3. Észak-Kivu (Kongói Demokratikus Köztársaság) 
Elnök
A következő napirendi pont az Észak-Kivura (Kongói Demokratikus Köztársaság) vonatkozó hat állásfoglalási indítványról szóló vita.
Erik Meijer
szerző. - (NL) Elnök úr, ez a Parlament jogosan szentel nagy figyelmet arra, ami a korábbi belga gyarmat, a Kongói Demokratikus Köztársaság területén folyik, különösen ennek a hatalmas országnak a keleti részén folytatódó harcokra, az emberek otthonukból való elűzésére, a nemi erőszakra és a tömeges kivégzésekre. Ezek a szörnyűségek a szomszédos országokban, Ruandában, Burundiban és Ugandában bekövetkezett konfliktus részei. A nemzetközileg elismert államhatárok nem sokat jelentenek az olyan embercsoportok tagjai számára, akiknek új területeket kell keresniük, mert otthonukból elűzettek, vagy mert létfeltételeik folyamatosan hiányoznak. Ebben a régióban minden mozgásban van, és az a baj, hogy a bármelyik irányba történő legkisebb elmozdulás is potenciálisan vagy erőszakot vagy más szörnyűséget vált ki. Azok a hadurak, akik a konfliktusok iránti természetükből fakadó szeretettel szereznek tiszteletet, hatalmat és gazdagságot, csak súlyosbítják a már meglévő problémákat, és a megoldást még nehezebbé teszik.
A közelmúltban, január 17-én tárgyaltunk a Kongói Demokratikus Köztársaságban uralkodó helyzetről itt e Házban, és elfogadtunk egy állásfoglalást, amely véget kívánt vetni az összes szörnyűségnek. Attól félek, hogy még igen sok állásfoglalást elfogadhatunk ebben az ügyben a nélkül, hogy bármilyen megoldás származna belőle. Az a várakozás, hogy a tavalyi választások a Kongói Demokratikus Köztársaságban megoldhatnák a problémát, csalódásban végződtek. A hatalomban lévő elnök, Kabila győzött, de ő attól a mozgalométól eltérő nézeteket képvisel, amelyből elindult, és mind az elnöki, mind a parlamenti választások eredménye ellentmondásos volt az ellenzék számára.
A kérdés az, hogy egy ilyen rossz közlekedési hálózattal és igen sok népcsoporttal rendelkező nagy ország hogyan működhetne úgy, hogy azt az egész lakosság és az összes eltérő politikai erő támogatja. Nem látszik valószínűnek, hogy sikert lehetne elérni egy olyan területen, mint a Kongói Demokratikus Köztársaság, ahol életveszélyes betegségek uralkodnak, a környezetet és a földet kiszipolyozzák, és az emberek teljesen jogfosztottak. Kérdéses, hogy a január 23-i fegyverszünet Észak- és Dél-Kivuban, amely adottnak veszi a harcoló felek lefegyverzését és a menekültek visszatérését otthonukba, megvalósítható-e, és hogy az Egyesült Nemzetek a helyszínen hozzájárulhat-e ehhez a célhoz. Ez nem fog sikerülni azzal, hogy a konfliktus kellős közepén pártokat választanak, de talán azzal, hogy meggyőzik a pártokat, például a hadban álló pártot, hogy hagyjon fel például a szexuális erőszakkal és engedje be az orvosokat.
Alain Hutchinson
szerző. - (FR) Elnök úr, nem kívánom a Kongói Demokratikus Köztársaságban uralkodó helyzetet teljes egészében megtárgyalni, csak az ország észak-keleti részéről, a Kivu-régióról beszélnék, ahol évek óta gonosz háború dúl, és ez az elmúlt néhány hónapban még intenzívebbé vált.
