
Puhemies.
   Julistan Euroopan parlamentin torstaina 20. marraskuuta 2003 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi. 
Puhemies.
   Ilmoitan parlamentille, että parlamentin puhemies haluaa avata huomisen istunnon pitämällä puheen viime viikonloppuna Irakissa surmansa saaneiden espanjalaissotilaiden muistoksi.(1) 

Puhemies.
   Parlamenttiryhmien tekemiä muutosehdotuksia sisältävä oikaisu 3. ja 4. joulukuuta pidettävien istuntojen esityslistaan on jaettu. Onko huomautettavaa? 
Dell'Alba (NI ).
   – Arvoisa puhemies, eurooppalaisessa lehdistössä julkaistiin eilen Euroopan rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskuksen toimeksiannosta laadittu antisemitismiä koskeva raportti. Vielä eilen seurantakeskus ja komissio kielsivät tällaisen raportin olemassaolon. Kolme viikkoa sitten julkaistiin Eurobarometri-tutkimus, ja nyt erittäin huolestuttava antisemitismiä koskeva raportti, jonka olemassaolo salattiin. Pyydän teitä oikeuksienne nojalla vaatimaan komissiolta selitystä tällä istuntojaksolla tai varmistamaan, että asiasta käynnistetään keskustelu joulukuun seuraavalla istuntojaksolla. 
Puhemies.
   Asia käsitellään seuraavalla istuntojaksolla.
Torstaina 4. joulukuuta pidettävän istunnon esityslistaa ehdotetaan muutettavaksi siten, että äänestyksiin merkitään pyyntöä Giuseppe Garganin parlamentaarisen koskemattomuuden ja erioikeuksien puolustamiseksi koskeva McCormickin mietintö (A5-0421/2003), joka on hyväksytty työjärjestyksen 110 a artiklan mukaisesti. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, esityslistaan tehdyllä oikaisulla oli alun perin tarkoitus merkitä äänestyksiin Giuseppe Garganin parlamentaarista koskemattomuutta koskeva McCormickin mietintö, mutta pääsihteeristö sopi eilen, että parlamentille on tietenkin ensin annettava tilaisuus käsitellä sitä. Emme voi jälkeenpäin muuttaa esityslistaa, ellei myös parlamenttiryhmillä ole tilaisuutta keskustella asiasta. Pyydänkin siksi, ettei mietintöä lisätä esityslistalle jälkeenpäin, vaan ryhmille annetaan mahdollisuus keskustella aiheesta, ja uskon, että muut parlamentin jäsenet ovat samaa mieltä. 
MacCormick (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, olen hieman huolissani ehdotuksesta aikaistaa Giuseppe Garganin parlamentaarista koskemattomuutta koskevan mietintöni käsittelyä. Ryhmäni pääsihteeri totesi, että hän olisi toivonut tilaisuutta keskustella mietinnöstä muiden mietintöjen yhteydessä ennen istuntoa pidettävässä ryhmämme kokouksessa. Saimme sen käsityksen, että mietinnön käsittelyä aiotaan lykätä Strasbourgissa pidettävälle joulukuun istuntojaksolle, eikä meillä näin ollen ollut tilaisuutta keskustella siitä.
Kuulin myös mietinnön kohdassa 2 olevasta virheestä silloin, kun se hyväksyttiin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa, mutta en ole nähnyt siihen tehtyjä korjauksia. Mietinnön esittelijänä olisin halunnut nähdä korjaukset. Näillä perusteilla pyydän kunnioittavasti asian käsittelyn lykkäämistä Strasbourgin seuraavalle istuntojaksolle ja esitän asian johdosta pahoitteluni kollegalleni Garganille. 
Puhemies.
   Tämä on hyvin järkevä ehdotus. Mietinnöstä ei ole periaatteellisia erimielisyyksiä, ja olisi ikävää, jos päätyisimme kiistelemään siihen liittyvistä menettelytavoista. Ehdotan, että lykkäämme mietinnön käsittelyä joulukuussa pidettävälle Strasbourgin istuntojaksolle.
(1)
Tannock (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, pyydän neuvoanne kysyäkseni, miten voisin oikaista provosoivaa lehdistötiedotetta, jonka vuoksi toimistoni on vastaanottanut vihaista sähköpostia. Parlamentin jäsen Howitt väitti lehdistötiedotteessa, että olin syyttänyt Turkin pääministeriä aseellisten islamistiryhmien tukemisesta Turkissa viime viikolla tapahtuneiden hirvittävien pommi-iskujen jälkeen. Itse asiassa viittasin tiedotusvälineiden raportteihin, joiden mukaan Turkin hallituksen väitettiin aiemmin tukeneen salaisesti kurdien PKK-puoluetta vastaan taistelevia islamistiryhmiä, enkä maininnut nykyistä pääministeriä Erdogania.
Jäsen Howitt väitti myös, että suhtauduin piittaamattomasti Turkin siviiliuhrien ahdinkoon. Käyttämäni sana "hirvittävä" osoittaa tämän väitteen mitä ilmeisimmin paikkansapitämättömäksi. Olen pahoillani väärinkäsityksistä ja ilmaisen myötätuntoni uhreille heidän rodustaan tai uskontokunnastaan riippumatta.
Labour-puolueen Eurooppa-asioista vastaavana tiedottajana jäsen Howittin olisi pitänyt ymmärtää tämän asian arkaluontoisuus. Olisin kiitollinen, jos hän esittäisi asiaan oikaisun, sillä muuten oikeutettu keskustelu Turkin EU:hun liittymisen nopeuttamisesta tyrehtyy. 
Howitt (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että jäsen Tannock ilmaisi pahoittelunsa suuttumuksesta, jota hänen viime viikolla ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa esittämänsä huomiot aiheuttivat. Olen tietenkin myös pahoillani hänen saamastaan vihaisesta sähköpostista, kuten hän asian ilmaisi.
Jäsen Tannock ilmaisi huomautuksissaan erittäin selvästi, ettei hän pidä Turkkia terrori-iskujen uhrina, ja että uhrit olivat Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia ja juutalaisia, eivät turkkilaisia. Tannock ei tyytynyt ainoastaan arvostelemaan suoraan Turkin pääministeriä, vaan mielestäni hänen huomautuksiaan voidaan myös pitää loukkauksena muslimeja ja iskun turkkilaisia uhreja kohtaan heidän uskontokunnastaan riippumatta. Olen iloinen siitä, että lausuntoni on saanut hänet perumaan aiemmat huomautuksensa. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu neuvoston ja komission julkilausumista, jotka koskevat Eurooppa-neuvoston valmistelua (Bryssel, 12. ja 13. joulukuuta 2003) ja sosiaalista huippukokousta sekä hallitustenvälisen konferenssin edistymistä. 
Antonione,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää Euroopan parlamenttia siitä, että se antoi minulle tilaisuuden selvittää niitä pääkohtia, joista keskustellaan seuraavassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa Brysselissä 12. ja 13. joulukuuta. Tämä Italian puolivuotisen puheenjohtajakauden viimeinen huippukokous on poikkeuksellisen tärkeä tapahtuma meille, eikä ainoastaan siksi, että siellä käsitellään merkittäviä asioita vaan myös siksi, että siellä tehdyt päätökset määräävät unionin tulevan toiminnan useiden EU:n asialistalla olevien huomattavan tärkeiden kysymysten suhteen.
Kuten tiedätte, Eurooppa-neuvoston kokouksen on myös jätettävä riittävästi liikkumavaraa hallitustenvälisen konferenssin työlle, kun valtioiden tai hallitusten päämiehet ja ulkoministerit kokoontuvat päätösvaihetta varten. Asian tärkeydestä johtuen haluan aloittaa puheenvuoroni palauttamalla mieleen HVK:n saavuttaman edistyksen ja palata sen jälkeen tulevan Eurooppa-neuvoston kokouksen valmisteluihin.
Olen tyytyväinen voidessani vain muutamaa viikkoa ennen Italian puolivuotisen puheenjohtajakauden päättymistä kertoa Napolissa pidetyn ministerikokouksen jälkeen tapahtuneesta kehityksestä.
Ensinnäkin haluan todeta, että puheenjohtajavaltio Italian yleinen kanta on edelleen se, jonka Italian hallitus on parlamentissa ja HVK:n yhteydessä usein tuonut esiin. Tämän kannan mukainen laaja ehdotus on osoitus siitä, että aiomme kunnioittaa valmistelukunnan perustuslakia koskevia saavutuksia ehdottamalla valmistelukunnan laatimaan luonnokseen ainoastaan jäsenvaltioiden, Euroopan parlamentin ja komission huomautuksiin perustuvia selvennyksiä ja korjauksia. Uskoakseni voin huoletta todeta, että moniin puheenjohtajavaltion ehdotuksiin on suhtauduttu myönteisesti ja erittäin arvostavasti, minkä ansiosta olemme voineet lähentää jäsenvaltioiden kantoja toisiinsa ottaen asianmukaisesti huomioon valmistelukunnan luonnoksen kokonaistasapainon säilyttämisen. Useissa yksittäisissä kysymyksissä on edistytty huomattavasti, ja sen lisäksi on käynyt ilmi, että joitakin erityissäännöksiä koskevat jatkuvat erimielisyydet saadaan ratkaistuksi sitten, kun unionin tulevasta toimielinrakenteesta on päästy yhteisymmärrykseen. Suurimmat erimielisyydet koskevat nimenomaan tätä alaa ja ennen kaikkea neuvoston määräenemmistön laskutapaa sekä komission kokoonpanoa.
Ministerikokouksen tulosten perusteellinen analysointi osoittaa, että edistystä on saavutettu ehdotuspakettimme seuraavissa kohdissa: naisten ja miesten tasa-arvoa sekä vähemmistöihin kuuluvien henkilöiden suojelua koskevan viittauksen lisääminen unionin arvoja koskevaan säännökseen; Euroopan unionin oikeuden ensisijaisuuden vahvistaminen sekä Eurooppa-neuvoston antamien säädösten saattaminen oikeudelliseen valvontaan, mikäli Eurooppa-neuvosto määritellään perustuslaillisessa sopimuksessa unionin toimielimeksi. Lähentymistä on tapahtunut myös erittäin herkällä oikeus- ja sisäasioiden alalla, jossa tiettyjen jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmien erityispiirteet on otettava huomioon määräenemmistöpäätösten käyttöön ottamisen yhteydessä ja jossa on lisäksi pohdittava suojamekanismeja. Puheenjohtajavaltion lukuisista ehdotuksista, jotka koskevat perustuslakiluonnoksen III osassa esitettyjä erityistoimia, on keskusteltu perusteellisesti. Jäsenvaltioilla on edelleen monista seikoista näkemyseroja, jotka johtuvat hyvin tiedossa olevista kiistakysymyksistä. On kuitenkin melko varmaa, että näihin kysymyksiin liittyvä arvostelu loppuu, kun perustuslakia koskevissa neuvotteluissa päästään yksimielisyyteen tärkeimmistä aiheista.
Seuraavat kysymykset vaativat lisäkeskusteluja: erimielisyydet jatkuvat niiden valtioiden välillä, jotka eivät aio tehdä yksimielisestä päätöksenteosta luopumista koskevia myönnytyksiä esimerkiksi ulkopolitiikan, verotuksen ja sosiaaliturvan kaltaisilla aloilla ja niiden jäsenvaltioiden välillä, jotka katsovat määräenemmistöpäätösten käyttöönoton kyseisillä aloilla olevan keskeinen tekijä tulevan perustuslaillisen sopimuksen kannalta; jäsenvaltioilla on moninaisia ja usein eriäviä vaatimuksia talousarviota, monivuotista rahoituskehystä, unionin omia varoja ja taloushallintoa koskeviin säännöksiin tehtävistä muutoksista. Näissä kysymyksissä puheenjohtajavaltio pyrkii säilyttämään mahdollisimman pitkälle toimielinten välisen tasapainon ja valmistelukunnan ehdottamat äänestyssäännöt. Ajatusta perustuslaillisen sopimuksen III osan III osaston kevennetystä tarkastusmenettelystä vastustetaan edelleen, kun taas "siirtymäväylälausekkeesta" (passerelle clause) näytetään päässeen laajempaan yhteisymmärrykseen käyttämällä sanamuotoja, joissa myös kansalliset parlamentit ovat mukana. Puheenjohtajavaltio aikoo ehdottaa lisäkeskusteluja kaikista näistä aiheista HVK:n päätöskokousten aikana.
Ministerikokous edisti huomattavasti myös tulevaan perustuslailliseen sopimukseen sisältyvää Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan määritelmää. Keskinäisen avunannon lauseketta koskevasta I-40 artiklan 7 kohdasta on onnistuttu laatimaan uusi ehdotus ja III-213 artiklassa on esitetty rakenneyhteistyön kuvaus ja, mikä tärkeintä, tehty esitys pöytäkirjasta, johon sisältyvät tällaiseen yhteistyöhön osallistumista koskevat vaatimukset. Tätä tekstikokonaisuutta tarkastellaan uudelleen HVK:n ministerikokouksessa 8. joulukuuta. Ministerikokouksessa käyty näkemystenvaihto kuitenkin osoitti, että lähentymistä on tapahtunut yhä useammassa kysymyksessä tällä herkällä alalla.
Keskustelu unionin tulevasta toimielinrakenteesta on osoittanut, että tämä on edelleen neuvottelujen arkaluontoisin aihe. Ministerikokouksen avulla pystyttiin pääsemään yli joistakin erimielisyyksistä ja, mikä tärkeintä, edistämään rauhallisempaa ja rakentavampaa vuoropuhelua. Seuraavassa on lueteltu lyhyesti keskustelussa voimakkaimmin esiin nousseet seikat. Joidenkin jäsenvaltioiden vaatimus lisätä Euroopan parlamentissa toimivien jäsenvaltioiden edustajien vähimmäismäärää sai myönteisen vastaanoton sillä edellytyksellä, ettei edustajanpaikkojen kokonaismäärä kasva. Näkemykset neuvoston puheenjohtajiston kokoonpanosta lähentyivät valmistelukunnan suositusten mukaisesti, vaikka jotkut jäsenvaltiot suhtautuvatkin edelleen epäilevästi yhteiseen puheenjohtajuuteen ja valitsisivat mieluummin johtajan vaaleilla. Puheenjohtajavaltio Italia pidätti tässä asiassa itsellään oikeuden harkita muitakin muutoksia. Eräs ratkaisuvaihtoehto olisi, että kolme jäsenvaltiota hoitaisi puheenjohtajuutta 18 kuukauden ajan. Olisi suositeltavaa, että päätöksen näiden ratkaisujen täytäntöönpanomenettelyistä tekisi Eurooppa-neuvosto, eikä asiaa säänneltäisi erityisellä pöytäkirjalla. Reaktiot puheenjohtajavaltion EU:n ulkoministeriä koskevaan ehdotukseen ovat osoittaneet, että olemme valinneet ainoan toteutettavissa olevan järjestelmän. Ehdotuksen tavoitteena on selkeyttää useita "double hatting" -periaatteen (yksi henkilö toimii kahdessa tehtävässä) toimintaan liittyviä erityisnäkökohtia ottaen samalla asianmukaisesti huomioon valmistelukunnan perustuslakiluonnoksen periaatteet. Puheenjohtajavaltio pyrkii ehdotuksellaan nimenomaan kumoamaan sekä niiden tahojen esittämän arvostelun, jotka pelkäävät, että tästä uudesta toimielinten edustajasta tulisi neuvoston "Troijan hevonen", jonka avulla se toimisi komissiossa heikentäen komission vaikutusmahdollisuuksia ulkopolitiikassa, että niiden jäsenvaltioiden arvostelun, jotka haluaisivat vapauttaa ulkoministerin komission kollegiaalisen päätöksenteon periaatteesta korostamalla ministerin asemaa neuvoston edustajana. Ehdottamamme keskitie vaikuttaa olevan lopulta ainoa keino kompromissin saavuttamiseksi, vaikka ratkaistavaksi jääkin edelleen kaksi merkittävää kysymystä: jotkut jäsenvaltiot vastustavat edelleen yleisten asioiden neuvoston ja ulkosuhteiden neuvoston puheenjohtajuuden antamista ulkoministerille, ja toiset jäsenvaltiot vaativat, ettei uudesta toimielinten edustajasta saa käyttää nimitystä "ministeri", vaan vaatimattomampaa nimitystä "edustaja". Tässä poiketaan selkeästi – eikä ainoastaan symbolisesti – valmistelukunnan perustuslakiluonnoksen säännöksistä. Komission kokoonpanoa vuoden 2009 jälkeen koskevassa pitkällisessä keskustelussa esitettiin uudistettu ehdotus jo tuntemistamme kannanotoista ja perusteista. Neuvottelujen aikana tarvitaan sovittelua niiden näkemysten välillä, joissa puolletaan kevennettyä, joustavaa ja tehokasta komissiota, jonka toimintaa eivät estä hallitustenväliset vaikeudet, sekä niiden näkemysten välillä, joiden mukaan komissio edustaa kaikkia kulttuureja ja kansallisia näkökantoja ja jokaisella jäsenvaltiolla on siinä yksi äänivaltainen edustaja. Käsiteltäväksi jätettyjä ehdotuksia on tarkasteltava kauaskantoisesti ottaen huomioon sellaisen unionin institutionaaliset tarpeet, joka 10–15 vuoden kuluttua on todennäköisesti vieläkin laajempi ja jolla on näin ollen oltava riittävät ja kansalaisten kannalta helppotajuiset päätöksentekomahdollisuudet. Keskustelu neuvostossa tehtävien määräenemmistöpäätösten laskentaperusteista on osoittanut, että näkemykset tällä alalla jakautuvat yhä selkeämmin: jotkut valtiot puolustavat kiihkeästi Nizzan järjestelmää, toiset taas pitävät siirtymistä kaksoisenemmistöön perustuvaan päätöksentekoon välttämättömänä. Muutamat jälkimmäiseen ryhmään kuuluvista valtioista haluaisivat päätösten perustuvan täysin tasasuhtaiseen kaksoisenemmistöön, johon tarvitaan 50 tai 60 prosenttia sekä jäsenvaltioista että unionin väestöstä. Koska näkemykset eroavat toisistaan edelleen suuresti, tarvitaan selkeää ajattelua ja kaukonäköisyyttä. Tämän vuoksi ja toistaakseni sen, mitä aiemmin totesin, korostaisin, että eri ehdotuksia on tarkasteltava pitkällä aikavälillä vuoden 2009 jälkeistä aikaa silmällä pitäen.
