Szociális csomag (Második rész: határokon átnyúló egészségügyi ellátások) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács nyilatkozata és a Bizottság nyilatkozata a szociális csomagról (Második rész: határokon átnyúló egészségügyi ellátások).
Roselyne Bachelot-Narquin
a Tanács soros elnöke. - (FR) Tisztelt Elnök úr, Vassiliou biztos asszony, Bowis úr, tisztelt társelőadók, a vélemény előadói, hölgyeim és uraim, köszönöm, hogy az Európai Parlament beleegyezett az eredetileg e hónap elejére beütemezett munkaértekezletünk elhalasztásába.
Mint tudják, francia elnökségünk nagyon fontosnak tartja a jogalkotásról folytatott konzultációt és párbeszédet. Elengedhetetlennek éreztem, hogy minisztertársaimmal rendezzünk egy kiinduló eszmecserét a Tanács szeptember 8-9-én Angers-ben tartott nem hivatalos ülésén, mielőtt Önök elé tárom álláspontunkat, amely természetesen nem francia álláspont, hanem a Tanács 27 egészségügyi miniszterének álláspontja.
Az említett első eszmecsere, akárcsak a Tanács egészségügyi munkacsoportjában végzett kezdeti munka, még nem teszi lehetővé, hogy minden kérdésükre válaszoljak ezzel a rendkívül összetett, változatos témakörrel kapcsolatban, afelől viszont nincs kétségem, hogy a mai ülésünkön az egészségügyért felelős biztosnak lehetősége nyílik arra, hogy elmagyarázza az Európai Bizottság fontosabb határozatait, ezért engedjék meg, hogy én is megosszam Önökkel a Tanács első benyomásait.
A Tanács támogatja egy irányelv elfogadását a határokon átnyúló egészségügyi ellátásokról és a betegjogokról. Elképzelhetetlen, hogy ezen a területen kizárólag az Európai Közösségek Bírósága kezében hagyjuk a döntést. Véleményem szerint - és ezt munkatársaim is osztják - ez nem tekintendő a Bíróság vagy ítéletei tartalma kritikájának, hiszen a betegek szempontjából ezek gyakran komoly előrelépést hoznak. Mindazonáltal tanácsos lenne, ha az európai egészségügyi politikát két társjogalkotó alakítaná ki, azaz Önök és mi, politikai párbeszéd és demokratikus folyamat eredményeként. Közös célunknak egy olyan jogalkotási keret létrehozását kell tekintenünk, amely hozzá tud járulni a jogbiztonsághoz.
A második pont: Angers-ben a 27 ország küldöttségei mindannyian dicsérték az elmúlt hónapokban végzett munka színvonalát, és beleegyeztek abba, hogy a közelmúltbeli konzultációkon meghallgassuk őket. A Tanács nem hivatalos ülésén szívélyes köszönetet mondtak ezért Vassiliou biztos asszonynak. Sőt, a szlovén elnökség kétségkívül arról is tájékoztatta Önöket, hogy a Tanács nagyon bizonytalan volt a szöveg kezdeti változatával kapcsolatban, amelyet nagy vonalakban 2007. december 19-én mutattak be az EPSCO Tanácsnak. Az államok közül csak egy elenyésző kisebbség támogatta az említett változatot. Az ellenállás valójában itt az Önök Parlamentjében is hasonló mértékű volt, amint azt a francia elnökséggel Strasbourgban, Brüsszelben és Párizsban folytatott előkészítő konzultációim során az európai parlamenti képviselők megerősítették. Kétségtelen, hogy a Vassiliou biztos asszony által hivatalba lépésekor haladéktalanul megkezdett politikai párbeszéd segített a szilárd tárgyalási alap kialakításában, és ezt a Tanács örömmel fogadja.
A harmadik pont: tekintettel az ütemezésre, ez a javaslat, amelyet a biztosok kollégiuma július 2-án fogadott el, számunkra túl későn jött ahhoz, hogy elnökségünk idejére be tudjuk ütemezni az első olvasatot, de a Tanácsban igyekezni fogunk a tárgyalásokkal, egyidejűleg politikai párbeszédbe kezdünk az Európai Parlamenttel. Ebben a szellemben a közegészségügyi munkacsoport már számos alkalommal foglalkozott az irányelvvel. Holnap ismét összeül, hogy folytassa a szöveg cikkenkénti vizsgálatát. Más politikai prioritásainkhoz hasonlóan Franciaország ezen a területen is be fogja tölteni az elnöki trió keretében ráeső szerepet, és szorosan együttműködik Csehországgal és Svédországgal. A jegyzőkönyv kedvéért, hadd emlékeztessem Önöket arra, hogy a betegeket szolgáló európai egészségügy témája 18 hónapos közös programunk egyik prioritása volt.
A negyedik pont: ami az irányelvtervezet hatályát illeti, a Belső Piaci és Fogyasztóvédelmi Bizottságban tagként részt vevő európai parlamenti képviselőkkel folytatott beszélgetésekből megtudtam - amikor tavaly májusban Párizsban jártak -, hogy Önök közül sokan sajnálják azt a döntést, hogy ez a szöveg kizárólag a betegek mobilitására szorítkozik, és nem foglalkozik az egészségügyi szakemberek mobilitásával. Mivel az Evelyne Gebhardt jelentéséről szóló szavazás idején magam is európai parlamenti képviselő voltam, és a Bernadette Vergnaud jelentéséről szóló vita előtt mindössze néhány nappal hagytam el a Parlamentet, tökéletesen megértem a sajnálat okait. Az egészségügyi szolgáltatásoknak kizárása a belső piaci szolgáltatásokról szóló irányelvből egy olyan szürke foltot hagy, amelyre a jelenlegi irányelvjavaslat nem terjed ki teljesen, mivel csak a betegek mobilitásával foglalkozik. Azt is mondhatnánk, hogy az irányelvjavaslatnak több köze van a Bíróság joggyakorlatának beépítése és átvétele iránti kívánsághoz, mint az egészségügyi szolgáltatások kizárásához a szolgáltatási irányelvből, és ezáltal a néhány európai parlamenti képviselő által megfogalmazott az irányú követeléshez, hogy az egészségügyi szolgáltatásokra egy külön ágazati eszköz vonatkozzon. Erről a kérdésről az egészségügyi miniszterek között nem volt vita. Mindazonáltal ebben a tekintetben minden csak ütemezés kérdése, és az Európai Bizottság döntésére magyarázatot adhat az, hogy a betegek mobilitásának terén meglévő kihívásokra minél gyorsabban reagálnia kellett, mivel máris nagyon kiterjedt kérdéskörről van szó. Annyi bizonyos, hogy egy szélesebb alapokon nyugvó irányelvnek, amely az egészségügyi szakemberek mobilitását is tartalmazza, esélye sem lett volna arra, hogy a jövő júniusi választások előtt elfogadást nyerjen.
Az ötödik pont: ami a szöveg tartalmát illeti, még nem foglalkoztunk az összes javasolt rendelkezéssel. Mindazonáltal az elnökség a jelenlegi szakaszban annyit mondhat, hogy a Tanács véleménye szerint a kórházi ellátás előzetes engedélyezése az EU-tagállamok számára meghatározó kérdés. Úgy is fogalmazhatnánk, hogy ez az egészségügyi miniszterek legfőbb aggálya. A témáról szeptember 9-én Angers-ben rendezett munkaebéd során felszólaló miniszterek amellett szóltak, hogy törekedjünk a betegek mobilitáshoz való egyéni jogai és a nemzeti szabályozási és tervezési hatáskörök fenntartása közötti jobb egyensúly elérésére, mindegyik fél érdekében.
A szöveg tükrözi ezt a magasabb szintű egyensúlyt, különösen azáltal, hogy visszaállítja a kórházi ellátás előzetes engedélyezésének szükségességét. Nem arról van szó, hogy megkérdőjelezzük a Bíróság joggyakorlatát, amely pontosan meghatározta, hogy a szabad mozgás Szerződésben kitűzött elve hogyan vonatkozik az egészségügy területére, hanem arról, hogy a szabad mozgás elve és a tagállamok szabályozási kapacitásai között a Bíróság joggyakorlatában már kialakított egyensúlyt pozitív jogszabályokba kell beépíteni. Valójában különbséget tett a járóbeteg-ellátás és a kórházi kezelés között: az előbbi esetében a beutalási rendszer nem köthető előzetes engedélyhez, míg az utóbbinál az előzetes engedélyezés követelménye szükséges, ésszerű intézkedésnek tűnik.
A súlyos költségvetési megszorítások idején - öregedés, műszaki előrehaladás - a tagállamoknak képesnek kell lenniük arra, hogy teljes mértékben felelősséget vállaljanak az e téren nyújtott ellátásért, különösen a kórházi tervezésért. Amint azt a Bíróság maga is elismerte, az említett tervezés egyik célja, hogy az ország egész területén megfelelő, állandó hozzáférést biztosítson a minőségi kórházi kezelések széles köréhez. Ennek a törekvésnek része a költségek szabályozása és lehetőség szerint az emberi, pénzügyi és technikai erőforrások veszteségeinek elkerülése.
Arra is szeretném felhívni a figyelmet, hogy az előzetes engedélyezés követelménye biztosítja, hogy a határokon átnyúló ellátásokra azonnal sor kerülhessen, amint orvosilag indokolttá válnak. Valójában ezt már a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló rendelet is elismerte: az engedélyt nem lehet megtagadni, amennyiben ugyanaz a kezelés ésszerű időn belül nem elérhető. Arról sem szabad megfeledkeznünk, hogy az előzetes engedélyezéssel kapcsolatos intézkedés a betegeket is védi, mivel biztosítja a más tagállamokban nyújtott ellátás költségeinek visszatérítését.
Végezetül, még ha ragaszkodunk is ahhoz, amit a bírósági joggyakorlat helyes értelmezésének tekintünk, az irányelv akkor is jelentős hozzáadott értéket nyújtana, mivel tisztázná a betegek jogait, ellátná őket a szükséges információkkal és biztosítaná az említett joggyakorlat egységes értelmezését, és ezáltal egyetemes és következetes alkalmazását az Európai Unió valamennyi tagállamában.
Köszönöm a figyelmet! A vita végén ismét szót fogok kérni, hogy válaszoljak az Önök kérdéseire.
Androula Vassiliou
a Bizottság tagja. - Elnök úr, korábban már lehetőségem nyílt arra, hogy a különféle érdekelt felekkel és szereplőkkel részletesen megvitassam ezt a javaslatot a döntéshozatali folyamat során. Talán emlékszik rá, hogy amikor a kollégium elfogadta ezt a javaslatot, bemutattam a Környezetvédelmi és Közegészségügyi Bizottságnak, ahol termékeny eszmecserében volt részünk. Emellett arra is lehetőségem nyílt, hogy eszmét cseréljek különböző nemzeti parlamentekkel és természetesen a tagállamokkal is, az Egészségügyi Tanács nem hivatalos angers-i ülésén. Nagy örömömre szolgál ez a mostani vita, amelyben remélem, itt a plenáris ülésen Önök, tisztelt képviselők is részt fognak venni. Szeretném megragadni ezt az alkalmat, hogy köszönetet mondjak Bachelot-Narquin asszonynak a támogatásáért és azért, hogy lehetőséget adott rá, hogy erről a kérdésről hosszan tárgyaljak a miniszterekkel.
A betegjogokról szóló javaslatot szeretném elhelyezni a kontextusban. Azt követően, hogy az Európai Bíróság számos alkalommal megvitatta az európai polgárok Szerződés szerinti vele született, ahhoz való jogának kérdését, hogy az általuk kiválasztott tagállamban kérjenek egészségügyi ellátást, valamint az Európai Tanácstól és az Európai Parlamenttől kapott külön kérést követően, amelyek hasonlóképpen egy javaslat benyújtására vonatkoztak a jog szabályozása érdekében, miután az egészségüggyel kapcsolatos rendelkezéseket - igen helyesen - kivették a szolgáltatási irányelvjavaslatból, a Bizottság július 2-én fogadta el a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogokról szóló javaslatot.
A jelenlegi Bizottságnak kétségkívül ez a legfontosabb kezdeményezése az egészségügy területén. Célja, hogy a betegeknek lakóhelyüktől függetlenül jobb lehetőségeket és az egészségügyi ellátáshoz való jobb hozzáférést biztosítson, az egészségügyi ellátás szervezésével szembeni nemzeti felelősségek teljes körű tiszteletben tartása mellett.
A javaslatnak három fő célkitűzése van: először is, hogy tisztázza, a betegek milyen feltételek mellett jogosultak a határokon átnyúló egészségügyi ellátás igénybevételére és a költségek megtérítésére, és ezt hatékonnyá tegye, amennyiben az adott helyzetben ez a legjobb megoldás; másodszor, hogy Európa egész területén biztosítsa a magas színvonalú, biztonságos, határokon átnyúló egészségügyi ellátást; harmadszor pedig, hogy erősítse az egészségügyi ellátórendszerek közötti európai együttműködést.
Mint mondtam, a javaslat a Bíróság joggyakorlatán alapul. Teljes mértékben összhangban van egyrészről a Szerződéssel, másrészről az egészségügyi szolgáltatások és orvosi ellátás szervezésére és nyújtására vonatkozó tagállami hatáskörökkel.
A javaslat három fő területre épül.
Először is pontosítja és megerősíti az összes uniós egészségügyi rendszer közös alapelveit: az egyetemességet, az egyenlőséget, a jó minőségű egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést és a szolidaritást. Emlékeztet a Szerződésben és a Bíróság által egyaránt hangsúlyozott átfogó elvre, miszerint az a tagállam, amelynek a területén az egészségügyi ellátást nyújtják, teljes mértékben felelős a szabályok meghatározásáért és a fenti közös elveknek való megfelelés biztosításáért.
Annak érdekében, hogy segítsük a tagállamokat ezen elv áttekinthetőbb értelmezésében, javasoltuk a célkitűzések további pontosítását a más tagállamokból származó betegek részére a területükön nyújtott egészségügyi ellátás minőségi és biztonsági előírásait illetően.
Bevezettünk egy rendelkezést annak biztosítására is, hogy a más tagállamokból érkező betegek a kezelés helye szerinti tagállam állampolgáraival egyenlő bánásmódban részesüljenek.
Másodszor, az irányelv tisztázza a betegek jogosultságait és a kapcsolódó feltételeket a másik tagállamban való egészségügyi ellátás igénybevétele esetén. A határ menti régiókban élők számára például esetenként könnyebb külföldön kérni az egészségügyi ellátást, ha egyébként nagy távolságokra kellene elutazniuk a legközelebbi illetékes belföldi egészségügyi létesítményhez.
A határokon átnyúló egészségügyi ellátás hozzáadott értéke a nagyon speciális, Európában csak az orvosok nagyon kis részénél elérhető kezelésre szoruló emberek esetében is egyértelmű. Ez a helyzet például ritka betegségek esetén állhat elő.
A valóság azonban azt mutatja, hogy a betegek többsége egyszerűen nem tud róla, hogy joguk van az EU más tagállamában egészségügyi ellátást kérni, és hogy az ilyen kezelések után költségtérítésre jogosultak. Ha pedig tudnak is erről a jogról, a szabályok és az eljárások gyakran olyankor sem világosak. Ezt szeretnénk tisztázni ezzel az új irányelvvel: a betegek mindegyike ugyanolyan világos tájékoztatást és ugyanolyan garanciákat fog kapni a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra.