Mondhatnák, hogy minden háború gonosz, én azonban úgy érzem, hogy ez még sokkal inkább az. Ez a háború százezernyi áldozatot szedett és szed, halálos áldozatokat, otthonukból elűzött személyeket, és nők, kislányok és nagymamák százezrei szenvedték el azt, amit most szexuális erőszaknak hívunk. Itt azonban többről van szó, itt a nemi erőszakot igazi háborús fegyverként használják, és mindez úgy megy végbe, hogy a közvélemény, a nemzetközi közösség és még inkább az európai közvélemény bizonyos mértékű közömbösséget mutat.
Ez a gonosz háború már két év óta dúl a rivális felek között: lázadó csapatokat, amelyek a ruandai genocídium korábbi elkövetői, és amelyeket az 1994. évi kampány befejezése után "importáltak”, és sajnos a közelmúltban leszerelt kongói hadsereg bizonyos elemei is ide tartoznak, a szakadár kongói tábornok, Laurent Nkunda vezeti. Ez elég is. Szerencsére a közelmúltban tartottak ott egy békekonferenciát, amelyen valamennyi érintett fél részt vett, és az tűzszünetet eredményezett. Sajnálatos módon, elnök úr, a tűzszünet rendkívül törékeny, és a feszültség újra fokozódik.
Ezért két alapvető prioritásra teszünk javaslatot: az első a civilek védelme, hogy eszközöket biztosítsunk a MONUC-misszió számára, hogy a helyszínen védelemben részesíthessék őket. Az ENSZ Chartája VII. fejezetének megfelelően a MONUC-misszió fegyvert is használhat küldetése végrehajtására, mert ezeknek az öldökléseknek egyszerűen véget kell vetni. A második prioritás, hogy támogassuk az itt tárgyalt béketörekvéseket, mert a Nagy Tavak régiójának problémájára a megoldást a politikai megoldás jelentheti, amelyben valamennyi fél részt vesz, beleértve Ruandát is, amelynek tiszteletben kell tartania a Kivuban élő állampolgárai repatriálásra irányuló kötelezettségvállalásait.
Adam Bielan
szerző. -(PL) Elnök úr, a II. világháború vége óta nem volt még egy olyan kegyetlen és barbár konfliktus, mint ami most Kongóban van. Az Észak-Kivu tartományban a fegyveres konfliktus már 10 éve növekvő intenzitással folyik. A konfliktus több mint ötmillió áldozatot követelt. A harcok következtében naponta mintegy 1500 ember hal meg.
A tömeggyilkosságok, a fiatal lányok és anyák megerőszakolása, a civilek és a gyermekek erőszakos besorozása a fegyveres erőkbe mindennapos események. A Kongói Demokratikus Köztársaság keleti részében az elmúlt hónapban emberi jogokat sok más módon is súlyosan megsértették. Ezeket a Laurent Nkundához hű lázadócsoportok, a Ruanda felszabadítását megkísérlő demokratikus erők harcosai, és maga a kongói hadsereg követte el. Kongó keleti részében azonnal szükség van orvosi segítségre és élelmiszerszállítmányokra, mivel a közelmúlt eseményei arra kényszerítették a legtöbb humanitárius szervezetet, hogy felfüggessze tevékenységét.
Ezért felhívom a Tanácsot és az Európai Bizottságot, hogy hozzon létre válságalapot, tekintettel az ebben a régióban uralkodó szokatlanul súlyos humanitárius helyzetre.
Bernd Posselt
szerző. - (DE) Elnök úr, aki a kelet-afrikai Nagy Tavak régióját a levegőből látta, azt gondolhatná, hogy ott található a paradicsom. De a Földről nézve az sokszor a pokol. Ez egy fantasztikus természettel és nagyszerű természeti kincsekkel rendelkező vidék egyfelől, és a borzalmas szenvedés vidéke másfelől. Természeti katasztrófák, háborúk, elűzetés, éhínség, járványok, vérfürdő, tömeges erőszak és etnikai konfliktusok - ennél rosszabb szinte sehol nem lehet. Egyedül Észak-Kivuban 800 000 otthonából elűzött ember él.