HVK:n ministerikokouksessa 8. joulukuuta 2003 ja kahdenvälisissä kokouksissa, joita puheenjohtajavaltio vauhdittaa tulevina viikkoina, on siis keskityttävä ennen kaikkea toimielimiä koskeviin kysymyksiin. Näin halutaan valmistella parhaalla mahdollisella tavalla valtioiden ja hallitusten päämiesten päätöskonferenssia, jonka on määrä käynnistyä 12. joulukuuta 2003.
Perustuslakia koskevien neuvottelujen onnistuminen tai epäonnistuminen määrää tulevina vuosina todennäköisesti sekä yhdentymisprosessin kulun että Euroopan kyvyn toimia maailmanlaajuisesti johtavassa asemassa tärkeiden poliittisten ja taloudellisten haasteiden yhteydessä. Tästä syystä ja ratkaistavana olevien merkittävien kysymysten vuoksi kaikkien niiden osapuolten, joiden halutaan osallistuvan 21. vuosisadan unionin perustamiseen, on asennoiduttava perustuslakia koskeviin neuvotteluihin erittäin joustavasti. Ottaen asianmukaisesti huomioon kaikkien jäsenvaltioiden yhdenvertaisuus – kuten Napolin ministerikokouksessakin oikeutetusti tehtiin – on välttämätöntä jättää taakse kaikenlainen yksilökeskeisyys ja lakata toimimasta "reilun vaihtokaupan" periaatteella, jonka mukaan jokaisen myönnytyksen vastineeksi on saatava jotakin samanarvoista. Tällainen toimintamalli on vastoin Euroopan yhdentymisen käsitettä, ja järjestelmällisesti noudatettuna se vaarantaisi unionin perusperiaatteet. Vaikka oikeudenmukaisuus onkin jokaisen perustuslaillisen sopimuksen perusedellytys, kukaan ei voi pysäyttää yhdentymisprosessin nykyistä kehitystä. Sen, joka haluaa niin tehdä, on vastattava teoistaan unionin osapuolten, sen kansalaisten ja yhdentymisprosessin historian edessä. Poliittiset järjestelmät kehittyvät vuoropuhelun ja ihmisten toiminnan kautta, ja nuo samat ihmiset kantavat täyden vastuun sanoistaan ja teoistaan. Vastedes meidän on ymmärrettävä, että uuden perustuslain antaminen merkitsee "yhteistä menestystä tai unionin epäonnistumista". Kansalliset edut ja unionin edut eivät enää eroa toisistaan oleellisesti.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, käyn nyt lyhyesti läpi ne kysymykset, joita Eurooppa-neuvosto käsittelee.
Eurooppa-neuvoston kokoukseen huipentuu taloudellisia kysymyksiä ja erityisesti kestävän talouskasvun vauhdittamista koskeva pitkä työrupeama, joka alkoi Thessalonikin Eurooppa-neuvostosta ja jota valtioiden ja hallitusten päämiehet jatkoivat lokakuussa pidetyssä edellisessä huippukokouksessa. Joulukuussa kokoontuvan Eurooppa-neuvoston odotetaan nimenomaan hyväksyvän lopullisesti kasvualoitteen, jolle 25. marraskuuta pidetty Ecofin-neuvoston kokous jo antoi tukensa, tekemällä alakohtaisia päätöksiä, joiden avulla voidaan tuntuvasti parantaa Euroopan talousjärjestelmän kilpailukykyä ja kehittää unionin kasvupotentiaalia täyteen mittaan lisäämällä fyysiseen pääomaan tehtäviä investointeja ja inhimillisen pääoman kehittämistä. Tässä yhteydessä tärkein tavoite on kehittää – muun muassa yksilöimällä joukko hankkeita, joita voidaan ryhtyä toteuttamaan lyhyellä 2–3 vuoden aikavälillä – poliittinen kimmoke, jonka avulla on mahdollista vauhdittaa tuntuvasti infrastruktuurin perustamista ja korkean tason tutkimushankkeiden käynnistämistä, jotta sekä Euroopan investointipankin että yksityisen sektorin olisi helpompi sijoittaa näihin hankkeisiin elintärkeitä resursseja.
Erilaisesta ja yleisemmästä näkökulmasta, mutta kuitenkin sisämarkkinoiden yhtenäisyyden lujittamisen ja kasvun edistämisen yhteydessä, puheenjohtajavaltio Italia ylläpitää suuria toiveita siitä, että Eurooppa-neuvosto hyväksyy poliittisen yhteisymmärryksen, jonka liikenneneuvosto saavutti Euroopan laajuisten verkkojen uudelleentarkastelua koskevasta komission ehdotuksesta – joka, kuten muistatte, muodostaa perustan laajentuneen Euroopan infrastruktuuriverkon täydentämistä koskeville aloitteille – varsinkin kun otetaan huomioon äskettäiset päätökset, joilla EU:n tukea rajat ylittäviä osuuksia koskeville hankkeille nostetaan 10 prosentista 20 prosenttiin.
Siirryn käsittelemään Lissabonin strategiaa koskevia kysymyksiä painottaen erityisesti rakenneuudistusta koskevia seikkoja, joihin ensi kevään Eurooppa-neuvoston on paneuduttava määrätietoisesti. Huomauttaisin, että unionin jäsenvaltioille, jotka ovat keskeytymättä toimineet tällä alalla, tarjoutuu nyt merkittävä tilaisuus avoimeen vuoropuheluun sosiaaliasioiden neuvoston ylimääräisessä kolmikantakokouksessa, jossa Euroopan unionilla on varteenotettava mahdollisuus uudistaa lupauksensa Euroopan työllisyysstrategian täytäntöönpanosta. Sosiaalialan huippukokouksessa on tilaisuus aloittaa Wim Kokin johtaman työllisyyttä käsittelevän työryhmän saavuttamien tulosten alustava tarkastelu sekä keskustella kasvualoitteesta ja erityisesti sen vaikutuksista työllisyyteen. Tältä pohjalta sosiaalialan huippukokouksen osanottajat voivat keskustella syvällisemmin Kokin työryhmän korostamista työllisyyden kasvun ja tuottavuuden lisäämisen välisistä yhteyksistä arvioimalla – varsinkin työllisyyden kannalta – niiden toimien vaikutusta, joiden tavoitteena on parantaa talousjärjestelmän kilpailukykyä lisäämällä inhimillistä pääomaa sekä Euroopan talous- ja yhteiskuntajärjestelmien joustavuutta. Tämän huippukokouksen tulokset, joista puheenjohtaja Berlusconi antaa selvityksen Eurooppa-neuvostolle, antavat tietenkin oman lisänsä myös neuvostossa käytävälle keskustelulle.
Eurooppa-neuvoston kokous on myös hyvä tilaisuus arvioida tilannetta muutamien tärkeiden kysymysten kannalta, jotka liittyvät yhteisen vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen muodostamiseen. Tässä yhteydessä on kiinnitettävä erityistä huomiota maahanmuuttoa koskeviin eurooppalaisiin strategioihin niiden suositusten valossa, joita annettiin kesäkuussa Thessalonikissa ja lokakuussa Brysselissä pidetyissä Eurooppa-neuvoston kokouksissa.
Valtioiden ja hallitusten päämiesten on ennen kaikkea otettava huomioon yhteisymmärrys, johon oikeus- ja sisäasioiden neuvostossa päästiin 27. ja 28. marraskuuta Euroopan rajavalvontavirastoon liittyvistä tärkeimmistä näkökohdista, erityisesti meritse tapahtuvaa maahanmuuttoa koskeva toimenpideohjelma sekä biometristen tunnisteiden lisääminen viisumeihin ja oleskelulupiin. Näitä aloitteita tarkasteltiin jo lokakuun Eurooppa-neuvoston kokouksessa, ja ne pannaan nyt pikaisesti täytäntöön ja viimeistellään joissakin tapauksissa antamalla virallisesti asiaa koskevat säännökset. Tässä yhteydessä haluan erityisesti korostaa, että myös Euroopan parlamentin on ilmoitettava kantansa virastoa ja biometrisiä tunnisteita koskevista säädöksistä.
Pelkään, että turvapaikka-asioita koskevat uutiset eivät ole yhtä hyviä. Huolimatta puheenjohtajavaltio Italian määrätietoisista ponnisteluista, joiden ansiosta näissä vaikeissa neuvotteluissa edistyttiin huomattavasti, emme ole vieläkään päässeet yhteisymmärrykseen turvapaikkamenettelyihin liittyviä vähimmäisvaatimuksia koskevasta direktiivistä emmekä selvittäneet lukkiutunutta tilannetta, joka syntyi jo Kreikan puheenjohtajakauden lopulla toisesta pakolaisasemaa ja toissijaista suojelua koskevasta direktiivistä. Eurooppa-neuvosto voi ainoastaan korostaa tämän asian poliittista merkitystä ja kehottaa neuvostoa pääsemään yhteisymmärrykseen viimeistään 1. toukokuuta 2004 mennessä, joka on Amsterdamin sopimuksen voimaantulon viisivuotispäivä.
Unionin maahanmuuttopolitiikan yhteydessä Eurooppa-neuvosto keskustelee epäilemättä laillisten maahanmuuttajien vastaanottoa ja integrointia koskevista keskeisistä kysymyksistä sekä varsinkin keskinäiseen luottamukseen perustuvan vuoropuhelun edistämisen merkityksestä osana sosiaalista yhteenkuuluvuutta. Puheenjohtajavaltio Italia järjesti jälkimmäistä aihetta käsittelevän sisäasiainministereiden konferenssin 30. ja 31. lokakuuta 2003. Maahanmuuttopolitiikka ei voi kuitenkaan olla tehokasta ilman aitoa ja määrätietoista yhteistyötä muuttovirtojen alkuperä- ja kauttakulkumaina toimivien kolmansien maiden kanssa, ja tätä yhteistyötä on kehitettävä rakentavan kumppanuuden hengessä. Tässä yhteydessä on mielestäni syytä mainita parlamentin, neuvoston ja komission tekemä myönteinen toimielinten välinen sopimus, joka virallistettaneen lähipäivinä. Sopimus koskee turvapaikka-asioihin liittyvän rahoitustukiohjelman ja teknisen tuen ohjelman laatimista kolmansille maille sekä Thessalonikin Eurooppa-neuvoston pyynnöstä sellaisen mekanismin käyttöönottoa, jolla seurataan ja arvioidaan kyseisten maiden toimia laittoman maahanmuuton torjumisessa.
Eurooppa-neuvosto ilmaisee tyytyväisyytensä myös rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön alalla saavutetusta yhteisymmärryksestä, johon päästiin puheenjohtajavaltio Italian huumausainekaupan torjuntaa koskevan puitepäätöksen yhteydessä tekemän määrätietoisen välitystyön ansiosta. Huumausainekaupan torjunta on Euroopan kansalaisten erityinen huolenaihe.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tuleva Eurooppa-neuvoston kokous Brysselissä järjestetään ainoastaan muutamaa kuukautta ennen liittymissopimuksen voimaantuloa. Valtioiden ja hallitusten päämiesten on annettava tärkeitä suuntaviivoja laajentumisprosessin loppuun saattamiseksi eritoten komission 5. marraskuuta 2003 esittämien kertomusten perusteella. Kuten tiedätte, 17. marraskuuta 2003 neuvosto esitti kantansa unioniin liittyvien valtioiden valmiustasoa koskevista komission seurantakertomuksista. Erityisesti ulkoministerit ilmaisivat tyytyväisyytensä siihen, että kyseiset valtiot ovat lähentäneet lainsäädäntöään huomattavasti yhteisön säännöstön eri aloihin nähden, ja siksi odotammekin valtioiden ja hallitusten päämiesten tukevan näitä myönteisiä kannanottoja. Vuonna 2004 tapahtuvaa laajentumista voidaankin yhä suuremmassa määrin pitää täydellisenä menestyksenä, ja se osoittaa valtioiden ja hallitusten viime joulukuussa Kööpenhaminassa tekemät päätökset oikeiksi. Kuten unioniin liittyviltä valtioilta vaadittavan valtavan työmäärän perusteella oli odotettavissakin, valmisteluprosessi on joillakin yhteisön säännöstön aloilla vielä kesken, ja tältä osin tulevia kumppaneitamme on kehotettava toteuttamaan tarvittavat toimet.
