Az EKB 2008. évi éves jelentése - Az euróövezetre és az államháztartásra vonatkozó 2009-es éves beszámolóról szóló jelentés (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont az alábbiakkal kapcsolatos együttes vita:
Scicluna úr jelentése a Gazdasági és Monetáris Bizottság részéről az EKB 2008. évi éves jelentéséről és
Giegold úr jelentése a Gazdasági és Monetáris Bizottság részéről az euróövezetre és az államháztartásra vonatkozó 2009-es éves beszámolóról szóló jelentésről -.
Edward Scicluna
előadó. - Elnök úr! Az EKB, mint a pénzügyi és árstabilitás őre, megalakulása óta még egyszer sem állt akkora kihívás előtt, mint az elmúlt két évben. Az EKB 2008. évi éves jelentéséről szóló jelentésem ugyanezt tükrözi.
A jelentés hangsúlyosan tárgyalja az EKB válságra adott válaszait, a kivonulási stratégiára tett javaslatait, az eurózónán belül tapasztalható növekvő egyenlőtlenségeket, az EU pénzügyi struktúrájának reformját, végül pedig az intézmény irányításával és elszámoltathatóságával kapcsolatos kérdéseket. Remélem, hogy sikerült megtalálni a megfelelő egyensúlyt.
A pénzügyi és gazdasági válság következtében a világgazdaságban olyan visszaesés következett be, amelyre az 1930-as évek óta nem volt példa. Ezt megelőzően Európa-szerte a gazdasági fellendülés viszonylag jótékony időszakát élvezhettük, ezután azonban nem szimulált modell, hanem valós időben zajló, fájdalmasan valóságos következményekkel járó válság tette próbára a tagállamok többségének stressztűrő képességét. 2008-ban a GDP-növekedés mindössze 0,7% volt, amit 2009-ben 4%-os visszaesés követett. Közben az Európai Unió tagállamai 2010-re és 2011-re a növekedés visszatérésének hosszan elhúzódó, egyenlőtlen folyamatát prognosztizálták.
A tagállamok többsége növekvő költségvetési hiánnyal és államadóssággal áll szemben. A Bizottság 2009. őszi gazdasági előrejelzése 6,4%-os átlagos költségvetési hiánnyal és 78,2%-os átlagos államadóssággal számol az euróövezetben, és ezek a számok 2010-ben várhatóan tovább fognak emelkedni. Több évbe telik, amíg a pénzügyi és gazdasági válság által eredményezett értékek visszatérhetnek a válság előtti szintekre.
Úgy vélem, hogy az EKB meglehetősen jól reagált a válságra. Az EKB elsődleges feladata az árstabilitás fenntartása. Bár 2008 júniusában és júliusában 4%-os csúcsértéket elérve az infláció jócskán meghaladta az EKB által meghatározott felső határértéket, azóta ismét csökkent. A hitelezés fellendítése és az európai gazdaság beindítása reményében az EKB folyamatos kamatlábcsökkentéseket hajtott végre, míg a 2008. júniusi 4,25%-os csúcsértékről 2009 májusában a jelenlegi 1%-os értékre csökkent a kamatláb.
Az EKB másik szerepe a válság alatt a likviditásnyújtás bővítése volt, amelyet nem hagyományos intézkedések útján hajtott végre. Nem kétséges, hogy az életmentő pénzügyi műveletek nélkül az európai polgárok megtakarítási- és nyugdíjszámláit vezető pénzintézetek egész sora omlott volna össze.
Természetesen az is igaz, hogy az EKB kamatvágásai nem voltak olyan drasztikusak, mint mondjuk a Federal Reserve (az Egyesült Államok Szövetségi Tartalékrendszere) vagy a Bank of England által végrehajtott csökkentések.
Hasonlóképpen, bár az EKB robusztus készpénzinjekciói számos intézetet mentettek meg az összeomlástól, a valóságban sok bank nem adta tovább a többletlikviditást ügyfelei felé, ami különösen a kis- és középvállalkozásokat érintette hátrányosan, pedig a gazdasági kilábalás rájuk épül. Ehelyett számos bank jobbára saját pozíciójának megerősítésére használta fel a likviditást. A nagyközönség jogos felháborodására, sok intézménynél ez még prémiumfizetésre is lehetőséget biztosított.
Nem tehetem meg, hogy ne utaljak legalább néhány szó erejéig a fennálló fiskális egyenlőtlenségekre adandó politikai válaszokra is. Ezt a témát rengeteg félreértés övezi, pedig gyors és határozott fellépést igényel. Bővebb kifejtését azonban inkább rábíznám itteni kollégáimra.
A korábbi előadókhoz hasonlóan, magam is úgy látom, hogy a Parlament és az EKB között építő jellegű, pozitív irányba fejlődő párbeszéd alakult ki. Erre lehet építeni. Úgy vélem, a Parlamentnek nagyobb szerepet kellene játszania az EKB igazgatósági tagjainak - többek között az EKB következő elnökének - kinevezésében, s ezt megtehetjük egy hasonló eljárással, mint amit nemrégiben vezettünk be a központi bank új alelnökének kinevezésére.
Az EKB az Európai Parlamenten keresztül számoltatható el Európa polgárai felé. Meg kell erősítenünk ezt az elszámoltathatóságot. A válság mindenekelőtt bizonyította azt, hogy a szabályozatlanul hagyott piacok nem mindig képesek önkorrekcióra, és rendszerszintű kockázatoknak vannak kitéve. Ezért fontos, hogy támogassuk és maradéktalanul végrehajtsuk az EU pénzügyi struktúrájával kapcsolatos reformokat, különös tekintettel az Európai Rendszerkockázati Testület létrehozására, amelynek célja, hogy a pénzügyi piacokon lévő rendszerszintű kockázatokról és egyensúlyhiányról korai figyelmeztetéseket adó felügyeleti szervként működjön.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Sven Giegold
előadó. - (DE) Elnök úr! Az euróövezetre és az államháztartásra vonatkozó 2009-es éves beszámolóról szóló jelentés egy olyan időszakban készült, amikor az euróövezet óriási kihívásokkal nézett szembe, és ennek az időszaknak még nincs vége.
A gazdasági helyzet rendkívül aggasztó az európai polgárok és mindannyiunk szempontjából. Ezúttal a Gazdasági és Monetáris Bizottság nagy többséggel, kitűnő együttműködő készségről tanúbizonyságot téve fogadta el a jelentést. Jelentésem ismertetése során erre a háttérre szeretnék hivatkozni. Egyrészt teljesen egyértelműen kiderül mind a Bizottság idevágó javaslatából, mind az ajánlásokból, amelyeket a Parlament és a Gazdasági és Monetáris Bizottság terjeszt elő a mai plenáris ülésen, hogy a gazdasági helyzetet stabilizálni kell. Másfelől a válság - amely valamelyest stabilizálódott most, hogy a növekedési adatok kissé javultak - belépett az óriási államháztartási hiánnyal jellemezhető második fázisába. Ezt az árat kell megfizetnünk azért, hogy ki tudjunk lábalni a válságból. A jelentés üzenete ebből a szempontból egyértelmű. A lehető legsürgősebben vissza kell térnünk a Stabilitási és Növekedési Paktum által kijelölt útra. Ekkora adósságot nem hagyhatunk rá gyermekeinkre és unokáinkra.
Ugyanakkor a jelentés egyértelműen rámutat arra is, hogy a Stabilitási és Növekedési Paktum szabályai nem elegendőek. Hiányoznak a koordináció fejlesztésére irányuló megfelelő intézkedések az euróövezetben. Nagyon fontos lenne feloldani az euróövezetben fennálló egyensúlyhiányokat, valamint erősíteni a költségvetési és adóügyi politikák koordinációját.
Óriási kihívással állnak szemben e területek vezetői az euróövezetben, mert nekik kell felelősségteljes megoldást találniuk ezekre a problémákra. Ez azt jelenti, hogy szó sem lehet többet arról, hogy az egyes országok saját egyéni privilégiumaikhoz ragaszkodjanak saját kis helyi politikáik mentén. Főként a Bizottságnak, de az euróövezet valamennyi országának is vállalnia kell azt a hatalmas felelősséget, hogy bevezesse a szükséges intézkedéseket a helyzet kezelésére. Szeretném röviden összefoglalni javaslatainkat ezzel az üggyel kapcsolatban.
Először, hathatós eszközöket kell biztosítani a gazdasági koordinációhoz. Másodszor, véget kell vetni az euróövezet véges erőforrásokon nyugvó strukturális függőségének. Nem engedhetjük, hogy a legközelebbi olaj- vagy energiaár-emelkedés - ami máris folyamatban van - újra recesszióba sodorjon bennünket. Harmadszor, életbevágó, hogy a válságot követően megvalósuljon a pénzügyi piacok eredményes szabályozása. Sajnos azonban már most azt látjuk, hogy egyes tagállamok igyekeznek elérni, hogy még csak ne is születhessenek ésszerű javaslatok a központi hatóságok, például a felügyeleti szervek részéről. Negyedszer, elfogadhatatlan, hogy egy ilyen válság alatt, mint a mostani, ne a társadalmi kohézió célja legyen a középpontban - ez ellentétes az Európai Unió értékeivel. Egyes tagállamoktól ugyanis azt várják el, hogy abszurd kamatlábakkal próbálják meg finanszírozni adósságaikat. Azért szólítunk fel a jelentésben az eurókötvények és egyéb hasonló intézkedések bevezetésére, hogy szolidaritásunkkal segítsünk a gyengébb tagállamokon. Még ennél is fontosabb, hogy a fiskális politika szükséges korrekcióit ne a tömeges vásárlóerő rovására hajtsák végre. Ahhoz, hogy előrelépést érjünk el ezen a téren, a legkézenfekvőbb megoldást egy eredményes adóügyi együttműködés jelentené.
Itt az ideje, hogy a Bizottság végre javaslatot nyújtson be a közös konszolidált társasági adóalappal kapcsolatban. A jelentés ezenkívül felszólít arra, hogy vezessük be az országonkénti jelentéstételt a vállalati jövedelmekről. Kérjük, hogy terjesszenek elő egy ennek megfelelő javaslatot. Az általános cél az, hogy ne az adóverseny, hanem az adóügyi együttműködés elve legyen az elsődleges, különös tekintettel a Monti úr által elért eredményekre és a belső piac felélénkítésére. Olyan tényleges javaslatokat várunk Önöktől, amelyek biztosítják, hogy ne még jobban eladósodva kerüljünk ki ebből a válságból. A tagállamok közötti szoros gazdasági együttműködés segíthet abban, hogy adósságok helyett egy olyan euróövezetet hagyjunk gyermekeinkre, ahol az országok együttműködnek, és nem egymást próbálják meggyengíteni versengésükkel.
Jean-Claude Trichet
az Európai Központi Bank elnöke. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Örülök, hogy ma alkalmam lesz megvitatni Önökkel az EKB 2008. évi éves jelentésével kapcsolatos állásfoglalást.
Az idei vitát hosszú időre el kellett halasztani a tavalyi parlamenti választások miatt. Ez azonban lehetővé teszi, hogy a vita végén már a jelenlegi helyzetről is szóljak.
EKB. - (FR) Elnök úr! Mint tudja, az Európai Központi Bank méltányolja a szoros kapcsolatot a Parlamenttel. Kapcsolatunk valójában még túl is mutat a szerződésben meghatározott kötelezettségeken. Az évek során gyümölcsöző párbeszéd alakult ki közöttünk, és azt mondanám, hogy a Scicluna úr és Giegold úr által az imént ismertetett nagyszerű jelentések is ezt bizonyítják.
Mai nyilatkozatomban szeretném röviden áttekinteni az elmúlt időszakban tapasztalható gazdasági változásokat és az Európai Központi Bank monetáris politikai intézkedéseit. Ezután szeretnék érinteni néhány, az állásfoglalásra irányuló indítványban felvetett kérdést, majd szót ejteni a jelenlegi helyzetről.
az Európai Központi Bank elnöke. - Lássuk tehát először az elmúlt év gazdasági fejleményeit és a monetáris politikát. Amint Scicluna úr oly frappánsan megfogalmazta, az Európai Központi Bank 2009-ben olyan környezetben működött, amelyet a jövő gazdaságtörténészei valószínűleg a fejlett gazdaságok második világháború óta átélt legnehezebb időszakaként fognak emlegetni.
A pénzügyi válság 2008. őszi súlyos kiéleződése után 2009 a gazdasági konjunktúra folyamatos, világszerte egyöntetűen tapasztalható szabadesésével kezdődött. Nagyjából az elmúlt év áprilisáig, hónapról hónapra folyamatosan hanyatlott a gazdasági konjunktúra. Ebben az időszakban a bizalom megőrzésének létfontosságú záloga az a képesség volt - és ez az EKB védjegye -, hogy miközben meghozzuk a szükséges, halaszthatatlan és rendkívüli jelentőségű döntéseket, elsődleges célunkat, az árstabilitás középtávú megőrzését is rendületlenül szem előtt tartjuk.
Összességében nézve úgy véljük, hogy nem hagyományos monetáris politikai intézkedéseink - más szóval a kiemelt hiteltámogatás - jó szolgálatot tettek az euróövezet gazdaságának. Támogatták a pénzpiac működését, hozzájárultak a finanszírozási feltételek javulásához, és a hitel zavartalanabb beáramlását eredményezték a reálgazdaságba, mint hogyha kizárólag kamatlábcsökkentések alkalmazására került volna sor. A bankok többnyire továbbadták a meredeken csökkenő EKB-kamatlábakat a háztartásoknak és vállalkozásoknak is.
Vezérelvünk az, hogy a helyzet normalizálódását követően nem szabad a kelleténél tovább fenntartani ezeket az intézkedéseket, mert az a pénzpiaci szereplők magatartását esetleg nemkívánatos módon befolyásolná, mi pedig nem szeretnénk függőséget kialakítani.
Ezért döntöttünk úgy, hogy tekintettel a pénzügyi piacokon tapasztalható javulásra, 2009 decemberétől fokozatosan megszüntetjük rendkívüli likviditásbővítő intézkedéseinket. Ennek megfelelően csökkentettük hosszabb lejáratú refinanszírozási műveleteink számát, gyakoriságát és lejáratát. Ugyanakkor vállaltuk, hogy legalább 2010 októberéig továbbra is az igények szerint, maradéktalanul kielégítjük az euróövezet bankrendszerének likviditási szükségletét.
A Kormányzótanács úgy véli, hogy a jelenlegi monetáris politikai irányvonal megfelelő, és az inflációs várakozások következetes, szilárd lehorgonyzása jó esélyt ad a középtávú árstabilitás megőrzésére.
Most pedig hadd térjek át néhány kérdésre, amely az állásfoglalásban vetődött fel és a jelentésben is szerepelt.
Ami az elszámoltathatóság és átláthatóság kérdését illeti, nagyra értékeljük az Európai Parlamenttel kialakult rendszeres, építő jellegű párbeszédet.
Ezért üdvözlöm a Gazdasági és Monetáris Bizottság ismételten kinyilvánított támogatását a negyedéves monetáris párbeszéd iránt. Mint az előadó szintén ékesszólóan kifejtette, én is úgy gondolom, hogy az EKB-nek elszámoltathatónak kell lennie az európai polgárok felé, tehát a Parlament felé is.
Mi az EKB-t tartjuk a világ egyik legátláthatóbb központi bankjának. Gyakorlatunk, hogy közvetlenül a Kormányzótanács havi monetáris politikai ülését követően sajtótájékoztatót tartunk, olyan úttörő kezdeményezés maradt, amelyet még egyetlen főbb testvérintézményünk sem alkalmaz. Valós időben tesszük közzé átfogó bevezető nyilatkozatunkat, amelyben magyarázatot adunk a szakpolitikai döntésekre és az azokat megalapozó érvekre.
A válság alatt, mint Önök is tudják, még jobban törekedtünk a tájékoztatásra, s ezzel hozzájárultunk a pénzügyi piaci reakciók elsimításához, a bizalom növeléséhez és a talpra állás megalapozásához.
Kérték, hogy az EKB nyilvánítson véleményt egy olyan elszámolóház felállításáról, amely a hitelnemteljesítési csereügyletekhez (CDS) hasonló eszközökkel foglalkozna az euróövezetben. Hadd mondjam el, hogy az európai valuta és az euróövezet pénzügyi stabilitásának kézben tartását illetően az eurórendszer közvetlenül függ az euróban denominált CDS-piacok robusztusságától.
A központi szerződő félen keresztül történő elszámolás rendkívül fontos, és nem csupán az átláthatóság miatt, de azért is, mert diverzifikálja és megosztja a kitettséget, és csökkenti a motivációt túlzott kockázatok vállalására. Egyes fedezeti célokra bevezetett eszközöket nem szabadna spekulatív célokra felhasználni. Fontos, hogy a szabályozások alkotói ténylegesen felderítsék a lehetséges visszaéléseket, és ez az a pont, ahol úgy érzem, hogy különösen osztjuk a Parlament aggályait.
Engedjék meg, hogy egy-két szót szóljak a GMU kilátásairól ebben a nehéz időszakban. Bár a gazdasági kezd magához térni, ez nem jelenti azt, hogy a válság véget ért. Egyrészt tudjuk, hogy a fellendülés üteme változó lesz, sőt az ideiglenes visszaeséseket sem zárhatjuk ki.
Másrészt, továbbra is számos kihívás áll előttünk a pénzügyi rendszer reformjával kapcsolatban. Gazdaságainkban a finanszírozásnak nem destruktív, hanem konstruktív szerepet kell játszania. A konstruktív szerep próbája, hogy a finanszírozás valóban a reálgazdaságot szolgálja-e. Hogy ezt a szerepet biztosítsuk, tovább kell tökéletesítenünk a pénzügyi rendszerek működését, méghozzá jelentős mértékben.
Eddig a bankrendszerre koncentráltunk. Az eredményes reformok azonban a nem banki pénzügyi közvetítőkre és a pénzügyi piacok jellemzőire és működésére is nagy figyelmet fordítanak. Olyan mechanizmusokat és ösztönzőket kell kialakítanunk, amelyek garantálják, hogy a finanszírozás nem szabadul el olyan megfékezhetetlen, destruktív módon, mint ahogy az a válság előtt történt.