Látni kell, hogy a kiűzetés problémája a határ mindkét oldalán létezik. Afrikában létezik egy jelenség, amelynek e formája sehol máshol nem ismert, nevezetesen, hogy az embereket nem a határ egyik oldaláról a másikra űzik el, hanem az egyik országból kiűzik őket egy másikba, a másikból pedig az egyikbe. Tehát a határ mindkét oldalán vannak elűzöttek és menekültek. Ez azt jelenti, hogy az országok teljesen instabilak. Ezért kell humanitárius segítséget biztosítanunk, és komolyan jelen kell lennünk, hogy segíthessük az embereket.
Lényegében ez csak kontárkodás a tünetekkel. Ha nem sikerül létrehozni szilárd állami és jogállami struktúrákat, a katasztrófának a nagyobb segítség ellenére soha nem lesz vége. Ezért rendkívül fontos, hogy politikai értelemben is komoly szerepet játsszunk. A január 23-i tűzszünet rendkívül törékeny, és tulajdonképpen csak papíron létezik. Ezért sürgős szükség van arra, hogy valamennyi pártot rákényszerítsük, hogy üljenek tárgyalóasztalhoz és beszéljenek egymással, mindenekelőtt azonban arra, hogy mi is kivegyük a részünket a feladatok teljesítéséből.
Sajnálatos módon gyakran európaiak profitálnak ezekből a katasztrófákból. Ezért jogos követelmény, hogy a származási bizonyítványokat vegyük komolyabban például a nyersanyagok esetében, ami indokolt, mert az európaiak az emberi szükséget saját gazdasági érdekeik érvényesítésére gyakran brutálisan kihasználják. Ebben is van felelősségünk, és nem elégedhetünk meg a szép beszédekkel és a felületi kezelgetéssel.
Raül Romeva i Rueda
szerző. - (ES) Elnök úr, a Kongói Demokratikus Köztársaság tragédiasorozatában a mai napon új epizód következett be.
Ebben az esetben a színhely Észak-Kivu, de a forgatókönyv és az áldozatok ugyanazok, amelyekről a januári rész-ülésszakon a szükséghelyzeti állásfoglalás szólt.
A háborúban 1998 óta majdnem öt és fél millió ember vesztette életét, és havonta több mint negyvenötezer hal meg közvetve vagy közvetlenül a háború miatt. Mindennek a következménye naponta ezerötszáz ember halála: más szavakkal, mióta hétfőn elkezdtük ezt a részülésszakot, a Kongói Demokratikus Köztársaságban már hatezer ember meghalt.
Az elmúlt néhány hónapban, különösen az ország keleti részében, egyre több volt a vérfürdő, a kislányok és a nők elleni szexuális erőszak, és a kislányok és fiúk erőszakos toborzása. Mindezért Laurent Nkunda lázadó csapatai és a Demokratikus Erők Ruanda Felszabadításáért katonái egyaránt felelősek.
Emlékeznünk kell arra is, hogy a MONUC mandátuma az ENSZ Charta VII. fejezetére épül, amely felhatalmazást ad a számára, hogy valamennyi szükséges eszközt használjon fel minden erőszak alkalmazására irányuló olyan kísérlet elrettentésére, amely a civil lakosság életét vagy testi épségét, vagy a politikai folyamatot veszélyezteti.
Ez idáig azonban a MONUC jelenléte teljességgel elégtelennek bizonyult ahhoz, hogy véget vessenek e barbár cselekményeknek. Ezért ismételten a Biztonsági Tanácshoz kell fordulnunk, hogy reagáljon, és biztosítson minden rendelkezésre álló eszközt annak érdekében, hogy véget lehessen vetni ennek az öldöklésnek.