Komission hiljattain laatimasta strategia-asiakirjasta käy selkeästi ilmi, että Bulgaria ja Romania ovat edistyneet huomattavasti jäsenyysvalmisteluissaan. Ne ovat nyt valmiita toteuttamaan ratkaisevat liittymistä edeltävät toimet. Eurooppa-neuvoston onkin otettava vastuu näiden toimien helpottamisesta laatimalla riittävän yksityiskohtainen suunnitelma kyseisten valtioiden noudatettavaksi. Tämä koskee myös suunnitelman aikataulua, erityisesti liittymisneuvottelujen päättämisen määräaikaa, perustamissopimuksen allekirjoittamista ja lopulta unioniin liittymistä. Näiden toimien toteuttaminen riippuu tietenkin ennen kaikkea Bulgarian ja Romanian hallituksista. Puheenjohtajavaltion mielestä valtioiden ja hallitusten päämiesten on kuitenkin nimenomaan näiden toimien helpottamiseksi tarpeen antaa selkeät suuntaviivat toiminnan seuraavia etappeja varten ja vahvistaa niiden määräajat: neuvottelujen päättäminen vuonna 2004, liittymissopimusten allekirjoittaminen vuonna 2005 ja liittyminen Euroopan unioniin vuonna 2007. Eurooppa-neuvoston on myös annettava Bulgarian ja Romanian liittymistä koskevan rahoituskehyksen laatimisaikataulua koskevia ohjeita, ja sen tulisikin viipymättä osoittaa samanlaista valmiutta kuin komissio, joka haluaisi esitellä kehyksen tammikuun 2004 aikana unioniin liittyviä valtioita koskevien määrärahojen jakoperusteiden mukaisesti.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, mielestäni meidän täällä parlamentissa olisi suhtauduttava myönteisesti niihin merkittäviin toimiin, joita Turkki on toteuttanut institutionaalisten uudistusten alalla ja siihen, että se on entistä paremmin pystynyt noudattamaan Kööpenhaminan poliittisia kriteereitä. Tälle myönteiselle kehitykselle onkin annettava täysi tunnustus Eurooppa-neuvoston päätelmissä. Meidän on pystyttävä tekemään Turkille ehdotuksia ja rohkaistava sitä jatkamaan samansuuntaisia toimia, emmekä myöskään saa lakata korostamasta niitä aloja, joilla Turkin hallituksen on toteutettava erityisen määrätietoisia toimia. Keskipitkällä aikavälillä tavoitteemme on edelleen varmistaa, että Turkki on riittävän hyvin valmistautunut siihen päätökseen, jonka Eurooppa-neuvosto tekee vuoden kuluessa.
Kyproksen osalta puheenjohtajavaltio katsoo, että valtioiden ja hallitusten päämiesten on vedottava osapuoliin toistamiseen, jotta ne saisivat aikaan yhteisen ratkaisun liittymisajankohtaan mennessä ja korostettava samalla, että Kyproksen kysymyksen ratkaiseminen edistäisi huomattavasti Turkin pyrkimyksiä liittyä Euroopan unioniin. 
Eurooppa-neuvosto kiinnittää totuttuun tapaan asianmukaista huomiota unionin ulkosuhteisiin ja tärkeimpiin kansainvälisiin kysymyksiin. En käsittele tätä aihetta enempää, koska odotamme viimeisimpiä uutisia paikan päältä varsinkin kriisialueilta. Mielestäni emme myöskään voi jättää käsittelemättä sellaisia kysymyksiä kuin Lähi-idän rauhanprosessi, Irakin tilanne ja Iranin kanssa käytävän ratkaisevan vuoropuhelun edistyminen.
Eurooppa-neuvosto päättää niin ikään keskustelun viime kesäkuussa käynnistetystä Euroopan turvallisuusstrategiasta hyväksyessään erinomaisen asiakirjan, jossa tuodaan esiin unionin turvallisuusongelmat ja niiden ratkaiseminen. Asiakirjan tavoitteena on ohjeistaa hallituksia tekemään konkreettisia päätöksiä ja tiedottaa yleisölle paremmin laajemmasta turvallisuusyhteistyöstä, joka on nyt välttämätöntä koko Euroopan unionissa, sekä lisätä sen julkista kannatusta.
Valtioiden ja hallitusten päämiehiä kehotetaan myös tarkastelemaan Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikan (ETPP) kehittämistä koskevaa kertomusta seuraavalle puheenjohtajavaltiolle annettavaa selkeää toimeksiantoa silmällä pitäen. Meidän on jatkossakin sitouduttava ennen kaikkea kapasiteetin lisäämiseen. Tästä syystä Eurooppa-neuvosto suhtautuu erittäin myönteisesti päätökseen perustaa eurooppalainen virasto, jonka nimenomaisena tehtävänä on edistää uuden sotilaallisen kapasiteetin kehittämistä ja hankkimista.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, lopuksi haluan mainita, että tulevassa Eurooppa-neuvoston kokouksessa on hyväksyttävä myös monivuotinen strategiaohjelma, johon neuvoston työ perustuu seuraavien kolmen vuoden ajan.
Puhemies.
   Olen iloinen saadessani toivottaa tervetulleeksi viralliselle lehterille Etelä-Korean entisen pääministerin Duck-Woo Namin sekä entisen varapääministerin Seung-Yun Leen. He osallistuvat Euroopan parlamentin Koillis-Aasiaa käsittelevän foorumin kokoukseen, joka pidetään 4. ja 5. joulukuuta 2003. Parlamentti toivottaa teidät tervetulleiksi.
Prodi,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Antonione, hyvät parlamentin jäsenet, Brysselissä pidetään tämän erittäin tapahtumarikkaan vuoden viimeinen Eurooppa-neuvoston kokous. Itse asiassa lähes jokainen viikko tuo mukanaan uusia tapahtumia ja tulevaisuuteemme merkittävästi vaikuttavia päätöksiä. Viime viikkokaan ei ollut poikkeus.
Ennen kuin siirryn perustuslaista käytävään keskusteluun, haluan käsitellä lyhyesti toista Euroopan unionin kannalta ajankohtaista kysymystä. Kuten puheenjohtaja Antonione totesi, tulevaa Eurooppa-neuvoston kokousta edeltää ylimääräinen sosiaalialan kolmikantahuippukokous, johon osallistuvat troikan valtionpäämiehet sekä työmarkkinaosapuolten ja komission edustajat. On elintärkeää ottaa työmarkkinaosapuolet mukaan perustuslain laatimisprosessiin tässä vaiheessa, ja niiden näkökantojen kuunteleminen on oleellista. Ammattijärjestöjen ja työnantajien osallistuminen on paras tae minkä tahansa työllisyyttä edistävän aloitteen onnistumiselle.
Kokouksessa käsitellään kahta Lissabonin strategian ydinkysymystä: Euroopan kasvualoitetta ja Euroopan työllisyysstrategiaa. Ratkaiseva vaihe on Wim Kokin johtaman työllisyyttä käsittelevän työryhmän raportin esittely. Siinä määritellään, miten voimme vastata taloudessa ja työmarkkinoilla tapahtuviin suurimpiin muutoksiin. Sen tärkeimpiä huomioita ovat muun muassa seuraavat: yrityksiltä ja työntekijöiltä edellytetään entistä suurempaa sopeutuvuutta, investointeja inhimilliseen pääomaan on lisättävä ja yhteiskunta tarvitsee uutta dynamiikkaa uudistusten jatkamiseksi ja niiden täytäntöönpanon nopeuttamiseksi. Komissio ottaa työryhmän raportin ja suositukset huomioon laatiessaan yhteistä työllisyysraporttia, jonka se esittelee ensi kevään neuvoston kokouksessa.
Arvoisa puhemies, siirryn nyt puheeni keskeiseen aiheeseen, hallitustenväliseen konferenssiin, joka on päätösvaiheessaan ja johon puheenjohtaja Antonione jo loi erittäin tasapainoisen ja kiitettävän katsauksen. Brysselissä 12. ja 13. joulukuuta pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa on paljon pelissä. Tehdyissä päätöksissä näemme, mitä tuloksia on saavutettu uudella valmistelukuntamallilla, jota Euroopan parlamentti ja komissio ehdottivat ja jonka valtioiden ja hallitusten päämiehet hyväksyivät Laekenin Eurooppa-neuvoston kokouksessa joulukuussa 2001. Palaaminen hallitustenväliseen kaupankäyntiin, jota todistimme omin silmin Nizzan huippukokouksen pikkutunneilla, olisi poliittinen tappio Euroopan unionille. Yleinen mielipide ei enää hyväksyisi sitä. Hallitustenvälisen konferenssin tärkein tehtävä on nyt ratkaista, miten laajentunut unioni voi saavuttaa tavoitteensa ja lisätä päätöksentekokykyään.
Euroopan unionilla on edessään kolme suurta haastetta. Ensinnäkin sen on toteutettava päättäväisiä toimia ja tehostettava Euroopan laajuista koordinointia, joka on suunnattu taloudelliseen kasvuun, työllisyyden lisäämiseen ja sosiaaliturvaan. Unionin on myös tehtävä yhteistyötä vastatakseen turvallisuuteen, vapauteen ja oikeuteen liittyviin kansainvälisiin haasteisiin. Kolmanneksi sen on yhdistettävä voimansa kantaakseen maailmanlaajuisen vastuunsa ja edistääkseen arvojaan ja intressejään.
Perustuslakiluonnoksen 3 artiklassa ilmaistaan juhlallisesti näiden periaatteiden mukaiset unionin tavoitteet. Valmistelukunta ei tietenkään laatinut täydellistä perustuslakia näiden tehtävien hoitamiseksi. Lopputulos on joka tapauksessa Laekenin julistuksen ehdotusten mukainen ja ehkä jopa odotettua parempi. Hallitustenvälinen konferenssi on selvästikin tähän saakka keskittynyt enemmän jäsenvaltioiden välisten sisäisten erimielisyyksien ratkaisemiseen kuin Euroopan tarpeiden ja ongelmien selvittämiseen soveltuvien välineiden kehittämiseen.
On tietenkin pettymys, ettei millään tavoin onnistuttu edistämään sellaista menettelyä, joka olisi mahdollistanut unionin toimintalinjoja käsittelevän perustuslain osan tarkistamisen. Komissio tukee kaikkia puheenjohtajavaltion pyrkimyksiä tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Kun otetaan huomioon edessämme olevat uudet haasteet, perustuslaki ei voi eikä saa vaikeuttaa tulevaa toimintaa. Tähän mennessä ainoa valmistelukunnan työhön perustuva aikaansaannos on puolustuksen alan rakenneyhteistyön määritelmä. Kaikissa muissa kysymyksissä on edelleen vaarana se, että hallitustenvälinen konferenssi saattaa palata takaisin hallitustenväliseen menettelyyn. Tämä koskee myös Euroopan laajuista rikosoikeudellista yhteistyötä nimenomaan tällaisena aikana, jolloin kaikki päättäjät ovat tietoisia kansainvälisen rikollisuuden ja terrorismin uhkasta.
Kuten puheenjohtaja Antonione teki selväksi, jotkut haluavat myös heikentää ulkoministerin uskottavuutta, vaikka puhuvatkin tekopyhästi Euroopan vahvistamisesta ja sen johtavasta asemasta kansainvälisissä tehtävissä. Jotkut ministerit ovat edelleen sitä mieltä, että hallitustenvälisyyden lisääminen tehostaisi talouspolitiikan yhteensovittamista, vaikka todellisuudessa Euroopan olisi kyettävä tehokkaammin hyödyntämään taloushallintoa kasvustrategian edistämisessä.
Jotkut valtiot haluaisivat jopa ottaa uudelleen käyttöön veto-oikeuden sellaisilla aloilla, joilla valmistelukunta on jo kumonnut sen, esimerkiksi kauppapolitiikassa. Siksi onkin selkeästi vain kaksi vaihtoehtoa: jakautunut Eurooppa, joka on maailmanpolitiikassa ainoastaan sivustakatsoja, tai yhtenäinen Eurooppa, joka edistää rauhaa, kasvua ja kestävää kehitystä.
Kun Eurooppa joutuu valitsemaan näiden kahden vastakkaisen vaihtoehdon välillä, se saattaa olla vaarassa joutua syrjäytetyksi kansainvälisissä kysymyksissä, koska vaikutusvaltaisia toimijoita on paljon. Nykyisessä muodossaan perustuslakiluonnos antaa yhdentyneelle Euroopalle keinot tehokkaampaan toimintaan, ei enempää eikä vähempää. Se ei tarjoa poliittista hanketta tulevaisuutta varten. Kansallisten johtajien keskeinen kysymys hallitustenvälisen konferenssin huippukokouksessa ei olekaan se, pitäisikö heidän sitoutua kunnianhimoiseen eurooppalaiseen poliittiseen hankkeeseen. Keskeinen kysymys on, kykenevätkö he tulevaisuudessa ottamaan yhdessä käyttöön ne välineet, joita tarvitaan kaikissa eurooppalaisissa hankkeissa.
Valmistelukunta säilytti Euroopan unionin toimielinten välisen valtatasapainon ja paransi sitä. Vahva komissio on välttämätön unionin sääntöjen puolueettoman täytäntöönpanon kannalta, ja niinpä komission valtuuksia keskeisillä aloilla, kuten valtiontukien valvonnassa, ei pitäisikään heikentää viime hetkillä. Tavoitteemme muodostaa todellinen valtioiden ja kansojen unioni käy ilmi neuvoston päätöksentekoa varten ehdotetusta kaksoisenemmistöjärjestelmästä. Demokraattista legitiimiyttä on lujitettu vahvistamalla Euroopan parlamentin asemaa lainsäädäntöön, politiikkaan ja talousarvioon liittyvissä asioissa, ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen asemaa oikeusvaltion periaatteiden ylläpitämisessä on vahvistettu joiltakin osin. Hyvät parlamentin jäsenet, yksi asia on varma: komissio vastustaa aina hallitustenvälisen konferenssin päättymiseen saakka kaikkia yrityksiä heikentää Euroopan parlamentin toimivaltaa varsinkin talousarvioasioissa.
Miten Euroopan parlamentin ja komission voidaan odottaa selittävän kansalaisille tai edistävän perustuslakia, jonka parlamentti olisi hylännyt? Tälle ei löydy minkäänlaisia perusteita.
Omalta osaltaan komissio on tyytyväinen siihen, että puheenjohtajavaltio myönsi äänivaltaisten ja äänioikeutta vailla olevien komission jäsenten erottamisen toisistaan liian monimutkaiseksi ja toimimattomaksi ratkaisuksi. Yksinkertainen ratkaisu, jonka avulla voidaan säilyttää kaikkien komission jäsenten tasavertaisuus, on muodostaa komissio, jossa jokaisella jäsenvaltiolla on oma edustaja, jonka päätöksentekojärjestelmä on hajautetumpi ja jossa täydellinen kollegiaalinen vastuu varmistetaan keskinäisellä valvontajärjestelmällä. Tämän ratkaisun komissio haluaa sisällyttää perustuslakiin.
Valmistelukunnan ehdottama kaksinkertaiseen enemmistöön perustuva päätöksentekojärjestelmä, jossa enemmistöön tarvitaan 50 prosenttia jäsenvaltioista, jotka edustavat 60 prosenttia väestöstä, on yksinkertainen ja oikeudenmukainen. Mahdollisilla muutoksilla pitäisi pyrkiä helpottamaan komission päätöksentekoprosessia. Komissio pitää tietenkin edelleen parhaana järjestelmää, jossa enemmistöön tarvitaan 50 prosenttia jäsenvaltioista, jotka edustavat vähintään 50 prosenttia väestöstä. Hallitustenvälisen konferenssin ei pitäisi missään tapauksessa päätyä sellaiseen äänestyskäytäntöön, joka vaikeuttaisi neuvoston päätöksentekoa entisestään Nizzan järjestelmästä.
Perustuslaki ei yksinkertaisesti saa olla "huonompi kuin Nizzan malli". Brysselissä on myös kaikin keinoin vältettävä sellaisia viime hetken vaihtokauppoja, jotka ainoastaan heikentäisivät perustuslain uskottavuutta, ennen kuin meillä on edes ollut tilaisuutta esitellä sitä. Muistakaa, että ensimmäinen kansanäänestys perustuslaista järjestetään vain kuusi kuukautta hallitustenvälisen konferenssin päättymisen jälkeen.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ennen kuin päätän puheenvuoroni – ja aloittamatta keskustelua, joka käydään parlamentissa myöhemmässä vaiheessa – haluaisin esittää lyhyesti muutamia huomioita viime viikolla pidetystä Ecofin-neuvoston kokouksesta.
