbejdsgivere, der beskæftiger ulovlige indvandrere. Medlemsstaterne bør naturligvis straks træffe foranstaltninger for at løse problemet med ulovligt arbejde.
I forbindelse med lovlig økonomisk indvandring må jeg understrege, at Kommissionen og jeg personligt prioriterer gennemførelsen af politikplanen for lovlig migration højt. Ved at afskaffe ulovligt arbejde og indføre indrejseprocedurer for lovlige migranter vil Europa skabe en god cirkel eller rettere en struktur med positive incitamenter.
Kommissionen er overbevist om, at der kræves en fælles tilgang til forvaltning af økonomisk migration som et supplerende middel til at nå Lissabon-målene og håndtere de negative virkninger af befolkningens aldring for at fremme den europæiske økonomi og konkurrenceevne. For at bidrage til økonomisk vækst er det især afgørende, at Europa først og fremmest tiltrækker højt kvalificerede migranter. Idéen om at foreslå et direktiv om indrejsevilkår for højt kvalificerede arbejdstagere, herunder muligheden for et europæisk grønt kort, er en følge af denne økonomiske nødvendighed.
Europa modtager fortsat kun lavtuddannet eller ufaglært arbejdskraft, mens f.eks. USA, Canada og Australien er i stand til at tiltrække veluddannede migranter. Samtidig mener jeg dog, at der bør træffes passende foranstaltninger for at forhindre den stigende risiko for hjerneflugt fra fattigere lande. Et forslag til direktiv om lovlige migranters beskæftigelsesmæssige rettigheder er den anden søjle i Kommissionens politik på dette område for det kommende år. Begge forslag bliver forelagt i andet halvår af 2007 under det portugisiske formandskab.
Sidst, men ikke mindst, vil jeg understrege et andet vigtigt element i den europæiske indvandringspolitik, nemlig integration af indvandrere. Som det fremhæves i den fælles dagsorden for integration, som jeg forelagde i september 2005, er større integrationsbestræbelser afgørende for, at en fælles europæisk indvandringspolitik kan blive vellykket. Efter at Rådet i Luxembourg har støttet denne samlede europæiske tilgang til migration, håber jeg stærkt, at den også bliver godkendt på højeste politiske plan af Det Europæisk Råd i Lahti.
Nu vil jeg tale om overgangsbestemmelsen. Som minister Rajamäki og hr. Cavada netop har sagt, drøftede vi også i Tampere, hvordan beslutningstagningen inden for sikkerhed og retfærdighed kan forbedres, navnlig ved at tage overgangsbestemmelsen i anvendelse. Som bekendt har Kommissionens holdning altid ligget meget tæt op ad Parlamentets holdning til dette spørgsmål, fordi vi mener, at overgangsbestemmelsen er et hensigtsmæssigt og vigtigt middel for EU og medlemsstaterne til at sikre større effektivitet, gennemsigtighed og ansvar i beslutningsprocessen ud over større demokratisk legitimitet som følge af Parlamentets stærkere rolle.
Debatten i Tampere var meget åben og konstruktiv. Alle medlemsstaterne, selv de, der stadig er modvillige, var enige om, at det er nødvendigt at komme videre. Nogle af dem frygtede, at en beslutning om overgangsbestemmelsen nu ville foregribe debatten om genoptagelse af forfatningsprocessen, men det mener jeg ikke.
Vi vil være de første til at bifalde et positivt resultat af den undersøgelse, som det tyske formandskab agter at foretage i 2007, og vi vil give dem vores fulde støtte. Alligevel må vi forberede os på en situation, hvor overgangsbestemmelsen kan være den eneste mulighed for at dække det presserende behov, som vi har til fælles. Jeg er enig i, at vi har brug for forfatningen, men hvis vi venter, kan vi risikere at blive handlingslammet. Under alle omstændigheder vil overgangsbestemmelsen som bekendt, når forfatningen træder i kraft, automatisk blive indarbejdet i den.
Jeg var enig med hr. Rajamäki, da han sagde i Tampere, at Europa er som en cykel: Enten kører den, eller også vælter den. Og det var kun ved at køre hurtigere end andre, at min landsmand Paolo Bettini vandt VM i cykling for nogle få dage siden.
Derfor må vi fortsætte denne meget vigtige politiske debat og bygge på den fælles, positive indstilling, som alle medlemsstaterne havde i Tampere. På det næste Råd (retlige og indre anliggender), som finder sted om nogle få dage i Luxembourg, får vi mulighed for at beslutte, hvordan vi kommer videre med denne vigtige sag.
Endelig ønsker borgerne mere Europa. Så ville beslutningstagningen i Europa blive mere effektiv. Advokater, dommere, anklagere og politimyndigheder ønsker også bedre instrumenter til bekæmpelse af organiseret kriminalitet og terrorisme. Vi kan ærligt talt ikke tillade, at det civile samfund bevæger sig hurtigere end vores politiske strategier og politikker. Hvis vi vil være troværdige, må vi reagere nu og ikke kun efter tragiske begivenheder, som det har været tilfældet tidligere.
Formanden.
   - Vi takker næstformanden i Kommissionen for hans forklaring om det, der har fundet sted i Tampere, og for det optimistiske billede, han giver os af det, der har fundet sted dér.
Nu skal vi høre de politiske gruppers holdninger. Husk, at medlemmerne er underlagt taletidsbegrænsninger. 
Ewa Klamt,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Styringen af migrationstrømmene og dermed reguleringen af indvandringen i EU er et af vores mest presserende problemer, og dette kræver selvfølgelig, at man kigger ud over de nationale briller. I den forbindelse kan vi dog ikke kun begrænse os til en europæisk analyse og europæiske initiativer. Samarbejdet med transit- og oprindelseslandene og støtte til disse udgør en del af løsningen herpå. Vi har imidlertid også brug for et integreret initiativ. Reguleringsbehovet på indvandringsområdet er ikke udelukkende et indenrigspolitisk anliggende. Der kan kun findes løsninger herpå, hvis forskellige politikområder gør sig nogle fælles bestræbelser.
PPE-DE-Gruppen har i lang tid krævet en migrationspolitik, som tager hensyn til andre medlemsstaters behov og rettigheder. Et eksempel herpå er, at man ikke på den ene side kan gennemføre en masselegalisering uden information og uden aftaler herom, for så at kræve hjælp fra EU, når følgevirkningerne af en sådan foranstaltning viser sig. Den nationale politik på indvandringsområdet skal i princippet tage hensyn til konsekvenserne for medlemsstaterne.
Overførslen af et politikområde - dvs. området for økonomisk migration - til fællesskabspolitikken under anvendelse af den fælles beslutningsprocedure er imidlertid ikke noget vidundermiddel. Der er helt sikkert mange fælles problemer, men der er mindst lige så mange, som er specifikt nationale, regionale eller sågar lokale. For mange virker idéen om en fællesskabspolitik for økonomisk migration også tiltrækkende, fordi man hermed ikke alene udvider sit eget kompetenceområde, men også fordi det ville kunne hjælpe i forbindelse med gennemførelsen af en indvandringspolitik, som man ikke ville kunne opnå flertal for på nationalt plan. Men en sådan bevæggrund tager ikke hensyn til medlemsstaternes ret til lignende løsninger. En politik kan kun blive en succes, hvis den udformes sammen med befolkningerne i medlemsstaterne.
Martin Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer! I vores gruppe overvejede vi længe, hvordan vi skulle tackle dagens forhandlinger. Sidste gang jeg tog ordet under forhandlinger om indenrigs- og sikkerhedspolitik, var, da jeg talte om den europæiske arrestordre og den europæiske statsadvokatur. I tilknytning hertil havde jeg et heftigt skænderi med rådsformanden. Det ønsker jeg ikke at gentage i dag, men jeg vil alligevel tale frit fra leveren, hr. rådsformand og hr. kommissær!
Når jeg kigger rundt i plenarforsamlingen, kan jeg se hr. Kirkhope, hr. Pirker, fru Klamt, hr. Watson, fru Lambert og fru Roure. Ligesom jeg selv sad de her også for seks år siden og sagde præcis det samme. Dengang var hr. Watson udvalgsformand. Kommissæren var en vis hr. Vitorino, der som en opfølgning på Tampere præsenterede os for et , hvor alle de foranstaltninger, som De, hr. rådsformand, og De, hr. kommissær, beskrev, allerede var inkorporeret. Det blev kaldt , fordi der var anført specifikke tidsrammer, f.eks. med en foranstaltning A, der skal gennemføres i medlemsstaterne inden for perioden B, og Kommissionens rapport skulle foreligge for Rådet inden for perioden C osv.
Hvorfor sidder vi egentlig her seks år senere og forhandler om de samme spørgsmål, f.eks. om Passerelle-klausulen? For seks år siden var vi fulde af optimisme, da vi forhandlede om bestemmelsen i Nice-traktaten, hvori det står, at det fra 1999 med dens ikrafttræden fem år senere, dvs. i 2004, under forbehold af enstemmighed i Rådet bør efterprøves, om de politikområder, som vi forhandler om her, skal overføres til den fælles beslutningsprocedure. To år senere er der endnu ikke sket noget!
Fru Klamt påpegede noget meget vigtigt, da hun sagde, at vi ikke skal gribe ind i de nationale, lokale og regionale myndigheders kompetence, når det handler om integration eller gennemførelsesprocedurer på asylområdet. Men vi kan ikke tolerere, at der ikke findes nogen fællesskabsretlige bestemmelser dér, hvor de er nødvendige. Migrationsstrømmene til Europas sydkyster, som vi beskriver her, kan ikke udelukkende løses med restriktioner. Der kræves en fremgangsmåde her, hvor bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet, legaliseringen af indvandringen og en koordineret integrationspolitik kombineres. Dette er ikke nyt for nogen af os. Hvorfor vægrer medlemsstaterne sig ved at gennemføre de forslag, som hr. Frattini netop beskrev? Jeg mener at have svaret herpå: De vægrer sig, fordi disse politikområder - sikring af de ydre grænser, asyl, statsborgerskabsretten, den frie etableringsret, den frie bevægelighed, politipolitik, retspolitik, giver dem mulighed for at sige til borgerne: Det er os, som har magten i dette land, og ikke nogen som helst andre. Overførslen af sådanne rettigheder til EU er et stykke suverænitetsafgivelse, som medlemsstaterne har været bange for i 15 år. Jeg kan godt forstå dette, fordi der heri ligger et element af national magtafgivelse. Men man skal foretage en afvejning mellem dette stykke magtafgivelse og den fortsatte laissez fair-holdning med hensyn til migration, menneskesmugling, den ukontrollerede indvandring og de heraf følgende problemer. På disse områder har EU's indenrigsministre svigtet i de sidste 10 år. Det skal der sættes en stopper for!
Derfor er det initiativ, som vores spørgsmål refererer til, og de svar, som vi har hørt her i dag - først og fremmest fra Frattini - rigtige. Men der kræves handling.
Graham Watson,
   Hr. formand! Jeg vil takke hr. Cavada for hans mundtlige forespørgsel, muligheden for denne debat og det glimrende arbejde, som han og hans kolleger gør i deres udvalg.
Jeg havde æren af at være formand for det pågældende udvalg, da Det Europæiske Råd fandt sted i Tampere i 1999. Jeg har observeret processen fra Tampere til Tampere. Det har været syv magre år. Nærmest som en anmelder sagde om Samuel Becketts skuespil : "Det er et skuespil i to akter, hvor der ikke sker noget som helst, to gange".
Jeg glæder mig over kommissær Frattinis og det finske formandskabs bestræbelser på at forsøge at lokke medlemsstaterne videre. Hr. Rajamäki talte om at puste nyt liv i ånden fra Tampere. Det er der et desperat behov for. Men sandheden er, at det land, som jeg kender bedst, nemlig Det Forenede Kongerige, saboterede arbejdet, da det insisterede på tre søjler. Andre lande forhindrer nu reparationsarbejdet. Hvis ikke vi kan tage gangbroen - overgangsbestemmelsen - i anvendelse, får vi aldrig en troværdig politik for retlige og indre anliggender. Vi kommer til at fortsætte med en politik som en trædecykel, selv om det er en Ducati, vi har brug for.
Medlemsstaterne sidder i deres middelalderborge med vindebroerne helt oppe. I den nationale suverænitets navn øger de det globale anarki. Vores borgere kræver mere.
I den første periode af opbygningen af EU var de politiske ledere forud for den offentlige mening. De mente, at lederskab var at skitsere en vision om det Europa, de ønskede, og at føre borgerne i den retning. Det kan være en farlig strategi, men langt mindre farlig end at være i en situation - som De påpegede, hr. kommissær - hvor man er bagefter den offentlige mening. Vores borgere spørger: Hvorfor findes der ikke en indvandringspolitik, der kan forhindre den menneskelige tragedie, som vi ser ved vores sydlige kyster? Hvorfor deler vi ikke efterretninger om kriminelle forhold i forbindelse med bekæmpelse af terrorisme og narkotika? Hvorfor er der ingen adgang til retsvæsenet for ofre for grænseoverskridende kriminalitet eller grænseoverskridende ægteskabsopløsning? Når ministre mødes, som Abba Eban engang sagde i en anden sammenhæng, "forspilder de aldrig chancen for at forspilde en chance".
Vi ønsker, at der bliver lagt større vægt på europæiske værdier. Vi har ganske vist ingen forfatning, men vi har et charter om grundlæggende rettigheder. Hr. Rajamäki, De sagde, at Rådet er meget engageret i menneskerettighederne og tager dem meget alvorligt. Er De sikker på det? Hvad med sagaen om CIA's hemmelige fængsler, hvor Parlamentet gjorde ret i at nedsætte et udvalg om udlevering for at finde ud af, om vi må tage artikel 7 i anvendelse? Hvad med PNR-sagen, hvor 2007-aftalen til erstatning for lappeløsningen, som De har udtænkt i denne måned, skal være sideløbende med rammeafgørelsen om beskyttelse af personoplysninger? Og hvad med mindstestandarder for retssikkerhedsgarantier for mistænkte i straffesager: Hvorfor ligger det spørgsmål stadig nederst i bunken?
Der sker naturligvis visse fremskridt. Men alt for ofte ser EU ud som mimikeren Marcel Marceau. Det ser ud, som om han kravler op ad en væg, men i virkeligheden kommer han ingen vegne. Jeg ser gerne, at hr. Frattini og formandskabet viderebringer budskabet til Rådet den 6. oktober om, at Europa kræver mere.
Monica Frassoni,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har været tilhænger af, at disse spørgsmål skulle overgå til EU-proceduren, lige siden man med Maastricht-traktaten opfandt søjleproceduren, der i teorien skulle være midlertidig, men som i praksis har vist sig at være ret endelig.
Procedurerne er dog ikke alt, og jeg spørger mig selv, hvilken politik Parlamentet, Rådet og Kommissionen fører på disse områder i dag. Det lader til, at man lægger vægt på reduktion, afvisning, tvang og fjernelse, og kommissæren indledte sjovt nok forhandlingen med at tale om terrorisme og med at slå fast, at sikkerheden skal have førsteprioritet. Jeg tror også, at det siger meget om det prioritetsbegreb, som mange af vores ledere har.
På trods af grænserne, de forfærdelige risici og den stadig større tolerance over for krænkelserne af international ret vil det ikke lykkes os at standse indvandringen, og det er noget, som vi alle sammen bør holde os for øje! Jeg bryder mig ærligt talt ikke om, at De misbruger ordet "solidaritet", hr. kommissær, når De i virkeligheden mener "hjælpe medlemsstaterne med ved grænsen at afvise de mennesker, som er desperate og uden rettigheder."
Desuden vil jeg gerne gøre opmærksom på, at vi på denne måde bestemt ikke har fjernet risikoen for, at afvisningen ved grænserne af de mennesker, der ankommer i både, ikke er en alvorlig krænkelse af mange af disse menneskers asylret, eftersom de bliver sendt direkte tilbage, hvor de kommer fra.
Masselegaliseringerne, som både fru Klamt og kommissær Frattini kritiserer, er et direkte resultat af en politik, hvor man tror, at en nulindvandring er mulig, men hvor man i virkeligheden glemmer den kendsgerning, at vi har brug for indvandrerne.
Hr. kommissær, hr. Rajamäki, jeg ved ikke, om det passer, at de fleste illegale indvandrere, der kommer her, er folk uden kvalifikationer. Jeg har hørt om historielærere, elinstallatører og andre kvalificerede mennesker, som kommer her, men som ikke finder et kvalificeret stykke arbejde, fordi de kommer ind nogle kredse, der bestemt ikke er kvalificerede. Efter min mening er det et forkert budskab for EU at sende, at det gælder om at fratage udviklingslandene de mennesker, der tværtimod kan hjælpe disse lande ud af deres underudvikling.
Endelig ville jeg gerne have, hr. Rajamäki, hr. kommissær, at De udtalte Dem om aftalerne med tredjelandene. Min gruppe og jeg er meget bekymrede over dette spørgsmål. Vi ved, at visse medlemsstater - f.eks. Frankrig, Spanien og Italien - hemmeligt og udelukkende ved hjælp af politiarrangementer er ved at indgå aftaler med tredjelande, som ikke giver nogen garanti for rettighedernes overholdelse. Vi ved udmærket, at disse lande tit krænker ikke blot deres egne borgeres rettigheder, men også indvandrernes rettigheder. Dette er navnlig tilfældet med Libyen, som kommissæren lige sagde, at han ønskede at give en stor sum penge. Personligt ville jeg gerne have ham til at sige et par ord om, hvilken slags demokrati og offentliggørelse, der er påkrævet ved sådanne aftaler.
Giusto Catania,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Det lader til, at man efter fiaskoen på det uformelle topmøde i Tampere i sidste uge besluttede ikke bare at holde op med at træde i pedalerne, men måske også at stille cyklen op ad muren. Også forhandlingen i dag har dette kendetegn, eftersom man blander bekæmpelse af terrorisme, CIA's flyvninger, PNR-oplysninger og politisamarbejde sammen med indvandring.
Først når vi bliver klar over, at indvandringsspørgsmålet skal holdes adskilt fra repressive politikker, kriminalisering af indvandrerne og bekæmpelse af terrorisme og organiseret kriminalitet, vil det være muligt seriøst at drøfte en fælles EU-politik på indvandringsområdet.
Vi skal også holde op med at sige, at der er tale om en invasion. Det er forkert og uberettiget at tale om en invasion, eftersom vi alle ved, at kun 15 % af den illegale indvandring sker ad søvejen via Afrika, mens resten kommer ad landvejen eller med fly. Dette er også tilfældet i Spanien og Italien, selv hvis man tæller de indvandrere med, der ankommer til Kanarieøerne eller Lampedusa.
Vi skal tage udgangspunkt i de lovlige kanaler, sådan som Kommissionen fortæller os i sin grønbog, hvor der står, at vi har brug for 20 millioner indvandrere inden 2030. Så lad os gøre en indsats for at lukke disse mennesker ind i stedet for at lade dem omkomme på havet. Vi forstår ikke, hvad Frontex gjorde her i sommer for at forhindre folk i at dø.
Europa må ikke være kendt for massebortsendelser, og vi må heller ikke acceptere, at Atlanterhavet og Middelhavet bliver en kirkegård under åben himmel!
Jeg vil stille kommissær Frattini et forslag, nemlig at vi opretter et monument, som er et evigt minde om de indvandrere, der er omkommet på havet. Om et par måneder er det 10 år siden, at de første indvandrere omkom på havet, nemlig dengang der sank et skib med næsten 400 indvandrere om bord ud for Porto Palo mellem Malta og Sicilien. Lad os gøre en menneskelig gestus! Lad os opføre et monument og en symbolsk fællesgrav for de ukendte mænd og kvinder, som døde på havet, fordi de ønskede en bedre fremtid.
Som en stor romersk poet ville have sagt: "Lad os skabe et fælles minde, som varer længere end bronze." Dette er måske den stærkeste og mest konkrete handling, som Europa kan foretage i dag, når det gælder en seriøs debat om indvandringsspørgsmålet. 
Romano Maria La Russa,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg har flere gange sagt her i Parlamentet, at det er tvingende nødvendigt med en fælles indvandringspolitik, og jeg noterer mig med glæde de initiativer, man har taget på EU-plan for nylig, samt den nylige frigørelse af midler til de lande, hvor der er opstået en nødsituation.
Man kan bestemt ikke se bort fra, at medlemsstaterne - hvilket måske er lidt sent - på grund af de mange tragedier i Middelhavet nu er blevet overbevist om, at indvandringsfænomenerne ikke længere udelukkende vedrører landene i EU's yderste periferi, og at de generelle målsætninger om økonomisk vækst kun kan opnås i et klima med generel sikkerhed. Denne bevidsthed vil endelig kunne overbevise dem om, at det er nødvendigt med en ligelig fordeling af ansvaret og de finansielle udgifter til grænseforvaltning. Der er tale om en reel indsats, hvilket man også kan se af de større finansielle ressourcer, som EU stiller til rådighed i de næste syv år for at styrke området med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Et andet positivt aspekt er indførelsen af et specifikt program, der tager sigte på at regulere indvandringsstrømmene med ad hoc-midler beregnet på hjemsendelser, flygtninge og integration. Lige så vigtig er oprettelsen af et grænsekontrolagentur, selv om det desværre endnu ikke har tilstrækkeligt med personale. Jeg håber dog, at det gradvist vil nyde godt af større opmærksomhed og større finansiering.
Jeg håber, at vi på denne måde kan nå frem til nogle fælles minimumstandarder for at bekæmpe illegal indvandring og regulere lovlig indvandring, og at vi kan føre en troværdig politik, hvor den enkeltes rettigheder respekteres. En troværdig politik er dog nødt til at være stringent. Vi kan ikke føre en europæisk politik, hvor vi fremmer masselegalisering og vilkårligt uddeler borgerrettigheder.
Det er efterhånden almindeligt kendt, at legaliseringer ikke løser problemerne, hvis ikke indvandrernes forhold forbedres, men at de tværtimod næsten altid forværrer dem, eftersom de kun giver næring til udstødelse og udbredt kriminalitet, der ofte munder ud i terrorisme.
Endelig betyder troværdighed, at vi skal fastslå principperne om solidaritet og beskyttelse af EU's friheder, og at dette skal være forbundet med respekt for lovgivningen. EU vil aldrig sige nej til at hjælpe dem, der er i nød, og dem, der virkelig ønsker at blive integreret, men når det gælder dem, der ønsker at eksportere vold, kultur, værdier og religioner, er vi nødt til at anvende nultoleranceprincippet. Det er måske ikke så rart, men det er nogle gange nødvendigt. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand, det uformelle topmøde i de forløbne uger i Tampere har gjort én ting tydelig, nemlig at medlemsstaterne er fundamentalt uenige om, hvordan ulovlig indvandring skal gribes an. At der må komme en løsning er klart, men der er uenighed om midlerne. Indvandringsproblemet skubber medlemsstaterne da også gerne over på de europæiske forhandlingsborde. Dermed gentager historien sig.
I slutningen af 1990'erne havde Nederlandene og Tyskland store problemer med tilstrømningen af asylsøgere. De opfordrede kraftigt til solidaritet og byrdefordeling. Frankrig, Spanien, Italien og Portugal blokerede imidlertid enhver løsning på europæisk plan. Nu reagerer de nordlige medlemsstater ikke, når der anmodes om hjælp. Løsningen skal imidlertid findes på europæisk plan. Et fælles marked med et fælles område, hvor borgere frit har lov at bevæge sig, kræver en konsekvent sikring af de ydre grænser og en reguleret adgang til dette område.
En europæisk politik for ulovlig indvandring er nødvendig, men det skal være sådan, at lande ikke fortsætter med at handle selvstændigt. De spanske myndigheders legalisering af 700.000 illegale uden at rådføre sig med de andre medlemsstater, er ikke forenelig med ønsket om hjælp fra andre medlemsstater.
Endelig har præsident Bush indrømmet, at CIA har haft hemmelige fængsler. I hvilke lande disse fængsler befandt sig, og om der var fængsler i EU, er stadig uklart. Jeg vil gerne have at vide, hvad Rådet og Kommissionen gør for at skabe klarhed over dette. 
Jean-Marie Le Pen (NI ).
   - Hr. formand! Ved at legalisere halvanden million illegale indvandrere i 2005 har Spanien og Italien forårsaget et enormt træk fra Afrika, Vesteuropas nærmeste kontinentale nabo og forstad til Paris.
Spanien, der med rette anklages for at udvise uansvarlighed ved at masselegalisere de illegale indvandrere, svarer, at størstedelen af de afrikanere, der ankommer til De Kanariske Øer - 25.000 alene i år - er fransktalende, som ønsker at komme videre til andre lande. Under disse forhold indser man således, at den katastrofale Schengen-konvention, der har fundet anvendelse siden 1985, bør ophæves, da den giver alle illegale indvandrere, der ankommer til Spanien eller Italien eller andre steder, og som bliver legaliseret, mulighed for at komme til Frankrig og dér nyde godt af alle de sociale fordele.
Hr. Sarkozy, der ikke har været til stede på otte af de seneste 10 møder i Rådet (indre anliggender), kan dårligt tillade sig at kritisere Spanien, men Frankrig er for ophævelsen af enstemmigheden inden for politisamarbejdet og det retlige samarbejde, dvs. ophævelsen af en af landets kernebeføjelser. Overvågningen af vores egne grænser er et vitalt krav på et tidspunkt, hvor immigration er blevet et verdensomspændende fænomen. Man kan ikke pålægge andre at kontrollere de mange tusinde kilometer kyststrækninger og landegrænser, hvis enorme utæthed vi er vidne til. Det er ikke Grænseforvaltningsagenturet, den hersens europæiske indretning, der har til formål at overvåge de europæiske grænser, der er i stand til at bøde på staternes mangler. 
Hvis ikke vi tager fat på immigrationsproblemet ved roden og indfører en overordnet udviklingspolitik, vil vi fortsætte med at modtage millioner af indvandrere, der lidt efter lidt vil destabilisere det gamle Europa for til sidst at drukne det. De europæiske institutioner forstærker blot denne forfaldstendens, idet de fremmer en immigrationspolitik, som hr. Sarkozy så skinhelligt kalder "selektiv indvandring". De europæiske folk skal på ny tage sagerne i egen hånd, som Schweiz netop har gjort, og beskytte sig mod den invasion af indvandrere, der kun lige er begyndt. 
Jaime Mayor Oreja (PPE-DE )
   - Hr. formand, for det første vil jeg gerne lykønske hr. Frattini, fordi han igen har brugt et ord, der er så væsentligt på dette tidspunkt i opbygningen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, nemlig ordet prioriteringer
I denne henseende vil jeg gerne sige, at vi har brug for en stor debat og et stort resultat, som ikke bliver forsinket på dette tidspunkt i opbygningen af EU, for vi taler ofte om konkrete foranstaltninger, men der er brug for at definere det vigtigste. Om 10 år, hvad vil så være det endelige mål for EU's og medlemsstaternes beføjelser, når det skal behandle de to spørgsmål, som hr. Frattini har nævnt: indvandring og radikal islamisk terrorisme?
Debatten kan ikke udsættes, og indtil den har fundet sted, indtil vi har opnået et resultat, kan vi ikke gøre ordentlige og passende fremskridt på området. Det er en prækonstitutionel debat. Det er utvivlsomt det, der skaber mest frygt for europæerne med hensyn til fremtiden. Derfor er det en prækonstitutionel debat, og derfor er det, hr. Frattini og medlemmer af Rådet, en debat, der under ingen omstændigheder kan udsættes.
Et EU, der om 10 år ikke har en immigrationspolitik, er en umulighed. Det er umuligt at forestille sig et USA med lige så mange immigrationspolitikker, som det har stater. Det er umuligt at forestille sig, at EU og dets institutioner i forbindelse med et nyt fænomen som islamisk terrorisme - der har vovet at gå fra at placere bomber i en bus til at placere bomber i et fly, der er gået fra at angribe vittighedstegninger til direkte at angribe paven, dvs. et nyt fænomen - ikke har en politisk rolle, som borgerne kan genkende.
Det kan være, at den bliver mere eller mindre beskeden, men det alvorlige er, at de europæiske borgere i dag ikke ved, hvad EU gør, hverken i forbindelse med immigration eller terrorisme. Derfor er debatten så presserende. Det er en udestående prækonstitutionel debat, og det er den store debat, som vi europæere skal have i de kommende måneder. 
Martine Roure (PSE ).
   - Hr. formand! Vores drøftelser følger umiddelbart efter Tampere II-topmødet. På dette topmøde kom medlemsstaterne ind på grundlæggende spørgsmål for at fortsætte gennemførelsen af et egentligt europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg glæder mig således over, at spørgsmålet om passerelle-bestemmelsen endelig er kommet over på Rådets bord. Vi er naturligvis for, at hele tredje søjle overdrages til Fællesskabet, især med hensyn til den lovlige indvandring. Denne overdragelse vil endelig være med til at sætte en stopper for visse medlemsstaters blokering. Jeg opfordrer derfor Rådet til at fortsætte sine drøftelser, som forhåbentlig gør det muligt på sigt at anvende denne passerelle-bestemmelse.
Jeg vil endvidere gerne rejse spørgsmålet om aftalen om overførsel af personoplysninger for luftfartspassagerer eller den såkaldte PNR-aftale. Drøftelserne med de amerikanske myndigheder er i fuld gang, men jeg har hørt, at disse myndigheder vil have endnu mere. Kunne næstformand Frattini mon sige, om forhandlingerne vil munde ud i en fælles aftale før månedens udgang eller i den nærmeste fremtid? Vi var nået til enighed om en totrinsprocedure, ifølge hvilken indholdet skal drøftes på ny i 2007. Gælder det virkelig også for amerikanerne? Her vil jeg gerne henvende mig til Rådet. Jeg skal minde om, at Europa-Parlamentet i dag forventer et klart engagement fra Rådets side med hensyn til rammeafgørelsen om databeskyttelse.
For så vidt angår indvandringen, synes Rådet på omtalte topmøde i Tampere at have brudt de klare forpligtelser, EU påtog sig for syv år siden, især med hensyn til gennemførelsen af en fælles immigrationspolitik og en fælles asylordning inden 2010. Også her haster det! Min gruppe understreger, at en bedre forvaltning af de ydre grænser kun kan være et af aspekterne i vores fælles immigrationspolitik. De vanskeligheder og den menneskelige nød, der trænger sig på ved grænserne, navnlig i Sydeuropa, de massive tilstrømninger af indvandrere og asylansøgere kan ingen se igennem fingre med.
Vi ønsker derfor at styrke den europæiske solidaritet. Vi kræver, at Europa deler de byrder og det ansvar, der er forbundet med den europæiske immigrationspolitik. Vi ønsker ligeledes, at der indgås partnerskaber med oprindelses- og transitlandene, der først og fremmest er baseret på respekt for de grundlæggende rettigheder og asylretten.
Men vi må under ingen omstændigheder lade vores grænser eksternalisere. Vi vil have en global og tværgående tilgang til immigrationsproblemerne. Bekæmpelsen af ulovlig indvandring skal følges op af konkrete forslag, enten til fordel for en åbning af de lovlige indvandringsveje eller en effektiv og reel fælles udvikling. Vi skal bekæmpe alle migrationens dybereliggende årsager, som er fattigdom, konflikter.
Vi skal give de tredjelande, der lider, mulighed for at udvikle sig, og migrationen skal endvidere ses som en positiv faktor for udviklingen. Den skal være med til at mindske fattigdommen. Vi foreslår bl.a. at yde økonomisk støtte til indvandrerne i deres oprindelsesland. Endelig vil vi sikre en aktiv udveksling mellem landene i nord og landene i syd og finde ud af, i hvilket omfang de forslag, der blev stillet i Rabat inden for dette område, bliver ført ud i livet. 
Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ).
   - Hr. formand! Indvandringsproblematikken er i 2006 en af de største udfordringer, og man skulle tro, at det i mellemtiden er gået op for alle medlemsstater, at dette problem er presserende, men det ser ud til, at intet er mindre sandt! Beretningerne om mødet i Tampere i sidste uge fik én til at krumme tæer. Manglende handlekraft var fremherskende. Ved Unionens ydre grænser finder en sand humanitær tragedie sted, bl.a. takket være de europæiske medlemsstaters svigtende politik, og jeg må sige Dem, at jeg virkelig skammer mig dybt.
Hvis Rådet overhovedet har et mål, så er det især at forstærke de ydre grænser. Frontex er nøgleordet. Men Frontex er afhængigt af de midler og det mandskab, som medlemsstaterne leverer, og disse midler er stadig overordentlig begrænsede. For øvrigt er det en illusion at tro, at migrationsstrømmene kan bremses udelukkende ved at forstærke de ydre grænser. Det må vi frem for alt ikke ønske at gøre. Vi må se på grundene til, at indvandrerne i massevis forlader deres land. Forbindelsen mellem indvandring og udvikling er af største betydning. Storstilede og strategiske investeringer i hjemlandene er nødvendige. Kald det bare en moderne Marshall-plan.
Hr. rådsformand! Følg kommissær Frattinis eksempel. Han har adskillige gange bedt Dem om at overveje en samlet pakke af foranstaltninger. Kun da vil Unionen kunne opnå en effekt. Før Deres ambitioner ud i livet, således som de er fastlagt i Tampere-programmet og genbekræftet i Haag-programmet. Gør nu virkelig noget ved den vigtige forbindelse mellem migration og udvikling. Sørg for disse samarbejdsaftaler med hjem- og transitlandene. Sørg for en hurtig indførelse af en europæisk tilbagesendelsespolitik, hvor alle har ret til en respektfuld behandling. Gør noget ved disse informationskampagner. Sørg for det europæiske . Gør noget ved Deres eget sorte arbejdsmarked. Jeg beder Rådet om, for at bruge dets eget billede, at cykle så hurtigt, det kan. 

Hélène Flautre (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! For nøjagtig et år siden blev over 11, måske 13 indvandrere dræbt af kugler i Ceuta og Melilla. Spanske kugler, marokkanske kugler? Vi ved det ikke, der blev ikke indledt nogen efterforskning. Det eneste, vi ved i dag, er, at en af disse dræbte var fra Cameroun. De øvrige har intet navn, intet ansigt.
Har vi lært af denne tragiske begivenhed? Nej, overhovedet ikke, for i juli døde endnu tre indvandrere i Melilla, tror jeg, det var, og der bliver hele tiden lagt pres på Marokko for at få landet til at undertegne en tilbagetagelsesaftale, til trods for at vi hver eneste dag siden denne dag får bevis for, at der finder razziaer, herunder deportationer ud i ørkenen, sted i dette land, og at indvandrernes grundlæggende rettigheder krænkes - også hos dem, der er i besiddelse af papirer fra FN's Flygtningehøjkommissariat.
Hvad har vi så lært af denne tragiske begivenhed? Det pres, vi fortsat lægger på Marokko, har blot flyttet migrationsvejene mod syd, og flytningen af disse veje mod syd medfører, at ruterne bliver mere og mere risikable. For nogle år siden var det absolut utænkeligt at forsøge at komme til De Kanariske Øer med små motorbåde. I dag er det virkelighed, og der er mange, der gør forsøget. Vi ved, hvor mange af disse mennesker der ankommer til De Kanariske Øer, men vi ved ikke, hvor mange der tog af sted - måske flere tusinde? Hvilke ansigter, hvilke navne? Hvor mange mennesker er således omkommet i de mauretanske eller senegalesiske territorialfarvande?
Hvad er denne politik for noget, og hvad er det, jeg hører, De siger, hr. Frattini, i Deres interviews? At De vil have en europæisk armada, at De vil have patruljer, at De vil have fly, at De vil have militærskibe og -helikoptere, at De vil beskytte vores grænser! Det er, hvad jeg læser, og hvad jeg hører Dem sige, hr. Frattini.
Hvad er det for noget med det krigeriske sprog? Er vi gået i krig mod indvandrerne? EU's politik er kommet ind i en absolut djævelsk cirkel. Vi køber os til at få tredjelande til at samarbejde om at kontrollere deres egne grænser, dvs. at vi lukker indvandrerne inde i deres egne lande. 
Willy Meyer Pleite (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. Frattini, hr. Rajamäki, de tusindvis af mennesker, der er døde i Atlanterhavet og i Middelhavet har begået en fejl, og det er, at de er født som mennesker. Hvis de var blevet født som varer eller valuta, helst pund, dollars eller euro, ville EU's reaktion have været anderledes og meget gæstfri. Men, mine damer og herrer, de blev født som mennesker. De har begået den forfærdelige forbrydelse at forlade deres land og flygte fra sulten eller krigen i et forsøg på at leve i fred. Det er den forbrydelse, de har begået.
Jeg beder Kommissionen og Rådet om ikke igen at diskutere terrorisme og immigration på samme dagsorden. Det er en forhånelse af civilisationen. Jeg beder Dem om, at det ikke sker igen. For hvis De gør det, giver De anledning til fascistiske, racistiske, og fremmedhadske indlæg som hr. Le Pens eller til handlinger, som de, der har fundet sted i europæiske lande, selv om de ikke er medlemmer af EU, som f.eks. Schweiz, der er meget gæstfrie over for pengestrømme, bankstrømme, mine damer og herrer, men som, når det drejer sig om personer, endog bringer asylansøgningen i fare. Det er ikke det budskab, som EU skal komme med. Jeg synes derfor, at der er brug for en helt anden tilgang. De er personer, og de skal behandles civiliseret. 
Janusz Wojciechowski (UEN ).
   - Hr. formand! Jeg vil rejse spørgsmålet om såkaldte lukkede arbejdslejre. Offentligheden fik kendskab til en sådan lejr for nogle få måneder siden. Det befandt sig i det sydlige Italien og var kontrolleret af en international forbryderbande, der tvang udenlandske arbejdere, hovedsageligt polakker, til at arbejde, og den gik så langt som til at myrde nogle af dem, der forsøgte at flygte.
Jeg vil benytte lejligheden til at sige nogle rosende ord om en vis italiensk dames adfærd. Hun har af egen drift påtaget sig at passe gravstedet til en ukendt arbejder, som blev myrdet der. Det er en gammel dame med lav indkomst. Hendes indsats er blevet rapporteret i den italienske og den polske presse, og jeg er hende dybt taknemmelig.
Dette er virkelig et meget alvorligt problem. Det er sandsynligt, at den afslørede lejr ikke er den eneste af sin art. I pressen er der faktisk mange tilkendegivelser om, at der sandsynligvis findes lignende lejre i andre lande. Derfor påhviler det os at sætte denne sag øverst på dagsordenen.
Nigel Farage (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Evnen til at kontrollere sine grænser og beslutte, hvem der skal være landets borgere, er en af de mest grundlæggende egenskaber ved en nationalstat, og i den henseende er Det Forenede Kongerige meget heldigt, for vi er ikke en del af det europæiske kontinent. Vi er en ø, vi har vores egne naturlige grænser, og derfor ønsker jeg og langt størstedelen af den britiske befolkning, at indvandringen ikke kontrolleres på europæisk plan. Vi mener, at det er langt bedre, at vi organiserer den selv. Men når jeg lytter til disse debatter i Parlamentet, slår det mig, at vi alt for ofte taler om indvandring fra tredjelande, indvandrere, der kommer ind i EU udefra, men vi taler ikke om, hvad der sker medlemsstaterne imellem.
Så sent som i går blev det meddelt, at to meget fattige østeuropæiske lande - Rumænien og Bulgarien - tiltræder EU. Det er helt indlysende, at hvis der er fri bevægelighed for personer mellem lande med meget varierende velstandsniveauer, vil det føre til en enorm migrationsstrøm, og det får mig alt sammen til at spekulere på, hvordan i alverden kommissionsformand Barroso kan have besluttet, at han vil gøre en rumæner til ny kommissær for indvandring!
Denne debat vedrører netop det, som EU drejer sig om, og det bliver helt indlysende, at ingen nation kan kontrollere sine egne grænser og beslutte sin egen indvandringspolitik og samtidig forblive medlem af EU. Når dette budskab når ud til Europas befolkninger, bliver det et potentielt sprængfarligt emne, for så har vi igen den politiske klasse her i institutionerne i Bruxelles og Strasbourg, som går i én retning, og den offentlige mening, der kræver, at De går i den stik modsatte retning. De er muligvis sluppet af sted med det i forbindelse med andre politikker, men det kommer De ikke til i spørgsmålet om indvandring. Så er De advaret!
Mario Borghezio (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! I Italien var den nye Prodi-regerings første beslutning at legalisere 500.000 illegale indvandrere, og med familiesammenføringspolitikkerne kommer dette tal hurtigt op på 1 million. I Spanien har Zapatero-regeringen gjort det samme og legaliseret 700.000 illegale indvandrere. Derfor må de andre EU-lande vel spørge sig selv, om der er et andet formål med sådanne foranstaltninger end politisk demagogi.
Man må spørge sig selv, hvorfor EU-institutionerne ikke er modige nok til at lade disse regeringer stå til ansvar for deres handlinger. I Italien er Prodi-regeringen dog gået endnu længere og har endda ændret EU-lovgivningen ved også at gøre det muligt at søge asyl i situationer, hvor der ikke foreligger de alvorlige begrundelser, som vi er enige i, og som udgør det juridiske grundlag for anerkendelsen af politisk asyl, som er et fundamentalt aspekt af de friheder, der er forbundet med menneskerettighederne. Man giver også de privilegier, der er forbundet med politisk asyl, til indvandrere, som ikke kommer fra usikre lande, hvor menneskerettighederne ikke respekteres, eller fra krigsområder. De behøver blot at have søgt asyl eller - hvis de har fået afslag på deres ansøgning - at vente på afslutningen af den lange appelprocedure.
Disse politikker er i strid med det, som EU-institutionerne i dag kalder en seriøs indvandringspolitik, også når man taler om en stramning af asylreglerne. Man kan sige, at sådanne foranstaltninger bliver en måde at omgå de bestemmelser på, der netop tager sigte på at regulere fænomenet. Derfor vil jeg gerne sige tak, Schweiz! Tak, Christoph Blocker! Hurra for Schweiz! Nu må det være nok med Europas indvandringsdemagogi! 
Carlos Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer! Endnu en gang har Parlamentet opbygningen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed til vurdering. Vi må erkende, at meget er blevet gjort, men at der også står meget tilbage at gøre. Jeg glæder mig over rådsformandens positive bemærkninger om færdiggørelsen af Schengen Informationssystemet, SIS. Jeg håber, at det hurtigt vil kunne lade sig gøre at finde et kompromis ved førstebehandlingen, så vi kan få det nødvendige lovgivningsinstrument til at gennemføre den anden SIS-generation.
Jeg vil også gerne takke det finske formandskab for at have medtaget indvandringsspørgsmålet blandt prioriteterne på det Det Europæiske Råds næste møde. Vi håber, at Rådet vil imødekomme vores ønske om at udvide den fælles beslutningsprocedure til også at omfatte lovlig indvandring og integration. Vi ønsker mere demokratisk legitimitet og en fælles europæisk tilgang i indvandringsspørgsmålet på grundlag af samhørigheds- og solidaritetsprincipperne, og som finder udtryk i en integrationspolitik for indvandrere, der har lovligt ophold i Europa.
Det glædede mig at høre rådsformanden omtale de seneste hændelser ved De Kanariske Øer og i Middelhavet. Der er brug for snarlige konkrete foranstaltninger inden for det operative maritime samarbejde med henblik på at kapacitetsforbedre grænseovervågningen og oprette hurtige indsatshold ved søgrænserne. Jeg glæder mig her særlig over, at kommissær Frattini har sagt, at der skal sikres fællesskabsinstrumenterne de nødvendige ressourcer. Frontex må således ikke mangle de finansielle midler til at udføre sine opgaver.
Endelig bør indvandringspolitikken omfatte vedholdende bekæmpelse af ulovlig indvandring og menneskehandel, tilbagesendelse af ulovlige indvandrere til oprindelseslandene og åbne kanaler for lovlig indvandring samt samarbejde med og udviklingsbistand til oprindelseslandene. Hr. formand, hr. minister, vi må fordømme sådanne ekstraordinære masseopholdstilladelser til ulovlige indvandrere, som Spanien gennemførte i maj måned. 
Enrique Barón Crespo (PSE ). -
   Hr. formand! Jeg vil begynde med at takke hr. Cavada, der har rejst en forhandling om et særdeles væsentligt spørgsmål, nemlig området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Lad mig koncentrere mig om indvandringsspørgsmålet.
Hr. minister, der er gået syv år siden Tampere. Dengang havde jeg et andet ansvar. Dér indledtes arbejdet om immigration og en fælles immigrationspolitik, og i dag er næstformanden i Kommissionen, hr. Frattini, kommet med et indlæg, der er fuld af lidenskab og oplysninger, hvor han støtter denne politik.
Efter min mening er Kommissionen i år begyndt at reagere seriøst, og det har bistanden til en række lande, især de mest berørte, bidraget til, nemlig landene mod syd.
Den er kommet med mange løfter om fremtiden. Selv om jeg er enig med ham om behovet for en fælles politik og en styrings- og koordineringsenhed, som han har talt for i Kommissionen, må jeg også minde næstformand Frattini om, at handling er bedre end ord.
I budgettet for sidste år, som der snart bliver meddelt decharge for, har man undladt at anvende 80 % af den post, der var afsat til immigration.
Jeg kan huske, at kommissionens talsmand, da begivenhederne fandt sted på De Kanariske Øer, sagde, at der ikke var nogen penge. Jeg henleder opmærksomheden på en anden kendsgerning, og det er, at de penge, der mangler, ikke skal tages fra udviklingssamarbejdet, for det er ensbetydende med at tage fra den ene for at give til den anden. Jeg synes også, at dette er vigtigt.
Vi er blevet lovet en aktiv investeringspolitik. Jeg tror, at det i forbindelse med Afrika er "skubbeeffekten", som er den vigtigste, for det er meget dumt at tro, at afrikanerne hver dag læser EU-Tidende eller de officielle lovtidender fra alle landene, hvorfor vi bør have en fælles politik, nogle fælles immigrationskriterier og en aktiv politik, der passer til vores behov.
Hvis vi, hr. formand, er nødt til at tage en konstruktiv tilgang, så må vi gøre det. Jeg glæder mig over det skridt, der er blevet taget, men jeg håber, at det får alvorlige konsekvenser i fremtiden.
Alexander Alvaro (ALDE ).
   - Hr. formand! Det er svært for mig at sige, men hr. Schulz har fuldstændig ret i alt det, han sagde. Jeg mener ikke nogensinde at have sagt noget lignende her i Parlamentet, og det vil sandsynligvis aldrig ske igen. Men han gjorde det klart og tydeligt, hvor problemet ligger, nemlig i afvejningen mellem medlemsstaternes suverænitet og Unionens handlingsevne. Hvor meget er medlemsstaterne parat til at afgive, og hvor stor handlingsevne vil de give Unionen?
På tysk har vi en talemåde, som afspejler dette forhold meget rammende: Ånden er villig, men kødet er skrøbeligt. I dette tilfælde kan det tyske rådsformandskab måske vise vejen frem for EU. I den forbindelse kunne jeg godt tænke mig, at Finland og Portugal ville fungere som partikelaccelerator. For Tyskland er ganske vist et stort land, som man kan sammenligne med Frankrig, med en glorværdig tradition, men langsom i optrækket. Det er en supertanker, der ikke er hurtig og fleksibel at vende, og som ikke er så innovativ på disse områder som f.eks. Finland. Hjælp derfor det tyske rådsformandsskab med at lette afvejningsprocessen, hvor de væsentlige nøglepunkter findes. Med hensyn til indvandringen har delstatsminister Beckstein begået en fatal fejl, idet han sagde, at man ikke ville kunne forlange af Spanien, at det skal optage 25.000 mennesker. Det handler slet ikke om, hvorvidt det er rimeligt at forlange optagelsen heraf, nej - det handler om menneskeskæbner ved vores kyster og om, at disse mennesker er i nød.
Hvad arbejdsmigrationen angår, gjorde indenrigsminister Wolfgang Schäuble det klart og tydeligt, at den legale migration ikke kan ses adskilt fra arbejdsmarkedet, og vi ved udmærket godt, at der heller ikke sker noget på dette område. Hvad angår agenturet for grundlæggende rettigheder, som ligger Dem meget på sinde, sagde kansler Merkel: Ok, hvis det absolut skal være; men hvorfor skal vi have et agentur til overvågning af vores egne grundlæggende rettigheder? De erkender altså, hvor problemet ligger. Gør brug af Deres evner som partikelaccelerator. Med Dem ved roret kan det tyske rådsformandskab blive en succes, men i øjeblikket er jeg bekymret for hele udviklingen. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Det glæder mig meget at konstatere, at der er en høj grad af konsensus om den grundlæggende præmisse, nemlig at immigration er et aktuelt og voksende fænomen, som ikke vil stoppe til trods for nogles ønske om at rejse hindringer eller mure i havet.
Det drejer sig derfor, som det også er blevet sagt, om at regulere disse migrationsstrømme, men de skal reguleres på basis af politik, nærmere bestemt på basis af en europæisk politik. Lad os derfor være ærlige, de folk, der kommer til De Kanariske Øer, kommer ikke til De Kanariske Øer for at blive der, de rejser via De Kanariske Øer, som er en indgangsport til Europa, og det lader til, at der stadig er nogle af medlemmerne fra andre lande, der ikke har forestået det. De kommer ikke til De Kanariske Øer på ferie, det er en måde at komme ind i EU på. Det er dér, vi skal sætte vores ressourcer ind. Vi kan ikke udelukkende overlade ansvaret for at håndtere dette spørgsmål til de kanariske eller spanske myndigheder.
Derfor forstår jeg ikke, og er heller ikke enig i, modstanden mod at anvende den mulighed, vi har for at gøre dette spørgsmål til et fællesskabsanliggende med udgangspunkt i et fælles ansvar. Jeg forstår ikke, hvorfor der er så meget frygt og så meget modstand med at gøre et spørgsmål, der ikke kan løses på anden vis, til et europæisk anliggende.
Lad mig også tilføje en anden ting, der bekymrer mig, nemlig at vi gør som strudsen og stikker hovedet i busken og delegerer og videregiver ansvaret for at styre disse strømme til lande, der er kendt for deres manglende respekt for menneskerettighederne, f.eks. Marokko eller Libyen. 
Ole Krarup (GUE/NGL ). –
   Hr. formand! Vi er mange, der i årevis har kæmpet for retsstatens grundprincipper. Særlig retssikkerhed, som jo er beskyttelse i forhold til politi og anden statsmagt, særlig for samfundets underprivilegerede. Kampen har stort set været forgæves. Aldrig har retssikkerheden været udsat for så alvorlige trusler som i dag. EU-traktatens "area of freedom, security and justice" er i heldigste fald en myte eller måske snarere et retspolitisk bedrag, der dækker over en systematisk ødelæggelse af retsstaten, og ingen af Unionens institutioner har vist evne til at gennemføre den helt nødvendige kursændring. Der er kun plads til to budskaber. Det første er, at EU og medlemslandene uden at have begået forbrydelser af dimensioner som USA - Guantánamo og andre torturcentre verden over - hver dag begår overgreb mod både retsløse flygtninge og terrormistænkte. Politistaten "Fort Europa" er faretruende nær. Dernæst ønsker Unionens institutioner ikke at finde nogen forklaring på de to grundproblemer, ondernes rod. Den væsentligste årsag er på begge punkter slet og ret verdens økonomiske og sociale ulighed. En ulighed, der vokser hver dag som en direkte følge af EU's politik over for og undertrykkelse af verdens fattigste lande. Her finder vi ondets rod. Kun med denne erkendelse får den nødvendige retspolitik nogen mening. 
Guntars Krasts, (UEN ).
   - Hr. formand! Når vi syv år efter vedtagelsen af et program om at styrke EU's ydre grænser for at kontrollere ukontrolleret indvandring stadig ikke har klaret opgaven, står det klart, at EU's fælles indvandringspolitik ligger ude i fremtiden. De argumenter, der bruges til at forsvare ukontrolleret indvandring, modstår ikke kritik. Indvandrere bidrager ikke ret meget til at stabilisere ugunstige demografiske tendenser i Europa, eftersom arbejdsløsheden blandt indvandrere er væsentligt højere end gennemsnittet. At arbejdsløshedstallene er de samme blandt indvandrere fra andenverdenslande, viser, at integration af indvandrere ikke indgår i medlemsstaternes indvandringspolitikker. Faktisk er arbejdsmarkedet ofte lukket for indvandrere, og dette får medlemsstaterne til at åbne deres sociale sikringsordninger. Dette opfatter indvandrerne i "donorlandene" til gengæld som en invitation.
Jeg vil sige noget om Europas fælles indvandringspolitik. På kort sigt er det, sammen med en betydelig forbedring af kontrollen af EU's ydre grænser, nødvendigt at opnå enighed om en omfattende og struktureret indvandringspolitik. Den bør være baseret på en vurdering af medlemsstaternes arbejdsmarkeder og evne til at integrere indvandrere. På mellemlang sigt skal medlemsstaterne, samtidig med en betydelig forbedring af kvaliteten af bistandsprogrammerne rettet mod udviklingslande, blive enige om en gennemgribende revision af EU's eksisterende import- og eksportpolitikker, navnlig hvad angår landbrugsprodukter.
Patrick Louis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Vi har hørt hr. Frattini klage over, at han ikke kan beskytte Europas grænser mod syd, og med rette minde om, at en illegal indvandrer, der kommer til Spanien eller Italien, på en dag kan rejse til Lille eller Hamburg, og hans forslag, der er identisk med hr. Sarkozys, om fuldstændig ophævelse af vetoretten. Som sædvanlig gøres den europæiske integration til en løsning for de problemer, den afstedkommer. Har størstedelen af de partier, der er repræsenteret her, ikke selv åbnet for de ukontrollerede immigrationsventiler med Schengen-aftalerne og Amsterdam-traktaten og dermed frataget medlemsstaterne deres kompetence på området? 
I dag fastfryser Kommissionen tilbagetagelsesaftalerne mellem staterne, blander sig i familiesammenføringspolitikkerne og vil endda sende yderligere 25 millioner indvandrere hjem for at bremse den demografiske nedgang. Nej, mine damer og herrer, man kan ikke skiftes til at sidde på magten i 30 år og så, når valget kommer, sige, at man ikke er ansvarlig for den aktuelle situation. Og så burde vi endda gå endnu længere i flugten ind i den føderale uvished! Helt ærligt, hvis De vil ødelægge den europæiske civilisation, så bare bliv ved! 
Jana Bobošíková (NI ).
   - Hr. formand! I dag taler vi om fremskridtene på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Det er imidlertid for tidligt at tale om fremskridt, når Kommissionen ikke formår eller ikke er villig til at overholde sine forpligtelser for 2007, hvad angår udvidelsen af Schengen-området. Jeg finder det uacceptabelt, at de 10 nye medlemsstaters borgere ikke vil kunne bevæge sig frit over EU's indre grænser på det lovede tidspunkt, nemlig til oktober næste år. Det er efter min opfattelse uforklarligt, at de bliver underkastet grænsepolitikontrol i 2-3 år til. Kommissionen burde ikke optræde som en samling geskæftige personer, men som et organ, der er valgt af Europa-Parlamentet, og som skatteyderne betaler overordentligt godt. Hvis den ikke er i stand til at skabe betingelser for Schengen-området, er den inkompetent. Hvis den bare gemmer sig bag tekniske vanskeligheder og ønsker at udskyde den frie bevægelighed, kan man ikke have tiltro til den. Hr. Barroso og hans kommissærer lægger nu hindringer i vejen for den frie bevægelighed for personer, som er en af de søjler, EU hviler på. De bør være opmærksomme på, i hvor høj grad de sætter offentlighedens tillid til det europæiske projekt i dets nuværende form på spil.
Timothy Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Så er vi her igen. Hr. Schulz havde helt ret. Jeg støvede min tale fra 1999 af, hr. Schulz forlod salen efter sin tale, og mange andre ting er nøjagtigt de samme, som de var for syv år siden. Der er meget gråt hår her i salen - men ikke på mig, selvfølgelig.
Det er rigtigt, at vi står over for de samme problemer, og jeg tror selv på, at pragmatisk inaktivitet er noget, som vi ikke altid skal være så bekymrede over. På netop dette område, på et tidspunkt med alvorlige terrortrusler - og der var også terrortrusler i 1999 - bliver der udsendt et meget usikkert budskab om, at formandskabet og Kommissionen og desværre også alt for mange medlemmer af Parlamentet på daværende tidspunkt og i dag lader til at mene, at det mest presserende behov er at tage overgangsbestemmelsen i henhold til artikel 42 i anvendelse.
Jeg har altid haft forbehold over for at pålægge lande med forskellige retssystemer, der udvikler sig forskelligt, en fælles model for retfærdighed. Det Forenede Kongeriges civilretlige system er den største arv efter den store angevinske konge Henrik II, og det udviklede sig med stor succes i over 800 år. På samme måde har vi ikke oplevet , som fandt anvendelse over store dele af Europa for 200 år siden. Selv om vi ikke kan anvende det system, har vi aldrig ønsket at forhindre andre i at gøre det, når det er hensigtsmæssigt.
Selv på sine egne betingelser er skridtet hen imod harmonisering mislykket. Dommen i Cassis de Dijon-sagen var et af de vigtigste øjeblikke for udviklingen af det indre marked, fordi den giver princippet om gensidig anerkendelse forrang for omfattende harmonisering.
Rådet skal forelægge sin midtvejsevaluering af Haag-programmet ved årets udgang. Som Piet Hein Donner, programmets fødselshjælper, har sagt, er det grundlæggende princip gennemførelsen af gensidig anerkendelse som grundlaget for retlig samordning. Programmet er baseret på en forudsætning om samordning. Samordning bør være afgørende for udviklingen af det europæiske samarbejde og dets dynamik. Jeg mener, at det er en praktisk og fornuftig tilgang, der kan blive en succes, og jeg opfordrer formandskabet og Kommissionen til at fortsætte ad den vej.
Nicola Zingaretti (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Når der er tale om et så vigigt spørgsmål, er det vigtigt, at det ikke bliver en dialog, hvor ingen lytter, men at vi tværtimod opstiller nogle faste holdepunkter.
Det første faste holdepunkt er indvandringsspørgsmålet, som er en udfordring for os alle. Tænk blot på, hvad der skete her i sommer, hvor der endnu en gang var titusinder af mennesker, som gik i land på Lampedusa og Kanarieøerne - eller rettere ankom til Europa. Spanien, Italien og undertiden Cypern og Grækenland har ofte fungeret som indgangsdør, for når disse mennesker kommer ind i EU, bliver de ikke bare det sted, hvor de rejste ind.
Derfor er der - sådan som parlamentsformand Borrell Fontelles, kommissær Frattini og nu også rådsformanden har sagt - ikke blot tale om en humanitær nødsituation eller en usædvanlig begivenhed, men først og fremmest om et strukturfænomen, der vedrører hele EU og EU's evne til langt om længe at føre en europæisk indvandringspolitik. Det skal ikke være for at gøre en bestemt medlemsstat en tjeneste, men fordi hele EU er berørt.
Det andet faste holdepunkt er, at vi - også vi, som har ansvaret - ikke må begå den fejl at sammenblande indvandring og terrorisme, for det er det, der især skaber frygt og angst hos den europæiske befolkning. Vi bør snarere indføre et andet paradigme, nemlig mellem indvandring og slaveri, som mange af disse indvandrere begynder at blive udsat for i visse medlemsstater.
Det tredje holdepunkt er mere positivt, nemlig at vi skal indse, at vi står over for en ny udfordring for vores samfund. Denne bevidsthed skal netop ligge til grund for det kulturelle og politiske kvalitetsløft, som EU skal foretage på indvandringsområdet. Der er ikke tale om et marginalt problem, som kun vedrører nogle af os, men om en ny opgave, som EU skal påtage sig, og som skal være et af det nye årtusindes opgaver. Hvad det betyder, har vi allerede været inde på.
Hr. Frattini, hr. Rajamäki, vi er klar over, at alt dette vil møde stor modstand fra mange regeringers side, men hvis Parlamentet skal spille en rolle, så består denne rolle i at lægge pres på regeringerne og sende et budskab om, at vi skal gøre noget ved det. Det er også på denne måde - og det skal vi sige til de regeringer, der er bange - at vi genskaber borgernes tillid til EU, nemlig ved at vise, at EU eksisterer og gør sig bemærket. 
Sarah Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand! Det er forkert at sige, at EU ikke kan gribe effektivt ind mod kriminalitet og terrorisme og beskytte de borgerlige frihedsrettigheder uden en ny forfatning. Hr. Schulz, Deres harme var som altid underholdende, men det er Deres og fru Klamts regering, der bruger undskyldningen fra Berlin. Vi har endeløse taler og konferencer om, at terrorisme, racisme og indvandring er de største udfordringer, og det er de også, men Kommissionen kan stadig ikke fortælle os, om staterne har gennemført den fem år gamle terrorbekæmpelseslov, og staterne er kun lige begyndt at behandle et fire år gammelt forslag om bekæmpelse af racehad. Der er ingen fælles EU-politik om migration.
Rådet fortæller os i dag, at EU's regeringer prioriterer beskyttelse af menneskerettighederne højt. Hvis det er tilfældet, hvordan kan det så være, at udenrigsministrene for nylig ikke var i stand til at fremkomme med en formel reaktion på præsidents Bushs indrømmelse af, at CIA har hemmelige fængsler, ligesom de ikke var i stand til at gøre noget ved Guantánamo i fire år? Dette system fungerer dårligt og duer ikke til bekæmpelse af terrorisme og beskyttelse af menneskerettighederne. Det er et forræderi mod det, der snart er en halv milliard menneskers behov for sikkerhed i det 21. århundrede. 
Sepp Kusstatscher (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Der finder indvandring sted, om vi vil det eller ej. Spørgsmålet er blot, hvordan vi forholder os til den. En fæstning Europa med rigdom inden for og fattigdom uden for vores grænser kan ikke holdes. Desuden har Europa brug for flere indvandrere.
Det foreliggende forslag er velment, men desværre er det ikke godt. Det er nemlig et partipolitisk kompromis, og det indeholder for få politiske visioner. Den aktuelle praksis med afvisning af udlændinge i det sydlige Europa og nordlige Afrika er brutal, inhuman og etisk uansvarlig. Vi har glemt principperne om "frihed, lighed og broderskab". Vi omgås menneskerettighederne med meget blandede følelser, og vi lader hånt om FN's flygtningekonvention. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - I et indlæg på to minutter om det vigtige indvandringsspørgsmål - der i kraft af sine mange aspekter fordrer betydeligt mere - vil jeg i hvert fald gerne sige følgende:
- Der må gøres en ende på den sikkerheds- og undertrykkelsesprioriterende politik, der kriminaliserer indvandrere, mænd og kvinder, der blot vil have arbejde og et værdigt liv.
- Tilbageholdelsescentrene for indvandrere må lukkes, og den umenneskelige tilbagesendelsespolitik ophøre.
- Menneskehandlere og deres medskyldige skal bekæmpes.
- Fremmedhad og racisme og alle de politiske tiltag og fordrejninger, der fostrer det, skal bekæmpes.
- Immigrantarbejderne skal have opholdstilladelse, og deres arbejdsmæssige og sociale rettigheder skal sikres, da det er en nødvendig forudsætning for, at urimelig udbytning kan bringes til ophør.
- Der skal føres en effektiv integrationspolitik, der navnlig skal omfatte familiesammenføring.
- Der skal føres en politik, der ændrer den nuværende rigdomskoncentration hos nogle få på bekostning af millioners menneskers udbytning og fattigdom. Data fra FN fortæller, at de 691 rigeste i verden har en nettoformue på 2,2 milliarder amerikanske dollars, hvilket svarer til de 145 fattigste landes samlede indkomst. De 500 rigeste har en samlet indkomst, der er større end de 416 millioner fattigstes. De otte millioner rigeste har en nettoformue, der svarer til 80 % af alle de fattigste landes BNP.
- Der skal således føres en politik, der anvender menneskehedens omfattende videnskabelig-tekniske ressourcer, midler og fremskridt til effektivt at løse de problemer, som verdens folkeslag står over for. En politik, der er det modsatte af neoliberalisme, militarisme og manglende respekt for folkenes og staternes suverænitet. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ).
   - Hr. formand! I forbindelse med de spørgsmål vedrørende indvandringsprocessen, som er blevet rejst i forespørgslen i dag, er der bl.a. blevet gjort opmærksom på den manglende gensidige tillid mellem medlemsstaterne og EU. Denne mistillid og mistro påvirker næsten automatisk forbindelserne med tredjelande som USA, som de facto er Europas naturlige partner i kampen mod terrorisme. En sådan holdning forhindrer vedtagelsen af klare retsforskrifter på disse områder. Den begrænser nyttigt samarbejde effektivt eller forhindrer det ligefrem.
