Az Egyesült Államok és egyes tagállamok között tárgyalás alatt álló bilaterális egyezmények a vízumok és a PNR-adatok (utas-nyilvántartási adatok) tárgyában (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság nyilatkozata az Egyesült Államok és egyes tagállamok között tárgyalás alatt álló bilaterális egyezményekről a vízumok és a PNR-adatok tárgyában.
Franco Frattini
a Bizottság alelnöke. - Elnök asszony, először is hadd mondjam el, hogy - mint azt mindenki tudja - a közös európai vízumpolitika már eddig is kézzelfogható eredményeket hozott számos harmadik országgal, mint például legutóbb Kanadával és Ausztráliával. Sajnálatos módon az Egyesült Államokról ugyanez nem mondható el.
2004 óta nagyon keményen dolgoztunk azon cél érdekében, hogy valamennyi tagállam részese lehessen az Egyesült Államok vízummentességi programjának. Én magam a Tanács soros elnökeivel együtt folyamatosan nyomást gyakoroltam az Egyesült Államok igazgatására, hogy Washingtonban valamennyi EU-tagállam hangját meghallják. Mint tudják, Barroso elnök minden hivatalos washingtoni látogatása alkalmával személyesen is felvetette a kérdést Bush elnöknél, valamint az amerikai kongresszus vezetőinél.
Mindnyájan azzal érveltünk, hogy az EU-tagállamok már eleget tettek az Egyesült Államok által nemrég elfogadott reformjogszabályokban meghatározott kiegészítő biztonsági kritériumoknak. Teljes mértékben megértjük, hogy az Egyesült Államokkal való előrehaladás elmaradása sok frusztrációra adott okot azok körében, akik egyelőre nem vesznek részt az USA vízummentességi programjában. Állampolgárainknak törvényes joga van nem megérteni az ilyen fajta megkülönböztetés okait.
Nem engedhetjük meg magunknak azonban a megosztottságot és azt, hogy belekényszerítsenek a nemrég megállapodott keretek túllépésébe és olyan dolgok elfogadásába, amiről szó sem lehet - például hogy másoknak hozzáférést adjunk a schengeni migrációs adatokhoz és menedékjogi adatokhoz. Mindezt teljesen kizártnak kell tekinteni.
Részletes megbeszélésekre, tárgyalásokra van szükségünk, és mérlegelni kell a kölcsönösséget. Végső soron sok mindent elértünk együtt. Nemrég ünnepeltük a schengeni térség kibővítését Európa legnagyobb részére. Ennek fejében kollektív felelősségünk van a külső határok biztonságával kapcsolatos ügyek kezeléséért és azért, hogy biztosítsuk a közös területünkre látogatókra vonatkozó adatok szűrésének és kezelésének helyességét.
Nem vonom kétségbe az EU-tagállamok ahhoz való jogát, hogy tárgyalásokba bocsátkozzanak az Egyesült Államokkal a nemzeti előjogoknak tekintett kérdésekről, például a hírszerző szolgálatok vagy a légimarsall programok közötti együttműködés, ugyanakkor azon a véleményen vagyunk, hogy súlyos jogi és politikai kérdéseket vet fel az, amit a vízumokkal kapcsolatos különböző kérdésekben az USA kér mindnyájunktól.
Hadd nyomatékosítsam, hogy bár a sürgősség érzése érthető lehet, mindannyian el kell hogy ismerjük, hogy az egyetértési megállapodás aláírása egy országot sem juttat be másnap a vízummentességi programba. Az Egyesült Államoknak még létre kell hoznia az elektronikus utazási engedélyezést és a légi kijárat ellenőrzést. Kiterjedt helyszíni felmérő látogatásokat fog végezni az érintett országokban. Ezért nem szükséges belerohanni valamibe, ami jogilag megkérdőjelezhető, és ami miatt minden ország kénytelen a saját eszközeire hagyatkozni az Egyesült Államokkal való tárgyalásban.
Mivel ez az Európai Unió minden tagállamát érinti - a vízummentességre törekvőket és a vízummentességi programban már részt vevőket egyaránt - és mindegyiket megkeresi az Egyesült Államok, a Coreper - az Európai Unió tagállamainak nagykövetei - március 5-én közös kiindulópontot fogadott el: közös paramétereket határozott meg, amelyek irányítják majd a tagállamok által az Egyesült Államokkal egyénileg folytatott tárgyalásokat. Ez jó alapot fog képezni az amerikai partnereinkkel az EU-USA miniszteri trojka keretében 2008. március 13-án folytatandó tárgyalásainkhoz.
Ezzel párhuzamosan holnap fogom bemutatni az Egyesült Államokkal való rendes EU-tárgyalásokra vonatkozó megbízást a vízumpolitikából eredő ügyekről. A közös paramétereken alapuló közös megközelítés révén erősíteni fogjuk annak lehetőségét, hogy rövid távon megállapodást érjünk el amerikai partnereinkkel a Bizottság által javasolt megbízásról.
Szem előtt kell tartanunk, hogy az EU és az Egyesült Államok szoros szövetségben vannak. Ez számtalan alkalommal bebizonyosodott. A terrorizmus elleni küzdelem globális kihívás, amely - amellett, hogy mindnyájunkat érint - akkor kezelhető sikeresen, ha együtt dolgozunk. Az Európai Unió kész betölteni a saját feladatát azon a téren, hogy összefogja a tagállamokat, és segíti a közös európai jogszabályok és hatáskörök tiszteletben tartását.
Összefoglalva: tárgyalni fogunk az Egyesült Államokkal. Egyszerűen nem fordulhat elő, hogy feladjuk, megtagadjuk nemcsak az európai jogszabályainkat, de a közös kritériumainkat is, amelyek alapján eddig tárgyaltunk. Folytatni fogjuk a tárgyalásokat. Semelyik tagállam nem kap jogot vagy engedélyt arra, hogy megsértse vagy eltérjen az erről szóló európai jogszabályoktól.