Kordában kell tartanunk az európai polgárok gazdasági nehézségeit előidéző, rendszerszintű zavarokat. Erre a kihívásra részben az Európai Rendszerkockázati Testület létrehozása jelenti a helyes választ - a szükséges jogszabály megalkotásáról jelenleg is tárgyal a Parlament.
Az európai gazdaság előtt más kihívások is állnak, amelyek részben az államháztartással kapcsolatosak - amint azt az előadó ismét hangsúlyozta -, részben pedig a szuverén pénzügyi biztonságot érintik.
Európa gazdasági és monetáris uniójában a felelősségi körök meghatározása egyértelmű. Ami a ránk kiosztott felelősséget illeti, mindenki számíthat arra, hogy az EKB teljesíti azzal kapcsolatos kötelezettségvállalását, hogy az árstabilitást középtávon fenntartja az euróövezet egészében.
Az idei évre vonatkozó legfrissebb előrejelzéseink szerint az év végére - 12 évvel az euró bevezetése után - átlagosan évi 1,95%-os szintet ér el az infláció. Ez összhangban van árstabilitás meghatározásunkkal: 2%-nál alacsonyabb, de 2%-hoz közeli érték.
Az EKB elkötelezettsége, stratégiája és szakmai hitelessége töretlen. Európa gazdasági és monetáris uniójának zökkenőmentes működése nem csupán a monetáris unión alapul, hanem a gazdasági unión is. A nemzeti szintű döntéshozóknak stabil államháztartást kell vezetniük, miközben gazdaságuk versenyképességét is meg kell tartaniuk.
A jelenlegi körülmények között, amikor Európa létfontosságú döntések előtt áll, fontosabb, mint valaha, hogy felismerjük: az Unió jóléte határozott fellépést követel mindenki részéről. Úgy gondolom, hogy a monetáris unió Európában sokkal többet jelent egyfajta monetáris berendezkedésnél. Mi a közös sors uniója vagyunk.
(A felszólaló franciául és németül hozzáteszi: "Közös a sorsunk”.)
Ez a sors a köz érdekét szolgálja, és alapító atyáink álmait tükrözi. A monetáris unió nem kényelmi okokból jött létre. Az európai népek integrációját elősegítő, átfogó folyamat része, amely a második világháború után kezdődött.
Azt gondolom, hogy sokszor alábecsüljük mindazt, amit Európa elért. Túl könnyen kritizáljuk intézményeinket és folyamatainkat. Pedig általában ezek igen jól működtek, még a legnehezebb időkben is. Úgy gondolom, hogy az európai intézmények és folyamatok a pénzügyi válságban is eredményesek maradtak.
Az Atlanti-óceánnak ezen az oldalán sikerült elkerülni az olyan drámai eseményeket, amelyek a válság újabb kiéleződését válthatták volna ki, mint ahogyan 2008 szeptemberében az Egyesült Államokban történt. Ezzel kapcsolatban szeretném kifejezni elismerésemet az euróövezet tagállamainak az Európai Tanács legutóbbi ülésén kinyilvánított kötelezettségvállalása iránt, hogy - ha az szükségesnek bizonyul - határozott, összehangolt fellépéssel fogják garantálni az euróövezet pénzügyi stabilitását.
Most pedig szeretnék élni a lehetőséggel itt az Európai Parlamentben, hogy szót ejtsek arról, amit meghallgatásomon a Gazdasági és Monetáris Bizottság előtt hétfőn megemlítettem. Az EKB Kormányzótanácsának az a szándéka, hogy 2010 vége után is befektetési fokozaton (BBB-) tartsa az elfogadható fedezetek hitelminőségi küszöbét. Ezzel párhuzamosan, 2011 januárjától az eurórendszer megfelelő védelmének folyamatos biztosítása érdekében bevezetünk egy minősített fedezetértékelési haircut-programot. Ennek technikai részleteit a Kormányzótanács legközelebbi, április 8-i ülésén meghozott döntésekről szóló sajtótájékoztatón közlöm.
Engedjenek meg néhány utolsó gondolatot. Úgy gondolom, hogy a közös valuta bevezetése valamivel több, mint egy évtizeddel ezelőtt az Európa számára békét és jólétet hozó európai integrációs folyamat eddig elért legnagyobb eredménye.
Mi európaiak megfeleltünk a pénzügyi világválságból eredő legújabb kihívásoknak. Monetáris uniónk és az EU valamennyi tagállamával az egységes piacon belül fenntartott szoros kapcsolataink révén el tudtuk kerülni, hogy a mostani válságot is valutaválságok tetézzék, mint ahogy az 1990-es évek elején történt.
Ma Európa újabb, létfontosságú döntések előtt áll. Továbbra is közös feladatunk a béke és a jólét biztosítása, hogy uniónk még vonzóbb élet- és munkakörülményeket biztosíthasson.
Ehhez, ahogy az előadók is hangsúlyozták, megerősített felügyeletre és megerősített együttműködésre van szükség. Meg kell újítanunk a közös cél gondolatát, az alapító atyáinkat fellelkesítő közös eszméket is. Az ő jövőbe tekintő törekvéseiket igazolja mindaz, amit a mai világban tapasztalhatunk.
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Először is szeretném megköszönni a lehetőséget az euróövezet 2009-es éves beszámolójának megvitatására. Az éves beszámoló elkészítésekor tudtuk, hogy a kiválasztott témák időszerűek lesznek. Talán túlságosan is időszerűvé váltak az utóbbi időben.
Engedjék meg, hogy gratuláljak mindkét előadónak, Edward Sciclunának és Sven Giegoldnak kiváló jelentésükhöz. Az Európai Központi Bank függetlenségét tiszteletben tartva inkább Giegold úr jelentésére koncentrálok. Ez a jelentés értékes hozzájárulást tesz az euróövezet gazdasági koordinációjáról és gazdasági irányításáról szóló jelenlegi vitához.
Az a véleményem, hogy a széles körű támogatás, amit Giegold úr jelentése kapott a Gazdasági és Monetáris Bizottságban, igazolja mind az általa alkalmazott megközelítés, mind a felvetett kérdések relevanciáját és kiegyensúlyozottságát. Teljesen egyetértek Trichet úrral abban a tekintetben, hogy az euró nem csupán egy technikai monetáris berendezkedés, hanem az Európai Unió központi jelentőségű politikai projektje, amit ebben az európai szellemben kell védelmezni és fejleszteni, nem utolsósorban a mai és holnapi nap folyamán, amikor az Európai Tanács igen kritikus pillanatban tanácskozik.
1999-től az euróövezet többnyire a gazdasági stabilitás területe volt. Megóvta polgárainkat a gazdasági turbulenciáktól. 2008 vége óta azonban az euróövezetre is súlyos csapást mért a pénzügyi világválság. A gazdaságélénkítő politikák és az erőteljes fiskális ösztönzők ellenére a pénzügyi piacokat továbbra is kiszámíthatatlanság jellemzi; példátlanul nagy a bizonytalanság. A piacon nemrégiben bekövetkezett hullámverés súlyosan próbára tette az euróövezet pénzügyi stabilitását és gazdasági irányítását, főként Görögország vonatkozásában.
Szeretném elmondani, hogy a görög parlament által a múlt hónapban elfogadott, máris hatályban lévő merész és meggyőző intézkedések nyomán Görögország jó úton halad afelé, hogy idén teljesíthesse a 4%-os hiánycsökkentési célt. E pillanat akár fordulópontot is jelenthet Görögország fiskális történetében és gazdasági fejlődésében.
Ugyanakkor sem Görögország, sem az euróövezet nincs még teljesen biztonságban: az euróövezet pénzügyi stabilitásának kérdését továbbra is aggodalmak övezik. A Bizottság ezért erőteljesen bátorította az euróövezet tagállamait arra, hogy hozzanak politikai döntést az egész euróövezet pénzügyi stabilitását garantáló mechanizmus bevezetéséről, amelybe semmiféle automatizmus nincs beépítve, de szükség esetén gyorsan bevethető, és összhangban van mind a szerződéssel, mind annak "ki nem segítési” záradékával.
Ami bennünket illet, biztosíthatom Önöket arról, hogy a Bizottság készen áll az összehangolt, feltételes segítségnyújtás európai keretrendszerének bevezetésére, amelynek igénybevételéért szükség esetén folyamodni lehet. Szorosan, intenzíven együttműködünk az euróövezet valamennyi tagállamával és az EKB-val, hogy - az Európai Tanács ülése kapcsán - kidolgozzunk egy ennek megfelelő megoldást a hét folyamán.
Mindazonáltal, az azonnali válságkezelésen túlmenően azt is meg kell vizsgálnunk, hogy hogyan lehet elkerülni az ehhez hasonló helyzeteket a jövőben, hogy ne fordulhasson elő soha a mostani görögországihoz hasonló eset. A görög válság rámutatott a fokozott gazdasági irányítás szükségességére. Ezt már a Lisszaboni Szerződés is elismerte, és jogalapot szolgáltatott hozzá. Éppen ezért jelenleg javaslatokat dolgozunk ki a Lisszaboni Szerződés 136. cikkének végrehajtására vonatkozóan, továbbá az elkövetkező hetekben a Bizottság javaslatot terjeszt elő a fokozott gazdaságpolitikai koordinációról és a megerősített országfelügyeletről.
Giegold úr, mint Ön is kifejezte a 28. bekezdésben, mi is sajnáljuk, hogy nincsenek kormányok közötti, az euróövezeten belüli koordinációt kikényszerítő, kötelező erejű kötelezettségvállalások. Ezért integrált, előretekintő, a szakpolitikai intézkedésre koncentráló megközelítésre és egyértelmű operatív rendelkezésekre van szükség. Mivel elsősorban a fenntarthatatlan költségvetési hiányokat kell megakadályozni, biztosítanunk kell, hogy jobban nyomon követhessük az euróövezet tagállamainak középtávú költségvetési politikáit. Átfogóbb és szigorúbb ajánlásokat kell megfogalmaznunk a tagállamok részére a korrekciós intézkedések meghozataláról. Ebben számítok az Önök támogatására is.
A már meglévő eszközöket is jobban ki lehetne használni. A Tanácsnak módjában áll ajánlásokat kiadni bármely tagállam részére, ha annak gazdaságpolitikája veszélyeztetheti a gazdasági és monetáris unió zavartalan működését. Ez időnként előfordult a múltban, de talán nem elég gyakran. Az új Lisszaboni Szerződés 21. cikke a Bizottságot is felhatalmazza arra, hogy korai figyelmezetést adjon ki közvetlenül egy-egy tagállam részére. Ezt meg kell tennünk, mert ezzel segíthetjük a tagállamokat abban, hogy a felmerülő gazdasági problémák kezelését egy sokkal korábbi fázisban megkezdjék.
Úgy tűnik, hogy kezdek kifutni az időből, ezért felszólalásomat a makrogazdasági egyensúlyhiányokkal szeretném zárni. A megerősített gazdasági irányításnak ez a másik kulcseleme. Mindent egybevetve, egyetértek az előadóval ebben a kérdésben.
Végezetül annyit szeretnék mondani, hogy a pénzügyi válság fájdalmas emlékeztető arra, hogy az elmúlt évtizedek töretlen gazdasági fejlődését nem tekinthetjük magától értetődőnek. Lehet, hogy a legrosszabbon ma már túl vagyunk. A gazdaság talpra állása megkezdődött, de ez a folyamat még törékeny és önmagától nem képes előre haladni. A foglalkoztatási helyzet még nem javult. Ugyanez vonatkozik a fenntartható fejlődés előfeltételére, az államháztartás konszolidációjára is. Bármilyen fontos volt is a fiskális ösztönzés a gazdaság talpra állásához, a válság két éve semmissé tette az államháztartások stabilitásának több mint 20 évig tartó időszakát.
Ezek a felhők fogják beárnyékolni az elkövetkező évek gazdasági látképét. Mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy kitisztuljon az ég és visszatérjen a növekedés. Ezért most tényleg nem haladhatunk tovább a rendes kerékvágásban. A fenntartható növekedés és a munkahelyteremtés előmozdítása megköveteli tőlünk a lépésváltást.
Sophie Auconie
a PPE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Engedjék meg, hogy először is gratuláljak az előadónak, Giegold úrnak a színvonalas munkájához és ahhoz, hogy mindig kész volt meghallgatni más képviselőcsoportok előadóit is.
Jelentése, az Európai Parlament válasza az Európai Bizottság éves beszámolójára az euróövezetről és az államháztartásról, elemzésekben és javaslatokban gazdag munka. Természetesen nagymértékben meghatározta a jelentést 2009 nagy eseménye, a gazdasági és pénzügyi válság, ami az Európai Unió történelmében kétségkívül az eddigi legsúlyosabb válság.
A válságból személy szerint két fő tanulságot vontam le. Egyrészt, a Gazdasági és Monetáris Unió bebizonyította, hogy hasznos létesítmény. Stabil, közös valutánk, az euró, valódi monetáris védőpajzs szerepét töltötte be. Az euróövezeti tagság révén több ország kerülhette el azt, hogy a válság következményeit még tovább súlyosbítsa a nemzeti valuta leértékelődése. Mint Írország esete is bizonyítja, az euróövezet vonzóbbá vált.
Az EKB aktív és rugalmas monetáris politikája és a hitelintézetek részére nyújtott többletlikviditás fontos szerepet játszott az európai bankok fennmaradásában.
Az első tanulság tehát, hogy bár gyakran hangoztatjuk, hogy Európa válságokra épült, ez a mostani megmutatta, hogy a gazdasági Európa nem csupán eredményes, hanem egyszersmind szükséges is.
Ebből következik a második tanulság, nevezetesen, hogy meg kell erősítenünk Európa gazdasági irányítását. Ma a monetáris politika az egyetlen valódi európai gazdaságpolitika. A költségvetési politikák kevéssé vannak összehangolva. Mindazonáltal az euróövezetben, amelynek célja - s ezt a jelentés ismét kiemeli - az Európai Unió valamennyi tagállamának integrálása, eredményes irányítást kell kialakítani a gazdaságpolitika valamennyi területén.
Ezt makrogazdasági és pénzügyi nyomon követéssel kell kezdeni; mi éppen ezen dolgozunk most az Európai Parlamentben. A költségvetési koordináció valódi eszközeként ezt kell továbbvinni a Stabilitási és Növekedési Paktum keretein belül. A válság alatt a bevételek jelentős visszaesése, a gazdaságélénkítési terv keretében hozott adóösztönző intézkedések és a gazdasági stabilizátorok alkalmazása a tagállamok költségvetési egyenlegének romlásához vezettek.
Az államadósság csökkentése a legalapvetőbb kötelességünk, gyermekeink jövője függ tőle. Legyünk szigorúak, de leleményesek. Gondolkodjunk egy új, európai költségvetési politikán és az eurókötvényeken, továbbá legyünk merészek az európai gazdasági irányításban.
Liem Hoang Ngoc
az S&D képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Giegold úr jelentése a mostani makrogazdasági vitára való tekintettel különösen nagy jelentőséggel bír. Még fontosabbá teszi ezt a jelentést, hogy szerzője német származású európai parlamenti képviselő, aki arra akarta felhívni az európaiak figyelmét, hogy a közös valutarendszerben milyen torzulásokat okoz az euróövezetbeli országok számára a munkaerőköltségek csökkentésének német stratégiája.
A német kormány történetesen hamarosan általános bérdeflációba fogja sodorni az euróövezetet és az egész Európai Uniót, ami súlyos makrogazdasági következményekkel jár. Szilárd strukturális alapok és megfelelő költségvetési források híján, a leértékelődés lehetetlenségével szembenézve, főként a folyó fizetésimérleg-hiánnyal küzdő tagállamok vannak arra kárhoztatva, hogy a bérek megnyirbálásával és társadalombiztosítási rendszerük kereteinek csökkentésével próbáljanak talpon maradni.
Ez először is a belső kereslet visszaesését idézte elő, ami 2008 második negyedévétől kezdődően negatív növekedéshez vezetett, miközben a likviditási válság még csak el sem kezdődött. Másodszor, azt tapasztaljuk, hogy a szerényebb jövedelemmel és anyagiakkal rendelkező háztartások személyes adósságállománya növekvőben van, vásárlóerejük növekedése megtorpant. Spanyolországban, az Egyesült Királyságban és Írországban a lakásvásárlások kapcsán felhalmozódó adósságot a szabályozatlan finanszírozási gépezet táplálta, ami ugyanolyan a katasztrofális következményekkel járt, mint a jelzálogpiaci válság során.
Hölgyeim és uraim! A bizottsági vitákat hallgatva azt veszem észre, hogy az európai parlamenti képviselők nagy része mintha megfeledkezett volna a válság tanulságairól. Ez a válság még egyáltalán nincs mögöttünk. A folyamatban lévő kilábalást még törékenyebbé teszi a folytatódó bérdefláció, valamint az, hogy nem csak a Bizottság, de az eurócsoport elnöke és az Európai Központi Bank elnöke is - amint hétfőn hallhattuk - arra szólítják fel a tagállamokat, hogy elhamarkodottan, valódi megszorító csomagokhoz hasonlítható kivonulási politikákat vezessenek be.
Félő, hogy az ilyen politikák a növekedés csírájában való elfojtását eredményezik, pedig az csak most fordult át a pozitív tartományba annak dacára, hogy a kapacitáskihasználási ráták továbbra is alacsonyak. Az ilyen politikákkal nem lehet csökkenteni Görögország, Spanyolország, vagy más országok hiányát sem, mert a várt adóbevételek nem fognak befolyni. Eszkalálódó munkanélküliséget és fokozódó szociális feszültségeket gerjesztenek.
A Giegold-jelentés érdeme, hogy felhívta a figyelmet néhány ilyen makrogazdasági egyensúlyhiány meglétére. Sajnálatos módon az Európai Néppárt (kereszténydemokraták) és a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport által módosított, végleges változat vonakodik elítélni a bérdeflációt. Mindazonáltal, mindent egybevetve, a Giegold úr által elkezdett vita hasznos lehet egy olyan időszakban, amikor a válság alatt hitelét vesztett neoliberális dogma ismét teljes erővel felütötte a fejét a Parlamentben, a Tanácsban és a Bizottságban.