Det er vanskeligt at være enig i det synspunkt, som kommissær Frattini har givet udtryk for i dag, nemlig at beskyttelse af grundlæggende rettigheder og bekæmpelse af terrorisme bør gå hånd i hånd. Jeg mener, at det til de fleste europæiske borgeres bedste bør overvejes alvorligt at omdefinere de grundlæggende rettigheder med henblik på at begrænse dem. Det ville give os mulighed for at bekæmpe terroraktioner hurtigt og effektivt. Der hersker ingen tvivl om, at vi af hensyn til sikkerheden må bevæge os i den retning.

Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand! I søndags stemte det lille land Schweiz for en form for indvandringspolitik, der passer bedst til det pågældende lands og dets borgeres behov. Som kommissær Frattini sagde, kunne det også være værd at efterligne de indvandringspolitikker, som Australien og USA har indført. EU har imidlertid i årevis ført en alt for ambitiøs indvandringspolitik i strid med dets egne borgeres interesser.
Vores politikker for sikkerhed, retfærdighed og indvandring burde styrke udviklingsbistanden til Afrika. De burde standse tilstrømningen af muslimer, og, hvis demografiske forhold eller situationen på arbejdsmarkedet kræver det, tilskynde kristne fra østeuropæiske lande, f.eks. Belarus, Ukraine, Georgien, Armenien og Rusland, som ikke ville bringe vores kristne civilisations identitet i fare, til at indvandre.
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ).
   - På længere sigt kommer vi ikke uden om en fælles indvandringspolitik og fælles strategier. Medlemsstaterne har hovedansvaret for integrationen. Den nuværende udvikling med udelukkelse og støtte i stedet for arbejde skal vendes, og integrationspolitiken skal fremmes. Arbejde skal være reglen og støtte undtagelsen. I Sverige skal den nye regering øge de arbejdsløses attraktivitet på arbejdsmarkedet. Derudover skal integrationspolitikken kombineres med foranstaltninger mod menneskehandel, og der skal ske en udvikling af partnerskabsaftalerne med nabolandene. Jeg vil godt rose hr. Frattini for de forsøg, som han har gjort på dette område. Vi skal i fællesskab forsvare de menneskelige værdier, som EU bygger på. Et område for frihed, retfærdighed og sikkerhed kræver en øget retssikkerhed og styrkede individuelle grundlæggende rettigheder, som Domstolen kan og skal tillempe. Til trods for, at vi savner dette og databeskyttelse i tredje søjle, har vi fået foranstaltninger, som griber langt ind i folks privatliv. Hvor meget længere mener Rådet, at man kan gå uden grundlæggende rettigheder og en undersøgelsesdomstol på EU-niveau? Der skal fokuseres på retssikkerhed og grundlæggende rettigheder. Det vil bidrage til at opnå en mere effektiv kriminalitetsbekæmpelse på længere sigt. Retssikkerhed og kriminalitetsbekæmpelse går hånd i hånd.
Louis Grech (PSE ).
   - Hr. formand! For nogle måneder siden sagde kommissær Frattini her i Parlamentet, at han ikke kan gøre fremskridt så hurtigt, som han gerne ville. Vi forstår og accepterer, at der er bureaukratiske problemer, men de problemer kan ikke fortsat blive brugt som undskyldning og tillade, at en alarmerende situation bliver eksplosiv og ukontrollabel. Det er pinligt, at Unionen viser sig at være ekstremt passiv i en situation, der er så følsom, menneskelig og tragisk for mange mennesker og lande, herunder medlemsstater. Malta står ligesom Italien, Spanien og andre lande over for en byrde, som intet land kan bære alene. Dette er en grænseoverskridende krise, og derfor må løsningen findes i et samarbejde mellem Europa, Middelhavsområdet og Afrika, og om nødvendigt må FN også inddrages.
Vi har i lang tid hørt ord som mobilisering, solidaritet og finansiel bistand. Tag f.eks. løftet givet til Malta om, at europæiske patruljer i løbet af sommeren ville begynde at bevogte vores farvand. Sommeren er kommet og gået på samme måde, som indvandrerne er kommet, men patruljerne var ikke til at få øje på nogen steder. Indtil videre har resultatet altid været en stykkevis politik bestående af løsrevne foranstaltninger og en erklæring fra tid til anden om, at vi har fundet endnu en halv million euro, som vi kan donere. Situationen er så kritisk, at den berettiger til, at der udarbejdes en europæiske nødplan, og i den forbindelse mener jeg, at Europa-Parlamentet bør tildeles flere beføjelser og en mere betydningsfuld rolle. Der kan vedtages mange initiativer, og et af dem er oprettelsen af et observatorium med hjemsted i et middelhavsland som Malta, så koordineringsarbejdet i forbindelse med ulovlig indvandring i regionen kan finde sted.
Rådet og Kommissionen har sendt et klart og konkret signal om, at de virkelig prioriterer dette problem højt, og at de er rede til at gøre en indsats for at gennemføre en omfattende politik, som ikke alene tager fat på de ramte medlemsstaters umiddelbare behov, men også indvandrernes. De er meget ofte ofre for politisk undertrykkelse, organiseret kriminalitet eller økonomisk fattigdom. Denne plan skal inddrage de lande, som disse indvandrere kommer fra, og den skal omfatte oprindelseslandenes problemer, navnlig deres økonomiske problemer. Jo alvorligere situationen bliver, desto mere mister borgerne tilliden til de europæiske institutioner.
Sophia in 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand! Det er påkrævet, at vi anvender overgangsbestemmelsen for at opnå en mere effektiv og demokratisk beslutningstagning. EU må tale med én stemme og ikke tillade, at USA ensidigt fastsætter betingelserne for vores fælles terrorbekæmpelsesindsats. Det gælder f.eks. forhandlingerne om PNR-aftalen efter 2007, men også CIA's aktiviteter. I sidste uge fremkom medlemsstaterne med en meget svag fordømmelse af CIA's hemmelige fængsler, men jeg kunne godt lide at vide, om europæerne fortsat vil bruge de oplysninger, der er indhentet i disse hemmelige og ulovlige fængsler.
Hvad angår grundlæggende rettigheder, der glimrer ved deres fravær under denne debat, fik Kommissionen i 2004 Europa-Parlamentets godkendelse på betingelse af, at Kommissionen bliver forkæmper for grundlæggende rettigheder, men indtil videre har Kommissionen været temmelig forsigtig. F.eks. fordømmer De homofobi med ord, men vil De gribe ind, hr. Frattini, f.eks. i henhold til artikel 7, mod homofobiske handlinger og udtalelser fra EU's regeringers og ministres side? Vil De omsider gøre en ende på den uacceptable forskelsbehandling af gifte homoseksuelle par? Vil Kommissionen og Rådet slå hårdt ned på terrorisme, men også på intolerance i Europa?
Patrick Gaubert (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Siden årsskiftet er over 20.000 illegale indvandrere med livet som indsats havnet på strandene på De Kanariske Øer, Lampedusa og Malta. Vi ved ikke, hvor mange andre der er druknet. Og de ord, jeg for et øjeblik siden hørte hr. Le Pen bruge om disse mænd og kvinder, er ganske modbydelige.
Vores eneste mål med hensyn til disse indvandrere er at kunne sørge for deres familiers vitale behov. Disse mænd, som ofte er familiefædre, er klar til at gøre alt for at brødføde deres børn, og intet kan stoppe dem. I stedet for at brændemærke dem skal vi få bragt disse menneskelige dramaer til ophør. Så lad os omsætte disse ord til handling og hurtigt få indført en egentlig immigrationspolitik.
Under de besøg, jeg sammen med mine kolleger har aflagt i centrene for frihedsberøvede ved Europas grænser mod syd, ringede vi med alarmklokkerne. I sommer blev der udsendt en mission fra Grænseforvaltningsagenturet for at patruljere på de spanske og afrikanske kyster. Det var et første positivt skridt fremad. Desværre er manglen på midler stadig iøjnefaldende.
Her kommer et par eksempler, der går igen i min gruppes beslutning. For det første skærpelsen af sikkerheden ved de ydre grænser. Vi skal huske på, at det i vores Schengen-område er afgørende at dele ansvaret og den økonomiske byrde. Lad os derfor overveje en effektiv oprettelse af fælles patruljer til søgrænserne, et europæisk grænsepoliti eller et net af immigrationsforbindelsesofficerer.
For det andet mere effektiv afstraffelse af menneskesmugling og sort arbejde i samtlige medlemsstater.
For det tredje egentlige partnerskaber og tilbagetagelsesaftaler med oprindelseslandene. Vi ønsker først og fremmest, at det europæiske direktiv om tilbagesendelse vedtages hurtigst muligt.
For så vidt angår den fælles udvikling, skal vi oprette mere effektive overvågningssystemer. Pengene til den fælles udvikling skal gives direkte til folket og må ikke anvendes til andre formål. Udviklingsstøtten bør gøres proportionelt afhængig af den indsats, oprindelseslandene gør for at forhindre deres befolkninger i at immigrere ulovligt. Er det lykkedes de stater, der har gennemført masselegaliseringer i de senere år, at få kontrol over den ulovlige indvandring? Lige nu er svaret nej. Masselegaliseringer er ikke, som nogle tror, den aktuelle løsning.
Til slut vil jeg gerne stille Dem følgende spørgsmål: Hvor lang tid, hvor mange møder skal der til, for at de 25 ...
Stavros Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Vi behøvede ikke USA's hemmelige tjeneste til at fortælle os, at krigen i Irak ville øge terrortruslen i Europa og hele verden i stedet for at mindske den. Der er heller ingen, der fremover kan påstå, det kommer bag på dem, hvis det viser sig, at de hemmelige fængsler, de fleksible fortolkninger af Genève-konventionen, de tusindvis af telefonaflytninger, mistænksomheden over for alle europæiske rejsende og behandlingen af de flere millioner indvandrere, der lever iblandt os, ikke med integrationstiltag, men med repressive foranstaltninger ikke kun giver terroristerne argumenter for at rekruttere, men først og fremmest er foranstaltninger, der undergraver sikkerhedsfølelsen og demokratiet i selve Europas hjerte.
Europa-Parlamentet er hverken naivt eller romantisk, når det gælder terrorbekæmpelse. Vi har gentagne gange krævet hårde foranstaltninger for at bekæmpe alle disse drab. Samtidig insisterer vi imidlertid på, at europæisk lov skal overholdes, og de grundlæggende rettigheder skal beskyttes. Men tilsyneladende generer det nogle EU-ministre, at Parlamentet indtager en afbalanceret og fast holdning. I sidste uge i Tampere var der justitsministre, der insisterede på at fastholde Parlamentet i en statistrolle i disse spørgsmål. Blandt disse var desværre også den græske justitsminister, som burde være langt mere påpasselig efter gårsdagens afsløring af, at den græske regering i 2004 indgik en hemmelig aftale med USA om at fremme overførslen af flere tusind data - ikke kun om græske, men også om andre europæiske borgere - under og efter OL i Athen.
I vores lande er der ingen, der kan forstå, at de nationale parlamenter ikke har det afgørende ord og den afgørende kontrol, når det gælder politi- og retsspørgsmål. I Europa er der imidlertid nogle, der gerne vil sætte grænser for, hvor langt demokratiet gælder. 
Lapo Pistelli (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Et minut er meget kort tid, og derfor vil jeg nøjes med at komme ind på et enkelt aspekt.
Vi har at gøre med nogle politikker, hvor det er tydeligt, hvad Europa kunne og burde gøre, nemlig indføre et fælles asylsystem, fælles regler for lovlig indvandring og en fælles forvaltning af de ydre grænser.
Der er ingen tvivl om, at den nationale indsats ikke længere er tilstrækkelig, eftersom den simpelthen ikke fungerer. Der er heller ingen tvivl om, at befolkningen ville støtte denne anderledes opfattelse af en effektiv europæisk suverænitet, selv om jeg må indrømme, at der var så mange talere fra Italien eller Middelhavslandene her til morgen, at man skulle tro, at indvandringen udelukkende var vores, dvs. Middelhavslandenes problem.
Noget, som ikke er klart, er til gengæld titlen på den pressemeddelelse, der blev udsendt efter topmødet i Tampere, nemlig at "ministrene opfordrer til større solidaritet og samarbejde". Undskyld, hr. Rajamäki, men kan de opfordre andre end sig selv? Eftersom vi desværre endnu ikke har nogen europæisk forfatning, er der så nogen i Rådet, som kan gøre andet end hurtigt at gennemføre passerelle-klausulen? Og hvem gavner denne institutionelle stilstand? Jeg tror, at et stort flertal her i Parlamentet har givet sin mening om dette klart til kende i dag. 
Jas Gawronski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Der er mange ting, som truer og vores sikkerhed og frihed, og ukontrolleret indvandring er så afgjort en af disse.
Den største og mest umiddelbare fare kommer dog fra terrorismen, sådan som hr. Frattini var inde på tidligere. Som min gruppes koordinator i det midlertidige udvalg om CIA har jeg taget dette spørgsmål op sammen med mine kolleger, og vi har forsøgt at finde nogle løsninger i fællesskab. Personligt er jeg nået til den konklusion, at vi ikke kan gøre ret meget, og desværre har vi gjort meget lidt for at få nye oplysninger om situationen, årsagerne og de skyldige. Nu er vi nødt til at koncentrere os om fremtiden og om de midler og instrumenter, der er nødvendige for at undgå, at der igen opstår ulovlige situationer, som udgør en yderligere risiko for vores frihed og sikkerhed.
Hvad kan vi gøre? Et af aspekterne kan man efter min mening finde i den forespørgsel til Rådet, som førte til forhandlingen her til morgen, nemlig de initiativer, der er nødvendige for at rette op på den manglende tillid mellem medlemsstaterne. Dette er et meget vigtigt punkt. Hvis vi skal bekæmpe terrorismen i EU, har vi brug for en større informationsudveksling, også med vores vigtigste allierede og navnlig med USA, som der har været nogle problemer med for nylig. Denne udveksling skal finde sted på lige fod og bygge på gensidig tillid.
Der er også nødvendigt med en større kontrol af de aktiviteter, som et lands efterretningstjeneste udfører i andre lande. Hvis efterretningstjenesterne skal kunne operere effektivt, skal deres aktiviteter være hemmelige, men kun indtil en vis grad. Vores CIA-udvalg har ingen efterforskningbeføjelser, og derfor skal vi insistere på, at de nationale parlamenter, som i mange lande har tilstrækkelige instrumenter til rådighed, kommer til at undersøge eventuelle krænkelser af menneskerettighederne og trusler mod vores sikkerhed og frihed.
Herefter bliver det vores opgave at koordinere undersøgelserne og nå frem til nogle kompatible løsninger på europæisk plan. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Europa er et indvandringskontinent, om vi vil det eller ej. Mange mennesker på vores kontinent ville kunne acceptere dette, hvis de havde en følelse af, at denne indvandring i et vist omfang var under kontrol og kører på en fornuftig måde. Det, som de imidlertid ikke kan acceptere, og som naturligvis bliver udnyttet af navnlig højreradikale kræfter, er følelsen af at være udsat for en slags stormløb, som de overhovedet ikke har nogen mulighed for at styre.
Derfor er det fuldstændig rigtigt, når Rådet og især hr. Frattini entydigt opfordrer til at gennemføre foranstaltninger, som giver borgerne en følelse af, at der findes en fælles europæisk migrationspolitik med visse hjørnesten, som sikrer en kontrol hermed. Dertil hører selvfølgelig også solidaritet i Europa. Det kan godt være, at nogle lande som f.eks. Tyskland og Østrig er en smule bitre over de perioder, hvor de var målland for store migrationsstrømme, primært fra Sydøsteuropa, og hvor de ikke oplevede nogen form for solidaritet. Men det kan ikke tjene som en undskyldning for ikke at vise solidaritet i dag. Nej - vi skal finde fælles fodslag her.
Migrationspolitikken skal dog gå hånd i hånd med en integrationspolitik. Hr. Frattini, det glæder mig meget, at De også kom ind på spørgsmålet om illegal arbejdskraft, for ofte er de samme politiske kræfter, som på den ene side hidser sig voldsomt op over migrationen, men som på den anden side tolererer, at der findes masser af illegal arbejdskraft, som udgør en slags reservehær af illegale arbejdstagere, der desuden fungerer som løntrykkere. Denne situation er uacceptabel. De har helt ret, når De kræver, at der skal træffes klare forholdsregler fra de enkelte regeringers side i den forbindelse.
Gérard Deprez (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg var i Spanien i slutningen af august, og jeg må sige, at jeg blev dybt chokeret over de skrækkelige billeder, jeg så af disse stakkels fyre, der blev sat i land på De Kanariske Øers kyster. 
Men jeg må også sige, at jeg skammede mig - ikke over det, spanierne gør, for de gør deres bedste - men over den manglende solidaritet fra de europæiske landes side, der havde lovet Spanien hjælp, men som ikke har holdt deres løfte. Og jeg skammede mig over Grænseforvaltningsagenturets små midler - jeg håber, De har læst den spanske presse, hr. kommissær. Det var alt for lidt og alt for sent.
Hr. Rajamäki, i europæiske kredse bruger man gerne store ord til at fortælle, at vi sammen opbygger et fælles område med frihed inden for en fælles grænse. De skal imidlertid minde Deres kolleger om, at en fælles grænse skal forvaltes og beskyttes i fællesskab. Det er skandaløst, at visse medlemsstater holder igen med deres solidaritet. Det er en skændsel, at en medlemsstat skal tigge og bede andre om hjælp med at udføre en opgave, der er i vores alle sammens interesse.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Den spanske regerings forfejlede politik er ved at drukne EU i ulovlige indvandrere. Spanien er allerede et ankomst- og transitland. Vi ønsker ikke massereguleringer. Vi er nødt til at kunne sige, hvor mange og hvem der kan leve værdigt blandt os. Hvad kan vi gøre? Der er nationale løsninger og fællesskabsløsninger.
På fællesskabsområdet kan vi tage yderligere skridt mod målet om en fælles indvandringspolitik. I den forbindelse er det meget vigtigt at udnytte de muligheder, der er indeholdt i EF-traktaten, nærmere bestemt i artikel 67, stk. 2, og anvende den fælles beslutningsprocedure i forbindelse med den lovlige indvandring.
Vi skal, hr. formand, f.eks. iværksætte følgende politikker: Et større samarbejde mellem medlemsstaterne, samme rettigheder og forpligtelser for alle indvandrerne, associerings- og samarbejdspolitikker med betingelser, bilaterale aftaler mellem EU og oprindelseslandene, herunder forpligtende klausuler om tilbagetagelse.
Vi siger endnu en gang nej til nationale massereguleringsprocesser og ja til en fortsat forbedring af midlerne og til en styrkelse af Frontex' beføjelser, til koordinering af kontrollerne ved søgrænserne, til oprettelse af blandede grænsekontrolspatruljer og -hold, til sikring af EU's ydre grænser og til EU's optræden udadtil. Solana og Ferrero til Afrika og Middelhavet.
Alt dette skal ske med den nødvendige humanitære behandling, som de ulovlige indvandrere har krav på, og som vi støtter uforbeholdent. Hjælp, humanitær bistand og tilbagesendelse. Ingen bør opholde sig ulovligt på europæisk område.
Hr. formand, for ikke at bryde med mine traditioner vil jeg komme med en protest. Det er en god forhandling, men det er et sammensurium, hvor vi ikke går i dybden med noget. Det protesterer jeg imod. Her tales der om indvandring, terrorisme, passarelle-bestemmelse og organiseret kriminalitet. Hr. formand, lad os drage en lære heraf og holde specifikke forhandlinger. 
Formanden.
   - Tak, jeg har noteret mig Deres bemærkninger. Debatten drejer sig imidlertid om fremskridtene på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Det er en årlig drøftelse, og derfor må den i sagens natur være temmelig vidtrækkende.
Marie-Line Reynaud (PSE ).
   - Hr. formand! Parlamentet skal inden årets udgang udtale sig om rammeprogrammet om solidaritet og forvaltning af migrationsstrømme. Jeg ville gerne have haft afsat flere midler til dette vigtige instrument, men vi lider under de drakoniske finansielle overslag. Under alle omstændigheder håber jeg ikke, at Kommissionen accepterer at reducere midlerne i forhold til dens sidste forslag.
Vores mål skal være at garantere, at fordelingen mellem de fire fonde - flygtninge, ydre grænser, integration og tilbagesendelse - afspejler en afbalanceret tilgang til immigrationsspørgsmålet og ikke en overvejende repressiv tilgang. Derfor skal vi forsvare integrationsfonden, for selv om Rådet hævder, at integrationen kan finansieres via Den Europæiske Socialfond, er integrationsfonden det eneste egentlige instrument, der finansierer foranstaltninger, som er rettet mod nye indvandrere.
Endelig har vi en solidaritetsforpligtelse over for de særligt udsatte stater, men vi skal huske på, at der er tale om strukturfonde, som således ikke har til formål at blive anvendt som nødfonde, især da fordelingsnøglerne i de enkelte fonde gør det muligt at tage højde for situationernes forskelligartethed. 
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ).
   - Hr. formand! EU sætter sin troværdighed på spil over for millioner af borgere. Hvis EU ikke kan bruges til et fælles forsvar af dets egne grænser, hvad kan EU så bruges til? Der er kun én ydre grænse i Europa, og den er vores alles ansvar.
De afrikanske indvandrere kommer ikke ind via Nordpolen, hr. minister, ej heller via Østersøens kyster, men de kommer ind i Europa, som tilhører hos alle. Det enkelte land har imidlertid den geografi, det har, og som Gud har givet det, som nogen ville sige.
Det er ikke barmhjertighed, som visse medlemsstater beder om her, det er sammenhæng med det europæiske projekt, som så mange taler om, og som er så nemt at prædike om, når man taler om det indre marked for finansielle tjenesteydelser eller det indre marked for varer. Når det til gengæld drejer sig om grænser, ser det ud til, at den enkelte stat har sine egne grænser, uden at den behøver at tage ansvar for de øvrige. Det drejer sig ikke om barmhjertighed, men om kohærens, om ansvarlighed over for det europæiske projekt. EU's troværdighed står på spil.
Barbara Kudrycka (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Hr. Rajamäki erklærede, at der ved årets udgang vil blive offentliggjort en revideret tidsplan for de nye medlemsstaters tiltrædelse af SIS II-systemet. Det giver sig selv, at der også vil blive fastsat en ny tidsplan for ophævelse af de indre grænser. Det vides ikke, hvornår det vil ske, men udsættelsen skyldes ikke forsinkelser fra de nye medlemsstaters side. Polen vil være klar til at begynde at indføre SIS II-systemet inden marts 2007. Det samme gælder de øvrige nye medlemsstater.
Hr. kommissær, hr. Rajamäki, hvordan påvirker denne situation Kommissionens troværdighed med hensyn til at give borgerne en så grundlæggende rettighed som fuld bevægelsesfrihed på hele EU's område? Kommissionen overdænger konstant borgerne med sloganer om borgernes Europa og resultaternes Europa. Hvordan vover den så af angiveligt tekniske årsager at forhale den fulde udvidelse af Schengen-området og udsætte den til efter næste år, som blev aftalt på Det Europæiske Råd? Burde man måske bede eksperter fra de nye medlemsstater om at sørge for, at den centrale enhed er klar til tiden? Det er nødvendigt at ansætte de dygtigste it-folk og programmører for at sikre, at dette sker. Hvis ikke, vil Kommissionen og De personligt, hr. kommissær, blive stillet til ansvar for en sådan mangel på professionalisme. Jeg tænker ikke på de finansielle, tekniske, politiske og sociale følger af denne beslutning. Europa-Parlamentet overvåger Kommissionens fremskridt på dette område og alle udgifter som følge af forsinkelsen, og det vil vi vedblive med. Derfor opfordrer jeg alle involverede parter til at overveje de dermed forbundne udgifter og fordele, før de træffer den endelige afgørelse.
Jeg lykønsker Rådet med, at det har opnået et kompromis om SIS II-lovgivningspakken. Alligevel må Rådet vise stærkt lederskab og melde ud om, hvad de såkaldte tekniske problemer i virkeligheden dækker over, nemlig visse medlemsstaters manglende politiske vilje. Det er jo SIS II-systemet, der skaber visse tekniske muligheder, og det er dermed en af betingelserne for, at den fælles indvandringspolitik bliver et fælles ansvar for alle medlemsstaterne og ikke kun et ansvar for dem, der er mest berørt af ulovlig indvandring og terrorisme. Hvis det ikke sker, vil vi aldrig kunne bekæmpe terrorismen og styre indvandringsstrømmen effektivt.
Wolfgang Kreissl-Dörfler (PSE ).
   - Hr. formand! Indvandringen til Europa, det være sig legal eller illegal, er en fællesskabsopgave, som bør have allerhøjeste prioritet. I en tid med åbne grænser kan man ikke længere løse indvandringsproblemer på nationalt plan. Dette fælles ansvar er der ingen medlemsstat, som kan fralægge sig, ej heller Tyskland. Hvis vi kigger frem mod det tyske rådsformandskab er én ting klar og tydelig. Vi kan ikke blot lade som om, at legal og illegal migration ikke har noget med hinanden at gøre. Det modsatte er nemlig tilfældet, og det ene afhænger af det andet. Migration er snarere et komplekst fænomen, der er lige så gammelt som selve menneskeheden! Dette kan ikke ikke løses med udvisninger og grænsevagter.
Derfor skal Rådet omsider tage fat på dette problem, og det ikke kun i Europas interesse, men først og fremmest i de desperate menneskers interesse, som søger en efter sigende bedre fremtid, og som desværre ofte må betale med deres liv. De udtalelser, som hr. Beckstein fra CSU i Bayern fremkom med i Tampere om solidaritet med Spanien, er mere end grimme, og dermed afsløres denne mands sande jeg og store dele af hans partis tankegang endnu en gang. 
Marco Cappato (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! De fremskridt, der er sket på området med sikkerhed og frihed, har hidtil været meget små, og de har bestemt ikke været tilstrækkelige i betragtning af spørgsmålets vigtighed.
Hvad friheden angår, har Rådet i flere år besluttet at basere sin indsats på gensidig anerkendelse, som om retsvæsenet, politiet og efterretningstjenesterne i de enkelte europæiske lande nødvendigvis var i stand til at samarbejde ud fra en gensidig anerkendelse. Kendsgerningerne viser, at dette princip ikke er tilstrækkeligt. Vi er også nødt til at være modige nok til at harmonisere visse politikker og gøre dem til EU-politkker, navnlig hvad friheden angår.
På nogle punkter er vi ikke nået videre. Det gælder direktivet om bekæmpelse af diskrimination, observationscentret for racisme, rammeafgørelsen om procesrettigheder og de garantier, der gives for respekten for privatlivets fred i forbindelse med overførsel af PNR-oplysninger.
Det er på frihedsområdet, at vi mangler nogle fælles garantier på EU-plan. Her er det ikke nok med et samarbejde mellem medlemsstaterne. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet! Bekæmpelsen af den illegale indvandring er en af samtidens store udfordringer, i hvilken forbindelse jeg klart må understrege, at det for 99 % vedkommende ikke handler om flygtninge i traditionel forstand, men om økonomiske flygtninge. Her skal EU og hver enkelt medlemsstat beslutte, hvilke og hvor mange indvandrere man i sidste ende ønsker at optage, hvilket står i skærende kontrast til løsningerne på asylområdet. Her er det nødvendigt med løsninger, og dem vil vi kun kunne finde i fællesskab.
Jeg anser det for at være positivt, at der efter mange forhandlinger nu endelig er banet vej for konkrete foranstaltninger på dette område, og hr. Frattini fortjener ros i forbindelse med Frontex og andre foranstaltninger. Det, som vi imidlertid bør gøre, er at investere mere i forebyggelse. De første skridt er allerede ved at blive taget i den forbindelse. Jeg foreslår imidlertid, at vi gør os overvejelser om en øget udviklingsbistand, som skal ydes målrettet og kontrolleret, muligheden af informationskampagner i massemedierne, som bør udvikles i samarbejde med oprindelseslandene, og hvor der gives informationer om risikoen ved og konsekvenserne af en illegal indvandring, om strandede bådflygtninges situation, og om den arbejdsmigration, der sker illegalt. Og der skal også informeres om muligheden for en legal migration. Dette ville rent faktisk kunne afbøde megen nød og elendighed.
Desuden skal vi gøre mere for at bekæmpe illegalt arbejde i EU og træffe afgørende foranstaltninger. Jeg forventer af rådsformandskabet, at masselegaliseringer, som er den største følgevirkning, ikke vil forekomme i fremtiden.
Til allersidst vil jeg gerne rette en appel til medlemsstaterne om, at de endegyldigt opgiver deres nationale animositeter på delområder inden for asylretten, arbejdsmigrationen og den interne sikkerhed eller i det mindste stiller disse i bero til fordel for fællesskabsløsninger, fordi nye udfordringer har brug for nye europæiske svar. 
Inger Segelström (PSE ).
   - De igangværende forhandlinger er noget, som EU's borgere prioriterer højt. De presserende problemer burde vi have løst for længe siden, som flere talere nævnte. Det gælder flygtningestrømmene til De Kanariske Øer og Malta, og besked til alle dem, der venter på at få lov til at blive i EU og forbedre støtten til dem, som kæmper for at blive accepteret som nye borgere i EU. Vi burde være kommet længere med at påvirke attityderne i vores samfund og modvirke segregering med hensyn til arbejdsliv, boligforhold og skolevæsen.
For to uger siden var der valg i Sverige, og her fik et fremmedfjendtligt parti pladser i kommunalbestyrelsen i hver tredje kommune. Jeg er urolig over budskabet om, at der er kommet for mange indvandrere. Det taler de om, men ikke om vores ansvar og solidaritet. EU's befolkning ældes hurtigt, og vi får derfor brug for flere indvandrere. Vi er nødsaget til at tage denne debat. Vi i Parlamentet skal have øgede beføjelser, adgang til en hurtigere beslutningstagning og et øget ansvar. Det er kun, hvis vi har en fælles EU-politik på dette område, at vi kan opnå resultater for EU's borgere.
Stefano Zappalà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Også her i sommer var vi hver dag vidner til landgange og skibbrud, der førte og fører til hundredvis af døde i de europæiske farvande.
Den stadige strøm af både, der forsøger at nå frem til EU's kyster, lader ikke til at aftage, men bliver tværtimod større. Situationen har efterhånden udviklet sig til en reel nødsituation, som kræver en alvorlig indsats. Selv i dag er der tre eller fire medlemsstater, som bliver nødt til at tackle disse bådes ankomst alene. Det har vi gjort opmærksom på flere gange her i Parlamentet, nemlig at Malta, Italien og Spanien gør en indsats, som kommer hele EU til gode, men må slås med problemerne selv.
Det er alle EU's 25 - og om kort tid 27 - lande, som én gang for alle er nødt til at gøre noget ved denne meget alvorlige situation i fællesskab. Vi er nødt til at opgive den nationale egoisme! Det er på tide, at vi betragter indvandringsproblemet som noget, der vedrører alle 25 medlemsstater og ikke kun dem, der på grund af deres geografiske placering er nødt til at fiske lig op fra havet hver eneste dag.
Kommissionen er via kommissær Frattini, som objektivt set fortjener vores anerkendelse - og det siger jeg ikke kun, fordi han er min ven - ved at udarbejde konkrete handlingsforslag og gennemføre de programmer, der allerede eksisterer. Men det er Rådet, som skal beslutte at gøre noget ved en situation, der længe har været en menneskelig tragedie. I stedet bliver Rådet ved med at holde Europa for nar, kære hr. minister. Rådet skal påtage sig ansvaret for at sende et stærkt og effektivt signal, så dette bliver et fællesskabsanliggende.
I den forbindelse, hr. minister, vil jeg gerne benytte lejligheden til endnu en gang at bede om, at der bliver afholdt et ekstraordinært rådsmøde (indre anliggender) på øen Malta, som er et af de lande, der er mest udsat, og som har de største vanskeligheder på grund af sin størrelse. Desuden vil jeg endnu en gang opfordre til en debat om Dublin II-aftalen.
Hr. minister, nu har vi snakket længe nok! Nu skal EU gennem Rådet vise, at det rent faktisk eksisterer! 
Genowefa Grabowska (PSE ).
   - Hr. formand! Lampedusa er ikke bare et italiensk problem. For øjeblikket er indvandring ikke så stort et problem i mit land, Polen, som det er i Spanien, Italien, Malta, Grækenland eller Cypern, men vi kan alle sammen blive ramt af en bølge af ulovlig indvandring. Derfor er indvandring ikke et lokalt eller et regionalt anliggende. Den berører hele Europa og skal håndteres på europæisk plan. Hvis Unionen skal udvikle en effektiv, fælles indvandringspolitik, skal denne politik være baseret på flertalsbeslutninger. Det er på tide at afskaffe enstemmighed i Rådet og overføre indvandringspolitikken til første søjle.
Nu vil jeg tale om Frontex, som har hjemsted i Warszawa i Polen. Polen har den længste ydre grænse i EU, og alligevel kan dets borgere ironisk nok ikke bevæge sig frit på hele Unionens område i øjeblikket, fordi SIS II ikke er klar. Jeg spekulerer på, hr. kommissær, om De, når vi skal fejre Unionens 50-årsdag i marts 2007, vil være i stand til at sige, hvornår de nye medlemsstaters borgere får ret til fri bevægelighed over hele Unionens område.
Panayiotis Demetriou (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne fremhæve politimæssigt og retligt samarbejde og sige, at det er meget afgørende, at EU's medlemsstater udvider og uddyber et sådant samarbejde. Vi kan ikke tale om effektiv bekæmpelse af kriminalitet og terrorisme i paneuropæisk målestok med de aktuelle samarbejdsniveauer og -mekanismer inden for politiet og retsvæsenet. Det er på tide, at vi beviser, at vores erklæringer og forsikringer om at forbedre og udvikle samarbejdet ikke bare er tomme ord.
Det er de største udfordringer for Det Europæiske Råd, som inden længe mødes for at revidere programmet. Hvis Det Europæiske Råd har vilje til at afhjælpe Europas manglende evne til at træffe beslutninger, er der på dette område kun en ting at gøre, nemlig at flytte disse emner fra tredje til første søjle. Det har retlig beføjelse til at gøre det i henhold til EU-traktatens artikel 42 og overgangsbestemmelsen. Lad den omsider blive taget i anvendelse.
I sidste uge indrømmede det finske formandskab bl.a., at praktiske erfaringer har vist, at problemerne med den aktuelle beslutningstagning på EU-plan fører til færre initiativer til politisamarbejde. Det var noget af en indrømmelse. Men det stadig mere begrænsede politisamarbejde skyldes mangel på europæiske rammeafgørelser, som ville skabe og udvikle et sådant samarbejde.
Disse mangler skal afhjælpes. EU's lave troværdighed, hvad angår borgernes sikkerhed, mindsker dets prestige. Vi har ventet længe på vedtagelsen af rammeafgørelsen om mindstestandarder for proceduremæssige rettigheder i straffesager og på revisionen af den europæiske arrestordre. Hvad er grunden til forsinkelsen? Hvorfor er Rådet passivt og ude af stand til at træffe beslutninger? Vi må glemme retorikken og langt om længe skride til handling.
Edith Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand! Europa er en cykel. Dette citat udfordrer selvfølgelig til alle mulige dårlige sammenligninger, for med Schengen-informationssystemet, et instrument til opsporing af bl.a. illegale, er vi i gang med en slags politisk Tour de France. Som gale racer vi alle sammen samme vej. Ved andre udfordringer - forhindring af indvandring er blot én af dem - forsøger hr. Frattini at gøre fremskridt på en trehjulet cykel. Et g er en god idé, men indtil nu desværre en ønskedrøm. Kommissær Frattini, er Rådet rede til at give disse sager en mountainbike-behandling?
Hvad man heller ikke glemmer, er formandskabets bemærkning om, at flertalsafgørelser fungerer. Det er rigtigt, men det overrasker mig derfor så meget desto mere, at Rådet vil indskrænke Parlamentets medbestemmelsesrettigheder, når det gælder biometri. Cykler vi mon ikke hurtigt nok, når det gælder Schengen-informationssystemet? Hvad mener De egentlig om det, hr. Frattini? Jeg glæder mig til at høre Deres svar. 
Simon Busuttil (PPE-DE ).
   - Hr. formand! For nylig har der været modstridende rapporter om, hvilken form for samarbejde vi har med Libyen om ulovlig indvandring. Først sagde De, hr. kommissær, at Libyen var interesseret i at deltage i patruljerne i Middelhavet. Så benægtede Libyen dette. Senere kunne man læse i , at Italien og Libyen var blevet enige om at patruljere sammen. Efterfølgende blev også denne nyhed dementeret. Bagefter sagde De, hr. kommissær, at EU var villig til at hjælpe Libyen og yde det finansiel bistand for at tilskynde det til at samarbejde. Kan kommissæren og Rådet redegøre for, hvilken fase forbindelserne med Libyen er inde i, og hvordan situationen er nu? En ting er sikker, og det er, at det i kampen mod ulovlig indvandring er nødvendigt at samarbejde med Libyen, ligesom det er vigtigt, at vi hjælper Libyen med at beskytte grænserne i den sydlige del af landet. Vi kan jo ikke forvente, at Libyen hjælper os med at beskytte grænserne ved Middelhavet, hvis vi ikke hjælper Libyen med at beskytte landets egne ørkengrænser.
Javier Moreno Sánchez (PSE ).
   - Hr. formand! Det er tydeligt, at vi har brug for en stor aftale mellem europæerne om indvandring. Denne aftale mellem europæerne går via en aftale mellem spanierne. Regeringen har foreslået det gentagne gange, og Folkepartiet har afvist det og har - for sent - foretrukket at tage til Bruxelle og foreslået foranstaltninger, der allerede er iværksat i vores land med støtte fra EU.
Lad mig, mine damer og herrer, kort minde om de tre grundpiller i den spanske regerings indvandringspolitik.
For det første drejer det sig om planlægning og effektiv styring af den lovlige indvandring, der er knyttet til realiteterne på arbejdsmarkedet. Det er undergrundsøkonomien, der fremkalder "kaldeeffekten". Vi ønsker arbejdstagere med rettigheder og pligter, ikke slaver. Den ekstraordinære normalisering har været en nødvendig engangsforanstaltning for at få orden på den indvandringskatastrofe, som Aznar-regeringen efterlod til os.
For det andet drejer det sig om fuldstændig social integration af de lovlige indvandrere i det spanske samfund.
Endelig er der brug for håndfasthed i bekæmpelsen af den ulovlige indvandring. Enhver indvandrer, der kommer ulovligt ind i Spanien, bliver behandlet værdigt, men han skal vende tilbage til sit land. I år er der 54.000 ulovlige indvandrere, der er blevet repatrieret.
Jacek Protasiewicz (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Rajamäki! Lige siden topmødet i Tampere i 1999 har det stået klart, at Unionen må have en fælles tilgang til migrationsproblemet og navnlig til økonomisk migration. Som følge af de stigende indvandrerstrømme og de oprørende billeder fra De Kanariske Øer er vi nu blevet mere opmærksom end nogensinde på, at der kræves en fælles europæisk migrationspolitik for at løse dette problem effektivt.
Indvandring bør imidlertid ikke udelukkende opfattes som en trussel. Europa er tydeligvis inde i en demografisk krise. En effektivt forvaltet migration kunne afhjælpe de negative følger af en aldrende befolkning. Jeg vil minde Parlamentet om, at det med de aktuelle migrationstal forventes, at der vil være ca. 20 millioner færre mennesker beskæftiget i Unionen i perioden 2010-2030. Verdens førende regioner har længe konkurreret indbyrdes om at tiltrække velkvalificerede indvandrere, og Unionen må ikke bare set passivt til.
Fraværet af en fælles migrationspolitik øger faktisk sandsynligheden for, at indvandrere omgår nationale bestemmelser. Vi har set, hvordan enkelte lande har reageret på en sådan praksis ved at gennemføre masseforanstaltninger til lovliggørelse af ulovlige indvandreres status, som den socialdemokratiske regering for nylig besluttede at gøre det i Spanien. Sådanne tiltag løser ikke problemet. Faktisk forværrer de det, for de tilskynder bagmændene til at smugle endnu flere indvandrere ind i Europa.
Jeg drister mig til at benytte lejligheden til at sige, at jeg er uenig i det, som hr. Rajamäki sagde i begyndelsen af debatten om udviklingspolitikkens positive indflydelse på at begrænse strømmen af indvandrere, navnlig indvandrere fra Afrika. Jeg mener ikke, at det tjener noget formål at tænke på den måde, hr. Rajamäki. Jeg accepterer, at det er nødvendigt at styrke udviklingspolitikken, men jeg er tilbøjelig til at støtte kommissær Frattinis tilgang, nemlig at behandle ulovlige indvandrere konsekvent og prioritere fælles forvaltning af økonomisk migration. Jeg vil også opfordre til, at arbejdet med direktivforslaget om adgang og arbejdet med direktivet om procedurer for tilbagesendelse af indvandrere til deres oprindelseslande fremskyndes.
Lilli Gruber (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! At åbne de lovlige adgangskanaler, idet vi tager højde for markedets efterspørgsel i de enkelte medlemsstater, er en af vores prioriteringer - sammen med bekæmpelsen af sort arbejde - når det gælder om at tage det komplekse indvandringsspørgsmål op på en pragmatisk måde. Dette skal ske ved hjælp af en fælles europæisk handlingsplan, et fælles engagement og en fælles indsats.
Hvis dette ikke skal være tomme ord, er vi dog nødt til at holde op med de store, teoretiske principerklæringer på Rådets topmøder og med at udnytte indvandringen politisk, da denne praksis er yderst uacceptabel og uansvarlig. Ud fra dette synspunkt er det af afgørende vigtighed, at vi langt om længe gennemfører passerelle-klausulen. Kun på denne måde bliver vi i stand til at gøre en effektiv indsats på de punkter, hvor vi har været bagud alt for længe.
Jeg er enig med dem, som sagde, at "vi er nødt til at træde i pedalerne", og jeg vil tilføje, at "ellers falder vi." Men i så fald falder vi alle sammen i samlet flok. Vi sidder nemlig alle på samme cykel, hvis nogen stadig ikke skulle have opdaget det. 
Ioannis Varvitsiotis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Vi er alle klar over, at der er et tvingende behov for fælles bekæmpelse af terrorisme, organiseret kriminalitet og ulovlig indvandring. Mere konkret om indvandring vil jeg sige, at det er nødvendigt at koordinere den infrastruktur, der indgår i forvaltningen af indvandrerstrømmen, og forenkle beslutningstagningen ved at anvende kvalificeret flertal. Der bør også lægges særlig vægt på kravet om at respektere solidariteten og en retfærdig fordeling af byrderne mellem medlemsstaterne, også dem, som ikke har så stort indvandrerpres.
Vi må også påpege behovet for samarbejde mellem os alle om en effektiv kontrol af de ydre grænser. Der bør lægges særlig vægt på en bedre forvaltning af Europas søgrænser ved at oprette en kystvagt for Middelhavet, så man forebygger menneskelige tragedier og kontrollerer indvandrerstrømmen.
Endelig må man indse, at en masse ensidige legaliseringer af illegale indvandrere ikke blot ikke er en løsning, men skaber større indvandrerpres og en uoverskuelig udvikling. Ensidige tiltag i et fællesskab med åbne indre grænser - hvor gensidig afhængighed og gensidig påvirkning er uundgåelig - er et spørgsmål, som vi bør se alvorligt på.
Det er nogle foranstaltninger, som vi bør træffe en fælles beslutning om, og vi skal ikke kun træffe beslutning, men også gennemføre dem med liv og sjæl. 
Adeline Hazan (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg mener, vi lige nu befinder os i en meget vigtig fase med hensyn til den europæiske immigrationspolitiks fremtid, et sandhedens øjeblik, hvis udfordringer vi alle skal være klar over.
Hvad gør Europa for at tage disse udfordringer op? For øjeblikket tager Europa udfordringerne op med en blanding af medfølelse og afstraffelse, som ikke bibringer nogen egentlig løsning på vores behov for beskyttelse. Her skal vi huske på farerne ved en brug-og-smid-væk-immigration, hvor migranten kun ses i en utilitaristisk dimension. Denne dobbeltmoral har hersket lige siden det første europæiske topmøde i Tampere, som skulle gøre det muligt at få overdraget asyl- og immigrationspolitikkerne til Fællesskabet. 
I dag er vi vidne til en decentralisering af vores ansvar til vores naboer på den sydlige Middelhavskyst, som har meget svært ved at bære denne tunge byrde. Hvordan kan man så tro, at vi vil kunne udtørre disse migrationsstrømme, når man i øvrigt allerede forudser den kommende tilstrømning af klimaflygtninge? 
Vi bliver nødt til langt om længe at komme ud af denne kortsigtede politik. Vi skal støtte politikker ...
Christine De Veyrac (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Hver eneste dag kan vi konstatere, at en fælles immigrationspolitik på europæisk plan bliver mere og mere nødvendig. Visse europæiske landes masselegaliseringer af udlændinge uden papirer har vist dem, der ikke troede på det, at de medførte massive tilstrømninger af nye illegale migranter til vores kontinent. Denne situation har konsekvenser for samtlige EU-lande, for, som alle ved, kan en legaliseret migrant bevæge sig frit på en stor del af Unionens territorium.
Gennem det spanske eksempel har vi fået bevis for, at i det område uden grænser, vi lever i, kan en regering ikke længere træffe enerådige beslutninger uden forudgående samråd med dens partnere om at legalisere samtlige indvandrere, der befinder sig ulovligt på dens område. En fælles samrådspolitik er blevet et uundgåeligt krav, hvilket i øvrigt blev forudsagt i det europæiske forfatningsudkast, som overførte det væsentligste af dette område til kvalificeret flertal.
Jeg har bemærket, at visse medlemsstater på trods af Kommissionens anstrengelser ser ud til at bakke ud og i dag afviser det, de tidligere har accepteret. Det er beklageligt. Fastholdelsen af enstemmighed på dette område er en lammende, effektivitetsbremsende faktor. På EU's uformelle topmøde den 20. oktober skal der træffes klare og konkrete beslutninger om at bremse den ulovlige indvandring. Her må man ikke stille sig tilfreds med storsindede erklæringer om gode forsætter, som det alt for ofte er tilfældet.
Den ulovlige indvandring skal bremses, ja, men problemet skal tages ved roden. Det skal undersøges i samråd med de afrikanske lande inden for rammerne af en egentlig strategi for fælles udvikling via en egentlig kompetenceudveksling mellem indvandrings- og udvandringslandene. Men især skal EU styrke og sikre bedre kontrol med dens politik for udviklingsstøtte og vide, hvor midlerne går hen, og hvordan de bliver brugt.
Endelig glemmer jeg ikke de meget kortsigtede, øjeblikkelige problemer, og jeg vil gerne som hr. Deprez beklage opførslen i de medlemsstater, der ustandseligt taler om gensidig bistand og solidaritet, men som aldrig omsætter ord til handling. Med hensyn til tilstrømningen af ulovlige indvandrere til De Kanariske Øer er det vores pligt at hjælpe Spanien, og det er medlemsstaternes ansvar at stå klar med handling og solidaritet. 
Kinga Gál (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Det er overordentligt vigtigt, at de grundlæggende principper og værdier, som EU bygger på, under alle omstændigheder respekteres, også i medlemsstaternes og Fællesskabets politikker. Hvis det lykkes, vil vi lettere kunne beskytte Unionens demokratiske legitimitet og fastholde vores troværdighed.
Det betyder også, at beskyttelse og fremme af grundlæggende rettigheder skal have passende institutionel støtte. Det er årsagen til, at jeg mener, at det er vigtigt, at ingen medlemsstat forhindrer, at det europæiske agentur for grundlæggende rettigheder bliver oprettet og indrettet på at fungere ansvarligt, uafhængigt og effektivt.
Ingen medlemsstat må have lov til at tilsidesætte Europas grundlæggende værdier og principper. Men det gælder navnlig de nye medlemsstater, eller stater, der nu tiltræder EU, hvor retsstatsprincippet i mange tilfælde først bliver sat på prøve efter tiltrædelsen.
Dette er grunden til, at regeringens eller politikernes åbne eller skjulte officielle støtte til intolerance og ekstremisme ikke kan tillades i Slovakiet, ligesom vi ikke kan tolerere det direkte resultat af den, nemlig at der ses gennem fingre med de voldshandlinger, der begås mod mindretal og den ungarske befolkning. Dette kan ikke betragtes som et nationalt anliggende. Det påvirker friheden, sikkerheden og retfærdigheden i EU direkte, hvilket gør det til et europæisk anliggende.
På samme måde har vi været vidne til, at principløshed, uanstændigheder og løgne er blevet støttet åbent og kynisk, helt i strid med Europas grundlæggende principper og enhver ansvarsbevidsthed over for borgerne, og er blevet præsenteret, uden nogen antydning af undskyldning, som en modig og heltemodig handling. Jeg tænker naturligvis på begivenhederne omkring den ungarske premierminister, Ferenc Gyurcsány. Dette undergraver også grundlaget for retsstaten og troværdigheden. Det er årsagen til, at det bringer alt det, som vi opbyggede sammen i området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, i fare.
Den måde, hvorpå Rådet og Kommissionen håndterer udvidelsen af Schengen-området, har bragt Fællesskabets institutioners troværdighed og de nye medlemsstaters borgeres tillid i fare, navnlig da det for nylig blev kendt, at områdets udvidelse bliver udsat til andet halvår af 2008. Det forstår vi ganske enkelt ikke, og det er uacceptabelt for de nye medlemsstater, at de ikke kan tiltræde ...
David Casa (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil tale om et problem, som hele Europa og navnlig Middelhavslandene står over for. Alle har givet deres besyv med, alle har sagt, at der må findes en løsning. Mine damer og herrer, løsningen er enkel: Vi må indføre en mekanisme, der sikrer, at alle deler ansvaret. Tomme ord er nyttesløse. Det er nyttesløst at sige, at vi her i Unionen alle sammen må hjælpe hinanden for derefter næsten intet at gøre, når det kommer til stykket. Det er nyttesløst at udtale velklingende ord som "solidaritet", men fortsat ikke at gøre noget. Vi kan ikke tillade, at denne Union, som netop blev skabt for at give alle lige rettigheder, reduceres til et dokumenternes Europa, et beslutningernes Europa, et løfternes Europa eller et drømmenes Europa. Jeg ved, at der bliver gjort en indsats, men det er ikke nok. Dette er sandhedens time, det er på tide, at vi sætter handling bag ordene og siger det, vi virkelig tror på. Jeg er overbevist om, at der med velvilje fra alle sider kan opnås et kompromis, som kan føre til en varig løsning på dette problem, dvs. den hårdt tiltrængte fælles europæiske politik.
Robert Atkins (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg er ked af at tage det op igen, men det lader til, at ingen i Parlamentets Præsidium lytter. Vi fik besked på at komme og stemme kl. 12.00. Det er nu blevet udsat til kl. 12.05 og igen til kl. 12.10. Jeg ved, at De afvikler møderne i Parlamentet meget effektivt, men jeg opfordrer Dem indtrængende til at informere Formandskonferencen om parlamentsmedlemmernes vedvarende utilfredshed med, at afstemningstiderne ændres vilkårligt, for det er til stor gene for afviklingen af Parlamentets forhandlinger.
Formanden.
   - Vi har hele formiddagen haft en meget omfattende forhandling om et enkelt emne. Der har været 63 talere. Jeg vil ikke være uhøflig over for hverken Rådet eller Kommissionen, men ministeren talte i 23 minutter og 49 sekunder, og kommissæren talte i 21 minutter og 19 sekunder. Jeg er forpligtet til at give dem begge to ordet nu. Jeg håber, at de vil gøre det kort.
Kari Rajamäki,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke Parlamentet for en udmærket forhandling. Jeg beklager dog, at der ikke har været tid nok. Desværre kan jeg ikke bruge f.eks. to minutter på at holde en femminutters tale, selv om det sikkert ville være muligt i det finske parlament.
Formandskabet er bevidst om den karakter, som rammeafgørelsen om beskyttelse af personoplysninger under tredje søjle har - jeg henviser nu til fru Roures forslag - og dens betydning for Europas borgere samt det faktum, at Parlamentet har beskæftiget sig med forslagene om rammeafgørelsen for informationssystemerne VIS og SIS II. I denne forbindelse og på vegne af formandskabet vil jeg gerne takke Parlamentet for dets arbejde og sige, at vi gør alt, hvad vi kan, for at nå frem til en aftale om udkastet til rammeafgørelse, inden vores formandskab udløber. Hvor det er muligt, vil vi tage Parlamentets holdning og synspunkter i betragtning i det kommende arbejde inden for traktatens retsakter, så vi kan anvende et acceptabelt lovgivningsinstrument til at garantere høje niveauer for beskyttelse af personoplysninger ved at skabe fælles regler for beskyttelse af personoplysninger under tredje søjle.
Problemerne med indvandring og udvandring kræver en mere fokuseret diskussion, og jeg håber, at vi vil få mulighed for at vende tilbage til dem igen. Situationen i Middelhavsområdet var et problem, jeg med det samme bragte på bane til det første møde med indenrigsministerrådet. Problemet har været på dagsordenen og er blevet diskuteret på alle disse møder, og det vil det blive igen.
Det er afgørende, at vi bør være i stand til at have større indflydelse på samfundsmæssig og økonomisk udvikling og på generelle forhold i de tredjelande, som indvandrerne kommer fra. Generelt set foretrækker vi indenrigsministre at beskæftige os med den rent menneskelige og negative indvirkning, vi sætter med andre ord plaster på såret. Derfor er det meget vigtigt at have en bedre koordination af EU's eksterne forbindelser og interne anliggender i samarbejde med tredjelande og Kommissionen. Dette er ligeledes blevet understreget gang på gang i Ministerrådets arbejde.
Det er også vigtigt, at vi støtter lande, som bærer en tung byrde, når det handler om illegal indvandring. Initiativet om udvidet solidaritet, som blev foreslået i Tampere, er vigtigt. Det kan hjælpe os med at gøre fremskridt, og ikke ved blot at uddele penge. Som modvægt til denne byrde har vi behov for betydelig finansiel investering. Derudover har vi behov for garantier om en procedure, der vil sikre, at medlemsstaterne overholder de regler, der er vedtaget i fællesskab, og tager ansvar for illegale indvandrere og asylansøgere, der trænger ind på deres område, dvs. registrerer dem og giver dem opholdstilladelse eller arrangerer deres hjemsendelse. Det vil være meget vigtigt at etablere informationssystemer til dette og ligeledes udvikle de eksisterende systemer.
Kommissionen og Rådet støtter sammen de mulige former for bistand, der er nødvendige til kystovervågning i Middelhavsområdet og andre samarbejdsområder, men jeg vil gerne pointere, at ansvaret for operationer som disse i EU ligger hos medlemsstaterne, der skal have tilstrækkelig kompetence og planlægnings- og forvaltningsfærdigheder til en vedvarende operation så vel som fælles operationer. Landene ved Schengens eksterne grænser er ligeledes ansvarlige for at forhindre illegal indvandring ind i Schengenområdet. Vi ønsker at støtte dette og arbejdet i Det nye Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (Frontex).
Det er af afgørende betydning, at vi skelner mellem illegal og legal indvandring, når vi fremhæver betydningen af at sikre beskyttelse og at gennemføre Genève-konventionen. I denne henseende er det meget vigtigt, at der udvikles en proaktiv EU-politik for indvandring, og dets kvantitative og kvalitative forvaltning etableres, mens vi samtidig har spørgsmålet om stabilitet på vores arbejdsmarkeder in mente. En proaktiv EU-politik for indvandring er dog ikke det samme som illegal indvandring, der er underlagt kontrollen af organiseret kriminalitet. Som kommissær Frattini sagde, skal vi også se alvorligt på det faktum, at det illegale arbejdsmarked og den grå økonomi er skyld i menneskeligt og økonomisk kaos. EU's adskillige medlemsstater bør nu være i stand til at kunne diskutere dette faktum ærligt og åbent. For at dette kan ske, skal myndighederne være bedre i stand til at opdage smugling og menneskehandel og øge deres indsats for at beskytte menneskehandelens ofre. Den mest modbydelige form for organiseret kriminalitet, menneskehandel, er et europæisk fænomen, selv om vi næsten ikke taler om det. Finland ønsker at genoplive denne debat både hjemme og i EU.
Det er på den ene side meget vigtigt at overvåge den måde, hvorpå det udvidede EU besvarer vores borgeres krav, og hvad disse finder acceptabelt, og på den anden side kravene om intern sikkerhed. I denne forbindelse anser jeg det for meget vigtigt at forbedre beslutningsprocessen. Det er fuldstændig uacceptabelt, at vi skal bruge mere end et år på at tænke over, hvem vi skal vælge som Europols direktør. Det er også uacceptabelt, at vi, samtidig med at vi kræver kontrol ved eksterne grænser og en grænsestrategi, bør dvæle ved sagen, om hvilken by Det Europæiske Grænseagentur skal placeres i. Vi skal være i stand til at gennemføre et beslutningssystem, der sigter mod en bedre og mere troværdig sikkerhed.
Hvad angår den cykel, der blev efterspurgt i tidligere taler, vil jeg gerne sige, at Finland, som Tyskland, andre formandskaber og kommissær Frattini, gerne vil sætte denne cykel i et højere gear, og at vi sigter mod at anvende den til gavn for fælles sikkerhed og et mere sikkert Europa.
Formanden.
   - Tak, fru minister. Jeg tror, at det var den amerikanske præsident Jackson, der sagde: "Jeg kan lide støjen af demokrati". Det er det, De hører.
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er klar over, at det bliver yderst svært på meget få minutter selv at svare kort på alle forslagene og bemærkningerne fra dem, der tog ordet i de ca. to en halv time, som denne vigtige forhandling varede.
Hr. Rajamäki, De sagde tidligere, at forhandlingen i dag vedrører nogle af EU's prioriteringer, og en af dem er så afgjort bekæmpelse af terrorisme. Det har vi ikke talt så meget om i dag, men som De alle ved, kunne efterretningstjenesterne i tre europæiske lande - Det Forenede Kongerige, Danmark og Tyskland - takket være et indgående samarbejde her i sommer afværge nogle terrorangreb, der kunne have været ødelæggende. Terrorisme er stadig den farligste trussel mod vores demokrati.
Efter min mening er der ingen forbindelse mellem terrorisme og indvandring, og jeg er enig med dem, der påpegede dette. Der er ingen tvivl om, at indvandringen er endnu en prioritering og en udfordring for EU, og den udgør ikke nogen fare. Mange af Dem talte om udviklingssamarbejdspolitikker, navnlig med de afrikanske lande. Jeg kan fortælle Dem, at Kommissionen, som altid er relativt ambitiøs, når den udarbejder sine forslag, har foreslået, at der sættes 17 milliarder euro - et betragteligt beløb - af til den nye europæiske udviklingsfond, der f.eks. er rettet mod de afrikanske lande, og at de udviklingssamarbejdspolitikker, som mange ønskede, vil blive styrket tilsvarende.
Disse udviklingsssamarbejdspolitikker kommer til at vedrøre institutionernes stabilisering, bekæmpelse af korruption og god regeringsførelse. Alle disse udviklingssamarbejdsinitiativer kan forbedre evnen til at forebygge indvandringsstrømmene, sådan som mange af Dem håber.
Hr. Barón Crespo nævnte spørgsmålet om brugen af de disponible EU-midler. Jeg er helt enig med hr. Barón Crespo, og jeg vil endnu en gang opfordre medlemsstaterne til at foreslå nogle projekter. EU-midlerne kan udelukkende anvendes, hvis EU's medlemsstater har foreslået nogle projekter. Kommissionen har i de senere år stillet mange midler til rådighed, som desværre ikke er blevet brugt, fordi der manglede projekter. Jeg vil opfordre alle medlemsstaterne til at foreslå flere projekter, så der kan finansieres yderligere initiativer.
Der blev sagt meget om forebyggelse, beskyttelse og søgrænser med henvisning til Middelhavet. Vi vil forelægge et forslag til en integreret forvaltning af Middelhavsgrænsen for ministrene i Luxembourg. Jeg vil gerne sige en ting til dem, der rettede en meget skarp kritik - som jeg ikke er enig i - af det, der blev beskrevet som en slags "europæisk armada" med det formål at føre krig mod indvandrerne. Jeg vil gerne understrege - og det siger jeg navnlig henvendt til fru Flautre, som jeg respekterer meget højt - at hvis det ikke havde været for patruljeringen af Middelhavet og Atlanterhavet her i sommer, og hvis det ikke havde været for de tusindvis af kystvagter, politibetjente og sikkerhedsansatte, ville flere tusinde indvandrere have lidt druknedøden på havet.
Patruljeringens vigtigste formål er at redde folks liv på havet og ikke at føre krig mod indvandrerne. Der er således tale om lige det modsatte, eftersom det er i sikkerhedens interesse, at vi foreslår et system, som alle regeringerne har bedt os om.
Der er ingen tvivl om, at spørgsmålet om de sydlige middelhavslande fortjener at blive uddybet. Hvad Libyen angår, vil jeg nøjes med at sige, at landet har sagt ja til en forhandling med EU, som vi konkret vil indlede på baggrund af navnlig en garanti for den fulde overholdelse af bestemmelserne om den menneskelige værdighed og om respekten for det enkelte menneske. Det har vi bedt Libyen om, og det beder vi alle vores andre ikkeeuropæiske dialogpartnere om. Libyen har bedt om hjælp til kontrollen af sin sydlige grænse. Der er nemlig 2000 km af den libyske ørkengrænse, som det praktisk taget ikke er muligt at kontrollere, og en af de ting, som Libyen har bedt os om, er at hjælpe landet med at kontrollere grænsen bedre. Så kan Libyen til gengæld hjælpe os med at kontrollere folk, før de rejser, og ikke mindst med at udrydde menneskehandelen, som desværre ofte foregår via Middelhavet.
Det er vores pligt at indlede forhandlinger med Libyen, og det skal vi gøre på et grundlag af gensidig respekt mellem EU og de ikkeeuropæiske partnere. Den konference om indvandring, som Den Afrikanske Union og EU afholder i Tripoli, vil være endnu et budskab til Libyen om, at vi ønsker et seriøst engagement fra ikke bare Libyens, men også alle de andre nordafrikanske landes side.
Til sidst vil jeg komme ind på to spørgsmål, og det første er solidaritet. Der var mange, der talte om solidaritet. Jeg mener, at vi bør have en global indfaldsvinkel til solidariteten, ligesom vi har det til indvandringen, for vi skal navnlig være solidariske med ofrene for menneskehandel. Det er den første solidaritet, som vi skal vise.
Desuden er der den solidaritet, som vi skal vise de afrikanske lande, men også transitlandene, der selv er udsat for en ofte ukontrolleret menneskestrøm. Og også medlemsstaterne skal vise solidaritet med hinanden. Vi må ikke glemme vigtigheden af den gensidige solidaritet mellem landene i EU, som også er en af betydninger, ordet "solidaritet" skal have. Vi skal huske, at lande som Malta, de små Kanarieøer eller Lampedusa ikke selv er i stand til at tackle strømmen af illegale indvandrere. Også dette er solidaritet.
Der er ligeledes den menneskelige solidaritet med dem, som går i land på vores kyster, og den solidaritet, som landene langt fra Middelhavet skal vise de lande, der ligger omkring eller op til Middelhavet.
Det andet spørgsmål er respekten for loven. Mine damer og herrer, jeg tror ikke, at vi kan bede EU om at gøre det ulovlige lovligt. En lovovertrædelse er en lovovertrædelse. Hvis man handler med mennesker, bør man straffes hårdt og ufortøvet. Hvis man lader sort arbejde udføre og ulovligt unytter illegale indvandreres arbejdskraft, bør der være nogle sanktioner. Hvis man rejser til EU i strid med enhver lovgivning og bliver i EU i strid med enhver lovgivning, skal den europæiske politik respektere den menneskelige værdighed, men den skal også være troværdig og sende de mennesker, der har brudt loven, tilbage til deres hjemland. Ellers giver vi folk det indtryk, at der ikke sker noget ved at bryde loven.
Min sidste bemærkning vedrører vores institutionelle og konstitutionelle politik. Det har vi talt meget om. Det er - sådan som hr. Schulz og mange andre sagde - nødvendigt med nogle visioner for at styre og iværksætte de politiske processer. Jeg kan ikke forestille mig, at vi kommer bagefter det civile samfund, og jeg kan ikke forestille mig, at vi som institutioner forventer, at det civile samfund prikker til os eller måske endda viser sin utilfredshed med vores politiske ledelse.