Urszula Gacek
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök asszony, a közös vízumpolitika közösségi hatáskörbe tartozik. Mi több, a tagállamok e téren kötelesek tiszteletben tartani a szolidaritás elvét. Ha ez az elv sérül, fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy ez miért történt. A Tanács azt mondja, hogy az amerikai vízummentességi programnak végső soron ugyanazokat a jogokat kellene megteremtenie az EU valamennyi polgára számára. Sajnos még mindig nincs olyan konkrét menetrend, amelyből kiderülne, hogy ez a cél hogyan és mikor fog megvalósulni.
A Bizottság kijelenti, hogy a schengeni térséghez való csatlakozás a tavalyi év végén nagy siker volt az új tagállamok polgárai számára. Igen, a schengeni térségbe való belépés valóban előnyökkel jár. Ez azonban csak még inkább irritálóvá teszi az amerikai vízum megszerzéséhez szükséges megalázó, időigényes, költséges eljárást. Képes a Bizottság biztosítani minket arról, hogy minden szükséges lépést megtesz annak érdekében, hogy az EU valamennyi polgára egyenlő bánásmódban részesüljön az Egyesült Államok részéről? Képes a Bizottság biztosítani a Parlamentet arról, hogy aktívan felvállalja a koordinátor szerepét, és ezáltal feleslegessé teszi a kétoldalú megállapodásokat?
Magát a Parlamentet is van miért vádolni. Különösen e Ház baloldalát, akiknek az Egyesült Államokról megfogalmazott, válogatás nélküli durva bírálatai megerősítik az említett ország azon meggyőződését, hogy az egyes államokkal csendben, hatékonyan tud tárgyalni. Ez a Bizottságnak is megköti a kezét. A vízummentességi programból kizárt országoknak politikai téren gerincesnek kell lenniük, és ellen kell állniuk az elégedetlen polgárok részéről rájuk nehezedő belföldi nyomásnak. A szolidaritás elvének megszegésével a többi ország kormányát fokozódó nyomásnak teszik ki, hogy a sajátos nemzeti érdeket ők a közösségi elvek elé helyezzék.
A vízummentességi programban már részt vevő országoknak a továbbiakban nem kellene úgy tekinteniük, hogy ez csak a programba való felvételre váró országok problémája. Képviselőcsoportom nevében arról biztosíthatom a Bizottságot, hogy teljes mértékben támogatni fogjuk a turisták egyenlő feltételek mellett történő, vízummentes mozgásának elérésére irányuló erőfeszítéseit az EU valamennyi polgára számára.
Stavros Lambrinidis
a PSE képviselőcsoport nevében. - (EL) Elnök asszony, az USA kormánya részéről a vízummentességi programban való részvétellel összefüggésben az egyes európai kormányokat érő nyomásgyakorlást határozottan el kell ítélni és komoly büntetésekkel kell sújtani. Biztos úr, semmilyen körülmények között nem engedhetünk meg bármilyen más választ. Más szóval, egy már leköszönőben lévő amerikai kormány - amelynek elnöke éppen két nappal ezelőtt vétózott meg egy törvénytervezetet a kínvallatás megtiltásáról az amerikai titkosszolgálatoknál - elfogadhatatlan követeléseit a Bizottság nem használhatja fel arra, hogy indokolja az ilyen rendelkezések felvételét az európai jogba, a szolidaritás fenntartásának ürügyével.
A kétoldalú követelmények és az Egyesült Államok általi nyomásgyakorlás sérti az egyes tagállamok nemzeti szuverenitását és polgáraik alapvető jogait. Görögországot és a 12 új EU-tagállam közül 11-et arra kényszerítenek, hogy az amerikai biztonsági hatóságoknak hozzáférést adjanak különféle, rendkívül érzékeny személyes adatokhoz, amit a többi európai országtól nem kérnek. Olyan, mintha a kiszemelt országok Európa szegény rokonai lennének, vagy éppen kísérleti nyulak az új amerikai biztonsági intézkedésekhez.
Másodszor, az intézkedések megsértik a közös vízumpolitikát, mivel - mint tudjuk - a harmadik országok kötelesek egyformán kezelni az EU valamennyi országát. Nem választhatják ki közülünk a jó meg a rossz európaiakat. Az eddig használt kifogások - hogy némelyik európai ország útlevele feltételezhetően nem biztonságos - mára mind érvényüket vesztették, az Egyesült Államok mindazonáltal erre ügyet se vet!
Harmadszor, az intézkedések ellentmondanak az Európa és az Egyesült Államok közötti, nemrég kötött nemzetközi PNR-megállapodásnak, amely világosan meghatározza, hogy az amerikaiak mit engedhetnek meg maguknak, és mit nem.
Negyedszer, az intézkedések ellentmondanak az adatgyűjtésről és -feldolgozásról szóló európai jogszabályoknak, így például a schengeni egyezménynek. Ezzel kapcsolatban Ön jogosan mondta, hogy az amerikaiak hozzáférést kérnek az ilyen adatokhoz.
Elnök asszony, az amerikai kormány az általa kedvelt "oszd meg és uralkodj” módszer szerint azt támogatja, ami a saját érdekeit szolgálja. A kérdés az, hogy Európa mit tesz, hogy megvédje tekintélyét, törvényeit és polgárait? Sajnos, a válasz eddig lesújtó volt. Az Európai Bizottságnak évek óta nem sikerült meggyőznie az Egyesült Államokat, hogy a vízummentességi programot egyenlő feltételek mellett terjessze ki az EU összes országára, ezáltal megnyitva az egyes országokkal való kétoldalú tárgyalások lehetőségét. A Cseh Köztársaság mindeközben illetlen módon igyekszik elfogadni az új, törvénytelen feltételeket, megsértve a közösségi jogot és a szolidaritást.