Ramon Tremosa i Balcells
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr! Mindenekelőtt szeretnék gratulálni az előadóknak, Scicluna úrnak - aki jól kiismeri magát a központi bankok kérdésében - és Giegold úrnak. A velük folytatott hosszas tanácskozásaink eredményeként végül számos megegyezéses módosításban sikerült megállapodnunk.
Mai felszólalásomban az euróról szeretnék beszélni. Hadd áruljam el Önöknek, hogy újonc vagyok a politikában: kilenc hónappal ezelőtt még makroökonómiát tanítottam a Barcelonai Egyetemen. Mivel 2008 őszén tudományos elfoglaltságom miatt Londonban éltem a családommal, közvetlenül szemtanúja lehettem az angol font mindössze néhány hét leforgása alatt bekövetkező, meredek, 30%-os zuhanásának. Valamennyi angol kollégám hirtelen szegényebb lett, és a font azóta sem állt talpra. A font óriási leértékelődését látva el sem tudom képzelni, mi lenne ma a pezeta értéke, ha még mindig azt tartanánk a pénztárcánkban.
A borzalmas gazdasági világválság kétéves időszaka bizonyítja, hogy az euró szilárdan lehorgonyzott bennünket a stabilitás mellett. Sőt, ez az egyetlen főbb nyugati valuta, ami nem tette szegényebbé tulajdonosait.
A brit pénzügyi szakember, David Marsh szemléletes metaforájával élve, az euró biztos kikötőként állta ki a globális pénzügyi viharok pusztító hullámait. Ez a hosszú évekig meggyőződéses euroszkeptikus és nagy tiszteletnek örvendő államháztartási szakember 12 hónappal ezelőtt könyvet adott ki, amelyben dicséri az eurót, méltatja az euró sikerét, és azt a jövő globális valutájaként ismeri el.
Ma nem az euró van válságban, hanem bizonyos tagállamok költségvetési válsága okoz nehézségeket a közös valutának. Az euró a monetáris unió ragyogó példája, amelyet Kína, India, Brazília és Oroszország legnevesebb közgazdászai is tanulmányoznak és megbecsülnek. Az euró nem jelent veszélyt a mediterrán gazdaságokra. Az euró jelenti az esélyt számukra, hogy gazdaságaik hosszú távon beilleszkedjenek a közép-európai országok kipróbált, megreformálódó, fejlett gyakorlatába.
A mai vita tárgyát képező jelentés élesen bírálja a kínai valutába való állami beavatkozás gyakorlatát. Mesterséges leértékelése súlyos, globális egyensúlyhiányok kialakulásához járult hozzá, s részben ezek felelősek a mostani válságért.
Az euróövezetben nem lenne szabad megbüntetnünk a legtöbbet exportáló országokat. A pénzügyi válságok történetéből tudhatjuk, hogy egészséges pénzügyi környezetben a gazdasági fellendülésnek az export a záloga.
Egyetértek azzal, hogy Németországban ismét be kell, hogy induljon a fogyasztás, és hogy az európai gazdasági növekedés motorjaként többet kellene tennie. Exporterejét azonban semmilyen körülmények között nem szabad meggyengíteni. Én Katalóniában élő liberális képviselő vagyok; ebben a térségben - amely a spanyol export 28%-át adja - ugyancsak magas az export bruttó nemzeti termékhez viszonyított aránya: csaknem 30%. Ne büntessük azokat, akik a legjobban teljesítenek!
Végezetül: ma már az euró meglehetősen nagy elismerésnek örvend világszerte, de az átláthatóság terén kissé többet kell tenni. Trichet úr, az Európai Központi Bank vitáinak szó szerinti jegyzőkönyvét ugyanúgy közzé kellene tenni, mint ahogyan azt az Egyesült Államokban, Japánban és Svédországban teszik.
Philippe Lamberts
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Mivel szeretném, hogy Rehn biztos úr minden szavamat tisztán és félreérthetetlenül megértse, angolul fogok beszélni.
Szeretnék egy pillantást vetni a jövőre onnan, ahol most tartunk. Hogy is állunk most? Hatalmas, fenntarthatatlan költségvetési hiányunk van, és szeretnék emlékeztetni arra, hogy a zöldek nem támogatják az ilyen mértékű deficitet.
Másodszor, nem hagyhatjuk figyelmen kívül a már most is óriási és egyre inkább elmélyülő társadalmi egyenlőtlenségeket. Az európaiak 16%-a él a szegénységi küszöb alatt, s ez nem elhanyagolható arány; a 25 év alatti spanyol fiatalok 40%-a munkanélküli, ez sem csekélység, és még sorolhatnám.
Azután szembe kell néznünk az éghajlatváltozással és az erőforrások apadásával is, és mindez azt jelenti, hogy befektetésre van szükség az infrastruktúra, az oktatás, a kutatás, az innováció terén stb.
Úgy gondoljuk tehát, hogy ideje sebességet váltanunk.
A februári csúcstalálkozó után Herman Van Rompuy kijelentette, hogy a makrogazdasági politika koordinációját jelentős mértékben növelni és javítani kell. No persze. De ez mit jelent? Ami a költségvetési kiadásokat illeti, nyilván azt jelenti, hogy több kölcsönös felülvizsgálatra és több előzetes ellenőrzésre van szükség. Görögország hadi kiadásokra fordítja a GDP 4%-át. Akkora légiereje van, mint a Luftwaffe. Hogyhogy? Egy ilyen apró kis ország hogyan fegyverkezhet ekkora mértékben?
De a kiadási oldal vizsgálata önmagában nem vezet sikerre. Oda kell figyelnünk - méghozzá alaposan - az adóbevételeink koordinálására, mert mi is itt a tennivaló? Újból ki kell egyensúlyozni az adójövedelmet, és a munkajövedelemtől más jövedelemformák, többek között a tőkejövedelem felé kell elmozdítani. Biztosítanunk kell a tényleges - tényleges, tehát nem csak papíron létező - vállalati hozzájárulást, ami megköveteli a KKTA-t, az országonkénti jelentéstételt stb.
Be kell vezetnünk a pénzügyi tranzakciók után kivetett adót; be kell vezetnünk a szénadót. Ezzel nem csak az emberek magatartását befolyásolhatjuk, de egyben jövedelemre is szert teszünk. Ezt nem fogjuk tudni elérni csak azzal, hogy megkérjük az országokat a szakpolitikáik koordinálására. Nagyobb integrációra van szükség. Ha ezt nem tesszük meg, kormányaink nem lesznek képesek összeegyeztetni a költségvetési egyensúly igényét a szociális szükségletekkel és a beruházási szükségletekkel.
Ezért úgy látom, hogy Európa kritikus pillanathoz érkezett el. Választania kell a magasabb szintű integráció - nem csupán koordináció - és a hanyatlás között. Koppenhága után nem csak azt a tanulságot vonom le, hogy kudarcot vallott az éghajlat-megállapodás. Hanem azt is, hogy Európa ellehetetlenül, ha nem egységesen lép fel. Túl sokat koordinálunk, túl keveset lépünk fel együtt. Ezt szerettem volna elmondani a mai vitán.
Kay Swinburne
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Euróövezeten kívüli tagállam képviseletében nem tudom, mennyit nyom a latban a kollégák körében az én véleményem ezen a vitán. Sokan gondolhatják most, hogy az euróövezet problémájának megoldását bízzuk csak rá az euróövezet tagjaira.
Csakhogy az euró nem egy elszigetelt valuta. A nemzetközi piac résztvevője, és rá is ugyanúgy hatott a pénzügyi és gazdasági világválság, mint az euróövezeten kívüliekre. Hogy a mai helyzetben hogyan tudunk reagálni és talpra állni attól függ, hogy hogyan kezeljük országaink pénzügyeit a jó években. Amint már sokan rámutattak, oka van annak, hogy Németország egészen más költségvetési hiánnyal rendelkezik, mint Görögország. Lehet, hogy a két országot közös valuta egyesíti, de a takarékossághoz és a költekezéshez való hozzáállásuk igen eltérő. A monetáris unióhoz való csatlakozással sem tudták egységesíteni fiskális politikájuk teljesen eltérő kultúráit és hagyományait.
Az Egyesült Királyság szemszögéből is sokat lehetne beszélni a fiskális politikában meglévő különbségekről. Mi is felduzzasztottuk a közszféránkat, költöttünk és költöttünk a jó években, egyre több kölcsönt igényeltünk, és olyan adósságokat halmoztunk fel, amiket még csak el sem tudtunk ismerni, amikor úgy tűnt, örökre vége a szép időknek. Olyan kultúrát alakítottunk ki, ahol egy állítólag nagy tiszteletnek örvendő brit közgazdász még a múlt héten is kiállhatott egyik bizottságunk elé azt hangoztatva, hogy a kormányok pénzt tudnak varázsolni.
A közszférát finanszírozó pénzeket azonban alapvetően nem lehet elővarázsolni. Forrásuk a magánszektor által befizetett adó. Erre Németország is rájött. Az utóbbi időkben alkalmazott szakpolitikái középpontjában az állt, hogy kormányzati kiadásokkal és ösztönzőkkel serkentse a magánszektort. Ezzel mára sikerült erős pozíciót teremtenie a kilábaláshoz. Végeredményben elmondható, hogy a közszféra a válság alatt teljesítette a feladatát. Kisegítette a bankokat, és ott bizonyított, ahol a magánszektor kudarcot vallott. Most itt az ideje, hogy a magánszektor feltöltse az állami kasszát.
A szigorító intézkedések hátrányából - abból, hogy számos, keményen dolgozó közalkalmazott veszíti el a munkáját - előnyt kell kovácsolni az új vállalkozások számára; a cégalapítási költségek csökkentésével kell növelni a vállalkozói kedvet, mert csak ezáltal jöhet létre az a nyereséges magánszektor, ami ki tudja húzni az országainkat a csávából. Azon országoknak, amelyek az elmúlt években fenntarthatatlan gazdaságpolitikát folytattak - köztük saját hazámnak - fel kell ismerniük: a változás életbevágó és elkerülhetetlen.
Jürgen Klute
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Szeretném megragadni az alkalmat arra, hogy ismét szemügyre vegyük a görögországi helyzetet, mert úgy gondolom, hogy a görög válság tanulságai az euróövezet politikai helyzetére is rávilágítanak. Először azonban szeretnék egy megjegyzést fűzni a német kancellár, Merkel asszony felhívásához, miszerint Görögországot szükség esetén ki kell zárni az euróövezetből.
Mi az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal Képviselőcsoportban teljesen abszurdnak tartjuk ezt a javaslatot. Egyrészt olyan közösségről beszélünk, amelyen belül közös a sorsunk. Ha ezt komolyan gondoljuk, akkor nem szólíthatunk fel egy tagállam kizárására mindjárt az első alkalommal, hogy egy kisebb vagy nagyobb válságba kerülünk. Ez több mint nevetséges! Ráadásul ezzel saját kudarcunkat ismernénk be, amivel gyakorlatilag fejet hajtanánk a pénzügyi szektornak.
Míg a pénzügyi szektor szemérmetlenül hagyta, hogy az adófizetők pénzén mentsék ki a válságból, most azt akarják tőlünk, hogy tagadjuk meg a hasonló segítséget Görögországtól. Nehéz lesz elmagyarázni a nyugdíjasoknak és dolgozóknak Görögországban és a hasonló helyzetben lévő tagállamokban - a média szerint Portugália a következő ország, amely górcső alá kerül -, hogy miért velük fizettetik ki a számlát, amikor ők adóbefizetésekkel segítették meg a bankokat. Ha ezen az úton haladunk, nekivezetjük az EU-projektet a falnak.
A Görögországot illető minden jogos kritika ellenére - és görög képviselőtársaink is be fogják látni, hogy sok mindent rendbe kell tenni a portájukon - a válság semmiképpen nem nevezhető Görögország kizárólagos felelősségének. Arra szeretnék rámutatni, hogy az euróövezet pénzügyi politikájával kapcsolatos döntések java részét az Európai Központi Banknak engedtük át. Az euró nem adhat választ a nemzetgazdaságok eltérő termelékenységére. Az olyan fő exportőrök, mint Németország, térdre kényszerítik a görög gazdaságpolitikát. Így ez egyszersmind az EU gazdaság- és versenypolitikájának válságát is jelenti.
Ezért felszólítunk arra, hogy töröljék el az EU tagállamok részére biztosított pénzügyi segítségnyújtás tilalmát. Az euróövezet tagállamai nyújtsanak euróhiteleket, az Európai Központi Bank vásárolja fel az adósságokat úgy, mint a Federal Reserve (az Egyesült Államok Szövetségi Tartalékrendszere) tette, és tiltsák be a hitelnemteljesítési csereügyleteket. Ezt követeljük.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Nikolaos Salavrakos
az EFD képviselőcsoport nevében. - (EL) Elnök úr! Március 25. Európa és Görögország születésnapja egyaránt. 1957. március 25-én a Római Szerződés égisze alatt megszületett az Európai Unió. 1821. március 25-én megszületett Görögország.
Mai születésnapjukon Európa és Görögország próbatétel előtt áll; Európa a kohézió, Görögország pedig a gazdaság terén. Mindenki tudja a Parlamentben, hogy az euróövezet 15 országa közül 6-ban nagy az államadósság és a pénzügyi deficit. Mindenki tudja a Parlamentben, hogy az OECD-be tartozó mind a 30 ország a GDP 100%-át meghaladó és 2008-hoz képest 30%-kal felduzzadt államadóssággal néz szembe. Még az Amerikai Egyesült Államokban is odáig jutottak, hogy a súlyos gazdasági válság által okozott problémákat gyakorlatilag pénznyomtatással próbálják megoldani.
Azt is tudjuk, hogy a Görögországban bevezetett rendkívül kemény megszorító intézkedések a végsőkig kimerítették a görög lakosságot. Sokan mondhatják: megérdemli Görögország, fizessen csak a hibáiért. Ez igaz. Vannak olyanok, akiket felelősségre kell vonni. De ne feledjük azt sem, hogy Görögország 15 milliárd euróval több terméket importál a többi európai országtól - főként Németországtól -, mint amennyit exportál.
Ezért megkérem az Európai Unió vezetőit, hogy tartsák szem előtt: geopolitikai problémát okozhat a szélesebb politikában, ha a spekulációt nem kezelik.
Elnök
Köszönöm uram! Lejárt az ideje. Tisztelettel kérem Önöket, hogy tartsák be az Önöknek kiosztott felszólalási időt.
Werner Langen
(DE) Elnök úr! Egy ügyrendi kérdésről szeretnék szólni. A képviselők erről később szavazni akarnak, és nagy bajban leszünk, ha nem tartjuk be a felszólalási időt.
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök úr! Trichet úr, mindenekelőtt engedje meg, hogy gratuláljak Önnek mindahhoz, amit az elmúlt években sikerült véghezvinnie. Ugyanakkor azonban tisztában kell lennie azzal is, hogy most több száz millió ember tartja vissza a lélegzetét az euróval kapcsolatos aggodalmak miatt. Egyáltalán nem számítottunk rá, hogy ilyesmire sor kerülhet a mi generációnk életében.
Először is aggódunk, hogy mi lesz most a hat hónapos és a tizenkét hónapos lejáratú refinanszírozási műveletekkel, és hogy sikerül-e Önnek rendben megoldani a rendkívüli likviditási intézkedéscsomag kivonását. Aki ehhez nem kíván Önnek sok szerencsét, az pénzpolitikai mazochista. Ugyancsak aggodalomra ad okot az infláció, és Ön e téren is jó irányba halad. Osztrák állampolgárként azt tanácsolom, hogy itt ne legyünk németellenesek. Mindenkinek be kellene látnia, hogy Németország óriási stabilitás forrása volt a múltban. Most nem kellene azért büntetni, mert sok területen jobban teljesített, mint a többi ország. Nem vállalhatunk szolidaritást a hibás irányításért, a pazarlásért és a fölösleges adminisztratív intézkedésekért felelősökkel.
Burkhard Balz
(DE) Elnök úr! Az Európai Néppárt (kereszténydemokraták) képviseletében árnyékelőadóként vettem részt az Európai Központi Bank 2008. évi éves jelentése kapcsán, és nagyon meg vagyok elégedve az előttünk lévő jelentéssel. Hála az előadóval, Scicluna úrral, és főként a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport tagjával, Tremosa úrral folytatott szoros és eredményes együttműködésnek, véleményem szerint igen kiegyensúlyozott beszámolót sikerült megalkotnunk az EKB 2008. évi éves jelentéséről. Trichet úr és Rehn úr is hasonlóképpen vélekedtek.
Úgy gondolom, hogy 2008-ban - a válság első évében - az EKB igen nehéz feladatokkal állt szemben. E kihívások fényében úgy vélem, hogy az EKB eredményesen, és mindenekfelett nagyon körültekintően járt el. Scicluna úr jelentése is ezt a látásmódot tükrözi. Az EKB azonban nincs könnyű helyzetben, és ez valószínűleg nem is fog megváltozni egyhamar. Egyrészt messze vagyunk még a válság leküzdésétől, másrészt a tervezett szabályozó intézkedések új kihívást és új problémákat jelentenek az EKB számára. Fontos, hogy az EKB az eljövendő hónapokban és években is biztosítsa az euróövezet stabilitásának megőrzését. Az EKB-nak - mint tankhajónak a viharos tengeren - szilárdan tartania kell a helyes irányt.
Másrészt - és ezt, Trichet úr, utolsó előtti monetáris politikai megbeszélésünkön már említettem - az Európai Központi Banknak meg kell őriznie függetlenségét, főként arra való tekintettel, hogy hamarosan szerepet fog vállalni az Európai Rendszerkockázati Testületben. Ennek óriási a jelentősége, mert az EKB elnökeként rengeteg új feladat fog Önre, illetve az EKB más munkatársaira hárulni ennek kapcsán. Ezt fontos kritériumnak kell tekinteni a központi bank egyéb intézkedéseinek jövőbeli megítélésekor is. Tartsuk szem előtt ezt a kérdést a következő évek jelentéseinek elbírálása során.
