A Bizottság bővítési stratégiáról szóló dokumentuma (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont Elmar Brok jelentése a Külügyi Bizottság nevében a Bizottság 2007-es bővítési stratégiai dokumentumáról.
Elmar Brok
előadó. - (DE) Köszöntöm a Parlament elnökét, a Tanács hivatalban lévő elnökét és a biztos urat! Azt kell mondanunk, hogy az Európai Unió korábbi bővítései hatalmas politikai és gazdasági sikerrel zárultak. Ez nem is kétséges. Románia és Bulgária esetét, biztos asszony, a következő hetekben külön meg kell vitatni, de a nyitó megjegyzésemet tartom.
Ugyanakkor a tárgyalások során azt egyértelművé kell tennünk, hogy ezek nagyon komoly ígéretek, és amikor egy országot tagjelöltnek nyilvánítunk, az valódi jelöltséget takar. A Thesszalonikiben tett ígéreteket is be kell tartani.
Ugyanakkor azonban azt is ki kell mondani, hogy ez semmiképpen nem jelent automatikus eljárást, és minden országnak meg kell felelnie a követelményeknek - a koppenhágai kritériumoknak - ahhoz, hogy az EU tagjává válhassanak. Ez kell ahhoz, hogy az átmenet a tagságra pályázó országok és az Európai Unió szempontjából is összességében sikeres legyen.
Meg kell gondolnunk, hogy a 27 tagállammal - és talán ez hamarosan 28-ra bővül Horvátországgal - nem kell-e egy megszilárdítási szakaszt kezdeni azért, hogy az Európai Unióban minden megfelelően működjön. Azoknak, akik a Lisszaboni Szerződést kritizálják, és közben támogatják a bővítést, észre kell venniük, hogy politikailag inkonzisztens az álláspontjuk. A Lisszaboni Szerződés mögötti elgondolás az volt, hogy az az utolsó bővítési kör előfeltétele lesz, nem egy újabb bővítés előkészítése. Azok, akik a bővítés mellett vannak, de ellenzik a Lisszaboni Szerződést, azok ezzel valójában akadályozzák a bővítést. Ezt egyértelművé kell tenni.
Szintén nagyon fontos, hogy mindenki elfogadja, hogy az erő nem csak a mérettől függ, hanem a belső kohéziótól is. Ezalatt az értem, hogy nem szabad túlzottan sok mindennel próbálkozni egyszerre; ezt a történelemből megtanulhattuk. Az Európai Uniót nem szabadkereskedelmi övezetként, hanem politikailag hatékonyan működő szervezetként szeretnénk látni. Ez azt jelenti, hogy az EU belső reformra való képessége éppen olyan fontos a bővítéshez, mint a felvételt kérő országok saját belső reformja. Ennek a kettős folyamatnak "elmélyítés és bővítés" lett az általánosan használt neve.
Ugyanakkor annak is tudatában kell lennünk, hogy milyen fontos a Nyugat-Balkán országai számára az európai perspektíva, de éppen úgy Ukrajna és más országok számára is. Ez a belső reform sikerének kulcsa, a nagyobb demokrácia és az erősebb jogállamiság kulcsa is. Ha mindennél jobban koncentrálnak a brüsszeli útra, az sokat jelent mindezen területeken.
Ezen körülmények között ez az út nem minden esetben jelent azonnali teljes jogú tagságot, mert ezek az országok még nem állnak készen és mert az Unió sem áll még készen. Sok esetben a teljes tagság nem is merül fel lehetőségként sem.
Ezért ezen a területen a teljes tagság és a szomszédságpolitika közötti eszközökre van szükség, hogy ezeknek az országoknak az európai perspektíva ne csak távoli remény legyen, hanem valódi haladás társuljon hozzá a szabad kereskedelem és a schengeni rendszer tekintetében. Az Európai Gazdasági Térséghez hasonló eszközök kellenek, amelyben az EFTA-országokkal szabad kereskedelem zajlik; olyan eszközök, amelyek lehetővé teszik, hogy a partnerországok átvegyék a közösségi jog és gyakorlat 30, 50 vagy 70%-át.
Emiatt a teljes tagságról szóló tárgyalások igen rövidek lehetnek. Svédország, Ausztria és Finnország ezt az utat járta be, míg például Svájc, Izland és Norvégia más úton haladt. De vajon azt hányan tudják, hogy Norvégia a Schengeni Megállapodás részese és Svájc az új tagállamokban hozzájárul az EU strukturális politikájához? Más szóval, lehet nagyon szoros kapcsolatra lépni harmadik országokkal, és azután egyesével dönteni arról, hogy mindkét fél szeretné-e, hogy ez a szoros együttműködés megmaradjon, vagy a teljes tagság felé vezető út egy állomásának tekintsük.
Ennek megfelelően, még a Balkánon is - bár nem Horvátországban, ahol ez teljesen illogikus lenne - azok az országok, ahol a belépés hosszadalmas folyamat lenne, hasznát vehetnék egy ilyen eszköznek az átmeneti időszakban, ha ők is úgy akarják. Ezt a lehetőséget meg kell adni nekik.
Ezen a módon, hölgyeim és uraim, úgy gondolom, meg lehet erősíteni az európai perspektívát a szomszédságpolitika és a tagság közötti stádiumban, és ezzel kiszélesíthető Európában a stabilitás, béke és szabadság zónája, anélkül, hogy veszélybe sodornánk az Európai Unió fejlődési potenciálját.
Jean-Pierre Jouyet
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, a Tanács szeretne köszönetet mondani az Európai Parlamentnek és különösen Brok úrnak a Bizottság 2007-es bővítési stratégiai dokumentumáról szóló jelentéséért, és szeretné kihasználni ezt az alkalmat arra, hogy elismerje a Parlament által a bővítés során vállalt aktív szerepet és az ahhoz való felbecsülhetetlen hozzájárulását.
Elmar Brok jelentése mutatja, hogy a legutóbbi bővítés sikeres volt, mind az Európai Unió, mind a belépő tagállamok szempontjából.
Úgy gondoljuk, hogy az sikeres volt az EU számára, lehetővé tette, hogy túllépjünk Európa megosztottságán, és segített biztosítani a kontinens békéjét és stabilitását. Reformokra ösztönözte az érintett országokat, megerősítette a szabadság, demokrácia, az emberi jogok és az alapvető szabadságok betartása, a jogállamiság és a piacgazdaság elveinek tiszteletét.
Az egységes piac bővítése és a egységes piacgazdasági együttműködés kiterjesztése megerősítette a jólétet és a versenyképességet, ami lehetővé tette, hogy az Európai Unió javítsa a globalizáció kihívásaira adott válaszát, és megkönnyítette a partnereinkkel való kapcsolatot is. A bővítés kétségtelenül nagyobb súlyt kölcsönöz az Európai Uniónak a világban: erősebb nemzetközi szereplővé tette azt.
Bővítési politikánk megalapozott, és felhasználja a korábbi bővítési körök tapasztalatait. 2007 decemberében az EU megegyezett arról, hogy a jövőbeli bővítési stratégia a kötelezettségvállalások megszilárdításán, az egységes és szigorú feltételeken és a jobb kommunikáción alapul majd. Továbbra is ez megközelítés érvényes a bővítésre.
Az Európai Unió arra jutott, hogy ahhoz, hogy megtarthassa az integráció lehetőségét, a tagjelölt országoknak készen kell állniuk arra, hogy a tagságból fakadó kötelezettségeket teljes egészében vállalják, és az Uniónak hatékonyan kell működnie és fejlődnie kell, ahogy Brok úr is kiemelte a beszédében.
Ez a két dolog nélkülözhetetlen a polgárok széles körű és hosszú távú támogatásának biztosításához. Nagyobb átláthatósággal és jobb kommunikációval kell őket magunk mellé állítanunk, és ebben az Európai Parlament segítségére is számítok.
Az Európai Unió teljesíteni fogja a zajló tárgyalásokkal kapcsolatos kötelezettségeit.
Törökország esetében az átvilágítás, azaz az egyes fejezetek első formális lépése 23 fejezet esetében lezárult, és nyolc fejezetről megkezdődtek a tárgyalások.
Horvátország esetében a tárgyalások 20 fejezetről kezdődtek meg, és kettőben előzetesen lezárásra is kerültek már.
Június 17-én miniszteri szintű kormányközi konferencia zajlott Törökországgal és Horvátországgal. A téma a tárgyalások megkezdése volt új fejezetekről: Törökországgal a 6. "társasági jog", a 7. "szellemi tulajdonjog", és Horvátországgal a 2. "munkavállalók szabad mozgása" és a 19. "szociálpolitika és foglalkoztatáspolitika" fejezetekről.