A politikai nyomásgyakorlás és a titkos tárgyalások közepette biztató, biztos úr, hogy Ön ma válaszolt. Mindazok fényében azonban, amit most elmondtam, felkérjük, hogy adjon kifejezett választ az alábbiakra:
Először is, szándékozik lépéseket tenni azon tagállamokkal szemben, amelyek kétoldalú megállapodásokat kötnek az Egyesült Államokkal? Az Európai Bíróság elé fogja vinni a Cseh Köztársaság elleni ügyet, ha a megállapodás végrehajtási intézkedései a közösségi joggal ellentétesnek bizonyulnak?
Másodszor: felkérte azokat az európai kormányokat, amelyek most tárgyalnak Egyesült Államokkal, hogy ne engedjenek ennek a nyomásnak? Ha igen, melyik kormányokkal beszélt, illetve melyikekkel áll most tárgyalásban? Pontosan mit mond nekik azzal kapcsolatban, hogy mit tehetnek, illetve mit tilos tenniük?
Harmadszor: ha az amerikai kormány folytatja eddigi politikáját, milyen konkrét lépéseket szándékozik tenni egy olyan harmadik országgal szemben, amely megsérti az európai politikát és jogot?
Negyedszer: tud biztosítani minket arról, biztos úr, hogy nem fog semmilyen változtatást javasolni, illetve elfogadni a jelenlegi PNR-megállapodásban, a közös európai vízumpolitikában vagy más európai politikákban? Egy ilyen változás az európai polgárok személyes adatainak korlátlan megsértéséhez vezetne, mivel sajnálatos módon az Egyesült Államok ezt a politikát támogatja?
Sophia in 't Veld
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, mindenekelőtt szeretném jelezni, hogy megértem a Cseh Köztársaság és más, nem vízummentes országok frusztrációját. Nagymértékben destruktív lenne azonban, ha a csehek ezt maguk intéznék, és nem kellene bedőlnünk az USA "oszd meg és uralkodj” taktikájának. Remélem, hogy a Bizottság és a Tanács levonta a fontos tanulságot: miszerint a megfelelő megbízás és az Európai Parlament jóváhagyása nem akadálya a tárgyalásoknak, hanem inkább megerősíti az Európai Unió pozícióját. Az USA-nak lojális, megbízható szövetségesként kellene fellépnie, tiszteletben tartva az EU jogát.
A PNR-t illetően az érdekelne, hogy miért kell egyáltalán szerepelnie az egyetértési megállapodásban, ha egyszer az EU-USA megállapodás már tartalmazza. Még meg sem száradt a tinta az EU-USA közötti PNR-megállapodáson, és nem is ratifikálta mindegyik tagállam, akkor mit akarhatnak még az amerikaiak?
Sikerült a Bizottságnak megállapítania, hogy az egyetértési megállapodás végrehajtási intézkedései összhangban vannak-e az EU-USA megállapodással, és ha nem, feltételezhetjük, hogy a megállapodás érvényét vesztette? Mert ha ez a helyzet, akkor a megállapodás már nem áll fenn, és új tárgyalásokba kell bocsátkozni, és ez esetben feltételezem, hogy együttdöntés lesz az Európai Parlamenttel.
Utólagos bölcsességgel még inkább sajnálatra méltó, hogy a Tanács és a Bizottság ilyen homályos, nyitott feltételekkel fogadta el az EU-USA PNR-megállapodást, mivel így az USA-nak nagy mozgásteret hagytak az EU-USA PNR-megállapodás hatókörének további bővítésére.
Végezetül úgy vélem, az EU-nak csak akkor lesz megfelelő tárgyalási pozíciója az Egyesült Államokkal szemben, ha egyhangúlag lépünk fel, mivel ennek hiányában - ha megosztottak vagyunk - a szabályainkat Washingtonban írják, és nem itt, Brüsszelben.
Eva Lichtenberger
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, az Egyesült Államok és az Európai Unió közötti adatcserék ügye az első naptól kezdve komoly problémákkal terhes. Az utas-nyilvántartás átadásáról szóló vita és a PNR-megállapodással és jogalapjával kapcsolatos nehézségek kellőképpen bebizonyították, hogy ezekben a kérdésekben egyszerűen nem beszélhetünk kiegyensúlyozott tárgyalásokról. Az amerikai oldal egyre feljebb srófolja a követeléseit, egyre több anyagot kér, miközben az Európai Uniónak nehézséget okoz, hogy egyhangúlag lépjen fel, és folyamatosan ellenálljon az indokolatlan kéréseknek.
Ezek az ügyek súlyos aggodalmakat vetnek fel az európai lakosság körében, különösen a személyes adatok védelme tekintetében. A polgárok attól tartanak, hogy az adataikkal visszaélnek, ezért az Európai Unió által elfogadott megközelítést - az utas-nyilvántartások átadásának ügyében éppúgy, mint a vízumpolitikában - óriási közérdeklődés övezi. Nem engedhetünk azoknak a kísérleteknek, amelyek próbálnak nézetkülönbségeket előidézni a tagállamok között, mivel csak egymást gyengítenénk ezzel. Azt sem hagyhatjuk, hogy az Egyesült Államok kiválasszon néhány tagállamot, amelyekkel a különleges igények és követelmények tekintetében másként bánik.