Gianni Pittella
(IT) Elnök úr, Trichet úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! A király meztelen! A helyzet súlyosságát már pontosan megfogalmaztuk. Most pedig hasznos lenne, ha annak orvoslására koncentrálnánk, és a kezelés első lépése nem lehet más, mint az európai gazdasági irányítás. Ennek hiányában ugyanis nem növekedhet a gazdasági rendszer, és az adósság még kevésbé fenntartható.
Görögországot támogatni és segíteni kell, és a gyenge versenyképességgel és magas adóssággal rendelkező gazdaságokban meg kell akadályozni egy esetleges dominóhatás kialakulását. A valódi európai irányításnak három célkitűzést kell garantálnia: 1) a növekedési politikát; 2) a növekedés fenntartására alkalmas pénzügyi eszközöket; valamint 3) a szükséghelyzetek kezelésére irányuló politikát.
Ma reggel rengeteg dicshimnuszt hallhattunk az euró érdemeiről. Persze, nyilván egyetértek velük, de szerintem úgy kellene tekintenünk az euróra, mint olyan valutára, amely nem csak az inflációtól ment meg bennünket, hanem az eurókötvény kibocsátással - egy kisebb, jó célt szolgáló, garantált adósság árán - több likviditáshoz segít hozzá bennünket a fontos európai beruházási programok beindítására. Ami a szükséghelyzetek kezelését illeti, egyetértek egy európai valutaalap létrehozásával, ami ésszerű megoldás lenne.
Hölgyeim és uraim! Zárásként szeretném egyértelműen hangsúlyozni, hogy most semmi értelme nincs a töprengésnek, a sodródásnak, annak, hogy csak várjuk, mikor látjuk meg a fényt az alagút végén. Rajtunk egyáltalán nem segít egy "Don Abbondio Európa”. Ha ma nem mutat bátorságot Európa, akkor mikor fog?
Sharon Bowles
Elnök úr! Az EKB elnökével, az eurócsoport elnökével és az EKB alelnökjelöltjével igen sűrű hét áll mögöttünk a bizottságban. Mindannyian egyetértünk, hogy a tagállamok szorosabb felügyelete - a korai beavatkozást lehetővé tévő, pontosabb statisztikákkal - alapvető követelmény.
Már meg is kezdődött az ezzel kapcsolatos munka, beleértve az Eurostat ellenőrzési hatáskörét, és a bizottság alig várja, hogy immár kibővített szerepében fellépve álljon rendelkezésre.
A Stabilitási és Növekedési Paktumon túl is vannak azonban bizonyos mutatók, amelyeket tiszteletben kell tartani. Az egyik lehetőség a makrogazdasági stabilitáshoz kötött, szélesebb körű költségvetési koordináció. Persze, ezt már kipróbálták. Emlékezzenek csak vissza, milyen heves vitát váltott ki 2001-ben az Ecofin Tanács Írországhoz intézett figyelmeztetése a költségvetési többlet időszakában. Úgyhogy megtanultuk a leckét: fegyelmet gyakorolni többlet idején még nehezebb, mint a hiányt kordában tartani. És éppen úgy, mint ahogy a pénzügyi piacokon történt, válsághoz vezet, ha ezt nem vagyunk képesek megtenni.
Ami a tagállamok közötti egyenlőtlenségeket illeti, leginkább a versenyképesség csökkenésére kellene odafigyelni - ami gyakran jár együtt az egységes piaccal kapcsolatos huzavonával -, és arra, hogy még mindig nincsenek megoldva a strukturális reformok, többek között a nyugdíjjal kapcsolatos kérdések. Itt sem feltétlenül a hiány áll a háttérben.
Végezetül, ahogy Scicluna úrtól hallottuk, bár az EKB likviditásnyújtása értékes eszköznek bizonyult a válság idején, nem adták tovább a reálgazdaságnak. Gyakran inkább jobban kamatozó eszközökbe fektették be újra. Sőt, még azt is megkockáztatom, hogy repóügyleteken keresztül egy részét visszaforgatták az EKB-ba. Semmi kétség, bizonyos körökben az ilyen tevékenységet még prémiummal is jutalmazzák. Ezért felteszem a kérdést: megérdemlik ezek a bankok, hogy meghallgassuk őket, amikor a tőkemegfelelés teljesítésének új határidejéért rimánkodnak?
Michail Tremopoulos
(EL) Elnök úr! Engedje meg, hogy azzal kezdjem, hogy egy fontos jelentésről beszélünk, ami méltányos kompromisszumot teremt az Európai Parlamentben uralkodó feszültségek közepette. Azonosítja a társadalmi kohézió elemeit, amelyek nem szerepelnek az Európai Parlament hasonló vitáinak napirendjén. Szeretnénk, ha az Európai Unió egész politikájának jelentős fordulatát is jelezné.
Természetesen 2009-ről szól a jelentés, de 2010-ben is fontos fejlemények történnek, természetesen Görögország, saját hazám vonatkozásában. Le lehet vonni a következtetést, ahogyan ma sokan meg is tették, hogy a monetáris unió mellett gazdasági és politikai unióra is szükségünk van. A társadalmi kohézióhoz az euró mellett szükség van a szociális biztonság védőhálójára.
Ez világosan látszik mindabból, amit Görögországban beszélnek, noha ennek nagy része nem helytálló. Ki kell emelnem például, hogy Görögország termelékenysége nem sokkal maradt el az EU27-ek átlagától. Ez egyértelműen kiderül az Eurostat statisztikájából: 2007-ben és 2008-ban is körülbelül az átlag 90%-a volt.
Az elmúlt két vagy három évben Görögországban tapasztalható költségvetési hiány- és államadósság-növekedést a bevételek összeomlása eredményezte; a válság hatására visszaestek a külföldről - például az idegenforgalomból vagy szállításból - származó bevételek, miközben növekedtek a közkiadások. Persze nagy a pazarlás, és a közszférában jóval több embert foglalkoztatnak, mindenféle formában, mint kellene.
Ennek természetesen meg kell változnia; és valóban igénybe kell vennünk ezt a szociális védőhálót; nem elégedhetünk meg az általános felhívásokkal, hogy ne tegyünk semmit, ami túlságosan érintené az alacsony jövedelműeket. Korlátot kell szabni a költekezésnek és a fegyverkezésnek, és minden olyan kiadásnak, ami az elmúlt két évben jelentősen emelkedett, miközben a jövedelmeket hasonlóan jelentős csökkenés jellemezte. Nem eshet tovább a lakosság nagy részének - a szegénységi küszöbön élőknek - a jövedelme.
E kérdések közül minden bizonnyal foglalkozni fognak a Brüsszelben most kezdődő csúcstalálkozón is. Mindazonáltal a Giegold-jelentés egy általánosabb változást is kell, hogy jelezzen, amit össze kell egyeztetni a Stabilitási Paktummal. Mindenekelőtt nincs szükség arra, hogy a Nemzetközi Valutaalap elfogadhatatlan politikájához forduljunk, mert ez az intézmény egyebek mellett a megbízhatóságban deficites.
(Taps)
Peter van Dalen
(NL) Elnök úr! Rehn úr és Trichet úr helyesen tették, hogy a mai helyzetről szóltak. A görögök pozíciója rendkívül ingatag az euróövezetben, és úgy gondolom, a választ a Nemzetközi Valutaalap (IMF) jelentheti. E pillanatban az IMF a megfelelő szervezet arra, hogy kisegítse Görögországot a válságból. Ha ez nem válik be, akkor rá kell szánni magunkat, hogy elvágjuk a gordiuszi csomót. Azok az országok, akik nem tartják be az euróövezet szabályait, szálljanak ki a játékból.
Elnök úr! Próbáljunk meg tanulni ebből a helyzetből. Az euróövezethez való csatlakozásakor Görögország körülbelül olyan kiszámíthatatlan volt, mint a delphi jósnő. Az általa benyújtott adatok nem voltak sem egyértelműek, sem megbízhatók. Nem helyes, hogy a görög kormány továbbra is azt hangoztatja, hogy az euróövezet más államainak kell megoldani a helyzetet, mivel - állítólag - részben ők tehetnek a Görögországban zajló válságról. Ez olyan, mintha a feje tetejére állítanánk a világot. Azok, akik valótlan adatokat közölnek, nem mutogathatnak ujjal senki másra. Ezért hadd tegyek fel egy konkrét kérdést Trichet úrnak és Rehn úrnak: tisztában voltak Önök azzal, hogy Görögország pontatlan és hiányos adatokat nyújtott be az euróövezethez való csatlakozásakor? Ha pedig nem, akkor nem kellett volna erről tudniuk? Remélem, hogy erre a kérdésre egyértelmű választ tudnak adni.
Charalampos Angourakis
(EL) Elnök úr! Azzal szeretném kezdeni, hogy minden jót kívánok honfitársaimnak március 25. alkalmából.
A kapitalizmus válsága spirálisan csökkenő színvonalat idézett elő a munkavállalók életkörülményei tekintetében. Ezzel egy időben pénzt és lehetőséget adott az egyre gyakoribbá váló munkavállaló-ellenes szakpolitikai döntésekre. Miközben a munkavállalókat az állam tartotta terror alatt, a nagytőke - a nagyobb tőkejövedelem reményében - valóságos háborút indított az alapvető bér- és szociális jogok ellen.
Az Európai Unió és a tagállamok kormányzatai népellenes politikát folytatnak, s ennek alappillére az EKB. Kíméletlen politikáját a tőkejövedelmezőség kizárólagos kritériuma alapján gyakorolja. A megalakulása óta folyamatosan hangoztatott, a bérek csökkentésére és a kapitalista átszervezések felgyorsítására vonatkozó felszólításai termékeny táptalajra találtak a kapitalista válságban.
Az EKB a nagytőke burzsoá segédjeként cselekszik, amikor a munkavállalókra hárítja át a válság terhét. Csaknem 1 trillió eurót pumpált bankokba és monopóliumokba. Most pedig a munkavállalóknak nyújtja be a számlát, és velük akarja megfizettetni a kárt.
Ezért kell erősítenünk az antiimperialista harcot, a harcot az Európai Unióból való kilépésért, a harcot a népuralomért és a népgazdaságért, a harcot a szocializmusért.
Godfrey Bloom
Elnök úr! Az euró sikertörténetét hallgatva mintha valamilyen párhuzamos univerzumban találnám magamat. Most térjünk vissza egy kicsit a földre.
A munkanélküliség, a fiatalok munkanélkülisége az Ibériai-félszigeten és az euróövezet számos államában krónikus jelenség. Évek óta 30-40%-on áll. A válságtól tökéletesen függetlenül. Kész katasztrófa. Az egy főre jutó GDP az Egyesült Államokban sokkal magasabb, mint az Európai Unióban. A csendes-óceáni térség GDP-je jóval meghaladja az Unióét.
Nem, az euró cseppet sem volt sikeres. Már most kudarcot vall. A szemünk láttára omlik össze máris. Nézzük csak meg a gazdasági alapokat. Nincs végső hitelező; pontosan ennek köszönhető a mostani görög válság csakúgy, mint a szintén közelgő portugál válság. Nincs hitelező. Ez kész katasztrófa a valutakezelésben, akár optimális valutaövezetben vagyunk, akár nem.
Nincs összehangolt költségvetési politikánk, ezért már eleve bukásra van ítélve, és a szemünk láttára mond csődöt.
Ha megengedik, emlékeztetni szeretném Önöket valami másra is. Kétfajta ember létezik: vannak a pénzcsinálók, akik kilépnek a magánszektorba, dolgoznak és pénzt csinálnak, és vannak a politikusok és bürokraták, akik költik a pénzt; nos, túl sokan vagyunk ilyenek. Sokkal többen vagyunk, mint kellene. Mi vagyunk a gazdaság hátán lovagoló majmok, és a helyzet csak rosszabbodni fog mindaddig, amíg ezek a valutaövezetek el nem kezdik csökkenteni a közszféra kiadásait.
Corneliu Vadim Tudor
(RO) A válság legfőbb oka a maffia. Mondok néhány példát saját hazám, Románia kapcsán. Higgyék el, mint író, történész, továbbá mint egy napilap és egy heti magazin főszerkesztője, pontosan tudom, miről beszélek.
1990 óta körülbelül 6000, összesen 700 milliárd euróra becsült vállalatot privatizáltak csalás útján. Sajnos ennek a pénznek mindössze 1%-a folyt be eddig, összesen 7 milliárd euró. Sok esetben még csak nem is privatizációról, hanem inkább államosításról volt szó, azaz a román állam tulajdonában lévő eszközök valamilyen másik állam tulajdonába kerültek át. Nincs többé piacgazdaság; a gazdaságban a dzsungel törvényei uralkodnak.
Ez a helyzet több balkáni országban is megismétlődik: a helyi maffia a külföldi maffiával összefogva szervezett bűnözőkből álló kartellt alakít. A Balkán-félsziget puskaporos hordón ül, mint 100 évvel ezelőtt. A társadalmi tiltakozás lángja Görögországból rohamosan átterjedhet a térség más országaira is.
Míg a 20. században a forradalom exportját emlegettük, a 21. században már a csőd exportjáról beszélhetünk. Az éhség a történelem leghatásosabb választási tényezője. Át kell helyeznünk a hangsúlyt a korrupció elleni harcról - ami csak egy elvont fogalom - a korruptak elleni harcra.
A lakosság kedélyállapota egyre borúlátóbb, és ha nem vagyunk képesek véget vetni a csalásnak saját hazáinkban, akkor az Európai Unió nemes vállalkozása kártyavárként fog összeomlani.
Egy remény van a megváltásra: a történelmi horderejű válaszutak radikális megoldást kívánnak. A maffiát nem ellenőrizni kell, hanem eltemetni.
Werner Langen
(DE) Elnök úr! Először is szeretnék őszintén köszönetet mondani Jean-Claude Trichetnek, az Európai Központi Bank elnökének az elmúlt hat évben végzett rendkívül sikeres munkájáért. Természetesen az előadóknak is szeretnék köszönetet mondani többségi támogatást élvező jelentésükért. Rehn úr, emlékeztetni szeretném arra, hogy hatalmas feladatok állnak Ön előtt. Remélem, hogy a Bizottság végre összeszedi a bátorságát, és új javaslatban tekinti át a Stabilitási és Növekedési Paktum hiányosságait. A pénzügyminiszterek által vezetett gazdasági irányítás modellje ma már nem járható út, hiszen ugyanezek a pénzügyminiszterek a múltban már kudarcot vallottak. Egy ennél automatizáltabb rendszerre lenne szükség. Nincs szükségünk pénzügyminiszterek által ellenőrzött gazdasági irányításra. Ehelyett olyan automatizmusra van szükség, amely kihágások előfordulása esetén az EKB és a Bizottság támogatása és vezetése mellett lép akcióba. Ez lehetne a csúcstalálkozó eredménye.
Két megjegyzést szeretnék tenni azzal kapcsolatban, amit Trichet úr mondott az euróövezetről. Szívből egyetértek azzal a megjegyzésével, hogy világszerte meg kell őriznünk versenyképességünket. Itt nem csak arról van szó, hogy euróövezetbeli országok versenyeznek egymással, de lépést kell tudnunk tartani az Egyesült Államokkal és Ázsiával is.
Másodszor, hála a többlettel rendelkező országoknak, az EU-nak nagyrészt sikerült egyensúlyba hoznia költségvetését. Ha nem ez lett volna a helyzet, az EKB kénytelen lett volna sokkal szigorúbb politikákat bevezetni.
Harmadszor, nincs tudomásunk olyan országról a gazdaságtörténetben, amely csökkenő népesség mellett képes lett volna hosszú távú növekedést generálni a belső piacon. Az ilyen országoknak muszáj exportálni a termékeiket.
Németország ugyan gyengén indított a Gazdasági és Monetáris Unióban, de azután utolérte magát, és ma már számos ország példaképe. Ez azonban nem elegendő. A költségvetés konszolidációjával kapcsolatban nekünk is van épp elég tennivalónk. Nem szabad alábecsülni az ezzel kapcsolatos munkát. Vajon honnan jött az az ötlet, hogy büntessük meg a leginkább sikeres országokat, és zárjuk ki azokat, akik nem teljesítették kötelességüket? Ez idegen az európai politikától. Ezért szeretnék sok bátorságot kívánni a Bizottságnak, és őszinte köszönetemet kifejezni az EKB-nak.
(Taps)
Anni Podimata
(EL) Elnök úr! Engedje meg, hogy először is gratuláljak a két előadónak azért a ragyogó munkáért, amit ebben a különösen nehéz pillanatban véghezvittek.
Hamarosan megkezdődik az egyik legjelentősebb csúcstalálkozó munkája, és az úgynevezett görög kérdés még mindig heves vita tárgya, csakúgy, mint az, hogy létrehozzunk-e - s ha igen, milyen összegben - egy európai mechanizmust, ami a szükséghelyzetek idején lépne működésbe, mint az euróövezet egészének stabilitását megóvó gazdasági védőháló.
Semmi kétség, hogy a helyzetért alapvetően Görögország felelős, amit Görögország is maximálisan felvállalt. Bizonyos dolgokért azonban mindannyian, együtt vagyunk felelősek. Bár a közös valuta sokat adott, súlyos hiányosságai is vannak. A GMU 11 éve folyamán megpróbáltunk szemet hunyni afelett, hogy az euróövezet gazdaságai között fennálló jelentős egyenlőtlenségek és egyensúlytalanságok, valamint a versenyképesség megosztottsága nem egyeztethetők össze sem az euróövezet életképességével, sem annak stabilitásával.
Ez tisztán látszik azoknak a spekulatív támadásoknak a fényében, amelyek eddig főként Görögországra irányultak ugyan, de éppen a napokban Portugália hitelkockázati besorolásának leminősítését okozták, és - egyelőre nem tudni, milyen következménnyel - mostanra más országokat is elértek, többek között Olaszországot és Spanyolországot.