Mange sagde, at vi skal give afkald på den nationale egoisme. Det er efter min mening et centralt spørgsmål. Hvis vi - og medlemsstaternes regeringer - forstår, at det heller ikke er nogen fordel for dem at låse sig fast i national egoisme, vil regeringerne forstå, at den nationale stolthed, som mange af os anser for vigtig, kan forsvares på en meget bedre måde, hvis vi samler vores fælles politikker.
At forsvare den nationale stolthed ved at sige, at indvandring og terrorisme kan tages op som rent nationale politikker, er ikke at forsvare den nationale stolthed, og det er heller ikke at forsvare de vigtige principper i en lang række landes traditioner. På denne måde efterkommer man ikke borgernes ønsker. Derfor er det nødvendigt med nogle modige politiske visioner, som går i en anden retning.
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke alle 63 talere, som deltog i forhandlingen. Jeg vil også gerne takke ministeren for hans kortfattethed og kommissæren for hans forkærlighed.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
John Attard-Montalto (PSE ).
   - "Forebyggelse er bedre end helbredelse" er en populær talemåde. Her drejer det sig om både forebyggelse og helbredelse.
Der hersker ingen tvivl om, at EU endelig forstår, at de problemer, som Malta og andre middelhavslande, der er ramt af indvandringsfænomenet, står over for, i den sidste ende bliver hele Europas problem. Og det er det Europa, som Malta ønskede at tiltræde. Der er intet mere ædelt end solidaritet. Nogle kritiserer imidlertid EU for at yde for lidt for sent. Måske har de ret, men bedre sent end aldrig. To både til at patruljere strækningen mellem Gibraltar og Alexandria er helt utilstrækkeligt, men på den anden side er Libyens anmodning om hjælp til at kontrollere dets 2.000 km lange indlandsgrænse overordentligt gode nyheder, navnlig for Malta. Dette er en del af forebyggelsespolitikken.
Helbredelsen af fænomenet er langt vanskeligere. Medmindre de særegne afrikanske problemer med fattigdom, borgerkrige, sygdom, sult, arbejdsløshed, korruption og udlandsgæld løses og afhjælpes med et system med god regeringsførelse og retfærdighed, vil problemet med ulovlig indvandring forblive uløseligt.
Jeg er nødt til at kritisere nogle europæiske lande for at skændes om finansiel bistand til deres partnere - Malta, Italien, Spanien og Grækenland - som gør deres bedste for at løse problemet med ulovlige indvandrere.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Der er ingen tvivl om, at det har høj prioritet at fastlægge en fælles asyl- og indvandringspolitik, selv om medlemsstaterne hidtil ikke har været lige villige til at tage dette spørgsmål op.
Efter min mening er det dog endnu mere tvingende nødvendigt, at vi gør noget ved den illegale indvandring, som hidtil - på trods af institutionernes gentagne opfordringer til samarbejde - hovedsagelig har været en byrde for de medlemsstater, der ligger ved EU's naturlige grænser. Det haster således med at finde konkrete løsninger, der kan regulere fænomenet og dæmme op for det. Det er en god idé at koordinere de forskellige medlemsstaters grænsepoliti, men det er ikke nok.
Forslaget om at oprette en fælles grænsetaskforce er uvtivlsomt den mest velegnede løsning, og jeg vil gerne takke det finske formandskab for at have nævnt det. Desuden er en dialog med og støtte til de lande, som indvandrerne kommer fra, og som de rejser igennem på deres vej til Europa, absolut nødvendig for enhver varig og effektiv løsning.
Jeg håber, at de kommende formandskaber - og først og fremmest Tyskland, som modtager en stor del af den indvandringsstrøm, der går igennem de sydlige grænser - forstår at tackle dette spørgsmål på en beslutsom måde og opnå enighed om et emne, der vedrører alle de europæiske borgere på tæt hold og EU's vanskelige sociale balance. 
Formanden.
   - Jeg vil benytte lejligheden til at byde medlemmerne af en kinesisk delegation under ledelse af viceminister Qiu Yuanping velkommen i den officielle loge.
Fru Qiu er Folkerepublikken Kinas viceudenrigsminister. Delegationen er her for at møde en række politiske grupper og formanden for Udvalget om International Handel, formanden for Delegationen for Forbindelserne med Folkerepublikken Kina og formanden for Delegationen for Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU. Jeg ønsker dem et lærerigt ophold i Europa-Parlamentet.
- Hjerteligt velkommen alle sammen!
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg glæder mig over Libanons premierministers besøg i eftermiddag, men jeg beklager dybt, at spørgetiden til Rådet er blevet aflyst for at give plads til dette, uden at Formandskonferencen har gjort noget forsøg på at flytte den til et andet tidspunkt.
Spørgetiden er en af Parlamentets vigtige demokratiske traditioner. Den er vores eneste mulighed for at spørge Rådet om ting af betydning for os og vores vælgere. Den er central for vores arbejde. Det er anden gang i år, at den pludselig er blevet aflyst. Jeg anmoder Dem indtrængende om at sørge for, at der ikke bliver nogen tredje gang.
Formanden.
   - Vi tager Deres bemærkninger til efterretning, hr. Bushill-Matthews. 

Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Martine Roure (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne opfordre Dem til at stemme for den lovgivningsmæssige beslutning i min betænkning om beskyttelse af personoplysninger under tredje søjle. Her til formiddag har hr. Rajamäki ført de moralske forpligtelser, som de tidligere formandskaber har påtaget sig, ud i livet. Den finske formand har gjort beskyttelsen af personoplysninger til en prioritet, og det vil jeg gerne takke ham for i dag. Og så vil jeg i øvrigt gerne benytte lejligheden til at takke formanden for hans tilstedeværelse. Rådet skal forelægge en tekst i begyndelsen af 2007, hvor det skal tage højde for vores mening. Derfor opfordrer jeg Dem til at stemme for denne betænkning. 

Roberto Musacchio (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! De må undskylde, hr. formand, men man har gjort mig opmærksom på, at der er en fejl i den franske oversættelse af ændringsforslag 29. Eftersom det er os, der har stillet dette ændringsforslag, vil vi gerne have, at ordene "" bliver rettet til "", så de er i tråd med tankegangen bag den franske tekst. Det er forslagsstillernes politiske vilje. Vi anser det for at være en fejloversættelse.

Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Der er en fejl i punkt 29 i den nederlandske udgave. Jeg er ingen ekspert i nederlandsk - men jeg bliver bedre! Mig bekendt er ordene ikke en korrekt oversættelse af det, der står i den engelske udgave, nemlig . Jeg tror, at mine nederlandske kolleger vil give mig ret og måske også vil give mig 13 i nederlandsk! Jeg vil understrege, at det er den engelske udgave, der er den autentiske tekst.

Alain Lipietz (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Der er en fejl i vores ændringsforslag. Det er naturligvis tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, det drejer sig om, eftersom sætningen vedrører deres liberalisering og ikke vedrører de øvrige forsyningspligtydelser. Det er altså tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og ikke forsyningspligtydelser, der er tale om. 

Alain Lipietz (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Den samme anmodning, nemlig at få erstattet forsyningspligtydelser med tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. 


Formanden
   . - Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance foreslår, at vi ændrer rækkefølgen af afsnit 28 og 29 og samler dem i et enkelt punkt.
Er der nogen, der er imod?
Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance foreslår ligeledes, at der indsættes et afsnit 30 før afsnit 22.
Er der nogen, der er imod? 
Camiel Eurlings (PPE-DE ),
   Hr. formand! Det gør ikke den store forskel, men vi foretrækker den oprindelige rækkefølge, og derfor går vi ikke ind for, at punkt 30 flyttes.
Formanden.
   - Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance foreslår ligeledes, at vi indsætter punkt 33 før punkt 31 og samler dem i et enkelt punkt.
Er der nogen, der er imod?
Camiel Eurlings (PPE-DE ),
   Hr. formand! Jeg ønsker ikke at forsinke afstemningen yderligere, men også her foretrækker vi den oprindelige rækkefølge, fordi vi mener, at den er bedre.

Jan Marinus Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg har et simpelt mundtligt ændringsforslag til teksten. Forslaget går ud på, at den tyrkiske regering bør oprette en ekspertkomite, "i FN-regi" til at undersøge spørgsmålet om folkedrab. Dette er vores idé, ikke deres idé, så for at gøre det klart, at vi foreslår, at denne komité også bør arbejde i FN-regi, ønsker vi at forbedre teksten ved at erstatte "i FN-regi" med "som bør være i FN-regi". Vi tilføjer altså ordene "som bør være".

Camiel Eurlings (PPE-DE ),
   Hr. formand! Jeg vil gerne for tydelighedens skyld have foretaget en ændring i stemmelisten for medlemmerne af min delegation. Ved den delte afstemning om den oprindelige tekst i punkt 72 står der fejlagtigt et minus, både ved den første og ved den anden del. Begge skal ændres til plusser, således at der ikke kan herske nogen som helst misforståelse derom. Vi stemmer for den første og den anden del i afstemningen ved navneopråb. 

Camiel Eurlings (PPE-DE ),
   Hr. formand! Jeg ser, at de mundtlige ændringsforslag er blevet omdelt. De er blot en ajourføring af dette ændringsforslag, så jeg mener ikke, at vi behøver at diskutere dem ret meget.

Camiel Eurlings (PPE-DE ),
   Hr. formand! Afstemningen om denne betænkning gør en ende på en intensiv proces, der har varet nogle måneder. Således som Parlamentet har stemt om ændringsforslagene, resulterer afstemningen i, at betænkningens tekst nu er meget tæt på den oprindelige tekst, som jeg som ordfører forelagde Udenrigsudvalget. Betænkningen er streng, men også retfærdig. Retfærdig, fordi vi i Parlamentet giver udtryk for, at vi er seriøse og engagerede, men ligeledes retfærdig, fordi vi også af Tyrkiet kræver, at det viser sit engagement, både hvad angår gennemførelsen af Ankara-protokollen inden årets udgang, og hvad angår politiske reformer på områderne ytringsfrihed og religionsfrihed inden udgangen af 2007.
Heller ikke hvad angår det armenske folkedrab, skal der herske nogen misforståelse om teksten. Selv om det strengt taget ikke er en formel betingelse, synes vi, det er uomgængeligt for et land på vej mod Europa, at det gør op med fortiden. Jeg håber derfor, at Tyrkiet også opfatter dette punkt 50 som en ekstra opmuntring til sammen med dets naboland Armenien at se kendsgerningerne i øjnene. 
Hr. formand, jeg har draget den slutning, at betænkningen er retfærdig, men hård. Europa-Parlamentet lever med denne betænkning op til sit ansvar for at beskytte de europæiske værdier og tiltrædelseskriterierne. Derfor anmoder jeg samtlige medlemmer om at støtte betænkningen så bredt som muligt. Jeg håber, at Tyrkiet vil opfatte den som et incitament til at fremskynde reformerne.
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. Vi fortsætter med stemmeforklaringerne.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand! Jeg stemte for Roure-betænkningen, fordi kampen mod terrorismen er en velkommen undskyldning for USA til at tvinge andre til at udlevere personrelaterede data. Europæiske databeskyttelsesforanstaltninger kategoriserer imidlertid USA som et usikkert tredjeland med hensyn til datasikkerhed, hvilket ikke er foreneligt med aftalen om passagerdata, der i sig selv er kritisabel. Tilsyneladende bliver bankerne også presset til at udlevere oplysninger om pengeoverførsler. Alt sammen - det håber vi i hvert fald - i den gode sags tjeneste. Ikke desto mindre skal EU holde op med legitimere visionen om et overvåget og kontrolleret menneske. I stedet for dette bør EU atter tage databeskyttelsen alvorligt.
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Betænkningen er tydeligvis et yderligere skridt hen imod en fuldstændig harmonisering af medlemsstaternes strafferetlige system. Som altid plejer sådanne forslag at betyde et langtrukkent og meget kompliceret kompromis mellem landene. Junilisten er og har altid været en trofast tilhænger af medlemsstaternes selvbestemmelsesret, når det gælder det strafferetlige område, og vi værner om retssikkerheden. Betænkningen giver bl.a. private aktører ret til at få adgang til meget følsomme personoplysninger under visse forudsætninger, hvilket efter Junilistens opfattelse ikke kan anses for at rumme en tilstrækkelig retssikkerhed. Ganske vist indeholder Parlamentets ændringsforslag visse garantier for den personlige retssikkerhed, men forslaget i sin helhed indebærer et stort skridt henimod overstatslig kontrol med kernen i en retsstats selvbestemmelsesret, nemlig strafferetten.
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   KKE stemmer imod betænkningen, fordi den som helhed, på trods af de enkelte forslag til forbedringer af Kommissionens direktivforslag, er udtryk for accept af en tankegang, som simpelthen er en ubegrænset og i praksis ukontrollabel mulighed for, at politimyndighederne og de repressive mekanismer ikke kun i EU-medlemsstaterne, men også i tredjelande (dvs. USA) og selv private kan indsamle, bearbejde og udveksle alle personlige data om en hvilken som helst EU-borger, herunder data vedrørende borgernes politiske og faglige aktiviteter og deres ideologiske, filosofiske og religiøse overbevisninger!
Nu er alle EU-borgere i sigtekornet på den gigantiske "registreringsmekanisme", som EU arbejder for, idet det bliver tilladt at indsamle og overføre persondata for en hvilken som helst person, som ikke engang behøver være mistænkt for en lovovertrædelse, men udelukkende af hensyn til den offentlige orden og sikkerhed!
Retten til et privatliv og beskyttelsen af persondata ophæves i realiteten, eftersom man med forslaget til et direktiv om såkaldt beskyttelse af persondata gør undtagelserne fra denne beskyttelse til reglen blot med en uhæmmet påberåbelse af hensyn til den offentlige sikkerhed, og beskyttelsen af data er undtagelsen, som det vel at mærke er næsten umuligt at anvende.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for betænkningen af hr. Diaz de Mera Garcia Consuegra om forslag til Rådets afgørelse om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri (Pericles-programmet). Det er en meget vigtig faktor for, at vores enhedsvaluta fungerer, som den skal, og det glæder mig, at afgørelsen også omfatter de medlemsstater, der ikke er med i euroområdet. Det er interessant at bemærke, at selv om antallet af falske eurosedler synes at ligge stabilt på 50.000 om måneden, er antallet af falske mønter eksploderet på bekymrende vis. Denne situation burde få os til at overveje, om ikke det ville være en fordel at indføre en eneuroseddel på linje med den amerikanske endollarseddel for at undgå falskmøntneriet og samtidig tilgodese en vis praktisk anvendelighed for de handlende og borgerne. 
Fernand Le Rachinel (NI ),
   Siden euroens indførelse og den tilsvarende tilbagetrækning af unionslandenes nationale valutaer kan man notere en eneste positiv ting, nemlig faldet i falskmøntneriet.
I 2005 var det samlede antal falske euromønter, der blev inddraget, således langt lavere end det samlede antal falske mønter i de gamle valutaer før euroens indførelse. 
Det kan vi især takke det gode samarbejde mellem Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, Den Europæiske Centralbank, Interpol og de kompetente nationale myndigheder for.
Men ud over rent og skært falskmøntneri er der endvidere i den senere tid dukket nye mønter op, der til forveksling ligner toeuromønter. Den 1. januar 2005 fik Tyrkiet nemlig en ny valuta, den nye tyrkiske lire. Når man ser den nye enliremønt, opdager man, at den er fuldstændig magen til og har de samme dimensioner som toeuromønten. Et tilfælde eller habil forfalskning? Hvem ved ...
Problemet er, at disse tyrkiske mønter allerede er i omløb i Europa, uden tvivl som et varsel om Tyrkiets indtræden i Europa, som vores europæiske ledere og eurokrater har bekendtgjort til trods for folkenes egen vilje. 
Pas på, Tyrkiet står mere end nogensinde før for døren! 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   Jeg vil undlade at stemme om denne betænkning, da jeg mener, at EU bør bruge lige så mange ressourcer på at beskytte den svenske krone og andre EU-valutaer og ikke ensidigt beskytte euroen. Bekæmpelse af forfalskning er naturligvis positivt i sig selv, specielt når den er baseret på samarbejde og konferencer og ikke øget politiovervågning.
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand! Vi har ikke stemt for betænkningen af hr. Demetriou, og det på trods af at betænkningen i ganske væsentlig grad forbedrer Rådets forslag til rammeafgørelse. Hvorfor har vi ikke stemt for den? Fordi hele dette instrument trods alt stadig er yderst uklart. Hvad betyder det helt nøjagtigt, at der tages hensyn til de straffedomme, der afsiges i en anden medlemsstat? Drejer det sig om at tage hensyn til dem for at undgå at anvende -reglen og dermed undgå uretfærdige dobbeltstraffe? Det ville være helt naturligt.
Eller handler det i stedet om at tage hensyn til dem for at få en person opfattet som værende skyldig på grund af hændelser, der ikke betragtes som værende kriminelle i personens hjemland? Vil f.eks. historikeren David Irving, der i dag sidder uretmæssigt fængslet i Østrig for en meningsforbrydelse, blive opfattet som en forbryder, en vaneforbryder, når han forhåbentlig om kort tid vender tilbage til sit hjemland, på trods af at han uden tvivl er den britiske historiker, der har størst indsigt i Anden Verdenskrigs historie?
Det var et par af tekstens uklarheder, som efter vores mening retfærdiggør vores tilbageholdenhed, især da der findes en konvention på området, nemlig 1970-konventionen. Som det med rette fremgår af betænkningen, kan en rammeafgørelse ikke unilateralt ændre en international konvention. Dette rejser i øvrigt spørgsmålet om de stater, der ikke er medlem af EU, men som har ratificeret konventionen. Dette forbehold, som vi er nået frem til efter konventionens ratificering, rejser et nyt spørgsmål i international ret, som vi foretrækker at besvare ifølge den konventionelle internationale rets bestemmelser. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for den fremragende betænkning af hr. Demetriou om forslag til Rådets rammeafgørelse om hensyntagen til straffedomme afsagt i andre medlemsstater i EU i forbindelse med en ny straffesag. Det indre marked og europæernes mobilitet i Unionen gør det nødvendigt at definere betingelserne for, at der skal kunne tages hensyn til en dom afsagt i en medlemsstat i forbindelse med en ny straffesag vedrørende andre hændelser i en anden medlemsstat. Det er yderst vigtigt at få indført princippet om gensidig anerkendelse af domme med indsamling og udveksling af de hermed forbundne relevante oplysninger. Det er en betingelse, der ganske vist ikke er nok, men den er nødvendig for at kunne gå i retning af et europæisk retligt område, da vi har den overbevisning, at det europæiske demokrati især skal støtte sig på retten, og modsat at retten skal udgå fra demokratiet.
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten mener, at den personlige retssikkerhed er et meget vigtigt spørgsmål, som man ikke bør gå på kompromis med. Strafferetten udgør kernen i et lands suverænitet og selvbestemmelsesret. At der i dag eksisterer vidt forskellige retskulturer inden for EU er der ingen tvivl om, og det samme gælder i forbindelse med retssikkerheden og upartiskheden inden for domstolsvæsenet. Forslaget indebærer en fare for udhuling af Haag-konventionen om straffedommes internationale retsvirkning. Konventionen blev underskrevet helt tilbage i 1972 og har fungeret godt siden da.
Junilisten mener virkelig, at Parlamentets ændringsforslag er mere gennemtænkte, men at forslaget i sin helhed er et yderligere skridt henimod en overstatslig union. Derfor agter vi at stemme nej til forslaget af principielle årsager.
Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL ),
   Et uomstødeligt princip i alle moderne straffelovgivninger er princippet om , dvs. ingen straf uden lov, i henhold til hvilket der kun kan idømmes strafferetlige domme for noget, som var strafbart på det tidspunkt, hvor handlingen blev begået.
Med hensyn til den foreliggende rammebeslutning betyder dette, at der ikke må tages hensyn til en dom afsagt i stat "A" i en ny straffesag i stat "B", hvis den til grund liggende handling i stat "B" ikke ville have været strafbar i henhold til dennes nationale lovgivning. Da dette i sidste ende kun kan fastslås ved, at f.eks. en dommer i stat "B" gennemfører hele sagen fra stat "A" samt fremlægger bevisførelse, herunder f.eks. genafhøring af vidner - hvilket hverken er ønskeligt eller muligt - skal det være tilstrækkeligt, at han har begrundet tvivl om, hvorvidt handlingen var strafbar. Hvis en dommer har denne tvivl, skal det ikke længere være tilladt for ham at tage hensyn til en sådan tidligere dom.
Desværre er dette ikke udtrykkeligt reguleret i den foreliggende rammebeslutning. Jeg stillede et ændringsforslag hertil, men vi havde imidlertid ikke nok forhandlingstid tilbage til at behandle dette i udvalget, fordi fristen for ændringsforslag var i sommerferien, og fordi afstemningen fandt sted lige derefter, uden at vi havde mulighed for yderligere drøftelser i udvalget herom. Det beklager jeg meget, for hvis vi havde haft lidt mere tid, havde vi kunnet undgå det skitserede problem.
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Vi må understrege, at samarbejde i højere grad end harmonisering må ligge til grund for enhver foranstaltning på dette område. Betænkningen er uden tvivl formålstjenlig, men det er helt påkrævet, at vi gentager, hvor vigtigt det er at respektere forskellige nationale retlige traditioner i stedet for at følge den slagne vej. Derfor har mine britiske konservative kolleger og jeg undladt at stemme om betænkningen.
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Betænkningen går i retning af en homogenisering af de strafferetlige procedureregler og et ønske om at lægge strafferetten ind under EU som led i gennemførelsen af Haag-programmet om skabelsen af et fælles område med sikkerhed, frihed og retfærdighed.
Man foreslår at ændre Kommissionens forslag til afgørelse i en endnu mere reaktionær retning, idet man giver mulighed for, at en medlemsstat kan tage hensyn til en retsafgørelse, der er afsagt i en anden EU-medlemsstat mod en person, også selv om den forseelse, den pågældende er blevet dømt for, ikke er strafbar ifølge retssystemet i den stat, som tager den i betragtning!
På denne måde tilvejebringer EU-lovgivningen endnu et værktøj til forsøget på at gennemtvinge EU's overnationale lovbestemmelser i den nationale straffelovgivning, som fastsætter den adfærd, man i EU mener skal betegnes strafbar.
Det er endnu et skridt, der strammer grebet om individets friheder. Det er rettet mod græsrodsbevægelsens aktivitet og skaber forudsætningerne for, at denne bevægelses kamp og aktiviteter kan karakteriseres som strafbare.
KKE stemmer imod betænkningen og opfordrer arbejdstagerne til at forstærke deres indsats gennem arbejderbevægelsen og den folkelige bevægelse for at forsvare de demokratiske rettigheder og folkets frihedsrettigheder. 
Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg stemte imod mit partis indpisker i forbindelse med betænkningen af Capoulas Santos om fiskeriaftalen med Guinea-Bissau. I løbet af de sidste syv år er jeg blevet mere og mere betænkelig ved karakteren af de forskellige fiskeriaftaler, som EU har med mange og forskellige lande. Det har været afspejlet i min afstemning hidtil.
For få år siden læste jeg Revisionsrettens beretning om en række af disse fiskeriaftaler, som især rejser spørgsmål og tvivl om, hvorvidt de er til fordel for de pågældende lande. Der er absolut en lille fordel for de lokale fiskersamfund, og absolut ingen fordele for det lokale fiskeris økologi. Især bryder jeg mig ikke om, at EU støvsuger havet for billige fiskerirettigheder, som rige og navnlig spanske fiskerflåder misbruger, og derfor stemte jeg imod netop denne betænkning.
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Denne fiskeriaftales forlængelse muliggør en bedre forberedelse af den nye samarbejdsaftale mellem EU og Guinea-Bissau.
I øjeblikket er den største vanskelighed for fællesskabsflåden den alvorlige mangel på ressourcer til kontrol og overvågning af Guinea-Bissaus eksklusive økonomiske zone, navnlig uden for de 12 sømil, hvilket betyder ulovligt fiskeri, der bringer bæredygtigheden af EF-fiskerfartøjers fiskeri i fare.
Med denne forlængelse opretholdes den europæiske flådes fiskerimuligheder, og Guinea-Bissaus regering får mulighed får at sikre EU forudsætninger for god praksis, der tager hensyn til fiskeressourcernes bæredygtighed.
Jeg stemmer for betænkningen. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand! I dag bliver vi anmodet om at godkende endnu en fiskeriaftale, der eksporterer vores katastrofale politikker til et tredjeland. Disse aftaler fremmer ikke udvikling, bevarelse eller EU's troværdighed, og jeg vil vedblive med at stemme imod dem.
Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg stemte ikke for Pittella-betænkningen om forslag til ændringsbudget nr. 4/2006. Det er ikke fordi, jeg ikke har nogen respekt for ordføreren - faktisk har jeg enorm respekt for hr. Pittella, og jeg er sikker på, at netop denne justering i budgettet er god. Men jeg har et problem med processen: en afstemning med kvalificeret flertal uden at det anføres, hvordan de enkelte har stemt, ingen kontrol af de afgivne stemmer og absolut ingen undersøgelse af processen bag dette.
Jeg vil viderebringe mange af mine vælgeres bekymringer over det europæiske budget. Jeg var for nylig til møder i både Daventry og Brixworth i mit distrikt, hvor der blev udtrykt bekymring over, at budgettet ikke anvendes og gennemføres korrekt. Overførsel af enorme pengesummer mellem budgetposter, som ikke afspejler Parlamentets velovervejede politiske synspunkter under budgetproceduren, er en bekymrende udvikling, der bliver mere og mere udtalt. Derfor stemte jeg ikke for Pittella-betænkningen.
Lena Ek, Cecilia Malmström og Anders Wijkman (PPE-DE ),
   Vi har i dag stemt om et ændringsbudget, som vedrører EU-budgettets indtægtsside. Ændringsbudgettet omfatter bl.a. den tekniske omregning af de bidrag, som er nødvendige for at finansiere den britiske rabat. Vi mener, at det er urimeligt og gammeldags, at en medlemsstat har fået tildelt en sådan fordelagtig særstilling, og i den sammenhæng vil vi godt understrege vigtigheden af denne revision af EU's budget, som efter planen skal gennemføres i 2008/2009. Det er af største vigtighed, at denne revision både kommer til at omfatte den britiske rabat og den fælles landbrugspolitik.
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi stemte imod denne betænkning, fordi man heri er afvisende over for Ministerrådets forslag om ændringsforslag 3. I modsætning til flertallet i Budgetudvalget mener vi, at Ministerrådet godt kan reallokere udgifter mellem EU's forskellige institutioner under budgetforhandlingerne, hvis dette anses for at være hensigtsmæssigt.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Med vedtagelsen af Progress-programmet samles alle de fællesskabsaktioner, der før var delt over flere programmer: bekæmpelse af forskelsbehandling, fællesskabsstrategien for ligestilling mellem mænd og kvinder, tilskyndelsesforanstaltninger på beskæftigelsesområdet, aktiviteter vedrørende arbejdsvilkår og aktioner mod social udstødelse.
Under debat- og forhandlingsfasen lykkedes det at ændre flere dele af Kommissionens oprindelige Progress-forslag, herunder som følge af vores forslag, navnlig i den udtalelse fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, som jeg var ordfører for, men det vigtige punkt om medfinansiering er dog ikke blevet ændret. Det betyder et tilbageskridt for de organisationer, der arbejder med fattigdom og social udstødelse, for medfinansieringen er faldet fra 90 % i 2001 til de nuværende 80 %, der gælder for alle. Der kan findes undtagelser, som dog er meget vanskelige at få godkendt.
Det er den vigtigste årsag til, at vi undlader at stemme for denne betænkning til støtte for Progress-programmet. 
Roger Helmer (NI ),
   Som så meget, vi ser her i Parlamentet, er målene med dette program velmente.
Men jeg tvivler på, at det får nogen særlig praktisk betydning. Det foreslåede budget på 650 millioner euro er både for meget og for lidt. For meget, fordi et sådant beløb, hvis det anvendes klogt, sandsynligvis kunne være til en smule gavn. For lidt, fordi det med ca. 1,5 euro for hver EU-borger ikke kan skabe de forventede omfattende ændringer. De fleste af pengene vil blive brugt på administration, tildeling og vurdering, og meget lidt vil blive brugt til at opnå resultater.
Hvornår lærer vi det? Gang på gang ser vi velmente programmer som dette, der ikke giver de forventede resultater. Alligevel forsøger vi igen og igen. Det er håbets sejr over erfaringen.
Men nu står vi her med endnu et centraliseret forsøg på at bringe verden i orden. Lad os være brutalt ærlige. Hovedvirkningen af denne foranstaltning vil være at få Parlamentets medlemmer til at føle, at vi har "gjort noget". Den vil give os en følelse af selvretfærdighed. Men den vil gå hen over hovedet på dem, som det var meningen, at den skulle hjælpe.
Vi spiller violin, mens Rom brænder. Eller måske burde jeg sige, at vi spiller violin, mens Rom-traktaten brænder.
Carl Lang (NI ),
   For perioden 2007-2013 vil Progress-programmet absorbere fællesskabsprogrammerne vedrørende social beskyttelse, arbejdsvilkår osv. i en og samme tekst. Dette sammensurium er endnu et af de utallige socialt uanvendelige instrumenter på linje med den ineffektive Lissabon-strategi for økonomisk vækst i Europa.
Dette program har endvidere et klart ideologisk tilsnit. Ligestilling mellem mænd og kvinder og hensyntagen til de handicappedes interesser er ganske vist yderst prisværdige målsætninger, og forsvaret af personer, der risikerer at blive udsat for diskrimination på fællesskabsplan som følge af deres race eller etniske oprindelse, religion eller religiøse overbevisning kan være et middel til at bringe de modstandere af den immigrationspolitik, der for øjeblikket føres i de europæiske lande, som gennem de seneste 30 år har sået tvivl om vores sociale sikringsordninger, til tavshed.
Ud over de med projektet forbundne omkostninger styrker det Bruxelles' eurobureaukraters beføjelser, som bærer et tungt ansvar for flere af vores industriers ruin, ødelæggelsen af vores kampagner og dermed den sociale tilbagegang, de europæiske folk lider under. 
Kun et nyt fædrelandenes Europa bygget på national solidaritet vil gøre det muligt at gøre reelle sociale fremskridt i vores lande. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Det overordnede formål med fællesskabsprogrammet for beskæftigelse og social solidaritet, Progress, er at yde økonomisk støtte til gennemførelsen af EU's målsætninger inden for beskæftigelse og social- og arbejdsmarkedspolitik og således bidrage til virkeliggørelse af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsordens mål inden for Lissabon-strategiens rammer.
Den politiske delaftale om den fælles holdning omfatter allerede størstedelen af Europa-Parlamentets ændringsforslag til den foreslåede tekst. I det store og hele indtager Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen sammenfaldende holdninger til dette program.
Jeg giver derfor min fulde støtte til den fælles holdning, fordi den indebærer, at der skabes gunstige betingelser for en hurtig vedtagelse af den beslutning, hvormed programmet oprettes. Teksten ændrer ikke substansen i Kommissionens oprindelige forslag, men den skaber større klarhed og gennemsigtighed, hvad angår programmets gennemførelse og især de budgetmæssige spørgsmål. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Som Europa bliver ældre, og økonomien globaliseres, bliver det mere nødvendigt at vie socialpolitikken særlig opmærksomhed for at styrke den regionale og sociale samhørighed i Europa.
Progress-programmet er mere end et vigtigt socialpolitiske instrument, da det betyder, at Parlamentet anerkender, at socialpolitikken fortsat skal spille en afgørende rolle, hvad angår beskæftigelsesfremme, social beskyttelse og integration, arbejdsvilkår, bekæmpelse af forskelsbehandling, forskelligartethed og ligestilling mellem mænd og kvinder.
Det er selvsagt meget vigtigt, at Europa forbedrer sine vækstindikatorer.
For at det kan ske, er det dog afgørende, at medlemsstaterne forstår, at der er mange grundlæggende områder, hvor der bør gøres fremskridt, f.eks. en mere beslutsom opbygning af det indre marked.
Denne vision, der fordrer mere Europa og mindre national egoisme, er også afgørende for, at den regionale og sociale samhørighedspolitik får succes.
Jeg glæder mig over den forenkling, som Progress-programmet vil indebære, idet det samtid viderefører de aktiviteter, der har hørt under fire tidligere programmer, i samklang med Kommissionens hensigt om at konsolidere og simplificere EU's finansielle instrumenter. 
Bernadette Bourzai (PSE ),
   Jeg har stemt for den samstemmende udtalelse om de strategiske retningslinjer for samhørighed, men jeg vil gerne understrege, at reformen af regionalpolitikken har fundet sted under vanskelige forhold som følge af fornyelsen af de finansielle overslag, men også under relanceringen af Lissabon-strategien, hvilket klart har styret dens formål i en anden retning.
Men en ny retning, som udelukkende går efter innovation, videnøkonomi, konkurrenceevne i de gamle medlemsstater, er ikke nok til at sikre målene om territorial samhørighed og bæredygtighed, som efter min mening har fortrinsret.
Især beklager jeg, at øremærkningen af bevillingerne til Lissabon-målsætningerne og udgiftsklassificeringen ikke er blevet forelagt Parlamentet til godkendelse.
Jeg beklager endvidere, at der ikke er blevet taget højde for samhørighedens territoriale dimension som en fuldt berettiget strategisk retningslinje. Hvad angår udviklingen af de isolerede landområder, er dette imidlertid ikke tilstrækkeligt. Jeg er bekymret over, hvilken skæbne de kommer til at lide under programmeringen, for vi har endnu ikke nogen klar skillelinje mellem foranstaltningerne under EFRU og ELFUL, som er integreret i den fælles landbrugspolitik, og hvis midler er meget begrænsede. 
Brigitte Douay (PSE ),
   Fællesskabets strategiske retningslinjer for 2007-2013 er endelig blevet vedtaget i Europa-Parlamentet. Jeg har stemt for henstillingerne fra ordføreren, som er enig i disse retningslinjer.
Jeg har ikke desto mindre under drøftelserne henledt Kommissionens opmærksomhed på den udfordring, det grænseoverskridende samarbejde udgør, som skal gøre det muligt at mindske forskellene mellem Unionens grænseområder, under forudsætning af at en uensartet tildeling af midler fra strukturfondene som følge af statistiknomenklaturen ikke spænder ben for samhørighedsmålet og øger ulighederne.
Det er vigtigt at sikre afbalancerede betingelser for den økonomiske, sociale og territoriale udvikling på begge sider af grænsen og at lægge særlig vægt på programmerne vedrørende det grænseoverskridende samarbejde. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   Hurtig vedtagelse af forslaget til Fællesskabets strategiske retningslinjer for samhørighed er af største betydning for den igangværende proces i medlemsstaterne med at programlægge støtte fra de europæiske fonde under reformen af samhørighedspolitikken for 2007-2013, så de nye finansieringsprogrammer kan blive operative fra 1 januar 2007.
Europa-Parlamentet har haft lejlighed til at udtale sig om retningslinjerne på sit møde den 18. maj i en beslutning baseret på Constanze Krehls betænkning om forberedelsen af den samstemmende udtalelse om Fællesskabets strategiske retningslinjer for 2007-2013 (Samhørighedspolitikkens bidrag til vækst og beskæftigelse), som jeg støttede, og som jeg derfor stemte for.
Henstillingen om samstemmende udtalelse om forslag til Rådets beslutning om Fællesskabets strategiske retningslinjer for samhørighed af Constanze Krehl hviler på nævnte beslutning af 18. maj.
Jeg her derfor stemt for igen. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Efter at Europa-Parlamentet har givet sin billigelse til Fællesskabets strategiske retningslinjer for samhørighed for 2007-2013, skal medlemsstaterne indlevere deres nationale referencerammer.
Vi er ikke enige i den ændring, som disse strategiske retningslinjer indebærer, da samhørigheden underordnes konkurrenceevnen, så de økonomiske og sociale samhørighedsmål indordnes under "Lissabon-strategiens" mål og dens neoliberale dagsorden om liberalisering af markeder og offentlige tjenester, fremme af deregulering og usikker beskæftigelse, privatisering af social sikkerhed og kommercialisering af undervisning og forskning.
Det er således en dagsorden, der bringer den økonomiske og sociale samhørighed i fare, og som fremmer regionale og sociale uligheder.
Indførelse af en minimumskvote for midler til disse formål - defineret som mindst 60 % for konvergensregionerne - er derfor uacceptabel, da den sætter modstridende mål op mod hinanden, når midlerne ydermere er reduceret til 0,37 % af Fællesskabets BNP i forhold til 0,41 % i den tidligere ramme.
Derudover er vi - særlig i denne sammenhæng - heller ikke enige i, at brugen af offentlig-private partnerskaber udvides.
Vi har derfor stemt imod. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg lykønsker ordføreren, fru Krehl, med en afbalanceret betænkning om dette vigtige spørgsmål. I Skotland har vi lang tids erfaring med at anvende strukturfondsmidlerne effektivt og godt, og det er afgørende, at midlerne bliver stadig større, så de kan opfylde Europas behov. I denne betænkning erkendes udviklingen behørigt, og der foreslås en række fornuftige skridt. Jeg støtter den helhjertet.
Gilles Savary (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne have lov til at forklare, hvorfor jeg efter gårsdagens interessante drøftelser og dagens afstemning har stemt imod Rapkay-betænkningen. Ganske enkelt fordi jeg er nødt til at konstatere, at det er en strålende sejr for de liberale.
Vi har stemt for liberaliseringen af de offentlige tjenester, vi har stemt imod et rammedirektiv, vi har stemt imod at skelne mellem tjenesteydelserne af almindelig økonomisk interesse og forsyningspligtydelserne, vi har stemt for anvendelsen af konkurrenceretten på alle forsyningspligtydelser og for at få dem defineret nøjagtigt, vi har stemt imod definitionen af , med andre ord de offentlige administrationer, vi har stemt imod de nærmere enkeltheder omkring Altmark-kriterierne. Under disse omstændigheder halter vi langt bagefter de tidligere beslutninger af hr. Herzog og hr. Langen i 2001, og Kommissionen foreslår nu en ny meddelelse mod slutningen af året.
Derfor overlader vi i dag hele afsnit af fællesskabsretten og de lokale offentlige tjenesteydelser til Domstolens uvished. Hvad forstås der ved direkte administration? Hvad forstås der ved interkommunal struktur? Hvad forstås der ved halvoffentlige selskaber? Hvilke indrømmelser gøres der over for markeds- og konkurrenceretten? Det ved vi fortsat ikke, og det er grunden til, at jeg fortsætter med at tale til fordel for tværgående tekster, der gør det muligt at sikre subsidiariteten. Jeg tror desværre, vi er langt fra målet, og at slaget er tabt i dag. Men jeg håber ikke, det er et endeligt nederlag. 
Jean-Louis Bourlanges (ALDE ).
   - Hr. formand! Vi har ikke stemt for Rapkay-betænkningen af én helt bestemt grund. Den er en fuldstændig uberettiget tilbagegang i forhold til selve forfatningsteksten.
I forfatningsudkastets tekst hed det, at en europæisk lov opstillede principperne og betingelserne for at levere, få udført og finansiere tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Det drejede sig således om det, der i den aktuelle nomenklatur går under betegnelsen et rammedirektiv. Ordføreren har i betænkningen ikke blot fjernet sig herfra med hensyn til realitetsspørgsmålet, men med forkastelsen af ændringsforslag 10 har han formelt afvist og offentligt gjort opmærksom på hans modstand mod forfatningsteksten. 
Jeg er således bekymret over afdriften her i Parlamentet, som massivt foregiver at støtte forfatningsteksten, men som, når det drejer sig om noget vigtigt, ja endda centralt for den offentlige mening i en række lande, trækker sig uberettiget tilbage. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for betænkningen af hr. Rapkay om Kommissionens hvidbog om forsyningspligtydelser, for det er en afbalanceret betænkning. Han har navnlig haft mod til at påpege, at det er umuligt at komme med en ensartet definition på forsyningspligtydelserne i et så mangesidet økonomisk og socialt miljø som EU's, og at subsidiaritetsprincippet inden for dette område bør bekræftes på ny, og at det skal overlades til medlemsstaterne at pege på, hvad der hører ind under almen interesse, og hvad der ikke gør, og at påtage sig det direkte ansvar for konsekvenserne af deres beslutninger. Efter vanskelighederne med at nå frem til et politisk kompromis under førstebehandlingen af direktivet om tjenesteydelser er forhandlingerne om forsyningspligtydelser langtfra afsluttet. Der skal hurtigst muligt lovgives på europæisk plan om bestemte sektorer, herunder almene social- og sundhedsydelser, for at sikre deres retssikkerhed. Endelig er denne sag en væsentlig faktor for det europæiske områdes konkurrencedygtighed, som vi skal være opmærksomme på. 
Bernadette Bourzai (PSE ),
   Jeg har stemt imod betænkningen af hr. Rapkay om hvidbogen om forsyningspligtydelser, da flere af de ændringsforslag, der lå mig på hjerte, er blevet forkastet, navnlig det, der stillede krav om et rammedirektiv om forsyningspligtydelser, og dem, der stillede krav om en klarlæggelse af kriterierne for skelnen mellem forsyningspligtydelser og tjenesteydelser af almindelig offentlig interesse og af kritierne for ydelse af godtgørelse for erlæggelse af offentlige tjenesteydelser og (egenproduktion).
Vi må ikke give efter på disse punkter, der er afgørende for vores offentlige tjenesteydelsers fremtid på vores område, og gå tilbage i forhold til det, Parlamentet vedtog i Herzog-beslutningen, der blev vedtaget i 2004, og i Langen-beslutningen i 2001, på et tidspunkt, hvor De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har udarbejdet et forslag til rammedirektiv om forsyningspligtydelser, som går endnu længere. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   Som ordfører for udtalelsen fra Transport- og Turismeudvalget om Kommissionens hvidbog om forsyningspligtydelser har jeg kæmpet for:
- at forsyningspligtydelser - tjenesteydelser af både ikkeøkonomisk og økonomisk interesse, de såkaldte tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse - helt skal udelukkes fra anvendelsesområdet for bestemmelserne i direktivet om det indre marked for tjenesteydelser ("servicedirektivet"),
- at der for forsyningspligtydelser (og for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, hvilket ikke er til hinder for, at bliver genstand for særlig lovgivning for bestemte sektorer) vedtages et rammedirektiv, en rammelovgivning eller en generel lovgivningsmæssig ramme, eller hvad man måtte foretrække at kalde det,
- og at der af hensyn til retssikkerheden udformes en definition og beskrivelse af forsyningspligtydelser og foretages en præcisering af sondringen mellem tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og tjenesteydelser af almen ikkeøkonomisk interesse.
Da jeg mener, at denne betænkning i vid udstrækning afspejler disse holdninger, har jeg stemt for den.
Jeg beklager dog, at betænkningen ikke medtager en anden af de grundtanker, som jeg fremsatte i den udtalelse, jeg var ansvarlig for, nemlig, at der i forbindelse med forsyningspligtydelser bør tages hensyn til, at regionerne i den yderste periferi befinder sig i en særlig situation i kraft af de specielle strukturelle og vedvarende begrænsninger, der er kendetegnende for dem. 
Anne Ferreira, (PSE ),
   Jeg har stemt imod hr. Rapkays betænkning af følgende grunde: For det første anmodes Kommissionen ikke om at komme med et forslag til rammedirektiv om forsyningspligtydelser. Fra nu af hviler der en trussel på administrationerne, de halvoffentlige selskaber og interkommunale strukturer som følge af risikoen for at komme i strid med konkurrenceretten. Hr. Barroso tog ikke fejl under forhandlingerne på plenarmødet, da han konstaterede, at der ikke var enighed om et forslag til rammedirektiv.
Ved at afvise at komme med en definition på forsyningspligtydelserne og den specifikke ret, der finder anvendelse på dem, lader Kommissionen markedsreglerne og dermed konkurrenceretten finde anvendelse på de offentlige tjenesteydelser.
Det er ikke længere tid til endnu en af de utallige meddelelser eller nye sektorspecifikke forslag. Vi forventer, at Kommissionen respekterer Europa-Parlamentets beslutninger og hurtigst muligt foretager en vurdering af de førte liberaliseringspolitikker. Vi ved, at resultaterne ligger langt fra de fastsatte mål.
Denne beslutning opfatter ikke forsyningspligtydelserne som en af den europæiske sociale models grundpiller eller som et middel til at nå Unionens sociale, økonomiske og miljømæssige mål og målet om territorial samhørighed. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt imod denne betænkning, fordi dens grundholdning er, at offentlige tjenesteydelser skal underordnes konkurrencehensyn og det kommende indre marked for tjenesteydelser, hvilket følger op på det kompromis, som Rådet nåede frem til om det berygtede Bolkestein-direktiv.
Samtidig skønmales de konsekvenser, som de hidtidige liberaliseringer inden for f.eks. transport, energi og kommunikation har haft, hvilket står i modsætning til, hvad mange bruger- og forbrugerorganisationer kan påvise, nemlig, at liberaliseringerne har betydet vanskeligere adgang til tjenesteydelserne, lavere kvalitet, højere priser og tab af tusindvis af arbejdspladser under påskud af omlægninger inden for den givne sektor.
Sondringen ud fra et kommercielt perspektiv mellem forsyningspligtydelser af økonomisk og ikkeøkonomisk interesse sigter på at gøre næsten alle offentlige tjenester til genstand for markedet.
Vores holdning er, at det henhører under medlemsstaternes enebeføjelser og suverænitet at fastsætte, hvordan de offentlige tjenester skal organiseres og finansieres, eftersom offentligt ejerskab er afgørende for eksistensen af offentlige tjenesteydelser af høj kvalitet, der kan sikre almen adgang, forsyning til socialt retfærdige priser og brugernes demokratiske inddragelse i processen med at definere og forvalte disse ydelser og fastsætte deres kvalitetsniveau. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Hr. Rapkays betænkning om forsyningspligtydelser, hvad enten de er af almindelig økonomisk interesse eller ej, bebuder endnu en af de utallige usammenhængende europæiske lovgivningssmører og Kommissionens fornyede indblanding i medlemsstaternes og deres lokale myndigheders budget- og skattesystemer, som alt sammen er i absolut modstrid med subsidiaritetsprincippet, som ordføreren ellers henviser til adskillige gange.
Vi skal hele tiden minde de europæiske borgere om, at liberaliseringen af de offentlige tjenesteydelser og dens konsekvenser, som vi kender, er et juridisk holdop fra Kommissionen i Bruxelles' side angående traktaterne.
Markedet alene kan hverken garantere kvaliteten eller udførelsen af alle de opgaver, der er forbundet med disse tjenesteydelser, hvad enten de er sociale, vedrører egnsplanlægningen eller er af strategisk eller national interesse.
Uanset om de er rentable eller ej, må de offentlige tjenesteydelser kun henhøre under medlemsstaternes kompetenceområde, både for så vidt angår deres definition og organisation, bestemmelserne om deres udpegning, antallet og arten af de enheder, de overdrages til, og deres finansieringsform. 
Jean Lambert (Verts/ALE ),
   Jeg stemte imod Rapkay-betænkningen, fordi jeg mener, at den endelige tekst ikke støttede forsyningspligtydelser (offentlige tjenesteydelser) tilstrækkeligt. Direktiver, der udelukkende er sektorspecifikke, vil kun føre til, at salamitaktikken anvendes på den almene interesse, og at sektorer inddeles af forretningsmæssige hensyn. Der er aspekter ved socialydelser, som støtter uddannelsessektoren, former for boligbyggeri, som tjener almenvellet, selv om de ikke udtrykkeligt er møntet på en underprivilegeret social sektor osv. - en sektorspecifik tilgang er ikke nok. Som vi har gjort det så ofte på miljøområdet, må vi først have et overordnet rammedirektiv, hvor den almene interesse fastsættes, før vi ser på specifikke sektorer. Vi kan finde et retsgrundlag. Det er ikke nok at sige, at dette hører ind under medlemsstaternes kompetenceområde, når de selvsamme medlemsstaters regeringer anvender markedsregler, direktivet om tjenesteydelser og andre midler til at opnå liberalisering ad bagvejen. Jeg håber, at de, der støttede ændringsforslaget om liberalisering, stemte imod et horisontalt direktiv og stemte for den endelige betænkning, kan forklare deres kolleger i lokale og regionale regeringer, hvorfor de ikke i højere grad forsvarer de offentlige tjenesteydelser, som deres kolleger skal tilvejebringe.
Carl Lang (NI ),
   Betænkningen af hr. Rapkay om forsyningspligtydelser virker ved første øjekast tiltrækkende. Man taler om bedre beskyttelse af de offentlige tjenesteydelser, bedre forsvar af subsidiaritetsprincippet, demokratisk respekt for de nationale traditioner og klare definitioner af forsyningspligtydelserne, navnlig ved indførelse af konceptet tjenesteydelser af ikkeøkonomisk interesse.
Disse gode hensigter kan skuffe, især da forslaget om et rammedirektiv i dag ser ud til at være blevet forkastet. Mange tvingende regler vil imidlertid gribe ind i medlemsstaternes fortrinsrettigheder såsom kontrollen af finansieringsmidlerne. Døren står således åben for en kommende EU-fanatisk afdrift.
Endelig er det mig helt umuligt at stemme for denne tekst, som henviser til forfatningstraktaten, en forfatning, som ifølge betænkningen ville give bedre garantier for forsyningspligtydelserne i forhold til det nuværende europæiske lovgivningsvirvar. Jeg skal imidlertid minde om, at den europæiske forfatning på demokratisk vis er blevet forkastet af det nederlandske og det franske folk.
Denne tekst, der forsøger at holde sig på god fod med begge parter, kan kun få mig til at undlade at stemme. 
Marie-Noëlle Lienemann (PSE ),
   Jeg har stemt imod Rapkay-betænkningen, som ikke anerkender nødvendigheden af et rammedirektiv om forsyningspligtydelser og tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og lader døren stå åben for en fortsættelse af den igangværende liberalisering, som sætter vores offentlige tjenesteydelser og adgangen for alle overalt til disse vigtige tjenesteydelser under debat.
Et rammedirektiv burde garantere fordelingen mellem brugerne, lige rettigheder for borgerne og territorierne, egnsplanlægningen og den varige beståen af de erlagte tjenesteydelser samt et vist kvalitetsniveau.
Der skal hurtigst muligt sættes en stopper for denne udbredte liberalisering, der hverken tilfredsstiller de arbejdstagere, der arbejder inden for disse områder, eller borgerne. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Storkapitalen har fået øje på de offentlige tjenester, der nu opdeles i økonomiske og ikkeøkonomiske, så man kan kommercialisere opfyldelsen af nogle af befolkningens grundlæggende behov og øge kapitalens profit.
EU forstærker forbuddet mod statsstøtte under påskud af at beskytte konkurrencen og fremmer fuld liberalisering og privatisering af de offentlige tjenester, så storkapitalen kan komme ind på markedet. Inden for rammerne af det indre marked og stabilitetspagten sælger medlemsstaterne ud af befolkningens rigdom for at styrke plutokratiet. Ifølge EU skal der sælges ud af de tjenester, som er profitable for kapitalen.
Resultaterne af denne politik vil være særligt smertefulde for arbejdstagerne. Tab af mange tusind arbejdspladser, mindre gunstige ansættelsesforhold, faldende levestandard. Særligt negative bliver konsekvenserne for alle brugerne af disse tjenester, navnlig de nederste befolkningslag. Vi har allerede set konsekvenserne i tjenester, der er blevet ofre for kapitalistiske omstruktureringer og privatiseringspolitik.
KKE stemmer imod Parlamentets beslutningsforslag, hvor man accepterer opdelingen af forsyningspligtydelser i økonomiske og ikkeøkonomiske og fremmer salget og kommercialiseringen af disse tjenester. Vi er solidariske med arbejdstagerne, der kæmper for bedre og billigere offentlige tjenester til gavn for befolkningens levestandard i stedet for monopolernes profit. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Uanset hvilken kapitalisme- eller markedsøkonomimodel vi hylder, skal der altid være offentlige instanser, der direkte eller indirekte leverer ydelser. Det er derfor forståeligt, at Kommissionen fremlægger sine overvejelser om dette spørgsmål, da det er genstand for flere fællesskabsbestemmelser, også selv om formålet blot er at udelukke sådanne ydelser fra disses anvendelsesområde.
Med henblik også på fremtidige tiltag vil jeg dog gerne fremsætte nogle forbehold. For det første er EU ikke i stand til at levere tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, og det samme gælder vel forsyningspligtydelser (eventuelle undtagelser bør fortrinsvis bestå i samarbejde mellem medlemsstaterne). Lovgivning om disse tjenester bør primært ske på nationalt niveau, men skal selvfølgelig respektere bestemmelserne for det indre marked og principperne om etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser.
Endelig beklager jeg, at Kommissionen i en beslutning om disse spørgsmål anmodes om at forelægge en omfattende analyse af "konsekvenserne af den hidtidige liberalisering, navnlig af situationen for forbrugerne og de berørte ansatte". Ordet "berørte" er udtryk for en ideologisk stillingtagen i en sag, hvor man burde være upartisk. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   EU's indre marked er allerede med stor succes blevet liberaliseret inden for betydelige områder, hvilket de europæiske forbrugere og arbejdstagere har fået gavn af.
For at give den europæiske økonomi ny fremdrift er EU dog nødt til at foretage endnu et kvalitativt spring for at fuldende sit indre marked og dermed drage fuld nytte af dets fordele.
Dette spring kan foretages gennem initiativer på området for forsyningspligtydelser, offentlige tjenesteydelser uden kommerciel interesse, finansierede med offentlige midler.
Jeg mener, at det bør være medlemsstaternes enebeføjelse præcist at definere, formulere, organisere og finansiere disse forsyningspligtydelser ud fra deres givne forhold og i respekt for det regionale og lokale selvstyre.
Imidlertid er tildeling af forsyningspligtydelser lokalt, regionalt og nationalt plan stødt sammen med fællesskabsbestemmelser. På europæisk plan befinder disse ydelser sig nemlig i en gråzone, da det er uklart, hvilke bestemmelser der gælder for forsyningspligtydelser, hvad angår konkurrence, offentlige udbud og det indre marked. Heller ikke Domstolen har bidraget til en afklaring.
Jeg støtter betænkningen, fordi der sondres klart mellem gennemførelse af fællesskabsretten på den ene side og opfyldelse af målsætninger af almen interesse i forbindelse med udførelsen af forsyningspligtydelser. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand! ÖVP-delegationen stemte ja til første del af nr. 69, fordi vi anser denne proces for at være en proces med en åben udgang. Vi stemte nej til den anden del, fordi den er i modstrid med den første del. Under den afsluttende afstemning valgte vi dog at stemme for, selv om der var et flertal for den anden del, fordi denne betænkning ikke vurderer det ultimative mål, men derimod fremskridtene i forhandlingerne, og fordi den forholder sig kritisk og objektivt til retsfællesskabet og EU's beslutninger og ikke indeholder en endelig afstemning eller erklæring. Jeg ønskede at præcisere dette for at undgå uoverensstemmelser og misfortolkninger.
Michl Ebner (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I forbindelse med nr. 69 stemte jeg bevidst og med overbevisning i stemmen for den første del og imod den anden del. Jeg er nemlig af den opfattelse, at hr. Eurlings og mange andres fine arbejde reelt er en oplistning af emner og situationer, som ikke favoriserer Tyrkiets tiltrædelse. Det er en af grundene til, at forhandlingerne ikke skal have Tyrkiets medlemskab som det endelige mål.
Derfor stemte jeg imod betænkningen i sin helhed. Man bør koncentrere sig om nr. 71, idet man forsøger at finde en vej for Tyrkiet, som forankrer landet i de europæiske strukturer. Dette gælder også for andre nabolande, som man ikke bør stille et medlemskab i udsigt, hvis man allerede på forhånd kan se, at dette aldrig vil kunne gennemføres.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand! Jeg stemte imod Eurlings-betænkningen, selv om den utvivlsomt indeholder det ene eller andet positive aspekt, ikke mindst fordi der heri gives udtryk for, at Tyrkiet ikke er moden til at blive optaget i EU og sandsynligvis heller aldrig bliver det. Alligevel stemte jeg imod, fordi den tyrkiske regering fører en ren show off-politik, hvor man vedtager et par reformer, men undlader at gennemføre disse, for slet ikke at tale om, at vi ikke kommer tættere på en løsning af højeksplosive problemer som f.eks. Cypern-konflikten, kurderspørgsmålet eller anerkendelsen af folkemordet på armenierne. Alle disse spørgsmål skulle have været løst, før man indledte forhandlingerne - og dette ikke mindst set i lyset af, at Tyrkiet i de senere år har modtaget over 1,3 milliarder euro i førtiltrædelsesstøtte. Efter min opfattelse er det på tide at sige det ærlige nej til tiltrædelsesforhandlingerne, som EU-borgerne for længst har givet udtryk for. 
Jacques Toubon (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Vi var mange, der undlod at stemme om Eurlings-betænkningen, og det af følgende grunde.
Vi ville have stemt for betænkningen, for som jeg sagde i går, er det den mest kritiske betænkning, der nogensinde er blevet vedtaget her i Parlamentet, om Tyrkiets adfærd over for EU. Desværre har Parlamentet under afstemningen afvist, at anerkendelsen af det armenske folkedrab skulle være en forudsætning for Tyrkiets tiltrædelse, og det har i øvrigt på trods af vores og flere af vores kollegers stemme vedtaget en bestemmelse, som underforstår Tyrkiets tiltrædelse som det eneste mulige resultat af forhandlingerne.
Vi er uenige i disse to punkter. Vi ville dog ikke gå imod den indsats, hr. Eurlings og Udenrigsudvalget har gjort, da de har sendt et meget kraftigt signal på Parlamentets vegne. Det er grunden til, at vi har valgt at undlade at stemme. 
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand! Jeg havde først til hensigt at stemme for Eurlings-betænkningen i dag, men på grund af en række ændringsforslag, især ændringsforslagene om Armenien, har jeg skiftet mening under afstemningen, og til sidst stemte jeg imod denne betænkning, selv om jeg som principiel modstander af Tyrkiets tiltrædelse mener, at denne betænkning forbigår sagens kerne.
Eurlings-betænkningen har dog bevist, at stemningen i Parlamentet og i Europa har udviklet sig i den rigtige retning i de seneste to år, og at vi i højere grad bliver klar over de utallige punkter, hvor Ankara gør for få fremskridt til overhovedet at opfylde Københavnskriterierne. Det var også udmærket, at ordføreren mindede om det armenske folkemord, men afstemningen i dag beviser, hvor latterligt De Liberale, De Grønne og Socialdemokraterne her i Parlamentet handler. De taler altid meget om menneskerettigheder og store principper, men når det kommer til stykket, stikker de halen mellem benene på grund af realpolitikken. En mere plat holdning kan man vanskeligt forestille sig. Ikke alle folkemord har åbenbart ret til, at vi mindes dem.
Det samme gælder Cypern-spørgsmålet, hvor mange her i Parlamentet tilsyneladende har glemt, at Tyrkiet i mere end 30 år med et terrorregime har regeret med jernhånd over den nordlige halvdel. Tyrkiet kan og må aldrig blive medlem af EU. 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand! Jeg har også stemt imod Eurlings-betænkningen, fordi den stadig går ud fra, at Tyrkiets tiltrædelse fortsat er ønskelig. Hvis man betragter den imponerende liste over store problemer, burde man dog vide bedre. Fjernelsen af den væsentlige passage om det armenske folkemord er skandaløs. Som Parlament tager vi faktisk afstand fra de to beslutningsforslag, som vi tidligere har vedtaget derom. Det er også en opmuntring til den tyrkiske regering, som roligt kan fortsætte med sin statsnegationisme.
I den forbindelse må jeg også fordømme de venstreorienterede gruppers manglende rygrad. Det vallonske Socialistiske Parti trak f.eks. sin støtte til erkendelsen af det armenske folkemord tilbage af skræk for i de kommende to uger at miste stemmer blandt de stadig mere talrige tyrkiske vælgere i Bruxelles. Det er store principper, som man hævder at forsvare. Apropos hykleri! 
Albert Deß (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil også gerne afgive en stemmeforklaring til Eurlings-betænkningen. Betænkningen indeholder ganske vist mange udsagn, som jeg uden videre kan støtte. Jeg valgte dog i sidste ende at stemme nej, fordi jeg principielt er imod Tyrkiets fulde medlemskab af EU, og selv om betænkningen rummer mange påbud, så udelukker den ikke en målsætning i retning af fuldt medlemskab. En anden grund til, at jeg ikke støttede betænkningen, var, at man ikke heri kræver en omgående udsættelse af tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet.
Det er uacceptabelt, at der forhandles videre med en tyrkisk regering, fra hvis rækker der for nylig fremkom en sammenligning af pave Benedikt XVI med Hitler og Mussolini. Det var netop tyrkiske politikere, som udtrykte sig mest hadefuldt med hensyn til den tale, som pave Benedikt holdt i mit hjemland. Men jeg har fuld tillid til den franske befolkning i dette spørgsmål. Jeg går ud fra, at tiltrædelsen ikke kommer i stand, fordi et flertal af den franske befolkning vil stemme imod.
Jean-Louis Bourlanges (ALDE ).
   - Hr. formand! I UDF støtter vi meget kraftigt hr. Eurlings betænkning, for den indeholder meget klare sandheder, der skal bringes frem i lyset. Men vi var trods alt nødt til at undlade at stemme. Hvorfor? For det første netop fordi denne betænkning synes at udelukke idéen om et styrket samarbejde som et alternativ til den rene og skære tiltrædelse. Det er imidlertid urealistisk. Især fordi Parlamentet med forkastelsen af afsnittet om Armenien sender et ekstraordinært negativt signal.
Jeg skal minde om, at vi i 2004 vedtog en beslutning med et krav om anerkendelse af det armenske folkedrab. I 2005 vedtog vi en beslutning med et krav om, at anerkendelsen af det armenske folkedrab skulle være en forudsætning for landets tiltrædelse.
Det har vi alt sammen glemt i dag. Hvad er vores budskab? Et budskab fra et Parlament, der skifter mening, som glemmer sine beslutninger. Budskabet er enkelt. Vi siger til tyrkerne: De skal ikke have så travlt med at komme videre på dette punkt, De kan fortsætte med at opfatte den blotte omtale af folkedrabet som en meningsforbrydelse, og vi kræver alligevel ikke, at De anerkender folkedrabet. Det er et ekstremt negativt, ekstremt farligt budskab. Jeg beklager, at det er blevet fremsat, og at det har forhindret os i at stemme for hr. Eurlings ellers fremragende betænkning.
Mario Borghezio (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Under forhandlingen om Tyrkiets formodede fremskridt i retning af tiltrædelse af EU - og eftersom vi har vedtaget en vigtig beslutning om det armenske folkedrab - spørger jeg mig selv, hvad andet vi kan forlange af Tyrkiet, end at landet langt om længe afgiver et klart løfte på dette område og navnlig et løfte om at overholde menneskerettighederne og acceptere de værdier, som EU bygger på.
I stedet viste afstemningen i dag endnu en gang et politisk korrekt hykleri, eftersom vi undlader en klar stillingtagen i de spørgsmål, som Europa skal stille de tyrkiske ledere, de tyrkiske institutioner og dem, som reagerede på pavens tale og nyheden om hans besøg med et vulgært, voldsomt sprog og mafialignende trusler.
Europa forholder sig passivt, mens skolebøgerne stadig lærer de tyrkiske børn, at det armenske folkedrab er historieforfalskning. Derfor er det rigtigt, at vi bør lytte opmærksomt til kritikken af dem, der ønsker at omskrive historien. Det er en skandale! Tyrkiet nægter stadig at anerkende befolkningernes rettigheder - ikke bare armenernes rettigheder, men også kurdernes - men Europa forholder sig tavst. Det er hyklerisk og skandaløst. Så er det ikke længere menneskerettighedernes Europa, men et Europa, der er ligeglad med menneskerettighederne! 
Renate Sommer (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg stemte for Eurlings-betænkningen, fordi jeg mener, at det er den bedste betænkning af den type, som vi har haft. Jeg stemte for, selv om jeg ikke er enig i alt. F.eks. er jeg ikke enig i den måde, som Armenien-spørgsmålet behandles på. Prøv at forestille Dem, at Tyskland kun omtalte holocaust, som udspillede sig under Hitler-styret, i anførselstegn eller som det såkaldte holocaust. På samme måde forholder det sig i Tyrkiet med Armenien-spørgsmålet. Jeg stemte for Eurlings-betænkningen, selv om flertallet bestemte, at der skulle optages en passus, i henhold til hvilken målsætningen skal være Tyrkiets fulde medlemskab af EU. Denne målsætning støtter jeg naturligvis ikke, fordi Tyrkiet ikke er klar til tiltrædelse og heller ikke er parat til at efterkomme vores påbud, og fordi jeg ved - ligesom alle andre her i salen - at EU ikke har råd til at have Tyrkiet som medlem. Derfor faldt det mig let at stemme for denne betænkning, for de erklæringer, som blev optaget imod min vilje, og som jeg netop var inde på, er helt åbenlyst så tåbelige, at betænkningen - i sin helhed - under alle omstændigheder giver en god refleksion af Parlamentets holdning. 