A célunk ezeknek a tárgyalásoknak a sikeres lefolytatása, és szeretnék mindenkit emlékeztetni arra, hogy azt szeretnénk, ha a török reformfolyamat töretlenül folytatódna, sőt, felgyorsulna. Ez fogja biztosítani, hogy a folyamat tartós és visszavonhatatlan eredményekkel járjon, és továbbra is minden területen figyelemmel fogjuk kísérni az elért eredményeket, különösen a koppenhágai kritériumok betartását illetően.
Természetesen a Ciprushoz fűződő kétoldalú kapcsolatok normalizálása terén is előrelépésre van szükség. Horvátországgal a tárgyalások jól haladnak, és ebben az évben döntő szakaszba léptek. A fő cél most az, hogy az elért haladást kihasználva felgyorsítsuk a reformok ütemét.
Az Európai Unió tehát arra biztatja Horvátországot, hogy folytassa a szomszédaival való jó kapcsolatra való törekvést, és igyekezzen mindkét fél számára elfogadható megoldásokat találni, és természetesen oldjon meg minden függőben lévő bilaterális problémát a szomszédaival.
De ha megengedik, elmondanám azt is, hogy az elnökség a leghatározottabban elítéli a ma reggeli isztambuli erőszakos eseményeket, amelyek áldozatai az Egyesült Államok isztambuli nagykövetsége előtt szolgálatot teljesítő rendőrök voltak. Az elnökség nevében elítélem ezt az aljas támadást, és természetesen jelenleg is igen szoros kapcsolatban vagyunk a török hatóságokkal.
(Taps)
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Elnök úr, először is hadd mondjak köszönetet Elmar Broknak és a bizottságnak ezért az igen érdekes jelentésért.
A vita olyan időszakban zajlik, amikor az EU éppen az ír nem következményeit vizsgálja. Ugyanakkor a délkelet-európai események arra emlékeztetnek, hogy közvetlen felelősséggel tartozunk az európai kontinens stabilitásáért és demokráciájáért.
Az EU rögzítette bővítési menetrendjét a Nyugat-Balkán és Törökország tekintetében. Örülök annak, hogy a jelentés határozott elkötelezettséget vállal ezen régiók tagsági kilátásaival kapcsolatban. A Bizottság a jelentés sok meglátásában osztozik, beleértve az integrációs kapacitást, ami mindenképpen fontos, és az EU bővítésekor figyelembe veendő szempont.
Érdeklődéssel fogadtam a jelentés javaslatát egy továbbfejlesztett Európai Gazdasági Térség, az EEA+ létrehozásáról azokkal az országokkal, amelyek jelenleg nem részesei a bővítési menetrendnek. A gazdasági globalizáció fényében logikus kiterjeszteni az európai jogi és gazdasági térséget és ezzel a nagyobb Európa puha szabályozó szerepét erősebbé tenni.
De a Nyugat-Balkán és Törökország esetében, amelyek előtt ott a tagság egyértelmű lehetősége,az EU-nak nem szabad a tagjelöltség vagy a tagság előtt további átmeneti stádiumot bevezetnie. Ez csak kételyeket ébresztene az EU elkötelezettségével kapcsolatban, ezzel gyengítve a demokratikus reform melletti ösztönzést.
A júniusi Európai Tanács megerősítette a Nyugat-Balkán európai integrációjának támogatását. Ez fontos üzenet: az EU tartja a szavát. Ez nagyon fontos Törökország szempontjából is. Az uniós csatlakozási folyamat halad: június közepén két újabb fejezetet nyitottunk meg.
Törökország esetében tavaly egy nagyon nehéz időszakban sikerült életben tartani a folyamatot. Ehhez a jövőre kellett koncentrálnunk, és nagy kitartásra volt szükség.
Készen állt a terep a 2008-as sikerre, vagyis arra, hogy új lendületet adjunk idén Törökország EU-s csatlakozási folyamatának. Sajnos erre nem került sor, Főleg törökországi belügyek miatt.
Az EU-ban folytatni kívánjuk a folyamatot, a tárgyalási keretrendszerben lefektetettek értelmében. A maga részéről Törökországnak most javítania kell a demokratikus intézményrendszer működését, és ki kell dolgoznia az EU-hoz kapcsolódó reformokhoz szükséges kompromisszumokat.
Őszintén remélem, hogy a higgadtság és a racionalitás fog győzni, és Törökország elkerüli a stagnálást, további haladást ér el és céltudatosan, határozottan folytatja európai útját.
Szeretném megragadni a lehetőséget, és Jean-Pierre Jouyet miniszter úrhoz csatlakozva néhány szót szólni a mai törökországi eseményekről. A Bizottság erősen elítéli a három német turista kelet-törökországi elrablását, és azonnali szabadon bocsátásukat követeli. A Bizottság elítéli a ma reggeli isztambuli erőszakos támadást. Szeretném kifejezni részvétemet a meggyilkolt rendőrök családja és barátai felé, és a megsebesült rendőrnek gyors gyógyulást kívánok.
Összegezve tehát: a bővítésről mindig is tudtuk, hogy hosszú távú folyamat, és sok ankarai, belgrádi, brüsszeli és egyéb politikai vihart kell kiállnia. A béke és a prosperitás érdekében végzett munkát sosem hagyhatjuk abba; ez az Európai Unió és annak polgárai érdeke is. Bízom benne, hogy ebben számíthatok az önök támogatására.
Marian-Jean Marinescu
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (RO) Az Európai Unió bővítési stratégiáját az eddig összegyűjtött tapasztalatokra és a jelenlegi politikai és gazdasági helyzetre kell építeni. A korábbi bővítések előnyökkel szolgáltak az Unió és a belépő tagállamok számára is.
De azt is meg kell jegyeznünk, hogy az új tagok változó hosszúságú tárgyalások után lehettek az EU tagjai, és különböző utat jártak be az Európai Unióba való integrációban.
Az európai intézményeknek nehezére esett alkalmazkodni a tagállamok számának megváltozásához. Ezek a bővítés folytatása mellett szólnak. Úgy gondolom, hogy az Unió kárára válna, ha a Balkán országai vagy a Moldovai Köztársaság nem lépnének be.
A kelet-európai országok tagsága mellett történelmi és földrajzi érvek is szólnak. Vannak bizonyos gazdasági feltételek - például az energiaügyi fejezet - amik miatt nem lehet felfüggeszteni a bővítést. Kezelni kell a külső politikai befolyásolás kérdését is, ami káros hatásokat válthat ki.
Arra van szükségünk, hogy a szomszédos országok erős demokráciák legyenek, működő piacgazdasággal és stabil jogállammal. Jelenleg a szomszédságpolitika együttműködési és társulási megegyezéseket jelent, amik a csatlakozási tárgyalásokhoz hasonló jellegűek, csak annál sokkal alacsonyabb szintűek. Úgy gondolom, hogy ezeknek a megegyezéseknek a csatlakozási tárgyalások fejezeteivel azonos eljárásokat kellene bevezetniük.
Meg vagyok róla győződve, hogy azok az országok, amelyek valóban az Unió tagjai kívánnak lenni, elfogadnák ezeket a feltételeket, még akkor is, ha nem írtak alá előzetes megegyezést a tagjelöltségről, és ennek előnyei mindkét fél számára hatalmasak lennének. Így a bővítés már a gyors integrációra készen érné az országokat.
De az Európai Unió megszilárdításának és az újabb bővítésnek van egy előfeltétele: meg kell reformálni az európai intézményeket. Ezért a tagállamoknak meg kell érteniük, hogy a Lisszaboni Szerződés ratifikálása elengedhetetlen, és azt meg kell tenniük.
A Brok-jelentés tartalma tisztázza, hogy az Európai Uniónak milyen lépéseket kell tennie a következő időszakban, és ezt az Európai Bizottságnak figyelembe kell vennie.
Elnök
Hölgyeim és uraim, vegyék figyelembe, hogy egy felszólalás végén várnunk kell egy kicsit, mert a tolmácsok közölték, hogy a tolmácsolás befejezéséhez kell még tíz vagy tizenöt másodperc. Ezért a következő beszélőnek csak rövid szünet után adjuk meg a szót.
Bizonyára megértik, hogy erre szükség van ahhoz, hogy a tolmácsolás mindenkihez megfelelően eljusson.