A gyakorlatban a betegek számára lehetővé fog válni, hogy egy kezelést - amennyiben az a nemzeti egészségügyi ellátórendszer hatálya alá tartozik - külföldön vegyenek igénybe, és ez után költségtérítésben részesüljenek, legfeljebb az azonos vagy hasonló kezelés hazai költségének mértékéig.
Azt is világossá tesszük, hogy meghatározott körülmények esetén a tagállamoknak az előzetes engedélyezés révén joguk van korlátozni a külföldön igénybe vett kórházi egészségügyi ellátás költségeinek visszatérítését vagy megfizetését, amennyiben fennáll a nemzeti egészségügyi rendszer aláásásának egyértelmű veszélye, akkor is, ha ez a veszély csak potenciális.
Az irányelv emellett pontosítja a kórházi és a nem kórházi ellátás fogalmának meghatározását, és ezáltal egyszerűsíti a határokon átnyúló egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés eljárásait és feltételeit.
Ebben az összefüggésben szeretném hangsúlyozni, hogy fenntartottuk a lehetőséget, hogy a "kórházi ellátás” fogalmát kiterjesszük néhány olyan egészségügyi ellátásra is, amelyek kórházi tartózkodást ugyan nem igényelnek, de természetüknél fogva költségesek vagy a megfelelő elvégzésük komoly infrastruktúrát igényel.
Harmadszor, az irányelv új keretet ad az európai együttműködésnek a jövőre nézve kulcsfontosságúként kijelölt területeken, ahol az EU szintjén együtt kell fellépnünk, hogy jobban meg tudjunk felelni az előttünk álló kihívásoknak. Ez a korábban már említett elveknek megfelelően történik, továbbfejlesztett, összehangolt együttműködés, közös technikai útmutatás és a legjobb gyakorlatok módszeres keresése révén.
Ez a keret elő fogja írni a jövőbeni európai szintű együttműködés továbbfejlesztését az olyan területeken, mint az európai referenciahálózatok, hogy össze lehessen gyűjteni a szakértelmet, ismereteket és orvosi készségeket, mind az alkalmazott orvosi kutatások, mind a diagnózis és kezelés terén. Ez különösen a ritka betegségek terén, az újfajta terápiák biztosítása és az új egészségügyi technológiák gyors elterjedése szempontjából lesz nagyon fontos.
A második terület az egészségügyi technológia értékelése, amely által az EU szintjén a tagállamok legjobb szakemberei jelölnék ki a leghatékonyabb terápiákat, és ezeket az alkalmazásuk elősegítése érdekében terjesztenék. Sőt, ami az új terápiákat és ezek magas költségeit illeti, a rendelkezésre álló források korlátozottsága okán biztosítanunk kell, hogy kiválasztásuk és használatuk is a lehető leghatékonyabban történjen.
A harmadik terület az e-egészségügy, ahol ideje előmozdítani a szükséges technológiai követelményeket, hogy minden szinten biztosítani lehessen az interoperabilitást, és segítséget nyújtsunk ahhoz, hogy az e-egészségügy - legalább - a jövő egészségügyi szolgáltatásainak szerves része lehessen.
Negyedszer, a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó adatgyűjtést tekintve szélesebb körű, uniós szintű módszerre van szükség a javasolt intézkedések hatásainak jobb nyomon követése és a járványügyi felügyeletünk megerősítése érdekében.
Végezetül szó van az orvosi rendelvények elismerésének megkönnyítéséről az összes tagállamban. Meg kell jegyeznünk azonban, hogy a másik tagállamban kiállított rendelvények után a beteg származási országában csak akkor lesz lehetőség a visszatérítésre, ha a gyógyszer a származási országában jóváhagyott és visszatérítésre jogosult.
Jobb, ha azt is egyértelműen kimondjuk, hogy ez a kezdeményezés nem az egészségügyi ellátórendszerek harmonizálásáról szól. Nincs szó az egészségügyi ellátás irányításában betöltött szerepek megváltoztatásáról. A tagállamok felelnek annak eldöntéséért, hogyan szervezik meg saját rendszereiket, milyen ellátásokat nyújtanak a polgáraiknak és milyen kezelésekért és gyógyszerekért hajlandóak fizetni. Ez ezután is így marad.
Most és a jövőre nézve ezzel a jogszabálytervezettel azt kívánjuk elérni, hogy a betegek lehetőséget és tájékoztatást kapjanak ahhoz, hogy a legbiztonságosabb, legjobb minőségű és legmegfelelőbb kezeléshez férhessenek hozzá, Európán belül akárhol, ahol az adott kezelés elérhető. Az egészségügyi rendszerek közötti fokozott együttműködés erősíti a szolidaritást és az egészségügyi ellátás elérhetőségét is.
A javasolt jogszabály célja, hogy Európa-szerte kikövezze az utat a jobb egészségügyi ellátás előtt.
Az irányelvről, mint azt Bachelot-Narquin asszony elmondta, már folynak a tárgyalások a Tanácsban, és remélem, a viták a Parlamentben ugyancsak zökkenőmentesen fognak haladni, hogy végül eredményre is vezessenek.
(Taps)
John Bowis
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, mindnyájan tudjuk, hogy a küszöbön álló kérdés nem más, mint hogy "mit tesz Európa értem”. Megérkezett a válasz: Európa új lehetőséget nyújt a betegeknek. Ez jó hír, most már csak arról kell gondoskodnunk, hogy tényleg megvalósuljon, ezért együtt fogunk dolgozni a megvalósításán - mind a három intézményben, és bizonyára e Parlamenten belül is. Most azonban bírósági ítéletekről beszélünk. Szó nincs tiszta lapról, nem a semmiből kell kiindulnunk. Figyelembe kell vennünk ezeket az ítéleteket.
Az említett ítéletek, laikus megfogalmazásban, úgy szólnak, hogy amennyiben a kezelés indokolatlan késedelmet szenvedne, az embernek joga van átmenni egy másik tagállamba, elvégeztetni a kezelést és hazaküldeni a számlát, amennyiben a költség összehasonlítható, és amennyiben a kezelés rendes esetben elérhető. Ez így tiszta sor. Amikor ebben a Parlamentben elkészítettem jelentésemet a betegek mobilitásáról, a túlnyomó többség elfogadta. Mindenekelőtt azt mondtuk, hogy ezt a döntést politikusoknak kell meghoznia, nem ügyvédeknek.
(FR) Tisztelt Bachelot-Narquin asszony, hogy Jean Giraudoux-t idézzem, "Költő még soha nem értelmezte olyan szabadon a természetet, ahogyan az ügyvéd a jogot”.
Ezért szeretnénk, hogy ezt politikusok, ne ügyvédek értelmezzék. Ezért akarunk jogbiztonságot, hogy mindenki tudja, hol áll: kormányok, egészségügyi szolgáltatók, betegek, orvosok egyaránt. És ezért kell működésbe hoznunk ezt a betegek és az egészségügyi szolgálatok számára. Az egészségügyi szolgálatok vezetőinek ezt lehetőségként kell megélniük, nem rémálomként.
Ezért vannak kérdéseink. Vannak olyan kérdéseink, amelyekre a betegeknek jogukban áll választ kapni. Jogosult vagyok? Ha igen, mi a teendőm? Milyen ellenőrzéseket tudok elvégezni a tekintetben, hogy hova mehetek és ki lehet az orvosom? Mi a választék? Milyen titoktartási követelmény van érvényben? És mi történik, ha valami rosszul sikerül?
Csupa olyan kérdést soroltam fel, amelyekre meg kell találnunk a választ. Emellett ott vannak még azok a kérdések is, amelyeket magunk között kell megvitatnunk - közülük néhányat már fel is vetettek.
Először is, az előzetes engedélyezés kérdése. Az ösztöneim azt súgják, hogy a kórházi fekvőbeteg-ellátás esetében jogos az előzetes engedélyezés bevezetése. A Bíróság azt nem mondta, hogy ez már magában is helytelen lenne; azt mondta, hogy bizonyos körülmények között helytelen az engedély megtagadása, ezt tehát nagyon körültekintően kell vizsgálnunk.
A rendelvények kérdésével szintén foglalkoznunk kell. Megértem, hogy az anyaországnál kell hagyni a döntést a tekintetben, hogy mit lehet felírni, de ha valakinek egy másik tagállamban a kezelése részeként felírnak egy gyógyszert, majd hazatérve azt mondják neki, hogy ezt a gyógyszert a kezelés hátralévő idejére nem kaphatja meg, mihez kezdjen ez a beteg? Az ilyen fajta kérdésekre kell választ találnunk.
Megint másik kérdés a költségtérítés. A betegek nem szeretnék, ha nagy köteg készpénzzel kellene elindulniuk. Kell, hogy legyen valamilyen mód arra, hogy a számlát hazaküldhessék, szerintem egy központi elszámolóházon keresztül.
Ez az intézkedés azonban a betegekről szól, nem a szolgálatokról, ők más lapra tartoznak. A középpontban a betegeknek kell lennie - a betegeknek, nem pedig az ügyvédeknek -, és az összes betegnek ott kell helyet kapnia, nem csak néhányuknak.
Dagmar Roth-Behrendt
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, olyan javaslatról tárgyalunk ma, amely valóban az Európai Unió lakóival, ezen belül konkrétan a betegekkel foglalkozik. Nagyon hálás vagyok a biztos asszonynak az elhangzott bevezetőért, ugyanakkor Kyprianou úrnak is szeretnék köszönetet mondani a nehéz időkben elvégzett alapozó munkálatokért.
Hogy miért beszélek nehéz időkről? Azért, mert a tagállamokról számtalan esetben az derül ki, hogy afféle utolsó kövületek az Európai Unióban, akik rendszerüket egyszer és mindenkorra betonba öntötték, nem hajlandók megérteni, hogy a középpontba az embereket kell helyezni, és mindmáig hisznek abban, hogy a világ körülöttük és rendszereik körül forog. Erről azonban szó sincs. A középpontban a betegek állnak, és ők társadalmunk leggyengébb láncszemei, mivel betegek és bizonytalanok.
Ha a betegek mobilitásáról beszélünk - tudva, hogy ez valójában egy belső piaci jog, ami azt jelenti, hogy több mint húsz éve érvényben kellene lennie -, mérlegelnünk kell, hogy időszerű-e ez a vita, és hogy a tagállamok haladnak-e a korral. Nem haladnak, ezt megmondhatom! Ha az Eurobarométer mai adatai alapján az Európai Unió összes lakosa közül 30% nem tud arról a jogról, hogy hazáján kívül kérjen kezelést, ez azt jelenti, hogy egyik tagállam sem intézte jól. Nem tájékoztatták az embereket a jogaikról; nem mondták el nekik, mire jogosultak, és milyen lehetőségei vannak a betegeknek.
Igen, osztom Bowis úr és más jelenlévők véleményét, a biztos asszonyét nemkülönben, miszerint a tagállamoknak bizonyosan fenn kell tartaniuk autonóm egészségügyi rendszereiket. Ebbe nem is kívánunk beleavatkozni, ugyanakkor a betegek számára biztosítani akarjuk a szabad mozgást.
A tagállamok autonómiájával összefüggésben azt is elismerem, hogy tudni kell előre tervezni, különösen a fekvőbeteg-ellátás esetében. Ebből következően az engedélyezés lesz a vitánk egyik fő témája, amint arra már Bowis úr is rámutatott.
A hálózatoknak és a tájékoztatási pontoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a betegek tudják, mit tehetnek, de azt is tudniuk kell, hogy hol áll rendelkezésre a legjobb kezelés - legyen az akár Németország, vagy éppen Ciprus -, hogy a betegek kezeltethessék is magukat.
Ha sikerülne javítanunk az egészségügyi ellátás színvonalán és az emberek lakóhelyükhöz közeli egészségügyi ellátáshoz való hozzáférésén, ez óriási eredmény lenne, és többé senkinek nem kellene tanácstalanul bolyongania. Ez az igazi célunk.
Jules Maaten
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, Vassiliou biztos asszony, Bachelot-Narquin miniszter asszony, a múlt héten egy prezentáción vettem részt, ahol egy új, a betegjogokról szóló, az EU összes nyelvén elkészült honlapot mutattak be, az ALDE képviselőcsoporthoz tartozó dán kollégám, Karen Riis-Jørgensen szervezésében.
Volt ott egy hölgy Dániából, akinek nagyon kevésen múlt, hogy egyáltalán ott lehetett. Mellrákja volt, és a dán rendszer szerint sehova nem jutott, mivel nem volt megfelelő a daganatainak száma. Ha öt daganata lett volna, kezelték volna, de mivel neki hét volt, a kritériumok szerint nem volt jogosult. Valahogy meg kellett tehát szabadulnia két daganattól, hogy segíteni lehessen rajta. Röviden szólva, végtelennek tűnő küzdelmeket vívott. Végül Németországban lelt segítségre. Magának intézte: kölcsönkért a barátaitól és a családjától, és Németországba ment, ahol segítettek rajta. Mára eltűntek az áttétei. Meggyógyult, amennyire egy rákbetegségből ki lehet gyógyulni.
Embertelen dolog arra kényszeríteni valakit, hogy ilyen harcot vívjon a rendszerrel, amikor beteg, amikor annyira gyenge, amennyire csak ember gyenge lehet. Ez azt jelenti, hogy a rendszer fontosabb, mint a beteg. Véleményem szerint ez teljességgel elfogadhatatlan! A dánok végül kifizették a kezelés nagy részét, és a végén minden jóra fordult. Az azonban, amin ennek a nőnek végig kellett mennie, cseppet sem kivételes, sőt, túlontúl gyakori.
Az Európai Bizottság javaslata tehát nagy előrelépést jelent e betegek megsegítésében, képviselőcsoportom ezért elszántan támogatja. Arról is gondoskodnunk kell, hogy ez a vita ne váljon ideológiai vitává. Ez nemcsak egy újabb irányelv az egészségügyi szolgáltatásokról. Nem arról szól, hogyan reformáljuk meg az egészségügyet az Európai Unióban. Arról sem szól, hogy kell-e szabad piacnak működnie az egészségügyi ellátásban. Véleményem szerint még a szubszidiaritásról sincs igazán szó. Nem az a kérdés, hogy a tagállamok kerekednek-e felül vagy az Unió. Nem, a kérdés csakis az, hogy a betegek kerülnek-e ki győztesen. Valójában csak ez számít. Nyilván beszélnünk kell majd az összes többi dologról is, a választási kampány során talán még erőteljes vitákat is folytatunk róluk, de képviselőcsoportommal együtt én úgy vélem, most nem ezekkel kell foglalkoznunk.
Az egészségügyet nem próbáljuk harmonizálni, ez most nem a megfelelő pillanat erre, és talán amúgy sem lenne kivitelezhető. Azt azonban meg kell tanulnunk, hogyan éljünk az Európai Unió által kínált lehetőségekkel, az előnyünkre fordítható méretgazdaságossággal, hogy a ritka betegségekben szenvedőknek valódi szakértő segítséget lehessen biztosítani. Ez a lehetőség természetesen már évek óta megvan, de most tényleg kihasználhatjuk és ezt meg is kell tennünk.