James Hugh Allister (NI ),
   Jeg stemte imod Eurlings-betænkningen, fordi jeg er stærk modstander af, at ikkeeuropæiske Tyrkiet opnår medlemskab af EU. De, der påstår, at en udvikling i retning af medlemskab vil motivere Tyrkiet til at overholde de demokratiske spilleregler og menneskerettighederne fuldt ud, har vist sig at tage sørgeligt fejl, hvilket også indrømmelserne i betænkningen om manglende konkrete fremskridt vidner om. Vi har intet opnået, hvad angår reformer, menneskerettigheder, religionsfrihed, Cypern og Armenien, tværtimod har vi spildt og vil fortsat spilde millioner på førtiltrædelsesstøtte. Det er ikke første gang, at nogen tager fusen på EU.
EU's trang til endeløs udvidelse er drevet af et stærkt ønske om en egoopbyggende verdensstatus ledsaget af ønsket om en superstat i kraft af den forkastede forfatning. Tyrkiets medlemskab, endnu mere udvidelse og forfatningen indgår alt sammen i masterplanen.
Bernadette Bourzai (PSE ),
   Eurlings-betænkningen gør et år efter indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet status over de gjorte fremskridt og de opståede problemer.
Flere ændringsforslag har været med til at afbalancere betænkningen, så der tages højde for den indsats, Tyrkiet har ydet, og så de spørgsmål, der fortsat volder problemer, såsom Tyrkiets manglende undertegnelse af Ankara-protokollen og behandlingen af minoriteter, samtidig understreges.
Det armenske folkedrab skal nødvendigvis anerkendes fra tyrkisk side. Denne anerkendelse kan imidlertid ikke gøres til en forudsætning for landets tiltrædelse, hvis man tager Københavnskriterierne i betragtning.
Afsnittet om et eventuelt privilegeret samarbejde mellem EU og Tyrkiet, hvis forhandlingerne skulle falde til jorden, er ikke relevant for øjeblikket. Vi befinder os i en igangværende proces, og vi må ikke for øjeblikket se pessimistisk på forhandlingsresultatet.
Med denne stemme vil jeg gerne pege på de mange fremskridt, Tyrkiet skal gøre for at komme med i EU, men jeg vil ikke opstille nye barrierer for landets eventuelle tiltrædelse.
For mig er Tyrkiets tiltrædelse af EU både en fordel for Tyrkiet og for Europa. 
Marco Cappato (ALDE ),
   Hr. formand! På vegne af Det Tværnationale Radikale Parti stemte jeg mod hr. Eurlings' betænkning om Tyrkiet, for med denne betænkning smækker EU endnu en gang døren i for Middelhavet og Mellemøsten. I stedet for at vise vilje til at fremskynde Tyrkiets europæiske integrationsproces foreslår Parlamentet nogle alternative løsninger for at bringe Ankara tættere på Bruxelles, der ikke har noget med seriøse tiltrædelsesforhandlinger at gøre.
EU må ikke lukke sig inde i sig selv og nøjes med at koncentrere sig om sin egen forfatning, sådan som kommissionsformand Barroso forklarede os for et par dage siden. Og EU må heller ikke have for store forhåbninger til, at det lykkes paven at skabe dialog med den islamiske verden og Mellemøsten, som der står i hr. Eurlings' betænkning. Josef Ratzinger er ikke Javier Solana.
Vi skal derimod tage udgangspunkt i Marco Pannellas appel om fred i Mellemøsten og puste nyt liv i vores føderalistiske og demokratiske aspirationer, så vi skaber et Europa, der medtager det størst mulige antal mænd og kvinder i et politisk projekt, som tager sigte på frihed, demokratiske reformer og fred. 
Richard Corbett (PSE ),
   Jeg stemte for denne betænkning, og jeg støtter princippet om Tyrkiets tiltrædelse af EU, efter at tiltrædelsesforhandlingerne er afsluttet, og forudsat at Tyrkiet opfylder de nødvendige standarder, hvad angår menneskerettigheder, det demokratiske systems funktion og respekt for mindretal, og erkender sin fortid.
Lena Ek, Cecilia Malmström og Anders Wijkman (PPE-DE ),
   Udviklingen i Tyrkiet er bekymrende på langt de fleste områder. I flere tilfælde har det vakt opmærksomhed, at journalister og forfattere er blevet arresteret og tiltalt for at have begået forbrydelser mod "tyrkiskheden". Selv om udviklingen naturligvis er foruroligende, må man ikke glemme de demokratiske og reformvenlige kræfter, som findes i landet. Det er nu vores opgave, EU's opgave, at fortsætte med at hjælpe og støtte disse kræfter, således at Tyrkiet kommer tilbage på rette spor.
I betænkningen udøver hr. Eurlings berettiget kritik af Tyrkiet. Men han fremsætter også kritikpunkter, som indikerer en forskelsbehandling af Tyrkiet i forhold til de andre kandidatlande, hvilket er uacceptabelt. Det er vigtigt, at Tyrkiet gør op med sin historie og med Armenien. Men det skal ikke være afgørende for, om forhandlingerne med Tyrkiet skal fortsætte eller ej.
Det er vigtigt, at EU vedkender sig sit ansvar her og ikke går fundamentalisternes og de reaktionære kræfters ærinde, men at vi derimod stemmer for en afbalanceret betænkning. Vi har derfor valgt at stemme for punkt 50 og de ændringsforslag, som rummer en konstruktiv holdning til Tyrkiet. 
Glyn Ford (PSE ),
   Jeg stemte imod min egen gruppes ændringsforslag 51 til punkt 50 i hr. Eurlings' betænkning om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse. Det gjorde jeg med en vis beklagelse, men hvis ændringsforslaget var blevet vedtaget, ville henvisningen til bl.a. det assyriske samfund være udgået. Som en, der konsekvent har klaget over, at det assyriske samfunds forhold og endog eksistens bliver ignoreret i Irak, ville det være hyklerisk af mig at optræde på nøjagtigt samme måde i Tyrkiets tilfælde. Jeg stemte også imod de øvrige ændringsforslag til dette punkt.
Robert Goebbels (PSE ),
   Jeg har stemt imod Eurlings-betænkningen, da den afspejler Europas i stigende grad dobbeltmoralske indstilling til Tyrkiet. For mig er Tyrkiet egnet til at blive medlem af EU. Tyrkiet har altid været en del af Europas politiske, økonomiske og kulturelle historie. Selv om det er klart, at Tyrkiet stadig skal gøre en indsats inden for mange områder, opstiller visse politiske kræfter i Rådet og Parlamentet hele tiden nye barrierer, som Tyrkiet skal overvinde. Jeg har til hensigt at tage afstand fra disse manøvrer, som, når alt kommer til alt, kun har til formål at bevare et kristent Europa!
Bruno Gollnisch (NI ),
   Hvis ikke De med urette havde kaldt Tyrkiet et europæisk land, hvilket det ikke er, ville De ikke i dag skulle indrømme visse sandheder.
De siger i dag, at de religiøse minoriteter, navnlig de kristne, undertrykkes i Tyrkiet. At respekten for menneskerettighederne i almindelighed og for kvinder i særdeleshed ikke er sikret i landet. De finder ud af, at Tyrkiet fortsat afviser at anerkende Cypern, som ikke desto mindre er medlem af denne Union, som Tyrkiet har i sinde at tilslutte sig, og at landet ofte anstifter uroligheder ved grænsen til en anden medlemsstat, Grækenland. De siger, at Tyrkiet krænker et af EU's grundlæggende principper, den fri bevægelighed. For kun at nævne det.
Og Deres eneste konklusion herpå er: Lad os fortsætte forhandlingerne, men pas på, for i sidste ende kan vi altid sige nej. Hvem tror på den røverhistorie?
De burde have lyttet til de europæiske folk den 3. december sidste år, som i overvejende grad er imod Tyrkiets tiltrædelse af EU. De burde foreslå Tyrkiet et privilegeret partnerskab med respekt for vores forskelle og ikke denne politisk-diplomatiske maskerade, der er ydmygende for begge parter og især for det tyrkiske folk. 
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Betænkningen er en gennemgang af de fremskridt, som Tyrkiet har gjort indtil nu med hensyn til en fremtidig tiltrædelse af EU. Heraf er der kun et kapitel "Videnskab og forskning", som er påbegyndt og foreløbigt afsluttet. Der er således meget lang vej endnu.
Junilisten anser ikke Tyrkiets geografiske placering eller dets religion for at være en hindring for et eventuelt medlemskab af EU. Vi mener, at man bør stille de samme krav til tiltrædelse, som man gjorde ved tidligere udvidelser - hverken mere eller mindre. Tyrkiet opfylder ikke Københavnskriterierne, og derfor er et EU-medlemskab ikke aktuelt på nuværende tidspunkt.
Det er imidlertid ikke kun Tyrkiet, som skal tilpasse sig. EU's landbrugspolitik og strukturfondene skal reformeres. En eventuel fremtidig traktat er et andet spørgsmål, som skal afklares, inden der kan gennemføres yderligere udvidelser af EU, først og fremmest af hensyn til stemmefordelingen blandt medlemsstaterne og for at undgå, at nogle få store får mulighed for at dominere hele Unionen.
Både Tyrkiet og EU har en meget lang politisk og økonomisk vej at tilbagelægge, inden et medlemskab kan blive aktuelt, men hvis og når den dag kommer, hilser Junilisten Tyrkiet velkommen.
Derfor har vi stemt for denne betænkning.
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   Jeg har undladt at stemme om denne betænkning.
Den betænkning, der blev fremlagt på plenarmødet, har den fortjeneste, at den endelig ser sandheden i øjnene. Parlamentet har gennem meget lang tid behandlet dette spørgsmål på englevis. Denne betænkning er mere håndfast end de foregående, men jeg beklager Parlamentets manglende mod med hensyn til spørgsmålet om anerkendelse af det armenske folkedrab. Derfor besluttede jeg mig for at undlade at stemme under den endelige afstemning.
Jeg har gennem mange år været imod Tyrkiets tiltrædelse af EU, og jeg opfordrer til, at der indgås et privilegeret partnerskab med landet. Der er i dag flere af Europa-Parlamentets medlemmer, der har tilsluttet sig denne holdning, der for få år siden var meget lidt udbredt. 
Tyrkiet nægter at anerkende en af EU-medlemsstaterne, Republikken Cypern, og har besat landet i 30 år! Tyrkiet anerkender ikke det armenske folkedrab. Tyrkiet anerkender ikke foreningsfriheden, og 97 % af landet ligger uden for Europa.
Det er Europas pligt at hjælpe dette land på demokratiets vej, men som følge af landets geografi, historie og kultur kan det ikke påberåbe sig EU's politiske projekt. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Et år efter påbegyndelsen af forhandlingerne om Tyrkiets tiltrædelse af EU, har landets myndigheder endnu ikke taget et eneste skridt til at anerkende Cypern, en af EU's medlemsstater. Samtidig holder det stadig den nordlige del af denne middelhavsø militært besat og har dermed i årevis overtrådt FN's resolutioner.
Efter et års forhandlinger er der vidnesbyrd om, hvor meget den kurdiske befolknings økonomiske situation er forværret, og om den manglende respekt for dens legitime politiske og kulturelle rettigheder samt om øget undertrykkelse i de kurdiske områder fra tyrkisk politi og militær.
Blot disse to forhold illustrerer, hvor mange spørgsmål tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet rejser. Det er en tiltrædelse, som de store magter i EU ønsker, for at deres store økonomisk-finansielle grupper kan udnytte landets økonomi og ressourcer og dets geostrategiske position i deres planer om indblanding og herredømme i Mellemøsten, Kaukasus og Centralasien. Tiltrædelsesprocessen får dog også modsigelser til at komme op til overfladen, hvad angår de store magters hegemonideling i EU's beslutningsproces, ligesom den skærper modsætningerne mellem de store europæiske magters ambitioner og USA, hvad angår deres indordning under og deltagelse i den amerikanske imperialisme. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ),
   Lige siden middelalderen har Tyrkiet været en stor enhed forbundet med problemer. I dag er det mest komplicerede problem i forbindelse med Tyrkiet kriteriet for at måle landets fremskridt. Et kapitel i tiltrædelsesforhandlingerne er blevet afsluttet, og det har uden tvivl været en succes. Endnu 28 kapitler er åbne, dog uden overhovedet at nævne Københavnskriterierne.
Der er problemer overalt, herunder en valglov, der tramper på frihederne for borgerne, kvinder og nationale og religiøse minoriteter, en utilstrækkelig infrastruktur i den østlige del af landet, anspændte forhold med dets naboer, beskæftigelsesstrukturen, måden hvorpå politiet og hæren efterforsker kriminalitet samt besættelsen af en del af en EU-medlemsstat. Processen med at gennemføre nye love vil uden tvivl blive lang og kompliceret. På den anden side kender jeg personligt en række veluddannede tyrkere, og jeg ved, hvor stor deres begejstring var over åbningen af forhandlingerne med EU.
Efter vedtagelsen af en række ændringsforslag, som fjerner de mest presserende problemer fra betænkningen om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse, kan det desværre ikke accepteres af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre. Derfor følte vi os nødsaget til at stemme imod den vedtagne ordlyd. 
Carl Lang (NI ),
   Hr. Eurlings' betænkning indeholdt fremragende passager, navnlig om det armenske folkedrab, som de tyrkiske myndigheder nægter at anerkende, den økonomiske blokade af Armenien, afvisningen af at anerkende Cypern, som er medlem af EU.
Alene på baggrund af et af disse elementer burde det konkluderes, at forhandlingerne om Tyrkiets tiltrædelse af EU skal indstilles. Ikke blot når ordføreren ikke frem til denne konklusion, men han nævner heller ikke den åbenlyse kendsgerning, at Tyrkiet ikke er et europæisk land. 95 % af landet ligger i Asien. Dets hovedstad, Ankara, ligger i hjertet af Lilleasien. Da de kristne samfund blev fordrevet i det 20. århundrede, er 99 % af landets befolkning muslimer.
Tyrkiet har således ingen som helst grund til at tiltræde EU. Denne kendsgerning, som er åbenlys for de europæiske folk, især Frankrig og Østrig, er ikke åbenlys for dem, der styrer os. Formiddagens afstemning illustrerer denne kløft. Ikke blot stemte et flertal i Parlamentet for Tyrkiets tiltrædelse, men det forkastede endvidere punkt 49, hvori der blev stillet krav om, at Tyrkiet skal anerkende det armenske folkedrab, hvorved Parlamentet giver efter for Tyrkiets vilje. 
Jean-Marie Le Pen (NI ),
   Selv om Eurlings-betænkningen er kritisk over for Tyrkiets tiltrædelse af EU, især ved at stille krav om, at Tyrkiet anerkender det armenske folkedrab, drager den ikke denne tiltrædelse i tvivl.
Det er rigtigt, at vi har Kommissionen, Jacques Chirac og briterne, de største forsvarere af det ottomanske styre, til at sikre, at vi undgår enhver form for afdrift eller foranstaltning, som kan udsætte eller forhindre tiltrædelsen.
Vi for vores del har ikke skiftet mening efter forholdene, efter den tyrkiske regerings omskiftelser, som leger vendekåbe med Kommissionens forhandlere og de vigtigste medlemsstater. 
Vi er imod Tyrkiets tiltrædelse. Det er et principspørgsmål. Tyrkiet er ikke et europæisk land og lever ikke op til et eneste af de Københavnskriterier, der fastlægger bestemmelserne for et lands tiltrædelse af EU.
Forhandlingerne burde bevæge sig i retning af et privilegeret partnerskab med opretholdelse af visumpligten for de tyrkiske statsborgere, sådan som det er tilfældet for øjeblikket.
Tyrkiets tiltrædelse må ikke ske mod de europæiske folk. Som forsvarere af det franske folk ved vi, hvordan vi skal forsvare dets interesser, hvilket bl.a. gøres ved at afvise Tyrkiets tiltrædelse af EU. 
Marie-Noëlle Lienemann (PSE ),
   Jeg har altid ment, at Tyrkiets tiltrædelse af EU ikke kunne ske inden for de nuværende rammer af den europæiske konstruktion.
Jeg er for et Europa med tre cirkler. Den første, den føderale kerne med de lande, der har de samme ambitiøse sociale målsætninger og viljen til en europæisk magt, der fremstår som aktør på den internationale scene. Den anden cirkel omfatter de 27 nuværende EU-medlemsstater. I lyset af vanskelighederne og nødvendigheden af at konsolidere denne cirkel skal enhver ny udvidelse udelukkes.
Den tredje cirkel skal omfatte et tæt og globalt partnerskab med nabolandene, Balkanlandene, Middelhavslandene og andre. Jeg skal understrege vigtigheden af at indgå tætte partnerskaber med landene omkring Middelhavet, hvor Tyrkiet behandles på lige fod med Maghreb-landene, som Europa gennem mange år har haft et godt forhold til.
Jeg har således undladt at stemme ved samtlige afstemninger undtagen ved afstemningen om anerkendelsen af det armenske folkedrab, som Parlamentet altid har forsvaret, og det for at man ikke skal tro, at jeg af princip har nogen som helst fordomme mod Tyrkiet. Det drejer sig om et andet syn på Europa. 
Patrick Louis og Philippe de Villiers (IND/DEM ),
   Vi har stemt imod denne tekst, som retter en alt i alt ganske uretfærdig bebrejdelse mod Tyrkiet, nemlig det, at landet er Tyrkiet, dvs. at det ikke er europæisk.
Hvad nytter det at presse dette land med henstillinger og krav? De europæiske folk er imod Tyrkiets tiltrædelse, for for dem er det åbenbart, Tyrkiet - og det er ikke ment som nogen fornærmelse - er ikke medlem af den europæiske familie. Tyrkiet har sin egen kultur, sine egne værdier, sin egen interessesfære. Det er meningen med det ændringsforslag, vi har stillet på vegne af IND/DEM-Gruppen. I dag skal vi have sat en stopper for det hykleriske og ødelæggende spil, som tiltrædelsesforhandlingerne er. De kan kun ende med en alvorlig krise, for en eventuel tiltrædelsestraktat har ingen mulighed for at blive ratificeret af folkene. Især ikke i Frankrig, hvor en folkeafstemning er obligatorisk.
Lad os i dag sende en kærlig tanke til vores franske kolleger, der har vist sig at være blevet ramt af total skizofreni. Mens de foregiver at være imod Tyrkiets tiltrædelse, vedtager de hvert år både her og i det franske parlament førtiltrædelsesbevillingerne til Tyrkiet, og i deres eget europæiske parti, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, har de modtaget observatører fra AKP, hr. Erdogans islamiske parti. 
David Martin (PSE ),
   Jeg går ind for betænkningen om Tyrkiet. I betænkningen bifaldes indledningen af den aktive fase i tiltrædelsesforhandlingerne, fuldførelsen af det første kapitel om videnskab og forskning og genoptagelsen af lovændringerne i Tyrkiet gennem den niende pakke af lovgivningsmæssige reformer. Selv om jeg glæder mig over alle disse fremskridt, beklager jeg, at Tyrkiet ikke har løst Cypern-problemet. Cypern-problemet skal løses endeligt før Tyrkiets tiltrædelse, for det er vigtigt, at Tyrkiet anerkender alle EU's medlemsstater.
Bairbre de Brún og Mary Lou McDonald (GUE/NGL ),
   Sinn Féin ser frem til, at Tyrkiet tiltræder EU, hvis det beslutter at gøre det, på samme grundlag som andre lande, herunder respekt for menneskerettighederne, civilt styre, accept af den kurdiske befolknings politiske rettigheder og anerkendelse af Republikken Cypern. Vi bifalder Europa-Parlamentets beslutning i dag om at anerkende, at Tyrkiets besættelse af en del af Cypern er et stort problem, som skal løses, før Tyrkiet kan tiltræde EU. Selv om vi mener, at Parlamentets holdning ikke var skarp nok i spørgsmålet om den kurdiske befolknings rettigheder i Tyrkiet, glæder det os, at denne befolknings forhold i Tyrkiet bliver betragtet som et afgørende spørgsmål i tiltrædelsesforhandlingerne mellem Tyrkiet og EU.
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Forhandlingerne med Tyrkiet er i kurdernes, armeniernes, de religiøse mindretals og de politiske fangers interesse. De er også vigtige for de millioner af europæere af tyrkisk oprindelse, som dermed føler sig bekræftede som ligeværdige EU-borgere. Jeg håber, at disse forhandlinger i sidste instans fører til et demokratisk, multietnisk og multireligiøst Tyrkiet, som lever i fred med alle sine naboer. Det ser det dog ikke ud til foreløbig.
Der er stor chance for, at forhandlingerne hurtigt mislykkes som følge af forsinkelsen i føderaliseringen af Cypern og spændingerne mellem Tyrkiet og Cypern, som derved fortsætter. Desuden findes der i Tyrkiet kræfter, som aldrig nogensinde vil tillade lige rettigheder til afvigende kulturer og meninger, og som betragter enhver indrømmelse til kurdere og armeniere som et angreb på den tyrkiske ære.
Inden Tyrkiet evt. kommer ind i EU, vil der sandsynligvis gå 30 år med forhandlinger med mange afbrydelser. De, som vil fremskynde denne proces for at forsyne Europa med en større hær eller mere billig arbejdskraft, lader de demokratiske kræfter og de tilbagestående befolkningsgrupper i Tyrkiet i stikken. At give et uændret Tyrkiet adgang til EU vil trække niveauet for demokrati og menneskerettigheder i Europa nedad og gøre EU endnu mere omstridt hos offentligheden. 
Hartmut Nassauer (PPE-DE ),
   Jeg stemte for betænkningen uanset den heri indeholdte betoning af målsætningen om Tyrkiets fulde medlemskab. Sammen med CDU/CSU-medlemmerne af Parlamentet gav jeg under afstemningen ved navneopråb udtryk for vores afvisning af Tyrkiets fulde medlemskab.
Den realistiske og kritiske belysning af situationen i Tyrkiet, som betænkningen indeholder, gør det hensigtsmæssigt at vedtage denne. I betænkningen slås det fast, at Tyrkiet siden påbegyndelsen af tiltrædelsesforhandlinger ikke har opfyldt Københavnskriterierne på centrale områder som menneskerettigheder og religionsfrihed. Heri redegøres klart og tydeligt for den manglende forholden sig til armeniernes skæbne i Tyrkiet. Uden en vedkendelse af de historiske kendsgerninger er et tyrkisk medlemskab af EU utænkeligt. I betænkningen kræves desuden en løsning på Cypern-spørgsmålet. Hvis Tyrkiet fortsat undlader at anerkende Cypern, må EU nødvendigvis afbryde tiltrædelsesforhandlingerne.
En optagelse af Tyrkiet ville overbebyrde EU og dermed betyde en svækkelse. Den europæiske enheds succes kan kun fortsætte, hvis EU forbliver stærkt. Et Europa uden politiske og geografiske konturer Europa vil ikke blive accepteret af befolkningen. Udvidelse må ikke ses som en automatisk proces. Vi ønsker at have Tyrkiet som en vigtig partner til EU og plæderer derfor for et priviligeret partnerskab som et alternativ til fuldt medlemskab. 
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ),
   Jeg har stemt for Eurlings-betænkningen om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse af EU. Jeg går nemlig ind for, at Tyrkiet skal være en del af Europa. Den tyrkiske ledelse bør imidlertid - meget snart - opfylde de forpligtelser, landet har påtaget sig i henhold til Københavnskriterierne.
Europa-Parlamentet insisterer helt korrekt på, at Tyrkiet reelt skal overholde de europæiske forskrifter, og tilbageviser presset fra Washington/London-aksen, der vil sælge ud af principperne og give Tyrkiet frit valg på alle hylder.
Jeg er navnlig tilfreds med afvisningen af ændringsforslag, der skulle nedtone Cypern-spørgsmålet, og vedtagelsen af ændringsforslag fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe, der gør opmærksom på nødvendigheden af at finde en politisk løsning på det kurdiske problem.
Den tyrkiske ledelse er nødt til at overholde de forpligtelser, der er indgået, ved hjælp af en konkret "køreplan". Det er absurd, hvis en stat, der ønsker optagelse i EU, ikke respekterer de europæiske principper i praksis. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Debatten om Tyrkiets eventuelle tiltrædelse af EU bør foregå med åbenhed og klarhed og uden afpresning fra nogen af siderne. Det betyder, at det første punkt, der må stå helt klart, er, at det skal være en åben proces, hvor slutresultatet ikke er afgjort på forhånd. Det betyder derudover, at det fra begyndelsen må anerkendes, at det ikke kun drejer sig om, at Tyrkiet skal opfylde en række kriterier, uden hvilke tiltrædelse er umulig, men at EU også skal være i stand til at modtage Tyrkiet, til at absorbere det.
Som jeg havde anledning til at bemærke, da forhandlingerne gik i gang, mener jeg desuden, at en forhandling, hvor den ene part ikke anerkender den anden i sin helhed - som det er tilfældet for Tyrkiet, hvad angår Cypern og dermed EU - er en forhandling, der begynder på et skævt grundlag og kendetegnes ved en alvorlig defekt.
Denne proces rummer dog et enormt potentiale med hensyn til at fremme økonomisk åbning, udvikling, demokrati og respekt for menneskerettighederne i Tyrkiet, og dette potentiale må ikke tabes på gulvet. Det værste resultat af denne proces vil være, at Tyrkiet og Europa vender sig fra hinanden. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Ja, jeg endte med at stemme for denne betænkning om Tyrkiets tiltrædelse.
Med blødende hjerte eller næsten. Vi har bekræftet afstemningen i Udenrigsudvalget på flere punkter. Vi beklager, at reformerne er ved at gå i stå, påpeger de vedvarende krænkelser af ytringsfriheden, religionsfriheden, mindretallenes rettigheder, kvindernes rettigheder og de kulturelle rettigheder. Vores budskab er meget klart med hensyn til Cypern-spørgsmålet.
Vi erklærer især, at selv om tiltrædelsen er formålet med forhandlingerne, er den under ingen omstændigheder automatisk. Det er i den ånd, jeg har stemt for ændringsforslagene til ordførerens tekst.
Hvorfor ærgrer jeg mig så så voldsomt? På grund af spørgsmålet om det armenske folkedrab, hvor Parlamentet fuldstændig har ændret holdning i forhold til dets tidligere afstemninger. Med denne eftergivelse for socialdemokraternes og andres pres er Parlamentet gået et skridt tilbage. Vi kræver ikke længere, at Tyrkiet anerkender det armenske folkedrab for at kunne blive medlem af EU. En uacceptabel kovending, som i mine øjne sender et katastrofalt signal til forhandlerne. Parlamentet har ædt sine egne ord, har mistet hukommelsen eller dets krav om en hukommelse, hvilket er endnu værre. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg bifalder denne realistiske betænkning, selv om jeg mener, at den kunne have været stærkere. Jeg støtter i princippet Tyrkiets mulige tiltrædelse, forudsat at de har taget reformerne alvorligt og erkendt deres fortid. Det mener jeg ikke, at de har, og det er vores opgave at fastholde presset. Navnlig hvad angår erkendelsen af det armenske folkedrab og behandlingen af kurderne, mener jeg, at betænkningen kunne have været mere kompromisløs, men alt i alt støtter jeg resultaterne, og jeg lykønsker ordføreren med et fremragende stykke arbejde.
Marc Tarabella (PSE ),
   Jeg besluttede at undlade at stemme i den endelige afstemning om Camiel Eurlings' initiativbetænkning om Tyrkiets fremskridt mod tiltrædelse.
Jeg mener nemlig ikke, at en sådan betænkning er hensigtsmæssig eller relevant, når Kommissionen - som har til opgave at følge Tyrkiets fremskridt i retning af tiltrædelse - endnu ikke har offentliggjort sin rapport. Det er kun Kommissionen, der har beføjelse til at vurdere de fremskridt, som Tyrkiet gør.
Desuden synes jeg ikke, at hr. Eurlings' betænkning er velafbalanceret. Den indsats, som man i betænkningen beder Tyrkiet om at gøre på en lang række punkter, bl.a. med hensyn til ytringsfriheden, mindretallenes rettigheder og kvinders rettigheder, er naturligvis absolut nødvendig, men man anerkender ikke i tilstrækkelig grad de fremskridt, som Tyrkiet har gjort med hensyn til retsstaten og menneskerettighedernes overholdelse. Efter Tyrkiets ansøgning om tiltrædelse har landet gjort sig store bestræbelser på at opfylde tiltrædelseskriterierne. Landet mangler selvfølgelig meget endnu, men det er på rette spor.
De ændringsforslag, der blev vedtaget på sidste plenarmøde, og navnlig PSE-Gruppens ændringsforslag, som fjerner anerkendelsen af det armenske folkedrab som en forudsætning for tiltrædelse, har gjort hr. Eurlings' betænkning lidt mere ligevægtig. Det var dog ikke helt nok for mig.
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   I erkendelse af at Tyrkiets tiltrædelsesforhandlinger vil tage mange år, og at der kræves omfattende reformer, er der mange elementer i Eurlings-betænkningen, som jeg kan støtte. Alligevel er betænkningen alt for negativ og meget ubalanceret, navnlig hvad angår Cypern-spørgsmålet, hvor der ikke er nogen anerkendelse af den tyrkisk-cypriotiske støtte til Annan-planen eller af EU's uindfriede løfte om at gøre en ende på isolationen af det nordlige Cypern. Der kræves heller ingen konstruktiv indsats af Republikken Cypern, som bestemmer, hvor hurtigt Tyrkiets tiltrædelsesforhandlinger skal gå (i henhold til betragtning B), og hvis interesser endog fører til problemer i NATO, hvorefter Tyrkiet beskyldes for at skabe vanskeligheder (punkt 54). Desuden er enhver fremtidig udvidelse af EU betinget af genoptagelsen af EU's forfatningsproces, hvilket jeg er helt uenig i. På den baggrund undlod jeg at stemme.
Dominique Vlasto (PPE-DE ),
   Jeg har besluttet mig for at undlade at stemme om Eurlings-betænkningen, selv om det er en hård betænkning.
Den udgør ganske vist et vendepunkt i bevidstgørelsen om det virkelige forhold mellem EU og Tyrkiet, men idet den underforstår og efter forkastelsen af visse ændringsforslag bekræfter, at tiltrædelsen er et mål i sig selv, er den alt for ensidig. Det er ubestrideligt, at reformerne i Tyrkiet er ved at gå i stå, på trods af at Kommissionen har indledt tiltrædelsesforhandlingerne, og det burde styrke muligheden for et privilegeret partnerskab. Det forhold, at indledningen af forhandlingerne ikke har sat gang i reformerne, er bekymrende, og vores reaktion burde være et krav om resultater og ikke en idé om, at tiltrædelsen er en kendsgerning, uanset hvad der sker. 
Derfor var det nødvendigt at minde om, at normaliseringen af forholdet til Cypern skal være en ufravigelig forudsætning for en eventuel tiltrædelse. Den kendsgerning, at Tyrkiet fortsat ikke har ratificeret og gennemført Ankara-protokollen, som er en juridisk form for minimal anerkendelse og kun lige går an, er utilladelig. Endelig har jeg støttet ændringsforslaget om anerkendelse af det armenske folkedrab som en forudsætning for denne eventuelle tiltrædelse, for det er ikke et symbolsk punkt, men en moralsk forpligtelse og et historisk krav, som påhviler de tyrkiske myndigheder. 
Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Tyrkiet har en meget lang vej at gå, inden det kan blive aktuelt med et EU-medlemskab. Jeg har tidligere stemt imod at indlede optagelsesforhandlinger med Tyrkiet, fordi der vil gå meget lang tid, før kravene til et EU-medlemskab er opfyldt. Det er ikke muligt at opretholde en forhandlingsproces over en tyveårsperiode. Presset for at lempe på kravene for medlemskab risikerer at blive uhåndterligt store.
Det er vigtigt at stille klare og tydelige krav til Tyrkiet. Københavnskriterierne om menneskerettigheder skal være opfyldt, Cyperns suverænitet skal respekteres, og Tyrkiet skal vedkende sig folkemordet i 1915 på armeniere og syrianere/assyriere.
Inden det kan blive aktuelt for Tyrkiet at blive medlem af EU, skal medlemsstaternes stemmefordeling ændres for at undgå, at nogle få folkerige medlemsstater kommer til at dominere EU's beslutningstagning.
De finansielle konsekvenser af et eventuelt tyrkisk EU-medlemskab skal undersøges nøje. Desuden skal EU's fælles landbrugspolitik og regionalpolitik reformeres, inden Tyrkiet kan blive medlem af EU. EU's budget skal begrænses til 1 % af medlemslandenes samlede BNI. Et eventuelt tyrkiskt medlemskab må ikke medføre en overskridelse af dette loft.
Det er vigtigt at notere sig, at den kendsgerning, at der indledes forhandlinger med Tyrkiet, ikke pr. automatik indebærer, at Tyrkiet bliver medlem af EU.
Formanden.
   - Hermed er dette punkt afsluttet. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om situationen i Darfour. 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! EU er bekymret over de seneste udviklinger i Sudan, navnlig den forværrede sikkerhed og humanitære situation i Darfur. Formandskabet har sammen med EU's højtstående repræsentant Javier Solana arbejdet tæt sammen med partnere i EU og det internationale samfund for at forsøge at fastsætte fælles mål og samarbejde for at opnå varig fred i Darfur. Derudover fortsætter Pekka Haavisto, der blev udnævnt som EU's særlige repræsentant for Sudan i sommeren 2005, med at overvåge den generelle situation i Sudan og koordineringen af EU's indsats og tage del i diskussionerne med Sudan i sin egenskab af EU-repræsentant.
Fredsaftalen for Darfur, der i maj blev underskrevet af Sudans regering og Minni Minnawis oprørstropper, Den Sudanesiske Befrielsesbevægelse, blev anset som en mulighed for fred. Det var forventet, at fredsaftalen ville ende den tre år lange konflikt, der har kostet 300.000 liv og drevet mere end to millioner mennesker i eksil. Fire måneder senere forværres sikkerheden og den humanitære situation i regionen dog hurtigt. Antallet af voldelige angreb mod landsbyer og flygtningelejre både i og uden for landet er steget, navnlig i de seneste få måneder. Sudans regering har forstærket dets militære tilstedeværelse i Darfur. Både tropper fra Sudans regering og oprørerne bryder våbenhvileaftalerne. Som følge af den forværrede sikkerhed er antallet af flygtninge og mennesker, der har behov for humanitær hjælp, steget. Samtidig er det blevet vanskeligere at få den humanitære hjælp frem, idet kun ca. 50 % af hjælpen når dem, der har behov for den.
Hvis fredsaftalen for Darfur blev gennemført - og her er der næsten ikke gjort nogle fremskridt - ville det have en øjeblikkelig indvirkning på de omtrent seks millioner menneskers liv i Darfur. Det ville gøre det muligt for flygtningene at tage tilbage til deres hjem og normale liv. Det ville gøre det muligt at få landbruget i gang, hvilket kunne hjælpe til at sikre madforsyning, og etablere skoler og sundhedspleje, og det ville hjælpe med at garantere de mest basale livsnødvendigheder bare for at nævne nogle af fordelene. Alt dette afhænger af en forbedret sikkerhed.
For at sikre at fredsaftalen for Darfur er anvendelig og kan gennemføres, skal de grupper, der ikke har engageret sig i aftalen, inkluderes i fredsprocessen. For at forbedre sikkerheden er det afgørende, at de involverede parter i konflikten overholder våbenhvilen, og at våbenhvilen overvåges. EU har gentagne gange opfordret de involverede parter i konflikten til at overholde deres forpligtelser i henhold til fredsaftalen og den humanitære våbenhvileaftale, der blev underskrevet i N'Djamena i 2004. EU og navnlig dens særlige repræsentant, hr. Haavisto, har også aktivt forsøgt at involvere dem, der ikke er parter i aftalen, i fredsprocessen og overtale dem til at engagere sig i fredsaftalen for Darfur.
EU er bekymret over følgerne af konflikten i Darfur for fredsprocessen i Sudan i det hele taget. Konflikten vil have alvorlige følger for regional stabilitet i Østafrika og Afrikas Horn, navnlig i Tchad og Den Centralafrikanske Republik. 
For at støtte fredsprocessen i Darfur blev AU's mission i Sudan (AMIS) oprettet i 2004. EU har støttet AMIS siden starten på dens operation gennem den afrikanske fredsfacilitet (APF). I alt har EU's finansielle støtte til AMIS-operationen beløbet sig til omkring 242 millioner euro. Derudover har Unionen sørget for materiel, logistisk, planlægningsmæssig og personel støtte og bistand. Medlemsstaterne har også givet sin støtte til operationen med store bilaterale bidrag.
AMIS, der er den første fredsbevarende operation i AU's historie, har gjort et fremragende stykke arbejde under ekstremt vanskelige forhold. Ikke desto mindre er dens kapacitet og ressourcer ikke tilstrækkelige til at tackle de enorme udfordringer, som Darfur byder på. Til trods for de store pengesummer fra EU har operationen også haft alvorlige finansielle problemer. Herfra er det klart, at den eneste mulige og realistiske løsning til fredsbevaring i Darfur er en FN-operation.
EU går stærkt ind for resolution 1706, der blev vedtaget af FN's Sikkerhedsråd den 31. august. Dette udvider mandatet for UNMIS' fredsbevarende operation i Sydsudan til at dække Darfur for at fortsætte AMIS' påbegyndte arbejde. Hovedopgaverne i FN-operationen vil være at støtte gennemførelsen af fredsaftalen for Darfur. Beskyttelsen af civile og overvågning af våbenhvilen vil være afgørende elementer i operationens mandat. Som den største støttegiver til AMIS er EU meget bekymret over, at Sudans regering ikke har indvilget i FN-operationen i Darfur.
FN-operationen er afgørende for at forbedre sikkerheden i Darfur og for at gennemføre fredsaftalen på en bæredygtig måde. Darfur kan dog ikke efterlades i et "sikkerhedsvakuum". Derfor ser EU positivt på AU's beslutning, der blev taget i New York den 20. september, om at AMIS' mandat bør forlænges indtil årets udgang. EU har påtaget sig også at yde støtte til AMIS i denne "overgangsfase". EU insisterer stadig på, at Sudans regering bør indvilge i, at AMIS kommer under FN's tilsyn i overensstemmelse med FN-resolution 1706.
Unionen har ved mere end en lejlighed udtrykt sin bekymring omkring dette problem og har diskuteret det med Sudans regering. EU har også anmodet andre internationale spillere om at skride til handling for at overbevise Sudans regering om FN-operationens nytte og nødvendighed for fredsprocessen i Sudan generelt. Det var med dette in mente, at det finske formandskab, EU's højtstående repræsentant Javier Solana, EU's særlige repræsentant Pekka Haavisto og medlemsstaterne diskuterede sagen indgående på deres møde under ministerugen til FN's Generalforsamling i New York.
EU er meget urolig for brud på menneskerettighederne i Darfur. Navnlig kvinder og børn har været ofre for fysisk vold, herunder voldtægt. Unionen støtter arbejdet fra FN's særlige udsending om menneskerettighederne for at forbedre menneskerettighedssituationen. EU har gentagne gange mindet Sudans regering om dens ansvar for at beskytte borgerne mod alle former for vold og garantere overholdelse af menneskerettighederne.
EU er en af de største bistandsydere til genopbygningsarbejdet efter borgerkrigen i Sudan. Til donorkonferencen om Sudan i Oslo i april 2005 lovede Kommissionen og medlemsstaterne massiv støtte for at dække øjeblikkelige behov og at påbegynde genopbygningen. Når fredsprocessen i Darfur for alvor begynder, er EU ligeledes parat til at støtte genopbygningen i Darfur. Unionen vil også give Sudan og Darfur massiv humanitær støtte.
Det er vigtigt, at EU spiller en fremtrædende og aktiv rolle i Sudan og Darfur. Situationen i Sudan og Darfur er en af de mest afgørende udfordringer, hvad angår Afrika og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og den vil forblive højt oppe på dagsordenen under det finske formandskab. Sagen vil også blive taget op på alle vigtige konferencer og møder med tredjeparter, herunder møder på højt niveau.
Hvis der ikke træffes passende foranstaltninger, risikerer Darfur at blive fanget i en ny voldsspiral. Og det har vi ikke råd til. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, fru Lehtomäki! Som alle ved, er situationen i Darfur kritisk.
Den menneskelige tragedie fortsætter og forværres endda og medfører endnu flere dødsfald og endnu større lidelser. Darfur kan på et hvilket som helst tidspunkt falde tilbage til en totalkrig med uforudsigelige og umålelige konsekvenser for stabiliteten både i landet og i hele området. Den kunne spolere freden i det sydlige Sudan. Flere nabolande såsom Tchad, Den Centralafrikanske Republik og Uganda og lande længere væk såsom Somalia og Den Demokratiske Republik Congo risikerer at blive ramt af en sådan krigs efterdønninger. Krisen har nu nået toppunktet, men det er fortsat muligt at undgå det værste og bringe fred og stabilitet til landet. 
Kommissionen ser positivt på Den Afrikanske Unions beslutning om at forlænge dens mandat til den 31. december. Dermed undgår man et sikkerhedsmæssigt tomrum i Darfur på et tidspunkt, hvor volden blusser op på ny, og hvor den proces, der blev igangsat via Abuja-fredsaftalerne, er gået i stå.
Vi beklager dog, at den sudanske regering endnu ikke har accepteret Sikkerhedsrådets resolution 1706, som udstikker rammerne for en overførsel af Den Afrikanske Unions militære ansvar til FN. Denne overførsel traf Den Afrikanske Union jo allerede selv beslutning om i marts måned, og den er efter Kommissionens opfattelse afgørende for at bringe fred til Darfur. Det er således vigtigt at overbevise Khartoum om at acceptere den. Det vil ikke være muligt at skabe fred i Darfur uden Khartoums billigelse, og langt mindre mod Khartoum. Khartoum har protesteret mod denne overførsel og råbt op om et vestligt komplot. Flere gange har man også talt om et sionistisk komplot.
Det er helt ubegrundet. Det internationale samfund har ikke nogen skjult dagsorden om at krænke suveræniteten eller værre endnu at styrte regimet i Sudan. Det viser, hvor stort behovet er for hurtigt at få genetableret en fornuftig dialog om Darfur og om overførselsspørgsmålet for at få bragt alle de misforståelser, der muligvis fortsat florerer om dette emne, af vejen. Det er selve formålet med den aktuelle intensive diplomatiske aktivitet, Kommissionen deltager i.
Vi skal huske, at formålet med at overføre Den Afrikanske Unions ansvar til FN er at bringe sikkerhed og stabilitet til Darfur samt at beskytte civilbefolkningen og give de humanitære organisationer mulighed for at udføre deres arbejde. Jeg skal understrege, at der i de seneste måneder er blevet dræbt 13 humanitære hjælpearbejdere. Denne overførsel er afgørende for at få skabt et tillidsbaseret klima mellem krisens hovedfigurer og på seriøs vis få relanceret Abuja-fredsaftalen for Darfur, at få indhentet de manglende underskrifter, støtte den konkrete gennemførelse af aftalen og undgå at sætte arkitekturen fra fredsaftalen mellem nord og syd over styr. Alle disse aspekter er også i Khartoums interesse.
De aktuelle verbale overbud og intensiveringen af kampene fører ingen steder hen. De ekstremister, der tror, de kan vinde med skrækscenarier og radikalisering, tager fejl. De tager alvorligt fejl. Denne tilgang kan kun vende sig imod dem. I konklusionerne fra det seneste møde i Rådet (almindelige anliggender) sender Rådet et meget klart og meget kraftigt budskab til både rebellerne og Khartoum om deres eget ansvar.
Kommissionen mener, at det fortsat er muligt at trappe krisen ned og rum til at vende tilbage til en rigtig dialog. Men der skal handles hurtigt, før dette rum bliver spærret af. Det er med denne indstilling og viljen til at lytte, at hr. Barroso fra Kommissionen og min kollega, hr. Michel, om kort tid agter at begive sig til Khartoum for at mødes med præsident Bachir med henblik på at få gang i overførslen fra Den Afrikanske Union til FN og få relanceret Abuja-fredsprocessen. 
Michael Gahler,
   Hr. formand! Situationen er desperat for de overlevende mennesker i Darfur-provinsen. Janjaweed-militser fortsætter med at angribe og ødelægge landsbyer. Tortur, voldtægter og tvangsrekrutteringer hører til dagens orden. Der er dele af Darfur, som de internationale hjælpeorganisationer ikke længere har adgang til.
Den sudanesiske regering skulle egentlig varetage beskyttelsen af sin egen befolkning, men dens handlinger går i helt modsat retning, og dens seneste militære offensiv er i diametral modstrid med fredsaftalen om Darfur. Jeg vil godt give udtryk for min frygt for, at regeringen sandsynligvis vil fortsætte sin ødelæggelses- og fordrivelsesstrategi til den bitre ende.
I denne situation er det absolut vitalt, at det internationale samfund implementerer FN's Sikkerhedsråds resolution 1706, som åbner op for udsendelsen af op til 25.000 FN-soldater. Den Afrikanske Union, som har gjort alt inden for de herfor afstukne rammer, støtter ligeledes indsættelsen af FN's undsætningstropper, men det er som hidtil vigtigt at yde Den Afrikanske Union al mulig støtte, indtil dette kan effektueres.Helt ærligt er dette efter min mening kun den næstbedste løsning, for FN-styrken er tvingende nødvendig allerede nu.
Der hviler ikke kun et ganske særligt ansvar på medlemmerne af FN's Sikkerhedsråd, men også og primært på de lande, som har vetoret, for de har nemlig et globalt ansvar og må ikke udelukkende forfølge deres egne nationale interesser.
Med dette in mente vil jeg gerne rette en indtrængende appel til Kina, som den 11. september sammen med EU bekræftede, at - og jeg citerer nu på engelsk -:
"Lederne understregede, at overgangen fra AU- til FN-ledede operationer ville fremme freden i Darfur." 
Vi opfordrer derfor Kina til at gøre sin indflydelse gældende i Sudan, således at der kan stemmes for en udstationering af FN-styrker i Darfur så hurtigt som muligt.
Glenys Kinnock,
   Hr. formand! Jeg er nødt til at sige, at jeg i både Rådets og Kommissionens redegørelse sporer et temmelig bekymrende element af efterladenhed. Man kan ikke tale om at samarbejde med general Bashir og håbe, at vi kan overtale ham i fremtiden. Jeg har fulgt situationen i Sudan i mange år, og jeg kan garantere, at det ikke ville være realistisk på nuværende tidspunkt.
Darfurs befolknings fremtid er lige så uvis nu, som den var, før der blev indgået en aftale om at bibeholde AU-styrken indtil den 30. september 2006. Regeringen i Khartoum er ikke ansvarlig over for nogen. Den undlader tydeligvis at tillade humanitær adgang til ca. 3 millioner mennesker i Darfur. Hvad agter det internationale samfund at gøre? De fortæller mig ikke, hvad De vil gøre for at stille regeringen i Khartoum til ansvar.
Om tre måneder eller måske før må FN-styrken være klar til at blive udstationeret, for AU vil begynde at trække sig ud. Forvirringen omkring Den Afrikanske Unions fremtid er meget alvorlig, for AU er underfinansieret, overbebyrdet og finder det meget vanskeligt at operere. Der skal hurtigst muligt udstationeres en FN-styrke med et stærkere mandat, end den har nu, og den skal være i stand til at beskytte den sårbare og traumatiserede befolkning i Darfur, som for øjeblikket er stærkt truet.
Sudaneserne har ikke overholdt nogen tidsfrister. Deres folkedrabsstrategi gør fremskridt. Der er ingen våbenhvile at overvåge mere. Det er meningsløst at tale om fredsaftalen, for den eksisterer ikke. Vi sagde "aldrig mere" i 1994 efter Rwanda, og nu står vi over for det 21. århundredes første folkedrab, hvis vi ikke afstår fra denne efterladenhed og griber ind.
De talte om de vigtige aktører. Der er vigtige aktører, nemlig Kina og Rusland, og Den Arabiske Liga medvirker også til dette.
En sidste vigtig ting er, at De ikke talte om nødvendigheden af, at der indføres en flyveforbudszone. Der har været 13 FN-resolutioner, hvori der er blevet opfordret til en flyveforbudszone. Den er aldrig nogensinde blevet indført. Hvad vil Rådet og Kommissionen gøre for at sikre, at Antonov-flyene ikke fortsætter med at flyve hen over Darfurs landsbyer og kaste bomber ned på uskyldige civile? Jeg opfordrer Dem på det kraftigste til at overveje at indføre en flyveforbudszone. Kunne De ikke overveje at bruge de franske jetjagere, der for øjeblikket befinder sig i nabolandet Tchad, til at overvåge luftrummet og forhindre sudaneserne i at terrorisere Darfurs befolkning?
Marielle De Sarnez,
   Hr. formand! Darfur har nu gennem tre år været offer for en forfærdelig tragedie, mens det internationale samfund har set magtesløst til.
Som De ved, har konflikten kostet 300.000 civile livet. To millioner mennesker er blevet forflyttet i det indre Darfur, dvs. en tredjedel af befolkningen, og 200.000 er kommet over grænsen og er flygtet til Tchad. Tre millioner menneskers overlevelse afhænger af den internationale fødevarehjælp. Hver dag angribes, forflyttes og myrdes børn og hele familier. Den humanitære krise forværres. I størstedelen af Darfur forbydes de humanitære organisationer at komme de omkring 350.000 mennesker til undsætning, der har brug for lægemidler og mad.
På grund af fejlernæring og mangel på vand rammes lejrene igen og igen af kolera- og hepatitis E-epidemier. Ngo'ernes ansvarlige er også ofre i denne konflikt. I de seneste to måneder er 12 af dem blevet dræbt.
Den fredsaftale, der blev underskrevet i Abuja den 5. maj i år, har på grund af dens mangelfuldhed ikke gjort det muligt at stoppe voldsomhederne, men har tværtimod fået overgrebene til at blusse op på ny. Kampene, massakrerne mod befolkningen er taget til igen. Siden maj har 100.000 mennesker måttet flygte fra voldsomhederne. Flere tusinde soldater fra den sudanske hær er igen blevet sat ind i området, og luftbombardementerne er begyndt igen. Og samtidig forsøger over 2.000.000 mennesker at overleve. De er anbragt i lejre, er omringet af fjender og bliver regelmæssigt angrebet. Hver måned bliver flere hundrede kvinder voldtaget, når de forlader deres lejre og går et par meter for at hente brænde, så de kan varme sig eller lave mad.
Disse millioner menneskers eneste beskæftigelse var at dyrke jorden. De står i dag uden denne grundlæggende ret og må nøjes med at dyrke et par dusin kvadratmeter omkring lejrene - når de ellers kan - med risiko for at blive angrebet af dem, der ødelagde deres byer. 
Alle er de 100 % afhængige af den internationale bistand, som ikke er særlig generøs. Nogle måneder er fødevarerationerne halveret, fordi der ikke var subventioner nok, fordi donorerne ikke holdt deres aftale. Disse lejre, mine damer og herrer, er rene og skære friluftsfængsler. Vi kan ikke længere tillade os at være ligeglade med det, der sker i Darfur.
Europa har en humanitær, politisk og moralsk forpligtelse til at skabe fred i denne del af verden. Der er ikke nogen militær løsning på krisen i Darfur. Der skal hurtigst muligt genåbnes en forhandlingsramme og arbejdes på en politisk aftale, som alle berørte parter skal deltage i. Det er den ufravigelige forudsætning for, at befolkningen i Darfur støtter fredsprocessen. Denne aftale skal indeholde bestemmelser om, at Darfur-indbyggerne skal repræsenteres på de forskellige regeringsniveauer, en reel garanti for, at Janjaweed-militserne afvæbnes, og en garanti for, at de to millioner forflyttede og 200.000 flygtninge kan vende sikkert tilbage.
Vi kræver endvidere, at de humanitære ansvarlige får fri og sikker adgang til alle de konfliktramte områder, og vi appellerer til Kommissionen og Rådet om at øge EU's humanitære bistand markant.
Derudover kræver vi, at den sudanske regering indstiller sin væbnede offensiv og allerede nu accepterer Sikkerhedsrådets beslutning om at iværksætte en fredsbevarende operation i FN-regi for at sætte en stopper for volden.
Det er nu, Darfur har brug for Europa. Vi her i Parlamentet kan ikke tillade os ikke at være klar. 
Marie-Hélène Aubert,
   Hr. formand! Med hensyn til Darfur ser det desværre ud til, at flere års på hinanden følgende erklæringer og resolutioner har været forgæves. 
Som det er blevet sagt, fortsætter overgrebene, voldsomhederne tager til igen, og kvinder og børn er de første ofre for disse forbrydelser og grusomheder. Denne situation er fuldstændig intolerabel. Over for denne situation synes en følelse af magtesløshed og fatalisme at vinde indpas, men vi har pligt til at mobilisere os nu, så vi kan opnå reelle fremskridt i området. For jo længere tid der går, jo mere tror regeringen i Khartoum, at den kan handle ustraffet, og den siger til sig selv, at den kan nå sit mål ved at stritte imod og vinde tid. 
Hvis man vil handle, er der således tre prioriteter, der trænger sig på. Allerførst er det, der haster allermest, at få adgang til flygtningene, for i dette øjeblik lider flere tusinde mennesker af sult, udsættes for vold, og ingen kan få adgang til denne del af befolkningen. Det er den situation, der først skal løsnes op.
Den næste prioritet er kampen mod straffrihed. Det er uacceptabelt, at der på trods af erklæringerne og de vage tilløb til sanktioner ikke er blevet gjort noget som helst. Forbryderne og dem, der bliver rigere og rigere, handler fortsat, som om intet var hændt, og der er kun blevet gjort småting i denne forbindelse. 
Den tredje og sidste prioritet er, at der selvfølgelig hurtigst muligt skal indsættes en FN-styrke, der kan hjælpe Den Afrikanske Unions styrker, som trods alt spiller en væsentlig rolle, der skal konsolideres.
Ja, det er rigtigt, at vi nu er nødt til at bede Kina og Rusland om at spille en positiv rolle i denne sag, selv om alle ved, at Kina og Rusland ikke just er de bedste eksempler på det ideal, der efterstræbes, med hensyn til respekt for menneskerettighederne og for de befolkningers rettigheder, der rammes af sådanne konflikter. Desuden skal der på samme tid appelleres til en generel dialog, sådan som den foregående taler mindede om.
Til slut et par ord om oliens rolle i denne sag. Vi skal ikke tage skyklapper på. Vi ved godt, at olieressourcerne forstærker konflikterne, vækker griskhed, gør det muligt at købe våben og også medfører blokader, navnlig i Kina, som har meget store interesser på det felt, og i alle de lande - og især hos stormagterne - der nu mere og mere febrilsk leder efter lettilgængelige olieressourcer.
Vi skal derfor inddrage dette spørgsmål om adgang til olieressourcerne i en langt bredere europæisk og international kontekst. 
Vittorio Agnoletto,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Den humanitære og politiske situation i Darfur bliver værre dag for dag. Også ifølge FN's koordinator for humanitær bistand, Jan Egeland, er den humanitære situation blevet forværret siden 2004. Hele områder i Darfur står uden humanitære hjælpearbejdere, fordi regeringen i Khartoum ikke giver de internationale agenturer adgang.
Forfølgelsen af civilbefolkningen fra de famøse Janjaweeds side - væbnede bander, der finansieres og støttes af Sudans centrale regering - begynder efterhånden at ligne folkedrab. Det internationale samfund må ikke forholde sig passivt til dette, eftersom de styrker, som Organisationen for Afrikansk Enhed har sat ind for at beskytte civilbefolkningen, praktisk taget har været en fiasko. Deres mangel på enhver politisk og militær troværdighed står nu hævet over enhver tvivl. Derfor støtter vi FN's indgreb i henhold til Sikkerhedsrådets resolution 1706, som Sudans regering hårdnakket ser bort fra.
Det er nu nødvendigt at sætte de fredsbevarende tropper ind, der er taget højde for i resolution 1706, for at beskytte hundredtusinder af mænd, kvinder og børn, som alt for længe har lidt under Janjaweeds angreb, selv om man i tidligere FN-resolutioner med rette har opfordret til deres opløsning.
Det ville selvfølgelig være endnu bedre, hvis Sudans regering sagde ja til, at vi indsætter denne FN-styrke. Det håber jeg, og jeg mener også, at landene i Den Arabiske Liga burde lægge et større pres på regeringen i Khartoum, så den accepterer FN-resolutionen. Samtidig ville et hvilket som helst veto fra Sudan mod FN være uacceptabelt. Der står hundredtusinder af uskyldige menneskers liv på spil, og dem er vi nødt til at gøre en indsats for.
I modsat fald vil det være hele det internationale samfunds troværdighed, der sættes spørgsmålstegn ved. Det er nødvendigt, at FN's humanitære hjælpearbejdere kan være til stede i hele Darfur-regionen, for ellers vil den humanitære bistand ikke kunne fordeles ordentligt.
Sudan skal vide, at dets fulde integration i det internationale samfund afhænger af samarbejdet med FN. 
Eoin Ryan,
   Hr. formand! I eftermiddag er der sandelig enighed i Parlamentet om, hvad der bør gøres med Darfur.
300.000 mennesker er blevet dræbt, og 2,5 millioner er blevet fordrevet fra deres hjem. Bare i løbet af den seneste måned er 50.000 mennesker blevet fordrevet fra deres hjem. Dette er virkelig en massiv humanitær katastrofe. Den eneste løsning er at udstationere en rigtig FN-styrke med et meget klart mandat. Det kan vi kun opnå gennem aggressivt diplomati. Hvordan kan det tage 30 dage, som på det tidspunkt blev kritiseret for at være for lang tid, at få en FN-styrke på plads i Libanon, når der er tale om tre år i Darfurs tilfælde? Årsagen er, at vi ikke er så engagerede i dette problem, som vi burde være.
Ja, folk giver den sudanesiske regering skylden, og den har skylden. Dens forbrydelser er blevet beskrevet af de foregående talere, så jeg vil ikke gentage dem. Den gemmer sig af handelsmæssige grunde bag regeringerne i Kina, Rusland, Indien og Malaysia, som sagde, at de ville beskytte den sudanesiske regering og nedlægge veto mod sanktioner imod den. Vi må lægge pres på disse regeringer for at sikre, at de ikke tillader, at det sker. De og alle andre må bidrage til at forsøge at standse det, der sker i Darfur. Det er en total katastrofe.
Vi må have en fredsbevarende FN-styrke på mindst 20.000 soldater på plads i Darfur, hvis vi skal kunne standse det. Den nuværende styrke på 7.000 AU-soldater er dårligt udrustet, og i betragtning af at det område, som de dækker, er på størrelse med Frankrig, er det helt umuligt for dem at kontrollere det. Der er brug for en rigtig FN-styrke med et ordentligt mandat, og det skal være nu.
Sudan kræver en politisk løsning meget hurtigt. FN og EU må gribe ind. Vi må standse folkedrabet og gøre alt, hvad vi kan, for at skabe fred i området. Det er blevet ignoreret for længe, det er en skandale, og regeringen i Khartoum må ikke have lov til at slippe af sted med det længere. Den kan ikke gemme sig bag andre lande, som siger, at de vil nedlægge veto mod enhver sanktion imod Sudan. Vi må gribe ind for at sikre, at det, der sker, hører op.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand! Darfur-krisen er uden tvivl et resultat af den arabisering, som regeringen bedriver, og dens accept af bevæbningen af militserne i forbindelse med borgerkrigen i det sydlige Sudan.
Resultatet af denne politik er affolkede landområder og - som det allerede er blevet fremhævet adskillige gange under disse forhandlinger - et utal af døde og millioner af fordrevne. Til trods for dette påstår præsident Omar al Baschir, at det er løgn, at sudanesiske arabere angriber sudanesere af afrikansk herkomst, og at de menneskerettighedsorganisationer, som fordømmer forholdene, kun gør dette for at opnå større donationer.
Det er tydeligt, at Sudan hellere vil overlades til selv sig og sin borgerkrig. I bedste fald vil landet acceptere en forlængelse af mandatet til Den Afrikanske Unions fredsmission. Folk med insiderviden beskriver den imidlertid som værende ikke alene dårligt udrustet og undermotiveret, men slet og ret som værende ude af stand til at klare opgaven.
Selv om udsendelsen af en FN-styrke ser ud til at kunne blive en stor succes, afvises dette som nykolonialisme. Man kunne måske blive enige om en islamisk-afrikansk multinational fredsstyrke, dvs. en fælles intervention af Den Afrikanske Union og FN-styrker, for at forhindre dette folkemord.
Simon Coveney (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Darfur er stadig en humanitær krise. Over en kvart million uskyldige mennesker er blevet dræbt siden 2003, og yderligere 2,5 millioner mennesker er blevet fordrevet. FN's Sikkerhedsråd vedtog i sidste måned resolution 1706, hvor det opfordrede til udstationering af en fredsbevarende styrke på over 22.000 soldater til regionen. Sudans regering modsætter sig imidlertid fortsat en sådan styrke og beskylder FN for at udøve nykolonialisme under indflydelse af Washington. Det er noget sludder, det er ganske enkelt den sudanesiske regering, der driver politik med folks liv.
AMIS' mandat er blevet forlænget, så FN nu har yderligere tre måneder til at nå til enighed med den sudanesiske regering om nødvendigheden af en mere effektiv multilateral styrke til at beskytte civilbefolkningen. Men i det sandsynlige tilfælde, at Sudan fortsat modsætter sig FN's bestræbelser, må FN indtage en stærkere holdning. FN kan f.eks. blive nødt til at overveje militær intervention i henhold til kapitel VII som følge af dets ansvar for at beskytte civilbefolkningen, når de nationale myndigheder ikke formår at beskytte deres befolkninger mod folkedrab, krigsforbrydelser, etnisk udrensning og/eller forbrydelser mod menneskeheden.
Den sudanesiske regering har ikke vist nogen vilje til at beskytte internt fordrevne mennesker. Tværtimod er der klare beviser på, at den har støttet og sponsoreret angreb på flygtningeleje. I øjeblikket er støtten til AU's styrke på 7.000 soldater afgørende, og FN har forpligtet sig til at yde logistisk og materiel støtte. Den Arabiske Liga har omsider lovet at yde økonomisk støtte, og EU's medlemsstater bør også være generøse i denne henseende.
EU har ansvar for at gøre Darfur til et vedvarende prioriteret område for FN. Der skal især lægges større pres på Kina og Rusland for at få dem til at spille en mere positiv rolle i Sudan. Flere civile er døde i Darfur end i Irak og Afghanistan tilsammen. Vi har alle sammen blod på hænderne på grund af den langsomme internationale reaktion på det, der er sket hidtil. Dette er den hidtil stærkeste resolution om Darfur, men det er handling, der kræves. Jeg håber, at vi ikke om et års tid må konstatere, at yderligere 100.000 er døde.
Elena Valenciano Martínez-Orozco (PSE ).
   - Hr. formand! På dette tidspunkt, hvor vi stadig ønsker, selv om jeg ikke ved, om vi kan, at bevare vores forhåbninger til den fredsaftale, der blev undertegnet i maj, er vi vidner til en forværring af den humanitære situation i regionen, som mange af mine kolleger har beskrevet.
Europa-Parlamentet udtaler sig endnu en gang om situationen i Darfur, og i mit tilfælde vil jeg tilslutte mig ofrenes stemme: civilbefolkningen, kvinderne og børnene i Darfur.
Siden den væbnede konflikt brød ud for tre år siden, har de humanitære organisationer udsendt stadig mere fortvivlede opfordringer. Det har været fuldstændigt forgæves. De mere end 50.000 døde, de to og en halv million internt fordrevne og de 500.000 flygtninge illustrerer bedre end noget andet den tragedie, der foregår i en konfliktramt region.
Min gruppe har i sit forslag til beslutning beskrevet vores alvorlige bekymring for overtrædelse af børnenes rettigheder og af de udbredte voldtægter af kvinder som krigsvåben. Dette er desværre ikke kommet med i kompromisforslaget til beslutning, som om det ikke var vigtigt.
De tusindvis af børn, der er døde, forsvundet, udnyttet seksuelt, bortført, fordrevet, brugt som soldater og derefter efterladt osv., og som ydermere ikke har adgang til humanitær bistand, har alle et navn.