A Bizottság két dolgot kért ebben az ügyben: az egységes hozzáállás mellett külön kérte, hogy legyen tartásunk, meg tartásunk és még több tartásunk. Ha folyamatosan hajlongunk az Egyesült Államok előtt, azzal csak a követelései lesznek egyre fárasztóbbak.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök asszony, hadd mondjam ki kategorikusan, hogy nem hagyhatjuk, hogy az Egyesült Államok megossza Európát. Az Európai Uniónak egységesen kell fellépnie, mivel ez az egyetlen lehetősége arra, hogy odategye a saját kézjegyét, és befolyásolni tudja a nemzetközi szakaszt. Ez az Egyesült Államokkal való egyezkedéseire különösen igaz.
Egy tagállam önmagában természetesen kevesebb ütőkártyával bír, mint az Európai Unió mint közösség. Mindazonáltal egy tagállam is képes meggyengíteni az Unió egészét, ha egyedül kezd intézkedni, mi több, nagyon komolyan meggyengítheti. Az ilyenfajta hozzáállás Európa hitelességét az alapjainál kezdi ki. Ezüsttálcán kínálja fel a kalapácsot az Egyesült Államoknak, hogy azzal verjen éket az európai egységbe, ezáltal lehetővé téve Washingtonnak, hogy az egyes államoktól megszerezze azt, amit az Unió egészétől nem kaphatott meg.
Az Egyesült Államok és az EU közötti tárgyalások - amelyek tetőpontját a 2007. júliusi megállapodás jelentette az utas-nyilvántartási adatok átadásáról - bebizonyították, hogy az Uniónak nemigen van lehetősége arra, hogy biztosítsa bármely álláspontjának amerikai részről való elfogadottságát. Sok európaival együtt én magam is úgy vélem, hogy a megállapodás az Egyesült Államokat máris túl sok információhoz engedi hozzáférni az európai légi utasokról. Ráadásul azt sem tudjuk pontosan, hogy ezeket az adatokat hogyan használják fel vagy kinek adják át. Az alapvető kérdés, hogy ezek az adathalmazok szolgálnak-e egyáltalán bármilyen célt a terrorizmus elleni harcban. Ezért egyenesen groteszknek találom, hogy egyes tagállamok most még a megállapodásban előírtakon is túllépnek, és hagyják magukat belerántani ebbe a fajta lóvásárba, amelyben a vízummentességért cserébe még több adat átadását ígérik meg. Ez semmiképpen nem szolgálhatja a lakosság érdekeit. E tagállamok polgárai bizonyára megkapják a jogot arra, hogy vízum nélkül lépjenek be az Egyesült Államokba, amit más EU-polgárok már eddig is megtehettek, de mibe fog ez nekünk kerülni?
Nem, az ilyen hozzáállás a zsarolás veszélyének teszi ki Európát. Ha a tagállamok nem együtt lépnek fel, nem tanúsítanak szolidaritást, és nem ápolják az Unió kohézióját, azon sem kell meglepődnünk, ha az Egyesült Államokban az emberek nem veszik komolyan az Európai Uniót.
Carlos Coelho
(PT) Elnök asszony, a Bizottság alelnöke, hölgyeim és uraim, öt rövid észrevételt szeretnék tenni. Az első: oszd meg és uralkodj. Nem lep meg az amerikai vezetés azon stratégiája, hogy kétoldalú tárgyalásokra törekszik az EU-tagállamokkal. Az oszd meg és uralkodj régi és érthető taktika, de nem hagyhatjuk, hogy az EU-tagállamok segédkezzenek és közreműködjenek ebben a stratégiában.
A második: az európai pozíció gyengítése. A Bizottság és az amerikai vezetés között elhúzódtak a tárgyalások. Sajnálatos, ha a tagállamok bármelyike úgy dönt, hogy kétoldalú megállapodást ír alá, és ezzel gyengíti az Európai Unió közös álláspontját az USA követeléseivel szemben, különösen a most csütörtökön Szlovéniában tartandó Európai Unió-Egyesült Államok miniszteri trojka előestéjén.
A harmadik: a szolidaritás összeomlása. A Schengenért felelős európai parlamenti előadóként nyomon követtem a schengeni térség korai bővítésére és a belső határok megszüntetésére irányuló felhívásokat. Az alig két hónappal ezelőtti örömünnep után most mintha elfelejtenénk azt a tényt, hogy közös térséget kezelünk. Határozottan elutasítom az európai szolidaritásnak ezt a fajta hiányát.
A negyedik: a megállapodás jogszerűsége. A megállapodás bizonyos, máig nem ismert részleteit aggasztó mértékű titkolózás övezi. Ez különösen akkor fog komolyra fordulni, ha az a célja, hogy megkerülje az Európai Unió és az Egyesült Államok közötti, az adatok PNR-megállapodás szerinti megosztásáról szóló megállapodást, és különösen akkor elfogadhatatlan, ha közvetlenül vagy közvetve lehetővé teszi az Egyesült Államok számára, hogy olyan európai adatbázisokhoz férjen hozzá, mint a VIS vagy a SIS rendszer.
Az ötödik, egyben utolsó pont: e megállapodások befagyasztása. Felhívom a Tanácsot, hogy sürgősen jusson konszenzusra ezeknek a nemkívánatos kétoldalú megállapodásoknak a befagyasztásáról, továbbá felhívom Frattini biztost és az Európai Bizottságot mint a Szerződések őrét, hogy ehhez bocsássanak a rendelkezésükre minden szükséges eszközt.
Gérard Deprez
(FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, bár már sokan elmondták előttem, kénytelen vagyok ismét elmondani: úgy vélem, rendkívül komoly ügyről van szó. Elsősorban amiatt komoly, hogy amerikai szövetségeseink szándékosan - arról ugyanis nem szabad megfeledkeznünk, hogy ezt szándékosan tették - döntöttek úgy, hogy külön tárgyalnak az Európai Unió tagállamaival olyan ügyekről, amelyekről nagyon jól tudják, hogy az Európai Unió hatáskörébe tartoznak, arra használva a helyzetet, hogy indokolatlan biztonsági követeléseket támasszanak.