Összegezve: a Parlamentben múlt héten volt egy ülés Dagmar Roth-Behrendt vezetésével, amelynek alkalmával az Európai Betegfórum felvázolta szándéknyilatkozatát. Örömmel látom, hogy most már a betegek is mozgolódnak, hiszen a betegek hozzászólásaira nagy szükségünk van. Demokratikus döntést készülünk meghozni, az ügyvédek útmutatásától vezetve. A döntést azonban a megfelelő személyek fogják meghozni, mégpedig a nép választott képviselői.
Ryszard Czarnecki
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, szégyen, hogy ezt a konkrét kérdést nem volt lehetőségünk megvitatni az előző ülésen, amikor az előző két jogalkotási javaslatot tárgyaltuk. De ahogy a mondás is tartja, jobb később, mint soha. Elégedetten látjuk, hogy a Bizottság javaslatai tényleg az Európai Parlament által kért irányban haladnak, abban az irányban, amire e tekintetben az Európai Parlament bátorította a Bizottságot.
Ha Európát valóban határok nélkülivé akarjuk tenni, akkor ezt mindenekelőtt az egészségügy területén kell megvalósítani. Ha garantáljuk az egészségügyi ellátást tagállamaink lakosai számára, ezzel azt mutatjuk, hogy ezúttal tényleg tettünk valamit az európai adófizetőkért és szavazókért. Be kell látnunk, hogy ami a lengyel átlagpolgárt valóban érdekli - hasonlóan a magyar, ciprusi, angol vagy olasz polgárokhoz -, mégpedig sokkal jobban, mint a Lisszaboni Szerződés, az az, hogy külföldi szabadságuk idején részesülhetnek-e egészségügyi ellátásban, vagy hogy érdemes-e akár külön azért elutazniuk, hogy valamelyik speciális kórház szolgáltatásait igénybe vegyék.
Befejezésül, úgy vélem, hogy a ma tárgyalt intézkedések alkalmasak arra, hogy ténylegesen javítsanak a külföldiek egészségügyi ellátásán, egyidejűleg erősítsék az EU fennhatóságát, azt a hatalmat, amelyet nemrég ideológiai viták rengettek meg, illetve az a törekvése, hogy nem kívánt intézményi megoldásokat erőltessen rá az EU polgáraira.
Jean Lambert
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, kifejezetten üdvözlöm a Tanács imént elhangzott nyilatkozatát erről az irányelvről és az irányelv korlátairól és kontextusáról. Mint a szociális biztonsági rendszerek koordinálásának korszerűsítésével foglalkozó parlamenti előadó, aki egyúttal a hozzá tartozó végrehajtási rendeletnek is az előadója, nagyon speciális érdeklődést tanúsítok ez iránt, mivel a költségtérítéssel kapcsolatos kérdések - hogyan biztosítják, milyen tájékoztatást adnak, milyen sebességgel és módszerrel zajlik stb. - az említett rendelet hatálya alá tartoznak. Úgy vélem, hogy amikor olyan kérdésekről beszélünk, mint az Európai Unió területén külföldön nyaraló személyek egészségügyi ellátása, arról sem szabadna megfeledkeznünk, hogy ez az európai egészségbiztosítási kártya és a szociális biztonság koordinálásának hatáskörébe tartozik. Ez nyilvánvaló.
Ez az irányelv viszont olyan kérdéseket próbál megoldani, amelyekkel az említett rendelet nem feltétlenül foglalkozik, és szerintem nagyon óvatosnak kellene lennünk, hogy ebben a kérdésben hol húzzuk meg a választóvonalat. Az előzetes engedélyezés kérdése természetesen rendkívül fontos. Szerintem azt is világosan ki kellene mondanunk, hogy nem feltétlenül a betegek ahhoz való abszolút jogáról van szó, hogy az Európai Unió területén mozogjanak és a nemzeti rendszereik alapján kezelésben részesüljenek, úgy értve, hogy a nemzeti rendszereik visszatérítik a költségeket. Ez egy szűkített jog, amit szerintem világosan ki kell mondanunk.
Szerintem azt is egyértelművé kell tennünk, hogy amit ez az irányelv javasol - ha jól értem -, nem más, mint hogy az ellátások közül azok után fizetnek, amelyek a nemzeti rendszer keretében rendelkezésre állnak, nem pedig az új vagy eltérő kezelésekért, ami ismét csak korlátozza azt a jogot, amelyről ezen irányelv esetében beszélünk.
Nem vitás, hogy az előzetes engedélyezést jobban kell irányítani, és nemcsak a betegeknek, hanem az érintett igazgatásoknak is meg kell érteniük, pontosan mi is ez, és hogyan kellene gyorsan működnie az orvosi szükségességet tekintve. A Bíróság is ezt a kritériumot határozta meg: az orvosi szükségességet. Az igazgatásoknak ezért ezt kell tükrözniük, nem feltétlenül a saját költségbázisukat.
Sok örvendetes fejlemény van ebben az irányelvben, és a legjobb gyakorlattal kapcsolatos kérdések, a minőségről, a jogbiztonságról, a felelősségről szóló kérdések ugyancsak fontosak. Mint John Bowis már említette, olyan ügyekben is előrelépéseket kell tennünk, mint az ellátás folyamatossága vagy az olyan rendelvények kérdése, amelyek egy tagállamban a saját rendszerei miatt esetleg nem érvényesek. Ugyanakkor arra is gondosan ügyelnünk kell - és ez a 883-as végrehajtási rendeletére ugyanígy vonatkozik, mint erre -, hogy ne segítsük hozzá a betegeket ahhoz, hogy a különböző rendszereket egymás ellen kijátszva haszonra tegyenek szert. Nem hiszem, hogy az egészségügyi ellátórendszereknek kedvezne az ilyesmi.
Képviselőcsoportom nevében szeretném világossá tenni, hogy a határokon átnyúló egészségügyi ellátás mennyiségének növelése önmagában még nem cél. Roth-Behrendt asszony már elmondta, hogy a betegek többsége hazájában kívánja kezeltetni magát, és ott szeretne színvonalas, gyors kezelésben részesülni, tehát a mennyiség növelése, mint mondtam, nem tekinthető célnak. Nagyon sok követelés érkezik a határokon átnyúló ellátás mennyiségének növelésére irányuló törekvések hatásaival kapcsolatban, amivel szerintem elővigyázatosan kellene bánnunk, és örülök, hogy a vita ezt tükrözte.
Vannak, akik azzal érvelnek, hogy ez majd bevezeti a versenyt, magasabb szintre kényszeríti a nemzeti előírásokat, és hogy már csak azért is meg kellene nyitnunk a piacot, mert ez majd okot ad a határokon átnyúló egészségügyi ellátás tényleges növelésére és ösztönzésére. Ez a Parlament azonban nagyon egyértelműen jelezte álláspontját: az egészség nem ugyanolyan szolgáltatás, mint mondjuk a gépjármű-biztosítás. Nagyon sajátos szerepet tölt be, felhasználói pedig nem egyszerűen fogyasztók, hanem egyúttal rászoruló, esetleg kiszolgáltatott emberek is.
Azok közül, akik szerint a határokon átnyúló egészségügyi ellátás növelése jó dolog, sokan arról is szívesen biztosítanak minket, hogy ez mindössze 2-3%-ot érint. Szeretném tudni, hogy a jövőre milyen becslések szólnak, és ez hogyan fog hatni az emberek azon 98%-ára, akik nem költöznek és jelenleg nem is áll szándékukban.
Roberto Musacchio
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, sajnálom, hogy nem csatlakozhatok képviselőtársaim optimizmusához, mivel meggyőződésem, hogy ez az irányelv sokkal inkább az üzletnek kedvez majd, mint az egészségügynek: egyfajta Bolkestein irányelvvel állunk szemben, csak ezúttal az egészségügyről szól.
Európa számára az a kulcsfontosságú pont, hogy minden polgárának jogot kell kapnia a lehető legjobb kezeléshez a saját hazájában; a bárhol máshol való kezelésre vonatkozó szent és sérthetetlen jog egyébként azt a tényt próbálja elleplezni, hogy a kezelés otthon nem érhető el - amit nem lehet a szubszidiaritás kérdéseinek betudni. Emellett azoknak az érdekeit is igyekszik elleplezni, akik készek a spekulációra az egészségügy területén, ami nagy üzletet kínál a biztosítótársaságoknak, ugyanakkor növeli a polgárok költségeit, akárcsak az európai egészségügyi kiadásokat.
Ez az irányelv véleményem szerint célt téveszt, mivel nem figyel oda a harmonizálásra, a szolgáltatás egyetemességére, amelyet Európának biztosítania kell, és nem azon az elven alapul, hogy az egészség is egy jog, amelyet az állami szektornak kell garantálnia, és nem szabad arra hagyatkoznia, hogy az emberek magánbiztosításokat kötnek. A szakszervezetek teljes joggal aggódnak, és velük együtt mi is aggódunk.
Derek Roland Clark
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a csomag - külföldre utazás nem kórházi kezelés érdekében - központi jellemzője a saját ország részéről történő finanszírozás, arra az összegre korlátozódva, amennyibe a kezelés otthon került volna. Érdemes tehát olyan országba menni, ahol a kezelés olcsóbb, feltéve, hogy jobb is. Az egészségturistáknak meg kell majd keresniük a különbséget a kezelés helyén felszámolt költségek és a hazájuk szolgáltatási alapja között. Igaz, az útiköltségeket ki kell fizetni, végső soron az anyaországnak, de az anyaország saját szintjén, ami az egészségturistáknak meghagyja a lehetőséget, hogy a kezelés költségeit esetleg az útiköltség többletével is megfejelhessék. A legszegényebbek ezt nem engedhetik meg maguknak, úgyhogy nekik marad a legalacsonyabb színvonalú kezelés. A gazdagok megtehetnék, de ők valószínűleg amúgy is magánklinikákra mennek. Ami a várólistákat illeti, ha egy országban rossz és drága az egészségügyi ellátás, nem fogják zaklatni az egészségturisták, ahol viszont olcsó és jó, a rendszer hamarosan túlterheltté válhat. Ez tehát kétszintű egészségügyi ellátórendszert hoz létre. Ezt nevezzük nem kívánt következménynek?
Luca Romagnoli
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, száz európai polgár közül négy külföldre megy kezeltetni magát; szerintem azonban az egészségturizmus a helyi gyenge pontokat és a szolgáltatások hiányát jelzi. Az olasz egészségügyi szolgálat évi mintegy 40 millió eurót költ azokra az olaszokra, akik más országokban kezeltetik magukat, és ebben nyilván nincsenek benne a magánbiztosítások.
Milyen okok állnak e mögött? Kétségkívül az egyes szolgáltatások nagyon hosszú várólistái. Olaszországban az embereknek egy prosztataműtétre például 300 napot kell várniuk, CT-vizsgálatra pedig gyakran egy hónapot vagy akár többet is. Másodszor, egyes szolgáltatásokért, például a fogorvosi kezelésért és a kozmetikai sebészetért Olaszországban fizetni kell, más országokban pedig nem. Harmadszor - és erre szeretném mindenki figyelmét felhívni - az emberek azért is mennek külföldre, hogy igénybe vegyenek bizonyos technikákat, például a mesterséges megtermékenyítést, amelyek hazájukban részben vagy egészében tilalom alá esnek, vagy akár teljes mértékben illegálisakat is, amilyen az élő szervek vásárlásának esete - India szomorú példa erre, de nem kizárt, hogy más országokból is találhattunk volna hasonlóan szomorú példákat az Unióhoz való csatlakozásuk előtt.
Mindent egybevéve, az emberek azért döntenek az egészségturizmus mellett, mert magas színvonalú, kevésbé drága szolgáltatásokat kínál számukra; én azonban sok esetben úgy érzem, hogy az Unió felügyeletén szigorítani kellene egyrészt a fogyasztók felé nyújtott garancia, másrészt az egyenlő feltételekkel folyó verseny érdekében. A szolgáltatásnyújtás szociális kereteiben gyakran keveredik az állami és a magánszektor azokban az országokban is, amelyek nemrég csatlakoztak, ezért, Vassiliou asszony, én mindenekelőtt az Ön által kiemelt elveknél fontosabbként ajánlanám a meglévő szabályozások betartásának szigorú felügyeletét, azokra gondolva, amelyek a nyersanyagok felhasználását, a CE-jelölést és a megfelelőséget igazoló dokumentumokat kötelezővé teszik, mivel az orvosi eszközök és kezelések higiénikusságát garantálni kell. Ne feledjük, hogy mindig van valaki ...
Az elnök félbeszakítja a felszólalót
Charlotte Cederschiöld
(SV) Elnök úr, biztos asszony, miniszter asszony; mi, európai parlamenti képviselők ezúttal bizonyítási lehetőséget kaptunk, hogy megmutassuk, tényleg európai parlamenti képviselők vagyunk. Hogy kiállunk a Szerződés és a benne ránk ruházott jogok mellett. Hogy a jogalkotásban a betegek legfőbb érdekeit helyezzük az előtérbe, és nem a vitát olykor körüllengő protekcionizmust akarjuk védeni és támogatni. Hogy elkötelezetten törekszünk az együttműködés hozzáadott értékének megtalálására, hogy betegeink a lehető legjobb ellátásban részesülhessenek, bárhol is legyen az.
A Vassiliou biztos asszony által bemutatott javaslat jó kiindulópont, és megérdemli az elismerést. Be kell fejeznünk, amit elkezdett, és gondoskodnunk kell róla, hogy szükségtelen bürokratikus akadályok ne kerüljenek bevezetésre. Mondjuk ki világosan, ez azt jelenti, hogy a tagállamoknak nincs joguk indokolatlanul meggátolni a szabad mozgást. Az előzetes engedélyezés követelményét csak kivételes esetekben lehet bevezetni - ha ezeket konkrétan megnevezik a Bizottság jegyzékében, vagy ha fennáll a betegek tömeges kiáramlásának veszélye, ami veszélyeztetné az egészségügyi rendszert. Igen valószínűtlen az az elgondolás, hogy be lehet vezetni, mivel eddig olyan kevés beteg döntött úgy, hogy külföldön kér kezelést. A kiindulópont tehát az, hogy ne legyen előzetes engedélyezés. Minden más ellentétes lenne a Szerződéssel.
A következő lépés az optimális körülmények megteremtésére irányuló munkában az irányelv helyes végrehajtása lesz. Nem szabad beteg embereket arra kényszeríteni, hogy jogaik érvényesítése érdekében bíróságra kelljen menniük, hogy itt nyerjenek ellenkező értelmű döntést az előzetes engedélyezés indokolatlan követelményeiről. A Bíróság a szabad mozgás javára fog ítélni, de milyen áron - akár a pénzt, akár a betegek egészségégét tekintve -, ha minden alkalommal nekik kell kivívniuk a jogaik megerősítését. Őszintén remélem, hogy meg tudjuk kímélni őket ettől az élménytől, ezért felhívom képviselőtársaimat és a soros elnököt, hogy segítsenek; meggyőződésem, hogy a biztosunk segíteni is fog.