Vi er alle skyldige, ikke kun regeringen i Khartoum og de militære grupperinger og guerillaerne. Straffriheden er total, selv om Sudan havde ratificeret Konventionen om Børns Rettigheder og den valgfri protokol om børn i væbnede konflikter.
Vi har også konkrete oplysninger, der antyder, at mere end 2.000 kvinder i august led seksuel overlast i en enkelt lejr, hvilket de humanitære organisationer allerede havde advaret os om. Disse oplysninger taler deres eget sprog om den voldsspiral, som Darfur er ved at blive trukket ind i, og hvor kvindernes og pigernes kroppe ofte er den slagplads, som soldaterne og guerillasoldaterne vælger. 
I en anden lejr for fordrevne, for at tale om ting, der sker i dag, er kvinderne i stedet for at blive beskyttet blevet voldtaget, og de har forbud…
Fiona Hall (ALDE ).
   - Hr. formand! Situationen i Darfur er ekstremt alvorlig. Sudans regering vælter sine styrker ind i regionen, og forlængelsen af Den Afrikanske Unions mandat med tre måneder er kun et pusterum.
Darfurs befolkning har stadig kun udsigt til, at såkaldt sikkerhed udelukkende tilvejebringes af den sudanesiske regering uden nogen international beskyttelse. De medlemmer af Parlamentet, der besøgte Darfur i 2004, så med deres egne øjne huse, der var fyldt med tomme patronhylstre. Det var alt, hvad der var tilbage af en landsby, som den sudanesiske regering have bombet i sikkerhedens navn.
Så sent som i sidste uge bombede et af den sudanesiske regerings Antonov-fly landsbyer i det nordlige Darfur. Hvis der ikke er nogen international tilstedeværelse i Darfur, vil der ske en total massakre, uanset alle beklagelser og påstande om "aldrig mere" efter Rwanda.
Det er grunden til, at tilstedeværelsen af FN-styrken, som er godkendt i henhold til resolution 1706, er afgørende. Det internationale diplomatis vigtigste opgave er at samarbejde med Rusland og Kina om at isolere Sudan og foranledige FN's tilstedeværelse i Darfur.
EU's og Kinas fælles erklæring den 11. september var opmuntrende, men der skal bygges videre på den. Jeg vil gerne spørge Rådet, hvordan det vil gøre det. Den Afrikanske Union har selv sagt, at en afrikansk domineret FN-styrke i Darfur er absolut nødvendig.
Hvad angår den forværrede humanitære situation, er et stigende antal steder blevet områder, hvor ngo'er absolut ikke bør tage til på grund af kamphandlinger. Samtidig er antallet af mennesker, der er afhængige af humanitær bistand, steget til næsten 3 millioner. I denne måned er der blevet rapporteret om over 30 nye tilfælde af kolera. Uden ægte fred vil den humanitære indsats bryde sammen, og hundredtusindvis af mennesker, som flygtede fra deres hjem for at redde livet, vil endnu en gang være i livsfare. 
Angelika Beer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Kære kolleger, jeg behøver næppe at gentage det, der netop blev sagt om situationen i Darfur i al sin grusomhed.
Ikke desto mindre vil jeg gerne påpege, at jeg ikke er blevet overbevist af det, som formandskabet, ministeren eller hr. Frattini havde at sige i denne sag. Så længe de ansvarlige aktører i EU - og hermed mener jeg Rådet og formandskabet - ikke engang kan indse, at det, der sker i øjeblikket, er folkemord, og når de kun taler om, hvordan vi skal deltage i genopbygningen osv., når der engang er blevet fred, spørger jeg mig selv, hvorfor De ikke kalder dette ved dets rette navn. Det gælder først og fremmest om at få gjort en ende på det folkemord, som finder sted lige her og nu. Når det så er sket, kan vi begynde at tænke på genopbygningen.
Der er brug for klarhed over tingene, og det gælder ikke mindst inden for EU. I FN's Sikkerhedsråd har vi det dilemma, at Kina og Rusland blokerer for handling, og derfor skal vi have afskaffet vetoretten i Sikkerhedsrådet. Intet land i verden må have lov til at bruge en vetoret til at legitimere et fortsat folkemord!
For det andet - og det er noget, som vi europæere kan - skal vi præcisere, at der helt klart kan forhandles om den sudanesiske stats såkaldte suverænitet under sådanne dramatiske forhold. Beskyttelsen af det menneskelige liv - - er det ultimative gode, og ikke en udemokratisk, brutal og mislykket stats formodede suverænitet.
Lad os huske tilbage på vores forhandlinger om udstationeringen af tropper i Congo, og derefter i Libanon - denne gang handler det om 22.000 soldater. Vi kan ikke bare råbe hurra til nyheden om, at der sker en udskydelse til december, og så håbe på, at der på det tidspunkt er fundet 22.000 soldater til en FN-styrke. Det vil ikke fungere, for det ville betyde, at vi frem til december vil være passive tilskuere til folkemord og først på det tidspunkt tager fat på problemet igen, uden at have gjort noget i den mellemliggende tid. Dette kan ikke være europæisk politik. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Situationen i den sudanesiske provins Darfur er helt forfærdelig. Mennesker bliver fordrevet fra deres hjem på brutal vis. Hr. Ziegler betegner dette som en "frygtelig tragedie", men det er også meget nemt at sige, at der skal sendes tropper, som FN-resolutionen bestemmer, og dermed er problemet løst. De ved dog alle, hvad der står i denne FN-resolution. Heri står der nemlig, at den sudanesiske regering skal give sin accept hertil, og det er lige præcis det, som den sudanesiske regering ikke vil. Dette betyder, at der er behov for en politisk løsning og ikke krav om tropper eller forberedelse af tropper til udsendelse, som vi hører fra visse NATO-kredse.
EU's rolle er virkelig sådan, som Rådet og Kommissionen beskrev den. Det er meget nemt at sige, at vi ønsker tropperne. Problemet er bare, at der er bestemte grundregler, som skal overholdes, og disse tilsiger rent faktisk, at der skal foreligge en accept fra den pågældende regering, og den foreligger ikke. Jeg vil gerne endnu en gang understrege det, som det kvindelige medlem af Verts/ALE-Gruppen sagde: Navnlig i det sydlige Sudan er der helt konkrete økonomiske interesser, som også spiller en væsentlig interesse i denne konflikt - stikordet "olie" har allerede været nævnt - og her er det ikke kun Kina, som spiller en rolle, men uden tvivl også europæiske lande, f.eks. mit hjemland Tyskland, som er dybt involveret som følge af planerne om bygning af en stor jernbanestrækning dér. Opfordringen til at hjælpe befolkningen lyder vidunderlig. Jeg tilslutter mig fuldt ud dette, men det skal være realistisk og reelt resultere i mere humanitær bistand.
Jana Hybášková (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! I protest mod både jeres og vores tåbelighed ville jeg foretrække ikke at tale overhovedet. Kina har brug for mineraler, olier, markeder, vand og land. Det vi er vidner til, er den kinesiske kolonisering af Afrika. Sudans regering, der er partner til eller en del af al-Qaeda, Osamas hjem gennem mange år, trofast allieret med al-Tourabi, praktiserer i bogstaveligste forstand etnisk udrensning, voldtægt og befrugtning af titusindvis af kvinder på grund af deres arabiskhed og medlemskab af Den Arabiske Liga. Russerne leverer våbnene. AU's mission har nået bristepunktet. Vores storartede afrikanske intervention efterlader 2 millioner mennesker i eksil og en halv million døde.
Jeg vil gerne spørge Rådet og Kommissionen om, hvad de gør for give øjeblikkelig støtte til en massiv FN-mission i henhold til kapitel VII? Hvilke foranstaltninger træffer de for endelig at gennemføre den no-fly zone, der opfordres til i 13 fuldstændigt formålsløse resolutioner? Hvad gør de for at sikre, at de sætter en stopper for straffefriheden for alle dem, der voldtager og dræber fuldstændigt uskyldige civile? Som medlem af Parlamentets undersøgelseskomité skammer jeg mig over, at jeg påtog mig et større ansvar, da jeg besøgte Darfur og Abéché, og alligevel er det eneste, jeg kan gøre i dag, at snakke løs, undskyld udtrykket. Hr. kommissær, forestil Dem at kigge ind i en ung kvindes øjne, der tager sig af et barn, og spørge om barnets navn. Hun kan ikke svare Dem og siger, at hun ikke ved det, fordi det blev undfanget ved voldtægt. Hvordan tror De, at De ville have det? 
Ana Gomes (PSE ).
   - Hr. formand! Al-Bashir-regeringen bærer hovedansvaret for det strategiske folkemord på befolkningen i Darfur. EU må ud af sine vildfarelser desangående. Kommissionen, Rådet og de europæiske medlemmer af FN's Sikkerhedsråd må hurtigst muligt stille Sudan over for et krav om, at der skal indsættes en FN-styrke i Darfur med et solidt mandat efter FN-chartrets kapitel VII. De bør ikke acceptere flere udflugter og forhalinger. Sudans magthavere skal straffes, hvis de bliver ved med at bremse det internationale samfunds indsats i Darfur. Det må snarest muligt besluttes at indefryse bankkonti, og de sudanske magthavere og andre personer, som Den Internationale Straffedomstol allerede har identificeret som de hovedansvarlige for grusomhederne, skal hindres i at rejse.
Hvis Kina og Rusland bliver ved med at modsætte sig en embargo mod Khartoum, må EU gå sammen med USA og erklære handelsembargo for især våben og olie, og en fuldstændig indefrysning af den sudanske regerings finansielle transaktioner. Der må også hurtigst muligt træffes militære foranstaltninger. En flyveforbudszone over Darfur kan iværksættes fra Tchad for at forhindre det sudanske luftvåben i at angribe befolkningen i Darfur, sådan som jeg og andre medlemmer af Europa-Parlamentet kunne konstatere i september 2004 nær Al Fashir.
Der må straks sendes en multinational styrke til det østlige Tchad for at beskytte flygtningene, forberede FN-styrken i Darfur, overvåge grænsen mellem Tchad og Sudan og genskabe stabilitet i regionen. Den regionale stabilitet trues i øvrigt også af de stigende spændinger i Somalia på grund af den etiopiske intervention, som Bush-regeringen har tilskyndet til, med det katastrofale resultat, at de islamiske domstoles position styrkes i Mogadishu.
Endelig må EU ikke forholde sig tavst om Kinas, Ruslands og Den Arabiske Ligas rolle i støtten til Khartoum folkemordsstrategi. FN har et beskyttelsesansvar, men Moskva, Beijing og de arabiske hovedstæder prøver skamløst at ignorere læren fra Rwanda, Bosnien og Congo, når det drejer sig om Darfur, hvor en muslimsk befolkning massakreres af muslimer. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Da FN's koordinator for humanitær bistand, Jan Egeland, i august mindede os om, at situationen i Darfur var den værste siden 2004, mindede han os også endnu en gang om, at tiden til at få løst denne situation for længst er inde.
Det er korrekt, at FN insisterer på, at der skal sendes en FN-mission til området, men det er, som det er blevet sagt, også korrekt, at modstanden i den sudanesiske regering gør det meget vanskeligt. Som imidlertid så ofte minder om, er det vores pligt at anvende det, der er kendt som ansvaret for at beskytte. Vi har et ansvar for at beskytte, og vi må ikke undslå os dette ansvar.
Der er tre meget konkrete ting, vi kan gøre i forbindelse med Darfur. Den første er meget direkte at pålægge sanktioner mod en hvilken som helst aktør, herunder regeringen, der i dag overtræder våbenhvilen, eller direkte angriber humanitære operationer, og som nævnt, og det understreger jeg, civilbefolkningen, især kvinderne.
For det andet kan og skal Den Afrikanske Union anvendes mere indgående med det mål, at de forskellige parter accepterer i det mindste en del af Darfur-fredsaftalen, men så er det også nødvendigt med opbakning fra de internationale samarbejdspartnere, herunder EU.
Endelig, og det er det vigtigste, skal FN's Sikkerhedsråd fremskynde udsendelsen af FN-styrker til området med hjemmel i det klare mandat i FN-pagtens kapitel 7. I modsat fald bliver det svært for os at stoppe denne massakre. 
Filip Kaczmarek (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Darfur er en humanitær katastrofe. Denne tragiske region har nået krisepunktet, og vi er nødt til at give den vores fulde opmærksomhed og handle hurtigt, som hr. Annan, FN's generalsekretær, sagde for blot nogle få dage siden. Det er svært at være uenig i hans synspunkter. Hele verden ved, at regionen har været i krig uafbrudt siden 2003. Som følge heraf er 300.000 mennesker døde, og over 2,5 millioner er blevet fordrevet.
Alarmklokkerne har de seneste uger ringet hos humanitære organisationer, der arbejder i Sudan. Tre millioner mennesker i Darfur er afhængige af international humanitær hjælp, herunder madforsyninger, lægehjælp og ly. Det er ved at være næsten umuligt at give denne støtte som følge af den eskalerende konflikt i regionen. Alene siden begyndelsen af maj er 12 internationale hjælpearbejdere blevet dræbt i Darfur, hvilket er flere, end der er blevet dræbt over de seneste to år. 
Selv om AU bliver i området indtil årets udgang, står det klart, at den ikke alene kan sætte en stopper for krigen. Vi bør huske på, at det er en underudstyret og underfinansieret trop på 7.000 soldater, der dækker et område på størrelse med Frankrig. Selv om den blev forstærket med 4.000 soldater, ville den ikke være i stand til at hjælpe de millioner af civile under angreb i regionen eller garantere sikkerheden for internationale organisationer og beskytte flygtninge.
Der overvejes for øjeblikket en række løsninger på problemet. De spænder fra at indsætte FN-styrker i området, massiv FN-støtte til AU i form af logistik og udstyr til NATO-engagement for at løse konflikten. Som jeg ser det, er der én ting, der er helt sikker. Afrikanske lande og deres ledere bør være meget mere engageret i at finde en løsning på dette indtrængende problem. De er erfarne, kender området og har skabt stærke kontakter der. Derfor bør vi opfordre vores afrikanske partnere til at engagere sig mere i at finde en løsning på denne konflikt. 
Marie-Arlette Carlotti (PSE ).
   - Hr. formand! Alle siger, at Darfur står på afgrundens rand. Konfliktens parter fortsætter med at slå ihjel og voldtage. De civile befolkninger er deres daglige mål. De humanitære hjælpearbejdere forlader området under pres som følge af trusler eller mord, for 13 er blevet dræbt i de seneste uger. Konflikten er en trussel for hele området og strækker sig til Tchad og Den Centralafrikanske Republik. Alt virker i dag klar til det endelige angreb. Alt er klar til massakren. Regeringen leger katten efter musen med det internationale samfund. En grusom leg, der hver dag koster flere hundrede menneskeliv.
Siden 2004 har Unionen ikke sparet på sine økonomiske anstrengelser, og dette engagement har ganske vist været med til at undgå blodbadet. Men i dag er der behov for et kraftigere politisk engagement. Det vigtigste er, at der hurtigst muligt sendes en fredsbevarende FN-styrke til området i overensstemmelse med resolution 1706, som har mandat til om nødvendigt at bruge magt for at beskytte de civile. 
Men det er med det samme, nu og her, at befolkningen skal beskyttes. Det skal gøres ved at tvinge de sudanske myndigheder til at indstille deres igangværende offensiv og gennemføre fredsaftalen i Darfur, ved at styrke Den Afrikanske Unions mandat og give dens styrker i området de nødvendige materielle midler, for disse styrker udgør ikke længere et tilstrækkeligt solidt skjold til at beskytte civilbefolkningen, og ved omgående - og det har mine kolleger allerede sagt - at indføre den flyveforbudszone, som fastsættes i FN-resolution 1591. Og hvis ikke det er muligt at tale parterne til fornuft, ja så må der indføres sanktioner i form af olieembargo, international arrestordre, målrettede sanktioner mod de enkelte ansvarlige for grusomhederne og især mod de 51 personer, hvis navne figurerer på den liste, der er blevet overdraget til Den Internationale Straffedomstol. Mine damer og herrer, Parlamentet vil ikke tillade, at det 21. århundredes første folkedrab finder sted i tavshed, nærmest i Parlamentets påsyn. 
Mario Mauro (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Med mit indlæg ønsker jeg at fjerne den sidste rest af hykleri, der omgærder holdningen hos regeringen i Khartoum.
I 2000 besøgte jeg Sudan sammen med de andre parlamentsmedlemmer, der er med i Den Blandede Parlamentariske Forsamling AVS-EU. Fru Kinnock og jeg havde lejlighed til at tale med Ibn al-Turabi, som dengang sad i fængsel, og som er en gammel soldaterkammerat til Omar al-Bashir, der er en af den islamiske fundamentalismes førende repræsentanter i Sudan og en af de mænd, der stod bag Osama bin Ladens ophold i Sudan.
Han fortalte os allerede i 2000 klart og tydeligt, hvad den sudanske regerings "arabiseringsstrategi" bestod i. Denne strategi tog sigte på at arabisere - og det er netop det, jeg mener, nemlig at arabisere og ikke at islamisere - et område befolket med mennesker, som i mange af den sudanske regerings officielle dokumenter betegnes som "Darfurs aber", dvs. indbyggerne i Darfur.
Hvis Europa er bevidst om dette, betyder det endnu en gang, at vi ikke bare skal spille den sudanske regerings spil og forsøge at mægle mellem teoretiske parter i sagen. Der er ingen parter i sagen, og der er ingen borgerkrig i Darfur, kun mordere og ofre. Der er kun mordere, som udfører ordrerne fra deres mandanter i Khartoum, og som således udnyttes til at forfølge en syg ideologi, der ikke længere risikerer at føre til folkedrab, men at ratificere et folkedrab, der har stået på i meget lang tid.
Derfor er det af afgørende vigtighed, at EU-institutionerne træffer nødforanstaltninger som dem, fru Carlotti beskrev for os lige før, så vi inddrager alle dem, som en generations liv ligger stærkt på sinde. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand! Siden indgåelsen af Darfur-fredsaftalen i maj 2006 er der ikke én eneste frist, som er blevet overholdt. Stridighederne med og den voldsomme fremfærd over for civilbefolkningen fortsætter med uformindsket styrke eller tager sågar til i styrke. Systematiske voldtægter anvendes fortsat som et våben mod civilbefolkningen, og i de seneste tre måneder har man kunnet konstatere en dramatisk stigning i antallet af voldtægter. Den sudanesiske regering er stadig imod en fredsbevarende FN-styrke, som ville have væsentligt flere midler, tropper og kompetencer til rådighed end Den Afrikanske Unions fredsmission, som er meget lidt effektiv. Udvidelsen af den afrikanske fredsmission til at omfatte 11.000 politifolk og soldater i det vestlige Sudan hilses velkommen, men Den Afrikanske Unions vedvarende kollektive støtte til stationeringen af en FN-styrke viser også, at dette muligvis kun er en overgangsforanstaltning.
Den sudanesiske regering planlægger tilsyneladende allerede at deployere sine egne styrker til regionen. Amnesty International advarer om, "at udsigten til snart at blive "beskyttet" af de selvsamme regeringssoldater, som mishandlede og fordrev dem fra deres hjem, får panikken til at sprede sig i civilbefolkningen". De hjælpeorganisationer, som opererer i regionen, frygter, at de bliver nødsaget til fuldstændig at indstille deres aktiviteter, hvis det kommer til nye sammenstød mellem regeringstropperne og de separatistiske rebeller, som endnu ikke har underskrevet Abuja-fredsaftalen.
Vi opfordrer derfor den sudanesiske regering til at acceptere tilstedeværelsen af FN's fredsbevarende styrke i Darfur i henhold til kapitel 7 i FN's charter, som det bestemmes i FN's Sikkerhedsråds resolution 1706.
Sudan befinder sig på randen af en katastrofe. Der skal gøres alt for at forhindre et nyt folkemord på det afrikanske kontinent.

Patrick Gaubert (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Som to sudanske overlevende sagde til mig, skal den tavshed, folkedrabets ofre lider under, brydes.
I dag er det på vegne af disse tavse ofre for folkedrabet i Darfur, at jeg fremsætter en bøn, et nødråb for Dem. Det er som parlamentsmedlem, men også som formand for en international ngo, der er meget involveret i Darfur, jeg henvender mig til Dem.
Jeg tilhører en generation, som efter holocaust sværgede, at noget sådant aldrig ville ske igen. Man hører igen og igen ordene "aldrig mere", men nu bliver vi igen nødt til at tale om det. Venter vi på, at samtlige befolkninger udryddes, så vi kan begræde dem? Hvor mange døde skal der til, før vi griber ind? Skal der et minimum af forflyttede mennesker til, før vi griber ind? Jeg tror faktisk, der er ofre, der aldrig bliver populære. Darfur er et af disse. Hr. Annan har erklæret, at Darfur er et helvede. Men det er et helvede i en grad, man ikke kan forestille sig, for de befolkninger, der tortureres af folkedrabets militser, der står i en ulovlig regerings sold. 
Vil vi føje ligegyldighedens forbrydelse til det, der er en forbrydelse i sig selv? Nej! Torturbødlerne skal vide, at vi ikke lader dem gå ustraffet, for vi kan ikke sige, at vi ikke vidste, hvad der foregik. Vi ved det, men vi handler ikke. Europa har en væsentlig rolle at spille. Europa skal tynge med hele sin vægt, være mere offensiv og kræve, at overgrebene og massakrerne ophører, kræve, at de blå hjelme sættes ind for at beskytte civilbefolkningen i Darfur. Det kan kun ske gennem et diplomatisk arbejde, en meget kraftig international mobilisering. For én gangs skyld kan hæren gribe positivt ind og lægge sig imellem morderne og de myrdede. Vi skal kræve, at militserne opløses, vi skal kræve, at den humanitære bistand når frem.
Lad os, som flere af mine kolleger har sagt før mig, skynde os, for det er i virkeligheden det 21. århundredes første folkedrab, vi er vidne til. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær! Desværre har krigen i Libanon og konflikten i Mellemøsten lagt beslag på den internationale interesse og de internationale nyheder og flyttet fokus fra den tragiske udvikling i Darfur med humanitær krise, folkedrab, etnisk udrensning og krigsforbrydelser.
Vi har en resolution fra FN's Sikkerhedsråd, nr. 1706, som vi naturligvis alle ønsker gennemført. Men i forbindelse med resolution nr. 1701 om Libanon blev den internationale offentlighed mobiliseret, og der blev krævet fuld gennemførelse. Fem resolutioner senere, ved resolution nr. 1706, møder vi desværre international ligegyldighed og internationalt hykleri, når det gælder gennemførelsen. Der gælder andre standarder i denne store humanitære krise, som i sidste ende vil undergrave også vores egne fælles europæiske værdier og principper.
Jeg mener, at EU især har et moralsk ansvar, ikke kun et politisk og strategisk ansvar, for at tage initiativer. Bureaukratiske beslutninger i Ministerrådet er ikke nok. Den 20. oktober har vi topmøde. Her er I nødt til at tage et initiativ på EU's vegne i Sikkerhedsrådet, så der er fælles fodslag blandt Sikkerhedsrådets medlemmer om problemets løsning og med hensyn til gennemførelsen af resolution nr. 1706. Og hvis vi skal være ærlige, har vi også pligt til at tage initiativer vedrørende Kina. Kina er et af de lande, der har ansvaret for, at denne krise trækker ud og er kørt ud på et sidespor. Den Arabiske Liga har også et ansvar. Derfor må I tage initiativer henvendt til Den Arabiske Liga, Den Islamiske Konference, Kina, Rusland og USA. Det er ikke nok med vage erklæringer fra Bush eller Kongressen i USA. Endelig bør den folkeretlige om retten til international intervention, når det gælder overtrædelse af menneskerettighederne, gennemføres. 
Józef Pinior (PSE ).
   - Hr. formand! Vi har alle været vidner til forbrydelserne mod menneskeheden, der er begået på sudanesisk jord over de seneste tre år. De omfatter folkedrab, krigshandlinger og etnisk udrensning. Mens vi hjælpeløst ser til fra vores elfenbenstårne, lykkes det ikke den sudanesiske stat at opfylde den basale pligt, der kræves af enhver stat, navnlig at sikre befolkningens sikkerhed inden for et givent område. Fra Bruxelles og Strasbourg ser vi stift på begivenheder i Sudan, selv om EU er opstået af en politisk og moralsk protest imod den slags krigshandlinger. Hver successiv udvidelse blev hilst velkommen med den samme fanfare: aldrig mere, aldrig mere vil vi tillade sådanne forbrydelser mod menneskeheden, aldrig mere vil vi tillade etnisk udrensning, aldrig mere vil vi tolerere folkedrab!
I de udtalelser, der er blevet fremsagt af EU's repræsentanter i dag, opfangede jeg ikke et sådant stærkt engagement for at sikre, at EU faktisk gør alt, hvad der står i dens magt for at stoppe det udbredte blodbad i Sudan. Hvilke foranstaltninger bør træffes? Unionen bør over de kommende uger fokusere på at lægge et stærkt pres på regeringen i Khartoum for at sikre, at den indvilger i indsættelsen af FN's fredsbevarende tropper på sudanesisk område. Hvis denne bestræbelse ikke lykkes, og regeringen i Khartoum fortsætter med at nægte at gå med til tilstedeværelsen af FN's fredsbevarende styrker inden for sit område, vil det være passende at øge den logistiske og materialistiske støtte yderligere til AU's mission i Sudan. Hvis alt dette ikke får nogen indvirkning på det, der sker i Sudan, bør vi overveje at opfordre NATO-styrker til at sikre, at AU's militære mission er i stand til at garantere fred og sikkerhed over hele Sudans område. 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Dette har været en udmærket og kraftfuld forhandling. Jeg kan forsikre Dem om, at Rådet ikke ser apatisk på situationen i Sudan og Darfur. Vi er alle enige om, at udviklingerne dér har været meget bekymrende, og vi må gøre alt, hvad der står i vores magt nu og i fremtiden for at forbedre sikkerheden og den humanitære situation i Darfur. Vi gør hele tiden alt, hvad der står i vores magt, eller i det mindste en hel del. Vi opretholder aktiv diplomatisk kontakt med de forskellige parter og tredjelande for at opnå den bredest mulige støtte til FN-resolutionen og dens gennemførelse og for at være i stand til at øge presset på Sudans regering. EU's særlige repræsentant, Pekka Haavisto, spiller en vigtig rolle i Sudan ved at sikre, at alle parter dér overholder denne fredsproces, ellers kan der ikke blive nogen vedvarende fred.
Det er meget vigtigt og et godt tegn, at AU gennem sin AMIS-operation har vist sig at være stærkt engageret i at løse denne krise. EU har støttet denne dedikation, og det vil fortsat være tilfældet, eftersom EU yder støtte til AMIS-operationen i form af logistik, materiel støtte, planlægningsbistand og andre lignende foranstaltninger. AU har bestemt at øge sin fredsbevarende tilstedeværelse - dvs. dens AMIS-operation - med yderligere 4.000 tropper, hvilket betyder, at der samlet vil være 11.000 tropper stationeret i regionen.
Når FN-operationen endelig er i gang i regionen, kan den letteste måde at fremme dens acceptabilitet i den sudanesiske regnings øjne være at lade afrikanske og asiatiske tropper udgøre den. Vi må også huske på, at de andre nabolande i regionen spiller en meget vigtig rolle, hvad angår grænsespørgsmål og flygtningeproblemer.
Menneskerettighedssituationen i området er meget bekymrende, som det er blevet nævnt i denne forhandling. EU har fremhævet disse menneskerettighedsproblemer ved at inkludere dem på dagsordenen for FN's Menneskerettighedskomité, som er under udarbejdelse. Med hensyn til problemet med folkedrab og især brug af denne term bør vi huske på, at Den Internationale Straffedomstol undersøger dette i øjeblikket, og EU støtter dette arbejde. 
Der er ikke kun en vej til en løsning på Darfur og Sudan. Det er meget vigtigt, at vi gør fremskridt på alle områder, der er åbne for os på en effektiv, bredtfavnende og koordineret måde via samarbejde. 
Franco Frattini,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er helt enig i udtalelserne fra ministeren, som repræsenterer formandskabet.
Jeg tror ikke, at nogen her i Parlamentet er i tvivl om Darfur-tragediens katastrofale omfang, og efter min mening kan man heller ikke være i tvivl om, at der faktisk er tale om et folkedrab. Under forhandlingen her i dag kommer vi dog ind på et meget mere generelt politisk spørgsmål, som er yderst vigtigt for Parlamentet og EU-institutionerne i det hele taget, nemlig EU's rolle med at fremme og forsvare de grundlæggende rettigheder uden for EU's grænser.
Vi spørger ofte os selv, om EU kan og skal - og jeg mener personligt, at det kan og skal - fremme de grundlæggende rettigheder i verden og navnlig respekten for den menneskelige værdighed, som er gået fuldstændigt tabt i Darfur-tragedien. Hvis vi skal gøre dette, skal vi dog tage det store politiske spørgsmål op, hvordan Europa kan eksportere og fremme disse værdier, når der er parter som Sudans regering, som accepterer og opfordrer til fundamentalisme og militsernes yderst voldelige og forfærdelige handlinger. Mange af Dem sagde ligeud, at vi skal gribe ind med soldater og militær i henhold til artikel 7, og at vi skal sætte tropper ind, som kan bruge magt for at bringe denne katastrofale situation til ophør.
Jeg er udmærket klar over, at det er en af de muligheder, der er taget højde for i de internationale aftaler, men vi europæere har ofte talt om, at når vi fremmer menneskerettighederne i verden, skal vi følge det såkaldte ejerskabsprincip. Vi kan med andre ord ikke beslutte her i Strasbourg eller Bruxelles, hvilken løsning der er den rigtige for et andet land eller et andet kontinent. Vi skal samarbejde med de lokale institutioner, og efter min opfattelse består den første del af løsningen i at samarbejde med Den Afrikanske Union, idet vi styrker dens rolle og sørger for, at den får den konkrete støtte, som er nødvendig. Vi ønsker ikke, at Europa først skal være fraværende og så pludselig dukke op og ved hjælp af våben og soldater spille en rolle, som Den Afrikanske Union snarere burde spille i højere grad.
Det er - sådan som formandskabet lige mindede om - det første skridt, som vi skal tage. Det andet skridt i den retning bliver den logistiske bistand på stedet. Det er en indsats, som vi - EU og institutionerne - kan gøre, og Kommissionen kan også yde økonomisk støtte. Hvordan kan vi sikre, at den humanitære bistand virkelig når frem til modtagerne, nemlig den nødlidende befolkning og ngo'ernes udsendte, som sætter deres liv på spil? Logistisk bistand på stedet er således et andet område, hvor EU kan gøre en forskel.
Det tredje skridt er - og det var der nogle, der ikke kom ind på i tilstrækkelig grad - hvordan vi skal samarbejde med Den Arabiske Liga. Mine damer og herrer, der er mange steder i verden, hvor vi er nødt til at tage højde for muslimske eller arabiske landes holdninger. I nogle tilfælde er de vores stærke allierede - f.eks. når det gælder bekæmpelsen af terrorisme - men i andre tilfælde har de nogle så markante holdninger, at det er tilrådeligt at indgå en aftale med dem, før vi griber ind.
Hvad er forskellen på Darfur og Libanon? Forskellen er, at der i Libanons tilfælde var en aftale, og at soldaterne blev sendt ud som fredsbevarende styrker, fordi både Libanons og Israels regering gik med til det. Sudans regering bliver til gengæld ved med at sige nej. Tror De, at det er muligt med en unilateral indsats, uden at Den Arabiske Liga spiller en afgørende rolle? Mener De ikke, at en sådan indsats - hvis ikke Den Arabiske Liga spiller en kraftig rolle - ville sende et yderst negativt signal til en meget stor befolkning, som desværre også har de mest fundamentalistiske idéer i verden? Ville det ikke styrke ekstremisterne og fundamentalisterne og give dem endnu et argument til deres propaganda?
Derfor er den tredje del af løsningen Den Arabiske Liga. Vi arbejder på at opfordre Den Arabiske Liga til at tage afstand fra Sudans regering og trække sin accept og støtte tilbage. Som De ved, sker dette allerede i en vis udstrækning, men vi skal fortsætte vores indsats i den retning.
Desuden var der en af talerne, som rejste følgende spørgsmål: "Hvad nu, hvis regeringen i Khartoum ikke lytter til det internationale samfunds appeller?" Jeg har altid været af den opfattelse, at et militært indgreb - selv om en humanitær indsats er berettiget i henhold til traktatens artikel 7 - under alle omstændigheder må være sidste udvej.
Der er andre overgangsløsninger, og i den forbindelse hørte jeg en af talerne nævne en "flyveforbudszone". Det er en foranstaltning, som man kunne undersøge, indføre og foreslå. Hvis vi foreslog Sikkerhedsrådet et indgreb i henhold til artikel 7, ville Kina som bekendt - hvad enten vi synes om det eller ej - formodentlig nedlægge veto, og så ville der ikke ske noget. Derfor spørger jeg mig selv, om det ikke ville være bedre at tage et andet initiativ - som måske ikke løser problemet, men i det mindste er nyttigt - nemlig at forhindre fly i at flyve hen over området og slå folk ihjel med bomber og luftangreb. Det er en anden konkret mulighed.
Jeg vil slutte min tale med to bemærkninger. Først vil jeg sige, at kommissionsformand Barroso og Louis Michel rejser til Khartoum. De vil sende et stærkt budskab til Sudans øverste regeringsledere om, at EU agter at lægge et kraftigt diplomatisk pres på landet, men også at gøre en indsats på stedet for at hjælpe den nødlidende befolkning. Budskabet vil indeholde nogle overvejelser om, at Sudan kommer til at stå alene, hvis landet bliver ved at med nægte at lytte til det internationale samfund. Denne isolation vil navnlig være ødelæggende for Sudan selv. Khartoum har ingen interesse i at være isoleret fra resten af det internationale samfund, og dette ville, mine damer og herrer, fratage præsident Bashir hans undskyldning for at have en så negativ holdning.
Et andet vigtigt punkt, som vil være på Kommissionens dagsorden, er kvindernes og børnenes rolle. Det taler vi tit om her i Europa. Vi beskæftiger os med ofrene for menneskehandel og tvangsprostitution, og vi har endda fastlagt en europæisk køreplan for børns rettigheder. Det er klart, at vi ikke kan lukke øjnene for kvinders og børns rettigheder uden for Europa i et så tragisk tilfælde som Darfur.
Derfor håber jeg personligt, at Parlamentet står fast på sine foranstaltninger i Darfur, så vi netop yder en særlig beskyttelse til kvinderne og børnene, der som altid er de mest sårbare ofre. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen torsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Sajjad Karim for Udvalget om International Handel om EU's økonomiske og handelsmæssige forbindelser med Indien (A6-0256/2006). 
Sajjad Karim (ALDE ),
   Hr. formand! Eftersom det geopolitiske tyngdepunkt flytter sig til Asien i det 21. århundrede, vil fremtiden ligge i Indien. I betragtning af Indiens størrelse og kompleksitet er dets stabile og farverige samfund fortsat en imponerende bedrift. Dets engagement i demokrati, pluralisme og retsstatsprincippet sikrer kontinuitet i de handelsmæssige forbindelser. Men selv om Indien nærmer sig en femtedel af verdens befolkning, tegner det sig for under en halvtredsindstyvendedel af verdenshandelen.
Som Indiens største handelspartner og vigtigste kilde til udenlandske investeringer er EU klar til at hjælpe Indien med at høste frugterne af liberaliseringen. Med vores fælles historie og ønske om sekulært styre og religiøs pluralisme er EU og Indien naturlige partnere. Vi blev strategiske partnere i 2004, selv om der gik endnu et år, før der blev opnået enighed om en fælles handlingsplan. Selv i dag har kommissæren ikke bemyndigelse til at omsætte det arbejde, som handelsgruppen på højt plan har udført, til en konkret aftale. I mellemtiden har præsident Bush haft held til at forhandle en rent ud sagt bekymrende atomenergiaftale mellem USA og Indien på plads.
Kommissæren hævder, at Indien er hans valgte bestemmelsessted - og jeg tænker naturligvis på kommissær Mandelson - men han har alligevel bidraget til EU's optagethed af Kina. Indien giver EU tilsvarende, men andre udfordringer, og det må Kommissionen vise, når den fastsætter sin nye strategi, ved at samarbejde med interessenter på samme måde som i dens dialog med Kina.
Doha-runden er fortsat den vigtigste mekanisme til at skabe retfærdig globalisering. Det multilaterale handelssystem er en meget retfærdig og effektiv måde at udvide og styre handel på, og det beskytter de svage mod brug og misbrug i det ensidige kapløb om handelsdominans. En Doha-aftale udelukker imidlertid ikke bilaterale WTO+-ordninger. Kun gennem større åbenhed over for partnerskaber, der går videre end det, som en WTO-aftale med den laveste fællesnævner nu kunne tilvejebringe, vil EU begynde at gøre noget ved fremtidens globale dagsorden for konkurrenceevne.
En frihandelsaftale med Indien skal være central for Kommissionens nye strategi for det globale Europa. Parlamentet må støtte kommissæren fuldt ud, når han forsøger at overbevise Rådet om, at det er nødvendigt med et forhandlingsmandat til at tilvejebringe bilaterale frihandelsaftaler og dermed åbne markeder og sikre retfærdigere handelsvilkår i nye vækstområder overalt i Asien.
Indien skal modsvare vores beslutsomhed og opfylde sine løfter med henblik på Helsinki. Indien har bevist, at det er dygtigt til at få globale aktører til at fremme konkurrenceevnen. Det er tid for en aftale med dets naturligste partner. Der skal fastsættes tidsfrister, så vi kan nå fælles mål på de områder, der vil være bestemmende for det 21. århundredes betingelser, nemlig beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, åbne markeder for tjenesteydelser og investeringer og effektive instrumenter til beskyttelse af handelen.
Ingen strategi for økonomisk vækst er fuldstændig, uden at der tages højde for den stadig større krise som følge af klimaændringerne. Væksten i Asien har overordentligt stor indflydelse på energiforsyningen. Indiens fremtidige vækst afhænger af, om det stadigt stigende energibehov kan dækkes. Alvorlig mangel på energi og for stor afhængighed af benzin og kul øger omkostningerne og forureningen. Indsatsen for at udvikle atomenergi er et symptom på den krise. Men selv om Indien skulle udvikle atomenergi, ville det kun dække 2 % af dets samlede energiforbrug. Det ville også være et tilbageskridt i forhold til de løfter om at bremse klimaændringerne og fremme energibesparelser, som blev afgivet i Gleneagles.
Både Indien og EU har en lang tradition for at fremme vedvarende energi. Indien har opbygget verdens fjerdestørste vindkraftindustri, udviklet biogasanlæg og solceller og støttet udviklingen af vedvarende energi i Asien. Vi skal samarbejde om at definere den globale energistruktur gennem innovation og bæredygtig energiudvikling, samtidig med at referenceværdierne for klimaændringer overholdes.
Indiens økonomiske vækst er på hele 8 % og forventes at fordoble i løbet af 10 år. Indiens liste over de rige består af dotcom-velgørere, som tjener penge i takt med, at Indien bliver det globale midtpunkt for IKT-udvikling. Men Indiens økonomi er stadig fuld af paradokser. Den ulige fordeling af fordelene ved globalisering har betydet, at næsten 4 millioner mennesker lever for mindre end 1 amerikansk dollar om dagen.
EU må sørge for, at fordelene ved vores handelsforbindelse bliver delt med inderne - dem alle sammen. International handel kan være en stærk drivkraft for økonomisk vækst og bekæmpelse af fattigdom, men den er ikke nogen tryllestav. Hvis befolkningen fortsat skal løftes ud af fattigdomslommer, skal Indiens handelsreformer være et supplement til udviklingspolitikkerne.
Sammenkædningen af de eksterne og de interne politikker støttes ikke af Indiens infrastruktur, som er præget af de karakteristika, der gør sig gældende for et udviklingsland, mens virksomheders hovedsæder dominerer Mumbais og Bangalores skyline. Investeringerne skal være målrettede mod landdistrikter, hvor de kan bidrage til at forbedre vandforsyningen, de sanitære forhold, transportforbindelserne og kvaliteten af strømproduktionen.
Indien er forpligtet af millienniumudviklingsmålene, og dets egen femårsplan overgår FN's forventninger, men der er stigende tvivl om, hvorvidt Indien kan nå fire af de otte mål til tiden. Der er stadig stor bekymring over børnearbejde, og udbredelsen af hiv/aids kan bremse Indiens fremgang.
Handelsforbindelser kan ikke adskilles fra menneskerettigheder og udviklingshensyn. Vi skylder Indien at vende disse tendenser. EU's bistand skal kanaliseres til regioner, der sakker agterud, og til underrepræsenterede sociale grupper. Kapacitetsopbyggende bestræbelser skal koncentreres om de fattigste delstater, så de bliver i stand til at anvende midlerne effektivt. De udenlandske investeringer skal tilvejebringe midler til uddannelse og sundhed i landdistrikter.
Efterhånden som Indien går fra udviklingsland til udviklet land, får det regionalt ansvar og vedvarende vækst. Det skal tage naboerne med. SAFTA vil føre til mange former for ekspansion i regionen. Det er rigtigt, at det ikke har været let, og at uenigheder mellem Indien og Pakistan har bremset fremskridtet, men et stærkt lederskab i regionen har ført til, at handel nu bruges som en tillidsskabende foranstaltning, navnlig i spørgsmålet om Kashmir.
Europa bør betragte Asiens forbløffende vækst som en mulighed snarere end en trussel. EU skal have mere tillid til sin egen evne til at styre forandringer og forblive konkurrencedygtigt. Det kræver uvægerligt visse omstruktureringer og en ændret tankegang.
Joe Borg,
   Hr. formand! Jeg vil takke ordføreren, hr. Karim, og Udvalget om International Handel for det fremragende arbejde, der er blevet udført.
Betænkningen er omfattende og indeholder næsten alle aspekter af de økonomiske og handelsmæssige forbindelser mellem EU og Indien. Betænkningen kommer også på et godt tidspunkt forud for topmødet mellem EU og Indien i Helsinki den 13. oktober 2006, og vi vil tage henstillingerne i den i betragtning. Vores samarbejde med Indien har mange facetter, og det er vanskeligt at beskrive det udtømmende i denne tale. Derfor vil jeg berøre nogle af de vigtigste emner, som interesserer Dem, og desuden give Parlamentet nærmere oplysninger om handels- og investeringsspørgsmålene.
Generelt er vores samarbejde godt, og der sker fremskridt. På miljøområdet f.eks. var Indien sidste år vært for det første forum om affaldshåndtering mellem EU og Indien, som blev efterfulgt af forskellige besøg af og møder i arbejdsgruppen om emnet. Afholdelsen af det andet miljøforum er under overvejelse.
Hvad angår beskæftigelse og sociale spørgsmål, blev Kommissionen og den indiske arbejdsminister på et bilateralt møde enige om et arbejdsprogram for 2006 og 2007 baseret på den fælles handlingsplan. Der skal undertegnes eller paraferes et udkast til aftalememorandum på det kommende topmøde i Helsinki. Mere generelt er det blevet foreslået at indlede en regelmæssig makroøkonomisk dialog efter et bilateralt møde mellem kommissær Almunia og den indiske finansminister.
Handelsspørgsmålet er ikke blevet glemt, og takket være kommissær Mandelson, som forelagde idéen for sin kollega handelsminister Nath, er erhvervsledernes rundbordsdrøftelser, der giver mulighed for aktiv dialog på virksomhedsplan, klar til at blive indledt ved erhvervstopmødet den 12. oktober 2006.
Vores udviklingssamarbejde er koncentreret om sektorstøtte til grunduddannelse, sundhed og familieforsorg. Fattigdomsreduktion har været det centrale mål i alle projekter. Landestrategidokumentet for 2007-2013 bekræfter den forpligtelse med en tildeling på 65-70 % til sundheds- og uddannelsessektoren. Det er glædeligt, at vores statspartnerskabsprogrammer med Rajasthan og Chhattisgarh, som i alt beløber sig til 160 millioner euro til støtte for vandforvaltning, uddannelse og sundhed, er blevet underskrevet og nu kan gennemføres.
Hvis vi ser på handels- og investeringsforbindelserne med Indien, glæder det mig, at Kommissionens tilgang støttes fuldt ud i den betænkning, som Udvalget om International Handel har vedtaget. Mere konkret har udvalget opfordret EU til at indgå en frihandelsaftale med Indien. Indien er ivrigt efter at indgå en frihandelsaftale med EU hurtigst muligt. Dette har i lang tid været den indiske holdning fremmet af premierminister Singh selv.
Jeg glæder mig over udvalgets første bemærkning om, at forhandlingerne om Doha-udviklingsdagsordenen ikke er uforenelige med bilaterale WTO+-forhandlinger. EU forsøger at bygge på og supplere sit engagement i det multilaterale WTO-handelssystem med en ny generation af bilaterale frihandelsaftaler, navnlig med vigtige voksende markeder i Asien. EU betragter fortsat WTO som den grundlæggende platform, hvorpå den globale liberalisering skal bygges.
Der bliver ingen tilbagetrækning fra multilateralisme. En frihandelsaftale mellem EU og Indien kan bygge på WTO's multilaterale liberalisering ved at omfatte områder, f.eks. handel og tjenesteydelser, markeder for offentlige indkøb, konkurrencepolitik og harmonisering af lovbestemmelser, der er direkte forbundet med EU's stærke sider inden for handel, som endnu ikke er omfattet fuldt ud af WTO's regler og standarder.
Vi har sikret os, at de økonomiske argumenter for en frihandelsaftale mellem EU og Indien er uangribelige, og at der er tilsvarende forståelse og ambitioner fra Indiens side, for det er nødvendigt for, at enhver forhandling fungerer. I den forbindelse glæder jeg mig over udvalgets støtte til det arbejde, som handelsgruppen på højt plan udfører. Den 19. september 2006 færdiggjorde handelsgruppen på højt plan sin rapport til topmødet mellem EU og Indien den 13. oktober 2006, hvori det blev anbefalet, at der udvikles et udvidet handelspartnerskab gennem forhandlinger om og indgåelse af en bred handels- og investeringsaftale.
På topmødet vil det blive anbefalet, at både EU og Indien fremmer forhandlingerne om en sådan aftale. Selv om vi ikke vedtager en frihandelsaftale på topmødet, vil vi sende positive signaler om, at vi arbejder på sagen. Vi ønsker ikke blot at indlede, men også at forberede grundlaget for vellykkede forhandlinger. Dette kan betyde yderligere arbejde med nogle af de mere følsomme spørgsmål efter topmødet, så vi øger forståelsen for hinandens forventninger og handlemuligheder. Tilsvarende deler jeg udvalgets synspunkt om, at det er nødvendigt at uddybe drøftelserne om forhandlinger om tjenesteydelser, intellektuelle ejendomsrettigheder og offentlige indkøb.
Til sidst vil jeg sige, at jeg deler udvalgets bekymring over, at handelen mellem regionerne i Den Sydasiatiske Sammenslutning for Regionalt Samarbejde er begrænset, og at jeg støtter dets opfordring til SAARC om at undersøge mulighederne for at udvide handel og investering i regionen. Vi følger nøje problemet vedrørende Pakistans manglende overholdelse af tidsplaner i henhold til den sydasiatiske frihandelsaftale og drøfter det uformelt med landet.
Filip Kaczmarek (PPE-DE ),
   Hr. formand! Jeg vil gerne varmt lykønske hr. Karim med hans udmærkede betænkning om Indien. Det er en kompleks betænkning, som det kun kan forventes, eftersom den præsenterer et overblik over det økonomiske og handelsmæssige samarbejde mellem EU og Indien og samtidig fremhæver udfordringerne over for sidstnævnte. Det er en kompleks opgave. Jeg synes, ordføreren har behandlet det meget godt.
Jeg sætter pris på betydningen af økonomiske og handelsmæssige problemer, der er omfattet af denne betænkning, men jeg vil især gerne takke ordføreren for at støtte Udviklingsudvalgets udtalelse og ikke kun se Indien som et land, der undergår en dynamisk økonomisk udvikling, et land med et stort potentiale og en vigtig handelsmæssig og økonomisk partner for Europa, men også som et land med en særlig kompleks samfundsstruktur og et land med store uligheder med hensyn til udviklingsniveauer og fordelingen af opnået fortjeneste.
Indien er samtidig et land, der kæmper med store problemer, som er typiske for udviklingslande som f.eks. fattigdom og analfabetisme. Som jeg fremhævede i min betænkning for Udviklingsudvalget, skal temaet i det strategiske partnerskab mellem EU og Indien fortsætte med at være arbejde, der sigter mod at opnå Millennium Development Goals, og krigen mod fattigdom.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på to vigtige udviklingspolitiske problemer, som påvirker samarbejdet mellem EU og Indien. Indiens økonomiske vækst har i gennemsnit været 6 % om året over de sidste 10 år. Ikke desto mindre lever næsten 30 % af Indiens befolkning, omkring 400 millioner mennesker, stadig under fattigdomsgrænsen ved at leve for mindre end 1 dollar om dagen. Niveauet for analfabetisme ligger næsten på 40 %. Det er afgørende, at økonomisk og handelsmæssigt samarbejde mellem EU og Indien bidrager til at afhjælpe denne uheldige ubalance. Vores indsats skal rettes mod at forbedre alle de fattigste dele af samfundet og at fremme bedste praksis i regionerne med den højeste økonomiske vækst. Samarbejde inden for sundheds- og uddannelsesområdet bør også uddybes. 
Zbigniew Zaleski,
   Hr. formand! Dette dokument er dybest set af økonomisk karakter, men det indeholder et meget bredere budskab for begge parter. Dette budskab har forbindelse til politiske, samfundsmæssige, uddannelsesmæssige, videnskabelige og udviklingsmæssige anliggender.
Vi overvandt mindre forskelle mellem politiske grupperinger for at nå fælles holdninger, som ofte var resultatet af forlig. Med denne resolution kan Indien gå ud fra, at hele Europa er forenet i ønsket om at samarbejde med et land med en så stor historisk arv og økonomisk potentiale. For vores vedkommende skal vi naturligvis fremhæve de vanskeligheder, der rammer Indiens befolkning. På linje med europæiske standarder bør disse vanskeligheder dog diskuteres åbent og gradvist løses. For at opnå et succesfuldt samarbejde ved at inddrage forretningsdrivende og borgere, er det nødvendigt at skabe fælles værdier og formål. Hvis det ikke er tilfældet, vil der kun komme erklæringer, der er underskrevet af regeringer og politikere, ud af det, og vi har set masser af den slags ineffektive dokumenter blive affattet af Parlamentet.
Vi håber på et oprigtigt samarbejde, der trækker på erfaringen fra tidligere forhold, navnlig mellem Det Forenede Kongerige og Indien. Vi tror imidlertid, at det vil udvikle sig til et særligt samarbejdspartnerskab uden lænker fra fortiden, der kan forstås som en henvisning til kolonialismen. 
Dette dokument vil udgøre et grundlag og et springbræt til sund udveksling til gavn for begge parter. Som skyggeordfører foreslår jeg, at den vedtages, som den er. 
Erika Mann,
   Hr. formand! Jeg takker kommissæren og ligeledes ordføreren for denne fremragende betænkning, som berører alle de spørgsmål, der er relevante, når vi taler om Indien.
Kommissæren nævnte et bestemt punkt, som vi efter min opfattelse bør overveje nøje, og det er, at Indien kan blive et geopolitisk centrum i det 21. århundrede. Det mener jeg, at han har ret i, og EU og Kommissionen bliver nødt til at træffe en beslutning. Man kan ikke sige "enten Indien eller Kina", det er ikke den rigtige strategi. Men vi bliver afgjort nødt til at fokusere, for det kan blive umuligt for Kommissionen at forhandle om bilaterale aftaler med begge lande og mange flere lande i fremtiden, hvis den samtidig skal sikre, at den multilaterale runde bliver vellykket. Derfor vil jeg påpege over for ordføreren og Parlamentet, at min gruppe vil være lidt mere forsigtig, hvad angår en frihandelsaftale.
Vi er ikke imod en frihandelsaftale, tværtimod. Vi argumenterede allerede for en frihandelsaftale og en regional aftale i 2002, da jeg forelagde min egen betænkning for Parlamentet, men jeg mener, at vi først må have en omfattende debat og diskussion af dette spørgsmål. Kommissionen udgiver sin nye politikrapport den 4. oktober om bare nogle få uger. Vi vil ikke støtte en frihandelsaftale lige nu, fordi vi vil have en debat i vores gruppe først, og vi vil kunne være sikre på, at Parlamentet bliver inddraget fuldt ud i debatten og høringsprocessen.
Det er vigtigt og relevant at se et skift fra den multilaterale til den mere bilaterale aftale og at sikre, at der er en vis sammenhæng, hvad angår handelspolitikken. Det er en af grundene til, at vi i morgen ikke vil støtte en frihandelsaftale på nuværende tidspunkt. Det glæder mig også, at hr. Karim berørte de forskellige højteknologispørgsmål. Jeg mener, at det er helt afgørende, at vi fokuserer mere på Indien og samarbejder snævrere med det.
Alt det, jeg har sagt, er ikke på vegne af Glyn Ford, som er skyggeordfører. Han beder hr. Karim undskylde, at han ikke er til stede. Han var nødt til at tage til England, men han vil naturligvis følge op på spørgsmålene og diskutere dem nærmere.
Margarita Starkevičiūtė,
   Jeg vil gerne takke ordføreren for klart at fremhæve finanssektorens betydning for udviklingen af den indiske økonomi. Dette er en afgørende faktor for økonomisk samarbejde mellem Indien og EU. Mængden af investeringer afhænger meget af investorernes tillid til de pågældende lande og de anvendte reguleringsstandarder for finansielle markeder og regnskab. Derfor ville det være en god idé at opfordre det indiske erhvervsliv til at efterligne EU's opbyggede ekspertise i at sikre hensigtsmæssig investorbeskyttelse. Jeg vil gerne bede Kommissionen om yderligere at reklamere for den erfaring, vi har opnået, og EU's finansielle reguleringsmodel, som vi har udviklet og anvendt, således at det indiske erhvervsliv kan drage nytte af vores ekspertise på området. I denne henseende skal Kommissionens arbejde koordineres yderligere, således at kommissærer, der arbejder inden for forskellige områder, kan kommunikere i større omfang, og at samarbejde med tredjelande ikke kun ville være en opgave for dem, der er engageret på området, men også for andre kommissærer.
En af de største udfordringer er, at den indiske finanssektor ikke er tilstrækkelig liberaliseret. Det kræver enorme investeringer, især for at udvikle handelsaktiviteter i landområder. Uden udvikling af landområder kan Indiens fremgang simpelthen ikke realiseres. Men udviklingen af den indiske finanssektor vil ikke være mulig uden input fra de store verdensbanker og europæiske banker. Derfor bør vi fremme samarbejde og opfordre de indiske tilsynsmyndigheder til at tage del i fælles ekspertgrupper for EU og tredjelande og lave udkast til relevant lovgivning for at sikre, at der sørges for passende forhold til samarbejde på de tidlige stadier.
Jeg vil også gerne støtte bilateral dialog, flyvefærdigt økonomisk samarbejde mellem EU og Indien og det at nå fælles aftaler, navnlig eftersom multilaterale forhandlinger ikke altid tager relationsspecifikke forudsætninger ordentligt i betragtning. 
Margrete Auken,
   Hr. formand! Under vores forrige mødeperiode havde vi en betænkning om EU's handel med Kina. Der var vi meget skrappe i kritikken af Kinas krænkelser af menneskerettighederne. I dag er det så handlen med Indien. Betænkningen er udmærket. Jeg kunne tilslutte mig det meste af, hvad der er blevet sagt, og Verts/ALE-Gruppen stemmer naturligvis for. Men jeg vil alligevel her koncentrere mig om ét stort spørgsmål. Hvorfor er menneskerettighedsproblemerne ikke vigtige her? De omtales, men i helt generelle vendinger. Og det værste problem, vel ét af verdens mest omfattende menneskerettighedsproblemer, er nærmest væk. Jeg tænker naturligvis på de kasteløse, dalitterne. De nævnes, men sammen med adivasierne, som var der bare tale om et almindeligt minoritetsproblem. Dalitterne er en foragtet underklasse i flere lande, men især er det Indiens problem. De er ikke kun fattige og socialt udstødte. Det er værre. De behandles som ikkemennesker, de er urørlige og afskys af de øvrige befolkningsgrupper. De lever på samfundets bund. Nok har de rettigheder, men kun på papiret. I virkeligheden er de retsløse, og de udfører det mest beskidte og farlige arbejde. Og det er jo det, der er interessant her. Det er dem, der i industri og landbrug arbejder med kemikalier så giftige, at de er forbudte de fleste steder i verden. Uden instrukser og beskyttelse sprøjter de markerne med dødbringende nervegifte. Med bare fødder står de i syrebade og farver vores tekstiler på fabrikkerne. Ingen andre ville finde sig i det, men dalitterne er tvunget til det. Og EU handler med Indiens produkter uden at stille nærgående spørgsmål om deres tilblivelse. Det er en grim historie for Indien, men den er næsten mere pinlig for Europa, som er klar over, hvad der sker - ofte har vi selv solgt dem skidtet. Tusindvis af mennesker skades, mange dør, og de er dalitter. Dalitterne har ikke nogen stemme, ingen fagforening, vi er nødt til at være deres stemme, hvis overgrebene skal stoppes. Vi skal have problemet på EU's dagsorden, og det er beskæmmende, at det ikke er tydeligt med i denne betænkning. 
Cristiana Muscardini,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne rette en varm tak til hr. Karim og hele Udvalget om International Handel, som har gjort et glimrende stykke arbejde i forbindelse med denne betænkning.
Den hurtige økonomiske udvikling i Indien, som er verdens mest folkerige demokrati og havde en vækstrate på 9 % alene i 2005, er - også på grund af landets geopolitiske karakteristika - endnu en udfordring for EU på verdensmarkedet. Det er på mange måder en fascinerende udfordring, som har nogle potentielle fordele for Europa, men som også er forbundet med mulige risici.
I Indien lever 400 millioner mennesker for mindre end 1 dollar om dagen. 65 % af befolkningen arbejder i landbrugssektoren, hvis strukturer og metoder er gammeldags. Atomenergi anvendes udelukkende som afskrækkelse i den årelange krig med nabolandet Pakistan, mens denne energi næsten ikke udnyttes for at fremme en miljømæssigt bæredygtig udvikling. Derfor er landet afhængigt af energi fra udlandet og tvungent til at se sig omkring andre steder i verden efter den energi, som det har brug for til sin udvikling.
Indien er et land med stor rigdom og stor fattigdom, og selv i dag er det svært for kvinder at finde arbejde - og navnlig faglært arbejde - bortset fra de mest ydmyge job. Det betyder, at det er svært for kvinder at blive accepteret som iværksættere.
At tale om Indien er ikke så enkelt i betragtning af landets meget store størrelse og alle de variabler, som det indeholder, men Indien repræsenterer også et stort håb om en bedre fordeling af verdenshandelen. Indien er ligeledes et stort land med et bruttonationalprodukt i konstant og meget stærk vækst og med en klasse af højt kompetente mennesker, der er i stand til at tage de nye internationale udfordringer op, når det gælder avanceret teknologi. Økonomien er i vækst i mange regioner, og døren står nu åben for udenlandske investeringer, som Europa dog hidtil tilsyneladende har været udelukket fra. Indien tegner sig kun for 1 % af Europas totale handel.
Derfor er det nødvendigt, at vi indgår et strategisk partnerskab mellem disse to store blokke, så vi skaber et mere samarbejdsvenligt klima, hvor vi får et bedre kendskab til hinanden og således kan nedbryde barriererne mellem os ved at følge nogle fælles regler.
De nylige uoverensstemmelser under Doha-runden i Genève skabte nogle vanskeligheder, men Indien og EU skal påtage sig ansvaret for at få gang i de multilaterale rammer igen. Denne asiatiske gigant er et land på et højt udviklingsniveau, men med en dyb social uligevægt, og derfor har det brug for en stærk europæisk tilstedeværelse, så det kan opnå en mere harmonisk vækst.
Fra europæisk side er det nødvendigt med en loyal og åben indfaldsvinkel, hvor vi styrker Europas tilstedeværelse i Indien og giver den nødvendige støtte til vores inititiativer i denne del af verden. Det, som vi har brug for - også når det gælder den stadig større økonomiske vækst i Kina - er at fastlægge en strategi for Europa i forhold til resten af verden.
Vi må dog ikke undlade at minde om det store problem med børnearbejde, som ofte involverer meget små børn. Dette er yderst almindeligt i den indiske økonomi, hvor der ikke er nogen minimumsstandarder for den sociale beskyttelse af de svageste grupper i samfundet, og hvor kastesystemet også gør det svært for befolkningen at leve og udvikle sig.
Derfor skal vi - og det skal ske med den største respekt for dette store land - opfordre Indiens politiske og økonomiske klasse og de virksomheder, der opererer i Indien, til at indtage en meget ansvarlig holdning og være med til med alle midler at forhindre, at børn arbejder i stedet for at gå i skole, så man i stedet fremmer læse- og skrivefærdigheder, som er det ægte håb for folk i fremtiden. 
Bogusław Rogalski,
   Hr. formand! Økonomiske analytikere mener, at Indien, der betragtes som en "asiatisk tiger", inden 2015 vil være den fjerdestørste økonomi i verden. Indien vil derfor handelsmæssigt blive en stærk modvægt til Kina. I det første kvartal i år steg vækstraten i den indiske økonomi til mere end 9 %. Efterhånden som landet bevæger sig fra at være et udviklingsland til at være anerkendt som et udviklet land, stiler Indien efter at nå på omgangshøjde med Kina og overtage føringen i Asien. Vi bør derfor tillægge handelsforbindelserne med Indien særlig betydning. EU er allerede Indiens største handelspartner. Indiens handel med EU-medlemslande udgør mere end 22 % af landets eksport.
Den indiske industri er vågnet til globale udfordringer og hilser udvikling på videnskabelig basis velkommen som forretningsstrategi. Det store antal unge og veluddannede indere, der er billige at ansætte, og som taler et godt engelsk, er et stort aktiv for deres land. De bør være en fordel, når vi taler om vores bilaterale relationer. Der er imidlertid andre forhold, som EU bør henlede Indiens opmærksomhed på. Mere end 390 millioner indere lever for mindre end 1 dollar om dagen, og statistikkerne over børnearbejde i Indien hører til de højeste i verden. Dette skal ændres.
Kampen mod fattigdom må og skal blive et nøglepunkt i det strategiske partnerskab mellem EU og Indien. Vi bør også stræbe efter at sikre, at Indien bliver bedre repræsenteret i IMF. Derudover vil det være hensigtsmæssigt at igangsætte et initiativ med det formål at udarbejde en frihandelsaftale med Indien. Dette ville styrke vores strategiske handelspartnerskab i de næste mange år. Hr. Karim har udarbejdet en god betænkning, som fortjener vores støtte.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg taler på vegne af PSI, Italiens nye socialistparti, og jeg vil gerne lykønske hr. Karim med den fornuftige indfaldsvinkel i hans betænkning. Som repræsentant for Europa-Parlamentet og som medlem af Udviklingsudvalget kan jeg kun være tilfreds med Indiens undertegnelse af millenniumudviklingsmålene og med den indiske regerings indsats, eftersom den i et stykke tid har vist, at den er i stand til at være en pålidelig partner i et eventuelt kommende samarbejde, også på handelsområdet.
Jeg mener dog, at de bestræbelser, man har gjort sig for at bekæmpe udnyttelsen af børnearbejde, dumping - navnlig inden for tekstil- og fodtøjssektoren - og piratkopiering samt for at fremme en miljømæssigt bæredygtig udvikling, hidtil har været svage og utilstrækkelige.
Det er EU's pligt at støtte og opmuntre Indien, så disse vigtige problemer bliver løst ved hjælp af nogle omfattende og længe ventede strukturreformer. Asiens største demokrati har ansvaret for at foretage en veltilrettelagt social reform, så man går bort fra det kastesamfund, der eksisterer i dag, og som har store negative følgevirkninger for både adgangen til uddannelse og serviceydelser og for kvinders generelle levevilkår. Ligestilling og lige muligheder bør således betragtes som en målsætning, der skal nås på mellemlang sigt ved hjælp af en seriøs og konkret indsats, mens det på det økonomiske område er tvingende nødvendigt med en passende finansreform, der fjerner ikketoldmæssige barrierer og importtold, og som åbner markedet.
En forbedring af systemet kan og bør føre til - også ved at styrke handelen med Pakistan - at der opnås en varig fred med nabolandene, og hvad det indre marked angår, burde en sådan forbedring ligeledes fremme handelen og samarbejdet mellem de forskellige regioner, som i dag er kendetegnet af meget store socioøkonomiske uligheder.