Nem kevésbé komoly azonban az Unió szempontjából sem. Rossz látni, hogy a tagállamok hajlandóak külön-külön felsorakozni, hogy felkínálhassák polgáraiknak a vízummentes amerikai út kilátását, olyan biztonsági intézkedésekért cserébe, amelyekről az amerikaiak az Unióval mint olyannal nem tudnának tárgyalások útján megállapodni. Szerintem ez a fejetlenség annak a sajnálatos eredménye, hogy a politikai stratégia részünkről tragikus mértékben hiányzik.
Eddig a Bizottság és a Tanács pragmatikusan, eseti alapon tárgyalt az Egyesült Államok vezetésével, minden esetben az amerikaiak kérésére, anélkül hogy bármikor is elég bátorságuk lett volna valódi kölcsönösséget követelni az amerikaiaktól. Nem Frattini úrhoz intézem ezt a megjegyzést, mert tudom, hogy ő megpróbálta, de nem kapott támogatást. Ha jól értem, a helyzet komolyságára és sürgősségére való tekintettel a Bizottság most explicit tárgyalási megbízást kér, hogy biztosíthassa, hogy az amerikaiak betartják, amit kezdettől fogva be kellett volna tartaniuk, a közösségi jogot és az uniós hatásköröket.
Támogatni fogjuk a Bizottság erőfeszítéseit e tekintetben, de a Bizottságnak nem szabad megfeledkeznie arról, hogy szüksége lesz a Parlamentre, különösen amikor megtörténik a Szerződés ratifikálása, mivel most már semmi nem léphet úgy hatályba, hogy a Parlament valamely ponton ne hagyja jóvá. A biztos úrnak ezt meg kellene mondania az utódjának, függetlenül attól, hogy ideiglenes vagy állandó lesz.
Jan Zahradil
(CS) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, biztos úr, mint korábban már hallhattuk, a helyzet tarthatatlan. Az Európai Unió bővítése után három évvel egyenlőtlenség van a régi és az új tagállamok között, és az Európai Bizottság és az Egyesült Államok között ezen egyenlőtlenség megszüntetéséről folyó tárgyalásokon nem történt nagy előrehaladás.
Ezért nem lehet kifogásolni az érintett országok közötti kétoldalú tárgyalásokat, különösen azért nem, mert nem sértik meg a közösségi jogszabályok semelyik részét. Ellenkezőleg, a Cseh Köztársaság beépítette az uniós követelményeket a megállapodásába, hogy a megállapodás teljes mértékben összeegyeztethető legyen az EU jogával. Ezt a Tanács jogi szolgálatának véleménye is tükrözi. A közösségi hatáskör sem sérült a közös vízumpolitika ügyében, mivel a létrehozandó elektronikus utazásengedélyező rendszer nem vízum.
Valóban igaz, hogy az USA csak kétoldalú alapon hajlandó tárgyalni az országok felvételéről a vízummentességi programjába, mivel a hazai jogszabályok erre kötelezik. A programba csak országokat lehet felvenni, nemzetközi szervezeteket vagy közösségeket nem. Ez a helyzet a valóságban.
Más országok esetében eddig nem született precedens. Véleményem szerint a Cseh Köztársaságnak és más országoknak folytatniuk kell a kétoldalú tárgyalásokat az Egyesült Államokkal, és ezt meg is tehetik. Természetesen mindig fel lesznek készülve arra, hogy intézkedéseik átláthatóak legyenek, hogy megosszák az információkat és megvitassák a következő lépésüket az Európai Bizottsággal és az elnökséggel.
Szeretném megköszönni a biztos úrnak az előadásában tanúsított realisztikus hozzáállást. Csak szeretnék óva inteni az egyes tagállamokra gyakorolt külső nyomástól az EU szintjén, mivel ez politikailag kockázatos lehet és hiteltelenítheti az Európai Unióról kialakult képet, különösen most, amikor az új Reformszerződés ratifikációja az egyes államokban folyamatban van.
Jeanine Hennis-Plasschaert
(NL) Az amerikaiak 2008-as "oszd meg és uralkodj” taktikája határozza meg a transzatlanti kapcsolatok mintáját. Ugyanakkor leginkább azt kellene felismernünk, hogy erről végső soron csakis mi tehetünk. Ez alkalommal a cseheket vették célba először, és ők engedtek elsőként. A Bizottság múlt csütörtökön nem tudta sem cáfolni, sem megerősíteni, hogy az európai jogok és szabályok sérültek volna. Milyen bizarr dolog ez? Mikor fognak rájönni a tagállamok, hogy kisebb-nagyobb mértékben, de mindegyikük pusztába kiáltó szó?
A világ többi részével, és ilyenformán az USA-val való politikai alku során kulcsfontosságú, hogy a tagállamok egyhangúlag lépjenek fel. A transzatlanti kapcsolatok vitathatatlanul nagyon fontosak, de egyik EU-tagállamból sem lesz - bármennyire is lojális - az USA 51. állama. Ennek véget kell vetni. Most Európa térfelén van a labda. És őszintén szólva az is dühít, hogy a Tanács ebben a pillanatban nem képviselteti magát itt a Házban. Ez azt mutatja, hogy egyáltalán nem értik, mit jelent a sürgősség.
Sarah Ludford
Elnök asszony, mint mások már mondták, ez az egyetértési megállapodás az Európai Közösség és az EU joga szerint törvénytelen, mivel ez a jog a vízumpolitikára, a terrorizmus elleni küzdelem és a biztonságpolitika fő vonatkozásaira, valamint az utazási adatok átadására vonatkozó hatáskört a Közösségre vagy az Unióra ruházza. Bizonyosan törvénytelenül jár el a Cseh Köztársaság, ha az USA-nak a közös uniós adatbázisokból, például a vízuminformációs rendszerből ad át információt.