Jan Marinus Wiersma
a PSE képviselőcsoport nevében. - (NL) Képviselőcsoportom nevében egyetértek mindazzal, amit a Tanács elnöke és a biztos úr az imént mondott a törökországi eseményekről. Ezen kívül szeretnék köszönetet mondani az előadónak azért, ahogyan együttműködött velünk a mai vita előkészítésében, és azt is megismételném a képviselőcsoport nevében, hogy véleményünk szerint - és ebben a Tanács elnöke is egyetért - a bővítés eddig sikeres volt, és nagy mértékben hozzájárul a szélesebb Európai Unió fejlődéséhez.
Ki kell emelnünk, amit a Brok-jelentés maga is hangsúlyoz, és amit a biztos úr is elmondott: a bővítési stratégia terén tartjuk a Törökországnak és a Nyugat-Balkán országainak tett ígéreteinket. Nincs tehát stratégiaváltás ezen országokkal kapcsolatban, de nagyobb figyelmet fogunk fordítani a csatlakozási kritériumok teljesítésének a tárgyalási folyamat során.
Ezen kívül egyetértünk az előadóval abban, hogy több figyelmet kell szentelni az Unió azon képességének, hogy további tagokat fogadjon be. Többet várunk a felvételt kérő országoktól az előkészületi szakaszban, de az Európai Unió viszont szintén többet kell, hogy tegyen azért, hogy megfelelően készen álljon az új tagok csatlakozására. Véleményünk szerint ehhez be kell fejezni a szükséges intézményi reformokat. A Nizzai Szerződés nem megfelelő alap a további sikeres bővítéshez.
És, ami talán a legfontosabb: ez a jelentés a jelenlegi bővítési terveknél tovább tekint előre, olyan országokra, amelyek nincsenek rajta a potenciális tagjelöltek listáján. A meglévő európai szomszédságpolitika nem elég. Ez igaz a déli szomszédainkra, és az EU fel is vetette már az "unió a mediterrán térségért" ötletét, de ugyanez még inkább igaz keleti szomszédainkra. Arra az egyértelmű következtetésre jutottunk, hogy az Európai Uniónak többet kell kínálnia a szomszédságpolitikánál. Úgy gondoljuk, hogy az új megközelítésnek magában kell foglalnia az érintett harmadik országok és az EU viszonyán kívül ezen országok egymás közötti kétoldalú kapcsolatait is. A Fekete-tenger jó földrajzi keretet jelenthetne, hiszen mind Oroszország, mind Törökország életében szerepet játszik. Ezen két ország nélkül a régió fő kihívásait és problémáit nem lehet megoldani. Törökország kulcsszerepet játszana a Fekete-tenger és a Földközi-tenger között, és ezzel meglenne a lehetősége, hogy megmutassa, milyen fontos ország Európában és milyen értékes az Európai Unió számára.
Bronisław Geremek
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, először is: támogatom a Tanács és a Bizottság álláspontját a drámai törökországi események kapcsán. A mai vita tárgya egy igen fontos kérdés.
A Brok-jelentés megerősíti az Európai Unió bővítési stratégiáját. Én magam is olyan ország állampolgára vagyok, amely sokat profitált a bővítési stratégiából. A jelentés kimondja, hogy az Európai Unióhoz újonnan csatlakozott országok belépése siker volt. A jelentés azt is kimondja, hogy az Európai Uniós tagságra áhítozó európai országok készek teljesíteni a belépés feltételeit és számíthatnak az EU támogatására. Az integrációs kapacitás fogalmát, ami a felvételről szóló döntés előfeltétele, a jelentés pontosan írja le.
Talán azt is érdemes megjegyezni, hogy csalódtak azok, akik arra számítottak, hogy az Európai Parlament majd bejelenti a bővítések végét, és a teljes jogú tagság valamiféle alternatívájával áll elő. Az EU bővül és erősödik. Nagyon örültem, mikor Rehn biztos úrtól azt hallottam, hogy ne hozzunk létre valamilyen új előszobát az Európai Unióba belépni kívánóknak, hanem közvetlenül engedjük be őket. De azon a tényen el kell gondolkodnunk, hogy a jövőbeli bővítést az európai polgároknak meg kell érteniük és támogatniuk kell. Ez fontos ahhoz, hogy az EU képes és kész legyen új tagállamokat befogadni, és hozzájárul ahhoz is, hogy a polgárok jobban bízzanak Európában. Tudjuk, hogy ez a bizalom most megingott. Azt is tudjuk, hogy Európa ki fog mászni ebből a válságból. Azok közé tartozom, akik hisznek az európai gondolatok és a közösségi intézmények erejében.
Az Európai Parlament által ma vizsgált bővítési stratégia célja az, hogy megszilárdítsa az EU belső erejét és kiszolgálja az európai polgárok vágyait. Ugyanaz történik most, ami Közép-Európa kapcsán 2004-ben történt.
Adam Bielan
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, a jelentéssel kapcsolatban a fő ellenvetésem az, hogy hiányzik belőle az Európai Unió keleti megnyitásának egyértelmű terve. Szeretnék rámutatni, hogy a Parlament nem túl konzisztens módon cselekedett ebben az ügyben. Tavaly elfogadtuk Michał Kamiński jelentését, ami arról szólt, hogy adjuk meg Ukrajnának a tagság egyértelmű lehetőségét. De a ma megvitatott dokumentum ehelyett inkább riasztó jel az Európai Uniós csatlakozás lehetőségét fontolgató országoknak, különösen legközelebbi szomszédunk, Ukrajna számára. A jelentés arról is beszél, hogy az EU bővítési kapacitása a további bővítés de facto akadálya. A természetes módon adódó tagjelölteknek, mint Ukrajna, a teljes tagság helyett egy kétes értékű alternatívát ajánlunk.
Geopolitikai érdekeinket figyelembe véve fontosnak kell tartanunk, hogy Ukrajnával a lehető legszorosabb együttműködést ápoljuk. Ebben a helyzetben jobb lenne Kijevnek az Európai Unióba vezető utat mutatni ahelyett, hogy a csatlakozás lehetőségét homályosabbá tesszük, és ezzel az országot Oroszország érdekkörébe toljuk át. Ez különösen igaz ma, amikor a Kreml egyre inkább fenyegeti Ukrajnát.
Gisela Kallenbach
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hadd mondjak én is köszönetet Elmar Broknak, aki jelentésében a csatlakozás folyamat jellegét helyezte előtérbe. A munkadokumentum és a jelentés végső formája között stratégiaváltást látok, ami nagyon helyénvaló és üdvözlendő.
A korábbi bővítések az egész közösség számára sikeresek voltak, még akkor is, ha egyes dolgok tekintetében jogos kritikák fogalmazódhatnak meg. Ez is rendjén való. A bővítési folyamat viszont még nem ért véget. Sok más felszólalóhoz hasonlóan én is szeretném megemlíteni, hogy a Nyugat-Balkánt nem tekinthetjük egy fehér foltnak Európa térképén, amit majd körülvesznek a tagállamok. Ezt saját érdekünkben is el kell kerülnünk. Egyértelmű és határozott bővítési stratégiára van szükség, nem olyanra, ami a körülményektől függően változik.
Az EU-nak megbízható partnernek kell lennie. Ez azt is jelenti, hogy készen kell állnunk saját szervezeteink reformjára is. Ha ez a szándék ma nincs meg egyértelműen, akkor kritikus önvizsgálatot kell kezdeni. Óvatlan és téves dolog lenne az euroszkepticizmus minden jelét a korábbi bővítések és a fáradtság számlájára írni. Gondoljuk át őszintén a helyzetet! Dolgozzunk a kiegyensúlyozott gazdasági, szociális és a környezetvédelmi fejlődésért, hozzuk mindenkinek a tudomására, hogy milyen gazdasági, kulturális és történelmi gazdagodáshoz vezet a bővítés. Mondjuk el az embereknek azt is, hogy mibe kerülne, ha újabb konfliktus lángolna fel határainknál vagy Európán belül.
Az egyértelmű célok és azok teljes, nyílt megvitatása bizalmat teremt. Az Unió azáltal is táplálhatja a belé vetett bizalmat, ha megtartja ígéreteit, és remélem, a jelentés elfogadásával ezt ma megtesszük.
Erik Meijer
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, a 2004-es és 2007-es bővítési hullámok után stagnálás következett. Horvátországnak 2011-ig kell várnia, Makedónia 2014 előtt nem léphet be, és a Nyugat-Balkán további öt országának még tovább kell várakoznia. Zajlanak a tárgyalások Törökországgal, de lehetséges, hogy az ország évtizedekig nem lehet az Európai Unió tagja.