Bernadette Vergnaud
(FR) Elnök úr, Bachelot-Narquin asszony, biztos asszony, hölgyeim és uraim, az egészségügyi szolgáltatásokról szóló, saját kezdeményezésű jelentésemet követően, amelyet a Parlament 2007. május 23-án fogadott el, a Bizottság most a szociális csomag keretében egy irányelvet javasol, amely kizárólag a betegjogokkal foglalkozik a határokon átnyúló egészségügyi ellátás vonatkozásában.
Ezért én nagyon sajnálom, hogy ez a szöveg oly kevéssé ambiciózus, és nem veszi figyelembe azt a sok belföldi kihívást, amelyekre megoldást kell találni az egészségügyi szektor növekvő egyenlőtlenségeinek leküzdése érdekében, amilyen például a lakosság elöregedése, a társadalmi egyenlőtlenségek, a földrajzi szegregáció és az orvosi demográfiai problémák. Egy olyan kérdésben, amely Európa polgárai számára ilyen létfontosságú, a Tanács és a Parlament ezért nem teheti meg, hogy egyszerűen csak törvénybe iktatja a Bíróság döntéseit. Meg kell találnunk valamilyen egyensúlyt, amely védi egyrészről a határokon átnyúló egészségügyi ellátás betegeinek érdekeit - akik nem tekinthetők pusztán fogyasztóknak -, másrészről a minőségi ellátáshoz való hozzáférést mindenki számára, szolidaritáson alapuló felelősségtudattal; hogy biztosítsuk a társadalmi és területi kohéziót és a szubszidiaritás elvének tiszteletben tartását. Még mindig aggasztó mértékű a tisztázatlanság a fogalommeghatározásokkal kapcsolatban, amilyen például az előzetes engedélyezés és a kórházi ellátás fogalma. Ezeket tisztáznunk kell, hogy ne engedjünk szabad utat a megkülönböztetésnek, amely esetleg kétsebességű egészségügyi rendszer kialakulásához vezethet Európán belül, ahelyett hogy hozzáadott európai értéket teremtene.
Az egészségnek nincs ára, vannak viszont költségei; az irányelv ezzel szemben - és ez jó - egyszerre erősíti a szubszidiaritás elvét és a szorosabb együttműködés szükségességét, hogy az orvosi kutatóhálózatok és a betegtájékoztató központok között szorosabb kapcsolat jöjjön létre.
El fog kezdődni a vita; ezúttal mélyreható, termékeny vitára van szükség, nem elhamarkodott tárgyalásokra, és az összes érintett felet bele kell vonni, egy valódi európai szociális modell kialakításának céljával.
Elizabeth Lynne
Elnök úr, miért kellene egy betegnek megvakulnia, amíg szürkehályogműtétre vár az Egyesült Királyságban például, amikor egy másik tagállamban meg lehetne műteni? És aki kínok között vár egy csípőműtétre, miért ne járhatna jól azzal, hogy néhány tagállamban nincs várólista, ha a műtét esetleg még kevesebbe is kerül ott, mint a származási országban? Miért kell némely szívbetegnek hónapokat várnia az artériák elzáródását megszüntető műtétre, amikor ez igazán nem szükségszerű?
Ha a kezelést klinikai orvos tanácsolja, és otthon nem biztosítható, szükségünk van egy olyan jogi keretre, amely gondoskodik róla, hogy a kezelést máshol kérhessük. Gyakran megfigyelhető, hogy éppen a legszegényebbek szembesülnek megkülönböztetéssel és egyenlőtlenséggel az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférésben. Ezért kell biztosítanunk, hogy a tagállamok engedélyezhessék a más tagállamban való kezelést, annak megtörténte előtt. A határokon átnyúló egészségügyi ellátást nem korlátozhatjuk azokra, akik meg tudják fizetni.
Ez az új irányelv hasonlóképpen nem tehet engedményt az ellátás színvonalát illetően azok esetében, akik úgy döntenek, hogy otthon maradnak. Arról is gondoskodnunk kell, hogy olyan biztosítékok lépjenek életbe, amelyek a betegek jogait és biztonságát teszik az első helyre. Ezért létfontosságú egy mechanizmus kidolgozása, amely lehetővé teszi a betegekről szóló nyilvántartás megosztását a beteg hazája és a kezelés helye szerinti ország között.
Ettől függetlenül ki kell alakítanunk egy kártérítési rendszert azoknak a betegeknek, akik egy másik uniós országban elvégzett kezelés során szenvednek elkerülhető kárt. A legjobb gyakorlatok megosztását illetően pedig üdvözlöm az irányelvtervezet 15. cikkét, amely az európai referenciahálózatok rendszerének létrehozására szólít fel. Ezek a kiválósági központok a tudás megosztása, a képzés és az információcsere terén hatékony módszernek bizonyulhatnak. Mind gyakrabban vizsgáljuk az egészségügyi ellátásban szerzett fertőzéseket vagy rákszűrési iránymutatásokat; a válasz karnyújtásnyira van tőlünk, úgyhogy itt az ideje, hogy elkezdjünk hatékonyabban tanulni egymástól.
Ewa Tomaszewska
(PL) Elnök úr, az egészségügy terén a legfontosabb kihívás, amellyel ma szembe kell néznünk, az idősebbek egészségi állapotának javítása, az öregkori betegségek kezelésére való felkészülés a népesség elöregedésével összefüggésben, a megfelelő szintű egészségügyi ellátáshoz való egyetemes hozzáférés, a nemzeti egészségügyi ellátórendszerek pénzügyi stabilitásának biztosítása, a fogyatékkal élők, gyermekek, idősek és szegényebb családokból származók egészségügyi ellátáshoz való hozzáférésére fordítandó külön figyelem, a betegjogok garantálása a határokon átnyúló egészségügyi ellátásban, az orvosi nyilvántartások határokon átnyúló elektronikus interoperabilitásának kialakítása, egyidejűleg a személyes adatok védelmének biztosítása és a jó munkakörülmények megteremtése az egészségügyi ágazat dolgozói számára.
A szociális csomagban e kihívások megoldására javasolt konkrét intézkedések - például egy közlemény előkészítése az öregedő népesség igényeinek kielégítéséről vagy az egészségügyi ágazat munkavállalóinak kérdésével foglalkozó zöld könyv előkészítése - némi reményt adnak arra, hogy talán nem ragadunk le a kívánságok megfogalmazásának szakaszában. Örömmel látom, hogy a határokon átnyúló egészségügyi ellátás kérdésére ilyen nagy figyelem jut, mivel ez az egyre növekvő migráció korában rendkívül fontos.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Eva-Britt Svensson
(SV) Elnök úr, az irányelv azt jelenti, hogy az EU nagyobb hatalmat fog kapni az egészségügyi ellátásban, én pedig ellenzem e terület megnyitását az uniós jogalkotás előtt. Az egészségügy nemzeti előjog, és annak is kell maradnia. Az az elgondolás, hogy a betegeknek egyfajta egészségturizmusban kellene részt vennie, közös egészségügyi erőforrásaink helytelen priorizálása. Az új alapelv, miszerint legyen jogunk egy másik országban való kezeléshez, előzetes engedélyezés nélkül, a kezelésben gyorsított eljárást biztosít a fiatal, nyelvileg képzett és viszonylag egészséges személyek számára, és magában rejti azt a veszélyt, hogy eközben elvonja a forrásokat a nagyobb ellátási szükségletekkel rendelkezőktől, így például az idősektől és a funkcionális fogyatékossággal élőktől. Nyilvánvaló, hogy mindenkinek jogot kell kapnia az ellátáshoz, ha egy másik uniós országban betegszik meg, de ez a jog már anélkül is megvan, hogy újabb uniós jogszabályra lenne szükség ezen a téren. Az egészségügy nemzeti szakpolitikai terület marad.
Hanne Dahl
(DA) Elnök úr, mindannyian a leggyorsabb, legjobb ellátásban szeretnénk részesülni, ha netán súlyosan megbetegszünk, de én nem szívesen látnám az amerikai modell megvalósulását, ahol a tehetős polgárok a legjobb kezelést kapják, miközben a társadalom kiszolgáltatott tagjai csak másodosztályú ellátásban részesülnek - ha szerencséjük van. Ha nincs szerencséjük, semmilyen ellátást nem kapnak. Ezért néhány alapelvet rögzítenünk kell. Az egészségügyi szolgáltatásokhoz ingyenes és egyenlő hozzáférést kell biztosítani mindenkinek, az embereket egymás után kell kezelni, a szükségleteiknek megfelelően. Ez azt jelenti, hogy egy állami hatóságnak el kell végeznie a mérlegelést, hogy biztosítsa, hogy a "sorrend” és a "szükséglet” fogalmát egy orvosi szakember határozza meg. Először a legbetegebbet kell kezelni, nem a leggazdagabbat. Az egészségügyi szolgáltatásokhoz való, minden polgárnak járó ingyenes és egyenlő hozzáférés felé vezető út az lenne, ha alaposan megvizsgálnánk a magánkórházakban való kezeléshez adott állami hozzájárulásokat és a magán egészségbiztosítás utáni adójóváírásokat. Az uniós jogalkotásnak nem szabadna elmennie a belső piacon alapuló ideológiai iskola irányába, hanem egy rugalmas európai rendszer kialakítására kell törekednie, amely a kezelés terén minden polgár számára garantálja a jogi minimumokat.
Irena Belohorská
(SK) A határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről szóló irányelv egy akut problémát próbál megoldani.
Ez a probléma az egészségügyi ellátórendszerek szubszidiaritása és az Európai Unió polgárainak szabad mozgáshoz való joga, illetve az egészségügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférésre vonatkozó alapvető emberi joguk közötti ellentét. A szabad mozgás joga a tagállamokban élő polgárok mindegyikét megilleti, az egészségük pedig velük együtt mozog. Amennyiben nem vehetnek igénybe egészségügyi szolgáltatásokat, a szabad mozgásukat is hátráltató, súlyos akadályokba ütköznek. A szolgáltatások teljes egyenlősége nem megvalósítható, mivel az egyes országokban különbözőek az egészségügyi szolgáltatásokra vonatkozóan fizetendő adók, ahogyan a kezelés díja is országonként változó.
Bár a politikusok közül sokan tartanak az egészségturizmus kialakulásától, különösen keletről, a félelmeik alaptalanok. A beteg számára nagyon fontos, hogy közel legyen a rokonaihoz, és ne ütközzön nyelvi akadályokba. A beteg-orvos viszony nagyon speciális kapcsolat. A kezelés sikere részben attól függ, hogy a beteg mennyire bízik az orvosában vagy az egészségügyi létesítményben. Az, hogy a beteg mennyire hajlandó külföldre utazni kezeltetni magát, a betegség súlyosságától függ. Életmentő beavatkozás vagy súlyos betegség kezelése esetén semmilyen más akadály nem számít.
Úgy vélem, jobb lenne, ha ezekkel a kérdésekkel inkább az Európai Parlament foglalkozna, nem pedig az Európai Bíróság. Szomorú, hogy bár a polgárokat képviseljük, mégis nehezebben hozunk döntést, mint az Európai Bíróság, amely eddig minden ilyen esetben a betegnek adott igazat.
Végezetül egy dolgot szeretnék még megemlíteni. Képviselőtársaim közül sokan beszéltek szegényekről és gazdagokról. Számomra orvosként csak a beteg létezik, nem nézem, hogy Fordja van-e vagy éppen hajléktalan.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Elnök úr, mindenekelőtt hadd mondjam el, mennyire örülök, hogy egykori munkatársunkat, Roselyn Bachelot-t ismét itt látom ma körünkben, és újra hallhatom, ahogy elmondja, hogy az európai polgár mindennél fontosabb. Ez a jogszabály tükrözi is ezt a hangsúlyt. Vassiliou biztos asszonyt ugyancsak megilleti a dicséret, amiért sikerült végigvinnie ezt az igen nehéz jogalkotási munkát.
Ezzel a jogszabállyal mi - az Európai Parlament, az Európai Bizottság és a Tanács - valóban teszünk valamit az emberekért. Az irányelv jogi biztosítékokat nyújt a mobilitáshoz, ugyanakkor törvényben előírt alapot kínál a határokon átnyúló egészségügyi ellátás terén már meglévő kezdeményezésekhez.
Amikor azonban összehasonlítom ezt az irányelvet a korábbi, leszavazott változataival, azt látom, hogy a hangsúly most inkább a betegek mobilitásán van, és kevesebb jut az egészségügyi szolgáltatásokra, aminek az az oka, hogy a tagállamok elégedettségét így sikerült meghagyni. Ezzel kapcsolatban lenne egy-két kritikai észrevételem. Azok a határ menti területek, amelyek már hoztak néhány jó kezdeményezést a határokon átnyúló egészségügyi ellátások terén - ilyen például az Universitätsklinikum Aachen és Academisch Ziekenhuis Maastricht közötti együttműködési megállapodás saját tartományomban, Limburgban, amely a Maas-Rajna eurorégió részeként nagyon szívesen lenne kísérleti terep -, túlzottan is függeni kezdtek magától a mobilitástól, és ezáltal a biztosítók szeszélyeitől, illetve a nemzeti hatóságok jóakaratától vagy kevésbé jó akaratától, mivel a hangsúly most már nem magukon a szolgáltatásokon van. Jól meg kellene néznünk a 13. cikket, hogy eldönthessük, hogyan tudnánk sokkal nagyobb fokú együttműködésre bírni a régiókat. És ha már a tárgynál tartunk, biztos asszony, hadd jelentsem ki, hogy mi a Maas-Rajna eurorégióban nagyon szívesen jelentkezünk a kísérleti térség szerepére.
A második a betegek bevonása a nemzeti kapcsolattartó pontok létrehozásába. Schmidt asszony Németországban kiváló kezdeményezést indított ez ügyben, ezért érdemes lenne megvizsgálnunk, hogyan tudnánk ezt szorosabban bevonni átfogóbb terveinkbe.
A másik téma "az éjszakai kórházi tartózkodást igénylő ellátástól eltérő olyan ellátások jegyzéke, amelyekre ugyanazok a szabályok vonatkoznak, mint a kórházi ellátásra”, amely arra szolgál, hogy bizonyos funkciókat kizárjon az irányelvből. Ezt szintén gondosan mérlegelni kell, mivel nem állhat elő olyan helyzet, amikor az említett jegyzék túl szigorú értelmezése kizárja az imént említett típusú szövetkezeti vállalkozásokat. Nagyon fontos tudni, hogy a hatékony együttműködés a klinikai kiválósági központok működését nem drágítja, hanem olcsóbbá és az emberek számára jobban hozzáférhetővé teszi. Végső soron úgyis erre törekszünk.
Anne Van Lancker
(NL) Elnök úr, Vassiliou biztos asszony, Bachelot-Narquin miniszter asszony, Európának fontos feladata, hogy hozzájáruljon a mindenkit megillető, magas színvonalú és megfizethető egészségügyi ellátás garantálásához, lehetőség szerint a beteg otthonához közel, szükség esetén külföldön. Ezért nagyon hálás vagyok Önnek, biztos asszony, ezért a kezdeményezésért, amely vitathatatlanul számos pozitívumot hordoz a minőség és a biztonság garantálása, a betegek tájékoztatása, a fokozott európai együttműködés, az e-egészségügy, a referenciahálózatok stb. szempontjából.