På denne baggrund og inden for disse rammer kan vi ikke gøre andet end at sikre vores fulde og overbeviste støtte til et land, som længe har været i knæ, men som nu er klar til at rejse sig og spille en rolle på den internationale scene. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Indiens størrelse og dynamiske vækst gør landet til en vigtig handelsparter og økonomisk partner for EU.
Som bekendt er Indien den eneste store økonomi i dynamisk udvikling i Asien, hvor EU har en førende stilling med hensyn til udenrigshandel og udgående udenlandske investeringer. Der er dog tale om en skæv bilateral handel, da Indien kun er EU's tiendestørste handelsparter.
Samtidig skal det dog understreges, at Indien er den største begunstigede i systemet med generelle toldpræferencer med privilegeret adgang til EU's marked.
På trods af den betragtelige udvidelse af det bilaterale samarbejde, der er sket, er omfanget af handel og investeringer langtfra på højde med mulighederne. Efter min opfattelse udgør resultatet af forsøgsvise kontakter vedrørende en bilateral handels- og investeringsaftale en positiv udvikling. Imidlertid kræver gennemførelsen af aftalen en stærk politisk vilje hos begge parter. En sådan bilateral aftale bør dog under ingen omstændigheder fortolkes som, at vi ikke længere går ind for multilateralt samarbejde. Inden for disse rammer bør man bl.a. se på den høje importtold og de udbredte tekniske handelshindringer, som Indien opretholder.
Af særlig vigtighed er også spørgsmålene af fælles interesse som f.eks. en mere effektiv beskyttelse af intellektuel ophavsret og geografiske oprindelsesbetegnelser.
Endelig er en vigtig parameter i det bredere strategiske partnerskabsforhold en yderligere styrkelse af synergien inden for videnskab og teknologi. Som kommissæren også var inde på, bør perspektiverne med hensyn til en styrkelse af de intraregionale forbindelser mellem EU og Den Sydasiatiske Sammenslutning for Regionalt Samarbejde undersøges og udvides.
Til sidst vil jeg komplimentere hr. Karim for hans konstruktive bidrag til arbejdet i Udvalget om International Handel og i Europa-Parlamentet generelt. 
David Martin (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil også lykønske hr. Karim med en glimrende betænkning.
Som det fremgår tydeligt af hans betænkning, er det første problem, når vi drøfter Indien, at beslutte, hvilket Indien vi drøfter. Er det et Indien med næsten 4 millioner husholdninger, der tjener over 150.000 euro om året og med flere højtuddannede end noget andet land? Eller er det et Indien med 390 millioner mennesker, som lever for mindre end 1 amerikansk dollar om dagen, hvor to ud af fem mennesker er analfabeter, og hvor den såkaldte it-revolution kun berører en ud af 50 indere? Jeg håber, at vi som parlament er interesserede i dem begge.
Hvis Indien løser sine infrastrukturproblemer, navnlig de vedvarende strømafbrydelser og dårlige transportnet, mener jeg, at det i løbet af en generation har potentiale til at blive Europas største handelspartner, større end Kina og USA. Derfor bifalder jeg det, som kommissær Borg sagde om anbefalingerne fra handelsgruppen på højt plan. Jeg mener, at vi bør intensivere vores handels- og investeringsforbindelser med Indien. Men jeg er enig med fru Mann og hr. Papastamkos i, at vi på nuværende tidspunkt bør afstå fra et frihandelsområde, for vi ønsker ikke, at Indien bliver udnyttet til påstande om, at det ikke vil være muligt at opnå et vellykket resultat af Doha-udviklingsdagsordenen. Vi må først og fremmest satse på Doha-udviklingsdagsordenen, og alt andet skal ses som en afvigelse fra det.
Hr. Papastamkos påpegede med rette, at 77 % af de indiske varer importeres toldfrit til EU's marked gennem den generelle toldpræferenceordning. Den generelle toldpræferenceordning forpligter Indien til at forbedre sine grundlæggende arbejdsnormer. Indien må gøre mere for at forhindre børnearbejde og tvangsarbejde, og det må underskrive ILO-konvention nr. 98 om retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger. Indien tilsluttede sig millenniumudviklingsmålene, og EU bør med vores samarbejde bidrage ved at sørge for almen uddannelse, sundhedsprogrammer og politikker, der skal få unge mennesker fra fattige områder i arbejde.
Jeg mener, at handel og udvikling går hånd i hånd, men kun hvis vi arbejder på det. Det sker ikke automatisk. Vi må have den politiske vilje til at opnå resultater på begge områder. Det glæder mig, at der i betænkningen lægges vægt på begge aspekter af vores forbindelser med Indien.
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand! De økonomiske forbindelser og handelsforbindelserne mellem EU og Indien er af største betydning for begge partnere. Derfor skal både EU og Indien gøre en maksimal indsats for at fjerne unødige barrierer. Allerførst bør dette ske inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen. Indien skal inden for G20 gøre en maksimal indsats for at sætte gang i Doha-udviklingsdagsordenen. Det multilaterale handelssystem giver netop også et land som Indien enorme muligheder. Landet skal derfor fremlægge et rimeligt tilbud i form af nedsættelse af dets importtold.
For øvrigt skal spørgsmålet om importtolden bestemt også drøftes på bilateralt plan. Kommissionen understreger gang på gang betydningen af gode bilaterale aftaler, og det gør jeg også. Både de toldmæssige og de ikketoldmæssige barrierer udgør en væsentlig hindring for europæiske virksomheder. Jeg opfordrer de indiske myndigheder til at bringe denne protektionistiske politik til ophør. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand! EU er Indiens største handelspartner og har som sådan en naturlig interesse i landets økonomiske udvikling. På det seneste har nyhederne været gode. Indiens økonomiske vækst har været hurtig, der har været vilje til at reducere børnearbejdet, og Indien er et af de mest proaktive lande, hvad angår tiltag til at bekæmpe dumping. Indien forsøger også at forbedre sin økonomiske position og planlægger at fjerne restriktionerne for rupeen. Desuden har den igangværende dialog mellem EU og Indien om menneskerettigheder fået en opmuntrende start. Indiens nationale kommission for menneskerettigheder har arbejdet samvittighedsfuldt.
Samtidig har der også været udviklinger, der giver anledning til bekymring. Svælget i levestandard mellem by og land vokser, og den miljømæssige belastning øges. Hen ved 400 millioner indere, ca. en tredjedel af landets befolkning, lever for en indkomst på mindre end 1 dollar om dagen. Den massive vækst i økonomien er meget ulige fordelt: 40 % af befolkningen er analfabeter. Den fortsatte diskrimination som følge af kastesystemet i landet bidrager til den ulige fordeling af velstanden, ja endog til de svindende muligheder for økonomisk vækst. De værst stillede er de kasteløse dalitter, hvis rettigheder ikke overvåges tæt nok af myndighederne.
Jeg påskønner den kendsgerning, at verdens største demokrati aktivt via lovgivningen bestræber sig på at rette op på disse brister, som findes i dets samfund. Positiv diskrimination er et eksempel herpå. Lovgivning er imidlertid ikke nok: Der skal også gøres mere for at iværksætte den. Gode politiske beslutninger bør systematisk føres ud i livet af lokale myndigheder. Hvis situationen fortsætter, vil mange ressourcer og færdigheder hos det indiske folk forblive uudnyttede.
Samtidig vil jeg kraftigt anmode Rådet om at sætte følgende emner på dagsordenen for EU-Indien topmødet i Helsinki: De ugunstigt stilledes status i Indien, landets miljømæssige problemer, og i hvilket omfang det er forberedt på at klare naturkatastrofer. Desuden bør den dialog om energi, som blev påbegyndt i foråret, fortsættes, da den mest afgørende faktor for Indiens fremtidige økonomiske vækst er landets evne til at dække dets behov for energi, som vokser kolossalt hurtigt.
Kader Arif (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Få uger før det kommende topmøde mellem EU og Indien skal vi glæde os over, at Europa forpligter sig til at engagere sig yderligere i samarbejdet med Indien. Dette store demokrati er en af vores privilegerede partnere i Asien, men især en aktør med et stadig tiltagende regionalt og internationalt ansvar. Derfor vil jeg gerne takke hr. Karim for at have mindet os om, at vores forbindelser med Indien ikke er begrænset til det rent handelsmæssige, men underbygges af et omfattende samarbejde inden for en lang række områder. 
Indien har igangsat store reformer med hensyn til fremme af millenniumudviklingsmålene, selv om det nogle gange virker utilstrækkeligt. Landet har engageret sig i miljøbeskyttelse, gennemførelse af de internationale standarder inden for områder som arbejdsret, bekæmpelse af fattigdom og kampen mod aids. Sådanne initiativer skal stimuleres og støttes med en kraftig politisk vilje og økonomiske midler, der er på højde med kontinentlandets behov.
Et styrket universitetssamarbejde mellem Indien og EU er ganske vist en absolut nødvendighed, men vi skal for enhver pris sørge for at modarbejde en eventuel hjerneflugt, som ville fratage dette land dets største rigdom. Vi må ikke glemme, at vores forbindelser skal bygge på partnerskab og gensidig udveksling. Vi må således ikke blot se Indien som en uudtømmelig kilde til billig arbejdskraft.
Det optimistiske syn, vi har på vores fremtidige samarbejde med Indien, må ikke skjule den stadig brydsomme virkelighed. Som det understreges i betænkningen, er visse sektorer i den indiske økonomi meget sårbare. Jeg tænker især på landbruget, som lider under efterdønningerne af en ukontrolleret handelsliberalisering. Derfor undrer det mig - og her tilslutter jeg mig det, forskellige kolleger har sagt - at det foreslås at indgå en frihandelsaftale. Ikke blot er en sådan beslutning forhastet, men jeg skal minde om, at EU har forpligtet sig til primært at handle inden for rammerne af Doha-runden. Hvis man allerede nu taler om at styrke de bilaterale forhandlinger, går man imod de principper, vi har gjort gældende i flere måneder, og det ville være et meget dårligt signal for den multilaterale struktur, vi så inderligt ønsker os.
Lad mig slutte af. Hvis handel til fremme af udviklingen rent faktisk er vores mål, skal vores handelsmæssige forbindelser etableres gradvist og i fællesskab med vores partner inden for fornuftige og overskuelige rammer. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand! EU's strategiske partnerskab med det demokratiske Indien har afgørende betydning for både EU og Indien. Jeg bifalder styrkelsen af politisk og økonomisk dialog og engagement og drøftelserne om menneskerettigheder på topmødet mellem EU og Indien den 13. oktober. Men som følge af den forbløffende vækst i Indiens økonomi i den senere tid og dets nye globale status som stormagt bør vores partnerskab nu uddybes. Derfor går jeg stærkt ind for en bilateral frihandelsaftale mellem Indien og EU. Det kunne få positive følger for begge parter, fordi vores økonomier supplerer hinanden, da Indien har brug for vores højteknologiske færdigvarer, og vi har brug for deres tjenesteydelser og basismaskiner. Vi er allerede Indiens største handelspartner - vi handler for ca. 40 milliarder euro årligt - og vi samarbejder nu om højteknologiske projekter som Galileo og Iter, hvilket viser, hvor avanceret Indiens økonomi med en årlig vækst på 8 % er.
Jeg opfordrer også til bedre regionalt samarbejde og økonomisk integration af Indien og Pakistan i SAARC og SAFTA, hvilket forbedrer de tillidsskabende foranstaltninger mellem de to lande, som indtil for nylig var på randen til krig. Kontrollinjen mellem de opdelte regioner Jammu og Kashmir kunne ende med blot at være en streg på kortet, hvis personer, varer og tjenesteydelser kunne strømme frit.
Pakistan bør opgive sin restriktive positivliste over frit handlede varer og gå over til en mere liberal negativliste, som det forventes i henhold til MFN- og SAFTA-reglerne. Indien bliver hurtigt den vigtigste sydasiatiske geopolitiske aktør, og det er på høje tid, at FN's Sikkerhedsråd giver verdens største demokrati adgang som permanent medlem. Kina er vores næststørste handelspartner, men EU deler ikke de samme grundlæggende værdier med Kina som med Indien. Det bør i højere grad anerkendes i Parlamentet.
Som medlem af Europa-Parlamentet fra Storbritannien, med vores traditionelle forbindelser med Indien, anbefaler jeg Karim-betænkningen, og jeg opfordrer Kommissionen til at udvikle en langt stærkere politisk og økonomisk forbindelse mellem Indien og EU, som munder ud i en bilateral frihandelsaftale.
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand! Også jeg vil komplimentere hr. Karim for den vigtige betænkning, han har fremlagt.
Jeg vil dog gerne komme ind på et andet spørgsmål. Naturligvis går vi alle ind for at udvikle et strategisk partnerskabsforhold med Indien. Indien er en stærk økonomi på vej frem, en ny geostrategisk magt i hele det asiatiske område. Hvis denne forbindelse også skal være til gavn for EU, er det imidlertid ikke nok, at vi glæder os over vores statistiske overlegenhed i forhold til Indien, når det gælder handelsbalancen, direkte udenlandske investeringer og overførsel af teknologi. Der er brug for en fælles strategi for EU, som går ud over medlemsstaternes specifikke nationale interesser. Mittal-Arcelor-sagen for nylig viser, at vi på europæisk plan ikke må blive ved at følge denne opdeling mellem EU's specifikke interesser.
Som sagt er Indien en meget vigtig faktor. Vi må dog også se på den anden side. Inden har netop nu underskrevet en atomenergiaftale med USA, som skaber nye rammer og et nyt magtforhold i Asien. Vi er nødt til at kræve, at Indien undertegner traktaten om ikkespredning af kernevåben. Det er meget vigtigt for vores fremtidige forbindelser med Indien.
På den anden side må vi indse, at Indien har en stor del af ansvaret for fiaskoen i Doha-runden i WTO's regi. Det er Indien, der misbruger antidumpingreglerne, det er Indien, der bruger social dumping og miljødumping. Alle disse spørgsmål bør vi rejse over for Indien, hvis vi virkelig ønsker et funktionelt, effektivt og demokratisk multilateralt handelssystem. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil indlede med at lykønske hr. Karim med den fremragende og omfattende betænkning om EU's økonomiske og handelsmæssige forbindelser med Indien. Vi forsømmer forbindelsen med Indien og de dermed forbundne muligheder for både Indien og Europa til skade for begge parter.
Hvis EU i fremtiden lægger større vægt på økonomisk politik i stedet for andre adspredelser, er der efter min opfattelse mulighed for en omfattende frihandelsalliance. Det Forenede Kongerige vil med sine historiske bånd spille en afgørende rolle for denne udvikling. Det glæder mig derfor, at lederen af det britiske Konservative parti, David Cameron, lægger særlig vægt på forbindelserne med Indien. Da han var sammen med repræsentanter for erhvervslivet i Mumbai for nylig, benyttede han lejligheden til at redegøre for sit syn på globalisering. Han var også inde på terrorismens udfordring.
Terrorisme er vor tids forbandelse. Den hjemsøger mange europæiske lande. Den er også blevet en tragisk kendsgerning i Indien, ikke bare i Kashmir, men også i Mumbai, hvor 200 mennesker blev myrdet i juli, og i Malegaon den 8. september 2006, hvor ca. 40 mennesker blev dræbt. Det nøjagtige ansvar for disse angreb er stadig uklart, men der er stærk mistanke om udenlandsk indblanding.
Efter den 11. september har Pakistan hjulpet demokratierne med at bekæmpe terrorisme langs dets vestlige grænse til Afghanistan, men det har gjort meget lidt for at afvikle terrorismens infrastruktur langs dets østlige grænse til Indien eller for at kontrollere de ekstremistiske madrassaer, der fostrer terrorister.
For at fremme den positive igangværende fredsproces mellem Indien og Pakistan skal Pakistan opfylde sine højtidelige løfter om at stoppe al grænseoverskridende terrorisme og leve op til det, som præsident Musharraf sagde i Europa-Parlamentet den 12. september 2006.
Som et af de store demokratier bliver Indien genstand for ekstremisters raseri. Denne trussel kan kun overvindes ved, at vores nationer og organer gør en fælles indsats og arbejder tæt sammen.
Jeg glæder mig over mulighederne for tæt samarbejde med Indien og for Indiens overordnede regionale rolle.
Bogdan Golik (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren hjerteligt for hans betænkning. For to år siden åbnede Parlamentet og Kommissionen et nyt kapitel i forbindelserne mellem EU og Indien og kaldte dem et strategisk partnerskab. Dengang repræsenterede jeg EU-Parlamentet i en delegation, der var i Indien for at forberede topmødet, og jeg var overbevist om, at Indien ville blive en strategisk partner for os.
Det syntes at være et oplagt valg. De to største demokratier i verden rummer tilsammen mere end 1,5 milliarder mennesker og har forudsætningerne for at skabe en ny økonomisk verdensorden. På det tidspunkt lovede vi hinanden vækst i form af gensidige investeringer, samhandel, ungdomsudveksling og samarbejde mellem virksomheder og højere uddannelsesinstitutioner. Det syntes alt sammen yderst fornuftigt. Arbejder vi i den retning? EU ønsker at beholde sin førerposition i verden, selv om vi i øjeblikket er ved at komme noget bagefter. EU's vigtigste partner og marked burde vel derfor være et land med 1 milliard indbyggere, en vedvarende økonomisk vækst på mere end 7 %, og hvor 50 % af befolkningen er under 20 år?
Er dette blevet en realitet? Desværre nej. Hvad blev der af vores strategi for ungdomsudveksling og investeringer? Den blev aldrig til noget, fordi et par lande satte sig i hovedet, at Rusland skulle være vores strategiske partner. Rusland er et land med en befolkning på mere end 150 millioner, hvor gennemsnitsalderen er tæt på 50 år, et land, som er parat til at afpresse Europa ved at true med at lukke for gas- og energiforsyningerne. Jeg opfordrer Parlamentet og Kommissionen til at genoverveje deres politik og forblive loyale over for de aftaler, der blev underskrevet mellem EU og Indien inden for rammerne af et strategisk partnerskab.
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ).
   - Hr. formand! På trods af en årlig økonomisk vækst på mellem 5 % og 7 % er Indien stadig et land med store kontraster. 65 % af befolkningen er landbrugere, og næsten 70 % bor i landområder. Selv om Indien ligger tæt på toppen af listen over dygtige ingeniører, it-specialister og videnskabsfolk, er omkring en tredjedel af befolkningen analfabeter, og en stor del heraf lever i fattigdom.
Set i en sammenhæng omkring samarbejde udgør disse kontraster en unik blanding af fordele for Indien, der kan trække på både en ufaglært og en højt kvalificeret, billig arbejdskraft. Indien har mere end 1 milliard indbyggere og er verdens fjerdestørste økonomi. Landet burde derfor være en attraktiv partner for EU i henseende til handel og investeringer. Dette potentiale udnyttes ikke fuldt ud af EU-virksomheder, som synes at have en stærk forkærlighed for Kina. EU's handel med Indien andrager mindre end 20 % af dens handel med Kina. Disse tal antyder, at der et stort, uudnyttet potentiale, men det er af afgørende betydning, at de høje afgifter på varer importeret til Indien fra EU bliver sænket, og at de ikketoldmæssige barrierer begrænses.
EU har allerede erklæret sig tilhænger af betydelige koncessioner inden for rammerne af WTO-forhandlingerne. De indiske myndigheder bør tilstræbe en begrænsning af bureaukratiet, da det hæmmer udenlandske investeringer. Manglen på investeringer i transport- og energisektorerne hindrer især udviklingen, selv om disse kunne være attraktive områder for udenlandske investorer. EU kunne trække på sine erfaringer for at hjælpe med at løse problemerne i forbindelse med den betydelige ubalance i udviklingen af Indiens regioner, hvor vest og syd i landet adskiller sig meget fra øst og nord.
Efterhånden som vi udvikler handelsforbindelserne, skal vi også fremme respekten for menneskerettighederne i Indien. Det er et vigtigt emne, som bør tages op på topmødet i oktober.
Libor Rouček (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Direkte udenlandske investeringer er en vigtig faktor i ethvert lands udvikling. Jeg kommer fra et af de nye medlemslande, og jeg kan helt klart bekræfte, at direkte udenlandske investeringer har spillet en betydningsfuld rolle i den nuværende dynamiske økonomiske vækst, som vi har oplevet i Central- og Østeuropa. Det samme gælder for Indien, som ligger på tredjepladsen over lande, der er mest attraktive for udenlandske investorer, med Europa som en af de største investorer, der i 2004 tegnede sig for investeringer på mere end 1 milliard euro. På trods af denne positive tendens og mange andre forbedringer støder udenlandske investorer i Indien imidlertid stadig på betydelige problemer. De er nødt til at kæmpe med kommunalt, regionalt og nationalt bureaukrati med uberegnelige regler, der ofte ændres, i et omfang, som gør det fuldstændig umuligt for dem at investere i mange sektorer, hvoraf landbruget er ét eksempel. Jeg vil gerne opfordre de indiske myndigheder til at lette denne situation og gøre det lettere for udenlandske investorer at komme ind på det indiske marked. Som det er bevist ved det succesrige eksempel med Central- og Østeuropa, vil det være til fordel ikke alene for investorerne, men også for de lande, hvori der investeres, hvilket i dette tilfælde vil sige Indien.
Joe Borg,
   Hr. formand! Jeg takker medlemmerne for deres bemærkninger, som tydeligt viser, at vi alle sammen lægger stor vægt på omfattende forbindelser mellem Unionen og Indien.
Så sent som i sidste uge, den 19. september 2006, færdiggjorde handelsgruppen på højt plan sin rapport til topmødet mellem EU og Indien den 13. oktober 2006, og den konkluderede, at der burde udvikles et udvidet handelspartnerskab gennem forhandlingen af en bred handels- og investeringsaftale. Det er udgangspunktet for handelsgruppens henstilling til topmødet mellem EU og Indien. Det varsler godt for, at der på topmødet opnås enighed om, at der er gode grunde til at indlede bilaterale forhandlinger om en frihandelsaftale, og at parterne er rede til at tage de fornødne skridt til at indlede forhandlingerne.
De områder, der er grundlaget for bilaterale forbindelser mellem EU og Indien, og som vil blive drøftet på de tre underudvalgsmøder mellem EU og Indien, strækker sig fra økonomisk politik, dialog og samarbejde, bl.a. om industripolitik, forskning og teknologi, finans- og valutaspørgsmål, miljø, bæredygtig udvikling og klimaændringer, energisamarbejde, informations- og kommunikationsteknologier, civil luftfart, søtransport, rumteknologi, landbrugs- og havpolitik, told, beskæftigelse og socialpolitik, virksomhedssamarbejde og udviklingssamarbejde til handel og investeringer og bedre forbindelse mellem folk og kulturer. Mange af disse områder vil utvivlsomt indgå i drøftelserne på erhvervstopmødet den 12. oktober og det politiske topmøde den 13. oktober 2006 med sigte på at gøre fremskridt på alle områder af forbindelserne mellem EU og Indien.
Det er i begge parters interesse at bygge på en historie, der er rig på erfaringer og partnerskab med Indien. Frihandelsaftalen med Indien giver os en række muligheder. En aftale med Indien ville give flere fordele, f.eks. konsolideringen af EU's privilegerede stilling på et vigtigt og voksende marked. Indien er den eneste store nye økonomi, hvor EU er både dens største handelspartner og dens største investor. Selv om der har været betydelige reformer, er adgangen til det indiske marked stadig meget begrænset med toldafgifter i visse sektorer på over 30 % og mange øvre grænser for direkte udenlandske investeringer i servicesektoren. En nedsættelse af toldafgifterne for EU-virksomheder og en liberalisering af handelen med tjenesteydelser ville give adgang til et hurtigt voksende marked og dermed fremme konkurrenceevnen.
En anden fordel ville være at fastholde Indiens økonomiske reformer til fordel for dets og regionens langsigtede økonomiske vækst. Synligheden af en frihandelsaftale med EU og de økonomiske fordele ved den ville støtte Indiens reformprogram og tilvejebringe et mere stabilt investeringsklima.
Doha-udviklingsdagsordenen udelukker ikke bilaterale frihandelsaftaler, og indgåelsen af sådanne frihandelsaftaler er ikke til skade for gennemførelsen af Doha-udviklingsdagsordenen. EU og Indien vil fortsat være bundet af det regelbaserede multilaterale handelssystem. Deres vigtigste handelspolitiske prioritering vil fortsat være, at de multilaterale handelsforhandlinger i DDA-regi bliver vellykkede. Indien og EU vil fortsat samarbejde tæt om fælles interesser og spille ledende roller i forbindelse med DDA.
I den tale, som kommissær Mandelson holdt i Berlin den 18. september 2006, sagde han, at hovedkonklusionen i gennemgangen af handelspolitikken i oktober vil være, at EU bør forsøge at bygge på og supplere sit engagement i det multilaterale handelssystem med en ny generation af bilaterale frihandelsaftaler med vigtige voksende markeder.
Mens Europa fortsat er meget konkurrencedygtigt på globale eksportmarkeder, taber europæiske virksomheder terræn, hvad angår meget højteknologiske produkter og de hurtigst voksende markeder. I regioner med stærk vækst som Asien står EU ikke stærkt nok. Der er nu mulighed for nye bilaterale frihandelsaftaler, som tager sigte på at skabe mere åbne markeder. Frihandelsaftalerne kan bygge på multilateral liberalisering i WTO-regi ved at omhandle områder som handel og tjenesteydelser, offentlige indkøb og konkurrencepolitik, der endnu ikke er fuldt ud omfattet af WTO-reglerne. Dermed støtter en uddybelse af de bilaterale handelsforbindelser mellem EU og Indien den overordnede multilaterale handelsordning.
Som mange af Dem har sagt under forhandlingen, repræsenterer en styrkelse af forbindelserne mellem EU og Indien et stort håb, nemlig håbet om mindskelse af den velstandskløft, der eksisterer i landet, forbedring af forholdene for arbejdstagere og sikring af bedre beskyttelsesstandarder for alle arbejdstagere, navnlig kvinder og børn, samt forbedring af de almindelige indiske borgeres livskvalitet, der, som det så rigtigt er blevet påpeget, stadig er sådan, at 190 millioner mennesker lever for mindre end 1 amerikansk dollar om dagen.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Mødet udsættes, og kl. 17.30 kan De følge Formandskonferencen, der er åben for alle medlemmer, og hvor Libanons premierminister, Fouad Siniora, vil være til stede for at udveksle synspunkter om situationen i Mellemøsten.
Glyn Ford (PSE ).
   - Jeg vil allerførst lykønske hr. Karim med hans betænkning om handelsforbindelserne mellem EU og Indien. I modsætning til sidste måneds debat om forbindelserne mellem EU og Kina har hans arbejde og betænkning været et eksempel på samarbejde og enighed, og min gruppe og jeg vil støtte betænkningen. Jeg kan kun beklage, at jeg ikke vil være til stede ved afstemningen i morgen, fordi jeg skal deltage i Labour-Partiets kongres i Manchester.
Jeg har en generel kommentar og to specifikke bemærkninger til betænkningen. For det første ønsker PSE-Gruppen ikke nogen antydning af, at en bilateral frihandelsaftale kan træde i stedet for en vellykket gennemførelse af Doha-udviklingsrunden. Vi ved, at Indien mener det samme, men ikke alle medlemmer af Parlamentet er af samme opfattelse. 
Selv om jeg for det andet til en vis grad gik ind for, at liberalisering skal støttes, deler jeg nogle af hr. Markovs bekymringer, hvad angår den sociale virkning på små landbrugere og virksomheder som følge af, at de gunstige lån vil ophøre. Hvis hr. Markovs ændringsforslag havde været formuleret bedre, ville jeg have støttet det.
For det tredje går jeg ikke ind for Indiens inddragelse i Iter. Jeg mener, at hele Iter-programmet er en misforståelse, og ville have været glad, hvis det var gået til Japan, så de havde spildt flere af deres penge og vi færre af vores. Jeg føler med Indiens befolkning.
James Nicholson (PPE-DE ).
   - Som følge af de stærke bånd, der eksisterer mellem min egen medlemsstat, Det Forenede Kongerige, og Indien, ønsker jeg naturligvis, at EU gør alt, hvad der står i dets magt, for at hjælpe Indien med at udnytte sit enorme potentiale for økonomisk udvikling. Jeg har haft det privilegium at besøge Indien flere gange, og jeg er meget imponeret over den økonomiske udvikling i de senere år og navnlig inden for brancher, der er vigtige i det 21. århundrede, f.eks. it-branchen.
Jeg glædede mig over, at dialogen blev fremmet under det sjette topmøde mellem Indien og EU sidste år. En forbedring af de økonomiske og handelsmæssige forbindelser vil vise sig at være til fordel for både EU og Indien, men det er afgørende, at fattigdomsbekæmpelse er et vigtigt mål med vores bidrag til økonomisk udvikling. Den skal fortsat have højeste prioritet i vores strategiske partnerskab. Jeg lykønsker ordføreren med betænkningen.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Hiltrud Breyer for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om kvinders perspektiver i international handel (2006/2009(INI)) (A6-0254/2006). 
Anna Záborská (PPE-DE ).
   - Fru formand! Jeg tillader mig at komme med et indlæg til forretningsordenen her forud for vores drøftelser om fru Breyers betænkning. Min bemærkning vedrører oversættelsen af forslaget til beslutning om kvinders perspektiver i international handel til EU's forskellige officielle sprog. Jeg har arbejdet med de slovakiske, engelske, tyske og franske versioner, hvor flere afsnit er oversat helt forskelligt. Det ville være dejligt, hvis Mødetjenesten kunne kontrollere kvaliteten af oversættelserne rettidigt. 
Formanden.
   - Mange tak. Det er naturligvis en yderst vigtig pointe. Tjenestestederne vil kontrollere dette for at se, om alt er i orden.
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ),
   Fru formand! Jeg kan ikke gøre andet end at støtte forslaget til forretningsordenen, for der er væsentlige forskelle i oversættelserne.
Hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg kunne have ønsket mig, at kommissæren med ansvar for handelspolitikken havde været til stede under aftenens forhandlinger, for disse vedrører netop hans område. Men jeg håber, at det ikke er sidste gang, at vi forhandler om dette emne her i Parlamentet.
Globaliseringen og liberaliseringen af verdenshandelen er ikke kønsneutrale størrelser. Derfor glæder det mig, at jeg har fået lov til at præsentere initiativbetænkningen om "Perspektiver for kvinder i international handel" på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling.
Forholdet mellem køn og handel er ikke kun nyt for kvinderne, men også for regeringerne og handelspolitikerne og også for os her i Parlamentet. Derfor er det på høje tid, at vi beskæftiger os med dette emne og konfronterer os selv med spørgsmålet om, hvordan verdenshandelen påvirker ligestillingspolitikken og vice versa. Betænkningen indeholder en lang række konkrete forslag, som vedrører kønsblindheden i den internationale handel. Jeg vil godt understrege, at den blev vedtaget enstemmigt i Kvindeudvalget. Den tydeliggør, at vi har brug for en sammenhæng mellem målsætningen i den europæiske ligestillingspolitik og målsætningerne for handelen, udviklingspolitikken og hjælpeprogrammerne for at kunne fremme ligestillingen mellem kvinder og mænd.
På verdensplan udgør kvinderne 70 % af alle fattige mennesker. På grund af deres køn har de ikke den samme adgang til ejendom, land og uddannelse, og de udsættes for mange forskellige slags diskriminering på arbejdsmarkedet, og deres situation kan kun blive værre i forbindelse med markedsliberaliseringen og udbygningen af de internationale handelsrelationer, som ikke i tilstrækkeligt omfang tager hensyn til den strukturelle diskriminering af kvinder. For veluddannede kvinder har globaliseringen betydet nye jobmuligheder. Men for fattige kvinder har markedsliberaliseringen medført dårligere levevilkår. Mikrokreditter og udviklingsbistand vil derfor vedblive med at være en dråbe i havet, hvis ikke vi tager fat på at ændre disse globale økonomiske strukturer. På mange niveauer af handelspolitikken repræsenterer EU medlemsstaternes interesser og forhandler sig frem til aftaler, eksempelvis inden for rammerne af WTO-forhandlingerne. Mens EU tidligere satte milepæle for ligestillingen i Europa, er der i dag en dyb kløft, når det handler om gennemførelsen af dette princip i den globale handelspolitik.
Kvindeudvalget vil ikke længere tolerere denne tavshed. Som et første skridt kræver vi integration af ligestillingsaspektet i den internationale handelspolitik med eksplicit overvågning og vurderingsmekanismer. En sådan vurdering er f.eks. etableringen af en rangorden for medlemsstaterne, hvor disse bedømmes efter, hvor gode de er til at fremme ligestillingen på arbejdsmarkedet.
For at målet for ligestillingen ikke skal tømmes for indholdsmæssig mening, skal der oprettes en afdeling for ligestilling og handel inden for Kommissionen, som bl.a. skal stille statistiske data, der er inddelt efter køn, til rådighed. Vi opfordrer Kommissionen til at fremlægge en årlig fremskridtsrapport om ligestillingen i den internationale handel. Derudover skal der etableres en fond, som støtter kvinders adgang til uddannelse og til låneoptagelse. Politikere uden penge er ikke andet end lyrikere. Derfor betyder ansvarsbevidst handelspolitik, at dette kun kan opnås, hvis pengestrømmene er gennemsigtige. På den baggrund kræver vi indførelsen af kønsbudgettering, som skal være en budgetpolitik, der tager ligestilling mellem kønnene alvorligt. Vi anser dette for at være nødvendigt på alle niveauer af handelspolitikken. Kvindeudvalget agter at arrangere en høring herom i næste uge.
EU skal være et fyrtårn for ligestillingen i den internationale handelspolitik, ligesom man allerede er blevet det med hensyn til kvinders ligestilling i Europa. Kommissionen skal bidrage aktivt til at reducere diskrimineringen af kvinder i international handel. Dette indebærer også, at man skal sikre sig, at europæiske virksomheder, som producerer i udlandet og profiterer af markedsadgangsgivende EU-programmer, ikke deltager i den inhumane udnyttelse af kvinder. Det er ligeledes vigtigt, at EU før indgåelsen af handelsaftaler foretager en kønsspecifik analyse af kvindernes situation. Vi må i EU ikke fremme virksomheder, som beskæftiger kvinder, mens de åbentlyst lader hånt om kvinders rettigheder.
Det er en kendsgerning, at de internationale handelsorganisationer, virksomhederne og strukturerne er mandsdominerede. Med henblik på at fremme ligestilling mellem kvinder og mænd i magtfulde og beslutningstagende stillinger, er det fortsat nødvendigt at fastsætte kvoter. Effektive kvoter, som er mere end blot tom snak, vil bidrage til at skabe ligestilling mellem kønnene i de internationale handelsrelationer. Derfor glæder det mig at kunne konstatere, at Kvindeudvalget har grebet fat i et initiativ, som oprindelig blev taget i Norge. Siden starten af 2006 har de børsnoterede virksomheder her været forpligtet til at øge kvindeandelen i bestyrelserne til 40 %.
Hvis Parlamentet vedtager beslutningsforslaget om kvinder i international handel ville det være en stor succes og et vigtigt skridt på vejen henimod ligestilling mellem kønnene. Vi bliver nødsaget til at lægge pres på Kommissionen for at opnå, at Kommissionen gennemfører Parlamentets krav. Jeg vil godt takke alle parlamentsmedlemmer for deres positive holdning og støtte til denne betænkning samt for deres forslag, og jeg håber, at vi vil kunne opnå et godt resultat under afstemningen herom i morgen.
Joe Borg,
   Fru formand! Min kollega, kommissær Mandelson, beklager, at han ikke kan være til stede ved denne meget vigtige debat, men han var nødt til at rejse til USA til multilaterale drøftelser.
Kommissionen bifalder betænkningen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling. For EU er formålet med global styring at muliggøre udvikling, der er socialt, økonomisk og miljømæssigt bæredygtig. Det er grunden til, at vi ønsker at fremme politikker, der giver bæredygtige svar på kønsbaserede spørgsmål, uanset om det drejer sig om landenes indenrigspolitikker, der i visse tilfælde støttes af international bistand, fælles politikker som dem, EU bygger på, eller internationale forpligtelser.
Liberaliseringen af handelen har givet mange kvinder i udviklingslande nye muligheder i kraft af, at den har skabt nye arbejdspladser og i mange tilfælde har reduceret den store lønforskel mellem kønnene, hvilket har ført til, at kvinderne har fået større magt og social status i samfundet. Alligevel kan de hurtige ændringer i de nationale økonomier, der kan være en følge af globaliseringen, også gøre det vanskeligt for de politiske beslutningstagere at sikre, at globaliseringens fordele og muligheder maksimeres, og at omkostningerne på kort sigt i visse sektorer minimeres.
Kommissionen mener, at klare sociale forhold underbygger bæredygtig produktivitetsstigning og fremmer effektiv produktion af varer og tjenesteydelser af høj kvalitet, hvorved der skabes en nettoværditilvækst. Politikker, der dæmper negative virkninger af en økonomi i forandring for specifikke grupper af mennesker eller regioner, gode sociale tjenesteydelser og socialsikring for alle, social dialog, respekt for grundlæggende sociale rettigheder, herunder grundlæggende arbejdsnormer, minimumsstandarder for arbejdsvilkår og for sikring af arbejdstagernes tidlige inddragelse i håndtering af forandringer - alt dette spiller en afgørende rolle.
Kommissionen fremmer grundlæggende arbejdstagerrettigheder i EU's handelspolitik. ILO har defineret de grundlæggende arbejdsnormer til at omfatte ILO-konvention nr. 100 om lige løn til mandlige og kvindelige arbejdere for arbejde af samme værdi og konvention nr. 111 om forskelsbehandling på arbejdspladsen.
I multilateral sammenhæng var en henvisning til grundlæggende arbejdsnormer inddraget i erklæringen fra den første WTO-ministerkonference i Singapore i 1996. Desværre blev WTO-medlemmerne ikke enige om at inddrage dette spørgsmål i Doha-udviklingsdagsordenen. Alligevel er Kommissionen indstillet på at inddrage handel og social udvikling, grundlæggende arbejdsnormer og forpligtelse til meningsfuld dialog mellem WTO og ILO både i EU's egen eksamination af handelspolitikken og i andre landes eksamination af handelspolitikken.
Som led i denne proces udarbejdes Den Frie Faglige Internationales rapporter om grundlæggende arbejdsnormer forud for hver enkelt eksamination af handelspolitikken. Kommissionen går også stærkt ind for ILO's observatørstatus i WTO. Kommissionen har også forfulgt sociale udviklingsmål i regionale, biregionale og bilaterale ordninger. I alle dens seneste aftaler anerkendes og fremmes sociale rettigheder som led i det universelle mål om anstændigt arbejde til alle.
Kommissionen har f.eks. indledt dialog og samarbejde med lande som Chile og Sydafrika og biregionalt samarbejde med AVS-landene, Golfstaternes Samarbejdsråd, Mercosur og andre regioner. Kommissionen mener fortsat, at drøftelse af og arbejde med sociale spørgsmål ikke må tjene protektionistiske formål, og den afviser enhver ensidig sanktionsbaseret tilgang. Målet er at fremme sociale fremskridt med henblik på at give alle fordele.
Siden 1998 har EF også indrømmet handelspræferencer under den generelle toldpræferenceordning, særlige ansporende ordninger for udviklingslande, der sikrer respekten for grundlæggende arbejdstagerrettigheder som defineret af ILO og overholder internationalt anerkendte normer om bæredygtig skovforvaltning. For øjeblikket indrømmes ca. 180 udviklingslande og afhængige territorier toldpræferencer. Inden for rammerne af den nye generelle toldpræferenceordning, som Rådet vedtog den 27. juni 2005, indrømmer et GSP+-initiativ for bæredygtig udvikling yderligere toldpræferencer til lande, der har undertegnet og gennemført FN- og ILO-konventioner om menneskerettigheder og arbejdstagerrettigheder, herunder konventioner om ligestilling. I alt 15 lande har ratificeret de grundlæggende konventioner og har fået GSP+-status.
En helpdesk for ligestilling opererer for øjeblikket under Kommissionens Relex-familie. Helpdeskens tjenester er led i en større indsats for at opbygge kapacitet og viden med henblik på at fremme ligestilling og fuldt ud gennemføre strategien om integration af kønsaspektet. Der er også blevet offentliggjort en værktøjskasse, som giver Kommissionens personale praktisk hjælp til at integrere ligestillingsaspektet.
EF er også ved at udvikle en tæt forbindelse med ILO om handelsrelaterede spørgsmål, som har til formål at fremme grundlæggende arbejdsnormer gennem vurdering, kapacitetsopbygning og håndhævelse i udviklingslande. I 2005-2006 har Kommissionen finansieret et ILO-pilotprojekt, der tager sigte på at udvikle indikatorer for anstændigt arbejde i udviklingslande for at undersøge forholdet mellem anstændigt arbejde og liberaliseringen af handelen. Der er foretaget undersøgelser i Filippinerne og Uganda. De indsamlede data omfatter statistikker opdelt på beskæftigelse, lønninger og arbejdstider for kvinder og mænd. Disse data giver et mere nuanceret billede af anstændigt arbejde end det, der var til rådighed tidligere. Kommissionen vil undersøge mulighederne for at anvende disse indikatorer i fremtidige bistandsprogrammer rettet mod udviklingslande for at hjælpe dem med at styre den sociale tilpasning til globaliseringen, og rapporten vil blive fremsendt til Europa-Parlamentet.
Kommissionen vil også undersøge mulighederne for at anvende indikatorer for anstændigt arbejde som led i konsekvensanalyser af handels bæredygtighed.
Anna Záborská,
   Fru formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne takke fru Breyer for dette forslag til beslutning, som blev enstemmigt vedtaget i mit udvalg.
Det er ikke alle, der er glade for globaliseringen og den økonomiske liberalisering. Derfor stiller jeg spørgsmålet om de svagestes plads i samfundet og om midlerne til at styrke en solidarisk økonomi. De politisk og økonomisk ansvarlige skal være kreative i deres bestræbelser på at sikre mænd og kvinders fulde udfoldelse og fremme det fælles offentlige gode uden overdreven regeringsindblanding, hvilket ville skade de nationale økonomier.
I punkt 15 og 26 nævnes klassificeringen af medlemsstaterne. Det er provokerende. Ikke desto mindre har denne klassificering siden 1951 figureret i Den Internationale Arbejdsorganisations konventioner, som EU-medlemsstaterne har undertegnet. I de punkter, der vedrører forbindelserne med tredjelande, understreges det, at kvinderne som økonomiske aktører skal have anerkendelse for alle deres aktiviteter med hensyn til personlig, familiemæssig og uddannelsesmæssig udvikling og for alle deres samfundsmæssige funktioner. Anerkendelsen af kvinders ulønnede, uformelle arbejde fortjener større opmærksomhed i de europæiske politikker.
Denne beslutning minder os endvidere om, at vi for enhver pris skal undgå enhver form for vestlig nykolonialisme og respektere vores økonomiske partneres kulturer, og at vi samtidig skal sikre ophævelsen af enhver form for forskelsbehandling af mænd og kvinder. Derfor opfordrer jeg min gruppe til at støtte denne beslutning i håbet om, at de politiske erklæringer om ligestilling mellem mænd og kvinder snart kommer til udtryk i det økonomiske liv. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg,
   Fru formand! Som følge af de roller og pligter, der traditionelt tillægges kvinder og mænd i visse samfund, berøves kvinder fortsat adgang til uddannelse og ordentlig sundhedspleje. De nægtes også midler til at forbedre deres økonomiske situation. Dette underbygges af statistikker, ifølge hvilke kvinder udgør 70 % af dem, der lever i fattigdom i verden, hvilket er en meget høj andel. På trods af disse tal forstår mange mennesker stadig ikke, at mangel på ligestilling mellem kønnene tydeligvis har en negativ indvirkning på udviklingen i det lange løb. Det forholder sig sådan, fordi manglen på ligestilling mellem kønnene betyder, at kvinder ikke har lige adgang til produktionsmidlerne på markedet, og at de, hvad angår samfundsmæssige og politiske forhold, ikke deltager i beslutningsprocesserne. Denne situation har en negativ indvirkning på udviklingen på lang sigt.
International handel kan også hjælpe med til at sikre, at hele samfundets økonomiske potentiale udnyttes ved at fremme kvinders engagement inden for økonomiske, samfundsmæssige og politiske områder. I denne henseende er sammenhængen mellem målene for Europas politik for ligestilling og målene for Europas handels- og udviklingspolitik særligt vigtig. Det at sikre, at kvinder kan spille den rolle i økonomien, der tilkommer dem, er afgørende for styrkelsen af kvinders stilling og overvindelsen af strukturel diskrimination. For at opnå dette bør Kommissionen stræbe efter ikke kun at inkludere spørgsmålet om ligestilling i de internationale handelsstrategier, men også at indføre gennemsigtige systemer til overvågning og kontrol heraf. Ved at være et eksempel til efterfølgelse, hvilket jeg håber med tiden vil blive det normale, kan EU vise over for tredjelande, at kvinder ikke må behandles som andenrangsborgere og skal have mulighed for at nyde godt af fuld adgang til markeder, kredit og kapitalgoder.
Det er desuden vigtigt for både EU-institutionerne og medlemslandene at inkludere ligestilling og spørgsmål om lige muligheder i de mål, der er specificeret inden for rammerne af alle finansieringsprogrammer i Europa. Medlemslandene bør gøre en indsats for at udvikle nationale politiske tiltag, som vil fremme ligestilling og øge beskæftigelsen blandt kvinder.
Den norske regerings beslutning om at indføre en lov, der kræver 40 % repræsentation af kvinder i bestyrelserne for aktieselskaber, er et strålende eksempel til efterfølgelse, som bør efterlignes af andre medlemslande. Det bør også blive emnet for en forordning på EU-niveau. Kvinder skal have lige rettigheder til at deltage i det økonomiske liv, især i de fattigste lande. Potentielt nyttige tiltag omfatter universel adgang til såkaldte "mikrokreditter", som kunne medvirke til at bekæmpe fattigdom blandt kvinder, fremme selvforsyning og højne deres sociale status.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege vigtigheden af at sikre, at kvinder er passende repræsenteret på regeringsniveau i EU-medlemslandene og i internationale organisationer. Det vil sikre, at kønsrelaterede emner og spørgsmål, som primært berører kvinder, bliver taget i betragtning under handelsforhandlinger på globalt niveau.
Jeg vil også gerne takke fru Breyer hjerteligt for en meget fint gennemarbejdet betænkning.
Maria Carlshamre,
   Fru formand! Et af de grundlæggende kendetegn ved vores samfund er ulighed mellem mænd og kvinder. Dette magtforhold mellem kønnene findes i alle dele af vores samfund, og det hæmmer vækst og enhver form for bæredygtighed.
Ud af alle de mennesker i verden, der lever i fattigdom, er knap tre fjerdedele kvinder, så lige muligheder for kvinder og mænd er ikke bare et spørgsmål om menneskerettigheder eller en form for luksus. Når alle andre problemer er løst, er det afgørende for vores fælles fremtid.
Denne betænkning af fru Breyer på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling er et glimrende udgangspunkt for det påtrængende arbejde, der venter på området for handelsforbindelser i verden. Som ordføreren påpeger, har kvinder generelt vanskeligere ved at få adgang til uddannelse, ejendom, kredit, andre ressourcer og produktionsfaktorer samt de politiske beslutningsorganer, og de kan på grund af disse uligheder kun i begrænset omfang gøre brug af de muligheder, som opstår i forbindelse med liberaliseringen af handelen. F.eks. har et stort antal kvinder verden over ingen mulighed for at forbedre deres økonomiske og sociale forhold, og samtidig har mange af dem også ansvaret for at tage sig af børn og husholdning.
De fleste af verdens landbrugere er kvinder! En strukturel ændring af EU's fælles landbrugspolitik er en vigtig styrkelse af disse kvinder i tredjeverdenslande. Men manglende ligestilling mellem kønnene er ikke bare noget, der findes i fattige lande, for kvinders repræsentation i politik og erhvervsliv er også meget lav i EU's medlemsstater.
For at løfte diskussionen om kvoter op på et højere niveau må vi tænke på, at dette instrument kan anvendes på flere forskellige måder. Som jeg ser det, bør kvoteinstrumentet kun anvendes, når alle andre muligheder er udtømte.
Ligesom ordføreren glæder jeg mig over den norske regerings beslutning om ved lov at indføre en kvoteordning, hvorefter 40 % af alle bestyrelsesmedlemmer i aktieselskaber skal være kvinder. Men i bund og grund drejer denne betænkning sig om en række spørgsmål vedrørende den systematiske og helt uretfærdige manglende ligestilling mellem kønnene i internationale handelsforbindelser. Den indeholder en række meget præcise forslag, som efter min mening virkelig kunne gøre en forskel i en politisk verden, der i høj grad er kendetegnet ved ord og tomme løfter. Den vil være god læsning i Kommissionen og Rådet.
Til sidst vil jeg bare sige: (I øvrigt mener jeg, at prostitution bør afskaffes).
Eva-Britt Svensson,
   En stor tak til fru Breyer for en udmærket betænkning og for, at hun har rejst et virkelig vigtigt spørgsmål om handel, og om hvordan WTO-aftalen, GATS-aftalen og beslutningerne i IMF påvirker menneskers livssituation og forsørgelsesmuligheder. På samme måde som aftalerne ofte er til fordel for i-landene og skader u-landene, påvirker handelsaftalerne kvinder og mænd på forskellig vis enten positivt eller negativt. Traditionelt er verdenshandelen mændenes arena. IMF's styrelse består for 100 % vedkommende af mænd og i Verdensbankens bestyrelse udgør mændene 91,7 %. Handel og køn har en mængde koblinger til hinanden, som er nødvendige at studere, for at vi skal kunne forstå, hvordan mennesker forskellige steder, mennesker af forskelligt køn og fra forskellige samfundsklasser påvirkes af handelsaftalerne. Køn er relevant, fordi relationerne kønnene imellem påvirker distributionen af og tilgangen til ressourcer, arbejde, indkomst og magt. Køn påvirker vores adfærd som økonomiske aktører. Mænd og kvinder reagerer forskelligt på økonomiske forandringer. De økonomiske institutioner er ikke bare dominerede af mænd. Endnu mere vigtigt er det, at disse viderefører og opretholder kønsstrukturerne i økonomien. Mænds og kvinders arbejde vurderes forskelligt. Kvinders arbejde i den reproduktive sfæren er både usynliggjort og ulønnet. Disse faktorer gør, at kvinder og mænd påvirkes forskelligt, og derfor har en kønsanalyse utrolig stor betydning for, at vi kan udforme en handelspolitik, som fremmer ligestilling mellem mænd og kvinder og nedbryder patriarkale strukturer. Kvindernes rolle i økonomien skal synliggøres. I de handelspolitiske forhandlinger skal der tages hensyn til alle konventioner som f.eks. konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination mod kvinder. 
Urszula Krupa,
   Fru formand! I lighed med andre EU-dokumenter, bekræfter betænkningen om kvinders perspektiver i international handel, at frigørelse, globalisering og frie markeder er et paradis, der kun er åbent for de meget rige, veluddannede og magtfulde enkeltpersoner, som er totalt uden skrupler. Dette kan afledes af en af betænkningens konklusioner, som anfører, at kun højt kvalificerede kvinder nyder godt af liberaliseringen af handelen, og at resten af den mandlige og kvindelige befolkning, som generelt ikke er velstående, ofte bliver udnyttet og udsat for propaganda. Det er så meget mere foruroligende, fordi det sker bag en facade af ædle idealer som f.eks. menneskerettigheder, ligestilling, lige rettigheder for alle, ligebehandling på arbejdspladser og mange andre populære slogans, som i det store og hele er lysår fra realiteternes verden.
Irena Belohorská (NI ).
   - Fru formand! Verdenshandelen påvirker kvinders sociale status i dag på samme måde, som den påvirker alle, der er involveret i en eller anden form for økonomisk aktivitet. Liberaliseringen af handelen har haft sine fordele og ulemper. Fordelene ved liberaliseringen af handelen og globaliseringen, for så vidt kvinder angår, omfatter især nye og ofte velbetalte job.
Kvinder i beskæftigelse bliver generelt mere uafhængige og selvsikre, deres sociale status forbedres, og de bliver mere bevidste om deres rettigheder. Sammenlignet med mænd er deres løn imidlertid i de fleste tilfælde mellem 20 % og 50 % lavere for det samme arbejde.
I de fleste tilfælde er liberaliseringen af handelen kun til fordel for store foretagender. Da kvindelige iværksættere som oftest er beskæftiget med ledelse af små og mellemstore virksomheder, har de kun et begrænset, effektivt udbytte af markedsåbninger.
Hvad har Verdenshandelsorganisationen gjort for at fremme ligestillingspolitik og gøre dette til en del af WTO's dagsorden? Svaret er, meget lidt. Ifølge WTO er handel et neutralt område, ud fra den betragtning, at liberaliseringen af handel og markeder er kønsneutral, hvilket vil sige, at ligestillingspolitik ikke er direkte inddraget i dette område. I denne sammenhæng synes jeg, at WTO fremover bør være mere opmærksom på ligestilling.
Det er interessant at bemærke, at næsten alle WTO-medlemslande har underskrevet Beijing-handlingsplanen. Dens gennemførelse er imidlertid mere end en formalitet. Det er nødvendigt at holde sig kvindernes bidrag til den internationale handel for øje. Kvinder generelt og uddannede, flersprogede kvinder i særdeleshed har fortræffelige kommunikations- og forhandlingsevner, og som ledere anvender de metoder, der adskiller sig fra dem, der anvendes af deres mandlige modstykker.
Selv om kvinders deltagelse i handelen inden for den private sektor er bemærkelsesværdig, er vi nødt til at øge antallet af kvinder ansat i internationale organisationer, som f.eks. WTO, Den Internationale Valutafond, Verdensbanken og andre institutioner, der beskæftiger sig med erhvervslivet. Det burde sikre, at kvinder ikke kun deltager i produktionsprocesser, men også i beslutningsprocesser, og ikke kun på lavt niveau, men også på chef- og lederniveau.
Edite Estrela (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! Hver eneste dag dør tusinder af mennesker, især kvinder og børn, på grund af fattigdom. Tallene er forfærdelige, idet 2,5 millioner mennesker lever for mindre end to amerikanske dollars om dagen, og hovedparten af dem er som sagt kvinder.
Fattigdom er grundlaget for handel med kvinder og børn, seksuelt slaveri og kønsbaseret vold. Fattigdom fører til svigtende skolegang, børnearbejde, flere børn i risiko, ulovlig indvandring, fundamentalisme og terrorisme.
Uden økonomisk uafhængighed er der hverken frihed eller lighed. Kvinder, især de unge, bliver let ofre for internationale kriminelle organisationer, der lover dem vellønnet arbejde i rige lande, og som derefter driver dem ud i tvungen prostitution. Kvinder har i oftest ingen gavn af globaliseringen, der er til fordel for arbejdstagere med et højere kvalifikationsniveau, men de mærker til gengæld den liberaliserede handels negative følger.
Det er en yderst relevant betænkning, som jeg gerne vil takke Hiltrud Breyer for. Den indeholder vigtige forslag, hvoraf jeg gerne vil fremhæve adgang til mikrokreditter som et redskab, der kan nedbringe fattigdommen. Mikrofinansiering har således vist sig som effektiv fattigdomsbekæmpelse, og det har været kvinderne, der mest og bedst har udnyttet det, så de har kunnet forbedre familiens økonomiske situation. Det er særlig til nytte for kvinder uden arbejde eller med lav indkomst, og som ikke har adgang til de almindelige finansielle institutioner, hvilket jo gælder for de fleste kvinder i udviklingslandene.
Undersøgelser viser, at kvinder kan deltage i den økonomiske beslutningsproces. Undersøgelser viser også, at de virksomheder, der har kvinder i deres ledelse, opnår de bedste resultater. Vi bør følge Norges eksempel, som det allerede er blevet nævnt. 
Helmuth Markov (GUE/NGL ).
   - Fru formand! For kort tid siden blev vi præsenteret for en betænkning om handel og fattigdom her i Parlamentet. I den forbindelse stillede Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling en række meget gode ændringsforslag, som alle blev vedtaget. Derfor vil jeg godt takke fru Breyer for denne initiativbetænkning, for den er det logiske svar på det imperative behov for at drøfte, hvilken rolle handel og kvinder spiller i deres indbyrdes forhold.
Hvis der ikke finder en radikal nytænkning sted inden for den økonomiske politik og i handelspolitikken, vil der ikke blive gjort noget for at ændre forskelsbehandlingen af kvinder til det bedre. Kan De huske handelsaftalerne? Her havde vi Agnoletto-betænkningen, hvor der blev stillet krav om optagelse af menneskerettighedsklausuler i alle internationale aftaler. Da der findes både individuelle og sociale menneskerettigheder, er det mere end retfærdigt, at der også optages klausuler om sociale menneskerettigheder i alle handelsaftaler, nemlig retten til uddannelse og retten til gratis lægebehandling.
Hvis man ønsker sig dette - og det gør vi - kan man naturligvis ikke gennemføre et europæisk tjenesteydelsesdirektiv, som netop overfører disse ting til markedet, og dermed gør dem afhængige af folks evne til at betale for dem. Det er fuldstændig klart, at dette i sidste ende vil blive brugt i GATS, og at kvinder i visse lande dermed ikke længere vil have de samme muligheder som nu, fordi de finansielle midler ikke er til rådighed dér.
Om kvoter kan man sige, at de altid vil være krykkestokke, men man kan også bygge broer med dem. Det siger jeg af egen erfaring, for jeg kommer fra det venstreorienterede PDS-parti i Tyskland, hvor vi har en kvote på 50 %, som gælder for alle parlamentsmedlemmer, og denne burde indføres overalt. I så fald ville vi og vores samfund være kommet et langt skridt videre.
Teresa Riera Madurell (PSE ).
   - Fru formand! Kvindernes rolle og perspektiverne for disse i den internationale handel er endnu ikke blevet tilstrækkeligt undersøgt eller stimuleret af hverken regeringerne eller de personer, der er ansvarlige for handelspolitikken.
Der er ikke meget kendskab til handelens indvirkning på kvinderne eller kønsdiskrimineringens effekt på handelen. Der er ikke mange kendte eksempler på konkrete politikker inden for sektoren til fremme af ligheden mellem mænd og kvinder. Denne manglende viden skyldes manglen på tilstrækkelige kønsopdelte data i handelsstatistikkerne samt manglen på et kønsperspektiv i de økonomiske analyser og modeller.
På handelsområde både kan og skal vi bidrage til ligestilling mellem mænd og kvinder. I denne forbindelse bifalder vi f.eks. den norske regerings beslutning om ved lov at pålægge en kvote på 40 % af kvinder i aktieselskabernes bestyrelser. I mit land, Spanien, behandles der også en lov, der kaldes ligestillingsloven, og som indeholder en forpligtelse til en afbalanceret tilstedeværelse af mænd og kvinder i handelsselskabernes bestyrelser, idet der ved afbalanceret tilstedeværelse skal forstås, at det enkelte køns andel højst må være 60 %, men mindst skal være 40 %.
Derfor glæder vi os over fru Breyers ændringsforslag, hvori Kommissionen opfordres til også at udarbejdet et lovgivningsforslag herom. Jeg benytter lejligheden, fru Breyer, til at lykønske Dem med Deres indsats.
Katalin Lévai (PSE ).
   - Fru formand! Selv om vi ofte taler om manglende ligestilling mellem kønnene, negligeres kvinders rolle i international handel, og det er grunden til, at jeg lykønsker ordføreren, for hun har rejst et meget vigtigt spørgsmål, som yderst sjældent bliver diskuteret.
Som vi hørte, har globaliseringsprocessen ofte en negativ indvirkning på kvinder, og det er jeg helt enig i. De har ikke samme adgang til uddannelse og arbejde, og de bliver ikke inddraget tilstrækkeligt i handel. De udelukkes ofte fra beslutningsprocessen og fra tjenesteydelser. Som bekendt er det kun højtuddannede kvinder, der drager fordel af liberaliseret handel, og kvinder verden over lider under globaliseringens og liberaliseringens bivirkninger. Det er årsagen til, at vi alle er enige om, at ligebehandling skal virkeliggøres, og det kræver, at beskæftigelsespolitikkerne overvåges nøje, og at der indsamles kønsopdelte data.
Handel er et af de seks prioriterede områder for udviklingspolitikken. Ligestilling mellem kønnene er afgørende for udvikling i almindelighed. Strategien for integration af ligestillingsaspektet er en langsigtet trinvis tilgang baseret på integration af kønsaspektet på både politiske og praktiske områder. Udviklingseffektivitet kræver, at kønsspecifik analyse integreres systematisk i udformning, gennemførelse og evaluering af alle udviklingsstrategier. Udviklingseffektivitet gør det hensigtsmæssigt at planlægge specifikke aktiviteter, som tager sigte på at sørge for tilstrækkelig opmærksomhed på kønsaspektet i Fællesskabets vigtigste finansielle instrumenter, som i stigende grad bør tage ansvar for disse afgørende spørgsmål.
Kvinders øgede repræsentation og deltagelse i det økonomiske og politiske liv bidrager væsentligt til fattigdomsreduktion og udvikling og giver større håb om en bedre fremtid for den kommende generation.
Marianne Mikko (PSE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer! Den økonomiske liberalisering var grundlaget for Estlands hurtige vækst. Liberaliseringen er nu drivkraften for de europæiske økonomier og verdensøkonomien, men fremgangen har sine omkostninger i form af øget følelsesmæssigt og økonomisk pres på familierne, usikkerhed på arbejdsmarkedet og social lagdeling. Globaliseringen påvirker kvinder mere end mænd, som nævnt her i dag.
En uforholdsmæssig stor andel af ubetalt arbejde påhviler kvinder. Deres rolle hvad angår politisk og økonomisk beslutningstagning er imidlertid uberettiget lille. Dette argument, som hidtil hovedsageligt har været fremført på et grundlag af følelser og tro, kræver flere facts. En videnskabelig statistik over ligestillingens status på arbejdsmarkedet ville være et effektivt redskab til at reducere uligheden, men man skal også selv finde disse facts.
Jeg har i nogen tid opfordret det estiske samfund til at sætte et mål for kvinders repræsentation i virksomhedsbestyrelser på 40 %. Hvad der er muligt i Norge, kan blive en realitet i hele verden. Betænkningen giver udtryk for den samme holdning. Beskeden fra Europa bør være enkel og enstemmig - manglende ligestilling mellem kønnene hører fortiden til. Præcis dét er betænkningens besked, og betænkningen er et fortræffeligt udgangspunkt for at komme videre.
Joe Borg,
   Fru formand! Jeg takker medlemmerne af Parlamentet for deres kommentarer til dette betydningsfulde område, der omfatter meget andet end handel.
Jeg vil tale om nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst under aftenens debat. Hvad angår spørgsmålet om europæiske virksomheder, der drager økonomisk fordel af EU's markedsadgangsprogrammer inden for rammerne af EU's samarbejdspolitik, som ikke bør bidrage til udnyttelse af kvindelige arbejdstagere, må jeg understrege, at EU's seneste samarbejdsaftaler omfatter tilslutning til ILO's grundlæggende konventioner om arbejdsnormer. EU har inddraget tilslutning til ILO's grundlæggende arbejdsnormer i alle dets seneste bilaterale handelsaftaler samt GSP og GSP+, som indrømmer handelspræferencer til udviklingslande, der ratificerer ILO-konventionerne.
Hvad angår virkningen af liberaliseringen af handelen, vil jeg gerne understrege, at den har givet mange kvinder i udviklingslande nye muligheder i kraft af, at den har skabt nye arbejdspladser og i mange tilfælde har reduceret den store lønforskel mellem kønnene, hvilket har ført til, at kvinderne har fået større magt og social status i samfundet. Undersøgelser har vist, at over 1 million kvinder i Indien har øget deres sociale status som følge af liberalisering af handelen. De fleste af disse er vokset op i et fattigt miljø.
Nu vil jeg tale om inddragelse af ligestilling mellem kønnene i internationale handelspolitikker. EU har været en stærk fortaler for OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder og generelt for integration af anstændigt arbejde og sociale anliggender i OECD's investeringsaktiviteter. Vi går fortsat ind for ILO's observatørstatus i WTO, selv om vi må erkende, at andre medlemmer er modstandere af den.