Belépett minden, az egykori keleti blokk érdekkörébe tartozó ország, és úgy tűnik, az Európai Unió belefáradt a bővítésbe. A bővítésről és a szomszédságpolitikáról szóló vita mögött kétféle gondolkodásmód különbsége áll. Az egyik megközelítés szerint az Európai Unió világhatalom; szuperállam, ami fokozatosan egyre több, a tagállamait érintő döntést hoz meg. Ez a szuperállam a környező országokat befolyása alá akarja vonni, de anélkül, hogy egyenlő partnerré tenné őket és befolyást adna nekik a szervezeten belül. Azok az országok, amelyek nem hajtották végre a szükséges változtatásokat, vagy amelyek gazdasága túl gyenge, nem léphetnek be. Kívül kell tartani őket, de ugyanakkor be kell vonni őket az EU befolyása alá, anélkül, hogy szavuk lenne bármiben. Képviselőcsoportom visszataszítónak találja ezt a taktikát.
A másik megközelítés a különböző, de egyenrangú partnerek együttműködéséről szól. Az unió nyitott bármely olyan európai állam belépésére, amely ezt kéri, és teljesíti a feltételeket, például a demokrácia és az emberi jogok területén. Ez a fajta Unió nem kíván döntéseket ráerőszakolni a tagállamokra, hanem együttműködéssel próbálja megoldani a polgárok határokon átnyúló problémáit. Ez a fajta Unió a legalkalmasabb a feladatára, és ennek a legjobbak a hosszú távú túlélési esélyei.
Georgios Georgiou
Elnök úr, Elmar Brok valóban jó célokért dolgozott, és szeretnék köszönetet mondani a beszédéért, amiben nagyon hasznos dolgokat magyarázott el.
De dicséretes munkája dacára továbbra sem értem, hogy az Európai Unió miért akar megint átgondolatlanul új tagállamokat felvenni.
Milyen Unióba, milyen Európába lépnének be ezek az országok? A magas olajárak, a magas élelmiszerárak, a magas munkanélküliség Európájába - ha tetszik, a nyomor Európájába? Mit akarunk itt létrehozni? A szegénység nemzetközi hálózatát?
Ez nem lehet Európa érdeke. Úgy gondolom, hogy ez valaki más érdeke. Ne felejtsük el, hogy hogyan végződött az ír népszavazás, ami nem engedné az ilyen átgondolatlan bővítések véghezvitelét.
Irena Belohorská
(SK) Szeretnék köszönetet mondani az előadónak ezzel a fontos témával kapcsolatos munkájáért, amivel egy, a mai Európai Unió számára oly érzékeny kérdést kíván megoldani.
A 2004-es, 10 új tagállamot hozó bővítés, és a 2 új állam 2007-es belépése kétségtelenül sikeres volt, mind az Európai Unió, mind a belépő országok számára. Az Európai Unió versenyképessége és fontossága a nagyobb emberi és gazdasági potenciálnak köszönhetően megnőtt. De ennek dacára az is vitathatatlan, hogy a 12 új tagállam még mindig érzi a különbségeket maguk és a 15 régi tagállam között. Sokat beszélünk itt a diszkriminációról; nos, ennek a diszkriminációnak az érettség, a gazdasági vagy a szociális érettség hiánya az oka. De megdöbbent az a tény, hogy a bővítést hozzák fel érvként a Lisszaboni Szerződés ratifikálása mellett.
Hölgyeim és uraim, a Nizzai Szerződés halott. Olyan dokumentum, ami már a történelem része, és nem alkalmazható a mai politikai életben. Elvesztette funkcióját, hogy a 15 régi tagállam közötti szerződésként szolgáljon. Ma 27 tagállam van, ezért a Lisszaboni Szerződést ratifikálni kell, de nem a bővítés miatt. A bővítést egy külön, az Európai Unió és az új tagállam között köttetett bilaterális szerződéssel is végre lehet hajtani.
Charles Tannock
Elnök úr, az én hazám, az Egyesült Királyság az első bővítési körben, 1973-ban belépett három ország közé tartozik. Azóta pártom, a Brit Konzervatív Párt aktívan támogatta a bővítési folyamatot a jelenlegi huszonhetes taglétszám eléréséig.
A bővítés kiterjeszti az egységes piacot, és ezzel nagyobb lehetőségeket teremt a gazdasági növekedésre és a kereskedelemre. Új munkahelyeket teremt, és szociális stabilitást hoz amellett, hogy világszinten nagyobb súlyt kölcsönöz az EU-nak. A bővítés megszilárdítja az EU értékeit: a demokráciát, az emberi jogokat és a jogállamiságot az új tagállamokban, ahogy azt Spanyolország, Görögország és Portugália, a korábbi diktatúrák, illetve a Varsói Szerződés később belépett államai esetében láttuk.
Azoknak, akik nem szeretnék, ha az EU egyre intenzívebb integrációval járna, üzenem, hogy a bővítés elméletileg egy szélesebb kiterjedésű, lazább, rugalmasabb Európát hoz, és több vitát gerjeszt a fejlődés kívánatos irányáról. Sarkozy elnök úr hivatalban lévő elnökként felvetette a bővítés kérdését az ír népszavazás eredménye után elakadt Lisszaboni Szerződéssel összefüggésben. Sarkozy úr szerint a következő bővítés, Horvátország belépése a Lisszaboni Szerződés nélkül nem elképzelhető. Úgy gondolom, ezt hiba volt kimondani, és csak a Szerződés életben tartása érdekében hangzott el.
Meg vagyok róla győződve, hogy meg lehet találni a módját, hogy Horvátország a Lisszaboni Szerződés nélkül is belépjen az EU-ba. Sőt, a Szerződés más pontjait is biztosan megkísérlik majd végrehajtani annak ratifikációja nélkül. Az egyértelmű, hogy az európaiak kevésbé kívánnak az intézmények módosításaival foglalkozni, inkább azt várják, hogy az EU megtalálja a kapcsolatot a polgárokkal.
Személy szerint én támogatom a Nyugat-Balkán országainak felvételét és idővel Ukrajna, Moldova és remélhetőleg a demokratikus Fehéroroszország felvételét is. Ez kézzelfogható példája annak, hogy az EU miben lehet hasznára a polgárainak.
Hannes Swoboda
(DE) Elnök úr, először is hadd mondjak őszinte köszönetet Elmar Brocknak azért, hogy kész volt a konstruktív együttműködésre. Az üzenet elég egyértelmű: a bővítési folyamat nem szakad félbe, de mindannyiunknak még többet kell tennünk saját magunk védelmére. Ez áll azokra is, akik az Európai Unió tagjai, és azokra is, akik be szeretnének lépni. A jobb felkészülésbe természetesen beletartozik az intézményi reform és az Európai Unió megszilárdítása is. Azt már, gondolom, hozzá se kell tennem, hogy beletartozik a koppenhágai kritériumok feltétel nélküli elfogadása is, amiket alkalmazni kell és be kell tartatni, nem csak elméletben elfogadni.
Nagyon hálás vagyok Brok úrnak azért is, hogy elfogadta a Jan Marinus Wiersmával kidolgozott Fekete-Tengeri Unió ötletét, bár talán valamivel óvatosabb formában. A dolog lényege az, hogy egyértelmű jelzést kell adnunk Ukrajnának és a Fekete-tenger régiója többi országának, hogy a szomszédságpolitika segíti őket. Ezen országok megsegítésére az is fontos, hogy Törökország és Oroszország részese legyen az együttműködésnek. Értékelem a francia elnökség ötletét az unió a mediterrán térségért elgondolással, de a Fekete-tenger regióját sem szabad elhanyagolni. Az Európai Uniónak megfelelő együttműködési javaslatokkal kell előállnia ott is.
A Balkán országaival kapcsolatban nem sok javaslatot tartalmaz a Brok-jelentés. Ahogyan azt egyértelműen és pontosan kihangsúlyozta Brok úr, ezek feltételes ajánlatok. Azt az üzenetet semelyik országnak sem küldhetjük, hogy "Várj csak a reformmal, ráérünk". Nem. A reformokat gyorsítani kell, Horvátországban is, és természetesen más országokban is. Különösen akkor, amikor új kormány alakul, ahogy most Szerbiában történt, egyértelmű üzenetet kell küldenünk. A következőt kell közölnünk: "Azt szeretnénk, ha országuk minél hamarabb belépne az Európai Unióba, de a reformfolyamatnak nincsen alternatívája. Önöknek maguknak kell megcsinálniuk, és Európabarát stratégiát kell folytatniuk."