Abban is egyetértek Önnel, miniszter asszony, amikor azt állítja, hogy nem szerencsés a Bíróságra hagyni a betegek mobilitásáról szóló döntéseket, és hogy ezen a téren jogalkotásra van szükség. Bowis úr és Lambert asszony azon nézetével is egyetértek, hogy talán valamilyen jobb egyensúlyt kellene kigondolni a betegek mobilitásának előzetes engedélyezése ügyében, mivel az előzetes engedélyezés fontos eszköz a tagállamok tervezésében és politikájában.
Maradt még néhány kérdés, biztos asszony, a kiszabandó díjakkal és az arra szolgáló mechanizmusokkal kapcsolatban, hogy megakadályozzuk az egyes országokban a várólisták kialakulásához vezető betegmobilitást. Abban azonban biztos vagyok, hölgyeim és uraim, hogy ezek kivétel nélkül olyan kérdések és aggályok, amelyekre az irányelv tárgyalásának folytatásával választ is tudunk majd adni.
Még egyszer köszönjük a kezdeményezését, biztos asszony. Önnel pedig, miniszter asszony, előre várjuk az együttműködést.
Marian Harkin
Elnök úr, az év elején a választókerületem különböző pontjain számos konzultációt bonyolítottam le a szociális kérdésekről szóló uniós politikával összefüggésben, majd ezen ülések eredményeit közvetítettem a társadalmi valóság számbavételével foglalkozó bizottsági konzultáción.
Számomra teljesen egyértelműen kiderült, hogy a polgárokat nagyon érdekli, hogy az EU jobban részt vegyen a szociálpolitikában, és ebbe a betegek mobilitása is bizonyosan beletartozik. A szociálisabb Európára irányuló felhívást a Lisszaboni Szerződés kampánya is megerősítette, ezért a Bizottság részéről ez a válasz időszerű, jó irányba mutató lépés, még ha nem is kezeli a polgárok összes aggodalmát.
Határozottan üdvözlöm a betegek mobilitásáról szóló javaslatokat, de abban is egyetértek az előttem szólók némelyikével, hogy sok kérdés még mindig tisztázásra vár - különös tekintettel az előzetes engedélyezés kérdésére.
A lényeg azonban, hogy minden politika esetében a betegeket kell a középpontba helyezni, és nem szabad aggódniuk a költségek, a biztonság és a minőség miatt.
Mindeközben a betegeknek teljes körű tájékoztatást kell kapniuk meglévő jogaikról, mivel a jogi bizonytalanság mindig hátrányos helyzetbe hozza azokat, akiknek nincsenek jelentős személyes erőforrásai.
Végezetül, a francia elnökség korábban utalt arra a tényre, hogy egyesek csalódottak lesznek, amiért az egészségügyi ellátásban dolgozó szakemberek mobilitásának kérdése nem került terítékre. Én is közéjük tartozom. Ha minden politika középpontjába a betegeket kell helyeznünk, akkor a betegek biztonsága mindennél fontosabb, úgyhogy szabványos akkreditációs rendszereket kell kialakítanunk az egészségügyi szakemberek számára az EU egész területén.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Elnök úr, e vitához hozzászólva azt szeretném mondani, hogy az új tagállamok szempontjából fontos meghagyni a külföldi egészségügyi ellátás igénybevételére vonatkozó korlátozások nemzeti szintű bevezetésének lehetőségét, főként az ezekben az országokban az egészségügyre jutó elégtelen finanszírozás miatt. Hasonlóképpen alapvető fontosságú annak az elvnek az alkalmazása, miszerint a betegnek joga van a költségek megtérítésére addig az értékig, amennyibe az ellátás a saját országában került volna, amíg a régi és az új tagállamok közötti fejlettségbeli különbségek lényegesen kisebbek nem lesznek.
Végezetül érdemes hangsúlyozni, hogy a javasolt megoldások, különösen ami az európai referenciahálózatok bevezetését, valamint az egészségügyi technológiákat értékelő európai hálózatot illeti, lehetőséget adnak az orvosi ellátás színvonalának emelésére és arra, hogy az egészségügyi ellátás erőforrásainak felhasználását hatékonyabbá tegyük az Európai Unióban.
Jiří Maštálka
(CS) Hölgyeim és uraim, mint bizonyára Önök is tudják, a hamarosan hivatalba lépő cseh elnökség jelszava a "Korlátok nélküli Európa”. Ezzel összefüggésben örülök, hogy a Bizottság az Európai Bírósággal együttműködve egy olyan javaslatot tudott előterjeszteni, amely áttöri a korlátok egyikét, nevezetesen az egészségügyi ellátás akadályait. Helyeslem, hogy az eddig lezajlott tárgyalásoknak köszönhetően a polgárok közelebb kerültek a megoldáshoz. Orvos létemre szívesen látnám a szükséges dokumentumok mihamarabbi elfogadását, de elfogadom, hogy a kérdéskör összetettsége miatt erre az esetre inkább a régi római bölcsesség vonatkozik, miszerint "siessünk lassan”. Véleményem szerint most a következő alapvető kérdéseket kell megvitatni. Először is, abban mindnyájan egyetértünk, hogy biztosítani kell a betegek jogi védelmét, akiknek az Európai Unió területén joguk van az egészségügyi ellátáshoz, összhangban az Európai Bíróság bírósági határozataival. Másodszor, az irányelv nem hozhat létre új hatásköröket a Bizottság számára, mivel ezek nem létfontosságúak. Harmadszor, szerintem nem helyes, hogy miközben az alapvető cél az volt, hogy biztosítsuk az orvosi szolgáltatások szabad mozgását, az irányelv szövege mindenekelőtt a nem sürgős egészségügyi ellátásra szoruló betegek mozgására koncentrál. A további viták lehetőséget kínálnak - nemcsak a cseh elnökségnek, Európa számára is.
Kathy Sinnott
Elnök úr, a határokon átnyúló egészségügyi ellátásról szóló irányelvet egyszerre várom és rettegek tőle.
Azért várom, mert sok olyan embert ismerek, akiknek fogyatékossága fokozódott, illetve akik meg is haltak amiatt, hogy az ír közkórházakban sokáig kellett várni a kezelésre. Ezért nagyszerű az a gondolat, hogy választópolgáraim végre foghatják orvosi nyilvántartásaikat és elutazhatnak egy azonnali kezelésre, az EU-12 rendszerében meglévő jelenlegi előzetes engedélyezés akadálya nélkül. Azoknak a választóimnak, akik tudnak utazni, bizonyosan azt fogom tanácsolni, hogy tegyék meg.
Ugyanakkor azt is tudom, hogy ez tovább fogja súlyosbítani az ír egészségügyi rendszerben már most is meglévő problémákat, és rettegek azok miatt, akik nem tudnak utazni, és kénytelenek az említett egészségügyi rendszerre hagyatkozni.
Gunnar Hökmark
(SV) Elnök úr, ez a kérdés az egyének ahhoz való jogáról szól, hogy ott kérjenek egészségügyi ellátást, ahol jó ellátáshoz lehet jutni. Az Egységes Európai Baloldal képviselőcsoport képviselője, Eva-Britt Svensson a mai nap korábbi szakaszában úgy nyilatkozott, hogy ez egészségturizmushoz fog vezetni. Szeretném tájékoztatni, hogy amikor a beteg emberek ellátást kérnek, olyankor fájdalmaik vannak, szenvednek, károsodik a szervezetük és ellátásra szorulnak. Ez a dolog nem a turizmusról szól.
A kérdés végső soron a bürokrácia hatalma az egyén jogával szemben. Arról van szó, hogy a régi határokat meg kell-e hagyni akadályként az egészségügyi ellátást kérő emberek útjában, vagy a mai Európa nyitottságát arra is fel kell használni, hogy az emberek a lehető legjobb egészségügyi ellátásban részesülhessenek. Tanulságos volt meghallgatni, mit gondol erről a Baloldal képviselőcsoportja, mivel azonban itt ül előttem a Szociáldemokraták részéről Jan Andersson képviselő, aki rögtön utánam következik a felszólalások sorában, érdeklődve várom, hogy kiderüljön, osztja-e Eva-Britt Svensson véleményét, miszerint a külföldön ellátást kérő betegek egészségturizmusban vesznek részt. Svensson asszonyhoz hasonlóan ő is különféle akadályokat akar-e emelni, vagy Önök, a Szociáldemokraták törekszenek-e a lehető legnagyobb nyitottság megvalósítására, hogy a betegnek ne kelljen engedélyt kérnie az egészségügyi hatóságoktól ahhoz, hogy kezeltesse magát? Ez a kérdés, tisztelt Jan Andersson, a szociális Európáról szól. Nem arról, hogy az egyes döntéshozóknak hogyan kellene meghatároznia, hogy mások mit tehetnek, hanem hogy az egyén hogyan részesülhet a legjobb egészségügyi ellátásban. Öné a szó, Jan Andersson.
Jan Andersson
(SV) Elnök úr, biztos asszony, hadd köszöntsem külön Bachelot-Narquin asszonyt. Korábban remekül tudtunk együtt dolgozni, és remélem, ez a jövőben is folytatódik. Köszöntjük a Parlamentben! Hökmark úrnak röviden csak annyit azt szeretnék mondani, hogy nem belföldi vitában vagyunk. Nem egyeztettem a véleményemet Svensson asszonnyal, jobban szeretem saját magam megfogalmazni a gondolataimat.
Számos okból üdvözlöm ezt az irányelvet. Szükségünk van a jogi tisztázásra. Szerintem ez jobban sikerült, mint a korábban látott tervezet. Komoly előnyei vannak, különösen a határ menti területeken élők szempontjából, akik közé én magam is tartozom. Mindezek után arra is felhívnám a figyelmet, hogy az intézkedéseket fontos hozzákapcsolni a különféle európai rendszerekhez, ami a szervezést, a finanszírozást és hasonló vonatkozásokat illeti.
Van egy olyan szempont, amire különösen ügyelnünk kell, mégpedig az egyenlőség. Tudjuk, hogy az egészségügyi ellátásban előfordul az előnyben részesítés, mégis fontos, hogy minden ember egyforma kezelésben részesüljön, és ne fordulhasson elő, hogy egyesek a vagyonuk miatt előnyt élvezhessenek, ahogy az is fontos, hogy ezt a két szempontot együttesen tudjuk érvényesíteni a határokon átnyúló egészségügyi ellátásban. Az előzetes jóváhagyás kérdése szintén fontos. Olyan kérdés ez, amelynek további vitákat kell szentelnünk. Az irányelvben meghatározott korlátozás nem jó. Az, hogy mi számít fekvőbeteg-ellátásnak, illetve járóbeteg-ellátásnak, országonként komoly eltéréseket mutat, ráadásul az idő múlásával is változik. Más kritériumokat kell találnunk. A magam részéről számítok az együttműködésre. Bizottságunk keretében a szociális biztonsági rendszerek finanszírozásával fogunk foglalkozni, ami ezen együttműködés része. Ez ügyben számítok a többi bizottság együttműködésére is.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Elnök úr, a betegek számára az a legfontosabb, hogy jó, biztonságos és olcsó ellátásban részesüljenek, és ezt az ellátást az esetek nagyobb részében az otthonukhoz a lehető közelebb akarják megkapni. Más szóval, a nemzeti egészségügyi szolgáltatásokat megfelelően kell biztosítani.
A Bizottság előttünk álló javaslatát mindazonáltal üdvözölnünk kell. Fontos, hogy az ellátás és a kezelés más országban is elérhető lehessen. Ez több választási lehetőséget biztosítana, és világosabb iránymutatást és tanácsot kapnának, ugyanakkor az egészségügyi és biztonsági kérdések is világosabbá válnának. A betegek szempontjából tehát ez jót jelentene.
A tagállamok szempontjából a kérdés valamivel összetettebb, mivel az irányelv mindaddig nem működhet jól, amíg az Unió tagállamainak elektronikus szociális jóléti és egészségügyi ellátó rendszerei nem kompatibilisek. Tudjuk, hogy egyelőre nem azok, és az irányelv végrehajtása a tagállamoktól nagy erőfeszítéseket követelne. Biztosítanunk kell, hogy amikor az irányelv elfogadása megtörténik, ez azt is jelentse, hogy a betegek adatait át lehessen vinni egyik rendszerből a másikba, garantált legyen az információk biztonsága és biztosított legyen a betegek biztonsága. A legfontosabbak ugyanis a betegek.
Søren Bo Søndergaard
(DA) Elnök úr, a pokolba vezető út csillogó ígéretekkel van kikövezve, és nem is kell feltétlenül egyetemi tanárnak lenni ahhoz, hogy az ember meglássa e javaslat jelenlegi formájának várható eredményeit. Az egyik oldalon lesz egy "A” csapat, a vagyonosokból, az iskolázottakból és a megfelelő összeköttetésekkel rendelkezőkből - általában véve e Házból mindnyájan odatartozunk. Nekünk hazánkban sem okoz nehézséget a várólista átugrása vagy az EU legjobb szakembereinek felkeresése, mivel megengedhetjük magunknak, hogy fizessünk a kezelésért, ahogy az útiköltségeket és egyéb járulékos költségeket is állni tudjuk. A másik oldalon ott lesznek a szegények és a hátrányos helyzetűek. Nekik meg van engedve, hogy beálljanak a sor végére, és ha egyszer sorra kerülnek, megkaphatják azt a kezelést, amit mi, gazdagok nem akartunk igénybe venni. Az EU különleges alkalmakkor hajlamos az Egyesült Államok alternatívájának mutatni magát, úgy tűnik azonban, hogy egyre inkább hasonlít az Egyesült Államokra - és ez alól az egészségügy területe sem kivétel. Képviselőcsoportunk támogatja az emberek szabad és egyenlő hozzáférését a szükséges kezelésekhez, ezért elutasítjuk ezt a javaslatot.
Alojz Peterle
(SL) Európa szociális tájképe megváltozott. Új kihívásokkal nézünk szembe, amelyek megkövetelik az európai szociális modell korszerűsítését. Az európai egészségügy ugyancsak átalakulóban van. Egyes betegségek esetében javul a sikerességi ráta, miközben az egészségügyi ellátórendszerek működtetésére fordított kiadások is nőnek. A polgárok ugyanakkor az egészségügyi ellátás színvonalát tekintve hatalmas különbségeket tapasztalnak, úgy tagállamok között, mint az egyes tagállamokon belül. A daganatos betegségek túlélési rátái esetében a tagállamok közötti különbség eléri a 10%-ot.
Üdvözlöm az Európai Bizottság az irányú szándékát, hogy a megújult szociális menetrend keretében alaposan megvizsgálja az egészségügyi ellátás kérdését. Sajnálom ugyanakkor, hogy a polgárok egészségüggyel kapcsolatos jogaira fordított fokozott figyelem kizárólag a Bíróság ítéletének következménye. Olyan emberként beszélek erről, aki maga is túlélte a rákot, és ismer olyan eseteket, amikor a betegnek az egyik országban azt mondták, hogy nem tudnak többet tenni érte, a másik országban pedig hatékony kezelésben részesült.