Ezért bizonyítanunk kell, hogy a helyzet magaslatán állunk, és azonnal meg kell tennünk a lépéseket a gazdasági együttműködés és gazdasági irányítás új, kibővített modellje felé, amely, Langen úr, tiszteletben tartja a Stabilitási és Növekedési Paktum szabályait, ugyanakkor kiterjesztett kritériumok mellett, képes túllépni a szűkebb értelemben vett pénzügyi koordináció keretein a gazdasági koordináció felé, és elérni az EU foglalkoztatással és fenntartható fejlődéssel kapcsolatos stratégiájának célkitűzéseit.
Olle Schmidt
(SV) Elnök úr, biztos úr, Trichet úr! Tízéves az euró, és - noha a turbulenciának még nincs vége - nagyrészt kiállta a próbát. Már ma is biztos vagyok abban, hogy akár a Nemzetközi Valutaalappal, akár a nélkül, megtesszük az első, fontos lépést az európai megoldás felé. Ahogy Trichet úr oly helyesen megfogalmazta, közös a sorsunk. Ha ez nem sikerül, az alternatíva természetesen félelmetes kilátásokat tár elénk.
Az EKB erőteljes védőbástyaként állta ki a pénzügyi viharok támadását. Érdemes megismételni, hogy az euró sikeres volt a pénzügyi válság idején, horgonyként működött egész Európában, még az euróövezeten kívüli országokban is.
Az euró stabilitást jelentett, új munkahelyek teremtésére adott lehetőséget, és ezt manapság sem szabad elfelejtenünk, amikor mindenki a válságról beszél. Az eurót nem lehet hibáztatni sem Görögország, sem más euroövezetbeli országok problémáiért. A közkiadások felelőtlen felduzzasztása mindenképpen problémákhoz vezet, bármilyen valutáról legyen is. Ellenkezőleg, a gazdasági válság sokkal rosszabban alakult volna, ha nincs meg az euró használatából fakadó együttműködés. 20-nál többb nemzeti valuta esetében kellett volna spekulációval és leértékelési versennyel küzdenünk.
Ezt sokan átéltük már, magam is tagja voltam egy svéd finanszírozási bizottságnak, 500%-os kamatlábbal. A görögországi válság magától értetődően bizonyítja, hogy a költségvetési hiány alacsonyan tartásáról szóló paktumot szigorítani kell. A deficit továbbra is hatalmas. Uniós szinten kell megvalósítani a gazdaságpolitika jobb felügyeletét és koordinálását, azaz olyan pénzügyi koordinációt, ami méltó a nevére.
Zárásként szeretnék néhány szót szólni a spekulációról. Előfordul, hogy amikor egy ország spekulációs támadásnak van kitéve - mint az én hazám is az 1990-es években -, valójában jó lehetőséget kap arra, hogy meghozza a megfelelő intézkedéseket. Ha szorult helyzetbe kerülünk - például Soros György miatt -, tudjuk, hogy mire számíthatunk, és meghozzuk a szükséges intézkedéseket. Ezen mindenki elgondolkodhat, akinek hazája jelenleg hasonló nehézségekkel küzd.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr! Tartózkodom a katonai nyelvezettől, amit az előző felszólaló használt. A háborús nyelvezet nem igazán illik a bankok stílusához. Valószínűleg az egyetlen olyan képviselőcsoport tagja vagyok itt a Parlamentben, amelynek legtöbb képviselője euróövezeten kívüli országokból jött. Csak két képviselőnk jött az euróövezetből. Így hát én eltérő álláspontot képviselek.
Trichet úr szövegét a 36-os szám jellemezte; pontosan ennyi európai parlamenti képviselő volt kíváncsi rá. Talán lustálkodunk? Nem - ez a szám azt jelenti, hogy az Európai Parlament képviselői nem igazán hisznek abban, hogy az Európai Központi Bank lehet egyfajta megoldás, gyógyír vagy mentőöv a válságban. Rehn úr kijelentette, hogy az euróövezet önmagában értékes, azután pedig a görög válságról beszélt. Itt van némi ellentmondás. Görögország pontosan azért van válságban, mert túl korán csatlakozott a stabilitás ezen oázisához. Kerüljük el ezt a fajta következetlenséget.
Nikolaos Chountis
(EL) Elnök úr! Egyetértek azokkal a képviselőtársaimmal, akik rámutattak, hogy a válságnak még nincs vége. Egyértelmű, hogy számos ország még mindig aggasztó gazdasági helyzetben van. A tagállamok többségében nő a munkanélküliség. A deficitek problémáját célzó intézkedések csak tovább fokozzák a válságot.
Trichet úr, Rehn úr - és itt az Önök által képviselt intézményekhez fordulok - nem látták előre, hogy válság van készülőben? Minden jel arra mutatott. Amikor kitört a válság, Önök azzal takaróztak, hogy mindenki oldja meg a saját problémáit. Még most is egyre csak a "deficit nyomon követése” és a "Stabilitási Paktum megszorításai” kifejezéseket emlegetik.
Én úgy gondolom, hogy az Európai Unió és Görögország problémái nem a pénzügyek szilárd kézben tartásával függnek össze. Nagyon jól tudják, hogy adósságai fedezése érdekében a Görögországhoz hasonló országok spekulánsok áldozatául esnek; ez azonban valójában a GMU-ban fennálló intézményi és politikai szakadékokat fedi fel.
Ezért azt mondanám, hogy amire szükség van most, az a Stabilitási Paktum módosítása. Egyértelmű, hogy a Stabilitási Paktum betartásához való ragaszkodás csak tovább fokozza a regionális és társadalmi egyenlőtlenségeket, növeli a munkanélküliséget, továbbá a növekedés minden lehetőségét megsemmisíti.
Bastiaan Belder
(NL) Elnök úr! Sajnálatos az a helyzet, amelyben Görögország és az euróövezet megérdemelten találta magát. Görögország számára elsősorban a Nemzetközi Valutaalapnak (IMF) kell pénzügyi segítséget nyújtania. Az IMF saját állítása szerint remek pozícióban van Görögország támogatására. Úgy tűnik, egy európai valutaalap (EMF) létrehozását politikai megfontolások motiválják, nevezetesen az, hogy Európa megőrizze a büszkeségét, ha Görögország az IMF-hez fordulna segítségért. De ne hozzunk létre elhamarkodottan egy teljesen új szervezetet csak azért, hogy a fennálló szabályok megszegését orvosolja. Kétséges, hogy az EMF létrehozása szükséges és kívánatos lenne. A szabályok betartatása érdekében fokozottabban kellene alkalmazni a Stabilitási és Növekedési Paktum által előírt büntetéseket. Most a Tanácson van a sor, neki kell lépnie. Az Eurostat számára biztosítani kell a hatáskört ahhoz, hogy behatóan megvizsgálja az euroövezet költségvetési adatait, valamint ellenőrizze a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek betartását.
Csanád Szegedi
(HU) Tisztelt Elnök úr! Tisztelt Képviselőtársaim! A jelentés súlyos hiányossága, hogy a felelősöket nem nevezik meg. Márpedig Európában addig a gazdasági válságot nem fogjuk tudni felszámolni, amíg a felelősök meg nem lesznek nevezve. Mondjuk már ki végre, hogy az európai gazdasági válságot nem a bérből, fizetésből élő emberek idézték elő, hanem azok a bankok, multinacionális cégek, azok a biztosítók, amik végletesen kizsigerelték az európai társadalmakat.
Jelenleg Magyarországon, ha egy multinacionális cég le akar telepedni, akkor a következő a módja: ingyen kapja a területet az önkormányzattól, adókedvezményt kap, járulékkedvezményt kap, minimálbéren foglalkoztatja az embereket, és az emberek még szakszervezeteket sem hozhatnak létre. Ez az állapot vezetett ahhoz, hogy Európában munkavállalói válság jöjjön létre. Követeljük, hogy a gazdasági válság megoldásában és felszámolásában a multinacionális cégek, a bankok, a biztosítók vegyenek részt és vállaljanak szerepet benne.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Elnök úr! Amivel küzdünk, az a közösségi projekt nyolc évtizede alatt átélt legsúlyosabb válság.
Az amerikai jelzálogpiaci válsággal kezdődött, majd a Lehman Brothers összeomlása után most éljük át harmadik szakaszát, miután 2009-ben Európában 4%-ot esett a GDP, 23 millióra nőtt a munkanélküliség, drámaian romlott az államháztartások helyzete, továbbá az adósság meghaladta a GDP 80%-át.
Az EKB döntő szerepet játszott a rendszer likviditásának fenntartásában: nem hagyományos mechanizmusokat vetett be a hitelkorlátozások ellensúlyozására, és szorosan együttműködött a főbb monetáris hatóságokkal.
Most, hogy szerény fellendülés várható, és megszűnt az inflációs nyomás, fontos lenne, hogy továbbra is hozzájáruljon a hitelezés helyreállításához, és ne kockáztassa a gazdaság talpra állását azáltal, hogy túl korán, megkülönböztetés nélkül visszavonja rendkívüli intézkedéseit.
A válság bebizonyította, hogy a monetáris politika alapját képező monetáris és gazdasági pilléreket meg kell erősíteni. Az árstabilitás és az általános gazdasági stabilitás garantálása érdekében folyamatosan szemmel kell tartani az elsődleges pénzügyi eszközök és a magánhitelek árainak alakulását.
Húsz tagállamban tapasztalható túlzott hiány. A valódi értelme az államháztartás konszolidálásának - ami egy elkerülhetetlen, összehangolt és intelligens módon végrehajtandó feladat - az, hogy helyreállítsa a keresletet, elősegítse a beruházásokat és támogassa azokat a reformokat, amelyek lehetővé teszik a gazdaság felvirágoztatását és javítják a fenntartható fejlődés és munkahelyteremtés lehetőségeit. A szorosabb gazdasági unió kulcskérdés lehet.
Korrigálni kell a globális egyensúlyhiányokat. Az Európai Unió a legkiegyensúlyozottabb régiók egyike. Ez veszélybe kerülhet, ha nem erősítjük meg a versenyképességet és nem valósítunk meg fokozottabb nemzetközi monetáris együttműködést. A nemzetközi porondon csak akkor tudjuk felvenni a versenyt, ha az euróövezet egyensúlyhiányainak és különbségeinek korrigálása érdekében megerősítjük a belső gazdasági együttműködést a versenyképesség és fizetési mérleg területén.
Görögország erőfeszítései és bátorsága egyértelmű és határozott támogatást érdemelnek. Ez közös érdekünk, és a bizonytalanság egyetlen európai számára sem lehet kedvező. A szubszidiaritás és a szolidaritás az európai érme a két oldala. Amint Trichet úr is elmondta angolul, franciául és németül, az euró több mint egyszerű valuta: az euró közös sorsunk.
Most már én is elismételtem spanyolul, az Európai Unió egyik világnyelvén. Felszólalásomat görögül fejezem be, azon a nyelven, amely leginkább kifejezi egyetemes elhivatottságunkat: ευρώ είναι το κοινό μας μέλλον.
Pat the Cope Gallagher
(GA) Elnök úr! A gazdasági válság az Európai Unió valamennyi tagállamában negatív következményekkel járt. Az Unió egész területén drámaian megnőtt a leginkább a fiatalokat sújtó munkanélküliség. A válság miatt sok tagállamban elapadtak a közpénzforrások. Az ír kormány 2008-ban és 2009-ben határozott intézkedésekkel válaszolt ezekre a problémákra.
Írország költségvetési hiánya elszabadult, és megközelítette a GDP 14%-át. A kormány intézkedései hatására 2010-ben a deficit a GDP 11,6%-án stabilizálódott. A kormányzati intézkedés a nemzetközi piacokon is elismerést nyert. A múlt decemberi, legutolsó költségvetés óta a referenciaértékhez képest stabilizálódtak az ír forrásköltségek. Sőt, úgy tudom, hogy a Gazdasági és Monetáris Bizottság e heti ülésén a központi bank elnöke is elismerését fejezte ki az ír kormány intézkedései kapcsán, amelyeket dicséretesnek tartott. A fiskális korrekció terén Írország sok tekintetben megelőzött sok más országot. Az olyan országokban, mint az Egyesült Királyság és az Egyesült Államok - a költségvetési hiány mindkét országban meghaladja a 10%-ot - számottevő korrekcióra van szükség ahhoz, hogy helyreállítsák az államháztartás fenntarthatóságát.
Zárásul arra szeretnék rámutatni, hogy Írország még mindig kedvező hely a vállalkozások számára, az ír gazdaság szilárd fundamentumokkal rendelkezik, és fenn tudjuk tartani 12,5%-os.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Zbigniew Ziobro
(PL) Elnök úr! Az euróövezetben kiszélesedő válság szemlélteti, hogy milyen veszély leselkedik azokra a gazdasági projektekre, amelyek nem gazdasági számításokra támaszkodnak, hanem ideológiai feltevéseken alapulnak - főként, ha az integráció eltérő gazdasági feltételekkel rendelkező, különböző tagállamok gazdasági integrációját is magában foglalja.
Fel kell tennünk a kérdést, hogy nem volt-e túl korai bizonyos államok csatlakozása az euróövezethez. Az európrojekt valahol gazdasági projektből elsődlegesen politikai projektté vált, ami mögött az európai integráció felgyorsításának célja állt. Lehet, hogy ma számos európai országban ezért a sietségért fizetnek nagy árat az adófizetők. Jó lenne, ha ebből a leckéből le tudnánk vonni a tanulságot a jövőre nézve. Az euró nem válasz a nemzetgazdaságok problémáira, a túlzott eladósodottságra vagy a pénzügyi fegyelem hiányára. A tagállamok a felelősek saját pénzügyeik állapotáért, a problémákat tehát ott kell megoldani, ahol felmerültek.
Marie-Christine Vergiat
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Némi csodálkozással olvastam a jelentéseket, és a ma reggel hallott felszólalások csak megerősítik a véleményemet.
Kevés kivétellel még mindig költségvetési korlátozásokról, az infláció kordában tartásáról, valamint a Stabilitási és Növekedési Paktumról beszélünk, holott a 27 ország közül 20 már nem is tud megfelelni az összes feltételnek.
Igaz, hogy sokan gazdasági irányítást követelnek. Mi azonban politikai Európát szeretnénk, ami ellenőrzést biztosít mind a gazdasági, mind a szociális döntések fölött, és képes beavatkozni a monetáris döntésekbe is.
A görög válság sokatmondó: ma Németország hozza a döntéseket és diktálja a feltételeket. Az Egyesült Államokban éppen most lehettünk tanúi a központi bank közvetlen beavatkozásának, hogy kincstárjegyek felvásárlásával finanszírozza az államkasszát. Európában az Európai Központi Bank azonnal a bankok segítségére sietett, de ami Görögországot és általában véve a PIGS-országokat illeti, mindig ugyanazoknak kell kifizetni a számlát: a köztisztviselőknek és a nyugdíjasoknak. Ráadásul eközben hazájuk pénzügyi spekulációnak van kitéve.
Itt nem kisebb reformokra, hanem egy egészen más Európára van szükség, egy gazdasági és szociális Európára, amely nem csak keveseknek kedvez, hanem az emberek többségének.
Jaroslav Paška
(SK) Az euróövezet és az államháztartás 2009. évi irányításáról szóló jelentés részletekbe menően tárgyalja az EU irányítását a pénzügyi és gazdasági világválság ideje alatt.
A számos európai gazdaságban tapasztalható, csökkenő termelés hatására drasztikusan nőtt a munkanélküliség és felgyorsult az adósság növekedésének üteme. A válság különböző következményekkel járt az egyes országokban, így érthető módon a válság kezelésére hozott intézkedések is különböztek egymástól az egyes országokban. Az EU-intézmények hiába igyekeztek összehangolt és együttesen meghozott intézkedésekkel fellépni, látszott, hogy az államháztartás igazgatásáért valódi felelősséget nem érző, populista kormányzatok néhány országot a katasztrófa felé sodornak.
Ez az, ami miatt az Európai Unió egésze sokkal nehezebben tudott megküzdeni a válság következményeivel, mint más jelentős gazdaságok, például az Egyesült Államok, Kína, Japán és India. Nyilvánvalóvá vált, hogy bár az európai gazdasági környezet összességében sokrétű és alaposan szabályozott, a versenytársaihoz képest azonban meglehetősen nehézkes. Az elkövetkező időszakban ezért az euróövezet államháztartásainak konszolidálására irányuló erőfeszítések mellett arra kell törekedni, hogy átszervezzük és jelentősen leegyszerűsítsük a belső környezet szabályozóit. Ne tévesszük szem elől, hogy egyedül a termelőágazat képes létrehozni azokat az erőforrásokat, amelyekből az egész társadalom él.
Enikő Győri
(HU) Tisztelt Képviselőtársaim! Az Európai Központi Banknak 2008-as tevékenysége során korábban nem tapasztalt kihívásokkal kellett szembenéznie, amikor a világgazdasági válság 2008 szeptemberében begyűrűzött Európába. A pénzügyi válság reálgazdasági válsággá alakult, hiszen a bankközi pénzpiac a bizalmatlanság nyomán befagyott, a pénzintézetek sem egymásnak, sem a vállalatoknak nem nyújtottak hitelt. Az EKB gyorsan, és megítélésem szerint megfelelően reagált a pénzügyi jelenségekre, de a válságkezelés értékelése kapcsán nem tekinthetünk el egy sajnálatos ténytől, vagyis a nem eurózóna-országok közötti diszkriminációtól.
Meggyőződésem, hogy az EKB az Unió szellemiségével ellentétesen járt el, amikor a válság csúcspontján 2008 októberében nem biztosított egyenlő feltételeket a likviditási facilitások igénybevételéhez. A Svéd és a Dán Nemzeti Bankkal ez EKB bonyolított pénzcsereügyletet azért, hogy a két ország bankrendszerének biztosítsa a megfelelő eurolikviditást, ezzel szemben a magyar és a lengyel jegybankkal ugyanezt a műveletet már csak fedezet megkövetelésével volt hajlandó végrehajtani.