Az Unió a délkelet-európai, balkáni országok nélkül nem teljes, de a csatlakozáshoz szükséges munkát ezekben az országokban kell elvégezni, mégpedig a lehető leghamarabb, hogy együtt építhessük az új Európát.
István Szent-Iványi
(HU) Az EU eddigi története a folyamatos bővülés története, és ez a bővülés egyben az Európai Unió sikerének és vonzerejének legnyilvánvalóbb bizonyítéka is. Mégis egyre inkább érzékelhető a közvéleményben egyfajta bővítési fáradtság, bővítési apátia. Ez mindannyiunkat arra ösztönöz, hogy realistán foglalkozzunk a bővítés kérdésével.
A realizmus azonban nem jelenthet szkepticizmust. Nem jelentheti a bővítési folyamat leállítását, még kevésbé jelentheti új, teljesíthetetlen felvételi feltételek megfogalmazását, vagy a korábban vállalt kötelezettségek felmondását, hiszen ezzel a szavahihetőségünket is veszélyeztetnénk. Az ír referendum után alapvető, elemi érdekünk azt bizonyítani, hogy az Európai Unió továbbra is működik, és a bővítés továbbra is fontos és létező célkitűzés az Európai Unióban. Ez legalább annyira a tagállamok érdeke, mint a csatlakozni kívánó országoké. Köszönöm.
Konrad Szymański
(PL) Elnök úr, a tudományos zsargon átvette a főszerepet a politikától a bővítési stratégiában. A bővítési kapacitás elmélete csak egy sor ürügy, hogy egy teljesen önkényes és politikai hátterű döntéssel bezárjuk az unió kapuit a világ előtt. Ez egy rossz, káros döntés, mivel épp a bővítés adott nemzetközi súlyt az EU-nak és tette lehetővé, hogy az Európai Unió terjessze szociális, politikai és gazdasági modelljét.
Ha elfogadjuk ezt a jelentést, azzal negatív jelzést küldünk Kijevnek és Tbiliszinek és meggyengítjük az Európa-párti erőket ezekben az országokban. Lengyelországban és másutt a Szerződés nagyobb támogatása érdekében bejelentették, hogy az nélkülözhetetlen a bővítéshez. Emiatt még meglepőbb, hogy annak dacára, hogy elfogadtuk a Lisszaboni Szerződést, további szerződéses reformok kellenek a további bővítéshez.
Elmar, az előadásod jobb volt, mint a jelentésed, de egyvalamit mondj el nekem: hány reformszerződést kell elfogadni, mire készek leszünk Ukrajna felvételére?
Adamos Adamou
(EL) Elnök úr, én a bővítésről azt gondolom, hogy Európa népeinek joguk van csatlakozni az Európai Unióhoz, ha úgy kívánják, és megfelelnek a feltételeknek.
Ez az elv a török csatlakozással kapcsolatos véleményünk alapja is, ami kötődik a ciprusi helyzet megoldásához is. Ahhoz viszont ragaszkodunk, hogy Törökország az Európai Unióval szemben vállalt kötelezettségeinek betartása a csatlakozás előfeltétele.
Az Európai Uniónak is teljesítenie kell a vállalt kötelezettségeit, de Törökországnak teljes mértékben be kell tartania a nemzetközi jogot, az ENSZ-határozatokat és az európai jogot, ami előírja Ciprus megszállásának megszüntetését, a kikötők és repülőterek megnyitását a ciprusi hajók és repülőgépek előtt, és a Ciprus nemzetközi fórumokon és egyezményekben való részvételére vonatkozó vétójogról való lemondást.
Különösen most, az újonnan megválasztott elnök, Demetris Christofias kezdeményezése után, amikor annyit tesznek a két közösség vezetői a békéért, Törökország nem teheti meg, hogy akadályt gördít a ciprusi kérdés megoldása elé.
Gerard Batten
Elnök úr, a jelentés elismeri, hogy a bővítés nem volt teljes siker. Brok úr beismeri, hogy a jelenlegi EU-s politikák komoly átalakításának hiányában az EU belső kohézióját nagymértékben aláássa a bővítés.
Az EU olyan országokat engedett be, amelyekről pontosan tudta, hogy nem felelnek meg a belépési kritériumoknak; ilyen volt Románia és Bulgária. Ezt lehet, hogy még további kelet-európai országokkal és Törökországgal is megismétli.
Hatalmas megterhelést jelent több ország, például az Egyesült Királyság számára a folyamatos bővítés miatti ellenőrizetlen, korlátlan és általános bevándorlás.
Ez az Európai Unióval szembeni növekvő ellenségességnek csak az egyik oka. Brok úr megoldása az, hogy hatalmas propaganda-költségvetést adna arra, hogy győzzék meg az embereket a bővítés előnyeiről. Az igazi megoldás pedig az, hogy Nagy-Britannia lépjen ki az Európai Unióból és vegye vissza saját határainak ellenőrzését.
Philip Claeys
(NL) Rehn biztos úr az imént újra elmondta, hogy Törökország előtt egyértelmű út áll a csatlakozáshoz, és új feltételeket nem szabad kiszabni. Azt javaslom, hogy a biztos úr nézze meg figyelmesen az Eurobarometer felmérések eredményét. A török csatlakozást nem támogatják a polgárok. A politika és az emberek között folyamatosan egyre mélyül és szélesedik a szakadék. Az volt az ígéret, hogy a tárgyalásokat felfüggesztik, ha Törökország nyilvánvalóan nem teljesíti kötelezettségeit. Ezt az ígéretet nem tartották be. Aztán ott volt az az ígéret, hogy a tárgyalások majd a török reformok ütemének megfelelően haladnak. Ez sem így zajlik. A törökországi reformfolyamat gyakorlatilag leállt, és mégis: két hete úgy döntöttek, hogy a tárgyalásokon újabb fejezeteket nyitnak meg. A szavak és a tettek ellentétben állnak, és ez végzetes lehet az Európai Unió számára, ha nem áll be radikális változás a politikákban és a hozzáállásban.
Zbigniew Zaleski
(PL) Elnök úr, az Európai Unió már ma is nagyon nagy, de még mindig nem teljes. A kohézióhoz az egységes Európának közös értékeken kell alapulnia, és a lakosainak egymás iránti jóindulatán. A kitűzött célok eléréséhez: az erősebb gazdasághoz, a világpolitikában nagyobb befolyás megszerzéséhez, a demográfiai javulásokhoz, a jobb életminőséghez bizonyos feltételeknek teljesülnie kell. A Brok úr által felvetettek kapcsán: természetesen szükség van a nagyobb belső integrációra. Az Unió tagjainak is akarniuk kell a további bővítést, és persze a tagjelölt országoknak teljesíteniük kell a tagság kritériumait. A bővítés stratégiája egyszerű. Csak arról szól, hogy motiválni kell a tagjelölt országokat arra, hogy erőfeszítést tegyenek, együtt kell velük működni és támogatni kell őket különböző eszközök segítségével, egyebek között a szomszédságpolitikával.
Fontos számunkra Kelet, mert ott nagy olyan területek vannak, amik nem tagjai az Európai Uniónak, a valódi Európának. Az egyetlen lehetőség az, hogy megismerjük ezeket a keleti szomszédainkat és előkészítjük őket a jogi, gazdasági és szociális változásokra. Ebben nagyon fontos szerepe van a közös értékeknek, vagy legalább a közös értékek lehetőségének. Úgy gondolom, sőt, meg vagyok róla győződve, hogy a történelem legnagyobb társadalmi és politikai kísérletének, Európa egyesítésének komoly esélye van a sikerre.
Véronique De Keyser
(FR) Elnök úr, a belga festőnek, René Magritte-nak van egy híres festménye, ami egy pipát ábrázol, alatt felirattal: "ceci n'est pas une pipe", vagyis "ez nem egy pipa". Csodálatosan van megfestve, de pipázni nem lehet vele.
Elég hasonló a Brok-jelentés is. A címe dacára nem a bővítési stratégiát vázolja;nem stratégiáról vagy azokról a fő kérdésekről szól, amiket a polgárok feltesznek maguknak. Miért kell bővíteni az Európai Uniót? Milyen irányban? Mik a kockázatok és mik az előnyök? Brok úr a megszilárdításról beszél, egy védekező taktikáról. Némileg leegyszerűsítve, a bővítés egy szerződés Európa és a csatlakozni kívánó országok között. Az utóbbiaknak teljesíteniük kell a koppenhágai kritériumokat, és Európának pedig demonstrálnia kell, hogy kész befogadni az újonnan csatlakozókat.