A szabad mozgás egyet jelent a választás lehetőségével. A választási lehetőség fokozott versenyhez vezet, ezáltal magasabb színvonalat és potenciálisan alacsonyabb költségeket is eredményez. Biztos vagyok benne, hogy a betegek mobilitásáról szóló irányelv élénkítő hatással lesz Európára, és számos pozitív következménnyel jár. Közös célunk az egészség mindenki számára. A határokon átnyúló egészségügyi ellátásról szóló irányelv kétségkívül közelebb hozza azokat a polgárokat, akiket kevésbé érdekelnek a hatáskörökről szóló viták, mint az egészséghez vezető legrövidebb út - amely természetesen gondosan ki van táblázva.
A legsikeresebb európai politika az, amelyet a polgárok a saját zsebükön is éreznek, mint a roamingról szóló irányelv esetében. A határokon átnyúló egészségügyi ellátásról szóló irányelv esetében a polgárok közvetlenül ugyan nem fogják érezni a zsebükön - legalábbis eleinte -, de ugyanazért a pénzért több választási lehetőségük lesz. Ez pedig nem rossz érzés, különösen, ha az egészségről van szó.
Evelyne Gebhardt
(DE) Elnök úr, miniszter asszony, biztos asszony, amikor a szociális Európáról beszélünk, mindig az embereket és az emberek aggályait kell előtérbe helyeznünk. Az előtérbe helyezésük azt jelenti, hogy ki kell jelölnünk egy legfőbb prioritást, ez pedig az, hogy az egészségügyi rendszernek a lehető legjobb ellátást kell kínálnia az embereknek, helyben. Ez az elsőszámú prioritás. Ennek a kikötésnek kell vezérelnie a hozzáállásunkat ezen irányelv esetében.
Van azonban számos más megfontolandó szempont is, amelyekre szintén más megoldásokat kell találnunk, akár azért, mert az emberek más országokba utaznak vagy másol dolgoznak, vagy mert ritka betegségben szenvednek, vagy mert egy másik országban jobb ellátásban részesülnének. Ez azt jelenti, hogy a mobilitás akadályait is meg kell szüntetnünk ilyen esetekben, és gondoskodnunk kell a jogbiztonság megteremtéséről. Ez a második prioritás.
A harmadik prioritás pedig az, amit újra és újra fel kell idéznünk, nevezetesen hogy az európai szerződések értelmében a tagállamokban nyújtott egészségügyi ellátás a tagállamok hatáskörébe tartozik, és ezt tiszteletben kell tartanunk. Más szóval, az egészségügyi ellátórendszerek szervezése és finanszírozása a tagállamok felelőssége, és jogalkotásunk semmit nem tehet ennek megváltoztatására. Nem választási lehetőségről van szó, egyszerűen nem tehetjük meg, és nem is áll szándékunkban, hacsak a jövőben valamikor nem sikerül megállapodnunk a közös egészségpolitika létrehozásáról. Ez lenne egyébként az ideális forgatókönyv, de attól tartok, erre a lépésre még messze nem vagyunk felkészülve.
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, mi és Európa lakossága elégedetten látjuk, hogy végre megkezdődött e javaslat parlamenti vitája.
Sajnálom, hogy a PSE képviselőcsoport részéről tavaly decemberben a Bizottsághoz intézett fenyegetések hónapokig tartó holtponthoz vezettek. A javaslat jó, és Európa lakossága számára hozzáadott értéket képvisel. Szeretnénk látni a határokon átnyúló jogbiztonság politikai megteremtését, hogy az egyéneknek a továbbiakban ne kelljen a Bírósághoz folyamodniuk a szabad mozgáshoz való alapvető joguk érvényesítése érdekében.
A betegek mobilitásáról szóló irányelvet tárgyaljuk, nem az egészségügyi szolgáltatásokról szólót. Az egészségügyi ellátás garantált nyújtásáért, minőségéért és finanszírozásáért való elsődleges felelősség továbbra is a tagállamoké. Tudjuk azonban, hogy az egészségügy terén a tagállamok között nagyobb fokú együttműködésre, a kutatásban pedig több, határokon átnyúló európai hozzájárulásra van szükség, a kórházi ellátás és a kínálati oldal meghatározó területén.
Most a betegek szabad mozgása a kérdés. Nem azt kérdezzük, hogy az egészségügyi ellátórendszereket és a magas színvonalú egészségügyi szolgáltatásokat meg lehet-e szervezni nem kívánt mellékhatások nélkül; azt kérdezzük, hogyan lehetne megcsinálni. A mozgásterünket négy pólus határolja: a betegjogok, az egészségügyi ellátórendszerek védelme, az egészségbiztosítási rendszerek védelme és a minőségbiztosítás az egészségügyi szolgáltatások, a finanszírozás biztonsága és a jogbiztonság tekintetében.
A betegek jogos érdeke, hogy megkeressék a legjobbnak tűnő egészségügyi ellátást. Ahhoz, hogy ezt megtehessék, jogalkotási keretre és jogbiztonságra van szükség. Másrészről viszont, a lakosság túlnyomó többsége azt akarja, hogy az egészségügyi szolgáltatások az otthonához lehető legközelebb legyenek. Az egészségügyi ellátórendszer finanszírozása problémát jelent a tagállamokban. Ha tehát ugyanakkora költségek mellett nagyobb lesz a mobilitás, jó irányba haladunk. Ott van még az egészségügyi szolgáltatások minőségbiztosításának kérdése is. Ezen a területen is meg kell kezdenünk a vitát az európai minimumszabályokról.
Mia De Vits
(NL) Elnök úr, biztos asszony, osztom többi képviselőtársam véleményét, miszerint fontos vívmány, hogy végre be lett nyújtva ez a javaslat. Válaszol egy igényre, egy valódi problémára, ami azt jelenti, hogy tehetünk valamit az emberekért.
Néhány képviselőtársunk azt állította, hogy csak a tehetősek fogják tudni külföldön kezeltetni magukat. Gondoskodnunk kell arról, hogy a külföldi egészségügyi ellátás ne csak a leggazdagabbak számára legyen hozzáférhető, mivel ők a törvényt is segítségül tudják hívni a költséges eljárások igénybevételéhez. A betegeknek joga van az érthető szabályozáshoz és a jogbiztonsághoz, mi pedig tehetünk ennek érdekében, hiszen ez a dolgunk.
A javaslat külön kedvez az EU polgárainak. Természetesen nem tökéletes, néhány ponton még javítani kell rajta. Gondolok itt a "kórházi ellátás”, illetve a "nem kórházi ellátás” fogalmának meghatározására stb., valamint az egyedi esetek kijelölésére, amikor az előzetes engedélyt lehet adni. Ezekkel a dolgokkal bizonyosan foglalkoznunk kell a vitában.
Remélem ezért, hogy higgadt és pragmatikus, nem ideológiai alapokon nyugvó vitát fogunk folytatni. Más szempontokkal a nemzeti jogalkotás keretében kell majd foglalkozni, de egyáltalán nem értek egyet azokkal, akik azt mondják, hogy ez a javaslat aláássa a tagállamok képességét egészségügyi ellátásuk megszervezésére. Szerintem rendkívül fontos, hogy megvitassuk ezt a javaslatot.
Milan Gaľa
(SK) Az egészségügyi rendszerekért az Unión belül mindenekelőtt a tagállamok felelnek. Az egészségügyi szolgáltatások és orvosi ellátás szervezéséért és nyújtásáért való felelősséget a Szerződés 152. cikke is teljes mértékben elismeri.
A javaslat átlátható keretet kíván bevezetni és biztosítani a határokon átnyúló, biztonságos, magas szintű és hatékony egészségügyi ellátás nyújtásához az Unión belül, biztosítva ugyanakkor az egészségvédelem magas szintjét, a szubszidiaritás elvének teljes mértékű tiszteletben tartása mellett. Bár szívből támogatom az irányelvben kifejezett szándékot és célokat, szeretném felhívni a figyelmet a javaslat néhány olyan hiányosságára, amelyekkel meg lehetne birkózni.
Egyesek attól félnek, hogy ez a fajta ellátás néhány tagállam egészségbiztosítási rendszerére aránytalan terhet róna. Pontosabban meg kell határoznunk az ellátás nyújtásához és a költségtérítéshez kapcsolódó eljárásokat az ismételt kórházi tartózkodás és a károk, valamint a komplikációk kezelése esetében. Időbeli távlatokat kell meghatároznunk a költségtérítésre, egyúttal világosan ki kell jelentenünk, hogy az irányelv nem fogja és nem is akarja megoldani a hosszú távú egészségügyi ellátás kérdéseit az olyan létesítményekben, ahol az egészségügyi és szociális ellátórendszerek általában egyszerre vannak jelen.
A "beteg számára kedvező” kifejezést pontosítani kell. Elsősorban az orvosi szempontot kell figyelembe venni, nem a szubjektív előnyöket. A "kórházi ellátás” és a "járóbeteg-ellátás” kifejezés meghatározásakor a speciális járóbeteg-ellátás” fogalmát is jó lenne meghatározni. Mindemellett még mindig ott lesz a más országokban kiállított rendelvények költségtérítési módszerének problémája.
Hölgyeim és uraim, a szabad mozgás bevezetésének korábbi eseteihez hasonlóan most is vannak aggályaink. Ezek azonban, véleményem szerint, nem áthidalhatatlanok.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, elhangzott, hogy az egészségügyi szolgáltatások az európai szociális modell egyik fő pillérét jelentik. Emiatt teljesen helyénvalónak tűnik, hogy a magas szintű egészségvédelem és az egészségügyi ellátáshoz való, mindenki számára egyenlő hozzáférés biztosítása érdekében foglalkozzunk ezzel a kérdéssel; sajnos azonban a most tárgyalt szövegtervezet mintha nem ebbe az irányba haladna.
El kell kerülnünk, hogy gyökerestül irtsuk ki azt a célt, amely miatt az irányelvet kiadnánk, ami pedig nem más, mint hogy garantáljuk a polgárok ahhoz való jogát, hogy a szabad mozgás keretében az Unió területén igénybe vehessék az egészségügyi szolgáltatásokat. A gyakorlatban a szövegtervezet úgy tekinthető, hogy az egészségügyi piac közösségi szintű megnyitására törekszik, ami meglehetősen eltérő cél, és könnyen oda vezethet, hogy az egészséghez csak a vagyonosoknak lesz joga.
A szövegtervezet kizárólag a polgárok által fizetett költségek visszatérítéséről rendelkezik, és csak az egészségügyi szolgáltatások esetében, a származási országban érvényes költségekkel összehasonlítva, figyelmen kívül hagyja viszont az útiköltségeket és a fogadó országban való tartózkodás költségeit. További kritikus pontokról is esett már szó, kezdve a szolgáltatási színvonal közösségi szintű garantálásának szükségességétől egészen a tájékoztatás fontos kérdéséig.
Mindezen okokból úgy vélem, alaposabban át kell ezt gondolni, hogy együtt próbálhassuk megadni az európai polgároknak azokat a válaszokat, amelyek magából az irányelvből továbbra is hiányoznak.
Roberta Alma Anastase
(RO) Mindenekelőtt szeretném üdvözölni az új szociális csomagról szóló teljes bizottsági javaslatot. Az európai szociális modell korszerűsítésének szükségessége nyilvánvalóvá vált a 21. század, illetve a gazdasági növekedés fenntartásáról és a lakosság jólétéről szóló lisszaboni stratégiában kitűzött célok sajátos kontextusában.
A jelenlegi vita tárgyát képező irányelv a megújult szociális menetrend végrehajtása szempontjából fontos, különösen a földrajzi és a szakmai mobilitás előmozdításával, valamint az európai polgárok hosszabb, egészségesebb életével kapcsolatos prioritásokkal összefüggésben. Remélem, az irányelv rendelkezései révén az egészségügyi szolgáltatások közelebb kerülnek az otthonokhoz, és itt most az összes társadalmi kategóriára utalok, az emigránsokat, a külföldön dolgozókat és a külföldi tanulmányokat folytató hallgatókat is beleértve.
Alapvető fontosságú, hogy az egészségügyi ellátás biztonságos, minőségi szolgáltatásokat nyújtson, függetlenül attól, hogy Európa mely részén veszik igénybe. E tekintetben szeretném hangsúlyozni az európai szakemberek oktatásának és képzésének fontosságát ezen a területen, valamint annak fontosságát, hogy megkönnyítsük az európai kommunikációt és a helyes gyakorlatok megosztását. Tekintettel az irányelv határokon átnyúló jellegére, a szakmai képzésnek a nyelvtudásra és a kultúrák közötti párbeszéd alapjainak ismeretére is ki kellene terjednie.
Az irányelv sikeréhez nem utolsósorban az információs és kommunikációs technológiák megfelelő ismeretére is szükség van; ez ráadásul az úgynevezett e-egészségügy területének megerősítéséhez is létfontosságú.
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Az egészségügyi szolgáltatások nyújtása az európai szociális modell pilléreinek egyike, e szolgáltatások belső piacának megteremtése pedig nem szabadna, hogy az egészségturizmust ösztönözze, amely csak a tehetős, nyelveket beszélő, jól tájékozódó betegek számára lesz elérhető.
Amire szükség van, az a költségtérítésre és az egészségügyi ellátás engedélyezésére vonatkozó feltételek tisztázása, valamint az egészségügyi ellátás fogalmának tisztázása. Aggaszt, hogy ennek az irányelvnek milyen hatásai lesznek az új tagállamokra. Az európai polgárok nem fognak olyan országokba utazni, ahol az egészségügyi ellátás nagyon drága, épp ellenkezőleg, olyan országokba mennek majd, mint Románia, Bulgária vagy Lengyelország, ami a nyugat-európai betegek kivonulásához fog vezetni Kelet-Európa irányába.
Bár az egészségügyi ellátás biztosítása az új tagállamokban a világosan meghatározott minőségi és biztonsági előírásoknak megfelelően nem vonatkozik egységesen az egészségügyi ellátás minden típusára, Kelet-Európában folyamatosan nő a fogászati szolgáltatások iránti kereslet. Emiatt a fogadó országokban ugrásszerűen meg fognak emelkedni az árak, ami viszont a saját polgáraik számára nehezíti meg az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést, mind a magas árak, mind pedig azon tény következtében, hogy egyes vállalatok inkább a fizetőképesebb ügyfeleket fogják előnyben részesíteni.
Az egészségügyi szolgáltatások európai piacának megnyitása súlyosan fogja érinteni a kelet-európai egészségügyi ellátórendszert, ami egyenlőtlenséghez vezet. A választási lehetőségek bővülése az egészségügyi ellátás módját és helyét illetően pozitív dolog mindaddig, amíg társadalmi helyzetétől függetlenül minden polgár hozzájut a szolgáltatásokhoz.
Dariusz Rosati
(PL) Elnök úr, a szociális csomag célja az kell hogy legyen, hogy az EU minden polgára számára egyetemes és egyenlő hozzáférést garantáljon a magas színvonalú egészségügyi szolgáltatásokhoz. Ezt a célkitűzést bizonyos mértékben el lehet érni a megfelelő szabályozással az Európai Unió szintjén, de az egyes tagállamok szintjén számtalan probléma eredhet az elhibázott vagy hatástalan megoldásokból. Emiatt a Bizottságnak nemzeti egészségügyi ellátórendszerük megreformálására kellene ösztönöznie a tagállamokat, elsősorban a helyes gyakorlat terjesztése és a hatékony finanszírozási módszerek révén.