Hvad angår kønsspecifik konsekvensanalyse, er kønsaspektet blevet inddraget i de seneste konsekvensanalyser om handels bæredygtighed. Efterhånden som kvaliteten af kønsspecifikke data bliver bedre, vil bæredygtighedsvurderingerne af handel blive styrket, og der kan bestemt ske fremskridt på dette område. Det er grunden til, at Kommissionen vil undersøge mulighederne for indikatorer for anstændigt arbejde, herunder data om kvinders og mænds arbejde.
Hvad angår spørgsmålet om budgettering ud fra et ligestillingsperspektiv som et standardværkstøj i budgetpolitikker, vil Kommissionen svare skriftligt. Generelt er budgettering ud fra et ligestillingsperspektiv noget, der omfatter mange forskellige aktionsområder. Men vi glæder os til at høre, hvad Europa-Parlamentet siger om fremskridtene på dette område, og vi vil følge udvalgets arbejde med interesse.
Hvad angår en kvoteordning, hvorefter 40 % af alle bestyrelsesmedlemmer i aktieselskaber skal være kvinder, som i Norge, må jeg påpege, at dette først og fremmest er op til de enkelte medlemsstater.
Hvad angår oprettelsen af et formelt sekretariat for handels- og kønsspecifikke spørgsmål under Generaldirektoratet for Handel, må jeg igen understrege, at det i Kommissionen er Generaldirektorat for Eksterne Forbindelser, der forestår overvågningen af menneskerettigheder i tredjelande. Generaldirektoratet for Handel er i regelmæssig kontakt med Relex-familien i spørgsmål om menneskerettigheder i forbindelse med handelsaftaler såsom GSP og er i kontakt med ILO og Generaldirektoratet for Beskæftigelse i spørgsmål om arbejdstagerrettigheder i forbindelse med handelsaftaler. Faktisk tog EU den generelle toldpræferenceordning fra Myanmar på grund af alvorlig og systematisk krænkelse af ILO's grundlæggende arbejdstagerrettigheder, og det viser, at det aktuelle system fungerer fint.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Pedro Guerreiro for Fiskeriudvalget om forbedring af fiskerierhvervets økonomiske situation (2006/2110(INI)) (A6-0266/2006). 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Fru formand! For det første vil jeg gerne takke alle medlemmerne af Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg, der har muliggjort denne betænkning om forbedring af fiskerierhvervets økonomiske situation, som jo er blevet enstemmigt vedtaget. Jeg vil også gerne takke alle fiskeriets organisationer, fordi de med deres vedholdende forsvar for fiskeriet og dets ansatte, her medvirket til, at betænkningen indeholder en række forslag, som vi mener peger frem mod de løsninger, som fiskeriets alvorlige socioøkonomiske krise fordrer.
Vi håber, at Europa-Parlamentet ved afstemningen i morgen vil støtte det resultat, som vi er nået frem til. Så sent som for nogle dage siden karakteriserede repræsentanter for fiskeriet ved et møde med Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg situationen på en måde, der kan sammenfattes som følger. Fiskeriet befinder sig i en dyb økonomisk og social krise, der er blevet skærpet gennem årene. Denne vanskelige situation er blevet forværret på grund af stigende omkostninger, hvilket særlig skyldes stigningen i brændstofpriserne, samtidig med stagnerende indtjening fra det første salg af fangster, hvilket afgørende truer mange virksomheders finansielle bæredygtighed og får alvorlige følger for besætningerne, hvis lønninger afhænger af fansgtindtægterne og derfor i betydelig grad af brændstofpriserne.
Den fælles fiskeripolitik har været forfejlet og har vedvarende ført til omfattende ophugning af fartøjer og til, at tusinder af fiskere har måttet forlade deres erhverv i en sektor, som nogle medlemsstater tillægger strategisk betydning. Den hidtidige fælles fiskeripolitik må ændres, så fiskeriets særlige forhold i de enkelte lande anerkendes ligesom retten til at udvikle fiskeriaktiviteten på en bæredygtig måde, der genopretter fiskebestandene. Fiskeriet skal først og fremmest orienteres imod befolkningernes ernæring, fuld beskæftigelse og forbedrede livsvilkår for arbejdstagerne og virksomhedernes bæredygtighed.
Fiskeriet kan få forbedret sine forhold med en række konkrete forslag. Det er foranstaltninger, der bør gennemføres hurtigst muligt, og som skal sætte ind over for de brutale brændstofprisstigninger ved oprettelse af en garantifond, midlertidigt direkte tilskud til omkostningerne til diesel og olie samt øget støtte efter de minimis-reglen.
En række foranstaltninger skal også sikre indkomsten for fiskerierhvervets udøvere, navnlig ved fastsættelsen af førstesalgspriserne, hvor den fælles markedsordnings nuværende bestemmelser for fiskeriprodukter bør revideres. Derudover bør der gennemføres undersøgelser med henblik på at udpege foranstaltninger, der kan øge fangstværdien og dermed kanalisere merværdi til den produktive sektor uden at slå igennem i forbrugerpriserne. Der skal endvidere ydes støtte til modernisering og fornyelse af medlemsstaternes fiskerflåder, og den forskelsløse ophugningspolitik bringes til ophør. Endelig skal der oprettes et særligt støtteprogram for kystfiskeriet og det ikkeindustrielle fiskeri. Det er de forslag, som fiskeriet har fremlagt på dets møde med Europa-Parlamentet.
Selv om Kommissionen beskriver fiskeriets situation som alvorlig, har den foreslået foranstaltninger, der kun i beskedent omfang udgør en løsning. De vanskeligheder, som fiskeriet i øjeblikket står med, hænger først og fremmest sammen med omkostningsstrukturen, eftersom omkostningerne overstiger de faktiske indtægter. Omkostningerne er pludselig blevet væsentlig højere på grund af de svimlende prisstigninger på brændstoffer, hvorfor en løsning bestående i en mindre fiskeriindsats eller tilpasning af flåden, dvs. dens reduktion, ikke løser problemet. Løsningen ligger i at forbedre fiskeriets økonomiske situation, hvilket især angår problemet med balancen mellem de faldende indtægter og de stigende driftsomkostninger i denne sektor.
Hvis vi går ud fra, at de fortløbende indskrænkninger i fiskeriet har været en af årsagerne - om end ikke den eneste - til at forværre sektorens økonomiske situation, forstår man heller ikke, at sådanne indskrænkninger kan accepteres eller overvejes som foranstaltninger, der skulle forbedre sektorens økonomiske situation. Som man har fremhævet fra fiskeriets side, fordrer en ekstraordinær situation ekstraordinære foranstaltninger, herunder ikke mindst, at alle muligheder og finansielle rammer i indeværende års budget udnyttes, så meget mere som det drejer sig om en fælles EU-politik - den fælles fiskeripolitik - der på kohærent måde bør kunne finansiere de dermed forbundne omkostninger inden for rammerne af Den Europæiske Fiskerifond.
Jeg slutter af med endnu en gang at fastslå, at fiskeriet har muligheder og en fremtid, og at det ikke bør sættes op imod akvakultur. Nye prioriteringer fordrer flere og nye midler. 
Joe Borg,
   Fru formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Guerreiro, for hans betænkning og Fiskeriudvalget for at have taget dette vigtige emne op i form af en initiativbetænkning. Det er et betydeligt bidrag til den igangværende forhandling om den økonomiske situation for EU's fiskerisektor. 
Jeg har med glæde også lagt mærke til, at Udvalgsformandskonferencen påskønnede Kommissionens meddelelse om sektorens økonomiske vanskeligheder. Udvalgsformandskonferencen var tilfreds med Kommissionens holdninger i dens meddelelse, hvori den forudser en række muligheder for at hjælpe sektoren på kort sigt inden for rammerne af den gældende fællesskabslovgivning om statsstøtte, navnlig at vi er villige til at undersøge de nationale rednings- og omstruktureringsstøtteordninger, der er indsendt af medlemsstaterne i de to år efter meddelelsens offentliggørelse. Jeg vil derfor også berøre nogle af Udvalgsformandskonferencens anbefalinger, som i stor udstrækning konvergerer med de anbefalinger i betænkningen, vi diskuterer.
Vi deler de samme bekymringer og mål i forbindelse med fiskerisektoren. Vi er enige i mange af forslagene og overvejelserne i Deres betænkning, selv om vi har forskellige synspunkter og perspektiver på nogle andre f.eks. i forbindelse med den kortsigtede støtte til sektoren.
Lad mig fra starten af fastslå, at jeg er meget uenig i udtalelsen om, at Kommissionen synes at udnytte den nuværende økonomiske krise til at reducere fiskerflådens størrelse. Ved at kalde en spade for en spade og fremhæve den tilstand, EU's fiskeri er i på grund af overfiskeri i årevis, udnytter vi ikke noget. Jeg synes heller ikke, det er fair at antyde, at vi har gjort for lidt og for sent.
Ubalancen mellem flådekapacitet og tilgængelige ressourcer og olieprisstigningen er objektive årsager til de nuværende vanskeligheder, som sektoren står over for. Kommissionen har gjort alt, hvad der er muligt, for at hjælpe sektoren ved at tage højde for fælleslovgivningens parametre og nødvendigheden af at sikre, at støtten faktisk bidrager til bæredygtigt fiskeri.
Der forudses ingen obligatoriske kapacitetsbegrænsninger i henhold til fællesskabslovgivningen. Vores udfordring har virkelig været at skabe balance mellem nødvendigheden af at hjælpe de dele, der er mest ramt af høje oliepriser, og nødvendigheden af at tage fat på strukturelle problemer på lang sigt. Vi har derfor forsøgt at konstruere instrumenter til at redde og omstrukturere fiskerivirksomheder i vanskeligheder for at hjælpe dem med at tilpasse sig og blive mere rentable i forbindelse med høje oliepriser.
Det nytter ikke noget at støtte fiskerivirksomheder i vanskeligheder, hvis de ikke foretager - eller ikke kan foretage - den omstrukturering, der er gør dem rentable igen. Derfor har vi udelukket alle former for driftsstøtte fra redningsordningerne, der ud over at stride mod fællesskabslovgivningen kun vil forlænge problemet uden at løse det.
Medlemsstater, der er villige til at yde støtte til finansiel og materiel omstrukturering af fiskerivirksomheder i vanskeligheder, kan på kort sigt skride til handling inden for rammerne af nationale rednings- og omstruktureringsordninger. Dette har netop til formål at give fiskerivirksomheder i vanskeligheder mulighed for at opnå lånekapital og blive reddet som anmodet om i både Deres og Udvalgsformandskonferencens betænkning om Kommissionens arbejdsprogram.
EU er stærkt forpligtet til disse rednings- og omstruktureringsordninger, eftersom EU-midler hovedsageligt vil være tilgængelige gennem Den Europæiske Fiskerifond for at samfinansiere omstruktureringen af fiskerivirksomheder og lette de sociale følger. Der kan faktisk ydes socioøkonomisk støtte gennem EFF som anmodet om i Deres betænkning. Det nye EFF vil også sørge for mere fordelagtige forhold for oplægning af fartøjer, hvilket der blev udtrykt bekymring for i både Deres og Udvalgsformandskonferencens betænkning.
Ud over EFF-støtte har vi i samarbejde med Kommissionens øvrige tjenester arbejdet hårdt på at fastsætte nye regler for "de minimis-støtte" for at gøre det lettere for medlemsstaterne at håndtere små statsstøtteordninger. Dette går i retning af Deres anmodning, hvis pointe Udvalgsformandskonferencen også havde. De skal påskønne, at vores forslag allerede udgør en tidobling af den tidligere grænse, der blev fastsat for mindre end to år siden.
Vi har ligeledes noteret anmodningen om særlig behandling af langdistanceflåden, der er angivet i både Deres og Udvalgsformandskonferencens betænkning. Vi er indstillede på at overveje, om og under hvilke omstændigheder et specialregister for denne del af flåden vil kunne begrundes.
Ud over redning og omstrukturering af fiskerivirksomheder i vanskeligheder skal vi på lang sigt skabe et miljø, der leder til deres bæredygtige succes. Meddelelsen fremhæver derfor nogle politiske områder, som jeg ønsker at udvikle i de kommende år for at skabe dette mere gunstige miljø. Jeg vil ikke gentage dem her, men jeg vil gerne fremhæve nogle områder, hvor vores synspunkter konvergerer. 
Vi er helt enige om nødvendigheden af at inddrage fiskerne mere i forvaltningen af fiskeriet. Det er afgørende for den reformerede fælles fiskeripolitiks succes, og jeg besluttet på at gå i den retning. Der vil også blive rettet passende opmærksomhed mod finansieringen af regionale rådgivende råds drift.
På linje med Deres anbefalinger har vi taget alvorlige skridt for at styrke bekæmpelsen af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri (IUU) på internationalt niveau. Vores handlingsplan for 2002 opdateres, og ny lovgivning overvejes. Dette har fået høj prioritet på vores dagsorden. Vi deler synspunktet, om at kystfiskeri har særlige forhold, som fortjener at komme i betragtning. Vi har gjort det i stor udstrækning i både rednings- og omstruktureringsordninger og i EFF. Vi har indledt en undersøgelse for objektivt at vurdere, om der kan gøres mere. Vi er også enige med Dem i, at der skal rettes særlig opmærksomhed mod markedsføring med henblik på at øge fiskeriprodukters merværdi for fiskere.
Som det også blev nævnt af Udvalgsformandskonferencen, bør forskning ligeledes følges i det syvende rammeprogram for at hjælpe med at tage fat på nogle af sektorens vigtigste udfordringer.
Til sidst vil jeg endnu en gang gerne takke Dem for Deres bidrag og interesse. Det viser, hvor meget vi alle kæmper for at sikre en bæredygtig og sund fremtid for fiskerisektoren. Jeg ser frem til en udbytterig diskussion med Dem.
Zdzisław Kazimierz Chmielewski,
   Fru formand! Vores ordfører har pålagt sig selv en meget vanskelig opgave. Forsøg på at regulere situationen for specifikke professioner frister i sig selv i betydelig grad til at 
forstærke den sociale følsomhed, som så ofte bliver til overfølsomhed, når kortsigtede politiske behov akkumulerer.
Vores ordfører kommer fra Parlamentets venstrefløj og valgte sin egen "tredje vej" ved at anse fiskerisektorens økonomiske situation for at være et ekstraordinært problem og forlange, at Kommissionen træffer ekstraordinære foranstaltninger. Essensen af hr. Guerreiros standpunkt fremgår af ændringsforslag som f.eks. ændringsforslag nr. 23, der beskriver den sociale indvirkning af økonomiske løsninger. I disse ændringsforslag opfordres Kommissionen kraftigt til at skabe nye instrumenter til oprettelse af økonomiske programmer, der kan garantere især en stigning i budgetmidlerne.
I ændringsforslagene, der vedrører den langsigtede søfartspolitik, som f.eks. ændringsforslag nr. 3 og 5, gives der udtryk for mere moderate holdninger. De underspiller ikke behovet for at opretholde en (forbindelse) mellem en bæredygtig indtægt og fiskeribeskatning og social bistand af særlig art og størrelse. Dette princip bør anvendes ikke blot på langsigtede aktiviteter, der skal føre til en bæredygtig fiskeriudvikling, men også på kortsigtede handlinger som udskiftning af motorer og fiskeriudstyr.
Hr. Guerreiro's betænkning er vigtig for EU's fiskeripolitik og har også været underkastet en indgående granskning i Fiskeriudvalget. Den endelige version repræsenterer resultatet af multilaterale forhandlinger og et målbevidst forsøg på at udarbejde en version, som medlemmerne kunne være tilfredse med. Den blev enstemmigt vedtaget i vores udvalg.
Parlamentet bør støtte dette dokument i overbevisning om, at der er to fundamentale problemer for europæisk fiskeri, der skal dækkes af den lovgivningsmæssige proces for europæisk fiskeri, nemlig en økonomisk strategi med bredt fokus og dagligdags forhold, som i højere grad er en hjertesag for de berørte i sektoren.
Paulo Casaca,
   Fru formand, hr. kommissær! Som en stærkt energiforbrugende sektor rammes fiskeriet særlig hårdt af de høje brændstofpriser, et problem, der er med til at forringe en allerede temmelig prekær økonomisk situation. Den udfordring, som fiskeriet står over for, kræver et svar, der ikke forværrer problemerne ved at tilbyde løsninger i form af forskelsløse bestemmelser uden tilstrækkelig forbindelse til deres praktiske overvågning og anvendelsesområdets særlige betingelser, men derimod løsninger, der tager hensyn til de konkrete omstændigheders komplekse helhed.
Det er en almindelig opfattelse, at fiskeriindsatsen bør reduceres, at der skal anvendes mere selektive metoder, at der skal ydes positiv forskelsbehandling over for det mindre, lokale fiskeri, der bedre formår at holde fisken frisk. Det kan dog blive nødvendigt at opnå disse generelle mål ved hjælp af øget motorkraft og større fartøjer, der tilbyder mere komfort og bedre arbejdssikkerhed, samt ved at satse på diversificerede aktiviteter, herunder turisme.
En ekstremt detaljeret og centraliseret lovgivningsstruktur uden tilstrækkelig forbindelse med overvågningen af dens praktiske gennemførelse og reelle virkning for de forhold, som den retter sig imod, fører til vækst i ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri både inden for og uden for Fællesskabets område og udvider kløften mellem lovgivningens virtuelle verden og fiskemarkedets virkelighed i Europa.
Den fælles fiskeripolitik skal gennemgribende decentraliseres, og det skal sikres, at de lokale fiskere, deres repræsentative organisationer og fiskersamfundene i større omfang inddrages i denne politik og i forbedringen af fiskeriforvaltningen. Som det fremgår af FAO's håndbog for bevarelse af fiskekvaliteten, er det første princip for en bæredygtig fiskeripolitik at undgå en tragedie for de fælles goder, altså det, der ikke har nogen kendt ejer, om det så er bisonokser eller fisk, som alle søger ud for at udnytte og måske ender med at ødelægge.
Derfor er det kun ved at give fiskerne ansvar og direkte engagement, at vi på en bæredygtig måde vil kunne forbedre deres økonomiske situation. 
Arūnas Degutis,
   Fru formand! Jeg er enig i ordførerens tanker om, at hvad angår en forbedring af fiskerisektorens økonomiske situation, er vi nødt til at sætte forslagene til opnåelse af mål på dagsordenen, både i den nærmeste fremtid og under den opfølgende overvågning af de tiltag, der skal udløse væsentlige ændringer på mellemlang og lang sigt. Eftersom sektoren er særligt følsom over for naturlige forholds indvirkning, skal vi udvikle et system, der kan kompensere for tab som følge af faktorer, vi ikke er herrer over. Det er nødvendigt at udvikle et statsligt forsikringssystem på nationalt og EU-plan, som kan hjælpe fiskerisektoren med at overleve under naturmæssige kriser. Lignende tiltag er allerede sat i værk inden for andre sektorer.
Jeg vil gerne sige, at jeg fuldt ud støtter de kortsigtede tiltag, ordføreren har foreslået. Hvad angår de langsigtede tiltag, er tilstrækkelige investeringer i rammeprogrammet for fiskeriundersøgelser af altafgørende betydning, især med henblik på at forøge energieffektiviteten. Den Europæiske Fiskerifond bør fortsætte med at støtte opgraderingen og moderniseringen af den europæiske flåde. I den forbindelse vil jeg gerne henlede opmærksomheden på behovet for en grundig vurdering af de forslag, der er fremsat i Parlamentets tidligere beslutninger.
Ian Hudghton,
   Fru formand! Fiskeriafhængige samfund i Skotland har de senere år lidt under en drastisk nedgang i deres økonomiske trivsel som et direkte resultat af politiske beslutninger, der er taget i den fælles fiskeripolitik - beslutninger, som er taget i aktivt samarbejde med den skotske og britiske regering.
Et stort antal fartøjer er ufrivilligt oplagt, resten er ufrivilligt begrænset til at være i havnene halvdelen af hver måned, og derudover er brændstofpriserne steget kraftigt. Følgerne for fiskersamfundene og familierne, der er afhængige af fangst- og forarbejdningssektorerne, har været meget alvorlige og meget stressende.
Desværre fortsætter Skotlands kystsamfund med at lide, mens dets egen regering gentagne gange nægter at gøre brug af tilgængelige muligheder for at stille finansiel bistand til rådighed.
Vores ordfører er af den holdning, at større decentralisering af den fælles fiskeripolitik ville være en forbedring, og jeg er enig i, at det er et skridt i den rigtige retning. Dog er jeg i sidste ende ked af at sige, at den fælles fiskeripolitik er dømt til at mislykkes, og at den fælles fiskeripolitiks oplægning forenet med en ændring i Skotlands regering er det eneste håb for fiskersamfund i Skotland på lang sigt.
Jacky Henin,
   Fru formand! Jeg vil gerne have lov til at takke hr. Guerreiro for hans fremragende og meget komplette betænkning.
Lad os sige det uden omsvøb. Fiskeriet i almindelighed og det ikkeindustrialiserede fiskeri i særdeleshed er i livsfare i Europa. Hvis ikke der gøres noget, er der om 15 år ikke flere ikkeindustrialiserede fiskere tilbage på Unionens territorium. Hvis ikke der er flere ikkeindustrialiserede fiskere, forsvinder på samme tid turistaktiviteterne og de økonomiske aktiviteter med fiskeriauktioner og de specialiserede restauranter. Uden dem, der frem for alt andet elsker havet, er der stor risiko for, at medlemsstaternes territoriale farvande bliver bytte for havets slyngler, der hærger uden for lov og ret.
Hvordan kan man undgå at forstå, at nogle ønsker at se fiskeriet forsvinde, når man ved, at nedlæggelsen af visse fiskerihavne kunne åbne perspektiver for en udvikling af lystbådesektoren, hvilket uundgåeligt ville vække de særdeles indflydelsesrige økonomiske og finansielle interesser? 
Til støtte for min udtalelse og som bevis for, at målet ganske rigtigt er at sejle fiskeriet i sænk, vil jeg gerne henvise til Kommissionens skandaløse og strafbare beslutning om at sætte en stopper for den franske fond til forebyggelse af den med fiskeriet forbundne usikkerhed under foregivende af, at den forvrængede konkurrencen, og det på et tidspunkt hvor brændstofpriserne var i konstant stigning, hvilket har kastet hele erhvervet ud i store vanskeligheder. Denne fond til forebyggelse af den med fiskeriet forbundne usikkerhed burde udbredes til hele Unionen, sådan som det anbefales i betænkningen, og ikke forbydes af Kommissionen.
Jeg mener endvidere, det er nødvendigt at stille krav om, at supermarkedernes indkøbscentraler betaler priser, der tager højde for de ikkeindustrialiserede fiskeres reelle omkostninger.
Afslutningsvis er det efter min mening vigtigt, at vi for at vende denne tendens og redde det europæiske fiskeri vedtager denne betænkning, og især at Kommissionen meget hurtigt får gennemført de forslag, den indeholder. 
Kathy Sinnott,
   Fru formand! Jeg glæder mig over dette forslag til beslutning, som fremhæver de høje brændstofprisers skadelige virkning på fiskerisektoren, der resulterer i tab af arbejdspladser og alvorlige problemer i fiskersamfund. Jeg er enig i forslaget om, at der bør oprettes en garantifond for at sikre brændstofprisernes stabilitet med lige vilkår inden for fællesskabet.
Jeg er enig i, at Kommissionens dokument fra sidste forår er utilstrækkeligt, navnlig i forbindelse med kortsigtet støtte. At den midlertidige bundne finansiering er en del af en rednings- og omstruktureringspakke begrænser dens nytte som støtteforanstaltning væsentligt, og at loftet for "de minimis-støtte" kun er steget til 30.000 euro over tre år er ligeledes meget begrænsende og uretfærdig i forhold til andre sektorer.
Fiskerisektoren er i krise, og Kommissionens dokument har ikke hjulpet. Tilbage er der at finde ud af, om dets foranstaltninger på mellemlang og lang sigt vil være bedre. Jeg støtter anbefalinger, om at en gennemgang af den fælles markedsordning ville være en større hjælp for fiskere og deres markedsordninger til at blive inddraget mere i markedsføringen og produktionen af fisk. Jeg er også enig i, at fiskeimport fra lande uden for EU bør underlægges de samme forhold og i det mindste være lovlig. Jeg er enig i, at den reducerede finansiering fra EFF er utilstrækkelig. Dette vil være et problem for omstruktureringen af fiskerflåder ved at gennemføre udtagningsordninger.
James Hugh Allister (NI ).
   - Fru formand! Jeg deler den skuffelse, som betænkningen udtrykker over Kommissionens utilstrækkelige svar på krisen i fiskerisektoren, men jeg vil ikke lade, som om jeg er overrasket. Jeg er bange for, at for Kommissionen er socioøkonomisk pres noget, der hellere kan udnyttes end lettes, fordi Kommissionen under udførelse af den fælles fiskeripolitik i bund og grund ønsker at formindske fiskeriindsatsen voldsomt. Hr. kommissær, benægt det, om De vil, men er det ikke sandt, at dette socioøkonomiske pres hjælper jer med at nå dette mål?
Der kan ikke herske tvivl om krisens omfang i hele EU med en nedgang på 35 % i arbejdspladser over 10 år, faldende priser, faldende fangst, afhængighed af import på 40 % samt en brændstofprisstigning på 100 % de seneste to år. Der er ingen tvivl om noget af det, men det giver stor anledning til at tvivle på værdien af Kommissionens svar. Den slags tilladte tilskud, som svaret angiver, har for mange regioner, navnlig i Det Forenede Kongerige tendens til at blive mere teoretisk end virkelig på grund af de nationale regeringers modstand mod at passe til finansiering eller nogen som helst form for statsstøtte.
Hr. kommissær, vi kommer her til en sag, som jeg bede Dem fokusere på: en grov fejl i den fælles fiskeripolitik. Hvordan kan De opfylde en fælles fiskeripolitik, hvis nogle regeringer benytter sig af mulighederne, og andre ikke gør? Nå ja, vi får alle lov til at dele ulemperne ved bindende bestemmelser i den fælles fiskeripolitik samt kvoter og restriktioner, men ikke alle får lov at dele fordelene, som kommer fra det tilladte tilskud. Resultatet er en ulige og ikke fælles fiskeripolitik, og indtil Kommissionen og Parlamentet finder en måde at gribe problemet an på, vil selv beskedne forslag hertil fremhæve forskellen mellem de rige og de fattige under den fælles fiskeripolitik.
Carmen Fraga Estévez (PPE-DE ).
   - Fru formand! Hr. kommissær, mange tak for Deres tilstedeværelse. Jeg vil som alle mine kolleger begynde med at lykønske ordføreren med denne belejlige betænkning, eftersom det som nævnt ikke kan benægtes, at fiskerisektoren befinder sig i en alvorlig økonomisk situation, der især som nævnt er blevet forværret i de sidste to år på grund af oliepriserne.
Netop nu, hvor vi skal tage fat på denne situation, er det imidlertid beklageligt at konstatere den manglende forpligtelse og opbakning i Kommissionens meddelelse, der kun foreslår foranstaltninger, der under alle omstændigheder blot ville være en løsning på lang sigt, og selv da er de meget smertefulde for sektoren, f.eks. en omstilling af fiskerflåden.
I denne situation er der imidlertid også behov for løsninger på kort sigt, og det forbigår Kommissionen fuldstændigt. Ikke alene forekommer den annoncerede minimumsstøtte latterlig i sammenligning med den støtte, der tilbydes andre produktionssektorer, men Kommissionen har stadig ikke opfyldt sit løfte om at offentliggøre en forordning, der godkender disse, og som vi har ventet på i mere end to år. Det er uforståeligt, når denne form for støtte udelukkende er national og derfor ikke medfører nogen yderligere budgetbelastning for EU.
Som nævnt af hr. Guerreiro har vi netop besøgt Algarve, og for nogle måneder siden var vi i Grækenland. Vi kender alle fiskeriets situation i vores egne lande, og derfor synes jeg, at dette dokument er den mindste opbakning, som de ansvarlige politikere bør give fiskerisektoren på nuværende tidspunkt. Derfor opfordrer jeg til, at vi vedtager det i plenarforsamlingen i morgen.
Stavros Arnaoutakis (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! Jeg vil også komplimentere ordføreren for den fremragende indsats, han har gjort med sin betænkning.
Som bekendt bidrager fiskerisektoren i væsentlig grad til velstanden i det økonomiske og sociale netværk af kystområder og øområder og til bevarelsen af deres samhørighed. Den bidrager også til forsyningen af fiskeriprodukter af høj biologisk værdi, til beskæftigelsen hos et stort antal arbejdstagere i sektorer, der er tilknyttet fiskerisektoren, og til bevarelsen af de lokale kulturelle traditioner.
Jeg tror, det vil være en god idé at indføre et fællesskabsprogram til støtte af kystfiskeri af mindre størrelsesorden, der anvender traditionelle metoder. Især for Grækenlands vedkommende, hvor fiskeriet er en vigtig indtægtskilde for mange tusind familier i øområder og afsidesliggende områder. Der bør også gives direkte EF-støtte på grund af de stigende brændstofpriser.
Til sidst vil jeg erklære mig enig med ordføreren i, at økologisk mærkning vil være en væsentlig fordel, så man kan skelne mellem fiskeriprodukterne, og det vil være et vigtigt kommercielt incitament til at skabe et bæredygtigt fiskeri. 
Vincenzo Aita (GUE/NGL ).
   - Fru formand, mine damer og herrer! Punkterne i hr. Guerreiros betænkning har den store fordel, at de er en positiv reaktion på de krav, som fiskerisektorens erhvervsdrivende har fremsat i de senere år, og derfor bør der så afgjort tages hensyn til dem i Kommissionens beslutning.
I betænkningen forsvarer man nemlig kraftigt beskæftigelsesniveauet i en sektor, som i Europa tæller 90.000 fartøjer og ca. 190.000 arbejdstagere. De tidligere fiskeridirektiver har medført et kraftigt tab af arbejdspladser med det resultat, at Europa i dag importerer 40 % af sit behov. I de sidste 10 år er 35 % af arbejdspladserne og 20 % af fartøjerne blevet nedlagt, og dette er sket i en sektor, som navnlig er koncentreret i regioner med en svag og meget skrøbelig økonomi.
Et af de vigtigste punkter i betænkningen, som jeg gerne vil understrege, er anmodningen til Kommissionen om at sikre og støtte funktionen og iværksættelsen af foranstaltninger til at nedbringe den store ustabilitet i brændstofpriserne, idet man dels opretter en garantifond for sektoren, som medfinansieres af EU, og dels aktiverer det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet for at reducere driftsomkostningerne til et minimum.
Redningsstøtten bør forlænges til 12 måneder, og loftet bør forhøjes fra 30.000 til 100.000 euro. Den Europæiske Fiskerifond skal fortsat yde støtte til fornyelsen og moderniseringen af flåden, navnlig ved at gøre det muligt at udskifte motorerne, så man beskytter arbejdstagernes sikkerhed og miljøet. I den forbindelse må man heller ikke glemme forskningens rolle. Forskningen skal udføres og fremmes med henblik på at styrke energieffektiviteten, reducere omkostningerne og sikre beskyttelsen af fiskebestandene og fiskerisystemerne.
Kun ved at huske på disse punkter kan vi hjælpe de områder i den europæiske økonomis svageste regioner, som er stærkt afhænge af fiskeriet, med at bevare deres arbejdspladser og fortsat forsyne de europæiske forbrugere.
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   - Fru formand! Jeg vil gerne rose ordføreren for hans betænkning.
Det går dårligt for fiskeribranchen, som er i konstant tilbagegang. Det vurderes, at antallet af fiskere i løbet af de seneste 10 år er faldet med mellem 4 og 5 % om året, antallet af både er reduceret med 20 %, fangstmængden er faldet med 28 %, og det eneste, der vokser, er fiskeriets udgifter. Jeg kan som eksempel nævne, at brændstofudgifterne er steget med 100 % siden 2004, mens fiskernes indtægt er faldet med 25 %.
Der bør træffes støtteforanstaltninger. Det glæder mig, at Kommissionen som den første har konstateret behovet for at træffe støtteforanstaltninger. Jeg er ikke tilfreds med de foranstaltninger, der foreslås, da de er utilstrækkelige. Vi er nødt til at udnytte alle muligheder for at støtte via EF-budgettet for resten af regnskabsåret 2006. Der skal indføres afgiftsfritagelser, da fiskerivirksomhederne ellers ikke kan konkurrere med tredjelandes virksomheder, fordi deres driftsomkostninger er tre gange så høje. Kompensationen skal forhøjes og støtteperioden forlænges til 12 måneder. Vi er alle klar over, at vi skal have foranstaltninger til beskyttelse af havet, men vi er også nødt til at støtte EF-fiskerne, som, når det kommer til stykket, er de eneste, der fisker efter miljøbeskyttelsesregler.
På lang sigt skal der gives støtte til at udskifte skibsmotorerne, uden at effekten mindskes. Havet rummer mange farer. Vi ønsker ikke, at vores fiskere drukner, og derfor skal de have nye, sikre motorer af hensyn til deres egen beskyttelse.
Havfiskeriet skal støttes på grund af dets store sociale betydning. Vi skal have foranstaltninger til bekæmpelse af havforurening og foranstaltninger til bekæmpelse af ulovligt fiskeri, så fiskeriressourcerne beskyttes.
Endelig skal fiskeribranchen reddes, fordi fiskerne er en vigtig del af traditionerne og den europæiske civilisation og kultur. Jeg vil også minde om, at de leverer sund mad til forbrugerne. 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ).
   - Fru formand! Den vurdering, vi foretager af Kommissionens meddelelse, er overvejende positiv, da vi mener, at den lever op til sektorens krav om løsninger, der gør fiskerisektoren rentabel og bæredygtig, og som sikrer den en levedygtig fremtid. Vi glæder os ligeledes over ordføreren, hr. Guerreiros meget store indsats.
Vi vil også gerne sige til Kommissionen, at det er nødvendigt at gå mere i dybden og udvide nogle af de foranstaltninger, der er indeholdt i meddelelsen, f.eks. om en forbedring af markedsføringen eller forskning i udvikling af mere effektiv energianvendelse. Vi savner også større ambitioner, når det drejer sig om at fremme nye tiltag, der gør det muligt for fiskerne at være mere tilstedeværende i handelskæden og opnå en forbedring af deres leve- og arbejdsvilkår samt uddannelsesniveau. Jeg synes derfor, at Kommissionens forslag om at revidere den nuværende markedsordning er godt. En forbedring af markedsføringen af fisk og fiskeprodukter gør det muligt, hr. kommissær, at forøge deres merværdi. 
Duarte Freitas (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg glæder mig over Kommissionens meddelelse om forbedring af fiskerierhvervets økonomiske situation, hvilket i sig selv er et signal om, at der skal gøres noget for denne sektor, med særlig opmærksomhed på den fælles fiskeripolitiks svageste dele.
Den fælles fiskeripolitik har som formål at sikre og bevare balancen mellem fiskersamfundenes økonomiske og sociale udvikling og en bæredygtig forvaltning af fiskeressourcerne. I relation til denne politiks to sider er det passende at erindre, at fiskerne og deres samfund ofte er i en lige så vanskelig situation, som mange truede arter befinder sig i. Jeg vil hermed ikke sige, at vi skal ignorere bestandenes bæredygtighed til fordel for fiskerierhvervets økonomiske lønsomhed, eftersom det ville betyde, at det var ude med både miljøets bæredygtighed og fiskernes fremtid.
Diagnosen er stillet i Kommissionens meddelelse, men der savnes konsekvens, hvad angår de løsninger, som fiskerierhvervet har brug for, og som i vid udstrækning fremgår af Pedro Guerreiros betænkning, som jeg benytter lejligheden til at takke ham for. Balancen mellem den fælles fiskeripolitiks to sider, gør det nødvendigt, at vi satser på fremme af selektive metoder, det mindre fiskeri, akvakultur og videnskabelig forskning, men også på socioøkonomiske støtteforanstaltninger. Denne støtte skal kompensere for vedvarende tab af indkomst som følge af forsvundne arbejdspladser og indtægtsnedgang på grund af genopretningsplaner eller dybtgående ændringer i lønsomhedsvilkårene påført udefra. Det gælder netop de aktuelle vanskeligheder, der skyldes de stigende brændstofpriser. Kommissionen bør gøre mere på dette punkt, og visse medlemsstater bør udnytte de eksisterende muligheder bedre. Der må også gøres noget ved fiskeprodukternes prisfastsættelse. Det er urimeligt, at fiskerne blot skal tage, hvad de kan få, når forbrugerpriserne ofte er det dobbelte af førstesalgspriserne.
Endelig må vi overveje støtte til producentorganisationerne, men også inden for de eksisterende rammer søge at skabe større retfærdighed og beskytte dem, der er grundlaget for hele erhvervet. 
Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! Vi er alle enige om fiskerierhvervets økonomiske og sociale betydning i EU og om, at Kommissionen stiller den rigtige diagnose, der bekræfter, at fiskeriet befinder sig i en kritisk situation. Der er heller ingen, der betvivler, at kommissær Borg er opmærksom på problemerne, og at han gerne vil afbøde deres følger med de til rådighed stående midler. De løsninger, som Kommissionen foreslår, er dog klart utilstrækkelige og skuffende for fiskerierhvervet, især det mindre kystfiskeri, der netop der har den største sociale betydning. Hvis der skulle være tvivl, ville den være fuldstændig bortvejret efter de besøg, som Fiskeriudvalget i år har gennemført i Grækenland, Italien og Frankrig og her for nylig også i Portugal.
Kommissionens meddelelse og den betænkning, der er til debat, hvis ordfører også jeg takker, udmærker sig begge ved, at der advares om en uholdbar situation, der ikke kan fortsætte. Det går ikke med en fælles politik, der gør begrænsningerne til et fællesskabsanliggende, men derefter "à la carte" overlader problemernes løsning til medlemsstaterne med de midler, som de nu råder over.
Problemet med brændstofpriserne, som flere medlemmer har omtalt, og de stagnerende fiskepriser fordrer et hurtigt svar fra Fællesskabet. Jeg håber derfor, at Parlamentet vedtager betænkningen, og at Kommissionen sørger for at føre dens henstillinger ud i konkret handling. 
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ).
   - Fru formand! Fiskeri er en vigtig del af EU's økonomi, men det har været i krise i mange år. Der er en ubalance mellem urimeligt store fangster og de ressourcer, der er til rådighed. En større udnyttelse af fiskeriområder har en andel i problemet med overfiskning, som nu er almindeligt og forekommer i de fleste farvande. De forhøjede brændstofpriser medfører højere driftsomkostninger. Vi bør huske, at mange økonomisk svage regioner er afhængige af fiskerisektoren. På den ene side har vi miljøforkæmpere og synspunkter udtrykt af mange videnskabsfolk, som henleder vores opmærksomhed på den katastrofale situation, som ressourcerne i vores have og oceaner befinder sig i, og på den anden side er vi nødt til at tænke på fiskeriet, fiskerne og deres familier. Vi har brug for at finde den gyldne middelvej, så vi kan både blæse og have mel i munden.
Der er behov for både kort- og langsigtede tiltag, hvis vi skal klare de vanskeligheder, der rammer denne sektor. Tiltagene omfatter fiskekvoter, begrænsninger af fisketid, en bred vifte af støtteordninger og andre former for bistand. Der skal derfor udtænkes vanskelige ændringer og justeringer. Intervention fra EU's side er nødvendig, hvis vi skal betræde den lige og smalle sti til en bæredygtig udvikling. Videnskabsfolk, embedsmænd og fiskere skal alle stå sammen for at overvinde vanskelighederne i denne sektor. Det var uheldigt, at Rådet på sit topmøde i december sidste år skar budgetmidlerne til Den Europæiske Fiskerifond ned fra omkring 4,9 milliarder euro til 3,8 milliarder euro for perioden 2007-2013. Unionens fiskeriindustri har virkelig brug for disse økonomiske ressourcer.
Fiskeri kan betragtes om en maritim version af landbrug. Erhvervet gør mere end blot at forsyne forbrugerne med sund mad og er andet end en indtægtskilde for mennesker, der bor i kystområder. Det er også en del af en rig kultur og arv. Meget lig landbruget er fiskeriet afhængigt af naturen. Det er derfor nødvendigt at forstå fiskeriets specifikke natur og betragte økosystemet som en helhed. Først da vil vi være i stand til at trække fiskerisektoren ud af dens krise.
Joe Borg,
   Fru formand! Jeg vil gerne starte med at takke medlemmerne for de forskellige punkter, de har taget op. Jeg vil forsøge at svare på nogle af dem.
For det første vil jeg sige med hensyn til nødvendigheden af en garantifond, at det grundlæggende problem med en garantifond er, at den næsten kan være det samme som driftsstøtte, der ikke er tilladt i henhold til konkurrencereglerne. Vi undersøger dette nærmere og er glade for ethvert forslag fra medlemsstaterne, om hvordan sådanne midler kan administreres i overensstemmelse med konkurrencereglerne. Kommissionen vil kunne godkende sådanne ordninger på nationalt niveau, hvis der garanteres tilbagebetaling af al offentlig støtte på markedsvilkår.
Med hensyn til den langsigtede støtte for at hjælpe sektoren med at tilpasse sig de høje brændstofpriser giver Kommissionen høj prioritet til forskning og udvikling af mere brændstofeffektive og mere miljøvenlige fiskerimetoder. Der ydes betydelige tilskud for at støtte den slags arbejde i det syvende rammeprogram for forskning. Vedvarende energi, navnlig biobrændstoffer, udgør en sådan foranstaltning.
Forskning af udformningen af nye, mere selektive eller mere brændstofeffektive fiskeredskaber fremmes og kan finansieres i henhold til rammeprogrammet, førstegangsanskaffelse af sådant udstyr kan ligeledes finansieres i henhold til Den Europæiske Fiskerifond.
Den Europæiske Fiskerifond, som man blev enig om sidste juni, sørger for motorfornyelser, og i denne henseende behandles små fartøjer mere gunstigt. Faktisk har vi, hvad angår kystfiskeri, sørget for særlige foranstaltninger i rednings- og omstruktureringsordningen og i Den Europæiske Fiskerifond. Et eksempel er anskaffelsen af nye motorer eller motorfornyelse. Vi undersøger, hvad der ellers kan gøres for at hjælpe kystfiskeriet. 
Hvad angår kommentaren fra hr. Allister og andre om, at Kommissionen udnytter brændstofstigningen til at reducere flåden, lad mig da gentage kendsgerningerne, som jeg kender dem. Der har i flere år i træk været overfiskeri, og dette har forårsaget faldende fangster. Dette betyder en umådelig overkapacitet i dag: Vi har fartøjer med en kapacitet, der langt overstiger det, der kan fanges ved bæredygtig fangst. Det er kendsgerningerne. Langt de fleste bestande fiskes på en måde, der slet ikke er bæredygtig.
En erkendelse heraf vil hjælpe os med at finde løsninger, der på lang sigt gavner fremtidens fiskere. Hvis vi fortsætter med at stikke hovedet i busken, trækker vi blot pinen ud, før fiskeriet dør en naturlig død på grund af vedvarende overfiskeri.
Vi er enige om, at der skal rettes særlig opmærksomhed mod markedsføring med henblik på at øge fiskeriprodukters merværdi for fiskere. Vi undersøger dette aktivt, og fornyelsen af den fælles markedsordning bør besvare sektorens bekymringer inden for dette område, navnlig ved at hjælpe sektoren med at forbedre salgsprisen.
Loftet for "de minimis-støtten" på 30.000, der er foreslået af Kommissionen, er et velafvejet og fornuftigt kompromis. Kommissionen har foreslået at hæve loftet fra de tidligere 3.000 til 30.000. Revurderingen af denne grænse er blevet udført i lyset af fiskerivirksomhedernes særlige karakteristika uafhængigt af sektorens nuværende vanskeligheder.
Det blev kommenteret, at Kommissionen foreslog for lidt og for sent. Jeg indrømmer, at meddelelsen blev udsendt senere end ønsket, men man skal forstå kompleksiteten af den situation, vi har med at gøre, og fællesskabslovgivningens begrænsninger, navnlig med hensyn til konkurrencereglerne. Det er derfor, det var vigtigt at beskrive reglerne og vilkårene nøje, som er nødvendige for at udforme rednings- og omstruktureringsordninger.
Mange fiskerivirksomheder vil drage nytte af de foreslåede foranstaltninger, hvis medlemsstaterne tager imod udfordringen og hurtigt forbereder den nødvendige ramme. Følgende foranstaltninger er væsentlige: finansiel omstrukturering, fornyelse af motorer og fiskeredskaber samt støtte til midlertidig indstilling. I henhold til retningslinjerne kan statsstøtte til redning og omstrukturering af SMV'er inden for fiskeri dække op til 75 % af de samlede omkostninger for en rednings- og omstruktureringsplan.
Må jeg foreslå, at vi arbejder sammen og gør vores bedste for at udnytte disse muligheder bedst muligt.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Iles Braghetto (PPE-DE ).
   - Vi ved alle, hvilken vanskelig situation fiskerisektoren befinder sig i på grund af den fortsatte og i nogle tilfælde alvorlige forringelse af fiskeressourcerne, restriktionerne af fiskeriet og de stigende udgifter til visse produktionsfaktorer.
Fiskerisektoren spiller en vigtig rolle for økonomiens udvikling, den bæredygtige forvaltning af havets ressourcer og opnåelsen af fuld beskæftigelse i kystsamfundene. For at støtte og fremme denne sektor er det efter vores mening nødvendigt at investere i en modernisering af flåden, uddannelse af sektorens erhvervsdrivende og forbedring af fiskernes leve- og arbejdsforhold. Vi må ikke kun arbejde for en omstrukturering af sektoren uden at tage højde for de ødelæggende virkninger for den fulde beskæftigelse. Kommissionens foranstaltninger er således fornuftige, men de er ikke tilstrækkelige. Endelig er jeg enig i de præcise og detaljerede forslag i betænkningen. 
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   -Guerreiros-betænkningen om forbedring af fiskerierhvervets økonomiske situation gør mig dybt bekymret. Den måde, som Fællesskabets fiskeriflåde bedriver sin virksomhed på, vil medføre en uigenkaldelig udfiskning af verdenshavene, og det for at beskytte et erhverv, som ikke er konkurrencedygtig set med internationale briller.
Lad mig give et eksempel på det. I starten af september stillede Kommissionen et forslag om fiskeriet i Østersøen. ICES, Det Internationale Havforskningsråd, fremsatte endnu en gang kravet om et totalstop for torskefiskeri i den østlige del af Østersøen, men Kommissionen mener, at det er tilstrækkeligt med en reduktion på 15 %. Dette viser med al tydelighed, at EU ikke giver miljøet højeste prioritet, men fokuserer mere på det, der er bedst for industrien. Det sidste er dog en sandhed med modifikationer, eftersom fiskerierhvervet vil uddø, når havene er udfiskede.
Man bør også anlægge et globalt retfærdighedsperspektiv, når man forhandler om EU's fiskeripolitik. Ordføreren siger udtrykkeligt, at EU's fiskeriflåde er tvunget til at konkurrere med tredjelandes fiskeriflåder. Sidstnævnte har meget lavere omkostninger, og derfor bliver deres produkter billigere. Ved at indføre skattelettelser, hvilket definitivt ikke er et fællesskabsanliggende, vil hr. Guerreiro skævvride det internationale marked og dermed berøve fattige mennesker deres eneste indtægtsmulighed. Det er skræmmende og samtidig meget tragisk. På den anden side viser EU sit sande ansigt her - en ikkekonkurrencedygtig økonomi, som er parat til at gøre hvad som helst for at beskytte sin produktion, samtidig med at man lukker verdens fattige ude.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Albert Jan Maat for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om en forvaltningsplan for fiskeriet efter rødspætte og tunge i Nordsøen (KOM(2005)0714 - C6-0034/2006 - 2006/0002(CNS) (A6-0265/2006)). 
Joe Borg,
   Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at takke hr. Maat og Fiskeriudvalget for at have forberedt denne betænkning om Kommissionens forslag til en langsigtet forvaltningsplan for fiskeriet efter rødspætte og tunge.
Dette er et vigtigt emne. Siden Kommissionen først begyndte at diskutere den langsigtede forvaltning af disse bestande og fiskeri i 2004, er disse bestandes tilstand forværret betydeligt. Navnlig størrelsen på tungebestanden mindskes nu hurtigt på grund af et lavt antal tilkommende unge fisk. Høje brændstofpriser og lavere fangstrater har sammen skabt en meget vanskelig situation for denne sektor, og dette passer rigtig godt sammen med det, jeg tidligere har sagt.
Kommissionens forslag tilsigter at vende denne tendens ved at føre til mere effektivt og mere rentabelt fiskeri, og jeg er opsat på at se det blive vedtaget snart, således at man kan begynde at genoprette og forbedre fiskeriet.
Derfor takker jeg Dem for denne betænkning og vil nu gå over til Deres specifikke ændringsforslag. Jeg kan støtte ændringsforslag 2, 3, 4, 5, 18 og 21. Dog bør jeg nævne, at Kommissionen allerede er begyndt at forhandle, som der anmodes om i ændringsforslag 4, med de regionale rådgivende råd om gennemførelsen af forvaltning af maksimal bæredygtig fangst og har også allerede sørget for den vurdering af indvirkningen, der er taget højde for i ændringsforslag 5. Den endelige tekst bør afspejle det faktum, at disse foranstaltninger, der er foreslået af Parlamentet, allerede har fundet sted.
Jeg kan i princippet godkende, at der kunne være tale om en totrinsstrategi i en langsigtet plan, og at nogle foranstaltninger kunne finde anvendelse i situationer, hvor bestande er uden for de sikre biologiske grænser, mens andre kunne finde anvendelse i situationer, hvor bestandene er inden for disse grænser. Jeg kan derfor godkende principperne bag ændringsforslag 1, 7, 9 og 10. Det er dog vigtigt at forbedre tilstanden for bestanden og sektorens økonomi. Det vil være nødvendigt med flere konsultationer med sektoren og de pågældende medlemsstater for at få detaljerne på plads samt en omhyggelig vurdering af konsekvensanalysens resultater.
Jeg støtter fuldt ud bestemmelserne om at revidere de langsigtede mål på periodiske intervaller af omkring fem år for at tage ændringer i miljøet og økosystemerne i betragtning. Jeg kan dog ikke godkende Parlamentets ændringsforslag, der har til hensigt at skabe stabilitet i sektoren ved at fastsætte den samlede tilladte fangstmængde, som er stabil for perioder på tre år. Stabilitet i sektoren opnås bedre ved at begrænse ændringer i den samlede tilladte fangstmængde mellem årene. Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøen har revideret dets holdning til dette emne og tilråder ikke længere en sådan foranstaltning i sin seneste anbefaling. Derfor kan jeg ikke godkende ændringsforslag 8, stk. 2, i ændringsforslag 9 og heller ikke ændringsforslag 10, 11 og 24.
Med hensyn til ændringsforslag 12 kan jeg godkende en udvidelse af rammerne for at inkludere en bredere definition af fiskeriindsatsen for rødspætte og tunge, selv om det kan være nødvendigt med en mere præcis juridisk formulering. Dog kan jeg igen ikke støtte et forslag, hvor indsatsbegrænsninger kun kan tilpasses med tre års intervaller.
Med hensyn til ændringsforslag 13 skal en retsakt for en langsigtet plan klart definere, hvordan indsatser skal justeres for at nå planens mål. Parlamentets tekst forekommer ikke klar nok ud fra et juridisk og teknisk synspunkt. Råd fra videnskabelige komitéer indikerer, at der fanges og smides betydelige mængder torsk ud.
Eftersom fiskeriet efter rødspætte og tunge medfører torskedødelighed, er det nødvendigt at holde øje med denne dødelighed og om nødvendigt tilpasse relevante indsatser. Det er derfor, jeg ikke kan godkende ændringsforslag 14, fordi den ville skabe en uretfærdig situation sammenlignet med andre fiskerisektorer, der også har indvirkning på torsk og er underlagt foranstaltninger for genopretning af torskebestanden.
Ændringsforslag 15 beder om en ændring i logbogens tolerance fra 8 % til 10 %. Dog blev de 8 % efter lang diskussion godkendt i Rådet som en fælles værdi i andre langsigtede planer. Jeg tror, dette tal bør bibeholdes for rødspætte og tunge samt andre langsigtede planer.
Den praktiske gennemførelse af ændringsforslag 16 eller 17 ville kræve, at fiskeriinspektører var i stand til at skelne mellem rødspætte eller tunge, der er fanget i Nordsøen, og fisk af disse arter, der er fanget i andre områder - en opgave, der ikke forekommer mulig.
Jeg kan godkende princippet og hensigterne bag ændringsforslag 6, 19, 22 og 23, men jeg tror, det bør gennemføres på en anden måde. Kommissionen er ved at forberede en vurdering af tekniske foranstaltninger, og reguleringen af fiskeredskaber bør revideres snarest muligt i denne forbindelse.
Hvis enten rødspætte eller tunge kommer i situationer med en meget stor biologisk risiko, bør Rådet være mere forsigtig i fastsættelsen af fiskerimuligheder. Dette er i overensstemmelse med den fælles fiskeripolitiks vejledende principper og vil udgøre en ekstra beskyttelse af de mest udsatte bestande. Derfor kan jeg ikke godkende ændringsforslag 20.
Til sidst vil jeg takke Parlamentet for dets omhyggelige undersøgelse af dette dokument. Jeg er sikker på, at det at rejse og tage fat på disse problemer, som jeg lige har nævnt, vil forbedre kvaliteten og effektiviteten af forordningen, der til sidst opnås enighed om, for at nå målet med at forbedre fiskeriets rentabilitet og tilstanden for rødspætte- og tungebestandene samt at reducere udsmid.
Albert Jan Maat (PPE-DE ),
   Fru formand! Jeg takker kommissæren for indledningen af denne forhandling, for jeg konstaterer, at han imødekommer Parlamentet på en række punkter. Jeg deler hans bekymring over udviklingen af rødspætte- og tungebestanden i Nordsøen, men samtidig bliver det også tydeligt, at dette ikke har at gøre med fiskeriindsatsen, men måske med klimaændringer, der sommetider ikke helt kan forklares. Men for tydelighedens skyld, jeg deler hans bekymring på dette punkt. Jeg er glad for, at han alligevel nærmer sig Parlamentet på en række punkter.
En af mine vigtigste kritiske bemærkninger om Kommissionens arbejdsmåde var, at forslaget allerede forelå, inden Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøen havde forelagt en udtalelse. Det er efter min mening ikke den rette handlemåde. Hvis vi ønsker at bevare opbakningen til fiskeriet, forekommer det mig at være væsentligt, at vi netop giver disse regionale rådgivende råd en fuldgyldig plads i debatten, og at vi også lader dem yde et bidrag på forhånd. Jeg understreger dette kraftigt, fordi ikke blot fiskeriorganisationer, men også Verdensnaturfonden og andre naturorganisationer har sæde i disse regionale rådgivende udvalg. Netop det giver stabilitet og opbakning til politikken i en bestemt region.
Hvad angår anvendelsen af MSY-målene (maksimalt bæredygtig fangst), er jeg glad for, at Kommissionen har forelagt meddelelsen herom på nuværende tidspunkt. Denne manglede stadig forud for forvaltningsplanen for rødspætte og tunge, selv om Kommissionen faktisk allerede havde forelagt MSY-målene. Min kritik gælder især den kendsgerning, at dette nok er gjort for rødspætters og tungers vedkommende, men ikke for en række andre forvaltningsplaner, f.eks. for Biscayabugten.
Det er efter min opfattelse også den rigtige rækkefølge, at vi først har en principiel diskussion i Parlamentet om anvendelsen af MSY-målene, inden disse indføres for en bestemt fiskeart. Jeg er faktisk glad for, at kommissæren tager nogle skridt i den rigtige retning, men på en række andre punkter skal der måske føres nogle flere drøftelser. Jeg håber også, at Rådet nærmer sig Parlamentet lidt mere for at sikre, at vi i hvert fald ender med en afbalanceret fremgangsmåde.
Kommissæren har sagt, at vedtagelse af treårige kvoter efter hans opfattelse alligevel er et problem, fordi man dermed ikke skulle kunne justere hurtigt nok. Det tvivler jeg på, bl.a. fordi fiskeri efter rødspætte og tunge måske er Europas bedst kontrollerede fiskeri, og også i betragtning af den måde, hvorpå fiskeriorganisationerne håndterer disse. Jeg henviser bl.a. til producentorganisationerne i en række havne, som samarbejder nøje, og hvor der er et udmærket samarbejde mellem medlemsstaterne, myndighederne, kontrollen og fiskeriorganisationerne selv. Det kunne jo være tillokkende, også for Kommissionen, på længere sigt alligevel at gå over til en treårig TAC (samlet tilladt fangstmængde).
Måske foregriber jeg diskussionen om meddelelsen om Kommissionens MSY-mål, men det væsentlige punkt er efter min mening, at regionale rådgivende råd får en dominerende rolle i Europas beslutningsproces, bliver hørt på forhånd om hvert forslag fra Kommissionen, og at der tages hensyn til deres holdning i argumentationen for forslagene.
Vi vil jo i stigende grad også inden for fiskeriet få diskussioner, som en lang række medlemsstater klart næppe har interesse i. Vi har jo ikke længere seks eller 15 medlemsstater, men 25. Hvad har en ungarsk fiskeriminister at sige om f.eks. rejer i Nordsøen eller en nederlandsk fiskeriminister om fiskeriet omkring Cypern?
Naturligvis er der generelle politikker, men netop for at opretholde opbakningen til fiskeriet er det væsentligt, at disse regionale rådgivende råd også i fremtiden får en vigtig rolle, også ved gennemførelsen af planerne. Derfor lægger jeg også meget stor vægt på dette punkt i min betænkning. Det kan sikre opbakning til fiskeribeslutningerne.
Følgende er imidlertid vigtigere: Vi er nu ofte i klemme på grund af videnskabelige udtalelser om fastsættelsen af kvoter, og derefter - lad os være ærlige - er det alligevel en politisk studehandel i Rådet. Videnskabelige udtalelser udarbejdes derfor så konservativt, at der allerede tages hensyn til resultatet i Rådet. Den situation må ophøre! Vi skal meget hurtigere og meget tidligere sørge for, at der er samarbejde mellem sektoren og de videnskabelige institutter for at nå frem til en ordentlig vurdering af planer.
Jeg takker endnu en gang kommissæren, fordi han imødekommer os på en række punkter. I morgen under afstemningen vil det vise sig, hvordan Parlamentets holdning er. Jeg er fast overbevist om, at kommissæren vil give Parlamentets bidrag en fremtrædende plads i diskussionen i Rådet. 
Neil Parish,
   Fru formand! Jeg vil gerne takke hr. Maat for hans betænkning. Jeg tror, at når vi kigger på fiskeri, især fangst af rødspætte og tunge - og i bund og grund er der tale om blandet fiskeri, idet andre arter fanges, herunder torsk - er vi nødt til at være meget mere yderliggående, end vi er nu. Det ved kommissæren udmærket, og jeg har rejst problemet med generelt udsmid for ham flere gange. Lad os lande alle de fisk, der fanges, i stedet for at have så mange kvotearter, der resulterer i, at mange sunde fisk smides ud. Af alle problemerne med den fælles fiskeripolitik er problemet med at smide sunde fisk over bord især latterligt ifølge Europas befolkning.
Jeg tror også, at vi skal være sikre på, at magten er tilfaldet Det Rådgivende Råd for Nordsøen, og at Kommissionen lægger mærke til det. Hr. Maat gjorde opmærksom på, at det ikke nytter noget, at Kommissionen kommer med et forslag, før den er bevidst om, hvad Det Rådgivende Råd for Nordsøen har sagt. Det får folk til at tro, at Kommissionen ikke lytter. Jeg tror også, at der for det ældgamle problem med bestande generelt altid er en konflikt mellem det videnskabelige råd og det, fiskerne tror om bestandene. Det er ikke altid let at finde en afgørelse.
Mit sidste punkt er - og jeg understreger nødvendigheden af at være yderliggående - at jeg tror, at det er vejen frem at se på de samlede kvoter for fangede fisk og se, om vi ikke kan ændre det til havdage og fiskeriindsats, så vi kan lande alle de fangede fisk.
Marianne Mikko,
   Fru formand, mine damer og herrer! Lad mig allerførst takke ordføreren for hans gode og vigtige arbejde. I mit land, Estland, er fiskeriet mere end blot en industri eller en måde at tjene til livets ophold. Fiskeriet er en integreret del af vores kultur. I et land omgivet af vand på tre sider kan det ikke være anderledes. Jeg kender familier, der har haft med fiskeri at gøre i mange generationer. For dem er fiskeri ikke et forretningsprojekt, men en livsstil.
Industrifiskeri har bragt kystfiskeres liv på katastrofens rand. Ifølge Verdensnaturfonden er rødspætte og tunge, der er nævnt her i dag, blandt de mest truede fiskearter. Halvdelen af de rødspætter, der fanges med bomtrawl, er for små og skal smides ud igen. De fleste af disse fisk går til grunde. Et sådant spild er uforståeligt for fiskere, hvis familier har været i erhvervet igennem generationer. Det er klart, at der bør sættes en stopper for brugen af ødsle fiskemetoder, hellere før end senere. Jeg håber, at Kommissionen vil være i stand til at udføre relevante undersøgelser så hurtigt som muligt og fremlægge forslag til en hurtig udskiftning af nuværende fiskemetoder med naturligt bæredygtige metoder. Jeg er ganske klar over, at fiskeriets natur ikke muliggør lige så hurtigt et svar, som hvis det drejede sig om styring af f.eks. informationsteknologi.
Jeg er enig i betænkningens anbefaling om at etablere treårige fiskekvoter i stedet for etårige kvoter. Det vil sikre kontinuitet i fiskeriet. For at sikre kontinuitet og bæredygtighed er det meget vigtigt med et tæt samarbejde med organisationer, der har kendskab til lokale forhold. Her lægger ordføreren vægt på Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøen. Forsøgene på at genetablere fiskebestande i Østersøen, som ernærer fiskere fra fem medlemslande, ville være meget mere vellykkede, hvis de blev understøttet af et regionalt samarbejde.
Hvad angår Østersøen, vil jeg gerne her i dag understrege, at Østersø-regionen fortjener en separat post i EU-budgettet, sådan som det længe har været tilfældet for Middelhavsregionen.
Chris Davies,
   Fru formand! I betragtning af vores haves tilstand bør kommissærens førsteprioritet være at redde fiskene. Når sikre biologiske grænser overskrides, forventer vi alle handling, og jeg sætter pris på den igangværende handling. Jeg sætter også pris på forsøget på at arbejde mod en politik om at opnå maksimal bæredygtig fangst. Jeg kan ikke se, hvordan nogen kan være imod det. Det er ligesom æbletærte og moderskab.
Det vanskelige er, hvordan vi kommer fra den nuværende katastrofe til fremtidig fuldendthed uden at forstyrre fiskernes liv og beskæftigelse i for høj grad. Dette er min tvivl om denne særlige politik. Formålet med de regionale rådgivende råd er at forsøge at sikre, at fiskere inddrages i processen. Så når deres råd synes at blive ignoreret, kan det være det forkerte råd. Måske er det Kommissionens skyld, fordi den ikke kommunikerer budskabet ud. Det er det rette øjeblik for større langsigtet fremgang. Som vi alle ved, er det nødvendigt at inddrage fiskere i processen.
Jeg er enig med kommissæren, når han siger, at vi skal gå efter kun at have kvoter for et år. Hvis vi fastsætter kvoten på det forkerte niveau, er faren, at der om tre år måske ikke er flere fisk at fastsætte den næste kvote for.
Carl Schlyter,
   Når man tænker på søtunge og rødspætte, er det en kilde til glæde og vældig gode fisk, men fremtidige generationer kommer ikke til at opleve den glæde, hvis vi ikke er os vores ansvar bevidst. Jeg synes, at Maats-betænkningen hovedsagelig er god, men jeg vil kritisere præcis de samme ting som kommissæren. Ændringsforslag 8 om at have en treårig kvote indebærer præcis det, som hr. Davies sagde. Det kan ikke lade sig gøre at tilpasse dette rent tidsmæssigt, og det er ikke hensigtsmæssigt. Det samme gælder for torsken. Der er en sammenhæng, og det betyder, at ændringsforslag 14 heller ikke kan godkendes. Hvis antallet af sødage skal begrænses af den nævnte årsag, skal dette også gælde for disse fartøjer, og man kan ikke gøre undtagelser her. Med hensyn til ændringsforslag 15, som indebærer en tolerancemarginal på 10 % i stedet for 8 % vil jeg gerne påpege, at dette ikke er særlig kompliceret med moderne edb-teknik. Det er ikke noget problem at lave beregninger med 8 % i stedet for 10 %. Den øgede fleksibilitet skader bestanden. Det samme gør sig gældende i forbindelse med ændringsforslag 20. En øget fleksibilitet, som medlemsstaterne kan fortolke, når det er nødvendigt at gennemføre foranstaltninger, fungerer ikke. Når man forsøger at opnå øget fleksibilitet, medfører det i realiteten forringet fleksibilitet. For hvis fiskebestandene er udfiskede, er der fleksibilitet tilbage. Så vil der ikke være nogen fiskekvoter, ingen sødage og 100 % arbejdsløshed blandt erhvervsfiskerne. Det er der vel ingen, som ønsker? 