Talán ennél is fontosabb, hogy ez politikai szempontból is katasztrofális. Tavaly év elején egy washingtoni látogatás alkalmával többen is tapasztalhattuk, hogy a kétoldalú lobbitörekvések - ami azt illeti, nemcsak a Cseh Köztársaság törekvései - milyen károsan hathatnak a Bizottság és az elnökség az irányú próbálkozásaira, hogy az EU egésze érdekében egységfrontot képezzenek.
De nem, néhány tagállam ezt egyszerűen nem fogta fel. Megértem persze azon országok frusztrációját, amelyek katonái az amerikaiakkal együtt küzdenek és együtt halnak meg, nemcsak Afganisztánban, de - elég ellentmondásos módon - Irakban is, megértem, hogy zavarja őket az a tény, hogy állampolgáraikat terrorizmussal gyanúsítják, amikor az USA-ba szeretnének látogatni. Van ebben valami ironikus. De milyen ostoba dolog beleesni ebbe az "oszd meg és uralkodj” csapdába!
Ez olyannyira nincs összhangban az EU az irányú szándékaival, hogy súlya legyen a világban, hogy az már-már elkeserítő, a Tanácsot pedig egészében nevetség tárgyává teszi. Hennis-Plasschaert asszonyhoz hasonlóan én is megjegyezném, hogy nincsenek itt ma este, hogy válaszoljanak erre a vádra.
Zita Pleštinská
(SK) Szlovákia, csakúgy mint Lengyelország, Litvánia, Észtország és néhány másik EU-tagállam, a Cseh Köztársasághoz hasonlóan régóta próbálja felküzdeni magát azoknak az országoknak a listájára, amelyeknek nem kell vízum az Egyesült Államokba való utazáshoz.
Polgáraink számára a vízumkényszer eltörlése felé tett bármely előrelépés nagyon fontos, mivel ez az EU polgáraival való egyenlőség megvalósulását jelenti. Bízom benne, hogy a Bizottság és a szlovén elnökség egyaránt fel fogja ismerni, hogy amennyiben jogi lépést tesznek a Cseh Köztársasággal szemben, amiért egyetértési megállapodást írt alá az USA-val, ez Brüsszel részéről nem lesz jó jelzés, különösen most, amikor a Lisszaboni Szerződés ratifikációjának folyamata zajlik.
Én egy olyan kompromisszumot pártolnék, hogy az egységes uniós megközelítés mellett olyan szabályok is legyenek, amelyek szerint a tagállamok is folytathatnak kétoldalú tárgyalásokat az USA-val.
Oldřich Vlasák
(CS) Hölgyeim és uraim, ne feledkezzünk meg arról, hogy Szlovénia kivételével az újonnan csatlakozott országok mindegyikére igaz, hogy polgárainak az amerikai utazás előtt vízumot kell szereznie. Más európaiaktól eltérően ezeknek a polgároknak sorba kell állniuk és tetemes összegeket kell fizetniük az amerikai követségeken, és évekig hiába várták, hogy az Unió támogassa a vízummentességi programba való bekerülésre irányuló erőfeszítéseiket. A régi tagállamok közül csak a görögök vannak ugyanebben a helyzetben.
Igaz, hogy az Európai Unió régóta tárgyal az Egyesült Államokkal erről a kérdésről, és hogy - különösen a schengeni térség kibővítését követően - a brüsszeli tisztviselők fokozták az amerikaiakra gyakorolt nyomást annak érdekében, hogy az új tagállamokat felvegyék a vízummentességi programba. A csatlakozásunk óta azonban már négy év telt el, és eddig semmi nem történt. A Cseh Köztársaság ezért határozott úgy, hogy saját maga intézkedik, és teljesíti polgárai kívánságát.
A Cseh Köztársaság és az USA között aláírt megállapodást ezért úgy kell tekinteni, hogy hozzájárul ahhoz a kollektív törekvéshez, hogy az Unió valamennyi tagja számára azonos jogokat biztosítsunk. Ne feledkezzünk meg arról, hogy ez a lépés teljes mértékben összhangban van az EU jogával, és ezt senkinek nem kellene vitatnia.
Alexander Alvaro
(DE) Elnök asszony, az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottságban ugyancsak megvitattuk ezt a kérdést, és a bizottságban senki nem volt, aki ne érzett volna együtt az új tagállamok helyzetével, különösen ami a vízumpolitikát és az Egyesült Államokkal való kétoldalú tárgyalásokat illeti. Vannak ugyanakkor régebbi tagállamok is - Görögországot már említették ebben az összefüggésben -, amelyek ugyanúgy várják az amerikai vízumpolitika megváltozását. Ilyenformán senki nem kérdőjelezi meg azt, hogy joguk van kitörni a sorból, de fel kell tennünk a kérdést, hogy ami jogos, az szükségszerűen jogszerű-e. Ebben az esetben nem jogszerű, mivel aláássa az együttes hozzáállást az Európai Unió részéről, és ezáltal meggátolja egy olyan megállapodás megkötését, amely az Európai Unió egész területére vonatkozna.
Elengedhetetlenül fontos a szakaszos megközelítés. Éppen most sikerült megoldanunk az új tagok csatlakozását a schengeni térséghez. A következő lépés az, hogy mérlegeljük, hogyan tudnánk általános megoldást találni a vízumkérdésre.
Még egy utolsó megjegyzés: a Lisszaboni Szerződéssel való fenyegetőzést rendkívül visszataszítónak találom.
Ivo Strejček
(CS) Engedjék meg, hogy egy kicsit elemezzem a pár perccel ezelőtt lezajlott vitát.