A hatékony egészségügyi ellátás egyik előfeltétele az egészségügyi dolgozók tagállamok közötti szabad mozgása. Ezzel összefüggésben fel kell hívnom a figyelmüket azokra a korlátozásokra, amelyek a külföldön dolgozni kívánó lengyel ápolónők és szülésznők esetében még mindig érvényben vannak. Ez megkülönböztetés a lengyel munkavállalókkal szemben, egyúttal a munkaerő szabad mozgása elvének, illetve az egyenlő bánásmód elvének durva megsértése. Felhívom a Bizottságot, hogy vessen véget ennek a megkülönböztető gyakorlatnak és adja vissza a lengyel ápolónők ahhoz való jogát, hogy szakmájukat korlátozásoktól mentesen gyakorolhassák az Európai Unió más országaiban.
Zita Pleštinská
(SK) A Belső Piaci és Fogyasztóvédelmi Bizottság intenzív tárgyalásokat folytatott a határokon átnyúló egészségügyi ellátás biztosításáról a szolgáltatási irányelv megvitatása idején. Az elfogadott kompromisszumot csak azért sikerült elérni, mert az egészségügyi szolgáltatások sajátos jellegük okán ki lettek zárva az irányelv hatálya alól. Mivel ez egy összetett probléma, örülök ennek a vitának.
A betegnek világos, érthető információkhoz kell hozzájutnia már azt megelőzően is, hogy egészségügyi ellátást kérne egy másik EU-tagállamban, különösen a kezelési költségek nagyságára, az egészségbiztosítója általi visszatérítés lehetőségére és az előzetes engedélyezés szükségességére vonatkozóan. Hölgyeim és uraim, olyan európai szintű szabályokat kell elfogadnunk, amelyek a betegek számára lehetővé teszik, hogy az EU-n belül bárhol igénybe vehessék az egészségügyi szolgáltatásokat, ahelyett, hogy a rendszer áldozatává tennénk őket.
Arlene McCarthy
Elnök úr, a felszólalók közül sokan hangsúlyozták azt a tényt, hogy minden betegnek joga van a magas színvonalú, biztonságos egészségügyi ellátáshoz, függetlenül attól, hogy ehhez elutazik vagy otthon marad. Ne feledkezzünk meg arról, hogy az előttünk álló demográfiai kihívások közül az egyik legnagyobb a népesség öregedése, e népesség tagjai pedig óhatatlanul saját lakóhelyükön fognak egészségügyi ellátást kérni. Ezért szükségünk van az egyértelműségre, hogy tiszteletben tartsuk a betegek jogát az egészségügyi ellátáshoz való hozzáféréshez, ugyanakkor tiszteletben kell tartanunk a Szerződés rendelkezését is, amely kimondja, hogy az egészségügyi szolgáltatások szervezése, és különösen a finanszírozása, a tagállamok hatáskörébe tartozik. Be kell látnunk, hogy a 27 tagállam különböző rendszerekkel, különböző támogatási rendszerekkel rendelkezik. Sajnálom, hogy az irányelv e tekintetben nem egyértelmű, de bízom benne, hogy az előadóink tisztázni tudják ezeket a kérdéseket: ha távol akarjuk tartani az ügyvédeket, akkor világosan kell fogalmaznunk, nemcsak azért, hogy a betegek ne menjenek bíróságra, hanem azért is, hogy ne kelljen határokon átnyúló orvosi hanyagsággal kapcsolatos ügyekben bíróságra menniük.
Ezért a szemléletünkben több innovációra lesz szükség. Az ideális keverék szerintem az lenne, ha a betegek mobilitása mellett a tagállamokat arra ösztönöznénk, hogy vásároljanak nagyobb mennyiségeket a szakértői szolgáltatásokból, nemcsak egy beteg kezelésére, hanem az ugyanabban a betegségben szenvedők egész csoportja kezelésére. Ez költséghatékonyabb módszer lenne, ugyanakkor lehetővé tehetné a betegeknek, hogy családjuk és barátaik közelében maradjanak.
Marios Matsakis
Elnök úr, ez az irányelv elméletben csodálatos, a gyakorlatban viszont lehet, hogy borzalmasnak bizonyul. Ezt azért mondom, mert oda vezethet, hogy a szolgáltatások egyes központokban jobbak lesznek, máshol viszont rosszabbak. Mutatok egy példát: ha egy olyan kis országból, mint Ciprus, minden beteg Svédországba vagy Nagy-Britanniába megy az idegsebészeti problémáival, hogy ott végeztesse el az idegsebészeti kezelést, mi lesz a ciprusi idegsebészeti szolgáltatásokkal? A színvonal elkerülhetetlenül süllyedni kezd, és ugyanez igaz a szív-érrendszeri, az ortopédiai, az onkológiai szolgáltatásokra és még hosszan sorolhatnám. Ezért tehát nagyon körültekintőnek kell lennünk.
Teljes mértékben támogatom ezt az irányelvet, de meg kell győződnünk arról, hogy nem fogjuk a jó központokat még jobbá, a rosszakat még rosszabbá tenni vele. Körültekintően kell eljárnunk, hogy Európa egész területén javítani tudjuk az egészségügy színvonalát, a nagy országokban éppúgy, mint a kicsikben.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr, az új szociális menetrend célja többek között a mobilitás akadályainak csökkentése egy olyan társadalomban, amely elfogadja az egyenlőség elvét, ahol senkinek nem kellene akadályokba ütköznie. A határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogokról szóló irányelvre tett javaslat ebből a szempontból nagyon fontos. Az embereknek erre van szükségük ahhoz, hogy működni tudjanak napjaink felgyorsult világában, ahol egyesek több száz kilométert utaznak, hogy ott legyenek egy-egy értekezleten. Emiatt nagyon fontos, hogy minden európai polgár tudjon róla: ha az élete veszélybe kerül, lesz valaki, aki meg fogja menteni, valaki óvni fogja az egészségét, felesleges szabályozásoktól vagy más akadályoktól mentesen. Gondoskodnunk kell róla, hogy az EU minden lakosa értesüljön arról, hogy a sürgősségi egészségügyi ellátásra való jogosultsághoz rendelkeznie kell európai egészségbiztosítási kártyával. A betegeknek tudniuk kell, hogy vészhelyzetben ugyanúgy kell kezelni őket, mint a kezelés helye szerinti ország polgárait. A minőség, a termelékenység és mindenekelőtt a betegek biztonsága olyan kérdések, amelyeket mindennél fontosabbnak kell tekintenünk.
Christel Schaldemose
(DA) Elnök úr, szeretném megköszönni a Bizottságnak, hogy benyújtotta ezt az irányelvet. Hihetetlenül fontos fejleménynek találom, hogy a politikusoknak lehetőségük van megvitatni a betegek jogait, ahelyett hogy az Európai Bíróságra hagynánk a döntéshozatalt ezen a fontos területen. Véleményem szerint a betegek a legfontosabbak. A betegeket kell tehát reflektorfénybe állítanunk, de ennek érdekében azt is át kell gondolnunk, hogyan orientáljuk ezt az irányelvet, hogy az kerüljön a középpontba, hogy minden betegnek lehetőséget kell adni a jó kezelésre. Szerintem emiatt fontos biztosítani, hogy az irányelv a saját tagállamukban maradó betegeknek is lehetővé tegye a megfelelő kezeléshez való hozzáférést. Ezért úgy vélem, hogy az előzetes engedélyezésnek inkább a szabály, semmint a kivétel szerepében kellene megjelennie.
Véleményem szerint erre kell helyeznünk a hangsúlyt. Emellett egyetértek képviselőtársammal, Sârbu asszonnyal azzal kapcsolatban, amit az óvatosság szükségességéről mondott, hogy az irányelv ne nyisson szakadékot Európa keleti és nyugati, északi és déli része között.
Colm Burke
Elnök úr, üdvözlöm a Bizottság javaslatát. A kérdés most ez: "Mit tehet értem Európa?”. Véleményem szerint fontos, hogy elérhetővé tegyük az egészségügyi ellátást, ha az anyaországban egyébként nem elérhető. Mint az olyan emberek egyike, akik már igénybe vették a határokon átnyúló egészségügyi ellátást - én azonban megengedhettem magamnak -, azt is fontosnak találom, hogy a Közösség egész területén mindenki számára elérhető legyen. Ezzel kapcsolatban viszont felmerül az a kérdés, hogy a kezelés elérhetőségéről késedelem nélkül meg kellene bizonyosodni. Ez az egyik olyan dolog, ami szerintem fontos lenne e politika továbbfejlesztésekor.
Proinsias De Rossa
Elnök úr, véleményem szerint ebben az ügyben több elvvel is foglalkozni kell. Az első, hogy a betegek egészségének nyilvánvalóan központi szerepet kell kapnia benne.
Nem hagyhatjuk, hogy ezeknek a jogoknak a kérdésében a bíróságok döntsenek. Jogalkotóként nekünk kell megalkotnunk a jogot ezen a területen.
A harmadik dolog, hogy nem szabad ösztönözni a versenyt, illetve az irányelv sem vezethet a verseny ösztönzéséhez a nemzeti egészségügyi szolgálatok között; sőt, ezen a területen általában véve nem szabadna bátorítani a versenyt.
Petru Filip
(RO) Az új tagállamok jelentős mértékű migrációt tapasztalnak az egészségügyi szektor magasan képzett munkavállalóinak körében, amely jelenség súlyos egyensúlyvesztéshez vezet, ennek helyreállításához pedig komoly pénzügyi beruházásra lesz szükség. Az új tagállamoknak részesedniük kell a kibővített európai támogatási programokból annak érdekében, hogy minden beteg számára rugalmas egészségügyi ellátást alakíthassanak ki, konkrét, megkülönböztetéstől mentes módon.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Az európai mobilitási politika az EU legfontosabb politikáinak egyike, amely minden polgár számára lehetővé teszi, hogy olyan országban telepedjen le és vállaljon munkát, ahol jobb életszínvonalat élvezhet. A szabad mozgást azonban erősen gátolja az attól a lehetőségtől való félelem, hogy a külföldi orvosi kezelés költségét is állni kell.
Én ezért egy minden tagállam által elismert európai egészségbiztosítási rendszer létrehozását javaslom, amely elősegítené az európai együttműködést a határokon átnyúló egészségügyi ellátás területén. Ez továbbvezet egy korszerű szociális menetrend kidolgozásához, amely hozzájárul a lehetőségek erősítéséhez az oktatás és a foglalkoztatás területén.
Elisabeth Morin
(FR) Elnök úr, ez az irányelvjavaslat a betegek érdekeivel foglalkozik, a biztos asszony és a miniszter asszony részéről pedig nagyra becsülöm az emberi megközelítést. Ugyancsak értékelem a tagállamok közötti jobb együttműködést a nemzeti egészségügyi rendszerek tiszteletben tartása tekintetében, és remélem, ezt az európaiak számára megnyíló lehetőséget tovább fogja erősíteni a megfelelő tájékoztatás, mivel erre is szükségük van. A hatékonyság és a humanitás: ez tetszik nekem ebben az irányelvjavaslatban.
Panayotis Demetriou
(EL) Elnök úr, büszke vagyok rá, hogy az irányelv megalkotása és előmozdítása két ciprusi biztos, Kyprianou úr és Vassiliou asszony nevéhez fűződik. Az irányelv korrekt és szükséges, ezért végre kell hajtani.
Az irányelv középpontjában mindenekelőtt a beteg áll, aki jogosult a lehető legjobb orvosi ellátásra, különösen ha ez a beteg saját hazájában nem biztosítható.
A gyakorlati nehézségeket megfelelően felismerték, és ezekre oda is kell figyelni, mivel a helytelen gyakorlat végül érvénytelenítheti a más tekintetben helytálló elképzelést.
Roselyne Bachelot-Narquin
a Tanács soros elnöke. - (FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, hadd kezdjem néhány személyes megjegyzéssel, és hadd mondjam el, mennyire örülök annak, hogy ismét találkozhattam munkatársaimmal a Foglalkoztatási és Szociális Bizottságból, Andersson úrral, a bizottság elnökével, Anne Van Lanckerrel, Ria Oomen-Ruijtennel, Jiří Maštálkával és másokkal. Ezúton is szeretném szívélyesen üdvözölni őket.
John Bowis a PPE képviselőcsoport nevében szólva elhelyezte a kérdést a megfelelő kontextusban, amikor azt a kérdést tette fel, hogy "Mit tesz Európa értem?”. Ezzel ismét szóba hozta az európai szomszédság kérdését, amiben sokan mások is követték, köztük Dagmar Roth-Behrendt a Szocialista Párt nevében, illetve Jules Maaten az ALDE képviselőcsoport részéről.
A John Bowis után felszólalók közül sokan azt is hangsúlyozták, hogy a betegek előbbre valók az államoknál és a rendszereknél. Ez abszolút így is van. Mindazonáltal nem juthatunk el odáig, hogy végül a betegekkel, államokkal és egészségbiztosítási rendszerekkel egyaránt szembeszállunk, mivel az egészségbiztosítási rendszerek stabilitásának megingása katasztrofális kihatásokkal lenne az egészségügyi ellátás szervezésére, és különösen az általunk védeni kívánt betegekre.
Ebből kifolyólag Dagmar Roth-Behrendtnek azt válaszolnám, hogy a kérdés nem a betegek Európai Unión belüli mozgáshoz való jogára vonatkozik, mivel ez magától értetődő, alapvető jog. Az irányelvben felvetett kérdés a költségek visszatérítéséről és a visszatérítés feltételeiről szól, a visszatérítés jogáról vagy jogtalanságáról. A Szerződés 152. cikke egyértelművé teszi, hogy a tagállamok szabadon dönthetnek az általuk nyújtott egészségügyi ellátás szervezéséről és finanszírozásáról.
Az előzetes engedélyezés kérdésének központi eleme a mérleg, a nemzeti egészségtámogató és -biztosító rendszerek folyószámláinak szilárd pénzügyi helyzete, különösen a legszegényebb államok esetében. Ez a szövegtervezet emlékeztet minket az említett felelősségre, és az államok semmilyen körülmények között nem használhatják fel ezt az irányelvet az említett felelősségek elkerülésére.
Jean Lambert lényegében azt mondta, hogy a határokon átnyúló ellátás önmagában még nem cél, Derek Roland Clark pedig rámutatott, hogy talán arról kellene gondoskodnunk, hogy az új irányelv rendelkezései végső soron ne a vagyonos, magasan iskolázott, nagyon jól informált betegek kis csoportjának kedvezzenek, miközben a legszegényebb betegek természetesen igazságtalan bánásmódban részesülnének.
A vitatott kérdés legfontosabb pontja azonban, amelyet a Bizottságnak és a Tanácsnak alaposan meg kell vizsgálnia, a kórházi ellátás előzetes engedélyezése, mivel valójában ez jelenti a legnagyobb kockázatot a nemzeti rendszerek deregulációja szempontjából.