Az EKB ezen lépése sajnálatosan hozzájárult a piacok elbizonytalanodásához és tovább súlyosbította az érintett országok helyzetét. Most, amikor az új pénzügyi rendszer kialakításán dolgozunk, előre kell gondoskodnunk arról, hogy az ilyen egyenlőtlenségeket kiküszöböljük. Nem hozhatunk tehát olyan szabályokat, melyek az Unió egyes részeit kedvezőtlenebbül érintik, mint másokat. Ezt a gondolatot vinném tovább akkor, amikor az Európai Rendszerkockázati Tanácsról beszélek, amelynek létrehozásán most mindannyian dolgozunk. Ebben az EKB jelentős szerepet fog kapni. A Tanács elnöki funkcióját is az EKB elnöke tölti majd be, és biztosítanunk kell majd, hogy az eurózóna - és a nem eurózóna - országok és így a kelet-közép-európai országok is azonos minőségű szavazati jogokhoz jussanak majd az új testületben.
Félő, ha nem emeljük fel szavunkat a válság során már megtapasztalt diszkrimináció ellen, akkor a megkülönböztetés gyakorlattá válik az új pénzügyi felügyeleti intézményekben, amit mindenképp el kell kerülni. Nem szabad hagyni, hogy az újraegyesülés eszméje csorbát szenvedjen, a politikai helyett gazdasági megosztottság legyen.
George Sabin Cutaş
(RO) Nem meglepő, hogy az Európai Központi Bank éves jelentésének középpontjában a válság idején meghozott rendkívüli intézkedései állnak.
Ebben a vonatkozásban úgy gondolom, hogy az Európai Központi Bank helyesen járt el, amikor folyamatosan növelte az euróövezetbeli bankok likviditás-ellátását. Mindazonáltal azt sem szabad elfelejteni, hogy a válság az euróövezeten kívüli tagállamokat is rendkívül keményen sújtotta, és az Európai Központi Bank beavatkozására - likviditásbővítő intézkedések formájában - nekik is hasonlóképpen szükségük van.
Ráadásul az Európai Unió legtöbb tagállamában megfigyelhető a költségvetési hiány, az államadósság és a 25 év alatti fiatalok munkanélküliségi rátájának növekedése. A Stabilitási és Növekedési Paktum identitásválságban van és folyamatosan veszít hitelességéből, és ezzel lehetetlenné teszi a benne foglalt elvek eredményes alkalmazását.
Szerintem arra van szükség, hogy a Paktum automatikus és egységes megvalósítása helyett olyan megközelítést alkalmazzunk, amely figyelembe veszi az egyes tagállamok sajátos körülményeit, és sokkal inkább koncentrál az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságára, mint a költségvetési hiányra.
A Paktum fő célja a megelőzés volt. Azért hozták létre, hogy egy korai figyelmeztető rendszer segítségével többoldalú felügyeletet biztosítson a költségvetés alakulása felett. Éppen ezért tartom feltétlenül szükségesnek - Scicluna úr jelentésének szellemével összhangban - az Európai Rendszerkockázati Testület felállítását. Az ESRB ugyanis teljesítené azt a célt, hogy gyors figyelmeztetést adjon a pénzügyi piacokat fenyegető rendszerszintű kockázatokról és egyensúlyhiányokról.
A mostani pénzügyi válság és annak közelmúltbeli általános elmélyülése azt követeli, hogy késedelem nélkül megvizsgáljuk, milyen kölcsönös támogató mechanizmusok állnak rendelkezésre EU-szinten, s közben a közös gazdasági irányítás érdekében erősítsük meg a tagállamok közötti koordináció eszközeit. A válság egyik fő tanulsága, hogy a költségvetési egyensúly fenntartásához nagyobb költségvetési felelősségre van szükség, ez pedig gazdasági nyomon követési eljárásokat igényel.
Roberts Zīle
(LV) Köszönöm elnök úr és biztos urak! Az elmúlt év decemberében Almunia úr, a Gazdasági és Monetáris Bizottság akkori biztosa azt mondta, hogy ha nem következik be semmiféle jelentős változás, Észtország jövő nyáron, 2011-től kezdődően csatlakozhat az euróövezethez. Nos, azóta történt néhány jelentős változás, nem csupán Észtországban, hanem az euróövezetben is. Ma gyakorlatilag Észtország az egyetlen tagállam, amely teljesíti a maastrichti kritériumokat. Milyen üzenetet közvetítene az, ha Észtország a szabályokkal ellentétben nem léphetne be az euróövezetbe? Szerintem azt jelezné a pénzügyi világ felé, hogy az euróövezet olyan súlyos kórságban szenved, hogy már egy kicsi, de szilárd költségvetéssel rendelkező országot sem képes befogadni. Hogy úgy mondjam, mintha kiraknánk egy táblát az euróövezet klubjának ajtajára ezzel a szöveggel: "A klub tatarozás miatt zárva”. Milyen üzenetet közvetítene ez az új tagállamok, többek között hazám, Lettország felé, amely egy IMF-program igénybevételére szorult és az euróhoz kötötte az árfolyamát, és amely, az euró bevezetése érdekében a GDP dupla számjegyet elérő zuhanásával értékelte le a gazdaságát, és óriási munkanélküliséggel küzd? Azt az üzenetet közvetítené, hogy mi miért tegyünk meg mindent azért, hogy nemzeti valutánk magas átváltási árfolyama mellett magánadósságot fizessünk vissza, amikor ezt a tartozást uniós bankok adták ki euróhitelek formájában, például ingatlanfedezet mellett? Köszönöm.
David Casa
Elnök úr! 2008. rendkívül fontos év volt az európai gazdaság és az egész világgazdaság számára. Ezt az évet a válság mélységével kapcsolatos nagyfokú és egyre növekvő bizonytalanság jellemezte.
Azt a kérdést is nagy bizonytalanság övezte, hogy mennyi időbe fog telni az európai gazdaságoknak a válságból való kilábalás, és hogy milyen eszközökkel lehetne a kilábalást elősegíteni.
A számos kihívással szembenéző EKB számára sem volt könnyű ez az év. 2008 folyamán az EKB több fő központi bankkal fogott össze, hogy összehangolt formában bőséges rövid lejáratú likviditással lássák el a bankrendszert. Az EKB által alkalmazott megközelítés rendkívül sikeresnek bizonyult.
E tekintetben csak támogatni tudom kollégám végkövetkeztetését az EKB teljesítményét illetően. Egyetértek azzal, hogy 2008. korszakalkotó év volt, és a döntéshozók fel tudtak nőni a feladat nagyságához. Osztom továbbá az előadó aggályait azzal kapcsolatban, hogy a bankok a kamatlábcsökkentéseket nem továbbították a fogyasztókhoz, és úgy érzem, ez további kivizsgálást igényel. Kérem, Trichet úr, hogy ezt vegye figyelembe!
Összességében véve úgy gondolom, hogy a máltai kollégánk, Edward Scicluna által készített jelentés rendkívül kiegyensúlyozott, ragyogó munka.
Pervenche Berès
(FR) Elnök úr! Sajnos más irányú elfoglaltsága miatt Juncker elnök úr ma kivételesen nem tud csatlakozni hozzánk. Természetesen ezt sajnálattal veszem tudomásul.
Két nagyszerű jelentés van előttünk, amelyek lehetővé teszik, hogy még mélyebb eszmecserét folytassunk ebben az euróövezet számára oly fontos pillanatban.
Scicluna úr jelentése továbbá megalapozza a vita egyes elemeit, így többek között az Ön utódja kinevezésével kapcsolatos feltételeket is. A monetáris párbeszéd nem csak a demokrácia szempontjából fontos tényező, hanem az Európai Központi Bank működését és vezetését illetően is.
Barátunk Giegold úr jelentése Önnek tesz fel kérdéseket, Rehn úr, és nem az Európai Központi Bank, hanem az Ön feladata megválaszolni azokat.
Ami az euróövezet működését illeti, az a veszély fenyeget, hogy széthullik szociális modellünk. Almunia úr, mialatt az Ön elődje az euróövezet fennállásának 10 évét értékelte, egy dolog fájdalmasan nyilvánvaló volt: egyre növekednek az euróövezet tagállamai közötti eltérések. Itt tartunk most, és ezt még a szerződés elkészítői és a Stabilitási és Növekedési Paktum szerzői is alábecsülték. Ezzel számolnunk kell.
Két oknál fogva sem szabad ezt szem előtt tévesztenünk. Először is meg kell értenünk, hogy bár az államháztartás fenntarthatósága valóban kulcskérdés, ez még nem elegendő. Nemzeti hatáskörük mellett a tagállamoknak nincs természetes hajlandóságuk a szankciókra, ezért koordinációjuk és együttműködésük nem megfelelő. Ezt a csapatszellemet nekünk kellene előhozni. Ez az a varázsszer, amire szükségünk van.
A második pillér, amit mindig észben kell tartanunk, és ami nélkül nem boldogulhatunk, az adóügyi harmonizáció kérdése. Mint tudja, mélységesen elítélem, hogy a 2020. évi stratégia ebből a szempontból még csak meg sem említi a társasági adózás adóalapjának harmonizációja érdekében folyó munkát. Ezt a munkát mindenképpen, a legnagyobb határozottsággal tovább kell folytatnunk.
Sari Essayah
(FI) Elnök úr! A pénzügyi válság nyomán rohamosan nő az államadósság, még akkor is, ha sok országban már kezdik elzárni a szociális biztonság csapját. A súlyos gazdasági válság kezelése után az államháztartás tartós, komoly egyensúlyhiányaira kell fordítanunk figyelmünket.
Van ugyan Stabilitási és Növekedési Paktumunk, csak az a probléma, hogy a tagállamok nem tartották be. Ezért kell most az államháztartás akut hiányával szembenéznünk. Görögország esetében figyelmet kaptak a hibás statisztikai adatok, de a probléma gyökere valójában a rosszul irányított gazdaságpolitika.
A lanyha növekedés, az elöregedő népesség és a rendkívül lassan javuló foglalkoztatás viszonyai között mi, politikusok kemény döntések előtt állunk. Az államháztartás problémáinak orvoslására nincs sok gyógyszer: ilyen az adóbevételek növelése, a gazdasági növekedés fellendítése vagy a kiadások visszaszorítása.
A gyógyír után kutatva a legfontosabb mutatók az államháztartás és a deficit fenntarthatósága. A fenntarthatósági deficit attól függ, hogy mennyire kell az adókulcsokat emelni vagy a kiadásokat csökkenteni ahhoz, hogy az államháztartás hosszú távon fenntartható legyen. Ha egyensúlyt akarunk elérni, mindig szem előtt kell tartanunk, hogy a kamatlábak és a bruttó hazai termék növekedése közötti különbség a felhalmozott adósságot növeli, és hogy népesség elöregedése miatt az elkövetkező években meredeken emelkedni fognak a nyugdíj- és ellátási költségek. Az államháztartás bevételeinek fellendítéséhez teljességgel elengedhetetlen a növekedés és a foglalkoztatás, a közszolgáltatások termelékenységének fokozása, és az olyan strukturális intézkedések végrehajtása, amelyek például garantálhatják a nyugdíjrendszerek fenntarthatóságát.
Hosszú távon a születési arány és a megelőző jellegű egészségügyi ellátás fog fontos szerepet játszani az államháztartás egyensúlyában. A gazdasági válság közepette az államháztartás jobb koordinációra szólítottunk fel, és szeretném megkérdezni Rehn biztos urat, hogy mit szándékozik tenni ezzel kapcsolatban. Mindazonáltal az a véleményem, hogy a gazdasági válságot nem használhatják kibúvóként az elszabadult gazdasággal rendelkező tagállamok. Az államháztartásban szigorú költségvetési fegyelmet kell tartani.
Olle Ludvigsson
(SV) Elnök úr! Három pontot szeretnék kiemelni a most tárgyalt jelentések kapcsán.
Az első, hogy az államháztartásról szóló vita ne csak a megszigorításokról szóljon. Arra is oda kell figyelnünk, hogy mit tehetünk a növekedés beindítása és a munkanélküliség elleni küzdelem terén. Sok országban a közkiadások visszafogására van szükség. Ugyanakkor az is fontos, hogy a bevételeket pozitív növekedésen keresztül is emeljük, minél több adófizető polgár munkába állításával.
Másodszor, örülök, hogy Scicluna úr felveti jelentésében a pénzügyi szektor fokozott átláthatóságának kérdését. Ezen a téren még sok a tennivaló. Az átláthatóság nem csupán a pénzügyi piac kártékony, kockáztató magatartásával való szembeszállás kiváló módja. A felügyelet eredményességéhez is fokozott átláthatóság kell, mint ahogy ahhoz is, hogy a közvélemény bízzon az állami pénzintézetekben, ami szintén nagyon fontos.
E téren az EKB-nak kell az élen járnia, és haladéktalanul megtenni a munkáját átláthatóbbá tévő intézkedéseket. Első lépésként jó lenne, ha bevezetné az EKB Kormányzótanácsának ülésein készült jegyzőkönyvek közzétételét. A nyitottság legyen az Európai Rendszerkockázati Testület (ESRB) megalakításának fő irányelve is. A Rendszerkockázati Testület ajánlásainak csak akkor lehet foganatja, ha az a vezérelv, hogy nyilvánosságra hozzák őket.
Harmadszor, örömmel tapasztaltam, hogy Giegold úr hangsúlyozta jelentésében, hogy még válság idején is fontos a környezeti és az éghajlati szempontok egyértelmű érvényesítése. Nem engedhetjük, hogy a pénzügyi válság késleltesse az átállást a zöld gazdaságra. A gazdaság talpra állását a megújuló energiaforrásokba, környezetbarát közlekedési rendszerekbe és a zöld technológia fejlesztésébe történő befektetésekkel kell elősegíteni. Csak az ilyen befektetések képesek hosszú távon fenntartható növekedést eredményezni.
Frank Engel
(FR) Elnök úr! Nem kétséges, hogy bevezetése óta 2009. volt az euró legnehezebb éve, de egyben a leghasznosabb is. A válság az Európai Uniót a leértékelési verseny háborújába taszította volna az euró nélkül. A 2009-ben tapasztalt monetáris instabilitás meggyengíthette volna az Európai Unió politikai szolidaritását.
Hála az eurónak, sikerült megszabadulnunk az átváltási árfolyamok és monetáris politikák közötti egyenlőtlenség áldatlan helyzetétől. De vajon meddig? Ma az európai valuta jobb irányításáért fohászkodunk - egy korlátozóbb, átláthatóbb és jobb reakcióképességgel rendelkező irányításban reménykedünk.
Az azonban, hogy néhány ország megpróbálja szigorúbban értelmezni az eurócsatlakozás alapszabályait, semmivel nem járul hozzá a helyes európai gazdasági és monetáris irányítás kialakulásához. Csak a szolidaritás fékezheti meg a spekulatív tevékenységeket - ezeknek ma még csak Görögország az áldozata, de bármelyik pillanatban lesújthatnak más országokra is az euróövezetben.
A szuverén adósságpiac érzelmileg felfűtött közegében a szolidaritás együtt jár a szilárdsággal. Az utóbbi hetek politikai csűrés-csavarása nem csak Görögországnak ártott. Súlyosan megrendítette az euróba vetett bizalmat is. A veszélyben lévő országok megsegítésének megtagadása aláássa az egész euróövezet monetáris stabilitását.
A szükséghelyzeteken túlmenően, adjuk meg végre az eurónak azokat az eszközöket, amelyekre szüksége van. Szükségünk van egy koordinált, európai kötvénypiacra, amellyel elkerülhetjük az abból adódó szűk keresztmetszetet, hogy a túl sok ország által felhalmozott szuverén adóssághegyek mind egyszerre járnak le. Minden szinten szükségünk van az euróövezeten kívüli testületekben való képviseletre, beleértve a nemzetközi pénzintézeteket is. Miért nincs a G20-ak között az eurócsoport elnöke?
Fogadjuk el azt is, hogy az új tagállamok a lehető leghamarabb szeretnének csatlakozni az euróövezethez. Tárt karokkal kellene várnunk őket, nem kicsinyeskedve! Azt fontolgatni, hogy kizárjunk euróövezetbeli tagokat, az erős Európa eszméjének megtagadásával egyenértékű. Az euróövezet kibővítése együtt kell, hogy járjon a valódi gazdasági unió megteremtéséhez szükséges eszközök megvalósításával: a költségvetési politikák koordinációjával, illetve a gazdasági és fiskális politikák harmonizálásával. Ezt az árat kell megfizetni az euró további sikeréért.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr! A válság egy betegség, amiből általában ki lehet gyógyulni, sőt, sok esetben erősebben, fokozottabb ellenálló képességgel kerülhetünk ki belőle. Ugyanakkor komplikációkhoz is vezethet, sőt, bizonyos maradandó változásokat is előidézhet a szervezetben. Gondoljuk végig, hogy hogyan ütötte fel a fejét ez a betegség, amit válságnak nevezünk.
A legtöbb esetben a betegséget vagy külső ok váltja ki, vagy abból fakad, hogy valamilyen szempontból elhanyagoljuk a szervezetünket. Ezt a válságot a piaci elvekkel ellentétes, spekulatív tevékenység okozta. A piac önmagában nem képes elutasítani, ellensúlyozni vagy korlátozni ezeket a tényezőket megfelelő felügyelet és a folyamatok alakulásának nyomon követése nélkül, s ez különösen fontos a piacokon nem tipikus helyzetekben. Mostanáig jobbára az állam vagy nemzeti intézmények ellenőrizték és felügyelték a pénzügyi piacokat. A globalizáció a nemzetközi pénzintézetek és a globális pénzügyi piac kialakulásához vezetett. Nem hoztak létre azonban megfelelő nemzetközi, regionális, vagy - esetünkben - Európai szintű intézményeket e piacok felügyeletére és ellenőrzésére.
A piacot nem értékek vezérlik, hanem elsősorban a nyereség bármi áron való elérése. A válság nem 2008-ban kezdődött a pénzügyi piacok összeomlásával, hanem 2007-ben, az élelmiszer-piaci válsággal, valamint a politikai eszközökkel irányított energiapiac aláásásával. Az Európai Unió helyzete abból a bűnből fakad, hogy nem tartotta be a Stabilitási és Növekedési Paktum egyetemesen megállapított és elfogadott elveit.