És itt van a gond. A túlzottan korlátozó Nizzai Szerződés foglyaként Európa nem menekülhet, és nem kész a további bővítésre. Ennek megfelelően az európai intézmények válsága meg kell, hogy akadályozza a bővítést. Ezt gondolja sok európai polgár, és bizonyos pontig én is.
De óvatosnak kell lennünk: egy ambiciózus stratégia nélkül ez a szlogen veszélyes. Megnyitja a lehetőséget azok előtt, akik el akarják utasítani az új szerződést és be akarnak zárkózni, ki akarják zárni Törökországot vagy még a Balkán országait is. Lehetőséget ad egy csomó nacionalistának, hogy européernek tűnjenek. Nekik ez a szlogen csak álca: valójában nem akarnak ők se bővítést, se elmélyítést.
Be kell bizonyítanunk a polgároknak, hogy a bővítés több köre lehetőséget jelentett Európának, hangsúlyoznunk kell, hogy a multikulturalizmus áldás, és hogy a bevándorlás a demokratikus jövő. Túl kell jutnunk az intézmények válságán. Ez nem győzelem a balos euroszkeptikusoknak sem; inkább a tehetetlenség kínos jele, amiből mindenkinek csak baja származhat. A Brok-jelentés ezt a tehetetlenséget okosan, jól kezeli, és ehhez gratulálok, de sajnos a jelentés nem visz minket előrébb.
Inese Vaidere
(LV) Hölgyeim és uraim, az EU bővítésének eredményei pozitívak, ezért létfontosságú, hogy megteremtsük a további bővítés lehetőségét. Intézményeinknek és kormányainknak őszintén és teljeskörűen tájékoztatniuk kell a polgárokat a bővítés előnyeiről és kockázatairól. A polgároknak biztosnak kell lenniük abban, hogy a bővítés után nem kell majd aggódniuk a nyelvük, kultúrájuk, hitük és hagyományaik megőrzése és fejlesztése miatt, és abban is, hogy a szociális ellátás és értékeik sem kerülnek veszélybe. Ha a meglévő nemzetek otthon érzik magukat saját országaikban, kevésbé fognak félni a bevándorlástól, és az egész bővítési folyamatot pozitív színben fogják látni. Hallgatnunk kell a polgárokra, és párbeszédet kell kezdeményeznünk. Támogatom a potenciális tagállamokkal zajló többféle együttműködést. Ez nem csak az Európai Unió integrációs kapacitásához való őszintébb hozzáállást eredményez - amit a jelentés sikeresen definiált - hanem egyértelmű menetrendet állít fel a partnereink számára is. Köszönöm a figyelmet.
Doris Pack
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Unió nem lehet más országok megbízható, stabil globális partnere, ha nem marad cselekvőképes és nem követ egy kifinomult, az egyes országok konkrét igényeinek megfelelő stratégiát. Nem vehetjük fel minden szomszédunkat, és ezért kötelességünk nekik vonzó alternatívát nyújtani a tagságra.
Olyan hatékony szomszédságpolitikára van szükség, ami méltó erre a névre. Ennek a megközelítésnek a példái az oktatási rendszer és a kulturális és az ifjúsági programok megnyitása és egy különleges gazdasági térség létrehozása. A Brok úr kiváló jelentésében felsorolt lehetőségeket a lehető leghamarabb teljes mértékben ki kell fejleszteni, ki kell dolgozni. Csak így lehet biztosítani a szomszédos országokban a stabilitást, a békét, az emberi jogok tiszteletben tartását és a gazdasági reformokat.
A helyzet azonban a Nyugat-Balkán országaiban más; ott már jó ideje megvan a csatlakozás egyértelmű lehetősége. Csak egy pillantást kell vetni a térképre, és egyértelműen látszik, hogy ez a terület szinte az Európai Unió szívében van, jóformán körülveszik a tagállamok. A térségre vonatkozó politikánk logikus lépésekre épül. Egy országgal már zajlanak a csatlakozási tárgyalások, mások pedig aláírták a stabilizációs és társulási megállapodásokat az EU-val - igazság szerint ezt Koszovó kivételével minden ország megtette. Az ottani politikai tevékenységünk a külpolitikai szavahihetőségünk fokmérője és az EU tartós békéjének és stabilitásának záloga.
Nem szeretem, hogy Törökországot és Horvátországot mindig egy kalap alá veszik. Egész mások a viszonyok és más a háttér a két országban, ezt mindenkinek számításba kell vennie. Horvátország az első nyugat-balkáni ország, amelynek 2009-ben lezárulhatnak a csatlakozási tárgyalásai. Az EU-nak fel kell gyorsítania Horvátország csatlakozását, ezzel is jelezve Makedónia, Albánia, Montenegró, Bosznia és Hercegovina, Szerbia és Koszovó felé, hogy a tagsághoz elengedhetetlen és sokszor fájdalmas társadalmi, igazságügyi és gazdasági reformokat megéri végrehajtani.
Az ezen országok jövőbeni csatlakozásáért való felelősségvállalás elsősorban saját politikusaik feladata, akik saját választóik felé elszámoltathatóak.
Libor Rouček
(CS) Hölgyeim és uraim, az előadó, a Tanács és a Bizottság véleménye szerint a korábbi bővítések általában nagy sikernek mondhatóak. Ezzel az értékeléssel teljes mértékben egyetértek. Ezt példázza saját hazám, a Cseh Köztársaság esete is. Hatalmas előrelépést jelentett számára a tagság, és gyorsan zárkózik fel a gazdaságilag fejlettebb országokhoz. Ennek dacára vannak olyan emberek az országban, Klaus elnökkel az élen, akik folyton kételyeiknek adnak hangot az EU-tagsággal kapcsolatban, és az egész EU létezésének indokoltságát is kétségbe vonják. A szomszédos Ausztriában hasonló véleményeket lehet hallani. Habár a bővítés 150 000 munkahelyet teremtett a nyolcmilliós országban, az osztrákoknak csak 28%-a tartja az ország Európai Uniós tagságát pozitív dolognak. Ezért szeretném külön kommentálni Elmar Brok jelentésének egyik aspektusát: azt, hogy átfogó kommunikációs stratégiára van szükség a polgárok bővítésről való tájékoztatására, amely segítségével ismertetjük a bővítés előnyeit és esetleges jövőbeli hátrányait. Véleményem szerint ez a legfontosabb kérdés a Lisszaboni Szerződés ratifikálása után és azután, hogy be kell tartani az ígéreteinket, különösen a nyugat-balkáni országoknak 2003-ban Solunban tett ígéretet.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Elnök úr, a bővítési stratégiáról szóló jelentés hivatkozik a Római Szerződés egyik pontjára, amely szerint "bármely európai ország kérheti felvételét a Közösségbe". Bizonyos elégedettséggel fogadjuk a keleti partnerségre vonatkozó lengyel és svéd kezdeményezés elfogadására mutató jeleket; ilyen a keleti szomszédokkal, köztük Ukrajnával és Fehéroroszországgal kezdeményezendő megerősített együttműködés. Azt nem szabad elfelejteni, hogy Ukrajna teljes jogú tagságot vár. A francia elnökség prioritásainak tudatában - az Unió déli szomszédaival ápolt viszonyra kívánnak koncentrálni - a külpolitika komoly aszimmetriájának megelőzésére meg kell erősítenünk a keleti partnerséget is. Ennek egyik eszköze lehet egy EU-keleti parlamenti ülés, az ún. Euronest bevezetése. Egy ilyen javaslat megerősítené a keleti szomszédainknak közösségi törekvéseikhez kapcsolódóan küldött jelzéseket. Hangsúlyozom, keleti szomszédaink uniós törekvéseit nem szabad elnyomni, vagy a Lisszaboni Szerződéshez kötni, ahogy azt egyes vezető európai politikusok teszik.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Elnök úr, szeretnék gratulálni Brok úrnak a jelentéséhez, amiben sok fontos igazság szerepel. Személy szerint én nem vagyok túl optimista az újabb bővítés lehetőségével kapcsolatban, legalábbis a közeljövő tekintetében nem, Horvátország felvételét kivéve. Azt viszont mindenképpen szeretnénk, ha környezetünk politikai és gazdasági stabilitásban élhetne. Azt szeretnénk, ha béke és prosperitás honolna a környező országokban. Azt szeretnénk, ha a minket körülvevő világ nagyon egészséges lenne.