Ezen kívül, bár üdvözölnünk kell a Gomai Konferenciát, amely utat mutat a politikai tárgyalások felé, az ott elért megállapodások, különösen a leszerelésre vonatkozó megállapodások, bizonytalanok maradnak, és alkalmazásuk nem világos.
Végezetül, amint Posselt úr elmondta, ez még egy lehetőséget ad arra, hogy indítsuk el és hajtsuk végre az olyan ellenőrzési mechanizmusokat, mint például a gyémántokra vonatkozó Kimberley Folyamatot, amely szerint az EU által importált természeti erőforrások esetén származási bizonyítványt kell bemutatni.
Tadeusz Zwiefka
a PPE-DE képviselőcsoportja nevében. - (PL) Elnök úr! Joseph Conrad Kongóra, mint a sötétség szívére hivatkozott. Létének kezdete, azaz 1960 óta Kongó borzalmas pogromok, gyilkosságok és polgárháborúk színhelye volt. Ennek következtében Kongó sohasem volt képes saját lábán megállni, annak ellenére sem, hogy bőséges természeti erőforrásokkal rendelkezik. Az e területen zajló konfliktus a legkegyetlenebb és legbarbárabb, ami csak történt a II. világháború vége óta. Sajnálatos módon még mindig folytatódik, és minden hónapban csaknem 50 000 emberi életet követel. Az áldozatok fele öt éven aluli gyermek. A hadseregek átvonulását a civil lakosság elleni sokféle bűncselekmény kíséri: erőszak, fosztogatás és gyilkosság. Ezért üdvözöljük a gomai békekonferencia eredményét, és reménykedünk benne. Ez a békekonferencia jelenthetné a Kivu tartományban a fegyveres konfliktus végét, de hogy ez valóban bekövetkezik-e, az részben tőlünk is függ.
Lehetséges, hogy ennek a konfliktusnak a megoldása lehetetlennek bizonyul a nemzetközi közösség és a szomszédos országok támogatása nélkül. Fontos, hogy a nemzetközi támogatás ne csak politikai nyilatkozatokra korlátozódjon, hanem elsősorban a megfelelő pénzügyi, szervezési és technikai támogatásra összpontosítson.
Karin Scheele
a PSE képviselőcsoportja nevében. - (DE) Elnök úr, a segélyszervezetek szerint Észak-Kivuban a helyzet részben még a darfurinál is rosszabb. Észak-Kivu nincs világpolitika reflektorfényében, és Észak-Kivura senki nem vigyáz. A 2002. évi hivatalos békemegállapodás óta Kabila kormánya megkísérelte a regionális milíciát egy nemzeti hadseregbe integrálni - ez idáig jelentős siker nélkül. A civil lakosság még mindig ki van téve a fegyveres konfliktusok hatásainak. Az Orvosok Határok Nélkül (Médecins Sans Frontières (MSF) rámutatott azokra a nehézségekre, amelyekkel a segélyszervezetek munkatársai a folyamatos harcok miatt szembesülnek, amikor a civil lakosságot próbálják elérni, és meghatározta, hogy az alultápláltság az Észak-Kivu lakosságát fenyegető másik súlyos veszély.
Ezért felszólítjuk a Tanácsot és a Bizottságot, hogy azonnal nyújtsanak segélyt és haladéktalanul indítsanak átfogó orvosi segítségnyújtási programokat a civil lakosság számára a Kongói Demokratikus Köztársaság keleti részén. Ezen túl felszólítjuk a Tanácsot és a Bizottságot, biztosítsák, hogy az ENSZ-misszió nemrégiben történt megerősítése lényeges javuláshoz vezessen a lakosság biztonságában.