Kár, hogy a Bizottság figyelmeztetései túl erélytelenek voltak. Néhány tagállam sok mindent büntetlenül megúszhatott többek között azért, mert nem volt hajlandó eltűrni, hogy holmi Bizottság vagy bárki más kioktassa. Néhány tagállam úgy viselkedett, mint a gyerek, aki megpróbálja takargatni a csínytevéseit. Az ilyen viselkedés nem lehet a Közösség vagy az integrációnk alapja. Fontos, hogy beismerjük az elkövetett hibákat, tárjuk fel ezeket polgártársaink előtt, kérjük bocsánatukat, megértésüket, és együttműködésüket a talpra álláshoz.
Fel kell lépnünk az ellen, hogy a válság következményei a leggyengébbeket és a legszegényebbeket terheljék. Az Európai Unióban jellemző szolidaritás arra kötelez, hogy támogassuk a válság által leginkább sújtott országokat. A fellendülés nem jöhet kívülről, ha a szervezet, vagy az állam, nem veszi fel a harcot.
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Trichet úr, nagyon szépen köszönöm nem csak az elmúlt években végzett munkáját, hanem az elmúlt hetekben tanúsított hozzáállását is. Hozzáértésről, függetlenségről és következetességről tett tanúbizonyságot. Ön és munkatársai megnyugtatóan hatottak ezekben a zűrzavaros időkben.
Rehn úr, az elmúlt napokban néhány nagyon bátorító nyilatkozatot hallhattunk öntől. Mindent meg kell tennünk, hogy az Ön által megkezdett úton haladjunk tovább.
Az euró stabilizáló erő, még válságos időkben is. Fel kell számolnunk azt a hiedelmet, hogy a Görögország és mások által tapasztalt problémákat az euró és a Stabilitási és Növekedési Paktum okozták. Az elmúlt héten a görög miniszterelnök világosan kijelentette előttünk a Parlamentben, hogy nem az eurót kell hibáztatni. Ellenkezőleg, az euró a megoldás része. Az euró nélkül nincs reform. Az euró nélkül nem állíthatunk magunk elé reális, elérhető célokat. Hogyan kritizálhatjuk az eurót, ha az érintett országok maguk is úgy látják, hogy az euró nem gyengíti, hanem megvédi őket?
Azt is szeretném hozzátenni, hogy a sajtó által keltett benyomással ellentétben Görögország nem könyörög pénzért. Jó lenne, ha a Tanács számos tagja e téma megvitatásakor nem a hazai politikai front populista véleményével lenne elfoglalva elsősorban, hanem együttműködne velünk abban, hogy közös európai megoldást találjunk. Görögországnak nem kell szubvenció; támogatásra van szüksége reformjai és takarékossági terve megvalósításához. Az Európai Központi Bank elnöke, Trichet úr is világosan kifejtette háromlépcsős tervében, hogy mik a lehetőségek, és mikor lehet meghozni az intézkedéseket. Senki nem mondta, hogy semmit nem lehet tenni.
Monetáris uniónk van, de gazdasági uniónk nincsen. A gazdasági unió eléréséhez nem tanácsra, hanem politikai akaratra van szükség a tagállamok részéről. A gazdasági unió magában foglalja a költségvetési politika koordinációját, az adóügyi politika harmonizációját, az oktatási, gazdasági és szociális politikák koordinációját. Felszólítjuk a tagállamokat, hogy ezt valósítsák meg, és elvárjuk, hogy kötelezettséget vállaljanak eziránt. Az euró érdeke kívánja, hogy ezen az úton haladjunk tovább.
Danuta Jazłowiecka
(PL) Elnök úr! Az euróövezet az elmúlt évben rendkívül turbulens időszakot élt át. Azzal kezdődött, hogy Szlovákia belépett az eurócsoportba, majd a Görögországot érintő óriási gazdasági és pénzügyi problémákkal zárult. Ez idő alatt a világ az utóbbi évek legnagyobb válságát élte át.
Most folynak a tárgyalások arról, hogy miként kezeljük az új kihívásokat, milyen irányt vegyen a világgazdaság, és mi legyen az Európai Unió politikája. Ennek a vitának egy része az általunk megvitatásra kerülő állásfoglalásra irányuló indítvány is. Egy vonatkozására szeretném felhívni a figyelmet.
Hölgyeim és uraim! A gazdasági válság, a görögországi problémák és a Görögországnak nyújtandó támogatásról most folyó vita mind azt bizonyítják, hogy az új és a régi Európa megosztottsága jelenleg is fennáll. Múlt pénteken José Manuel Barroso, az Európai Bizottság vezetője felvetette azt a gondolatot, hogy hozzunk létre egy támogatási mechanizmust a pénzügyi problémákkal küszködő euróövezetbeli országok részére. A Bizottság vezetője véleménye szerint az ezen eszköz igénybevételére vonatkozó elveket és feltételeket kizárólag az euróövezet tagállamai határozhatják meg.
Megragadom a mostani vita által nyújtott lehetőséget arra, hogy erőteljes támogatásomat fejezzem ki Lewandowski úr, a pénzügyi programozásért és a költségvetésért felelős biztos, valamint Jan Rostowski professzor, lengyel pénzügyminiszter álláspontja iránt. Én is szeretnék csatlakozni felhívásukhoz és számos más képviselőtársam véleményéhez, hogy valamennyi tagállam - az euróövezeten kívüliek is - már most vállaljanak aktív szerepet az euróövezet megerősítésére és a tagállamok részére nyújtandó támogatási eszközök kialakítására irányuló intézkedésekben. Lengyelország jelenleg nem tagja az euróövezetnek, de hamarosan bevezeti a közös valutát, és már ma szeretnénk beleszólást kapni abba, hogy hogyan alakuljon az eurócsoport jövője. Ezért ne zárjunk ki egyetlen tagállamot sem egy ilyen fontos vitából. Hadd emlékeztessek a "kétsebességű Európa” jelmondatra. Ne osszuk fel Európát az euróövezet Európájára és az euróövezeten kívüli Európára, mert egyetlen Uniót alkotunk.
Végül szeretném teljes szívemből támogatni az állásfoglalásnak azt a részét, amelyben felszólítja az Európai Központi Bankot, az Európai Bizottságot és az eurócsoport tagjait, hogy - a jelenleg érvényben lévő kritériumok alapján - támogassák az euróövezet bővítésének folyamatát. Szeretném továbbá megköszönni az Európai Központi Bank elnöke, Trichet úr kiváló munkáját, főként az Európa számára oly nagy megpróbáltatást jelentő idei esztendőben.
Alajos Mészáros
(HU) Köszönöm a biztos úrnak és az EKB elnök úrnak, valamint a jelentéstevőknek, hogy nyíltan és magas szakmai szinten közelítették meg ezt a számunkra olyan súlyos kérdést. Valóban riasztó, hogy minden erőfeszítésünk ellenére a munkanélküliség aránya és az államadósságok mértéke egyre emelkedik szinte mindegyik EU-s országban. Országom, Szlovákia sem kivétel ez alól. A munkanélküliség 13% fölé emelkedett. Szlovákia utolsó országként 2009. január 1-jén lépett be az euróövezetbe, és ennek pozitív lecsapódása volt úgy a gazdaságban, mint politikai és társadalmi téren. A lakosság nagy többsége ma is pozitívan érez az euróval szemben. Ezért nagyon fontosnak tartjuk, hogy az euró megtartsa eddigi erejét és presztízsét, és a Parlamentnek segíteni kell a Bizottság és az EKB erőfeszítéseit, hogy ezen a téren ne valljunk kudarcot. Ehhez elsősorban az kell, hogy az európai gazdaság integrációja egy magasabb és fenntartható szintre kerüljön. Ez már viszont egy olyan stratégiai kérdés, amelyhez a Tanács elkötelezett hozzáállása is elkerülhetetlen.
Zigmantas Balčytis
(LT) A kivezető út ebből a bonyolult gazdasági és pénzügyi válságból nem bizonyult olyan hatásosnak, mint reméltük. A válság kezdetén a tagállamok banktámogató csomagjait nem koordinálták európai szintű feltételek megállapításával, és több bank saját veszteségei fedezésére használta fel az Európai Központi Bank által kiosztott pótlólagos forrásokat. A gazdasági tevékenységek támogatását sem koordinálták, főként a kis- és középvállalkozások vonatkozásában. Ez nyilvánvaló következményekkel járt: tömegesen dőltek be a kis- és középvállalkozások amiatt, hogy nem tudtak idejében banki hitelekhez jutni. Az euróövezetbe tartozó országok könnyebben megbirkóztak ezekkel a nehézségekkel, mert az Európai Központi Bank biztosította számukra a likviditást. Ha hiszünk az európai szolidaritásban, valóban nyitott piacon, ugyanazon versenyfeltételek között működünk és fő célunk, hogy a lehető leghamarabb kikerüljünk ebből a nehéz helyzetből, akkor az Európai Központi Banknak likviditást kellett volna - és kellene - biztosítania a válság által különösen keményen sújtott, euróövezeten kívüli tagállamoknak is.
Andrew Henry William Brons
Elnök úr! Az előadó, Scicluna úr, rámutatott arra, hogy az EKB megpróbálta bővíteni a likviditást, de az általa nyújtott likviditást a bankok nem adták tovább ügyfeleiknek. Ez az euróövezeten kívül és belül is ugyanúgy igaz.
Pártom elégedett azzal, hogy az Egyesült Királyság az euróövezeten kívül marad. Egy állam valutája saját gazdaságának az állapotát és szükségleteit kell, hogy tükrözze, nem pedig 27 különböző gazdaság átlagos szükségletét. Mindazonáltal azt kell mondanom, hogy saját valutánk megtartása a válasznak csak egy része. A központi problémát az okozza, hogy a hitelteremtés és -szétosztás magáncégek - kereskedelmi bankok - kezében van, és ez egyaránt jellemző az euróövezeten kívül és belül is.
A hitelteremtés - valójában a pénzteremtés - funkcióját ki kellene venni a magáncégek kezéből. Az extra vásárlóerőt - ha ez szükségesnek bizonyul a már most vagy hamarosan rendelkezésre álló növekmény szétosztása vagy a jelentős infrastrukturális beruházások finanszírozása céljából - a kormányoknak kellene előteremtenie és visszaforgatnia, nem pedig a bankoknak előteremtenie és visszakölcsönöznie.
Petru Constantin Luhan
(RO) A mostani válság alatt láthattuk, hogy a kamatok és az árfolyamok által kiváltott ingadozások az euróövezetet addig sikeresen védelmező közös valuta ellen dolgoztak.
A közös valuta nem jelentett megoldást valamennyi belső és külső egyensúlyhiányra. De annak az előnye, hogy a nemzeti intézmények hozzáférhettek az Európai Központi Bank likviditásához és kiküszöbölhették az árfolyam-ingadozásokat, fokozta az euróövezeten kívüli országok érdeklődését az euró iránt.
Üdvözölnünk kell ezen államok erőfeszítéseit arra, hogy a közös valuta bevezetése érdekében javítani igyekeznek saját gazdaságukat és költségvetési politikájukat. Kérem a Bizottságot és az Európai Központi Bankot, hogy támogassa az euróövezet mielőbbi kiterjesztését, hogy nagyobb védelmet nyújthasson ezen országoknak a gazdasági és pénzügyi válság következményeivel szemben.
Karin Kadenbach
(DE) Elnök úr, Trichet úr! Szeretném megköszönni a jelentésnek azt a részét, amely óva int a hiánycsökkentés céljára szolgáló bércsökkentésektől, mivel az alacsony jövedelmek a gazdasági növekedés meredek visszaesését eredményezik. Szeretném megköszönni ezt a bekezdést, mert hiszem, hogy ez nem csupán a gazdasági növekedést fogja vissza és Európa versenyképességét csökkenti, hanem korlátozza az európai polgárok lehetőségeit is arra, hogy társadalmi szerepüket maradéktalanul betölthessék.
Elengedhetetlen, hogy a költségvetéseinket az iránymutatásnak megfelelően alakítsuk, ugyanakkor legalább annyira fontos a tagállamok számára az is, hogy rendelkezzenek gazdasági és szociális mozgástérrel. Az olyan Európa, amely már nem fektet be az oktatásba, az egészségügybe és a kutatásba, olyan ingatag Európát jelent, amely nem képes felvenni a versenyt a világ más országaival. Ne azok a csoportok fizessenek, amelyek nem felelősek a válságért. Ha nem fektetünk be az emberekbe, nem lesz jövőnk Európában. Ezért kérem, hogy a jövőben inkább a szociális szempontokra helyezzük a hangsúlyt.
Angelika Werthmann
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A mostani gazdasági és pénzügyi válság - amely egyszersmind strukturális válság - rákényszerít bennünket a tartós kontrollok és az óvatos költségvetések bevezetésére. A globalizáció arra kényszeríti az euróövezetet, hogy hatékony szerepet töltsön be a pénzügyi politikában. Ez azonban nem történhet a hétköznapi emberek rovására. Mindenkit szeretnék emlékeztetni arra, hogy óvatosan és felelősen kell eljárnunk.
Jean-Claude Trichet
az Európai Központi Bank elnöke. - (FR) Elnök úr! Hadd mondjam el, hogy már hat és fél éve állok itt a Parlament előtt, de még sosem hallottam ennyi hozzászólást, elemzést, tanácsot és javaslatot, mint most.
Le vagyok nyűgözve az Önök által kifejezett vélemények gazdagságától és sokrétűségétől.
Engedjék meg, hogy megpróbáljam összefoglalni főbb gondolataimat az elhangzott véleményekkel kapcsolatban azzal a megjegyzéssel, hogy ezek mindegyike érdekes és fontos volt, és az Európai Központi Bank természetesen a legnagyobb jelentőséget fogja tulajdonítani nekik.
az Európai Központi Bank elnöke. - Elsőként szeretném megjegyezni, hogy sok szó elhangzott a kihívásokról, amelyekkel az EKB szembenézett, és sokan dicsérték az EKB-t amiatt, hogy képes volt valós időben reagálni a kivételesen nehéz körülményekre. Hadd mondjam el, hogy kollégáim és jómagam mindent megtettünk, ami tőlünk telt ezek között a kivételesen nehéz körülmények között, ebben a II. világháború óta - de ha nem lépünk fel késlekedés nélkül, talán az I. világháború óta - tapasztalt legrosszabb helyzetben.
Ezek a kihívások mindenhol tapasztalhatók voltak; Önök közül is sokan említették, hogy Európa és a világ más központi bankjai is hasonló nehézségekkel álltak szemben. Tehát mindnyájunknak hatalmas felelősséget kellett vállalni, és teljesen egyetértek mindenkivel, aki rámutatott, hogy még nincs vége a nehéz időknek. Még nem jutottunk túl a nehéz időkön. Még nem térhetünk vissza a régi kerékvágásba. Továbbra is rendkívül ébernek kell lennünk.
Nyugtáztam az üzenetet a növekedéssel és a munkahelyekkel kapcsolatban is; ez egy igen határozott üzenet a Parlament részéről. Teljesen egyetértek vele. Azzal, hogy stabilitást biztosítunk, illetve azzal, hogy megbíznak bennünk, hogy közép- és hosszú távon stabilitást biztosítunk, úgy vélem, mi is hozzájárulunk a fenntartható növekedéshez és a fenntartható munkahelyteremtéshez. Önök is tudják azonban, hogy legfőbb üzenetünk a strukturális reformokról szól; Európa növekedési potenciáljának növeléséhez és Európa munkahelyteremtő képességének fokozásához mindenképpen elengedhetetlenek a strukturális reformok.
Nem akarok a biztos úr nevében válaszolni, de megértem azt az erőteljes üzenetet is - amivel mi is maradéktalanul egyetértünk az EKB-ban -, hogy a 27 tagállamból álló Európa és a 16 tagot számláló euróövezet irányításának kérdése életbevágó. Felszólítunk minden országot arra - akár a 27, akár a 16 tagállam közé tartozik -, hogy a legnagyobb felelősséggel kezelje ezt a kérdést, és gyakorolják felelősségüket, gyakorolják a felügyeletet társaik felett. A Stabilitási és Növekedési Paktum száz százalékos, maradéktalan végrehajtása teljességgel elengedhetetlen. A költségvetési politikák felügyelete a GMU központi gondolata, sőt, hadd tegyem hozzá, hogy idetartozik a strukturális reformok és a strukturális reformok végrehajtásának felügyelete, illetve a - főként az euróövezetbeli - nemzetgazdaságok költség-versenyképességének felügyelete is. Ez kulcskérdés.
Nem akarom tovább részletezni a görögországi helyzetét és annak különféle vonatkozásait. Már többször volt alkalmam kérdésekre válaszolni ez ügyben mind a Gazdasági és Monetáris Bizottság, mind a Parlament előtt. Hadd mondjak csak annyit, hogy Görögországnak van példaképe, s ez a példakép Írország. Írország rendkívül súlyos problémával állt szemben - amint arra az egyik képviselő már rámutatott -, és Írország nagyon komolyan vette a problémáját; megelőző módon, óriási elszántsággal, szakmai profizmussal és kapacitásráfordítással reagált rá, és ezzel mindnyájunk elismerését kivívta. Ezt hangsúlyozni szeretném. Ezzel együtt azonban ismétlem: az EKB megítélése szerint a görög kormány által hozott új intézkedések meggyőzőek, és én még azt is hozzátenném, hogy bátrak.
Egy szót szólnék a helyzet hosszú távú alakulásáról az euróövezeten belül: az eljövendő 10 vagy 20 évben ugyanúgy garantálni fogjuk az árstabilitást, mint ahogyan azt tesszük az euró bevezetése óta. Bízhatnak bennünk. Ezt be tudjuk bizonyítani. Ez nem elmélet. Ezek tények és számok.
EKB. - (FR) Hangsúlyoznom kell: az euróövezet valamennyi tagja pontosan tudja, hogy az átlagos infláció 2% alatt vagy annak közelében fog alakulni közép- és hosszú távon az euróövezetben. Ebből nemzeti szinten kell levonniuk a tanulságokat. Az euróövezetbe tartozni előnyös számukra. Ne nemzeti viszonylatban, a nemzeti infláció viszonylatában tekintsék a kérdést, mert mi nem azt vállaltuk, és mert nem azt kérték tőlünk; mert mi hűek vagyunk megbízatásunkhoz, és hozzájárulunk Európa jólétéhez és stabilitásához.