Arvioni perustuu sekä päätöksen sisältöön että päätöksentekomenettelyyn. Sisällöstä puheen ollen neuvosto pääsi kattavaan yhteisymmärrykseen alijäämän pienentämistä koskevista suunnitelmista, jotka ovat lisäksi kahden asianosaisen valtion esittämien ehdotusten mukaisia. Näin ollen neuvosto hyväksyi Saksan ja Ranskan lupaukset vuoden 2005 talousarvion tasapainottamisesta. Menettelylliseltä näkökannalta asialla on kuitenkin vakavampia seurauksia, sillä neuvosto on valinnut täysin hallitustenvälisen menettelytavan sen sijaan, että olisi noudattanut toimielinten vahvistamaa menettelyä. Minun on toistettava tässä se, mitä olen pohjimmiltani kritisoinut: emme saisi aina mennä yli sieltä, mistä aita on matalin, kun vakaus- ja kasvusopimuksen sekä perustamissopimuksen yhteisesti sovitut määräykset tuntuvat vaativilta tai hankalilta. Perustamissopimuksen sekä kasvu- ja vakaussopimuksen käyttökelpoisuus ja arvo riippuvat niiden sääntöjen varmuudesta, joista meidän kaikkien – komission, parlamentin, neuvoston ja jäsenvaltioiden – on pidettävä kiinni.
Tämä on niin vakava asia, että en halua kaunistella sitä. Toivon kuitenkin, että vakavan kriisin myötä kehitetään kaikkein innovatiivisimmat ja kestävimmät ratkaisut, kuten usein ennenkin on unionin historiassa tapahtunut. Siksi meidän olisi mielestäni katsottava eteenpäin ja kiinnitettävä huomiomme kahteen tavoitteeseen, joista toinen koskee nykyhetkeä ja toinen tulevaisuutta. Olen varma siitä, että lyhyellä aikavälillä jäsenvaltiot pitävät neuvoston loppujulkilausumaa osoituksena laajemmasta ja määrätietoisemmasta toiminnasta vakauden ja kasvun alalla ja että ne ymmärtävät sääntöjen järjestelmällisen soveltamisen tarpeen. Komissio jatkaa osaltaan velvollisuutensa täyttämistä soveltamalla perustamissopimusta sekä kasvu- ja vakaussopimuksen määräyksiä. Velvollisuutemme on varsinkin tässä vaiheessa varmistaa, että kaikkia jäsenvaltioita kohdellaan täysin tasapuolisesti. Talousarviota koskeva kurinalaisuus ja vakaus ovat myös olennaisia talous- ja rahaliiton kannalta. Voimme joka tapauksessa ottaa tästä opiksemme tulevaisuutta ajatellen. Muistanette ne kriittiset huomautukset, joita esitin vuosi sitten. Tarkoitukseni ei ollut tuomita vakaussopimusta, vaan huomautuksillani halusin vedota voimakkaasti sopimuksen puolesta, jotta siitä tulisi tarkoin harkittu väline Euroopan unionin talouspolitiikan yhteensovittamiseksi. Nyt kun yhtenäisvaluutta on otettu käyttöön, markkinoiden ja kansalaisten on voitava luottaa moitteettomaan taloushallintoon, joka edellyttää todellista talouspolitiikkaa. Meidän on aloitettava uusi vaihe, jonka aikana lujitamme ja hoidamme saavutuksiamme ja mukautamme niitä uuteen tilanteeseen, mutta kuitenkin aina kurinalaisesti ja ennen kaikkea kohdellen kaikkia yhdenvertaisina. Meidän on palautettava taloushallinnon välineidemme uskottavuus ja oikeusvaltion periaatteet nyt, kun keskustelu unionin uudesta perustuslaista on käynnissä.
Jo noin vuosi sitten komissio otti ensimmäisen askeleen tähän suuntaan esittämällä nimenomaan talouspolitiikan tehostamiseen ja yhteensovittamiseen tähtääviä ehdotuksia sekä tulkitsemalla vakaussopimusta tavalla, joka tekisi siitä sekä joustavamman että täsmällisemmän. Eurooppa-neuvosto hyväksyi tämän komission ehdottaman toimintalinjan. Lisäksi komission valmistelukunnalle laatimassa ehdotuksessa oli jakso, jossa käsiteltiin Euroopan talouspolitiikan vahvistamista ja yhteensovittamista, ja hallitustenvälinen konferenssi käsitteli osaa ehdotuksistamme. Näitä alustavia edistysaskeleita ei voida nyt asettaa kyseenalaiseksi.
Ecofin-neuvoston päätökset kuitenkin osoittavat, että todellinen ongelma, joka on edelleen ratkaisematta, on Euroopan nykyisen taloushallintojärjestelmän heikkous. Tämän ongelman ratkaiseminen on meille todellinen haaste. Komissio arvioi nyt tilanteen huolellisesti ja laatii kauaskantoisen aloitteen vastatakseen tähän haasteeseen. Mielestäni kasvu- ja vakaussopimuksen täytäntöönpanoa koskevien määräysten tarkistaminen ei todellakaan riitä. Meidän on käytävä veropolitiikasta perusteellinen keskustelu laajemmassa yhteydessä, joka kattaa talouspolitiikan yleisen seurannan ja yhteensovittamisen. Ennen kaikkea meidän on yhdistettävä finanssipolitiikka tiiviimmin kasvupotentiaalin vahvistamista koskevaan yleiseen tavoitteeseen vaarantamatta julkisen talouden kestävyyttä pitkällä aikavälillä. Tätä tavoitetta ajatellen meidän tulisi käyttää ennakoivammin sekä talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja että vakaus- ja kasvusopimusta talouspolitiikan yhteensovittamiseksi siten, että turvataan talous- ja rahaliiton moitteeton toiminta ja varmistetaan Lissabonin tavoitteiden saavuttaminen. Meidän onkin löydettävä näiden kahden välineen välille uusi tasapaino säilyttääksemme talousarvion kurinalaisuuden ja edistääksemme samalla kasvua.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Brysselin Eurooppa-neuvoston kokousta edeltävinä muutamina päivinä meidän on toimittava päättäväisesti ja optimistisesti, jos aiomme saavuttaa asettamamme tärkeimmät tavoitteet. Jos toimimme näin, parhaillaan valmisteltavalla perustuslailla voidaan selkeyttää perustavoitteitamme, määritellä tarkemmin Euroopan unionin toiminnan ala ja tehdä toimielintemme työ yksinkertaisemmaksi ja avoimemmaksi. Luotan siihen, että jätämme tuleville sukupolville unionin, joka ei ole vain laajempi ja vaikutusvaltaisempi, vaan myös yhtenäisempi, demokraattisempi ja lähempänä Euroopan kansalaisia. Tällä suurella, historiallisella hetkellä emme saa tyytyä vähempään.
Brok (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, haluan aluksi kiittää neuvoston puheenjohtajavaltiota Italiaa siitä, että se on tähän saakka pitänyt lupauksensa pitäytyä mahdollisimman tarkoin valmistelukunnan ehdotuksessa. Ryhmäni puolesta rohkaisen sitä pitämään kiinni tästä periaatteesta. On ilmiselvää, että kasvu- ja vakaussopimukseen liittyvät tapahtumat ovat heikentäneet uskottavuuttamme joillakin aloilla ja vaikuttaneet pienempien ja suurempien valtioiden suhteisiin näissä neuvotteluissa, eivätkä kyseiset tapahtumat ole suinkaan saaneet kahta asianosaista valtiota lähtemään neuvotteluihin sovittelevammista asetelmista.
Saanen aloittaa puheenvuoroni toteamalla erään mielestäni tärkeän asian, nimittäin sen, että nämä neuvottelut eivät saa heikentää Euroopan keskuspankin vakautta ja asemaa, ja että useiden tahojen tämänkaltaiset yritykset on lopetettava alkuunsa. Meidän on ymmärrettävä, että monilla aloilla on tapahtunut huomattavaa edistymistä, minkä puheenjohtaja Antonione mainitsi. Olen erityisen tyytyväinen siihen, että Napolissa edistyttiin turvallisuuspolitiikan alalla rakenteellisen yhteistyön, keskinäistä avunantoa koskevan lausekkeen ja vieläpä pöytäkirjan suhteen niin paljon, että sitä voidaan todellakin pitää läpimurtona. Mielestäni valmistelukunnan näkemys oli, että muillekin valtioille tulisi jättää liittymismahdollisuus, eikä tämän pitäisi katsoa olevan ristiriidassa transatlanttisten suhteiden kanssa.
Toivon, että ehdotus EU:n ulkoministerin virasta hyväksytään samalla tavoin, ja mielestäni on erityisen tärkeää komission ja parlamentin kannalta, että ulkoministeri on komission täysivaltainen jäsen kaikkine siihen liittyvine velvoitteineen. Epäilemättä hänellä on erityisiä lojaaliusvelvoitteita neuvostoa kohtaan, ja myös puheenjohtajavaltio Italian antama selvitys on tässä suhteessa tärkeä. Mielestäni on myös ratkaisevan tärkeää, että ulkoministeri toimii ulkoasiainneuvoston puheenjohtajana – olisi järjetöntä, jos hän ei toimisi, ja vain siinä tapauksessa hänen toimenkuvansa on mielekäs. En tiedä voinko suhtautua vakavasti siihen, että kaikista ihmisistä juuri ulkoministerien mielestä nimitys "ulkoministeri" on ongelmallinen. En oikein ymmärrä, mikä siinä on niin ongelmallista.
Jos tulkitsen Napolin kokousta oikein, vaikuttaa niin ikään tärkeältä, ettei Eurooppa-neuvoston puheenjohtajalla olisi valtuuksia puuttua yleisneuvoston toimintaan. Toivon, ettei neuvotteluissa tehdä tähän muutoksia. Tämä kuuluu toimielinten väliseen tasapainoon – komission puheenjohtaja, yleisneuvosto ja Eurooppa-neuvosto – ja olemme hyväksyneet ajatuksen Eurooppa-neuvoston puheenjohtajasta ainoastaan sillä edellytyksellä, ettei tällä ole vaikutusvaltaa neuvoston muuhun toimintaan ja lainsäädäntöprosessiin. Uskon, että tämä malli osoittautuu tehokkaaksi niitä pyrkimyksiä vastaan, joista olemme kuulleet puhuttavan.
Joudun toteamaan, että on kaksi seikkaa, joista olen hyvin surullinen. Se, että neuvoston äänestysmenettelyyn liittyvät ongelmat yritetään ratkaista asettamalla määräajaksi vuosi 2009, jolloin neuvoston on taas siirryttävä yksimieliseen päätöksentekoon, on mielestäni vain hätäratkaisu. Se ei ole tähänkään mennessä toiminut, ja jos haluamme taata neuvoston toimivuuden, sen on voitava tehdä päätöksiä kaksoisenemmistöllä, kuten valmistelukunta ehdotti. Toivonkin, ettei tätä vaihtoehtoa hylätä liian helposti seuraavien kymmenen päivän aikana käytävissä neuvotteluissa. Suhtauduimme kriittisesti Nizzan malliin, koska sen avulla ei saavutettu laajentumisen edellyttämää toimintakykyä. Ainakaan tämä ei saa olla syynä neuvottelujen epäonnistumiseen.
Lisäksi haluan käsitellä seuraavaa seikkaa: jos parlamentti menettää vaikutusmahdollisuutensa budjettilainsäädäntöön tehtävien muutosten vuoksi, tilanne on mielestäni kestämätön. Jos – kuten ministerit Ecofin-neuvoston kokouksessa totesivat – parlamentin talousarviota koskevat oikeudet palautuvat samanlaisiksi, kuin ne olivat ennen toimielinten välistä sopimusta tai jopa ennen vuotta 1978, tilanne on kestämätön. Tällä hetkellä vallitsee tarkoin säädelty tasapaino, jonka mukaisesti yksinomaan neuvostolla on lopullinen sananvalta unionin omia varoja koskevissa päätöksissä. Tällä perusteella yhtäkään kohtaa ei voi muuttaa tämän tasapainon järkkymättä. Vaikka olenkin ylittänyt puheaikani, haluan sanoa, että talousarvion hyväksyminen on parlamentin etuoikeus. Mikään parlamentti ei voi hyväksyä sellaista perustuslakia, joka loukkaa tätä etuoikeutta.
Barón Crespo (PSE ).
    Arvoisa puhemies, ensimmäiseksi haluaisin kommentoida menetelmää, sillä komission puheenjohtaja – mielestäni aivan oikein – sivusi puheessaan vakaussopimusta, joka on seuraava keskustelun aihe. Neuvoston puheenjohtaja on ilmoittanut minulle, että hänen sijastaan asiaa käsittelee ministeri Tremonti. Meidän on kerrottava heille molemmille, mitä mieltä olemme tästä talousarvioon ja talouteen liittyvästä kysymyksestä.
Aloittakaamme kuitenkin alusta. Ensiksi haluaisin todeta sosiaalisesta huippukokouksesta, jota muut jäsenet käsittelevät perusteellisemmin, että toivottavasti se ei ole vain jälleen yksi kokous. Lissabonin strategia on osoittanut meille, mitä hyville aikomuksille tapahtuu, jos niihin ei sitouduta. Mielestämme on hyvin tärkeää, että keskitymme nyt suunnittelemaan ennakoivia politiikkoja tärkeimpiä voimavarojamme eli henkilöresursseja varten. Tämän vuoksi kannatamme Wim Kokin ehdotuksia ja toivomme, että neuvosto laatii sellaisia politiikkoja, jotka ovat muutakin kuin vain hyviä aikomuksia.
Napolissa pidetyn ministerikokouksen – Vesuviuksesta ei tällä kertaa noussut mustaa savua, mutta myrsky kuitenkin pimensi taivaan kokouksen loppuvaiheessa – tuloksista haluan todeta, että olemme täysin eri mieltä Italian hallituksen kanssa ja että haluamme edelleenkin, että sopimukseen päästään 13. joulukuuta. Haluamme Italian puheenjohtajakauden olevan menestys. On myönnettävä, että puheenjohtajavaltio Italia on noudattanut rakentavaa lähestymistapaa ja mennyt monissa kysymyksissä pidemmälle kuin useimmat muut hallitukset.
Tänään käsiteltävänä olevien kysymysten osalta haluaisin kiinnittää neuvoston ja puheenjohtajavaltio Italian huomion tulevan hallitustenvälisen konferenssin vastuualueisiin. Tämä konferenssi pidetään sitten, kun unioni on jälleen avannut ovensa demokratialle. Nämä ovet olivat auki, mutta nyt ne on taas suljettu. Emme voi hyväksyä viime hetken kaupanhierontaa, sillä se on vastoin sekä parlamentin että demokratian ja avoimuuden periaatteita.
Näin ollen emme PSE-ryhmässä pidä lakiasäätävää neuvostoa koskevaa kysymystä ratkaistuna. Arvokkuuden nimissä ja tavanomaisen lainsäädäntöprosessin säilyttämiseksi hallitustenvälisen konferenssin olisi harkittava asiaa uudelleen.
Haluan todeta ryhmäni enemmistön olevan periaatteessa sitä mieltä, että komission kokoonpanoa koskevaan kysymykseen tarvitaan joustava ratkaisu. Emme kannata sitä, että kullakin jäsenvaltiolla olisi yksi komission jäsen, mutta meidän on joka tapauksessa muistettava, että tässä on nyt kyse siirtymävaiheesta, jolloin komission on itse asiassa oltava yhteisön vastuullinen toimeenpaneva elin.
Olemme ottaneet huomioon puheenjohtajavaltio Italian ehdotuksen, joka koskee väestömäärän että valtioiden kaksoisenemmistöön perustuvaa määräenemmistöä, kuten Euroopan perustuslain 1 artiklassa todetaan. Siinä on vielä varaa hienosäätöön, mutta meidän ei pitäisi kuitenkaan mennä enää pidemmälle ja ottaa käyttöön Nizzan huippukokouksessa ehdotettua kolminkertaista määräenemmistöä, sillä tämä lähestymistapa ei varmasti olisi toteutuskelpoinen.
Pidämme myönteisenä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alaan kuuluvassa puolustusalan rakenneyhteistyössä tapahtunutta edistystä ja kannatamme puheenjohtajavaltio Italian ehdotusta laajentaa määräenemmistöäänestysten käyttöä.