Urszula Krupa
az IND/DEM Képviselőcsoportja nevében. - (PL) Elnök úr, Gomában Kongó biztonsága javításáról és fejlesztéséről elért megállapodás ellenére Kivu tartományban változatlanul megsértik az emberi jogokat. Az egyre fokozódó erőszak miatt háromszázezer embert kényszerítettek otthona elhagyására csak 2006. vége óta. Az erőszak különösen súlyosan érinti a nőket és a gyermekeket. Nemi erőszak áldozatává válnak, vagy a fegyveres csoportokhoz való csatlakozásra kényszerítik őket. Ez idáig hatmillió embernek kellett elhagynia otthonát, és ötmillióan haltak meg egy olyan konfliktus és háború miatt, amelyet gazdasági érdekcsoportok szítanak, és az ottani gazdagságból hasznot húzni kívánó kormányok támogatnak.
Ezért az Európai Parlament vitáinál és állásfoglalásainál, és a Kongó lakosainak nyújtott humanitárius segítségnél többre van szükség. Meg kell állítani a természeti erőforrások rabló kizsákmányolását, és a nemzetközi vállalkozások spekulációs tevékenységeit, amelyek önmagukat gazdagítják a régió lakosainak élete és egészsége árán.
Koenraad Dillen
. - (NL) Elnök úr, tudjuk, hogy az itt kimondott szavaink feltehetőleg nem visznek bennünket sokkal előbbre. Csak reménykedni tudunk abban, hogy valamennyi fél folyamatosan betartja a gomai konferencián született megállapodást, és vége szakad annak az őrületnek, amely már túl sokáig tartja Észak-Kivut a markában. Az ENSZ szerint a konfliktus kezdete óta 800 000 ember menekült el otthonából. Nők és fiatal lányok ezrei váltak elvetemült erőszak áldozatává, és gyermekeket kényszerítenek arra, hogy részt vegyenek a harcokban.
Azt sem feledhetjük el azonban, hogy nem csak a Nkunda-milícia tagjai felelnek a tömeges kegyetlenkedésekért. Nem, valamennyi fél, beleértve a kormány katonáit is, szisztematikusan követnek el emberiség ellenes bűncselekményeket. Nem sok "jófiú” van Észak-Kivuban. Végső soron ezért ugyanannyi számú bűnöst kell bíróság elé állítani. Nekik felelniük kell az atrocitásaikért. Elítélésük nemcsak az Emberi Jogi Nemzetközi Bíróságának felelőssége, hanem elsődlegesen a kongói vezetők és Joseph Kabila felelőssége is.
Zbigniew Zaleski
(PL) Elnök úr, amint Posselt úr már mondta, Kongó nagy területe a földi pokol. Ezt bizonyos entitások csak súlyosbították, és ezek nem mindegyike kongói. Szeretném felhívni a figyelmet arra a helyzetre, amit magam is láttam, nevezetesen a területen a konfliktus miatt elárvult gyermekek nagy számára. Nézetem szerint a forrásokat a misszionáriusokhoz kell eljuttatni, hogy gondoskodhassanak ezekről a gyermekekről, különösen a fiúkról, hogy ne sorozzák be őket a hadseregekbe. Ha már besorozták őket, a lövöldözésen és az erőszaktevésen kívül minden másra alkalmatlanná válnak. Hadd ismételjem meg, biztos asszony, hogy pénzre van szükség, hogy ezeket a szerencsétleneket tanítatni lehessen, és lehessen gondoskodni róluk.
Zuzana Roithová
(CS) Biztos asszony, a Bizottsághoz fordulok itt Strasbourgban, hogy szabadítson fel válsághelyzetekre tartalékolt pénzeszközöket most, és azonnal kezdjen újjáépítési projektekbe, nevezetesen az Észak-Kivuban élő polgári lakosság általános orvosi támogatásának széles körű programjával.
A nemrégiben bekövetkezett földrengés csak súlyosbított azon a helyzeten, ami már egyébként is humanitárius katasztrófa volt. Mindannyian arra is kérjük a Bizottságot és a Tanácsot, hogy azonnal kezdeményezzenek egy Afrikát átfogó szövetséget a konfliktus politikai megoldásának érdekében.