Elnök úr! Engedje meg, hogy zárásként szabadjon néhány szót mondanom az átláthatóságról. Gyakran elmondom a képviselőknek, hogy ha azt vesszük, hogy azonnal közzétesszük tanulmányainkat és a bevezető nyilatkozatot, mi vagyunk a világ legátláthatóbb bankja. Ha azt vesszük, hogy a Kormányzótanács ülései után azonnal sajtótájékoztatót tartunk, mi vagyunk a világ legátláthatóbb bankja.
az Európai Központi Bank elnöke. - Csak egy terület van, amire ez a döntés nem vonatkozik - jó okkal -, mégpedig az, hogy nem akarjuk kiadni a nevét azoknak, akik erre vagy arra szavaznak. Azt szeretnénk üzenni ugyanis, hogy mi nem egy egyénekből álló csoport vagyunk. Mi egy testület vagyunk. A Kormányzótanács a lényeg. Csak a Kormányzótanács számít.
Mint már említettem, nem térhetünk vissza a régi rutinhoz. Gyökeresen meg kell reformálnunk a pénzügyi piacokat, ha azt akarjuk, hogy ne indítsunk el egy hasonló válságot, mint amivel most kellett megküzdenünk.
Az utolsó pont Lengyelországgal és Magyarországgal kapcsolatos: egy képviselőtől elhangzott, hogy az EKB nem úgy kezelte Lengyelországot és Magyarországot, ahogyan kellett volna. Azt hiszem, hogy a képviselőasszonynak rosszak az információi. Ha felkeresné a két ország nemzeti bankját, megbizonyosodhatna arról, hogy az EKB nagyon is szoros kapcsolatot ápol - mindannyiunk előnyére - a szóban forgó két központi bankkal.
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Először is szeretnék köszönetet mondani a képviselőknek ezért a rendkívül komoly és érdemi vitáért. Nagy érdeklődéssel hallgattam mindnyájuk véleményét. Ez alapján arra a következtetésre jutottam, hogy erőteljes és széles körű támogatást élvez a gazdasági irányítás tényleges megerősítésének gondolata mind az euróövezet, mind az egész Európai Unió vonatkozásában.
Úgy vélem, a mai vita kiváló és értékes felvezetésnek tekinthető az Európai Tanács mai és holnapi üléséhez. Örülök a lehetőségnek, hogy a gazdasági irányítással kapcsolatos megbeszéléseket a lehető leghamarabb, lehetőleg húsvét után tovább folytathatjuk a Gazdasági és Monetáris Bizottságban. Az Önökkel való konzultáció után szeretnék mielőbb konkrét javaslatokkal előállni.
A gazdasági irányítás megerősítésének két fő cselekvési irányvonala lehetséges. Először is, alapjául egy valóban hiteles, az eddigiénél preventívebb, erősebb és szigorúbb, a középtávú költségvetési politikákra is kiterjedő fiskális és költségvetési felügyelet szolgál, amely felhasználja a tagállamok ajánlásait és - szükség esetén - figyelmeztetéseit.
A stratégia másik építőeleme az euróövezet és az Európai Unió tagállamai közötti makrogazdasági egyensúlytalanságokra és a versenyképességben mutatkozó eltérésekre irányuló, preventívebb, szisztematikusabb és szigorúbb felügyelet. E tekintetben a kötelező jellegű politikai ajánlásokat is igénybe fogjuk venni. Ezzel tudjuk megakadályozni az egyensúlyhiányok felhalmozódását. Magától értetődik és kétségtelen, hogy a magas deficittel és alacsony versenyképességgel rendelkező országoknak a legsürgetőbbek és a legégetőbbek a szükségletei - ami nem csak Görögországra vonatkozik, de vele kezdődik.
Az is ugyanolyan magától értetődő azonban, hogy ezt nem lehet - és nem is fogjuk - úgy értelmezni, hogy meg kell gyengítenünk a folyó fizetési mérleg többlettel rendelkező országok exportteljesítményét. Más szóval, nem az a cél, hogy a Bayern München gyengébben játsszon az Olympic Lyon ellen, hanem az, hogy ahol szükséges, mindkettőnek javítsuk mind az export-versenyképességét, mind a hazai keresletét, s ezáltal - a támadó és védekező stratégia együttes megerősítése révén - az európai csapat tagjaként a Bayern München is és az Olympic Lyon is jobb játékossá válhat.
Az euróövezetnek - s végső soron az Európai Uniónak is - éppen ez a lényege.
Edward Scicluna
előadó. - Elnök úr! Bevezetésképpen szeretnék néhány dolgot megemlíteni. Megragadom az alkalmat, hogy megköszönjem az EKB együttműködését és azt, hogy mindig készen álltak különféle kérdéseim megválaszolására. Másodszor, szeretném megköszönni az árnyékelőadók csapatszellemét, hogy a jelentéshez fűzött különféle módosítások jóváhagyásával szélesebb körű egyetértést tettek lehetővé.
Tudtuk, hogy a mostani recesszió nagy kihívás lesz. Az euróövezetben tapasztalható feszültségek azonban nem számítanak újdonságnak és elég jól ismertek. Magunk is tudjuk, hogy még nem vagyunk optimális valutaövezet. De épp ezért kell nyitottnak lennünk az újításokra. Ésszerű gazdasági elveket és politikákat kell követnünk. Ezeknek persze összhangban kell lenniük a társadalmi kohézió európai elveivel.
Több megfigyelő rámutatott, hogy az EU szerződés 103. cikkének "ki nem segítési” záradéka megtiltja, hogy az EKB Görögország segítségére siessen. Mindazonáltal a kimentés és az ideiglenes pénzügyi segítségnyújtás között nagy a különbség.
Tudjuk, hogy többféle lehetőség áll rendelkezésünkre. Néhányat rövid távon, másokat középtávon lehet végrehajtani. Ahogy kollégáim is kifejezték, mi Európaiak felnézünk az euróra, és szeretnénk sikerre vinni. Hogy valóban sikeres lehessen, mindnyájunknak - a Parlamentnek, a Bizottságnak, a Tanácsnak és az Európai Központi Banknak - össze kell fognunk, hogy megtaláljuk a célravezető utat.
Végezetül, a nagyobb átláthatóságot, jobb kockázatkezelést és megfelelő szabályozást célzó intézkedések révén helyre kell állítanunk az emberek bizalmát a pénzintézetekben. Biztosítanunk kell, hogy ilyen horderejű válság többé ne fordulhasson elő a jövőben.
Sven Giegold
előadó. - Elnök úr! A vita végén három gyors megjegyzést szeretnék tenni.
Először is, a Parlamentben elhangzó különféle vélemények alapján látható, hogy nem egyezik a véleményünk az egyensúlyhiányok területén. Egészen nyilvánvaló különbségek mutatkoztak, és úgy vélem, itt óvatosnak kell lennünk.
Főként Önöket szeretném megkérni, Trichet úr és Rehn úr, hogy ne csukják be az egyik szemüket. Ugyanis a központi probléma - amint arról elvileg egyet is értünk - az, hogy a költségek növekedésének összhangban kell lennie az inflációs céllal és a termelékenységgel. Néhány országban azonban túlságosan megnövekedtek a költségek, és nagyon helyes, hogy ez ellen felléptek.
Másrészt azonban sok országban működnek olyan adópolitikák és bérmegállapítási rendelkezések, amelyek biztosítják, hogy ezt a küszöböt ne lépjék túl. Ha nem lépnek fel ez ellen - és tisztában vagyok azzal, hogy az Ecofin Tanácsban nem mindenki ért egyet ezzel a megközelítéssel -, az euróövezet gazdasági alapját égetjük fel, ami nagyon veszélyes. Nyomatékosan kérem, nem csupán Önöket, de kollégáimat is, hogy ne hunyják le az egyik szemüket.
Nyitott szemmel nézzünk Görögországra és a sokak által dicsért stabilitási programra. Szeretném kiemelni, hogy nagyon nagy a baj, és itt arra hivatkozom, amit görögországi látogatásomkor tapasztaltam a múlt héten.
Görögországban sokan érzik úgy, hogy az elmúlt 10-20 évben rengetegen gazdagodtak meg nem éppen becsületes körülmények között. Lehet dicsérni az írek erőfeszítéseit, de az ő helyzetüket nem lehet Görögországéhoz hasonlítani. Görögországban az emberek nem akarnak olyasmiért szenvedni, amit nem ők okoztak.
Ezért nyomatékosan kérem Rehn úr, hogy érje el, hogy a görög kormány komolyan lépjen fel a múltban felhalmozott illegális vagyonok ügyében. Ellenkező esetben az emberek nem fogadják el a programot, amely egyébként gazdasági okok miatt is bukásra lesz ítélve. Gondoskodnunk kell arról, hogy a program társadalmilag igazságos legyen, mert még nem az.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra 2010. március 25-én, csütörtökön kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Cristian Silviu Buşoi
írásban. - Az euróövezet jelenlegi válságából több tanulság vonható le. Bár a gazdasági válság is felelős az euróövezet nehézségeiért, úgy vélem, a GMU saját strukturális gyengeségeit is meg kell oldani, ha el akarjuk kerülni a válságokat a jövőben. Biztosítanunk kell az EKB számára a szükséges eszközöket ahhoz, hogy képes legyen hatékonyan fellépni a foglalkoztatás és a növekedés támogatása érdekében. Az EKB nem rendelkezik olyan eszközökkel, mint a Fed, ezért nem tudott a növekedést elősegítő, aktív monetáris politikát folytatni. Az EKB-t köti fő célkitűzése, az árstabilitás fenntartása; ez pedig akadályozza abban, hogy hatékonyan ösztönözze a növekedést. Az a véleményem, hogy a görögökéhez hasonló szerencsétlen helyzet kialakulásának elkerüléséhez jobban koordinált gazdasági és fiskális politikára van szükség. A jobb koordináció javítaná az euróövezet stabilitását. Bár fontos a Stabilitási és Növekedési Paktum szigorú betartása, úgy gondolom, módosításra szorul. Meg kellene erősítenünk a Paktum prevenciós ágát. A megtorló intézkedések ugyanis nem hatékonyak, hiszen a büntetések befizetése csak a költségvetési hiányt gyarapítja, s ezzel éppen a szabályok betartását teszi lehetetlenné. Másrészt a szankciókról nem a Tanácsnak kellene döntenie; a tagállamok mindig is vonakodni fognak attól, hogy egymást büntessék meg.
Tunne Kelam
írásban. - Induljunk ki egy központi tényből: az Európa történetében átélt legsúlyosabb gazdasági válság alatt az euró a stabilitás és a hitelesség bástyája volt. Működőképes euróövezet nélkül a válság legyőzése sokkal lassabban és kiszámíthatatlanabbul alakult volna. Ez azokra a tagállamokra is igaz, akik még nem csatlakoztak az euróövezethez. Most különösen fontos, hogy felismerjük, Európa közös valutája olyan közös értéket képvisel, amelyért az euróövezet valamennyi tagállama egyéni felelősséget visel. Általánosan elfogadott nézet, hogy a gazdasági válság egy széles körű értékválság logikus következménye volt.
Az euróövezet tagállamaitól elvárjuk, hogy több felelősséget viseljenek bevételeik és kiadásaik egyensúlyban tartásáért. Nincs értelme felvenni a pénzügyi spekuláció vagy a gazdasági maffiák állítólagos áldozatának szerepét. Szinte mindegyik európai gazdaság vétkezett már a szilárd és kiegyensúlyozott fiskális politika elvei ellen. Vonjuk le a tanulságot - szükségünk van a szigorúbb felügyeletre és jobb koordinációra, amit az Európai Valutaalap létrehozásával érhetünk el. Elsőként azonban az euróövezet minden egyes tagjának vissza kellene fognia azt a magatartást, hogy a mának élve nem gondol a holnappal.
Jaromír Kohlíček
írásban. - (CS) Az Európai Központi Bank tevékenységét megalakulása óta folyamatosan bírálja a baloldal, úgy az EU-n belül, mint azon kívül. E jogos kritika legfőbb oka a bank célkitűzéseiben rejlik. Mivel a bank fő célkitűzése annak biztosítása, hogy az infláció ne haladja meg a 2%-ot és az EU tagállamok költségvetési hiánya ne haladja meg a GDP 3%-át, érthető, hogy a pozitív növekedés időszakában nincs is semmi probléma; a munkanélküliség mintegy "magától csökken”, a bankok likviditása mintegy "magától rendelkezésre áll” - és az EKB képes "nyomást gyakorolni” a tagállamok kormányaira adósságaik csökkentésére. A baj akkor kezdődik, amikor kitör egy gazdasági válság. A központi pénzintézet rosszul megfogalmazott célkitűzése ugyanis ekkor alapvetően elválik attól a céltól, amire szükség lenne. Az EKB éves jelentését és a pénzügyi válság megoldására hozott reakcióit értékelő jelentés mégis makacsul ragaszkodik ehhez a szerencsétlenül megfogalmazott alapcélkitűzéshez. A jelentés egyebek között megállapítja, hogy fokozatosan fel kell hagyni a gazdaságélénkítő csomagok politikájával és a bankok likviditással történő ellátásával - ezek voltak a válság leküzdésének úgynevezett nem hagyományos intézkedései. A jelentés egyáltalán nem foglalkozik azzal, hogy az Európai Unió legkevesebb öt tagállamának pénzügyi helyzete kritikus, és úgy tűnik, mintha a jelentés szerzői az egekbe szökő munkanélküliség-növekedést is közönyösen szemlélnék. Mindez az Európai Központi Bank jelenlegi koncepciójának kártékonyságát bizonyítja. A jelentést ezért el kell utasítani.
Andreas Mölzer
írásban. - (DE) Az Európai Unió egésze, és főként az euróövezet, súlyos helyzetben van. Görögország a csőd szélén áll, Spanyolország és Portugália ugyancsak nehézségekkel küszködik. A helyzet komolysága újabb és újabb javaslatok felvetését váltja ki. Egyfelől szó van arról, hogy az Európai Valutaalap kapjon több jogosultságot a beavatkozásra. Másfelől Rehn úr, a gazdasági és monetáris politika biztosa azt szeretné, ha Brüsszelt is bevonnánk a tagállamok költségvetési tervezésébe. Szemmel látható, hogy az Európai Unió arra akarja felhasználni a válságot, hogy megfossza a tagállamokat nemzeti szuverenitásuk egyik utolsó zálogától, a pénzügyi autonómiától. Egy újabb hatalmas lépés egy centralizált európai szuperállam felé azonban korántsem oldja meg a jelenlegi problémákat. Épp ellenkezőleg: tovább mélyíti őket. A riasztó helyzetet, amelyben a monetáris unió találja magát és azt, hogy az euró kockázatos valutává vált, az okozta, hogy - szándékosan fittyet hányva a köztük a gazdasági fejlettség és a pénzügyi politika alapjául szolgáló világkép tekintetében meglévő különbségekre - olyan országokat rántottak egybe, mint Németország, Hollandia és Ausztria olyan államokkal, mint Görögország, Olaszország és Spanyolország. Ahelyett, hogy tovább szorítunk az európai nemzetállamokra kényszerített centralista megkötöttségeken, inkább tekintettel kellene lennünk ezekre a nem csupán a gazdaságra vonatkozó, történelmi különbségekre.
Franz Obermayr
írásban. - (DE) Az Európai Központi Bank éves jelentése kapcsán szeretném felhívni a figyelmet arra az aggasztó pénzügyi politikai fejleményre, hogy az újonnan kinyomtatott dollárbankjegyek mennyisége olyan méreteket öltött, amelynek már egyáltalán nem lehet reális fedezete. Ezt hamarosan követni fogják az Egyesült Államok valutareform-programjának keretében végrehajtandó sorozatos dollárleértékelések, ami rendkívül negatív következményeket fog előidézni az európai piacon. E kockázat elkerülése érdekében az Európai Központi Banknak és a többi európai intézetnek komolyan meg kellene fontolnia, hogy megfossza a dollárt kulcsvaluta szerepétől. Az euró sokkal erősebb, és több híres közgazdász - köztük a Nobel-díjas Joseph Stiglitz - nyilatkozott úgy, hogy számos pénzügyi válságért éppen a dollár vezető szerepe volt a felelős. Az Európai Unió ne tegye ki magát szándékosan az amerikai pénzügyi politika problémáinak.
Kristiina Ojuland
írásban. - (ET) Elnök úr! A görögországi válság kérdéseket vetett fel azzal kapcsolatban, hogy képesek vagyunk-e megőrizni az euróövezet stabilitását. Meg vagyok győződve arról, hogy ha a tagállamok betartanák azokat a szabályokat, amelyekben megegyeztünk, az garantálni tudná a közös valuta erősségét. Elhangzott, hogy Görögország mellett az Európai Unió más tagállamai is súlyos pénzügyi nehézségekkel számolnak. Az egekbe szökő államadósság mellett riasztó méreteket öltöttek egyes tagállamok kormányzati kiadásai, amivel kapcsolatban az Európai Központi Bank már két évvel ezelőtt aggodalmát fejezte ki. A tagállamok az euró mellé horgonyozták le magukat. Bármely tagállam részéről elfogadhatatlan az euró meggyengülését eredményező viselkedés. Létfontosságú, hogy minden ország betartsa az euróövezet számára meghatározott feltételeket. Ugyanakkor támogatom a megoldásközpontú, kollektív hozzáállást, például a Görögország számára összeállítandó segélycsomagot, a közös valutát illető szabályozások szigorítását és a szigorúbb felügyelet bevezetését. Bár a görög válság kapcsán felvetett, az Európai Valutaalap lehetséges létrehozására vonatkozó elképzelés olyan megközelítést kínál, amely megakadályozhatja a problémákat a jövőben, ne feledjük, hogy egy globalizált befektetési piacon tengerentúli tényezők is működnek, amelyek szükségképpen kihatnak az euróövezetre is. Ezért egyértelmű, hogy nemzeti szinten inkább arra kellene törekednünk, hogy olyan jogszabályokat vezessünk be, amelyek megóvják az eurót mind az Európai Unión belülről, mind az azon kívülről érkező veszélyektől.