Számos alkalommal elhangzott, hogy nekünk - azaz az Európai Uniónak - egységes, közös hozzáállást kell követnünk az Egyesült Államokkal való viszonyban. Úgy tűnik, mintha ez az egész kérdés erről szólna, már ami a felszólalók többségét illeti. Nem az egyes tagállamok egyes tagjainak egyéni hasznáról van szó: az egész a közös amerikaellenes politikáról szól.
Hadd mondjam el Önöknek, hogy a cseh állampolgárok túlnyomó többsége számára a vízummentességi program jelenti azt a bizonyos szimbolikus utolsó ecsetvonást a demokratikus országok gyülekezetéhez való visszatérésünk történelmi eseményén. Arról is szeretném biztosítani Önöket, hogy a vízummentesség ratifikálásának folyamata a cseh parlamentben sokkal gyorsabb lesz, mint a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának folyamata.
Piia-Noora Kauppi
Elnök asszony, sok képviselőtársamhoz hasonlóan én is úgy vélem, hogy az Európai Unió egysége nagyon fontos, nemcsak a vízumpolitikában, de más, az Amerikai Egyesült Államokkal kapcsolatos kérdésekben is.
Szeretném ugyanakkor külön megkérdezni a biztos úrtól, hogy Ön szerint az USA most azokkal a tagállamokkal szemben, amelyek külön próbálnak tárgyalni a vízummentességi programról, nem biztonsági okokból támaszt eltérő szintű követelményeket? Ön szerint az USA kijátssza egymás ellen az EU-tagállamait, és más, az ügyhöz kapcsolódó kérdéseket is próbál felhasználni? Vagy csak biztonsági aggályokról van szó az USA részéről?
Franco Frattini
a Bizottság alelnöke. - (IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, köszönöm a hozzászólásokat.
Mivel a mozgás szabadsága véleményem szerint európai polgártársaink alapvető jogai közé tartozik, amit Schengen kibővítésével el is ismertünk, mindenekelőtt azt kell kimondanunk, hogy az Európai Bizottságnak és az európai intézményeknek abszolút, nem pedig viszonylagos eredményre kell törekedniük. Az összes tagállam összes polgára számára lehetővé kell tenni, hogy személyre szóló vízum nélkül utazzon az Egyesült Államokba. Ez a világos célkitűzésünk, és ennek következtében megértem az észrevételeket, az aggályokat vagy akár a nyugtalanságot azon tagállamok egyes tagjai részéről, amelyek sok éve részei az Európai Uniónak - amilyen Görögország -, vagy immár négy éve tagok.
Tisztázni kell azonban az első szempontot ahhoz, hogy tiszta képünk legyen: nem igaz, hogy nem értünk el eredményt! A nemzeti helyett inkább európai szinten végzett munkánk jelentős eredményeket hozott, legutóbb például Kanada esetében. Amikor tavaly Kanadába látogattam, az új tagállamok közül még egy sem volt tagja a Kanadával való vízummentességi programnak. Tizenkét hónappal később mindannyian tagjai.
Ausztráliával sikerült megállapodnunk az egyenlő bánásmód rendszeréről, amelynek eredményeképpen, nem tesznek különbséget az Európai Unió - idézőjelben - régi és új tagállamai között.
Tény, hogy az Egyesült Államokkal még nem értünk el ilyen eredményt, de arra szeretném emlékeztetni azokat a képviselőket, akik négy évről, azaz az Európai Unióba való belépésük időpontjáról beszéltek, hogy az Egyesült Államok kevesebb mint egy évvel ezelőtt, 2007. augusztusban módosította a törvényét. Csak ettől az időponttól számítva nyilatkozott úgy az Egyesült Államok, hogy hajlandó bővíteni a vízummentességi programját. Ezért nem beszélhetünk négy évről, félretéve azt a tényt, hogy az Egyesült Államokkal folyó tárgyalások még korábbra datálhatók, de az új törvény alapján csak kevesebb mint 12 hónapja folynak a tárgyalások. Amiről korábban tárgyaltunk, egy azóta módosított törvény alapján, az most már nyilvánvalóan semmi jelentőséggel nem bír.
Úgy vélem, az Egyesült Államokkal azon kell dolgoznunk, hogy minden európai polgárt bejuttassunk abba a rendszerbe, amelyben nincs szükség személyes vízumra, anélkül azonban, hogy néhány tagállam azt gondolná, hogy a többieknél előbb érhetnek el ilyen eredményt. Ezt nagyon őszintén mondom. Hogy miért? Azért, mert ezáltal a tárgyalópartnerünk kerülne fölénybe, ez esetben az amerikai barátaink, akik ugyan a barátaink és szövetségeseink, mindazonáltal tárgyalásokat folytatnak, és e tárgyalások útján fognak nyomást gyakorolni, ha gyengeséget tapasztalnak Európa háza táján. Gondoskodnunk kell arról, hogy ne mutassunk gyengeséget: ez a lényeg, és ezzel tisztában kell lennünk.
Bizonyára emlékeznek arra, hogy amikor bemutattam az Európa-Egyesült Államok PNR-megállapodást e Házban, ezt a néhányak által bírált, mások részéről üdvözölt megállapodást, azt mondtam, hogy a megállapodás révén Európa erősebb pozícióba kerül az USA-val szemben. Most azt szeretném mondani, hogy azoknak volt igaza, akik támogatták az európai PNR-t, mivel a most kért megbízás egyik fő pontja az, hogy az említett megállapodásban előírtakon túlmenően nem lehet adat- és információcserét folytatni, és amennyiben ilyen kérés érkezne, az Európai Unió megtagadná.