Jean Lambert azt kérdezte, hogy az irányelvjavaslat összeegyeztethető-e a szociális biztonsági koordinációról szóló rendelettel. A Bíróság azt állapította meg, hogy a két visszatérítési rendszer összeegyeztethető. Biztosítanunk kell ezért, hogy a két rendszer megfelelő szerkezettel rendelkezzen. A most tárgyalt irányelvjavaslat kiemelten kezeli a rendelet végrehajtását, ami ésszerűnek tűnik. A betegek szabad választásának mindettől függetlenül továbbra is érvényben kell maradnia, amennyiben egy beteg - nem pénzügyi, hanem bármely más okból - inkább az Európai Bíróság joggyakorlata által megnyitott utat részesíti előnyben.
Bernadette Vergnaud-hoz hasonlóan néhány európai parlamenti képviselő sajnálatát fejezte ki amiatt, hogy ez a szövegtervezet nem foglalkozik a betegek által az EU-n belül, konkrétabban a származási országukban tapasztalt nehézségek mindegyikével. Ha megnézik azokat a nehézségeket, amelyekre ez az egy szövegtervezet megoldást kíván adni, láthatják, hogy egy ennél szélesebb problémakört lefedő javaslat előterjesztése valószínűleg nem lett volna a legjobb módja annak, hogy előrehaladást érjünk el bizonyos, nagyon is gyakorlati problémák megoldásában, amilyen például az egészségügyi ellátás költségeinek visszatérítése a tanulmányi, munkavállalási vagy pusztán üdülési céllal más európai országba utazó betegek esetében.
Hasonlóképpen, ez nemcsak egy irányelv az egészségügyi szolgáltatásokról, amely felett sajnálkoznunk vagy örvendeznünk kell. Úgyhogy nincs értelme leszólni, egyfajta "Bolkestein-irányelvnek” bélyegezni. Ez az irányelv tényleg nem erről szól.
Minthogy az alapelvei megállapításra kerültek - én pedig tudomásul vettem őket -, ennek az irányelvnek ezért lehetővé kell tennie számunkra bizonyos szabályozási eszköz megőrzését, ahogyan a Bizottság és a Tanács között, de sok európai parlamenti képviselő között is már működik, mindegyik padsorban, a betegek előtt nyitva álló lehetőségek tiszteletben tartásával kapcsolatban. Ami a határokon átnyúló egészségügyi ellátás előzetes engedélyezését illeti, a tagállamok által kínált ellátások körének meghatározását meg kell hagyni a tagállamok felelősségének.
Az is fontos, hogy amikor egy állam közegészségügyi okokból bizonyos feltételekhez köti az ellátáshoz való hozzáférést - ilyen például az orvosi beutalók rendszere vagy az angolul kapuőrzés (gate-keeping) néven ismert rendszer -, a rendszereit tiszteletben kell tartani és alkalmazni kell, amikor a betegek saját hazájuktól eltérő országban fordulnak az egészségügyi ellátórendszerhez.
Nyilvánvaló, hogy az irányelvről szóló vitát nem lehet függetleníteni a Bizottság készülő közleményétől vagy a ritka betegségek terén történő közösségi fellépésről szóló ajánlásra vonatkozó tanácsi javaslattól. Szerintem egyáltalán nem lehetetlen, hogy az említtet vitákra egy időben kerüljön sor. A másik, több európai parlamenti képviselő által felvetett kérdés az egészségügyi információs rendszerek interoperabilitása volt. Ehhez ez az irányelv jogalkotási szempontból hozzájárulhat.
Biztos asszony, hölgyeim és uraim, természetesen a párbeszéd, a témáról szóló vita még csak most kezdődött, és még olyan beláthatatlan nagyságú területekre is ki kell terjednie, mint az adatvédelem, az átlátható végrehajtási feltételek és körzetek. Itt azonban a jogbiztonságot teremtő irányelvvel ismét képesnek kellene lennünk arra, hogy az interoperabilitás útján haladjunk tovább, ami nem jelent kizárólagosságot, hanem egyszerűen harmonizációt és nagyobb összeegyeztethetőséget.
Minden résztvevőnek köszönöm az alapos, érdemi hozzászólásokat, nagymértékben emelték a vitánk színvonalát.
Androula Vassiliou
a Bizottság tagja. - Elnök úr, nagyon érdekes vitában volt részünk.
Hadd mondjam el, hogy nagyon gyakran szembesülünk azzal a kérdéssel, hogy hogyan hozhatnánk közelebb az Európai Uniót a polgárokhoz.
Ez csak egy példa arra, hogy hogyan tudnánk éreztetni a polgárokkal, hogy az Európai Unió tesz valamit értük. A jelenlegi rendszer szerint számtalan az egyenlőtlenség. Az irányelvtervezet által biztosított, a polgárokra és a különféle kérdésekre vonatkozó jogi kerettel arra törekszünk, hogy a polgároknak egyértelmű tájékoztatást adjunk jogaikról és arról, hogyan gyakorolhatják ezeket.
Aggályok valóban vannak. Nagyon figyelmesen hallgattam az Önök aggodalmait, és biztos vagyok benne, hogy az előttünk álló vita és a tanácskozások folyamán foglalkoznunk kell ezekkel az aggodalmakkal, hogy a végeredmény olyan legyen, ami a polgárok számára valóban kedvező.
Ez nem a második "Bolkestein-irányelv”, sőt, távol áll tőle, és ennek nem is szabadna felmerülnie. A betegek jogairól és e jogok gyakorlásának módjáról szól.
Nem próbáljuk harmonizálni az egészségügyi rendszereket. A tagállamok továbbra is maguk irányítják és szabályozhatják egészségügyi rendszereiket, és maguk dönthetnek arról, milyen ellátást akarnak kínálni a polgáraiknak, és milyen mértékben.
Nem próbáljuk bátorítani az egészségturizmust sem. Nem az arcuk és testük átszabatására akarunk lehetőséget adni a polgároknak; ehelyett ahhoz szeretnénk jogot biztosítani, hogy amikor betegek, és erre szükségük van, megfelelő egészségügyi ellátáshoz jussanak.
Arra sem számítunk, hogy az európai polgárok nagy tömegei kelnének útra, hogy másik tagállamban kezeltessék magukat. Az elvégzett számítások és hatásvizsgálatok alapján csak a polgárok kis százaléka szeretne külföldre menni. Hogy miért? Mert a szükséges ellátást a családjukhoz közelebb szeretnék megkapni, anyanyelvükön akarnak beszélni, ismerős környezetben lenni.
Vannak azonban olyan esetek, amikor valamilyen különleges egészségügyi ellátásra van szükségük, amelyet saját hazájuk nem tud biztosítani. Ehhez adunk jogot a polgároknak - ez lesz a plusz joguk, hogy tájékozott döntést hozhatnak, és maguk dönthetik el, hová mennek orvosi kezelésre.
Még az Európai Bíróságtól is bátorítást kaptunk a jogalkotásra. Nem hagyhatjuk mindig a Bíróságra, hogy eseti alapon döntsön a betegek jogairól. Ez így nem igazságos. Az európai polgárok közül hányan tudják megfizetni az ügyvédet, hányan engedhetik meg maguknak, hogy bíróságra menjenek? Csak nagyon kevesen. Ezért kell minden beteg számára megoldást kínálnunk, megadni a megfelelő tájékoztatást, és hagyni, hogy maguk döntsenek saját igényeikről.
Itt az ideje, hogy mindnyájan együtt dolgozzunk - a Tanács, a Bizottság és a Parlament képviselői -, hogy a betegek számára a lehető legjobb megoldást találjuk meg.
(Taps)
Elnök
Köszönöm szépen, biztos asszony, úgy vélem, a Házban hallható taps is a Parlament elégedettségét tükrözi.
Az eljárási szabályzat 103. cikkének (2) bekezdése alapján hat állásfoglalásra irányuló indítványt kaptam e vita lezárásául.
Tájékoztatnám Önöket, hogy az EPP-ED képviselőcsoport most visszavonta állásfoglalásra irányuló indítványát.
A vitát lezárom.
A szavazásra pár percen belül sor kerül.
Írásbeli nyilatkozatok (142. cikk)
Lívia Járóka  
írásban. - Az egészségügyi ellátást a romáktól Európa-szerte módszeresen megtagadják vagy alig veszik figyelembe, annak ellenére, hogy az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés az európai polgárok alapvető joga. A határokon átnyúló egészségügyi ellátásról szóló megújult szociális menetrendnek foglalkoznia kell a romák által tapasztalt problémákkal, hogy a közösségükhöz közel nem jutnak hozzá az egészségügyi szolgáltatásokhoz. A romák többsége a városi központok peremén él, mérföldekre az egészségügyi létesítményektől. A szolgáltatásokból való kirekesztésük eredményeképpen a romák várható élettartama a becslések szerint 10 évvel alacsonyabb az országos átlagnál. Ugyancsak megoldásra vár a roma közösségekben előforduló betegségek megelőzése és az ezek elleni védőoltás, valamint a vészhelyzetek és a rendszeres egészségügyi ellenőrzések kérdése. A romák egészségügyi ellátáshoz való hozzáférését korlátozó másik tényező abból ered, hogy nincs személyazonossági igazolványuk, amely lehetővé tenné számukra a biztosítás vagy a szociális segély kérelmezését. A kommunista rendszerek bukásával a romák közül sokakat nem ismertek el, kifelejtettek vagy töröltek az országos állampolgársági nyilvántartásokból. Végezetül foglalkozni kell a roma nők egészségével is, mivel ők a roma közösségben a gondviselők. Ha a Bizottság segíteni akar az európaiaknak, hogy egészségügyi szolgáltatásokhoz jussanak az EU-n belül, gondoskodnia kell arról, hogy ez egyetemesen és egyenlően érvényesüljön.
Lasse Lehtinen  
írásban. - (FI) Egy jól működő Európában a betegnek joga kell, hogy legyen arra, hogy megfelelő ellátásért és kezelésért folyamodjon, függetlenül attól, hogy az hol érhető el. Ha az egyik országban várólista van a szívműtétre vagy csípőprotézisre, a másik országban hozzáférhetőnek kell lenni a kezelésnek, anélkül hogy el kellene veszni a jogszabályok protekcionista dzsungelében. Az akadályok megszüntetése a meglévő erőforrások jobb hasznosítását jelenti. A betegek és a szolgáltatások mozgását ellenző beszédek többsége az európaiság legrosszabb vonásaira apellál, az idegengyűlöletre és a bizalmatlanságra. A jól működő egészségügyi szolgáltatások - akár az állami, akár a magánszektorban - a jóléti társadalom, az európai jóléti társadalom részei.
James Nicholson  
írásban. - A határokon átnyúló egészségügyi ellátás a szociális csomag egyik fő eleme. Miután az EU megkönnyítette a szabad mozgást és a más országokban való letelepedést és munkavállalást, sürgősen tisztázni kellett a betegek hozzáférési jogát a más tagállamokban való egészségügyi ellátáshoz.
Az Európai Bíróság által e kérdésről hozott számos döntés ellenére a polgárok ez ügyben nincsenek teljesen tisztában a jogaikkal. Ráadásul nem elég tájékozottak a pontos jogosultságaikról, a kezelés megszervezésének elintézését vagy akár a visszatérítéseket illetően.
Észak-Írországban kísérleti projektek zajlottak a határ menti megyékben, azzal a céllal, hogy az emberek a helyileg legmegfelelőbb egészségügyi ellátásban részesülhessenek. Ezek a projektek nagyon sikeresnek bizonyultak, a kedvezményezetteik részéről pedig nagyon lelkes fogadtatásra találtak. E tekintetben külön méltatnám a British Medical Associationt (NI) és az Irish Medical Associationt az Észak-Írország és az Ír Köztársaság közötti, határokon átnyúló egészségügyi ellátás előmozdítására tett erőfeszítéseikért.
Miközben üdvözlöm a Bizottság által elvégzett munkát, nem tudom elnyomni magamban azt a gondolatot, hogy ennek már régen itt volt az ideje. Most, hogy ez a kérdés végre tisztázódott és kapott egy jogi keretet, őszintén remélem, hogy a tagállamok teljes mértékben együtt fognak működni.
Marianne Thyssen  
írásban. - (NL) Még mindig örülünk annak, hogy az Európai Parlament kizárta az egészségügyi szolgáltatásokat a szolgáltatásokról szóló általános irányelvből. Az egészségügyi ellátás végső soron egy sajátos ágazat, amely sajátos megközelítést kíván.
A javaslat alaptételének, a kialakult joggyakorlattal összhangban, azt kellett tekinteni, hogy az egészségügyi ellátás szervezése és finanszírozása a tagállamok felelőssége. Ez egyrészről azt jelenti, hogy a betegek mobilitását nem lehet abszolút joggá emelni, másrészről pedig azt, hogy nincs mentség a saját egészségügyi rendszerbe való beruházás elmaradására. Ebből az alaptételből szükségszerűen következik az is, hogy a tagállamoknak képesnek kell lenniük arra, hogy a betegeknek a tényleges költségeket számolják fel. Szükség van a szolidaritásra, de lehetőséget kell adni arra is, hogy megkülönböztetett bánásmódot alkalmazzanak azokkal a betegekkel szemben, akik saját hazájukban, a szociális biztonsági és adórendszerek révén fizettek járulékot, illetve a külföldi betegekkel szemben, akik az adott országban nem járulékfizetők.
Örvendetes az a tény, hogy elkészült az irányelv, de aki kicsit ismeri ezt az ágazatot, érezheti, hogy ezen még nagyon sokat kell dolgozni. Véleményem szerint a fő kritérium e téren továbbra is a társadalmilag felelős szolidaritáson alapuló egészségügyi ellátás minősége, hozzáférhetősége és pénzügyi fenntarthatósága.
Silvia-Adriana Ţicău  
írásban. - (RO) Véleményem szerint a színvonalas egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés a szociális Európa alapvető értékeinek egyike. Az EU-n belüli betegjogok és a tagállamok közötti, határokon átnyúló együttműködés e téren az új szociális csomag jelentős részét képezi. A betegeknek bármelyik tagállamban jó minőségű egészségügyi szolgáltatásokhoz kell hozzáférniük, és lehetőséget kell kapniuk a költségek visszatérítésére, annak az összegnek a mértékében, amelyet saját hazájukban kapnának. Ma még mindig nagy különbségek vannak az EU-belül mind az egészségügyi szolgáltatások minőségét, mind a visszatéríthető összegeket tekintve. Véleményem szerint az európai egészségügyi rendszer és az orvosi technológiák felmérésére sürgős szükség van. A színvonalas egészségügyi ellátás biztosításának előfeltétele, hogy minden kórház fel legyen szerelve a különféle betegségek diagnosztizálásához és kezeléséhez szükséges technológiával. Az orvosok és ápolók egyik tagállamból a másikba költöznek a jobb munkabérek reményében, illetve a jobb diagnosztikai és kezelési lehetőségek megléte miatt. Fontos, hogy a betegek jogairól szóló irányelvben az uniós prioritásokkal összhangban szerepeljen azoknak az egészségügyi szolgáltatásoknak a minimumlistája is, amelyeket az egészségbiztosítási költségvetésnek teljes egészében fedeznie kell.