Ahogy Elmar Brok is írja, ennek egyik eszköze az európai szomszédságpolitika. De az európai szomszédságpolitika nem teremt partnerséget egy közös vállalkozás keretein belül. Az az Unió kétoldalú kapcsolataira épül, és véleményem szerint ez a gyengesége. Ezért olyasmit kell létrehoznunk, ami több az egyszerű szomszédságnál, de nem teljes tagság. A javaslatom, egy európai Nemzetközösség létrehozása erről szól: ez egy szorosabb együttműködés, egy államhálózat az Európai Unió határain, amelynek tagjai európai megközelítést alkalmaznak.
Ez növelné a biztonságot és megnövelné az Európai Unió nemzetközi presztízsét. Ez a bővítés alternatívája lehet, és lehetővé teheti, hogy az érintett szomszédos államokban megnöveljük befolyásunkat akkor, amikor nyilvánvalóan van bizonyos ellenkezés az Unió további bővítésével szemben.
Végezetül, azt is hozzá szeretném tenni, hogy, habár ez a javaslat nagyon nagyratörőnek tűnhet, úgy gondolom, hogy az Európai Uniónak végre meg kell növelnie presztízsét és ki kell terjesztenie befolyását, ennek pedig az egyik módja az általam vázolt megoldás.
Adrian Severin
Elnök úr, a célok meghatározása nélkül nem lehet stratégiát építeni. Az Európai Unió célja nem egyértelmű a bővítési politikában, és ezt az akadályt egyetlen előadó sem tudná legyőzni. Ez a jelentés ennek a tisztázatlan helyzetnek az áldozata lett.
A kötelességünk és végső célunk az, hogy biztosítsuk polgáraink biztonságát. A polgárok védtelennek érzik magukat. Megvédésükhöz az Európai Uniónak hatalomra van szüksége. Ahhoz, hogy ezt a mai globalizált világban megszerezze, az Európai Uniónak bővítésre és belső reformra is szüksége van. Mivel nem értettük meg a polgárokkal, hogy a jelenlegi jogaik nem fenntarthatóak, azt gondolják, hogy megtarthatják őket, ha ellenzik a bővítést és a reformot is. Ilyen körülmények között veszélybe kerül az Európai Unió jövője.
A bővítés nem a csatlakozni kívánó országoknak tett engedmény. Egyes országoknak, például Ukrajnának, Szerbiának, Moldovának és Törökországnak vannak más lehetőségei - lehet, hogy ezek rosszabbak, mint az EU, de lehetőségek. Ezen országokban versenyhelyzetben vagyunk. Ezen országok egyes belső problémáit jobban meg lehet oldani, ha az Európai Unió tagjaivá válnak. Ha nem kínálunk nekik lehetőségeket, akkor nem nyújtunk védelmet a saját polgárainknak.
Nem a csatlakozni kívánó országok vagy az új tagállamok az emészthetetlen falatok: a mi emésztőrendszerünk túl lassú. Vagy hamar szerzünk rá valami jó gyógyszert, vagy hosszú ideig éhezni fogunk.
Anna Ibrisagic
(SV) Elnök úr, biztos úr, úgy gondolom, joggal jelenthetjük ki, hogy a bővítés sikeres volt. Örömmel hallom, hogy azok a vállalások, az EU-tagság lehetőségéről szóló kijelentések, amiket bizonyos országok felé tettünk, továbbra is érvényesek. De az viszont igen aggasztó, hogy minden alkalommal, amikor a bővítés kerül szóba, egyre hűvösebb a hangulat. Egyre többet beszélnek a "megfelelőségről", a "abszorpciós kapacitásról", a "politikai megszilárdulásról", a "társadalmi és gazdasági kohézióról". Ez mind nem úgy hangzik, mintha a céljainkról beszélnénk, hanem inkább úgy, mintha igyekeznénk nem elkötelezni magunkat az esetleges jövőbeli bővítés mellett. Egyre többet emlegetik, hogy a hazai közvélemény belefáradt a bővítésbe, de ezellen nem tesznek eleget.
Az nem véletlen, hogy az Európai integrációt Németország és Franciaország indította be; két olyan ország, amelyek évszázadokon át háborúztak egymás ellen. Nem véletlen, hogy éppen Franciaország és Németország vezetőinek volt nagy terve a jövőről. Megértették, hogy az Európai Unió elsősorban a béke és a biztonság érdekében szükséges, és csak másodsorban gazdasági szervezet. Ez az a fajta történelmi előrelátás és vezetői szerepvállalás, amit kollégáimtól várnék, és amit hiányolok. Ezért értékelem Rehn biztos úr szavait: nem szabad a belépni vágyó országokat a tagság valamiféle előszobájára korlátozni, és a bővítésnek mindenképpen van jövője. Ezekért a mondatokért különösen hálás vagyok a biztos úrnak.
Vural Öger
(DE) Elnök úr, véleményem szerint az európai bővítési politika hatalmas sikertörténet. Ötven év alatt az EU békés, demokratikus és gazdaságilag sikeres kontinenst csinált Európából. Az EU bővítési stratégiájáról szóló jelentésben felfigyeltem arra, hogy az tárgyalja az EU és a csatlakozás semmilyen reális lehetőségével nem rendelkező országok kapcsolatát is.
Komoly gondokat okoz az, ha így összemossuk a bővítési stratégiát és az európai szomszédságpolitikát. A jelentés sok fontos kérdéssel foglalkozik és sok mindenben igazat adok szerzőjének, ezek egy része a szomszédságpolitikával foglalkozó jelentésekre tartozik, nem a bővítési jelentésre. Itt például az unió a mediterrán térségért és a Fekete-tengeri Unió kérdésére gondolok. Az EU bővítési politikáját mindig külön kell választani az európai szomszédságpolitikától. Sajnos ez a jelentés azonban tartalmaz néhány olyan homályos, nehezen értelmezhető kijelentést, amelyek sokféle értelmezésre adnak lehetőséget.
Francisco José Millán Mon
(ES) Elnök úr, a Brok-jelentés az Európai Unió egyik legnagyobb sikertörténetével foglalkozik: a bővítési folyamattal. Ha megengedi, három megjegyzést tennék.
Először is, a bővítés megmutatta, hogy az Unió képes a változásra. Az integráció vágya erős ösztönző erőnek bizonyult sok országban a hatalmas politikai és gazdasági változások mellett. Ezek az országok az Unió tagjaivá váltak, ami előnyös saját maguk és a meglévő tagállamok számára is. Az ötödik bővítés ennek a sikernek a legújabb bizonyítéka.
Másodszor, támogatom a Bizottság hármas jelszavát, ami a Brok-jelentésben is tetten érhető: feltételesség, megszilárdítás, kommunikáció. Támogatom azt is, hogy az Unió növelje meg integrációs kapacitását. A bővítéshez az EU-nak képesnek kell lennie befogadni az új államokat és megfelelően tovább működni velük együtt. Ehhez bizonyos intézményi reformokra van szükség, és ezen kívül például a pénzügyi erőforrások biztosítására. A bővítés nem veszélyeztetheti az Unió közös politikáit vagy céljait. Ezen kívül támogatom egy nagyratörő kommunikációs politika kialakítását is, ami sajnos egyelőre hiányzik az Unióban. Tény, hogy nem sikerült a lakossággal megértetni a bővítés előnyeit.
Végül, a Brok-jelentés beszél egy, a belépésre jelenleg nem alkalmas keleti országok számára létrehozandó szervezetről is. Ahogy a jelentés 19. bekezdése mondja, egy ilyen terület a közös politikákra épülne, például a jogállamiság, a demokrácia, az oktatás és a migráció területén. Véleményem szerint sok ilyen közös politikát nem csak keleti szomszédainknál kellene bevezetni, hanem a Földközi-tenger partján fekvő országokban is. Ez utóbbiak már ötven éve igen szoros kapcsolatban vannak az Európai Unióval. Az európai szomszédságpolitika és az úgynevezett barcelonai folyamat - mostanra unió a mediterrán térségért - feladata az, hogy biztosítsa, hogy a Földközi-tenger déli partján fekvő országok ne érezzék úgy, hogy másodrangú félként kezelik őket.
Luis Yañez-Barnuevo García
(ES) Elnök úr, egy technikai megjegyzéssel kezdem: egy egyperces felszólalásban nincs idő a finom árnyalatokra, úgyhogy most csak a magam nevében beszélek.
A bővítés nem minden esetben volt sikeres. A 2004-ben csatlakozott országok közül négyben vagy ötben a politikai elit véleményem szerint nem értette meg, vagy nem tette magáévá az európai politikákat és a közösségi vívmányokat. Az Egyesült Államokkal való kapcsolatokat helyezik előtérbe és nagyobb hangsúlyt fektetnek a NATO-ra, mint a valódi, erős Európai Uniós integrációra.