Olemme hyvin pettyneitä nykyisiin kolmatta pilaria koskeviin ehdotuksiin ja erityisesti niihin, jotka liittyvät oikeudelliseen yhteistyöhön rikos- ja yksityisoikeudellisissa asioissa sekä Euroopan syyttäjäviranomaisen asemaan. Kun näitä asioita verrataan perustuslakiehdotukseen, huomataan, että niissä on tapahtunut selvää taantumista.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan kommentoida neuvoston täydellistä hyökkäystä parlamenttia vastaan, vaikka sillä ei ole minkäänlaisia valtuuksia tehdä niin. Sanon tämän selvästi: Ecofin-neuvoston valtuudet eivät ylitä parlamentin valtuuksia. Tämä on mielestäni neuvoston ja sen neuvonantajien – tai , kuten heitä italiaksi kutsutaan hyökkäys parlamenttia vastaan. Pysyvien edustajien komitea on nimittäin hierarkiassa heti neuvoston alapuolella, ja juuri pysyvien edustajien komitea valmistelee asiakirjat neuvostolle, sillä ministereillä ei tavallisesti ole tämän alan asiantuntemusta.
Totean, että emme voi missään tapauksessa hyväksyä tällaista ehdotusta. Tässä on selkeä raja, jota ei pidä ylittää. Itse asiassa menisin vieläkin pitemmälle: parlamentin ja neuvoston toimivaltuuksien välillä on vallinnut harmoninen tasapaino vuodesta 1975, emmekä hyväksy näitä muutoksia mukisematta. Jos neuvosto purkaa talousarviojärjestelmän, vastaamme samalla mitalla ja katsomme, kuka on valmis menemään pisimmälle. Emme aio vain istua hiljaa ja surkutella kohtaloamme. Meillä on valtuuksia, ja me myös puolustamme niitä katkeraan loppuun asti.
Watson (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, kaikkien huomio kiinnittyy ponnistuksiin saada perustuslaillinen sopimus hyväksyttyä ennen vuoden loppua. Kansalaisiltamme ei jää huomaamatta se ironia, joka liittyy siihen, että johtajamme laativat uusia sääntöjä Euroopan unionille vain muutama päivä vakaussopimuksen rikkomisen jälkeen. Samanaikaisesti huolehdimme siitä, että Eurooppa-neuvosto kantaa vastuunsa ja puolustaa niiden Euroopan kansalaisten oikeuksia, joita pidetään edelleenkin vankeina Guantánamo Bayssa.
Napolissa ulkoministerimme onnistuivat pääsemään lähemmäs yhteisymmärrystä vain siten, että he etääntyivät enemmän Eurooppa-valmistelukunnan tekstistä. Ryhmäni pitää valitettavana, ettei uudistuksissa päästä nyt niin pitkälle kuin Eurooppa-valmistelukunta on suunnitellut.
Eurooppa-valmistelukunnan ehdottama yhteispäätösmenettelyn ulottaminen budjettivallan käyttöön olisi tehnyt Euroopan unionista vastuullisemman ja avoimemman. Toteuttamiskelpoista parlamentaarista demokratiaa ei ole olemassa ilman talousarviota koskevia valtuuksia. Valtiovarainministerit pysyvät taipumattomina tästä asiasta käytävässä kamppailussa, jossa ovat vastakkain raaka politiikka ja uudistusperiaate. Pidän komission puheenjohtajan esittämiä huomautuksia myönteisinä. Emme saa antaa periksi tässä asiassa.
Meidän on ratkaistava myös äänten painotusta koskeva kysymys, jotta emme menettäisi täysin Eurooppa-valmistelukunnan lupaamia tehokkuuteen ja vastuullisuuteen liittyviä etuja.
Mielestämme vakaussopimus kaatui todellisuudessa siihen, että tietyt valtiot luulivat, että koska niillä on mahdollisuus rikkoa lakia, niillä on myös oikeus tehdä niin. Guantánamo Bayssa Yhdysvalloille on sattunut vastaavanlainen sekaannus.
Yhdysvallat perustettiin periaatteelle, jonka mukaan vapaita ihmisiä hallitsevat lait eivätkä toiset ihmiset. Valtioilla on rajat, mutta periaatteilla niitä ei ole. Kartalle ei ole piirretty sellaista viivaa, jonka toisella puolella nämä arvot eivät enää olisi voimassa. Guantánamo Bayn vankilassa tuhlataan arvokasta amerikkalaista perintöä ja luovutaan tärkeistä moraalisista periaatteista.
Jo kahden vuoden ajan Camp Delta -vankileirillä pidetyiltä 660 mieheltä ja pojalta on evätty ne oikeudet, jotka heille kuuluvat sotavankeina tai siviilivankeina. Heitä ei ole vielä syytetty mistään rikoksista. Vankien tuomioista päättävät sotilaskomissiot eivät anna vangeille oikeutta tuomiostaan valittamiseen tai tehokkaaseen puolustukseen. Dostojevski on kirjoittanut, että sivilisaation luonteen voi tuntea vasta sitten, kun on käynyt sen vankiloissa. Vaikein niistä kokeista, joihin sivilisaatio voi joutua, on se, miten vastuullisesti se käyttää valtaansa niihin, joilla ei ole valtaa. Valitettavasti Guantánamo Bayssa sovellettavat vangitsemisen ja oikeuden periaatteet eivät tee oikeutta Yhdysvaltojen kaltaisen maan ylevälle historialle kansalaisvapauksien alalla.
Vaikka pidänkin myönteisenä niitä uutisia, joiden mukaan muutama vanki palautettaisiin piakkoin kotimaahansa, parin australialaisen ja parin eurooppalaisen vapauttaminen tästä häpeällisestä tilanteesta korostaa vain entisestään sitä epäoikeudenmukaisuutta, joka kohdistuu niihin, jotka eivät vielä pääse vapauteen. Euroopan on vaadittava, että jokaiselle Guantánamo Bayssa olevalle miehelle ja pojalle heidän kansalaisuudestaan riippumatta on joko luettava syyte tai heidät on saatettava oikeuden eteen kotimaassaan tai vapautettava välittömästi. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toivon, että pidätte tätä tärkeänä tavoitteena.
Kehotan parlamenttia pyytämään, että Eurooppa-neuvosto toteaisi yksiselitteisesti Euroopan olevan tyrmistynyt tästä tilanteesta, ja kehotan puhemiestämme välittämään tämän viestin. Kehotan Euroopan unionin johtajia varmistamaan, etteivät kahdenväliset sopimukset saa Eurooppaa vaikenemaan nyt vaakalaudalla olevia paljon tärkeämpiä periaatteita koskevissa kysymyksissä. Liberaalien ryhmä kannattaa myös sitä, että Euroopan parlamenttia ja neuvostoa kehotetaan esittämään Yhdysvaltain korkeimmalle oikeudelle kantansa pidätettyjen tukemiseksi.
Kaksi pahinta vihollistamme terrorismin vastaisessa taistelussa ovat pelko, joka saa meidät halventamaan oikeuksiamme, ja valta, joka saa meidät suhtautumaan niihin kyynisesti. Jos neuvostossa löydetään tahtoa vastustaa vihollistamme, olemme jo voittaneet.
Frahm (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, on vaikea pystyä samaan kuin jäsen Watson juuri esittämässään puheenvuorossa. Olen täysin samaa mieltä siitä, mitä kollegani totesi Guantánamo Bayn vangeista, ja ryhmäni aikoo myös kehottaa neuvoston puheenjohtajaa pysymään lujana tässä asiassa seuraavassa neuvoston kokouksessa.
Haluan myös kehottaa neuvosta ilmaisemaan tukensa Geneven aloitteelle, jolla pyritään saamaan Lähi-itään rauha ja jonka pohjalta monet rohkeat palestiinalaiset ja israelilaiset ovat nyt allekirjoittaneet sopimuksen, jonka avulla muurit onnistutaan ehkä kaatamaan. Tämä voi olla mahdollisuutemme saada alueelle rauha.
Eurooppa-valmistelukunnasta ja hallitustenvälisestä konferenssista toteaisin, että kun Eurooppa-valmistelukunta päätti laatia kokonaisen sopimuksen, kyse oli nimenomaan sen tekemästä valinnasta. Laekenissa vaadittiin tietenkin ensisijaisesti ratkaisuja monenlaisiin ongelmiin, ja kun Eurooppa-valmistelukunta päätti kaikesta huolimatta laatia yhden ja yhtenäisen sopimuksen, se mielestäni suostui jossain määrin myös vaarantamaan työskentelymenetelmänsä. Ehkäpä Eurooppa-valmistelukunta on nostanut Euroopan lipun niin korkealle, etteivät sen jalat enää ulotu maahan. Toivottavasti näin ei ole käynyt, mutta haluan todeta, että tämän työn tuloksessa – Euroopan unionin perustuslaissa – on monia heikkouksia mutta myös monia vahvuuksia. Ennen kaikkea olen kuitenkin ymmälläni siitä, miten voimme istua täällä parlamentissa – valittuina parlamentin jäseninä – ja keskustella perustuslaista, josta ei ehkä äänestetä, johon kansalaisillamme ei ole oikeutta ottaa kantaa ja jota Euroopan kansalaisilla ei ole mahdollisuutta hyväksyä tai hylätä.
Monissa jäsenvaltioissa aiotaan järjestää kansanäänestys, mutta jo pelkkä ajatus siitä, että esitetään jotain perustuslain kaltaista ilman kansalaisten kuulemista, on erittäin kaukana ainakin minun demokratiakäsityksestäni. Demokratia merkitsee kuitenkin myös paljon muuta kuin demokraattisia toimielimiä, vaikka nämä ovatkin osa sitä. Demokratia on myös enemmän kuin monen ehdokkaan ja monen puolueen väliset vapaat ja demokraattiset vaalit, vaikka nämä ovatkin osa sitä. Demokratiaan sisältyy myös mahdollisuus käydä prosessin aikana vuoropuhelua kansalaisten kanssa. Kansalaisten olisi voitava tehdä muutakin kuin vain antaa äänensä ja mennä kotiin. Heitä on myös kuultava esimerkiksi Euroopan perustuslain laatimisen kaltaisten tärkeiden tapahtumien yhteydessä.
Toivon, että hallitustenvälisen konferenssin tulos on sellainen, että ne kansalaiset, joilla on mahdollisuus äänestää siitä, voivat sen hyväksyä. Se on kuitenkin melkoinen urakka esimerkiksi talouspolitiikan osalta. Kävimme juuri pientä keskustelua talous- ja rahaliitosta, ja aiheesta keskustellaan lisää vakaus- ja kasvusopimuksen yhteydessä, mutta vakaus- ja kasvusopimuksen taustalla olevat politiikat on tietenkin sisällytetty perustuslakiehdotukseen. Samalla näemme, kuten Tanskan kansanäänestyksen yhteydessä todettiin, miten pienten maiden on noudatettava sääntöjä, kun taas isoja maita katsotaan läpi sormien. Emme pidä tällaisesta politiikasta, ja sen vuoksi toivon myös, että neuvoston kokouksessa löydetään ratkaisu tähän ongelmaan, jotta Saksa voi ratkaista talousongelmansa ja jotta meidän ei tarvitse vain noudattaa tiukkoja vaatimuksia. 
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hallitustenvälinen konferenssi ei etene toivotulla tavalla. Mielestäni tässä vaiheessa voidaan odottaa, että Brysselin tulos on kammottava. Mielestäni yksi niiden poliitikkojen tärkeä ominaisuus, jotka haluavat sanoa "kyllä", on rohkeus sanoa tarvittaessa "ei" tai kieltäytyä allekirjoittamasta sopimusta. Mielestäni on vain oikein, että neuvoston puheenjohtajan, komission ja kaikkien asianomaisten on pyrittävä Brysselissä yksimielisyyteen. Jos yhteisymmärrykseen pääseminen Brysselissä kuitenkin merkitsee sitä, että Nizzan kokouksessa viimeisenä yönä käydyt keskustelut käydään uudelleen, hallitustenvälistä konferenssia ei pidä päättää Brysseliin. Nizzan tapahtumat eivät saa toistua! Olette kuulleet sanonnan, jossa ollaan valmiita kuolemaan Danzigin puolesta. Nyt puolalaiset sanovat kuolevansa Puolan puolesta. Komission puheenjohtaja Prodi sanoi, että olemme valmiit kuolemaan talousarvion puolesta. Minä sanon: "En halua kuolla Brysselin puolesta." Kenenkään ei ole pakko kuolla eikä kenenkään ole pakko allekirjoittaa sopimusta, jos hallitustenvälinen konferenssi epäonnistuu. Tilanne on nyt tämä.
Tiedän, että hallitukset yleensä naureskelevat, sillä parlamentin ei tarvitse sanoa "kyllä". Tiedän hallitusten sanovan, että lopulta parlamentti saadaan kuitenkin muuttamaan mieltään. Itse asiassa Nizzassa jopa parlamentin enemmistö saatiin taivuteltua hyväksymään Nizzan sopimus, vaikka olimme sitä mieltä, että Nizzan sopimus tekisi laajentumisen mahdottomaksi tai että yhteisöstä tulisi toimintakyvytön.
Hyvät kollegat ja arvoisa neuvoston puheenjohtaja, te voitte kehottaa hallituksia huolehtimaan siitä, että perustuslaki ratifioidaan joko parlamentissa tai kansanäänestyksellä. Sanokaa hallituksille myös, että jos Euroopan parlamentin laaja enemmistö ei hyväksy sitä, mitä hallitukset allekirjoittavat, pystymme vaikuttamaan siihen, että kansanäänestysten tuloksesta tulee kielteinen. Vaikka ette annakaan meidän tehdä päätöstä teidän kanssanne, voimme silti olla teille kiusaksi. Ellette saa kaikista eurooppalaisista eurooppalaisimpien eli parlamentin jäsenten kannatusta, ette saa Euroopan kansalaisten kannatusta. Se teidän on ymmärrettävä. Jos siis tarkistatte Eurooppa-valmistelukunnan laatimaa perustuslakiluonnosta, jos ette halua puhua enää lakiasäätävästä neuvostosta, jos ette halua puhua enää talousarvioon liittyvästä toimielinten tasavertaisuudesta ja parlamentin budjettioikeuksista, jos ette halua ottaa kaksoisenemmistöä käyttöön ja jos haluatte kyseenalaistaa Euroopan unionin sisällön sellaisena kuin se määritellään perustuslakitekstin 1 artiklassa, eurooppalaisista eurooppalaisimmat asettuvat vastustamaan tekstiä.
Totean siis, että te ette saa allekirjoittaa sopimusta, sillä jos sopimukseen ei päästä, on jatkettava keskustelua. Teidän on keskusteltava puolalaisten kanssa. Teidän on keskusteltava espanjalaisten kanssa. Teidän on keskusteltava isoäitini ja isoisäni ja kaikkien muidenkin kanssa. Ellette tee näin ennen kuin allekirjoitatte sopimuksen, teette mielestäni rikoksen Eurooppaa vastaan. Näin aiomme sanoa kansalaisille, ja yritämme taivutella hallitukset olemaan allekirjoittamatta Brysselissä tehtävää sopimusta, jos tulos ei ole tyydyttävä, ja jättämään asian loppuun saattamisen puheenjohtajavaltio Irlannin tai Luxemburgin tehtäväksi. Koskaan ei nimittäin ole liian myöhäistä saattaa asioita loppuun, mutta joskus on liian aikaista tehdä se. Tätä minä pelkään, ja sen vuoksi sanon teille, että teidän on luotettava Eurooppaan ettekä te saa uhrata Eurooppaa allekirjoittamalla jotain, jota häpeätte myöhemmin, aivan kuten olette hävenneet Nizzankin tulosta. Sen vuoksihan te juuri perustitte Eurooppa-valmistelukunnan.
Collins (UEN ).