Derek Roland Clark,
   Fru formand! I århundrede har britiske fiskere passet deres fiskebanker - farvandene op til 200 mil fra kysten. De opnåede en bæredygtig sektor med omhu, ikke med held. Så blev vi medlem af EU, og alt ændredes.
Den ynkelige fælles fiskeripolitik med sine bureaukratiske planer, vanvittige kvoter og påtvungne udsmid har reduceret bestandene til deres laveste niveau, lukket fiskerihavne og reduceret den britiske fiskerflåde til en fjerdel. Mange arter er nede på fareniveauer - rødspætte og tunge i dag, noget andet i morgen. Og at tænke sig, at den fælles fiskeripolitik ikke engang var med i Rom-traktaten: den blev fundet på fra den ene dag til den anden for at lade Edward Heath have noget at kunne give i bytte for at få ret til at skrive under!
Som svar på den desperate mangel på fisk i Nordsøen hører vi nu kun om, at for mange skibe jagter for få fisk - vil jeg mene! Det er hovedsageligt skibe fra Spanien, som har en flåde så stor som resten af EU's flåder til sammen. Det er intet under, at nordmændene sagde nej! De havde set det komme, og med deres fiskerisektor, der er sådan et løft for deres økonomi, havde de ret. Norske bestande forbliver i god stand. Er det en lærestreg til den fælles fiskeripolitik?
Denne betænkning vil ikke gøre noget. Mens forvaltningsplanen anerkender Det Rådgivende Råd for Nordsøen, ignorer den dets resultater. Den er inkonsekvent ved at afvige fra lignende bestemmelser for områder som Biscayabugten, og den er baseret på maksimal bæredygtig fangst, inden denne overhovedet er defineret.
Denne betænkning har fået den rigtige titel, for "" (udnyttelse) er præcis, hvad fiskeriet i den engang rige Nordsø har været ude for. Fortæl mig engang: hvem drager nytte af at ødelægge de rigeste farvande i det vestlige Europa?
Jim Higgins (PPE-DE ).
   - Fru formand! Jeg vil gerne starte med at lykønske ordføreren for at engagere Kommissionen og for at gå i rette med den i forhold til dens grove udeladelser og forsømmelser.
På den ene side har vi Kommissionens begrundelse, der åbent erkender, at Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøen er det vigtigste forum for råd i forbindelse med forvaltningsplanen for bevarelse og regeneration af rødspætte- og tungebestande i Nordsøen. På den anden side henviser Kommissionen i sit dokument ikke yderligere til NSRAC's holdning.
Jeg vil være meget taknemmelig, hvis kommissæren kunne fortælle mig, hvem der er eller var ansvarlig for udkastet til Kommissionens forvaltningsplan. Hvordan kan Kommissionen forsvare at udelade det organ eller agentur, den åbent vedkender som autoritet inden for fiskeri i Nordsøen, og så omhyggeligt ignorere NSRAC? Som det er angivet og gentaget gang på gang, blev fora som NSRAC oprettet med henblik på at undersøge og udnytte den brede masse af ekspertise og holdninger blandt mennesker på stedet, mennesker i faget, mennesker der kender sektoren, samt at modvirke den opfattelse, at Bruxelles eller Strasbourg laver politikker, der ofte anses som politikker, der går for meget hen over hovedet på borgerne uden deres medvirken. Er det noget under, at folk mister interessen for Bruxelles eller Strasbourg?
NSRAC har udgjort et brohoved for at bringe fiskeinteresser, biologer og miljøforkæmpere sammen ved at få dem til at nå til fælles enighed om måder at bevare rødspætte- og tungebestande på. Forslagene ville, hvis de blev godkendt, højne niveauet for rødspættebestande til over forsigtighedsniveauerne på tre til fem år.
Jeg må sige, at ordføreren har andre forbehold over for Kommissionens tilgang, som jeg er enige i, men tiden tillader ikke, at jeg uddyber dem, bort set fra en kort henvisning til problemet med MSY - maksimal bæredygtig fangst. Kommissionens forslag om at indlede en forhandling om MSY inden en aftale med Rådet og Parlamentet er ganske enkelt udelukket. Det kan simpelthen ikke accepteres, hr. kommissær.
Joe Borg,
   Fru formand! Jeg vil gerne takke de ærede medlemmer for deres bidrag.
Lad mig starte med at forsøge at rense luften med hensyn til Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøen. Kommissionen har holdt en række samrådsmøder og udveksling af synspunkter siden juni 2004. Jeg tror ikke, at noget andet fiskeriproblem har været genstand for så omfattende en dialog med De Regionale Rådgivende Råd. Efter at Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøen besluttede at tilbageholde sin holdning, indtil Kommissionen var kommet med et specifikt forslag om langsigtede mål for forvaltning og referencepunkter, angav Kommissionen, at den ville fremsætte et forslag og endda informere Det Regionale Rådgivende Råd om dets tekniske indhold på et møde i november 2005. Siden har en diskussion udviklet sig i god orden på baggrund af Kommissionens forslag. Jeg er glad for, at Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøen har erkendt, at mange elementer i Kommissionens forslag er værdifulde og passende.
Med hensyn til maksimal bæredygtig fangst blev en række bestande for nogle år siden omfattet af langsigtede forvaltningsplaner, der inkluderede et mål for lav fiskedødelighed for f.eks. makrel, sild og senest kuller. Disse planer har vist sig at være værdifulde og nyttige for de pågældende sektorer. Jeg tror, at lignende hjælp kan udvides til sektoren for fladfisk. Diskussioner om maksimal bæredygtig fangst bør også finde sted, men det er et problem i en større målestok. Den umiddelbare bekymring er at give fladfiskeriet et sundt økonomisk grundlag.
Med hensyn til de rejste punkter om samlede tilladte fangstmængder for tre år må jeg igen understrege, at samlede tilladte fangstmængder for tre år ikke vil hjælpe til at genoprette bestanden, ganske enkelt fordi der ikke kan foretages justeringer i god tid. Hvordan kan man foretage justeringer midt i forløbet, hvis der er en presserende grund til at begrænse de samlede tilladte fangstmængder? Det Regionale Rådgivende Råd for Nordsøen har revideret sin holdning og tilråder ikke længere en sådan foranstaltning. Jeg kan godkende argumentet om, at samlede tilladte fangstmængder for tre år vil give større sikkerhed for fiskere, men ikke argumentet om, at samlede tilladte fangstmængder for tre år vil medføre større bæredygtighed.
Med hensyn til udsmid overvejer vi aktivt, hvad der kan gøres for at løse dette problem. Det er en af topprioriteterne for resten af mit mandat. Jeg kan ikke være mere enig med hr. Davis om, at det er nødvendigt at inddrage fiskerne i processen. Vi gør vores bedste for at møde og konsultere alle fiskerirepræsentanter.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Rosa Miguélez Ramos for Fiskeriudvalget om gennemførelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1185/2003 om fjernelse af hajfinner om bord på fartøjer (2006/2054(INI) (A6-0263/2006)). 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ),
   Fru formand! Selv om det falder uden for min taletid - eftersom det ikke har noget at gøre med den sag, vi behandler, men snarere drejer sig om et indlæg til forretningsordenen - vil jeg gerne komme med en anmodning til Parlamentets formandskab på grund af noget, der netop er overgået mig. 
For knapt en halv time side gik jeg et øjeblik fra salen ud på gangen her bagved, hvor jeg stod og kiggede på vandet i kanalen stille og roligt, da jeg pludselig var omringet af et følge, der - det har jeg senere fundet ud af - omgav Libanons præsident. Så langt så godt, det har vi set utallige gange her i Parlamentet. Det, der chokerede mig, hr. formand, var holdningen hos de to personer, der bar Parlamentets identifikation, og som gik i spidsen for følget.
Først gjorde de tegn til mig. Bagefter råbte de af mig: "" (Gå til side!), sagde de til mig, og jeg ved ikke, om De ved det, men her er "côté" lavet af nogle plader med huller i, som hælene på damesko ryger ned i, hvorfor det er meget let at falde. Jeg forsøgte at undgå at skulle gå til "le côté". Jeg sagde til dem - jeg er nødt til at sige det på denne måde - at jeg var medlem af Parlamentet, men jeg kan forsikre Dem om, at det ikke var til megen nytte. De praktisk taget fejede mig til side, indtil jeg var dér, hvor de ønskede, nemlig "".
Fru formand, da det drejer sig om Parlamentets personale på dette ubarmhjertelige tidspunkt af aftenmøderne, vil jeg gerne om muligt bede Dem om, at vi finder andre måder at behandle medlemmerne på, eller andre måder at føre gæsterne ud på.
Når det er sagt, fru formand, går jeg nu over til den sag, det drejer sig om., nemlig arterne i den systematiske enhed der generelt er meget sårbare over for fiskeri på grund af deres livscyklus' særlige kendetegn.
Den praksis, der går under navnet "finning", hvorved forstås fjernelse af finnerne, hvorefter resten af hajen smides over bord, er forbudt for EF-fartøjer, såvel når de befinder sig i farvande, der henhører under medlemsstaterne, som når de fisker i internationalt farvand og tredjelandes farvand. Da disse arter imidlertid indgår i bifangsterne, vedtog EU den 26. juni 2003 en forordning om fjernelse af hajfinner.
Forordningen tillader forarbejdning af hajerne i form af adskillelse af finner og krop efter fangsten, hvis formålet hermed at udnytte alle kropsdelene så effektivt som muligt ved at opbevare finnerne adskilt fra resten af kroppen om bord. For at kontrollere, at der ikke finder "finning" sted, skal antallet af finner svare til antallet af kroppe, og der fastsattes derfor i 2003 et forhold mellem finnernes og kroppens samlede vægt, hvor finnernes teoretiske vægt ikke må overstige 5 % af hajfangstens levende vægt. Disse 5 % blev fastsat med udgangspunkt i den amerikanske lovgivning, der er udarbejdet for andre realiter, kystlevende hajer og præsentationsformer.
De videnskabelige rapporter fra CIES og ICCAT støtter argumentet om, at nævnte forhold ikke kan anvendes for de pelagiske arter, som fællesskabsflåden fanger, og hvis fysonomi betyder, at de har meget større finner end de kystlevende hajer.
Jeg vil gerne påpege, at de 5 %, der er fastsat i den gældende lovgivning, og de 6,5 %, jeg foreslår for en enkelt art - i dette tilfælde blåhaj - er på linje med de seneste videnskabelige rapporter. Under alle omstændigheder - og det påpeger jeg over for Kommissæren - bør det vigtigste mål for fællesskabslovgivningen være at styrke forbuddet mod udøvelse af "finning", men jeg påpeger også over for ham, at for at en bestemmelse bliver effektiv og accepteres af alle parter, skal den afspejle flådernes særlige kendetegn, de forskellige arters morfologiske træk og nogle beregningsmetoder, der omfatter opskæringsteknikken og de anvende præsentationsmetoder.
Der er desuden, hr. kommissær, tale om et meget afgrænset og identificerbart fiskeri, og derfor vil en anerkendelse af disse spørgsmål gøre det muligt for EU's langlineflåde at undgå overtrædelser, idet den i dag ser sig nødsaget til at skaffe sig af med en del af finnerne for at kunne overholde bestemmelsen, eftersom mere end 80 % af fangsterne vedrører den art, jeg har nævnt, eller blåhajen, hvis forhold som nævnt er 6,5 %.
Jeg vil gerne påpege over for Kommissionen, at det, hvis der ikke anvendes realistiske omregningsfaktorer, betyder en risiko for selve EU, for det giver anledning til fejl i forbindelse med fangstvurderingerne, der opnås indirekte med udgangspunkt i det internationale marked for finner i de asiatiske lande, hvor de fremstår som værende af europæisk oprindelse. Samtidig vil - det siger jeg også til kommissæren - en ajourføring af procentsatsen i lyset af de nævnte videnskabelige oplysninger og rapporter gøre det muligt for Fællesskabet umiddelbart at påtage sig lederskabet af den revision, der i overensstemmelse med deres egen videnskabelige komités anbefaling skal finde sted i ACCAT, og som sandsynligvis vil blive fulgt op af de regionale fiskeriorganisationer.
Jeg vil gerne gentage, at den forhøjelse, vi anmoder om, på ingen måde betyder en stigning i fangsten af hajer eller en svækkelse af de foranstaltninger, der skal forebygge fænomenet "finning".

Formanden.
   - Mange tak, fru Miguélez Ramos. Jeg noterer mig Deres kritik. Jeg skal lade den gå videre til chefen for Parlamentets Sikkerhedstjeneste, så han kan træffe de fornødne foranstaltninger. 
Joe Borg,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke fru Miguélez Ramos og Fiskeriudvalget for deres udtalelser om Kommissionens beretning vedrørende virkningen af den såkaldte hajfinneforordning. Det glæder mig at bemærke, at ordføreren roser Kommissionens beretning for at være klar og kortfattet og deler den opfattelse, at forordningen er ved at nå sit mål. Jeg forsikrer Dem om, at Kommissionen er forpligtet til at overvåge forordningens anvendelse og sikre, at den gennemføres på behørig vis, herunder at medlemslandene iagttager deres kontrol- og rapporteringsmæssige forpligtelser.
Kommissionen vil også fortsat fremme forbuddet mod fjernelse af hajfinner i internationale fora. Herudover vil Kommissionen fortsætte sine bestræbelser på at få regionale fiskerikontrolorganisationer til at vedtage tiltag på basis af videnskabelige informationer og andre overvejelser.
Jeg vil også minde om, at forbuddet mod fjernelse af hajfinner ikke er den eneste måde til at sikre et bæredygtigt fiskeri af disse arter. Det er nødvendigt med mere omfattende kontrolforanstaltninger. Vi har allerede truffet nogle foranstaltninger i så henseende. Her refererer jeg især til en særlig indsats for at forbedre den videnskabelige viden og indsamlingen af data, at fastlægge begrænsninger for fangst eller fangstforsøg for visse arter, herunder dybhavsarter, at forbyde drivnet, der kan fange visse store, pelagiske hajer, og at kontrollere og begrænse fiskerikapaciteten.
Som Parlamentet rigtigt har pointeret i sit forslag til beslutning, har Kommissionen påpeget adskillige veje til at sætte en stopper for tab af biodiversitet senest fra og med 2010, herunder EU-handlingsplaner for hajer og havfugle.
Mit kabinet er i øjeblikket ved at behandle anmodningen om forelæggelse af en EU-handlingsplan senest medio 2007. Mens det er for tidligt at have et klart overblik over hele arbejdsprogrammet for 2007, er det klart, at en formel, fuldstændig og detaljeret handlingsplan kræver en omfattende bedømmelse af situationen og mulige tiltag, såvel som inddragelse af alle interesserede parter på et tidligt tidspunkt, hvilket vil kræve tid og ressourcer. Den ønskede tidsramme synes rigeligt ambitiøs, og en for stram tidsramme for forberedelse og inddragelse kan endog virke mod hensigten. Jeg ville foretrække at være mindre forskriftsmæssig med hensyn til tidsfrister. Jeg kan dog forsikre de ærede medlemmer om, at mit kabinet vil forpligte sig til at fuldføre handlingsplanen snarest muligt.
Idet jeg vender tilbage til betænkningens hovedanliggender, har jeg særligt mærket mig opfordringerne til Kommissionen om at fremlægge ændringsforslag til hajfinneforordningen, især med henblik på at gøre rede for vægtforholdet mellem finner og levende kropsvægt på 5 % ud fra en artsafhængig tilgang, og om at revidere mulighederne for separate landinger af finner og kadavere, såvel som at aflægge rapport igen om virkningen af denne forordning inden for to år.
Da denne forordning blev besluttet, fandt Rådet det ikke hensigtsmæssigt med en artsspecifik tilgang i relation til forholdet mellem finner og kropsvægt. Jeg mener, at begrundelserne nævnt i forhandlingerne dengang stadig holder. Et enkelt forhold på 5 % mellem finner og levende kropsvægt, der kan anvendes på et fartøjs samlede hajfangst, er en realistisk, mulig, kontrollerbar, enkel og rimelig metode til at forhindre, at praksissen med fjernelse af hajfinner spredes. Kommissionens betænkning bekræfter også dette.
Jeg mener derfor ikke, at der skal foreslås ændringer af forordningen på nuværende tidspunkt. For det første fordi forordningen blev vedtaget for ganske kort tid siden og generelt fungerer godt. For det andet fordi Kommissionen mener, at det ville være uhåndterligt at begynde at revidere forholdet mellem finner og kropsvægt eller indføre en eller anden artsspecifik tilgang til hajfinneforordningen uden at have nye tiltag til at sikre et bæredygtigt hajfiskeri.
Udarbejdelsen af en EU-handlingsplan for hajer er en meget mere omfattende opgave, som nødvendigvis vil omfatte en revurdering af udviklingen under hajfinneforordningen og et eventuelt behov for undersøgelse heraf, især på baggrund af de nationale årsrapporter, som er tilgængelige for alle interesserede. Vi vil herefter være i stand til at genoverveje situationen i relation til forholdet mellem krop og finner og komme med eventuelle anbefalinger i overensstemmelse hermed.
Parlamentets nødvendige og fulde engagement i et forslag til handlingsplan vil også give Parlamentet mulighed for igen at blive informeret om og spille en rolle i udviklingen inden for hajfinne-området. Kommissionen vil fortsat overvåge situationen. De kan være forvisset om, at jeg altid er klar til at handle og forelægge alt underbyggende materiale, hvis der fremkommer nye oplysninger, der tyder på væsentlige ændringer i situationen. Jeg er engageret i at opnå fremskridt på området for bevarelse af hajer og andre aspekter af havbiodiversitet, og jeg vil informere Dem til sin tid om de fremskridt, der gøres.
Duarte Freitas,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Også jeg vil gerne takke fru Miguélez Ramos og derefter gerne sige, at det frem for alt er vigtigt helt tydeligt at pointere, at metoden med "finning" har været reguleret i EU siden 2003, og at man ikke må fiske hajer blot for at udnytte deres finner.
Dette fiskeri retter sig mod en art som alle mulige andre, hvilket betyder, at bæredygtigheden er lige så vigtig for denne art som for andre. Spørgsmålet om tilskyndelse til flere fangster falder derfor ikke inden for denne betænknings sigte, men hører under kvoterne eller måske genopretningsplanerne på grundlag af de vanlige videnskabelige rapporter.
Her diskuterer vi det forhold, at Kommissionen i sin meddelelse anerkender den positive effekt af 2003-forordningen og dens efterlevelse. Det spørgsmål, der især har været oppe i denne debat, er dog finnernes vægt i procent af hajernes samlede vægt. Ifølge ICES' rapporter adskiller fællesskabsflådens fulde udnyttelse sig eksempelvis fra den amerikanske fiskerflådes delvise udnyttelse. Vi må derfor se på muligheden for at ændre procentdelen på grundlag af de rapporter, hvori der peges på en forøgelse fra 5 til 6,5 %. Det er det, som det drejer sig om.
At se bort herfra er at forveksle den fulde udnyttelse af et fiskeri med bevarelse af en bestand. Vi skal bevare bestanden, men vi skal gøre det på en anden måde. Ved at tilpasse udnyttelsesgraderne til virkeligheden og de videnskabelige rapporter sikrer vi, at alle huller lukkes. Det kompromis, der er opnået mellem de tre største politiske grupper, understøtter Europa-Parlamentets opfattelse af, at det er den vej, der bør følges. Det modsvarer også de foreliggende undersøgelser, udført af anerkendte instanser, som EU selv er med i, ligesom det sikrer, at lovgivningen kan overholdes, og bidrager dermed til et reelt bæredygtigt og reguleret fiskeri. 
Catherine Stihler,
   Hr. formand! Det glæder mig, at den britiske regering var en af hovedfortalerne for Rådets forordning (EF) nr. 1185/2003 vedrørende den modbydelige praksis med at fjerne hajfinner om bord på fartøjer. Forordningens formål er at forhindre fjernelse af hajfinner, hvor hajkadavere smides overbord, efter at værdifulde hajfinner er fjernet. Man kunne kalde dette "skær og smid væk". Uden deres finner dør hajerne på grund af kvælning.
Man ved, at denne praksis med fjernelse af hajfinner truer adskillige hajarters overlevelse. Så sent som i dag har amerikanske forskere på basis af fiskeauktionsdata fra Hongkong beregnet, at handel med hajfinner dræber melem 26 og 73 millioner hajer om året. På denne baggrund er jeg forfærdet og skuffet over, at denne betænkning risikerer at øge fjernelsen af hajfinner.
Betænkningens stk. 5 anmoder om en forhøjelse af forholdet mellem finner og levende vægt fra 5 % til 6,5 %, særligt for blåhajer. Betænkningens stk. 3 forudsætter fejlagtigt, at ICES (Det Internationale Havundersøgelsesråd) og ICCAT (Den Internationale Kommission for Bevarelse af Tunfiskebestanden i Atlanterhavet) støtter en forhøjelse af forholdet mellem finner og levende vægt for blåhaj. Et skrift blev forelagt ICES i 2005, men ICES har ikke taget skriftet i betragtning eller udtalt sin mening. Det samme gælder ICCAT, hvor videnskabsmænd har gennemgået forholdet mellem finner og kadaver, men ikke har anbefalet en forhøjelse af forholdet.
Ændringsforslag 1 står øverst på afstemningslisten, og jeg anbefaler at stemme for den. Jeg frygter, at Parlamentet ikke giver sin støtte til nogen af disse ændringsforslag, et tilbageskridt, og jeg beder kolleger om at sige nej til "skær og smid væk".
Chris Davies,
   Hr. formand! Vi kan diskutere, om et forhold på 5 % mellem finner og kropsvægt er passende, eller om et større forhold er nødvendigt. Jeg er ikke i tvivl om, at en forhøjelse ville være forkert, men spanske og portugisiske fiskeriinteresser ville uden tvivl argumentere for en sådan. Jeg håber, at Parlamentet vil kunne støtte mit forslag om en undersøgelse baseret på det bedste videnskabelige belæg, før der træffes en afgørelse. Jeg håber, det vil gøre dette, ikke kun fordi det repræsenterer et kompromis i den slags holdninger, men fordi det er den mest hensigtsmæssige vej frem.
Efter min mening har hele hajfinneforordningen altid været for svag. Den var alt for svag, da vi indførte den. En håndhævelse er mildt sagt problematisk og varierer, som med så mange andre områder inden for fiskeriet, fra medlemsland til medlemsland. Det er absolut nødvendigt at gennemgå den jævnligt. Den oprindelige forestilling om, at vi kun skulle gennemgå den en gang og dermed basta, er simpelthen meningsløs. Jeg håber, at kommissæren vil støtte idéen om mere jævnlige gennemgange, ligesom jeg støtter ham i at modsætte sig idéen om at fastsætte kvoter for lange perioder.
Det egentlige problem her er meget større. Vi står over for udsigt til udryddelse af mange hajarter - langsomt-åndende skabninger, der har levet på denne planet i mange flere tusinde år end vores egen art. Med denne specifikke forordning risikerer vi simpelthen at køre på kanten.
Vi slår for mange hajer ihjel. Vi er nødt til at stoppe det. Vi har brug for, at Kommissionen udarbejder en handlingsplan for hajkontrol. Vi har hørt kommissæren forklare, hvorfor det vil tage tid at lave en sådan plan, men så vidt jeg husker, opfordrede jeg sammen med andre parlamentsmedlemmer hertil for omkring tre år siden. Jeg håber, at kommissæren vil kunne afslutte denne forhandling med at fortælle os, nøjagtig hvor meget arbejde der allerede er udført de sidste tre år som forberedelse af grundlaget for offentliggørelse af handlingsplanen for hajkontrol. Mit indtryk er, at der overhovedet ikke er sket noget. Jeg håber, at kommissæren kan korrigere denne opfattelse.
David Hammerstein Mintz,
   Hr. formand, jeg håber, at Kommissionen fastholder sin håndfaste holdning over for forsøgene på at reducere kravene til "finning" af hajer. Med dette forslag risikerer hajerne at blive endnu mere truet, end de allerede er.
I henhold til videnskabelige undersøgelser er det ikke klart, i hvilket omfang dette forhold burde øges. Der er endda en undersøgelse fra Den Internationale Naturbevarelsesorganisation, der begrænser forholdet til 2 %. Det er nødvendigt at finde al den videnskabelige information frem, for dette ændringsforslag forsøger at ændre bestemmelsen, så det er muligt at øge procentandelen af finnernes vægt i forhold til hajkroppen, og på den måde vil der blive smidt stadig større fangster i havet.
Hajerne er ved at blive udryddet i verdenshavene i et forsøg på at tilfredsstille den asiatiske dille med at lave suppe af deres finner, og det er ikke i orden. Det er vanskeligt at overvåge, hvad der sker i rum sø, og der er tilstrækkelige beviser på, at mange medlemsstater ikke kontrollerer, at fællesskabslovgivningen bliver overholdt.
At stramme nettet om et dyr, hvoraf to tredjedele af arterne i Europa allerede står på Den Internationale Naturbevarelsesorganisations røde liste, er ikke en god idé. 
Struan Stevenson (PPE-DE ).
   - Hr. formand! England, Tyskland og Belgien kæmpede meget hårdt for at indføre et forbud mod fjernelse af hajfinner i 2003. De opnåede bred støtte hos Rådet. Spanien og Portugal synes nu at være de eneste medlemslande, der skubber på for at få ændret forordningen i relation til forholdet mellem finner og levende vægt på 5 % for hajfangst. De siger, at den nuværende forordning er urealistisk, især hvad angår blåhaj, som er hovedmålet for deres fiskeri, og som ifølge dem findes i rigt mål i EU's farvande. Jeg tror, at det stærke internationale marked for hajfinner, der, som vi netop har hørt, hovedsageligt afsættes til det asiatiske marked for hajfinnesuppe, sammen med den relativt lave pris på hajkød har motiveret Spanien og Portugal til at støtte dette drastiske ændringsforslag.
Det er et faktum, at EU-lovgivningens forhold på 5 % mellem finner og levende vægt er det svageste i verden, sådan som hr. Davies fortalte os. Denne betænknings forslag om et 6,5 % forhold ville ganske enkelt medføre drab på flere hajer. Det ville sende alle de forkerte signaler til det internationale samfund. Jo højere forholdstal, jo højere er sandsynligheden for, at den ulovlige fjernelse af hajfinner vil vende tilbage. Derfor har jeg også stillet et ændringsforslag til reducering af tallet til 2 % af levende vægt. Det ville sikre beskyttelse af hajer i EU-farvande, forøge beskyttelsen og være i tråd med internationale standarder.
IUCN, Den Internationale Naturbevarelsesunion, har bekræftet, at blåhajen er truet og vil blive rødlistet som sårbar art, når deres liste herover bliver opdateret senere i år. Under sådanne omstændigheder ville det være vanvittigt at tillade, at flere af disse hvaler dræbes. Tværtimod burde vi tilstræbe at pålægge blåhajer en streng TAC- og kvoteordning for at give arten yderligere beskyttelse.
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne starte med at takke fru Miguélez Ramos for alt det arbejde, hun på eget initiativ har udført med udarbejdelsen af denne betænkning. Den tilsvarende beretning fra Kommissionen er klar i sin gentagelse af, at fjernelse af hajfinner er forbudt inden for EU, og i sin konklusion, at det procentuelle forhold mellem finner og kropsvægt ikke behøver at blive ændret. Ordføreren er ikke enig i det procentuelle forholdstal, og hun mener, at det bør forhøjes fra 5 % til 6,5 %. Det er her, at uenigheden i Kommissionens beretning er størst, som den er det med nogle af os.
Fru Miguélez Ramos fremfører, at et videnskabeligt belæg understøtter hendes holdning til forholdet på 6,5 %, men lad mig sige i al respekt, at et andet videnskabeligt belæg fra mindst lige så velanskrevne kilder understøtter det synspunkt, at tallet på 5 % faktisk er mere end tilstrækkeligt. Det sidstnævnte videnskabelige belæg understøtter også det synspunkt, at hvis forholdstallet rent faktisk forhøjes, vil det medføre en forstærkning af netop den praksis, vi ønsker at stoppe, dvs. fjernelse af hajfinner. Efter min mening vil en sådan praksis, sammen med den generelle mangel på håndhævelse af den omtalte EU-forordning, med matematisk nøjagtighed og i en ikke alt for fjern fremtid medføre en trussel mod visse hajarters hele eksistens. Jeg beder Dem bemærke i denne forbindelse, at en stigning fra 5 % til 6,5 % kan synes lille ved første øjekast, men det er den i virkeligheden ikke. Rent faktisk svarer det til en stigning på 30 %. Med andre ord ville 30 % af hajfangsterne potentielt kunne ende med fjernelse af finner.
Hvor gerne vi end vil hjælpe med til at øge vores fiskeres avancer, er det vores fremmeste opgave og pligt at forhindre udryddelse af nogen som helst art af hajer. Jeg beder Dem derfor indtrængende støtte hr. Davies' ændringsforslag, der er fremsat for ALDE-Gruppen med det formål at opretholde forholdstallet på 5 %, som foreslået af Kommissionen og underbygget af kommissæren i hans tale her i aften.
Carmen Fraga Estévez (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg er overrasket over kommissær Borgs udtalelser, når han siger, at en lov, der er ny, ikke kan ændres. Efter min mening skal love opdateres, hvis de ikke er i orden.
Det er netop det, der står i ICCAT's rapport fra 2005 med hensyn til de forholdstal, der gælder for hajer. I henhold til rapporten er det forhold, der gælder for blåhaj eller forkert. ICCAT's videnskabsmænd foreslår endda, at det ændres. Det er der to årsager til. For det første, fordi oplysninger om afskibninger på baggrund af en forkert koefficient kan vanskeliggøre deres skøn, og for det andet, fordi den manglende konsistens i forholdet forhindrer kontrollen med flåden, eftersom kontrollen er meningsløs, da det er umuligt at overholde denne bestemmelse.
Det fremgår, hr. kommissær, af den beretning, De har sendt til Parlamentet.
Hr. kommissær, hr. formand, jeg vil gerne en gang for alle bede Dem om, at vi ajourfører og regulerer lovgivningerne, for i modsat fald opstår der en alvorlig mistillid i sektoren, som skal følge nogle bestemmelser, det som nævnt er umuligt at overholde.
Jeg kunne også godt tænke mig, at nogle af de personer, der har talt her og hævdet, at der findes videnskabelige rapporter, i det mindste citerer én, der bakkes op af det internationale videnskabelige samfund, og som modsiger det, som ACCAT har sagt på det sidste plenarmøde i den regionale fiskeriorganisation, der netop regulerer alle disse arter.
Jeg beder om, at vi handler rationelt, at vi gør tingene ordentligt, og om at koefficienterne bliver gennemgået, og at man vælger dem, som flåden kan overholde. For jeg vil gerne tilføje, at problemet med overfiskeri ikke løses ved hjælp af forholdstal. Det kan løses med kvoter for hajerne. 
Neil Parish (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg tager også med glæde imod kommissærens indledningsvise erklæring om, at han ønsker i det mindste at bibeholde 5 %-niveauet for fjernelse af finner på nuværende tidspunkt. Jeg mener - ligesom hr. Stevenson, og vi har stillet et ændringsforslag herom - at vi, i stedet for at bibeholde de 5 %, bør reducere tallet til 2 %. At forhøje det til 6,5 % ville blot tilskynde til fangst af og fjernelse af finner på endnu flere hajer. Over 70 millioner hajer fanges hvert år, og vi bliver virkelig nødt til at reducere det antal. At hæve tallet til 6,5 % ville være vanvittigt.
Vi i Europa ønsker i høj grad en bæredygtig fiskeripolitik. Vi ønsker også høje velfærdsstandarder. Hvis man øger procentdelen af hajfinner, der kan landes, er der større udsigt til et forøget antal fangede hajer og øget fjernelse af hajfinner. Vi er nødt til at være et eksempel til efterfølgelse i verden. I de fleste verdensdele er procentdelen af finner, der kan landes ved fiskeri, lavere. Jeg henstiller derfor indtrængende til Kommissæren om at gå længere endnu og reducere procentdelen af finner, der kan landes.
Uanset hvor meget mere værdifulde hajfinner er end resten af kroppen, er det fuldstændig rigtigt, at hele kroppen bør landes og anvendes. Det er vanvittigt at fortsætte, som vi gør, hvor næsten 50 % af de 130 hajarter nu er truet. Vi er nødt til at handle.
Joe Borg,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke parlamentsmedlemmerne for deres bidrag. Det eneste problem, der har affødt særlig debat, har været hele spørgsmålet om de 5 % kontra 6,5 %. I denne forbindelse vil jeg gøre opmærksom på, at forholdet mellem finnevægt og kropsvægt varierer betydeligt alt efter hajart. Videnskabelige oplysninger var allerede tilgængelige på det tidspunkt, hvor forordningen blev vedtaget, særligt hvad angår blåhajen. Rådet fandt imidlertid ikke en artsafhængig tilgang hensigtsmæssig, og det maksimale forholdstal på 5 % for forholdet mellem finner og levende kropsvægt, der er fastsat i forordningen, blev absolut ikke præsenteret som værende afgjort alene ud fra videnskabelige hensyn.
Kravet om et forhold på 5 % mellem finner og kropsvægt udgør den eneste nugældende restriktion for et antal hajarter fanget ved fiskeri, navnlig blåhaj. Denne bør ikke gennemgås, i det mindste ikke før andre kontrolforanstaltninger til reduktion af fiskeridødeligheden for hajer er på plads. Jeg har ikke noget problem med yderligere undersøgelser, men disse skal foretages, før der stilles ændringsforslag. På den anden side har jeg ikke noget problem med regelmæssige gennemgange. Jeg har refereret til en samlet overvejelse af en EU-handlingsplan for hajer, hvor vi vil have tid nok til at diskutere dette og andre spørgsmål i forbindelse med bevarelse af hajer.
Hvad angår det spørgsmål, hr. Davies rejste om en handlingsplan, har EU endnu ikke formaliseret en handlingsplan for hajer. Ikke desto mindre er mange af de handlinger, der ville udgøre en sådan handlingsplan, allerede indarbejdet i EU-lovgivning eller andre initiativer under den fælles fiskeripolitik. EU har truffet betydelige kontrolforanstaltninger i relation til hajer, f.eks. forbedring af dataindsamling over store pelagiske hajarter, fastsættelse af fangstgrænser for visse hajarter og rokker i Nordsøen, dybvandshajer i det nordøstlige Atlanterhav, forbud mod trawlfiskeri i kystområder i Middelhavet, forbud mod brug af drivnet, der kan fange store pelagiske hajer, forbud mod fjernelse af hajfinner og fastlæggelse af specifikke og ufravigelige betingelser for autoriseret fjernelse af hajfinner - hvilket er, hvad vi drøfter i dag - samt kontrol og begrænsning af fiskerikapacitet.
Det er vigtigt at bemærke, at mange af disse tiltag gælder for EU-fartøjer, uanset om de opererer inden for eller uden for EU-farvande. Sådanne tiltag bør også fremmes på internationalt plan, især i andre FMO'er, hvor vi støtter tiltag for at sikre hensigtsmæssig kontrol af fiskeri på åbent hav.
Kommissionens kabinetter overvejer i øjeblikket, om en formel handlingsplan for hajer skal udarbejdes i den allernærmeste fremtid, og jeg er overvejende tilbøjelig til at gå ind herfor. I betragtning af betydningen af det arbejde, der skal gøres, den nødvendige indsamling af informationer, overvejelse, samråd og vurdering af mulige tiltag, vil det imidlertid ikke være realistisk at fastsætte datoen for færdiggørelse af et omfattende kommissionsforslag til handlingsplan for hajer inden for den tidsramme, der er anført i ændringsforslag 8.
Formanden.
   - Mange tak, forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2092/91 om økologisk produktionsmetode for landbrugsprodukter og om angivelse heraf på landbrugsprodukter og levnedsmidler (KOM(2005)0671 - C6-0033/2006 - 2005/0279(CNS)) (A6-0253/2006). 
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand! Tak for lejligheden til, selv om det er temmelig sent, at tale om vores forslag til nye importbestemmelser for økologiske produkter. Og tak til Dem, hr. Graefe zu Baringdorf, for den værdifulde betænkning.
Med mere end 150.000 bedrifter på 4,4 millioner ha, en anslået omsætning på næsten 11 milliarder euro i 2002 og en tydelig tendens til yderligere vækst er dette en meget væsentlig sektor. I betragtning af det meget store udbud af produkter på markedet og antallet af færdigvarer, der indeholder en eller flere importerede ingredienser, er det klart, at import er uundværlig for udviklingen af den økologiske sektor i EU.
Vi er nødt til at være sikre på, at forbrugerne har tillid til, at de produkter, de køber som økologiske, også virkelig er det, hvad enten de er importeret eller fremstillet inden for EU, og at økologiske producenter i Europa ikke udsættes for illoyal konkurrence. Samtidig skal vi indgå faste aftaler med vores handelspartnere, så den økologiske produktion kan fortsætte sin vækst.
Siden 1992 har importerede produkter kunnet komme ind i EU enten fra tredjelande, som EU har anerkendt som leverandører med tilsvarende officielle garantier - der er nu syv lande på denne liste og omkring lige så mange ansøgerlande - eller som er autoriseret af medlemslande til import af specifikke sendinger. Sidstnævnte system afviger fra de sædvanlige regler, som udløber med udgangen af 2006. Med dette forslag ønsker vi at udfylde hullet mellem denne dato og 1. januar 2009, hvor det overordnede forslag, vi har fremsat, træder i kraft. Dette forslag indeholder nøjagtig de samme importbestemmelser, som vi behandler her i aften. Der er ingen forskel på, hvad vi foreslår nu, og hvad der vil blive inkluderet i det overordnede forslag, der træder i kraft den 1. januar 2009. Vi foreslår at lade tredjelandslisten forblive uændret, men at erstatte medlemslandes autorisationer med et permanent EU-system. Endelig indeholder vores forslag bestemmelser om direkte adgang for produkter, der opfylder alle krav, for at overholde vores internationale handelsforpligtelser.
Jeg har bemærket, at betænkningen kræver ekstra garantier for den sidstnævnte mulighed for direkte adgang. Jeg tror ikke, at vores synspunkter vedrørende dette spørgsmål ligger ret langt fra hinanden. Vi ønsker at gå så langt, som vi kan, for at kræve garantier fra tredjelandsoperatører, der er indstillet på at gå denne vej, men uden at bringe os selv i en position, hvor vi kunne blive mødt med protester i WTO-systemet.
Jeg kan derfor delvis acceptere ændringsforslag 1 og 2. For en stor del er jeg principielt enig i Deres andre ændringsforslag, men jeg foretrækker at holde dette forslag så kortfattet og enkelt som muligt, hvor alle nødvendige hovedregler fastsættes, men ikke mere end det. Efter min mening bør de nærmere detaljer indarbejdes i fremtidige gennemførelsesbestemmelser.
Jeg har også med glæde bemærket den store velvilje til at støtte udvikling af lokale kontrolorganer i tredjelande. Det er et politisk element, jeg kan støtte, men det hører ikke hjemme i denne betænkning.
Formanden.
   - Fru kommissær, jeg beder Dem om forståelse. Jeg beklager meget, men vi er nødt til at holde os til tiden, der allerede er langt overskredet.
Ordføreren har fem minutter. Jeg vil bede ham om kun at bruge fire.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ),
   Hr. formand! Da vi nu alligevel er her i denne sene aftentime - De skal være her, vi skal være her, og kommissæren er her også - bør vi ikke hænge os i et kvarter fra eller til. Om det nu bliver midnat eller et kvarter over er ikke så væsenligt. Jeg agter i hvert fald at bruge mine fem minutter fuldt ud.
Vi, fru kommissær, er meget enige i vores vurderinger af situationen. Vi har nemlig at gøre med et boom på markedet for økologiske produkter og et skifte fra de producenter, som tidligere markedsførte deres produkter direkte, fra specialbutikker med økologiske produkter og fra helseforretninger til kæder, som nu også ønsker at udnytte boomet på markedet for økologiske produkter. Hvis de går ind på markedet, vil de kræve en reduktion på 10 eller 20 %, hvilket udgør en betydelig sum, som de europæiske producenter slet ikke har råd til.
De er inkonsekvent i Deres holdning til den eksisterende forordning. De siger bl.a., at De ønsker at ændre den ordlyd, som vedrører transaktioner med tredjelande, hvilket er ensbetydende med en revision. De ønsker en helt ny forordning, som skal beskæftige sig med essensen af kerneforordningen. Det var netop det, som vi fandt problematisk, da De i kernebestemmelsen meget ofte - næsten i hver tredje artikel - afslutter med at sige: "Det bliver reguleret i komitologiproceduren", dvs. i gennemførelsesbestemmelserne. Det er efter vores mening alt for upræcist. Det, som Parlamentet bad Dem om, var at lave forbedringer. Dette er også årsagen til, at vi kun fremlagde et arbejdsdokument og ikke en færdig betænkning.
Hvad importen - dvs. forholdet til tredjelandene - angår, ser vi nødvendigheden af at skaffe de mængder, som kæderne skal bruge, men problemet er her, at produktionen ikke foregår i overensstemmelse med EU's standarder. Med dette for øje er det bydende nødvendigt at få strammet reglerne herfor. Vi støtter dette, selv om vi har betænkeligheder i forbindelse med kernebestemmelsen. Vi er i tvivl om, hvorvidt den ikke er for eftergivende over for kæderne, som ikke længere er interesseret i navnene på producenterne eller navnene på de traditionelle organisationer for økologiske landbrug, men som derimod tilstræber en anonymisering af indkøbet, således at de kan gå ind på markedet med deres eget navn. Her er der altså forskelligrettede tendenser. Selv om vi har betænkeligheder i et enkelt tilfælde, er vi helt enige med Dem i denne sag. Vi ser gerne, at EU's standarder bliver overholdt i tredjelandene.
Selv om vi talte om de notificerede tredjelande, forholder det sig stadig sådan, at 70 % af importen når frem til os ved hjælp af såkaldte importtilladelser, hvilket indebærer en nøje undersøgelse, ikke af produktionsprocessen, men i grunden kun af de ledsagedokumenter, som angiver, at noget er "økologisk". Vi ved, at papiret er taknemmeligt. Med andre ord skal vi sørge for, at EU's standarder også bliver indført i disse lande.
Ifølge Dem er vi gået noget længere i vores ændringsforslag, men det er rent faktisk ikke tilfældet, fru kommissær, for vi er helt på linje med Dem. Vi præciserer på nogle områder, og vi ønsker, at Parlamentet skal have en finger med i spillet i denne notificeringsproces, ligesom de enkelte lande også skal involveres heri. Dette vil vi gerne se dokumenteret i en rapport fra Kommissionen, som nærmere beskriver, hvor langt De er nået med kompileringen af dataene, og hvor langt notificeringen er i processen. Vi forestiller os, at der bliver etableret en database, hvor disse data om tredjelandene samles, således at man med målrettede kontroller - man kender jo sine lus på gangen - kan gennemføre en slags risikokontrol, således at der ikke sker snyd.
Vi kunne ligeledes godt tænke os, at man i denne betænkning ville tage højde for de kritikpunkter, som vi fremsatte, og vi håber, at De ikke vil tilbageholde nogen af de data, som De har kompileret. Vi ønsker ikke en gentagelse af den undersøgelse om kvalificeret markedsadgang, hvor det eneste, der var tilbage, var markedsadgang, og hvor kvalifikation forsvandt et eller andet sted i processen.
Alt, hvad vi ønsker os nu, er et eksempel - da De nu selv nævnte WTO - som leder os i en retning, hvor handelen også er "kvalificeret".
Albert Jan Maat,
   Hr. formand! Jeg vil tilslutte mig ordførerens protest. En kommissær, som altid er til stede og regelmæssigt overværer udvalgsmøder, bliver i aften frataget ordet efter fem minutter! Vi har i eftermiddag under afstemningen måttet vente 10 minutter på hr. Frattini, som fik 15 minutters taletid. Denne kommissær er altid til stede, uanset tidspunktet for forhandlingen. At vi afholder forhandlinger om landbrugspolitikken om aftenen kl. halv 12 eller kl. 12, skyldes ikke hende, men Deres dagsorden.
Jeg tilslutter mig denne protest, og det vil jeg også meddele formanden for Landbrugsudvalget.
Jeg kommer nu ind på emnet, men jeg gentager min stærke kritik af, at en landbrugskommissær fratages ordet. Hun har ikke bedt om en forhandling på dette tidspunkt, men hun er her alligevel og debatterer seriøst med os. Det tidspunkt, hvorpå hun er her, er ikke hendes, men Præsidiets valg.
Kommissæren har sagt, at hun forstår, hvad Parlamentet ønsker. Kernen i det emne, som vi drøfter i dag, er, at importprodukter skal opfylde kravene til produktionen i EU. Det er væsentligt, og det er også sagt tydeligt i betænkningen. Min gruppe, PPE-DE-Gruppen, er tilfreds med resultatet i Landbrugsudvalget og det, der er drøftet der, er gengivet i ændringsforslag.
Jeg vil tilføje en politisk bemærkning. I de kommende handelsaftaler, verdenshandelsaftalerne, er det væsentligt, at importprodukter opfylder samme krav som de europæiske produkter. Det gælder ikke blot for det økologiske landbrug, men også for landbruget som helhed. Jeg håber, at vi i Parlamentet giver landbrugskommissæren tilstrækkelig rygdækning på dette punkt, også i diskussionen i Kommissionen med hendes kollega, hr. Mandelson. Jeg vil takke ordføreren for hans betænkning, og jeg vil i morgen anbefale min gruppe at stemme for betænkningen, således som den er ændret i Landbrugsudvalget. 
Formanden.
   - Mange tak. Jeg beder alle medlemmerne om at forstå, at tolkene slutter deres arbejdsdag kl. 24. Vi kan holde ud et par minutter mere, men heller ikke meget længere. Jeg vil ikke løbe den risiko, at vi ikke har nogen tolkning i morgen, og De burde heller ikke løbe denne risiko, så jeg beder Dem blot om, at De holder Dem inden for den tildelte tid.
Hr. Graefe zu Baringdorf har sagt, at han ville tale i de fem minutter, han havde fået tildelt, og det har han gjort. Han har talt i nøjagtigt de fem minutter, han havde fået tildelt. Derfor har De ingen grund til at protestere. 
María Isabel Salinas García,
   Hr. formand! Jeg vil holde mig inden for den tildelte tid.
Kommissionen forelagde ved udgangen af 2005 to lovgivningsmæssige forslag, nemlig et forslag til forordning om økologisk produktion, som erstatter den nuværende efter 2009, og det forslag, vi forhandler nu, om importordningen.
Hvad angår importen, så var det ønskeligt og nødvendigt at forbedre fællesskabssystemet, især for en gang for alle at forenkle godkendelsesordningen for import fra tredjelande, hvor der ikke findes eller ikke fandtes en generel ækvivalens på det økologiske område, og for at fremme markedsadgangen for de økologiske produkter, der i dag kun råder over en svag administrativ struktur.
Min gruppe mener, at målet med den foreslåede ændring er prisværdigt. Jeg vil dog gerne henlede opmærksomheden på den kendsgerning, at man hverken kan eller skal reducere forbrugernes garantier - hvilket kommissæren selv så udmærket har sagt - i forbindelse med importerede økologiske produkter eller skabe illoyal konkurrence for de europæiske producenter. Jeg tror, at det er de to risici, vi må løbe.
Der er et stort behov for inspektionsprocedurer, der tager højde for disse risici, og som er baseret på klare regler, og derfor er det meget nødvendigt på europæisk plan at regulere anerkendelsen og akkrediteringen af certificeringsorganerne. I denne henseende vil jeg gerne lykønske ordføreren med hans indsats og det arbejde, han har ydet i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Men når det er sagt, vil jeg ikke undlade ganske kort at minde om, at vi kun taler om en del af reguleringen af økologiske produkter. Betænkningen om forordningen ligger underdrejet, for ordføreren hævder bl.a., at hun ikke har modtaget al dokumentationen fra Kommissionen.
Jeg benytter lejligheden til at opfordre Kommissionen til at gøre alt, hvad der er i dens magt, for at gøre en ende på denne situation og sikre, at betænkningen kommer på sporet igen, at den bliver behandlet i Parlamentet, og at vi kan fastsætte en klar, enkel og effektiv lovgivning for dette marked, så vi undgår den usikkerhed, som de økologiske producenter for øjeblikket befinder sig i. 
Marios Matsakis,
   Hr. formand! Jeg vil gerne ønske ordføreren hjerteligt tillykke med hans fremragende betænkning om Kommissionens forslag til ændring af den nuværende forordning vedrørende tredjelandes landbrug og import herfra til EU af økologiske produkter.
Det er tydeligt for enhver, at der i hele verden er en stigende efterspørgsel efter økologiske produkter, og EU-medlemslandene er ingen undtagelse. Import af økologiske produkter fra tredjelande kan derfor være en meget givtig forretning, men de gældende fremgangsmåder for en sådan import er desværre ikke tilstrækkelige til nødvendigvis at garantere et produkts kvalitet. Vi er derfor meget glade for dette længe ventede forslag fra Kommissionen. Samtidig anerkender vi, at forslaget rummer et antal svage punkter og huller, som ordføreren har afsløret og søger at afhjælpe ved hjælp af en række ændringer, der efter vores mening alle er både rationelle og fair. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har kompletteret hans arbejde ved ligeledes at stille en række værdifulde ændringsforslag. 
Vi har ingen voldsomme indvendinger mod nogen af ændringsforslagene, men vi ønsker at gøre opmærksom på den kendsgerning, at hovedproblemet i forbindelse med at sikre en streng overholdelse af forordningerne, der snart bliver til EU-lovgivning, er gennemførelsen heraf. Det er faktisk det svage led i det at samle mange lovgivende EU-forsamlinger og få et effektivt udbytte heraf. Og vi er bange for, at denne lovgivning, på trods af utvivlsomme forbedringer som følge af de talrige ændringsforslag, stadig vil blive forkrøblet på grund af manglende reel og korrekt gennemførelse af lovgivningen.
Idet jeg håber, at tiden vil vise, at jeg tager fejl, ønsker jeg igen ordføreren tillykke med et veludført stykke arbejde.
Andrzej Tomasz Zapałowski,
   Hr. formand! Dagens forhandling om udkastet vedrørende mærkning af økologiske landbrugsprodukter er i tråd med den almindelige globale tendens til større efterspørgsel efter sunde fødevarer. I øjeblikket skal vi håndtere en overskudsproduktion af fødevarer i EU-landene. Vi er også vidner til en påfaldende stigning i antallet af sygdomstilfælde forårsaget af forbruget af fødevarer, der er mættet med kemikalier. Forbrugerne vælger derfor at købe fødevarer, som er dyrere, men sikrere. I mange lande er det ikke muligt at producere den slags fødevarer på grund af betydelige landområders ringe beskaffenhed. Det er heller ikke muligt at producere disse fødevarer på store landbrug. Dette forhold udgør en mulighed for lande, hvor jorden er relativt uspoleret, og hvor landbrugene er små eller mellemstore. Det udgør også en mulighed for i det mindste delvis at løse problemet med arbejdsløshed i landområder.
Vi er selvfølgelig også bekymrede med hensyn til indførslen af usunde fødevarer til EU. Bedrag er meget almindeligt inden for international handel. Vi kan snart blive oversvømmet af såkaldt sunde fødevarer, der kommer fra f.eks. Kina. Forekomsten på det europæiske marked af teoretisk set sunde fødevarer, der er produceret på basis af genmodificerede planter, udgør endnu en risiko. For at kunne klare begge situationer, bør vi indføre bestemmelser, der direkte forbyder import af økologiske varer fra lande uden for EU, medmindre der er fuld sikkerhed omkring de kvalitetsstandarder, hvorunder de er produceret.
Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne starte med at takke ordføreren for hans virkelig gode betænkning.
Økologisk landbrug er et alternativ for mange landmænd. Med genteknologiens indtog bliver efterspørgslen efter økologiske produkter, som stammer fra kontrollerede og certificerede landbrug, stadig større. Rent mængdemæssigt udgør de økologiske produkter omkring 5 % af detailhandelens fødevareomsætning. Mange forbrugere foretrækker ikke kun økologiske produkter på grund af den mere intense smag, men også ud fra en øget ansvarsbevidsthed om miljøet og dyrene, og for at yde et vigtigt bidrag til et intakt og mangfoldigt landskab.
Netop lande som mit hjemland Østrig vil aldrig kunne klare sig i den hårde konkurrence med de store landbrugslande, hvis strategien baseres på kvantitet. I stedet herfor skal vi satse massivt på produkt- og miljøkvalitet, dvs. den bedst mulige kvalitet.
En stor del af de østrigske landbrug er økologiske - nærmere bestemt 11,2 % af alle landbrug - og dette glæder os meget. Den totale omsætning af økologiske fødevarer i Østrig beløber sig til ca. 450 millioner euro om året. Tilliden til økologiske produkter kan kun bevares, hvis vi gennemfører strenge kontroller på alle områder, dvs. af alle produkter, hvad enten de kommer fra EU eller fra tredjelande. Kun således vil der være en garanti for, at forbrugerne er parate til at betale de højere priser for disse produkter.
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Produktion af økologiske fødevarer bliver stadigt mere vigtig i min valgkreds i Irland. I årenes løb har irske landmænd været meget stolte af at producere fødevarer af høj kvalitet på naturlig vis. At omlægge til økologisk landbrug har været en logisk udvikling for mange af dem.
Jeg er involveret i adskillige ændringsforslag. Et af disse vil begrænse gmo-forureningen af økologiske frø til mindre end 0,1 % og dermed tilføje endnu en sikkerhed til den oprindelige forordning, der kun angiver, at moderplanten, ikke frøet, skal være produceret økologisk.
Ændringsforslagene til artikel 16 styrker definitionen af økologiske landbrugsprodukter. Kommissionens forslag indeholder en række undtagelser fra reglerne for økologisk produktion, f.eks. ved igangsætning af økologiske landbrug eller løsning af problemer med drift af husdyrbesætninger. Dette ville medføre, at produkter, der markedsføres og mærkes som økologiske, ikke er økologiske og ikke er gmo-fri. Vi er i stedet nødt til at ændre denne artikel for at kontrollere misbrug, således at den kun tillader undtagelser i specifikt anførte og usædvanlige tilfælde, f.eks. udbrud af fugleinfluenza.
Hvis vi skal bede forbrugerne vælge økologisk, er vi nødt til at sikre, at det, de køber, rent faktisk er økologisk.
Ioannis Gklavakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne komplimentere ordføreren. Vi betaler en høj pris nu om dage, fordi vores mad består af usunde produkter, mange af dem belastet af forskellige giftstoffer fra landbruget. Vi er nødt til at gå over til middelhavsmad, hvor vi anvender produkter uden for meget fedt og pesticider. Økologiske produkter vil sikre os en bedre ernæring, og derfor er der sket en udvikling på det område i de seneste år, hvilket er rigtig godt.
EU vil gerne beskytte forbrugeren og har derfor indført fornuftige regler for produktionen og en streng kontrol, og efter min mening gøres der en rigtig god indsats. Jeg nærer dog stadig tvivl med hensyn til de økologiske produkter, der importeres fra tredjelande, hvorvidt de produceres efter de standarder, der gælder i EU. De certifikater, som skal ledsage økologiske produkter fra tredjelande, skal altid henvise til det konkrete parti. Tredjelandes virksomheder, der fremstiller økologiske produkter til eksport til EU, skal kontrolleres årligt. EU vil have økologiske produkter, men for at beskytte forbrugeren og sikre lige konkurrencevilkår for vores egne producenter, skal der være alle disse kontroller, for ellers får vi ikke resultater. Vi hjælper blot supermarkedskæderne med at blive rigere på bekostning af forbrugerens sundhed og de europæiske landmænd. 
Neil Parish (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Graefe zu Baringdorf for en meget fin betænkning og kommissæren for at være til stede på så sent et tidspunkt. Jeg vil gerne bede Dem, hr. formand, om at give kommissæren tid nok til en behørig opsummering, når debatten er afsluttet. Eftersom hun er så venlig at komme på dette tidspunkt, bør vi afslutte debatten på behørig vis.
Hvad angår økologisk landbrug og økologiske produkter, ønsker jeg at understrege, at folk i stadig højere grad køber økologiske varer, hvilket må hilses velkomment. Imidlertid forventer de naturligvis, at disse produkter er økologiske og ikke produceret ved hjælp af kemikalier eller kemiske gødningsstoffer. Et af problemerne med økologiske fødevarer er, at det er svært at efterprøve, hvordan de er produceret. Det er derfor meget vigtigt at overvåge produktionen i de lande, hvorfra vi importerer økologiske varer. Jeg forudser det problem med økologisk produktion generelt, ikke kun i Europa, men også udenfor, at en dokumentarudsendelse i TV en dag følger produktionsprocessen fra start til slut for en sådan fødevare og viser, at den måske ikke er så økologisk, som man tror. Det vil få folk til at miste interessen for metoden som sådan. Det er derfor vigtigt, at folk kan være fuldstændig sikre på, når de køber et produkt importeret fra et land uden for EU, at de nævnte høje standarder for økologisk produktion har været overholdt.
Denne betænkning og Kommissionens arbejde er derfor meget vigtigt, ikke kun for importerede, økologiske fødevarer, men også med henblik på at sikre et fuldstændigt ens niveau overalt i Europa, hvad angår definition af økologiske produkter. På den måde kan forbrugerne købe dem med en høj grad af tillid, og vi i landbruget kan producere dem med en høj grad af tillid.
Jeg vil gerne takke kommissæren igen og give hende nogle få sekunder til opsummering.
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne tage fem spørgsmål op i forbindelse med drift af økologiske landbrug. Det første spørgsmål er mærkning af økologiske produkter, hvilket betyder anvendelse af et EU-logo for økologiske produkter eller et nationalt eller regionalt logo sammen med information om oprindelse og lignende data.
Det andet spørgsmål drejer sig om de forhold, hvorunder et økologisk produkt produceres, de standarder, der anvendes, og den kontrol, der udføres. Det er af afgørende betydning, at der er en liste over stoffer, det er tilladt at anvende i økologisk jordbrug, som f.eks. planteværnsmidler, gødningsstoffer, stoffer til forbedring af jordbundskvaliteten, produktionsfremmere og stoffer, der anvendes i forarbejdningsprocessen. Produktion af økologiske fødevarer foregår i et sikkert og rent miljø, der er fri for antibiotika, væksthormoner og genmodificerede organismer. Systemet til kontrol af certificeringer bør underkastes tvungen akkreditering og kontinuerlig overvågning.
For det tredje er der spørgsmålet om værdien af økologiske fødevarer og deres fremme. Forbrugerne skal gøres opmærksomme på fordelene ved økologiske produkter for at øge efterspørgslen. Bedre marketing- og opmærksomhedsskabende tiltag er nødvendige for at øge forbruget af økologiske produkter.
For det fjerde opfylder økologisk jordbrug forbrugernes behov og forventninger, hvad angår fødevarekvalitet. Økologisk jordbrug giver landmændene mulighed for en indkomstforøgelse. Det giver også mulighed for at styrke den regionale og lokale udvikling, især i mindre udviklede egne.
Endelig er der støtte til økologisk jordbrug ved hjælp af statstilskud til økologisk jordbrug og støtte til oprettelse af et hensigtsmæssigt distributions- og salgssystem. Dette er det svageste led i forholdet mellem producenter og forbrugere.
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissæren og ordføreren for denne betænkning. Hr. Parish har på overbevisende måde godtgjort, at forbrugerne har stor tillid til ordet "økologisk" og til økologiske varer, og vi er nødt til at sikre, at de, der ønsker at købe økologisk, rent faktisk får, hvad de tror er et meget rent produkt. Men sandheden er - og jeg er Food Safety Authority of Ireland (den irske myndighed for fødevaresikkerhed) tak skyldig for denne informationsperle, som jeg tror, vi alle her i salen sandsynligvis er bekendt med - at der ikke er nogen anerkendt, videnskabelig metode til at skelne mellem økologiske og konventionelle varer. Det betyder, at vi er nødt til at sikre, at der fra og med frøet findes kontroller og bedømmelser i systemet. Vi har det sandsynligvis på plads rent skriftligt, men når det kommer til praksis, kan det risikere at falde sammen.
Folk betaler højere priser for økologiske varer. På det irske marked er mindre end 1 % af fødevarerne økologiske. Vi importerer 70 % af de økologiske varer, vi forbruger, og her må jeg igen referere til Food Safety Authority of Ireland, fordi der er registreret mere end 70 lande. Jeg må sige, at for nogles vedkommende ville jeg ikke have troet, at de var i den økologiske liga, men de er på listen, og jeg synes, at når de er på listen, er vi nødt til at forsikre forbrugerne, i hvert fald i Irland og overalt i EU, om, at hvis de køber økologiske varer fra disse lande, så overholder disse varer de samme standarder, som gælder for økologiske varer fra EU-lande.
Jeg synes, et papirspor er en rigtig god idé, og EU er meget god til den slags. Min største bekymring går på, hvem der skal overvåge kontrolinstanserne, og hvem der skal tjekke revisorerne. Det er en bekymring, jeg har omkring al vores lovgivning, og måske kan kommissæren få tid til at komme ind herpå inden for den korte tid, hun har til rådighed. Men jo, den økologiske sektor er i vækst. Det er en lille sektor, men jeg deler hr. Parish's bekymring over, at enhver revne i tilliden vil ødelægge den. Det vil ødelægge markedet for producenter, det vil ødelægge forbrugernes tillid, og det er noget, vi bør søge at undgå. Jeg frygter, at nogle økologiske varer importeret til EU er alt andet end økologiske.
Mariann Fischer Boel,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke medlemmerne for alle deres bemærkninger, selv om nogle af dem i højere grad synes at dreje sig om den generelle forordning for økologiske produkter. Når vi diskuterer dette emne næste gang, håber jeg, at vi vil få lidt mere tid, så jeg kan gå mere i detaljer.
Hvad angår ændringsforslag 13, kan der først udfærdiges en betænkning, som har mening, når den første liste over kontrolorganer har fungeret i nogen tid, og i hvert fald ikke før datoen for hele forordningens ikrafttræden den 1. januar 2009.
Det er en god idé at uddanne lokale certificeringsorganer, og vi skal finde ud af, hvordan denne uddannelse skal planlægges. Støtte til uddannelse og teknisk assistance er også forudset i den officielle forordning om kontrol af fødevarer og foder.
Ordførerens idé om en databank synes svær at gennemføre, men jeg er ikke uvillig til at kigge nærmere herpå.
Kravet om, at kontrolorganer skal anerkendes i sammenhæng med den i punkt 4 nævnte liste over tredjelande, finder ikke anvendelse, da der er et statsligt tilsyn i disse tilfælde. Hvad angår de kontrolorganer, der er nævnt i punkt 5, er jeg i princippet enig i anmodningen om en formel akkreditering, men et tilstrækkeligt, statsligt tilsyn bør også kunne accepteres som et alternativ i den situation. Vi må også være i stand til at være fleksible over for lokale organer i udviklingslande og lande, der er på et tidligt udviklingstrin, og fra hvem det ikke altid er muligt at opnå international akkreditering.
Jeg er enig i idéen om tilsyn med kontrolorganer - jeg tror, det er af central og afgørende betydning. Men vi vil foretrække en mere generel formulering omkring tilsyn. Mere detaljerede regler kan fastlægges i gennemførelsesreglerne, men som nævnt i min indledning vil jeg foretrække at få et meget enkelt og kortfattet forslag.
Afslutningsvis så kan ændringsforslag 1, 3, 4, 5, 6, 7, 9, 12, 13, 15 og 16 delvist eller principielt godkendes. De andre ændringsforslag kan ikke godkendes.
Tak for forhandlingen. Jeg tror, at vi - måske ikke bogstaveligt, men i det mindste i ånden - er på vej i samme retning.
Formanden.
   - Mange tak, fru kommissær. Undskyld mig. De må forstå tidsbegrænsningerne. Til trods for den indsats, vi alle har gjort, er vi stoppet næsten et kvarter senere end planlagt. Jeg vil gerne takke tolkene for deres forståelse, der har gjort det muligt at afslutte forhandlingen med alle de begrænsninger, jeg desværre har været nødt til at pålægge Dem.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 