A Lisszaboni Szerződés hatályba lépéséig nem lehet semmilyen további bővítés.
A jelenlegi tárgyalásokat folytatni kell, de meg vagyok győződve róla, hogy a tárgyalásokat a Lisszaboni Szerződés ratifikálásáig nem szabad lezárni.
Végül, nem szabad hagynunk, hogy azok az országok, amelyek tovább akarnak lépni, ezt az euroszkeptikus, nacionalista vagy saját szuverenitásukat az integráció fölé helyező országok miatt ne tehessék meg.
Hubert Pirker
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Brok-jelentéssel az Európai Parlament megmutatja, hogy tanult a legutóbbi nagy bővítési hullámból, amelynek során 12 új tagállam lépett be az Unióba. A Parlament összefoglalta a bővítésből származó problémákat és annak minden, az új és régi tagállamokban jelentkező előnyét is.
De a legfontosabb dolog a megfelelő következtetések levonása, és erre sor is került, különösen két, véleményem szerint nagyon fontos területen. Először is, bármiféle jövőbeli bővítés előtt meg kell vizsgálnunk az Európai Unió abszorpciós (tagfelvételi) kapacitását, másodszor pedig, a tagjelölt országoknak valóban teljesíteniük kell minden feltételt.
Az Európai Unió abszorpciós kapacitásával kapcsolatban fontos például az az elv, hogy az új belépők nem sodorhatják veszélybe az európai integrációt. Ez alatt azt értem, hogy az új tagállamok felvételére akkor kerülhet sor, ha az erősíti, és nem gyengíteni az Unió fejlődésének ütemét és a céljainak eléréséért folyó munkát. Az Unió intézményi kereteit a bővítés előtt meg kell szilárdítani. Szükség van egy új szerződésre, legyen az a Lisszaboni Szerződés vagy valamilyen más megfelelő szerződés, és a bővítés nem lehet túl drága az Európai Unió számára, máskülönben veszélyeztetné az integrációt.
A fő célunk a folyamatos fejlődés. A további országok felvételét nem szabad eleve elvetnünk, de mindent a szabályoknak és a megszabott feltételeknek megfelelően kell csinálni.
Roberta Alma Anastase
(RO) Az Európai Unió nemzetközi szerepének megerősítése nem lehetséges a XXI. századi globális körülményekhez való folyamatos alkalmazkodás nélkül.
A geopolitika szempontjából a bővítés nagyon fontos elem, és az eddigi bővítések, beleértve 2007-est is, egyértelműen hasznosnak bizonyultak. Ezért ezt a folyamatot mindenképpen folytatni kell, és örömmel láttam, hogy a jelentés újra megerősíti határozott kötelezettségvállalásunkat a Nyugat-Balkán országai felé.
De az sem kevésbé fontos, hogy egyértelmű európai perspektívát teremtsünk a szomszédságpolitika partnerei számára is, beleértve a Moldovai Köztársaságot is.
Hadd emlékeztessem önöket arra, hogy olyan európai országokról van szó, amelyek már kimondták, hogy az európai integráció a céljuk, és a Római Szerződés egyértelműen kimondja, hogy bármely olyan európai állam kérheti felvételét a közösségbe, amely teljesíti a koppenhágai kritériumokat.
Azt kérem a Bizottságtól és a Tanácstól, hogy...
(Az elnök elveszi a beszélőtől a szót.)
Ioan Mircea Paşcu
Elnök úr, a Lisszaboni Szerződés ír leszavazása váratlan lehetőséget adott a bővítés ellenzőinek: azt mondhatják, hogy az EU nem vehet fel új tagokat, mert egyszerűen nincs rá módja. Szigorúan jogilag nézve ez persze igaz is, de ugyanakkor egyértelmű különbséget kell tennünk a Lisszaboni Szerződés és a bővítés között. Először is azért, mert a Szerződés nem is a bővítés miatt született meg, hanem azért, hogy azáltal alkalmazkodjon a globalizációhoz az EU, és másodszor pedig azért, mert a bővítés politikai kérdés, nem jogi.
A bővítés az Unió erejét, vonzó mivoltát és abszorpciós kapacitását mutatja - ez mind olyasmi, amire büszkék vagyunk. Ezért a Lisszaboni Szerződés ratifikálására irányuló erőfeszítésekkel egy időben folytatódnia kell a bővítéshez kapcsolódó stratégiai tervezésnek, valós tárgyalásoknak és új kezdeményezéseknek.
Andrew Duff
Elnök úr, Jouyet úr el tudná mondani, hogy miért áll fenn a francia parlamentben az a különös helyzet, hogy a török csatlakozásról népszavazást kell kiírni? Nem gondolja, hogy teljesen elhibázott dolog ilyen populista eszközt használni egy nemzetközi szerződés ratifikálására?
Nicolae Vlad Popa
(RO) A bővítés az Európai Unió egyik legerősebb politikai eszközének bizonyult, ami az Unió stratégiai céljait, a stabilitást, a biztonságot és a konfliktusmegelőzést szolgálja. Ez hozzájárult a nagyobb jóléthez, a növekedési lehetőségek javulásához, és a létfontosságú szállítási és energiaimport-folyosók fenntartásához is.
Az Európai Unió bővítési politikája sikeres volt az Európai Unió és egész Európa szempontjából is. Így aztán fontos, hogy fenntartsuk a nyitott ajtók politikáját a jelenlegi és esetleges jövőbeli tagjelölt országok felé is. Természetesen ezt a megszabott feltételek teljesítésétől és kötelezettségek vállalásától kell függővé tenni.
De a bővítés folytatásához kell egy olyan megoldás is, amelynek révén életbe léphet a Lisszaboni Szerződés.
Monika Beňová
(SK) Többen a bővítésbe való belefáradást, a válságot és a megszilárdítás szükségességét emlegették. Ezek nyomasztó szavak és gondolatok, amik tehetetlenséget és a felsőbbrendűség ábrándját mutatják, nem azt, hogy képesek lennénk aktívan tenni az egységes Európa jövőképének megvalósításáért.
A megszilárdítás nem a legutóbbi két bővítési körben csatlakozott országok problémája. Főleg a régi tagállamok problémája. Önvizsgálatot kellene tartaniuk, hogy miért van szükségük megszilárdításra. A bővítésbe belefáradást illetően: mi szenvedünk a bénítóan sok ellentmondó nézettől és állásponttól, nem a csatlakozni kívánó országok, amelyek készek minden előírásnak és feltételnek megfelelni.
A Törökországgal kapcsolatos hozzáállásunk kifejezetten tragikomikus. Ma még azt sem lehet tudni, hogy a koppenhágai kritériumok teljesülése esetén hajlandóak vagyunk-e befogadni Törökországot ebbe az elitklubba, úgyhogy...
(Az elnök félbeszakítja a beszélőt.)
Marios Matsakis
Elnök úr! Megnyugtató hallani, hogy a francia miniszter úr lényegében azt állítja, hogy Törökországnak ahhoz, hogy bebizonyítsa, szándékában áll európai törekvéseit folytatni, normalizálnia kell kapcsolatát Ciprussal.
Valóban hihetetlen és minden logikát nélkülöz, hogy az EU folytatja a csatlakozási tárgyalásokat egy olyan országgal, amely továbbra sem ismeri el az EU egyik tagállamát, és továbbra is megszállás alatt tartja ennek az országnak egy részét. Megértem, hogy a jutalmazás és büntetés politikáját kell alkalmazni egy olyan ország esetében, ahol a demokráciát folyamatosan támadja saját hadserege, de a türelmünknek és a toleranciánknak is határa van.
Ott voltunk a közösségek közötti tárgyalásokon Cipruson. Ideje, hogy a Bizottság és a Tanács komolyan kifejezésre juttassa annak szükségességét, hogy Törökország jóindulatot mutasson - nemcsak Ciprus, hanem az egész EU felé - azáltal, hogy sürgősen kivonja megszálló csapatait Ciprusról, és haladéktalanul végrehajtja az Ankarai Jegyzőkönyvben foglaltakat. Ezek a lépések kétségkívül katalizálnák a ciprusi probléma megoldását.
(Az elnök kikapcsolja a beszélő mikrofonját.)
Elnök
Azt mondják, hogy kifutunk az időből, így másnak már nem adhatunk szót.
Felhívnám figyelmüket, hogy akik jelezték felszólalási szándékukat, interpellációjukat benyújthatják írásban, így azok bekerülnek az ülés jegyzőkönyvébe.