    Arvoisa puhemies, mielestäni on kohtuullista todeta, että viime viikonloppuna Napolissa pidetty Euroopan unionin ulkoministerikokous oli hyvin ansiokas. Sanon tämän sen vuoksi, että Euroopan unionin hallitukset keskustelevat parhaillaan sellaisista kysymyksistä, joiden voidaan sanoa olevan ratkaisevia niiden huolenaiheiden kannalta, jotka liittyvät Euroopan unionista tehtävän sopimuksen määräyksiin.
Italian hallitusta on kiitettävä siitä, että se on nopeuttanut näitä neuvotteluja, ja viime viikonloppuna Napolissa pidetty kokous osui juuri oikeaan ajankohtaan. EU-johtajat kokoontuvat ensi viikolla 12. joulukuuta 2003 katsomaan, saavatko he aikaan lopullisen sopimuksen, joka sääntelee Euroopan unionin tulevaisuutta. Uskon, että tällä hetkellä vallitsevan yhteistyön ja päättäväisyyden hengen ansiosta tulevassa Euroopan unionin hallitusten päämiesten kokouksessa voidaan päästä sopimukseen.
Tämä ei tarkoita sitä, ettei olisi ongelmia tai asioita, joista ollaan eri mieltä. Olen aina pitänyt hyvin tärkeänä sitä, että tulevassa komission kokoonpanossa jäsenvaltiot ovat edustettuina tasapuolisesti. Myös unionin eri jäsenvaltioiden hallituksilla on erilaisia huolenaiheita. On selvää, että parlamentin ja Eurooppa-neuvoston päätöksentekoprosessi perustuu todennäköisesti yhteispäätösmenettelyyn ja enemmistöäänestykseen.
Uskon Euroopan kansalaisten haluavan tietää tarkalleen, mitä vastuualueita sisältyy niihin poliittisiin tehtäviin, joita Euroopan unionissa parhaillaan määritellään. He haluavat tietää tarkasti, millainen asema on tulevalla Euroopan unionin ulkoministerillä ja mahdollisella Euroopan unionin presidentillä. On tärkeää antaa näihin kysymyksiin selkeitä vastauksia ja varmistaa, ettei tehtävistä tule päällekkäisiä. Se aiheuttaisi sekaannusta Euroopan unionin toiminnassa.
Lisäksi Euroopassa kannetaan edelleenkin huolta monesta arkaluonteisesta kansallisesta kysymyksestä. Olen hyvin vahvasti sitä mieltä, että verotusasiat olisi säilytettävä jäsenvaltioiden hallitusten toimivallassa. Mielestäni Euroopan unionille ei pidä antaa valtuuksia kantaa veroja määräenemmistöpäätökseen perustuvan menettelyn avulla.
Mielestäni määräenemmistöpäätöstä ei pitäisi soveltaa myöskään päätöksissä, jotka koskevat oikeusjärjestelmien toimintaa Euroopan unionissa. Tämä olisi virheellinen toimintatapa Euroopan oikeusjärjestelmien välisten erojen vuoksi.
Olen varma, että seuraavan kymmenen päivän aikana kaikkien sopimuspuolten välillä käydään entistä tiiviimpää vuoropuhelua, jotta päästäisiin yhteisymmärrykseen uudesta Euroopan unionista tehtävästä sopimuksesta. Sopimuspuolilla on myös tahtoa päästä yhteisymmärrykseen tulevassa Eurooppa-neuvostossa. Vaikka Italian hallituksen laatima aikataulu onkin kunnianhimoinen, oikeissa oloissa sopimukseen voidaan päästä. Toivon vilpittömästi, että Italian hallitus onnistuu tässä. 
Bonde (EDD ).
    Arvoisa puhemies, tämä saattaa olla viimeinen kerta kun tapaamme ennen 12. ja 13. joulukuuta pidettävää huippukokousta, ja haluaisin varoittaa tekeillä olevasta perustuslaista.
Laekenin julistuksessa asetettiin tavoitteeksi saattaa EU lähemmäs kansalaisia. Nyt suuri määrä uusia päätöksiä aiotaan siirtää kansallisten parlamenttien käsistä Brysselissä suljettujen ovien takana työskenteleville virkamiehille. Avoimilta parlamenteilta siirretään enemmän päätöksiä neuvoston puolisalaisille työryhmille kuin niitä tehdään avoimeksi neuvostossa. Yleinen avoimuus vähenee. Lainsäädäntövaltaa muunnetaan käytännössä toimeenpanovallaksi. Pohjimmiltaan äänestäjien vaikutusvaltaa vähennetään. Demokratiavaje kasvaa, vaikka tarkoituksena oli vähentää sitä. Parlamentin federalistit taputtavat vahingoniloisina käsiään, sillä he itse saavat enemmän vaikutusvaltaa. Sen sijaan heidän olisi kuitenkin vastustettava sitä, että kansalliset parlamentit menettävät paljon enemmän valtaa kuin Euroopan parlamentti saa. Häviäjiä ovat äänestäjät ja heidän valitsemansa edustajat. Jos perustuslakiluonnos hyväksytään, käytäväpoliitikot ja virkamiehet saavat lisää lainsäädäntövaltaa.
Valtioiden ja hallitusten päämiehille annetaan oikeus valita ne, joilla on valta EU:ssa. Näiden 25:n valtioiden ja hallitusten päämiehen joukosta 17:n muodostama liittoutuma valitsee EU:n presidentin, EU:n ulkoministerin, komission puheenjohtajan sekä hänen varapuheenjohtajansa. Kahdeksan maata voidaan äänestää ulos ja niiden toiveet jättää huomiotta. Näistä 17:stä valtioiden ja hallitusten päämiehestä kymmenen voi todennäköisesti jatkaa johtavassa asemassa omassa maassaan. Ne seitsemän, jotka eivät jatka johtotehtävissä kotimaassaan, voivat jakaa toimen Brysselissä. Kun poliitikot menettävät kotimaansa kansalaisten luottamuksen, heidän torjuttu politiikkansa voidaan "säilöä" viideksi vuodeksi. Yksinoikeus lainsäädäntään jää henkilöille, joita ei voida enää valita vaaleilla. Komission jäseniä ei valita vaaleilla, joten he eivät ole vastuussa äänestäjille. Komissio voidaan panna viralta vain kahden kolmasosan enemmistöllä, ja tällaisessa tilanteessa tämä saa pahimmillaan aikaiseksi kriisin.
Myös Euroopan parlamentti on kriisissä, sillä äänestysvilkkaus heikkenee jatkuvasti eikä parlamentti onnistu saamaan komission jäseniä noudattamaan kirjanpitolakia, jota sovelletaan esimerkiksi jokaiseen kirjakauppiaaseen Euroopan unionissa. Tehokkaita keinoja petosten torjumiseksi on kuitenkin olemassa, nimittäin avoimuus ja demokratia. Kansallisten parlamenttien olisi nimitettävä komission jäsenet, jolloin nämä olisivat myös vastuussa valitsijoilleen. Tällä tavoin yksikään komission jäsen ei pääsisi pälkähästä sanomalla: "En ole vastuussa tästä, en tiennyt, mitä oli tekeillä."
Rakentakaamme Eurooppaa alhaalta ylös eikä ylhäältä alas. 

Pannella (NI ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, luen muutaman Napolin jälkeen annetun lausunnon. Ministeri Fischer totesi lähtevänsä Napolista enemmän huolissaan kuin sinne saapuessaan. Komission jäsen de Palacio totesi olevan selvää, että vain valtioiden vähemmistö kannattaa Giscard d'Estaingin hanketta. Ministeri Villepin totesi, ettei hän hyväksy vesitettyjä kompromisseja.
Neuvoston puheenjohtaja on itse todennut, että Itävalta, Viro, Tanska ja jossakin määrin myös Espanja, Puola ja Yhdistynyt kuningaskunta valitsisivat mieluummin Nizzan sopimuksen kuin uuden järjestelmän. En kommentoi. Tämä on tilanne.
Jäsen Cohn-Bendit totesi erinomaisessa puheessaan, jolle me kaikki annoimme mielellämme suosionosoituksia, ettei hän halua kuolla Tanskan, Euroopan tai Amerikan puolesta eikä myöskään mihinkään sairauteen. Loistavaa. En minäkään. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tämä politiikka, tämä politiikan puute meidän Euroopassamme, tai teidän Euroopassanne, tuomitsee kymmenet tuhannet ihmiset kuolemaan Lähi-idässä sekä vaarantaa alueen tulevaisuuden.
Kannatan myös entisen presidentin Cossigan esittämää aiheeseen – sotaan ja rauhaan – liittyvää pyyntöä ja totean pasifisteille, että ainoa asia, minkä voitte sanoa, on, että meidän on vedettävä joukkomme pois. Loistavaa. Ette eroa millään lailla vuoden 1939 ihmisistä.
Nyt on tärkeää – ja tämä on meidän Lista Emma Bonino -ryhmän radikaalijäsenten erityinen ehdotus – kuulla kiireellisesti asiantuntijoita sotaa koskevien kansainvälisen oikeuden sääntöjen mukaisesti. Meidän on pyrittävä nopeasti laillistamaan tilanne, ja sen vuoksi YK:n, Euroopan, Arabiliiton ja mielestäni jopa Yhdysvaltojen on vaadittava virallista rauhanprosessia.
Lähi-idässä toistetaan parhaillaan se sama virhe, jonka liittoutuneet tekivät Italiassa, ja he olivat silloinkin vapauttajia. Kun Italian armeija hajosi 8. syyskuuta 1943 Saddam Husseinin armeijan tavoin yhdessä yössä, Italia olisi voitu vapauttaa kahdessa kuukaudessa. Sen sijaan liittoutuneilta meni siihen kuukausia. Pelkästään Salòn tasavallan perustamiseen meni kuusi kuukautta.
Alueellista Salòn tasavaltaa ei tule, mutta saamme parhaillaan selvästikin todistaa, miten Irakin armeijaa uudistetaan salaa, ja etenkin sen osalta, että sotilaille ei vieläkään makseta palkkaa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, näin ollen Italian ja nyt myös Euroopan on mielestäni tehtävä aloite ja kutsuttava koolle ylimääräinen neuvoston kokous, jossa YK:lle, Yhdysvalloille ja kansainväliselle yhteisölle ehdotetaan rauhanprosessia. Sotaa koskevien kansainvälisten sääntöjen mukaan Saddam Husseinia on pidettävä laittomana taistelijana, joten – kuten tapahtui esimerkiksi Italian Cassibilessa – Saddam Husseinin koskemattomuudesta ei voida myöhemmin hieroa kauppaa, mutta hänen karkottamisestaan ja rankaisemattomuudestaan voidaan.
Tämä on aito poliittinen aloite. Se voi yhdistää Ranskan ja Saksan sekä jopa Yhdysvaltain uuskonservatiivit. Italia ja Eurooppa vapisevat jälleen niin kuin ne tekivät entisen Jugoslavian tapauksessa. Srebrenican tapahtumat kertovat kykenemättömyydestämme puuttua tilanteeseen.
Tämän vuoksi vetoan teihin: eläkäämme ikuisesti, kuten jäsen Cohn-Bendit haluaa. Torjukaamme sairaudet, mutta älkäämme enää tuomitko kuolemaan kokonaisia kansoja vapauden ja laillisuuden nimissä. 
Méndez de Vigo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, tämä keskustelu on muuttumassa hyvin tunteelliseksi, mutta minun huomautukseni eivät noudata samaa linjaa.
Hallitustenvälisessä konferenssissa on käymässä juuri niin kuin osattiin odottaa. En ole lainkaan yllättynyt konferenssin kehityksestä. Haluan todeta neuvoston puheenjohtajalle, että mielestäni puheenjohtajavaltio Italia pärjää joillakin aloilla hyvin. Tietyissä asioissa, esimerkiksi sosiaalilauseketta koskevassa kysymyksessä, on edistytty hyvin. Tämä oli yksi asia, jossa Eurooppa-valmistelukunta epäonnistui. Mielestäni olisi hyvä, jos neuvoston puheenjohtaja onnistuisi lisäämään tämän asialistalle, jotta voisimme sitten nähdä, kuinka moni sosialistihallituksista kannattaa ajatusta.
Uskon olevan muitakin kysymyksiä, joissa pääsette kyllä järkevään yhteisymmärrykseen – esimerkiksi Euroopan syyttäjäviranomaista koskeva kysymys. Jos ehdotuksessanne esitetään sellaista Euroopan syyttäjäviranomaista, joka käsittelee unionin taloudellisia etuja koskevia asioita, parlamentti voisi mielestäni hyväksyä sen, edellyttäen, että syyttäjäviranomainen nimitettäisiin ennemminkin tavanomaisen lainsäädäntömenettelyn mukaisesti kuin yksimielisellä päätöksellä. Tässä teillä on yksimielisesti kannatettu ehdotus, jonka avulla uskon meidän pääsevän eteenpäin.
Eräissä muissa kysymyksissä puheenjohtajavaltio Italia ei kuitenkaan ole pyrkinyt kompromissiratkaisuun, enkä ymmärrä, miksi. Esimerkkinä voidaan mainita kaksoisenemmistöä koskeva kysymys. En ymmärrä, miksi puheenjohtajavaltio Italia ei ole esittänyt Eurooppa-valmistelukunnan tekstille minkäänlaista vaihtoehtoista ehdotusta, vaikka monissa muissa tapauksissa se on niin tehnyt.
Aika kuluu. Ennen lopullista neuvoston kokousta on tietääkseni enää vain yksi ministerikokous, enkä ole varma, saammeko aikaan sellaista tulosta, jonka kaikki osapuolet voivat hyväksyä. Poliittiselta kannalta tämä ei selvästikään ole paras mahdollinen hetki käsitellä tätä asiaa, sillä vakaussopimuksen rikkominen antaa ymmärtää, että Euroopan unionissa sovelletaan kahta erilaista käytäntöä – pyytäisin teitä ystävällisesti väittämään nämä kommentit myös ministeri Tremontille – mikä ei todellakaan auta luomaan sellaista ilmapiiriä, jossa voidaan päästä yksimielisyyteen.
Toisin kuin edellinen puhuja, olen sitä mieltä, että meidän on saatava työmme päätökseen 13. joulukuuta mennessä. En usko, että pääsemme parempaan tulokseen, jos – lainatakseni kollegaani, joka ei nyt ole paikalla – meillä on enemmän aikaa kuulla isovanhempiamme. En usko, että se onnistuisi. Mielestäni tilanne on selvä. Me kaikki olemme tutustuneet esitettyihin ratkaisuihin, tiedämme tarjolla olevat vaihtoehdot, ja nyt meidän on mielestäni annettava poliittinen viesti hyväksymällä perustuslaki 13. joulukuuta. Tämä poliittinen viesti meidän on annettava.
Mielestäni laajentuminen on toinen syy, miksi meidän on tehtävä näin. Laajentuminen on Euroopalle ja parlamentille suuri riski, ja sen on toteuduttava samanaikaisesti perustuslaissa konkretisoituvan poliittisen muutoksen kanssa. Olisi hyvin vaikea selittää sitä, että laajentuminen saatetaan loppuun 1. toukokuuta 2004, mutta jostain syystä perustuslakia ei silloin vielä ole hyväksytty.
Tämän vuoksi kehotan teitä pysymään lujana ja kehottamaan kansallisia hallituksia osoittamaan, että ne ovat ylpeitä Euroopan unionin perustuslaista, unohtamaan kansalliset edut ja ajattelemaan, että tällä hetkellä tarvitsemme sekä valtioiden että kansalaisten muodostamalle unionille sellaisen perustuslain, jonka avulla voimme työskennellä yhdessä tulevien jännittävien vuosien aikana.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, jatkakaa siis hyvää työtänne. Pyrkikää edelleenkin yhteisymmärrykseen. Pyrkikää saamaan työnne päätökseen 13. joulukuuta.