Meglena Kuneva
A Bizottság tagja. - Elnök úr, a Bizottságot változatlanul súlyos aggodalommal tölti el a Kivuban, és különösen Észak-Kivuban kialakult iszonyatos humanitárius helyzet, ahol az otthonukból elűzött emberek száma - jelenleg csak Észak-Kivuban meghaladva a 800 000-et - 2007 során megkétszereződött, riasztóan megnövelve a már amúgy is sokat szenvedő lakosság megpróbáltatásait.
Ugyanakkor tudomásunk van az emberi jogok súlyos megsértéséről, ide értve a gyermekek katonai toborzását és a széles körben elterjedt szexuális erőszakot a régióban, amit elítélünk.
Ebben az összefüggésben fontos azonban emlékeztetni arra, hogy a jelenlegi kritikus helyzet Észak-Kivuban, amit a 2007 második felében bekövetkezett harcok súlyosbítottak, a régióban évek óta dúló háború következménye. A kivui konfliktus gyökere a 90-es évek elején történt ruandai népirtásra vezethető vissza, bár azt is tudni kell, hogy a konfliktusnak számos helyi komponense is van - például az etnikai kisebbségek politikai képviseletének elégtelen volta, a természeti erőforrások kirablása és a földbirtoklás kérdései -, ami lényeges hozzájárult a Kongói Demokratikus Köztársaság keleti részében uralkodó instabilitáshoz és bizonytalansághoz.
A Bizottság ezért üdvözli a közelmúltban megtartott gomai békekonferenciát és az azt követő tűzszünetet, mint pozitív lépéseket a Kongói Demokratikus Köztársaság keleti részében tartósult konfliktus megoldása felé. A konferencia a hadseregnek a Nkunda tábornok csapatai által 2007 végén történt legyőzetése után helyreállította Kabila elnök hitelességét, és elindította a tartományok közötti párbeszéd folyamatát - ezt a Bizottság mindig is pártolta.
Ezen kívül, a Kongói Demokratikus Köztársaság és Ruanda által a Nairobiban kiadott közös közleményben 2007 novemberében tett kötelezettségvállalásaikkal összhangban a gomai konferencia újra hangsúlyozta a volt FAR problémája prioritásként történő megoldásának szükségességét. Ugyanakkor világossá tették, hogy a konfliktus gyökereivel kell foglalkozni, miközben helyre kell állítani az állam törvényes hatalmát keleten.
Ezek után nem szabad azonban elfelejteni, hogy semmi sem oldódott meg végérvényesen Gomában vagy Nairobiban. A kivui válság gyökereire állandó megoldást találni és a régióban a fenntartható békét helyreállítani időbe telik. A Nairobi közös közlemény és a gomai konferencia, amelyek kiegészítik egymást, egy nehéz és hosszadalmas folyamat bíztató kezdetét, de csak a kezdetét jelentik.
Az előttünk álló fő kihívás a Nairobi és a gomai kötelezettségvállalások eredményes végrehajtása. Biztosítani kellene, hogy az összes érdekelt teljesítse kötelezettségvállalásait. Az EU folyamatosan és szorosan figyelemmel kíséri e folyamatot, és abban aktívan részt vesz.
Ebben az összefüggésben nagy szükség van a kongóiak támogatásában a nemzetközi cselekvésre. A Bizottság a tagállamokkal együtt készen áll arra, hogy fontos szerepet játsszon Kivuban. Keleten - humanitárius támogatásunkon, rehabilitációs és képességépítő programjainkon keresztül - hagyományosan egyike voltunk a legfontosabb adományozóknak. Hajlandóak vagyunk tovább növelni a régió támogatását, különösen az európai kezdeményezéseken keresztül, szoros együttműködésben az Egyesült Nemzetekkel.
Elnök
A vitát berekesztem.