Ebben rejlik annak bizonyítéka, hogy egy ilyen európai megállapodás kárpótol a tagállamok gyenge pozíciójáért, amelyektől további adatokat kértek - mivel kétségkívül kértek is -, ahogyan hozzáférést kértek azokhoz az adatbázisokhoz is, amelyek hozzánk, Európához tartoznak. Az említett, egyesek által bírált, mások által támogatott megállapodásnak köszönhetően azonban most már teljesen világosan megmondhatjuk amerikai barátainknak, hogy az európai PNR-megállapodás túllépésére nincs lehetőség. Ez - véleményem szerint - az erő jele, nem a gyengeségé.
Tudjuk már, hogy mit tehetünk és mit nem. Ezt meghatározzák a szabályozásaink, az európai jogszabályok és az általunk aláírt és parafált megállapodások. Ebben a tekintetben nyilvánvaló, hogy Európának egyhangúlag kell fellépnie e kérdések megoldásakor, és az is nyilvánvaló, hogy az "oszd meg és uralkodj” szemlélet európai szempontból a legelhibázottabb, olyan módszer, amelynek ellen kell állnunk, és amely ellen az intézményeknek nyilvánvalóan tiltakozniuk kell.
Miért van azonban, hogy ezt a kérdést ma ebben a Házban vitatjuk meg? Mivel a világos törvények ellenére, a részletes megállapodások ellenére támadt egy kísértés a kiugrásra - ha szabad így fogalmaznom. Egy olyan kísértés, amely politikailag talán érthető az érintett országok polgárai számára, intézményileg viszont nem elfogadható. Emiatt kellett reagálnunk, értelemszerűen az összes tagállammal való szolidaritás szellemében, beleértve a vízummentességi programba bekerülni kívánó államokat is.
Mit tettünk? Felkértük a Corepert, azaz a tagállamok nagyköveteit, hogy állapodjanak meg egy irányadó dokumentumról. Úgy gondoljuk, hogy ez a dokumentum lesz a piros vonal: elismétli, hogy mit lehet, és mit nem lehet. Felkértük ezenkívül a tagállamokat, hogy biztosítsák, hogy politikai tárgyalásaikban minden esetben tartják magukat a piros vonalhoz, az említett fő ponthoz, és nyomatékosítottuk például, hogy nem állapodhatnak meg olyan információcseréről, amely meghaladná az európai megállapodások rendelkezéseiben már rögzítetteket, és hogy az olyan kérdéseket, mint például a "túltartózkodók” visszaküldésének ügyét európai, és nem nemzeti szinten kell megtárgyalni. Olyan ügyeket, amelyeket őszintén szólva nem lett volna muszáj újból nyomatékosítani, ha lett volna egy hivatalos megbízás. Az egyértelműség kedvéért nyomatékosítottuk, hogy egyszer és mindenkorra jelezzük, hogy megértjük a vízummentességi programban jelenleg nem részt vevő tagállamok aggályait, de az Európai Unió szabályai elsőbbséget élveznek ezekhez az aggályokhoz képest. Ha ezt akár csak egyszer is megkérdőjeleztük volna, azzal olyan precedenst teremtünk, amelyet sok másik követett volna, méghozzá egyre veszélyesebbek.
Összefoglalva, elnök asszony, ezen a héten azon dolgozunk, hogy olyan tárgyalási megbízást javasoljunk az USA-nak, amelyből teljesen világosan kiderül, hogy valamennyi tagállam egyhangúlag megállapodott - még a Cseh Köztársaság és Észtország képviselői is - abban, hogy az alapvonalat nem lehet túllépni az egyéni tárgyalásokon. Marad mozgástere az egyéni tárgyalásoknak? Igen, bizonyosan, az olyan területeken, ahol Európának nincs hatásköre, ez nyilvánvaló. Mindazokban a kérdésekben azonban, amelyekben Európa az illetékes - és ezek vannak túlnyomó többségben - a tagállamok egyhangú megbízást adnak nekünk; azt mondhatnám, ez egy olyan vonal, amelynek a szlovén elnökség teljes mértékben el van szánva. Holnap hivatalos megbízást kérek a Bizottságtól, hogy tájékoztathassam az Egyesült Államokat a vonalunkról, és ami az említett vonalat illeti, nem lesz semmilyen engedmény vagy visszahúzás.
Sophia in 't Veld
Elnök úr, mint ezekben a vitákban gyakran megtörténik, most is úgy érzem, hogy nem kaptunk választ a kérdéseinkre. Nagyon pontosan megfogalmazott kérdést tettem fel a biztos úrnak: meg tudta-e állapítani, hogy az egyetértési megállapodás végrehajtási intézkedései összhangban vannak-e az EU-USA megállapodással, és ha nem, ezt azt jelenti-e, hogy a megállapodás érvényét vesztette?
A biztos úr azt mondta, hogy néhány tag ellenezte a megállapodást, mások pedig jóváhagyták. Szeretném emlékeztetni arra, hogy tavaly júliusban állásfoglalást fogadtunk el ebben a Házban, mégpedig közel egyhangúlag, és ez az állásfoglalás lényegében hibásnak nevezte a megállapodást.
Franco Frattini
a Bizottság alelnöke. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, nagyon rövid leszek. Azt gondoltam, hogy világosan fejeztem ki magam, de hadd ismételjem meg: a Coreper által jóváhagyott dokumentum és az általam kért megbízás ellenére nem lesznek végrehajtási szabályok. Egyelőre nincsenek végrehajtási szabályok, mivel a Cseh Köztársaság elfogadta a kérésünket, hogy ne nyújtson be végrehajtási szabályokat mindaddig, amíg nem találunk közös európai álláspontot. Megtaláltuk ezt az álláspontot, és a Cseh Köztársaság kormánya tartani fogja magát ehhez.
Elnök
A vitát lezárom.