Hänsch (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aivan aluksi haluaisin kiittää puheenjohtajavaltio Italiaa siitä, että se on pyrkinyt hallitustenvälisessä konferenssissa noudattamaan mahdollisimman tarkasti valmistelukunnan ehdotuksia ja tarjoamaan myös ratkaisuja, jotka menevät näitä ehdotuksia pidemmälle. Esimerkkeinä tästä voidaan mainita yksiselitteinen viittaus sukupuolten tasavertaisiin mahdollisuuksiin yhtenä Euroopan unionin arvoista, joka ei ollut valmistelukunnan aikaansaannosta. Se, että te esititte tätä ja että se myös hyväksyttiin, on edistystä, ja se on tehtävä selväksi. Ehdotuksessanne, jonka mukaan tietyissä yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevissa päätöksissä olisi sovellettava tietyin ehdoin määräenemmistöäänestystä, mennään valmistelukunnan aikaansaannosta pidemmälle. Haluan painottaa tätä erityisesti tehdäkseni selväsi, että teidän osuutenne tässä työssä on ollut erittäin myönteinen.
Minun on kuitenkin sanottava jäsen Brokille, joka ei ole enää paikalla, että Euroopan keskuspankkia koskeva ehdotuksenne ei häiritse pankin riippumattomuutta. Siinä ei vaadita enempää kuin muillakaan alueilla, eli että tiettyjä teknisiä kysymyksiä koskevissa päätöksissä pitäisi voida noudattaa yksinkertaistettua menettelyä. Tämä tarkoittaa sitä, että jos hallitusten päämiehet haluavat tehdä jotain muutoksia, heidän on tehtävä ne yksimielisesti. Yksimielisyys pysyy ennallaan. Ainoa muutos on se, että jos haluamme selvittää teknisiä kysymyksiä, meidän ei tarvitse käynnistää koko perustamissopimusten ja perustuslain muutosprosessia. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, uskon meidän kaikkien pitävän tätä hyvin ratkaisevana asiana, ja pyytäisin neuvoston puheenjohtajaa suhtautumaan siihen samoin.
Mitä parlamentin budjettioikeuksiin tulee, emme voi tyytyä nykyistä rajoitetumpiin oikeuksiin keskipitkän aikavälin taloussuunnittelussa emmekä vuotuisen talousarvion suunnittelussa. Demokraattisesti valittu parlamentti ei voi hyväksyä tällaista, ja me vastustamme sitä kaikin mahdollisin keinoin.
Lisäksi totean pitäväni myönteisenä komission tässä asiassa omaksumaa yksiselitteistä kantaa. Emme ehkä aina ole samalla puolella, mutta tässä tapauksessa, arvoisa komission puheenjohtaja, olemme iloisia tuestanne, sillä tässä asiassa meillä on vähän liittolaisia. Olen iloinen, että te ja neuvoston puheenjohtaja kuulutte niihin.
Lopuksi haluaisin puhua vielä yhdestä asiasta. Minäkin suhtaudun kriittisesti Napolin kokoukseen. Saksan ulkoministerin Fischerin tavoin olin Napolista palatessani enemmän alla päin kuin sinne mennessäni. Olen huolissani siitä, että jätämme avoimeksi monta kysymystä, jotka sitten mahdutetaan valtioiden ja hallitusten päämiehille esitettävään pakettiin. Silloin joudumme toistamaan "Nizzan yön" tapahtumat ja tuona yönä tehdyn kompromissin, joka ei perustu ainoastaan pienimpään yhteiseen nimittäjään, vaan se koostuu myös toisiinsa nähden täysin irrallisista ja keskenään ristiriitaisista kompromisseista. Vaara, että Brysselissä 13. joulukuuta pidettävästä kokouksesta tulee Nizzan uusintanäytös, on Napolin jälkeen entistä suurempi. Pelkään, että päädymme ottamaan käyttöön tämän erikoisen uudelleentarkastelulausekkeen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tämä on ollut todellakin jo yli kymmenen vuoden ajan, Maastrichtista lähtien, valtioiden ja hallitusten päämiesten tavanomainen pakokeino. Maastrichtissa totesimme, että Eurooppa on yhdistettävä poliittisesti. Päätimme siirtää asian käsittelyä tuonnemmaksi. Sen jälkeen tulivat Amsterdam ja sen kuuluisat käsittelemättä jääneet kysymykset. Ne siirrettiin Nizzan kokoukseen, jossa niitä ei pystytty ratkaisemaan, joten siirsimme kysymykset Eurooppa-valmistelukunnan käsiteltäväksi. Nyt Eurooppa-valmistelukunta on laatinut ehdotuksen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pyydän, että ette tekisi taas samoin! Tilanne ei muutu tämän paremmaksi. Jos 13. joulukuuta pidettävästä kokouksesta jää lisää käsittelemättömiä kysymyksiä, Euroopan kansalaiset katsovat, että Euroopan unionin valtioiden ja hallitusten päämiehet ovat epäonnistuneet. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, pyydän, että estätte tällaisen epäonnistumisen. Valtioiden ja hallitusten päämiehiä arvioidaan sen mukaan, miten he kykenevät saamaan aikaan tuloksia ja miten he pystyvät tekemään ratkaisuja – samoin teitä.
Duff (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, perjantaina 5. joulukuuta 2003 valmistelukuntaan kuuluvat parlamentin jäsenet kokoontuvat jälleen pohtimaan hallitustenvälisessä konferenssissa tapahtunutta edistystä. He keskustelevat ministeri Frattinin ja puheenjohtaja Giscard d'Estaingin kanssa ja laativat HVK:lle yhteisiä ehdotuksia.
Keskustelujemme tärkeimpänä tavoitteena on tukea puheenjohtajavaltio Italiaa valmistelukunnan työn turvaamisessa, mutta olen täysin samaa mieltä jäsen Hänschin kanssa siitä, että vastustamme uudelleentarkastelulausekkeen käyttöönottoa paketin keskeisimmissä kysymyksissä. Viivyttely ei helpota hankalien ongelmien ratkaisemista. Nyt on aika toimia päättäväisesti. Emme hyväksy myöskään niitä ehdotuksia, joilla pyritään kasvattamaan komission – tai parlamentin – kokoa ja vääristämään sen kokoonpanoa jäsenvaltioiden itsekunnioitukseen liittyvien myönnytysten välttämiseksi. Tällaisilla tempuilla ei lisätä kyseisten viranomaisten tehokkuutta, ja jos parlamentin tahtoa ei oteta huomioon, parhaillaan voimaan saatettavan sopimuksen tulevaisuudennäkymät vaarannetaan varmasti. Se pilaa poliittisen ilmapiirin ja vahingoittaa unionin demokraattista legitimiteettiä.
Neuvoston ja komission puheenjohtajalle olisi oltava täysin selvää, että HVK ei voi pitää suostumustamme itsestään selvänä.
Korakas (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, työläiset ja maidemme kansalaiset eivät tietenkään odota neuvoston puhuvan heille huippukokouksessa siitä todellisuudesta, jossa he elävät päivittäin Euroopan unionin keskusta-oikeistolaisten tai keskusta-vasemmistolaisten hallitusten toteuttaman politiikan tähden. He kokevat todellisuudessa työttömyyden kasvun, pienenevät tulot, kahdeksantuntisen työpäivän ja muiden oikeuksiensa vastustamisen ja jopa niiden poistamisen, jotka ovat kaikki seurausta kuuluisasta Lissabonin strategiasta, jota neuvoston on tarkoitus arvioida. He tietävät, että kaikkea tätä edistetään kilpailukyvyn ja tuottavuuden nimissä ja että kaiken tämän ainoana tavoitteena on lisätä Euroopan unionin suuryritysten voittoja. Tähän pyritään yleisesti myös sillä, että työvoimakustannuksia alennetaan jatkuvasti, myös silloin, kun kasvu on nopeutunut, kuten esimerkiksi Kreikassa, jossa on Euroopan unionin tuottavimmat ja huonoimmin palkatut työntekijät.
Neuvoston ainoana päämääränä on suojella ja kasvattaa Euroopan unionin suuryritysten voittoja ja valtaa myös muissa neuvoston huippukokouksessa käsiteltävissä kysymyksissä. Näitä ovat esimerkiksi hallitustenvälinen konferenssi ja Euroopan unionin perustuslaki, jolla vakiinnutetaan kapitalismi, Euroopan unionin militarisointi ja itsevaltius, ankarien työväenliikkeen vastaisten järjestelmien vahvistaminen, laajentuminen kymmenellä uudella jäsenvaltiolla – joka on kansalaisten kannalta kielteinen asia – sekä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikka. Myös Irakin miehityksen jatkaminen on vain lisännyt yritysten voittoja. Irakin oikeutetun vastarinnan vuoksi miehitys vaatii myös lisää uhreja sekä Irakin kansalaisten että miehittäjien ja heidän liittolaistensa keskuudessa.
Brysselin Eurooppa-neuvosto aikoo siis säilyttää nämä poliittiset suuntaukset ennallaan ja ryhtyä myös toimiin vahvistaakseen niitä ja turvatakseen ne laillisesti. Mielestäni ainoa keino muuttaa tätä tilannetta on, että kansalaiset ryhtyvät vastarintaan, joka onneksi kasvaa koko ajan. Teemme kaiken voitavamme, jotta nämä suuntaukset vahvistuvat. 
Voggenhuber (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ensinnäkin haluan yhtyä jäsen Watsonin esittämään määrätietoiseen protestiin Yhdysvaltojen vankileireillä tapahtuvia vakavia ja jatkuvia ihmisoikeusloukkauksia vastaan.
Seuraavaksi puhun hallitustenvälisestä konferenssista. Ihmettelen, miksi hallitukset itse asiassa kokosivat valmistelukunnan, vaikka ne olisivat ilman sitäkin voineet järjestää sen iänikuisen näytöksen, jossa kansat kinastelevat oikeuksistaan. Samalla kun hallitukset tarkastelevat valmistelukunnan laatimaa luonnosta perusteellisesti, me täällä parlamentissa jatkamme päätöslauselmien laatimista, itsemme toistamista ja asioiden ikuisen muuttumattomuuden protestoimista, mutta turhaan, ilman että saamme aikaan yhtään vastausta tai edes vakavaa keskustelua aiheesta. Meidän on pohdittava, mitä meidän olisi tehtävä. Hallitukset luulevat tietävänsä, mikä vastauksemme on. Annoimme sen heille Amsterdamin osittaisen epäonnistumisen jälkeen. Vastauksemme oli: "tämä on tyhjää parempi". Kun Nizzassa oli epäonnistuttu täydellisesti, vastasimme heille jälleen: "tämä on tyhjää parempi". Nyt olen tullut siihen tulokseen, että huono perustuslaki ei ole tyhjää parempi. Meidän olisi tehtävä hallituksille selväksi, että sopimuksista eivät päätä ne vaan parlamentit ja niiden edustamat kansalaiset, ja että kansalaiset voivat myös kaataa tämän perustuslain.
Sitten meille sanotaan liikuttuneella äänellä, että jokaisen jäsenvaltion arvokkuutta on suojeltava. Entä Euroopan arvokkuus? Kukaan ei ole maininnut sitä sanallakaan. Minun on vaikea uskoa, että yhdenkään jäsenvaltion arvokkuus edellyttää sitä, että vallanjakoa ja lainsäädännön julkisuutta koskevia periaatteita on rikottava tai että lakiasäätävä neuvosto –valmistelukunnan loistava idea demokratian lisäämiseksi – on poistettava. En usko, että jäsenvaltion arvokkuus edellyttäisi sitä, että kaksoisenemmistön kiistaton legitiimiys pitäisi vaihtaa Nizzan arpajaisiin. En usko, että jäsenvaltion arvokkuus tarkoittaa sitä, että neuvostossa pitäisi hyväksyä enemmän lakeja tai että tarvitaan lisää hyökkäyksiä parlamentarismia tai lainsäädäntöprosessin julkisuutta vastaan. Näillä ei ole mitään tekemistä kansallisen arvokkuuden kanssa, sillä se ei edellytä hyökkäystä parlamentin budjettioikeuksia vastaan.
Edellisessä keskustelussa sekä käytävillä ja kulissien takana olen kuullut ihmisten vaativan kompromissia. Kun jäsen Méndez de Vigo puhui siitä täällä, kuulosti siltä, että parlamentti luopuu lojaaliudestaan valmistelukuntaa kohtaan ja antaa periksi petollisille kompromisseille. Meille tarjotaan kompromissia vain silloin, kun olemme vetäytymässä. Meille tarjotaan neuvottelumahdollisuutta vain silloin, kun demokratia ja parlamentin oikeudet asetetaan kyseenalaiseksi. Mielestäni kukaan ei näytä tarjoavan mahdollisuutta neuvotella hallitustenvälistä konferenssia koskevista vaatimuksistamme. Tällä kertaa meidän olisi tehtävä selväksi, että huono perustuslaki ei ole tyhjää parempi.
Ribeiro e Castro (UEN ).
    Arvoisa puhemies ja arvoisat puheenjohtajat, hyvät kollegat, jäsen Cohn-Benditin tavoin olen sitä mieltä, ettei tässä ole kiirettä, sillä koko prosessin käynnistäneessä Nizzan julistuksessa hallitustenvälinen konferenssi sovittiin pidettäväksi vuonna 2004, ja mielestäni hyvä ja pitkäkestoinen sopimus, johon pääsemiseen kuluu paljon aikaa, on parempi kuin nopeasti aikaan saatu huono sopimus. Minun on kuitenkin myönnettävä, että puheenjohtajavaltio Italia on toiminut ansiokkaasti ja että Napolissa näyttää alkaneen myönteinen kehitys. Napolin kokous oli hallitustenvälisessä konferenssissa hyvin myönteinen edistysaskel, josta onnittelen sydämellisesti puheenjohtajavaltio Italiaa ja joka on luonut myönteisiä odotuksia monilla aloilla. Nyt olisi erittäin vahingollista pettää nämä odotukset. Myös se on edistystä, että sääntö, jonka mukaan kullakin jäsenvaltiolla on yksi täysivaltainen ja tasavertainen edustaja komissiossa, on säilytetty. Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan toimivallan rajoittamista on pidettävä myönteisenä, samoin kuin neuvoston eri kokoonpanojen puheenjohtajuuden vuorottelua koskevaa monipuolista järjestelmää, jonka ansiosta vuorottelujärjestelmää ei tarvitse tarpeettomasti poistaa. Kannatan sitä, että perustamissopimusten muuttamisessa ei sovelleta niin sanottua yksinkertaistettua menettelyä, joka olisi ristiriidassa kansainvälisen lainsäädännön ja perustuslain perinteisen mallin kanssa.
Tämän ohella tietyt seikat antavat kuitenkin yhä syytä huoleen, ja niiden osalta vetoan Euroopan johtajien terveeseen järkeen ja puheenjohtajavaltio Italian mielikuvitukseen. Ensinnäkin yhteisön lainsäädäntöä koskevaa ensisijaisuusperiaatetta on selvennettävä, ja tämä on tehtävä sillä tavoin, ettei vahingoiteta varsinaista kansallisen suvereniteetin perusperiaatetta. Toiseksi neuvoston lainsäädäntötyön avoimuus on taattava, sillä mahdollista lakiasäätävää neuvostoa koskeva ehdotus on kaikesta päätellen valitettavasti hylätty. Kolmanneksi siirtymäväylälausekkeita on käytettävä erityisen varovaisesti, ja niiden käyttöä on myös rajoitettava. Siirtymäväylälausekkeita ei saa pitää keinona ottaa perustamissopimusten muuttamisessa uudelleen käyttöön niin sanotut yksinkertaistetut menettelyt – jotka ovat mielestäni myös sääntöjen vastaisia. Ei ole myöskään tarpeellista käyttää ennakoivaa sanastoa, kuten "ministeri" tai "perustuslaki". On löydettävä ratkaisu myös kysymykseen, joka koskee kristillisen tai juutalaiskristillisen perinnön sekä muiden Euroopan historiallisen ja hengellisen perinnön osien tunnustamista. Myös toimielinten riippumattomuus kirkosta on vahvistettava. Vain äärimmäisen suvaitsemattomat ja ennakkoluuloiset voisivat olla hyväksymättä puheenjohtajavaltio Italian ehdotusta. Haluan sanoa vielä muutaman sanan määräenemmistöäänestyksestä, jota Espanja ja Puola näyttävät pitävän esteenä. Me kannatamme tasavertaisuutta (60 prosenttia ja 60 prosenttia). Espanjan on ymmärrettävä, että se on suurin keskikokoisista maista eikä pienin suurista maista. Eurooppa tarvitsee lisää keskikokoisia maita eikä sellaisia maita, jotka uskovat itsepintaisesti olevansa suuria. Tämä on hyvin tärkeää Euroopan yleisen edun kannalta. 
Tajani (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtajan Antonionen esittämät kommentit hallitustenvälisessä konferenssissa tapahtuneesta edistyksestä herättävät meissä suuria toiveita paitsi kokouksen aikataulussa pysymisen myös ennen kaikkea sen sisällön kannalta. Valmistelukunnan tekstistä ei ole lipsuttu, joten puheenjohtajavaltio Italian päätös olla tyytymättä minkäänlaisiin kompromisseihin vain sen vuoksi, että sopimus voidaan allekirjoittaa, on tuottanut tulosta.
Arvoisa puhemies, tällä viikolla parlamentin tehtävänä on kannustaa jäsenvaltioita pääsemään sellaiseen sopimukseen, jonka tuloksena Eurooppa saisi vihdoinkin ensimmäisen perustuslakinsa, ja tältä osin olemme täysin samaa mieltä neuvoston puheenjohtajan kanssa. Puhemies Cox on aivan oikein korostanut tarvetta toimia tehokkaasti ja riittävän ripeästi. Kannatamme täysin hänen huomautuksiaan ja yhdymme täysin hänen näkemyksiinsä, mutta emme kannata niiden pessimistien esittämiä kommentteja, jotka näyttävät haluavan heittää pyyhkeen kehään heti kun ongelmia ilmaantuu.
Puheenjohtaja Antonione, tämän vuoksi kannatan esittämiänne kommentteja, jossa hylkäätte kansallisen partikularismin. Eurooppa ei voi menettää tätä poikkeuksellista tilaisuutta. Olen varma, ettei mikään jäsenvaltio halua ottaa vastuulleen unelman murskaamista. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän jäsenenä kehotan hallitustenvälistä konferenssia jälleen kerran sisällyttämään johdantoon yksiselitteisen viittauksen Euroopan juutalaiskristillisiin juuriin.
Jäsen Watson, lopuksi totean vielä Guantánamoa koskevaan kysymykseen, että puhutte hyvin italiaa, te ymmärrätte sitä erittäin hyvin, ja toivon, että te myös luette sitä, sillä Italian lehdistä lukemieni artikkelien mukaan neuvoston puheenjohtaja on kehottanut moneen otteeseen Yhdysvaltain viranomaisia kunnioittamaan ihmisoikeuksia myös Guantánamossa. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, Brysselin huippukokouksessa ulkopolitiikkaa käsitellään kahdessa yhteydessä – perustuslakia koskevassa keskustelussa ja ulkopolitiikkaan liittyvien käytännön ongelmien yhteydessä. Ensinnäkin haluan kannattaa täysin sitä, mitä puheenjohtaja Prodilla oli sanottavana perustuslakia koskevasta keskustelusta. Meistä on tultava kansainvälisesti keskeisiä toimijoita eikä sivustakatsojia. Koska tässä ei myöskään ole kysymys ainoastaan sisällöstä – vaikka siitäkin tässä varmasti on kysymys – vaan myös nimestä, haluan todeta tukevani myös puheenjohtaja Antonionea, joka totesi yksinkertaisesti, että tässä on – ja on myös oltava – kysymys ulkoministeristä. Emme puhu nyt korkeasta edustajasta tai suurlähettiläästä, vaan Euroopan ulkoministeristä, joka ei syrjäytä kansallisia ulkoministereitä vaan joka toimii heidän tukenaan ja organisoi tehokkaammin heidän työtään.
Toiseksi, kun nyt puhun ulkopolitiikasta, haluan todeta, että meillä on ongelma – jos voin keskustella tästä lyhyesti puheenjohtaja Antonionen kanssa – joka liittyy Lähi-itään. Viime päivinä olemme nähneet, että on saatu aikaan sopimus – jota nimitetään Geneven aloitteeksi – joka on kahden henkilön ja monen muun israelilaisen ja palestiinalaisen aikaan saama yksityinen sopimus, ja neuvosto haluaa nyt tarkastella tätä asiaa vain puolitoista viikkoa tapahtuman jälkeen. Koskaan ennen yksityinen sopimus ei ole saanut näin paljon näkyvyyttä tiedotusvälineissä, koskaan ennen sopimus ei ole herättänyt näin suuria toiveita, eikä mikään sopimus ole koskaan ollut näin tarkasti Euroopan ulkopolitiikan mukainen. Toivon siis, että neuvosto todellakin kohdistaa huomionsa Geneven aloitteeseen ja ilmoittaa meidän tukevan sitä vahvemmin kuin – Luojan kiitos! –ulkoministeri Colin Powell. Vaikka tämä nimittäin voisikin olla eurooppalainen aloite, se on erityisen arvokas juuri sen vuoksi, että se on saanut alkunsa juuri tällä alueella ja että sen ovat panneet alulle ne miehet ja naiset, jotka tietävät, millaista jatkuva kärsimys olisi, ja joita ilman sopimusta ei olisi tehty.
Jos Euroopan on oltava terrorismin vastaisen taistelun tukikohtana, se johtuu siitä, että terrorismi leviää – niin kuin se on viime viikkojen aikana tehnyt – niin kauan kuin Lähi-idän kriisissä ei päästä lähemmäs ratkaisua – sellaista ratkaisua, johon tosin voidaan päästä vain vaiheittain. Tämän vuoksi pidämme Istanbulissa sattuneita terrori-iskuja erittäin valitettavina. New Yorkin tavoin sen lisäksi, että Istanbulissa on monia etnisiä ryhmiä, se on myös myönteinen esimerkki siitä, miten nämä ryhmät voivat toimia yhdessä, ja terroristit tietenkin vastustavat tällaista etnisten ryhmien välistä yhteistoimintaa ja kanssakäymistä. Mielestäni meidän on myös osoitettava Turkille solidaarisuutta ja tuettava sitä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että terrorismilla saataisiin jonkinlaista lisäetua, ja komission ja neuvoston puheenjohtajan tavoin kannatan hyvin voimakkaasti sitä, että jatkamme toimintaamme täsmälleen samoin kuin tähänkin asti, eli subjektiivisten ja jatkuvasti tarkkailtavien kriteerien pohjalta. Emme saa antaa terrorismin vaikuttaa Turkin asemaan myönteisellä emmekä kielteisellä tavalla.
Puheenvuoroni lopuksi haluan mainita asian, johon monet muutkin jäsenet ovat viitanneet. Puutun harvoin talousarviota koskeviin kysymyksiin, mutta riippumatta siitä, mitä kansallisuutta, mitä sosiaalista tai poliittista ryhmää edustamme, me kaikki täällä parlamentissa tiedämme, että jokaisella parlamentilla on talousarvion laatimiseen liittyviä oikeuksia, ja haluan vain todeta tukevani teitä, arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Parlamentin kanta on selvä. Teemme muutakin kuin laadimme päätöslauselmia. Joku saattaa kysyä – kuten Stalin kysyi kerran Vatikaanilta – missä teidän armeijanne ovat, mutta kuinka Euroopan unionin perustuslaki voidaan saada aikaan kansanäänestysten ja kansallisten parlamenttien tuella, jos kerran Euroopan parlamentti vastustaa sitä voimakkaasti? Pyydän teitä hyväksymään tämän seikan: ei supistuksia, ei ainakaan sellaisia, jotka kohdistuvat parlamentin, Euroopan vapaasti valitun demokraattisen toimielimen, oikeuksiin.
Van den Bos (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, Eurooppa pitää edelleenkin opportunismia suuremassa arvossa kuin muodollisia sopimuksia. Suurille maille annetaan näköjään enemmän anteeksi kuin pienille. Se, että Ranska ja Saksa uhmaavat vakaus- ja kasvusopimuksen sääntöjä, on vahingoittanut vakavasti alankomaalaisten luottamusta Euroopan unioniin. Keskivertokansalainen ihmettelee, miksi hänen olisi kannatettava uutta sopimusta, jos on epävarmaa, noudatetaanko sitä. Etenkin perustuslakia koskevia kansanäänestyksiä ajatellen on tärkeää, että keskustelua kasvu- ja vakaussopimuksesta ei vältellä.
Kansanäänestyksessä on enemmänkin kyse senhetkisestä tilanteesta kuin sopimustekstin sisällöstä. Siinä mitataan kansalaisten luottamusta. Pidämme erittäin suuressa arvossa niitä valmistelukunnan ehdotuksia, jotka koskevat neuvoston äänestysmenettelyä ja parlamentin täysiä budjettioikeuksia. Mielestämme jäsenvaltioiden oikeus täysivaltaisiin komission jäseniin voidaan kuitenkin säilyttää.
Mikäli komission jäsenten legitiimiyttä halutaan lisätä, parlamentin jäsenten on valittava heidät suoraan ilman Eurooppa-neuvoston nimitystä. Kansalaisten luottamuksella on todelliset mahdollisuudet kasvaa vasta sitten, kun sopimuksia pidetään Euroopassa opportunismia tärkeämpänä. 
MacCormick (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, haluan käsitellä neuvoston puheenjohtajan esille ottamaa aihetta, josta kukaan ei ole vielä puhunut, mutta jota moni täällä parlamentissa pitää erittäin tärkeänä.
Neuvoston puheenjohtaja totesi, että on pohdittava, onko kutakin jäsenvaltiota edustavien parlamentin jäsenten vähimmäismäärä liian pieni. Onko väärin säilyttää suhteellisen alhainen jäsenten vähimmäismäärä uudessa laajentuvassa unionissa? Miettikäämme sitä hetki.
Yhdistyneeseen kuningaskuntaan joka muodostuu kolmesta kansakunnasta, Englannista, Skotlannista ja Walesista – kuuluvalla Walesilla on tällä hetkellä viisi edustajaa Euroopan parlamentissa. Kun uusi perustuslaki tulee voimaan – jos tulee – Walesin edustajien määrä putoaa neljään. Maltalla niitä on viisi. En vastusta lainkaan sitä, että Maltalla on viisi jäsentä, sillä on hienoa, että pienillä mailla on asianmukainen edustus. Skotlantilaisena en voisi ajatellakaan toisin.
Emme saa kuitenkaan unohtaa, että alenevan suhteellisuuden periaatteella on vahvat perusteet. Aleneva suhteellisuus tarkoittaa sitä, että jokaisella unionin jäsenvaltiolla on oltava Euroopan parlamentissa riittävä määrä edustajia, jotta nämä edustaisivat täysin valtion poliittista jakaumaa. Näin ollen jopa 400 000 asukkaan Maltalla olisi perustellusti oltava ainakin viisi edustajaa parlamentissa, mutta ei ehkä enempää. Jos aivan oikeutetusti halutaan pitää kiinni parlamentin jäsenten enimmäismäärästä, alenevaa suhteellisuutta koskevan kynnyksen nostaminen yli viiteen edustajaan johtaa siihen, että nykyisten jäsenvaltioiden edustajien määrää joudutaan vähentämään selvästi.
Unionin toimivaltaa koskevissa keskusteluissa jäsen Lamassoure muistutti parlamenttia Flanderin, Galician, Baskimaan ja tietenkin Skotlannin kaltaisten kumppanuusalueiden merkityksestä. Nämä ovat tärkeitä alueita unionissa. Jos niiden edustajien määrää pienennetään, niiltä evätään oikeus soveltaa alenevaa suhteellisuutta, jota te kuitenkin perustellusti vaaditte Maltan ja Kyproksen kaltaisille maille. Älkää tehkö sitä.
Tämä ei ole mitätön asia. Skotlantia edustavana parlamentin jäsenenä yritin valmistelukunnassa monta kertaa saada kollegani huomaamaan, kuinka tärkeää on vastustaa tiettyjä yhteisen kalastuspolitiikan näkökohtia, joita emme voi hyväksyä. Minua ei kuunneltu. Tämän vuoksi minun on nyt Euroopan perustuslain vahvana kannattajana mahdotonta suostutella poliittisia tovereitani Skotlannissa kannattamaan tekstin ratifiointia, sillä nyt tiedän, että tekstiä ei tältä osin muuteta. Pyyntöni torjuttiin. Jos olisin edustanut vahvempaa poliittista ryhmää, minua olisi ehkä kuunneltu. Sääli! Älkää evätkö unionin jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa alenevaa suhteellisuutta vaatiessanne sitä valtioille. 
Tannock (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit eli Euroopan demokraatit eivät kannata sitä ajatusta, että Euroopan unionin perustuslakiehdotuksen tarkoituksena, sellaisena, kuin siitä parhaillaan keskustellaan Rooman HVK:ssa, olisi vain lainsäädännön selkeyttäminen. Uskomme sen horjuttavan selvästi jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin toimielinten välistä vallan tasapainoa.
Mielestämme tämä on paremminkin taas yksi vaihe siinä prosessissa, jossa rakennetaan sellaista superliittovaltiota, jolla on oma lippu, oma valuutta ja nyt myös oma perustuslaki, kuin lainsäädäntöä yksinkertaistava sopimus, joka perustuu täysivaltaisten jäsenvaltioiden muodostamaan yhtenäiseen ylikansalliseen luomukseen. Olemme huolissamme neuvoston puheenjohtajan uudesta korkean profiilin asemasta sekä ehdotetusta ulkoministeristä ja EU:n oikeushenkilöydestä, sillä nämä vahvistavat sitä näkemystä, että EU on todellinen valtio, joka anoo pian YK:n turvallisuusneuvoston jäsenyyttä.
Vastustamme siirtymäväylälausekkeita, sillä ne vaarantavat veto-oikeutemme kysymyksissä, jotka koskevat verotusta, sosiaaliturvaa ja, mikä huolestuttavinta, yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, johon sisältyvät myös turvallisuus- ja puolustusasiat. Teoriassa Yhdistyneen kuningaskunnan uusi hallitus voi hävitä äänestyksen, joka koskee maan edellisen hallituksen määräämää joukkojen sijoittamista.
Olemme myös nähneet annettavan myönnytyksiä EU:n itsenäisesti hoitamien operaatioiden suunnitteluun tarkoitettua erillistä tukikohtaa varten. Tämä sopii hyvin yhdysvaltalaisille eristäytymispolitiikan kannattajille, jotka iloitsevat nähdessään eurooppalaisten ryhtyvän tähän omin voimin, samalla kun he kyseenalaistavat Yhdysvaltain tarpeen säilyttää sitoumuksensa Natoon, organisaatioon, joka on mielestäni jo kauan palvellut meitä hyvin.
Vastustamme sitä, että perusoikeuskirjasta – ja sen epämääräisistä oikeuksista työhön, terveyteen ja sosiaaliturvaan – tehdään laillisesti sitova. Se on Luxemburgissa sijaitsevan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen keino vahvistaa toiminnallaan sosiaalista markkinataloutta ja horjuttaa 1980-luvulla tehtyjä thatcherilaisia talousuudistuksia, joiden ansiosta kotimaani alkoi houkutella ulkomaisia suoria investointeja.
Lopuksi toteaisin, että olemme järkähtämättä sitä mieltä, että suuret perustuslailliset muutokset edellyttävät perusteellista julkista keskustelua kaikissa jäsenvaltioissa. Viitatakseni erityisesti kotimaahani kehotan pääministeri Blairia antamaan Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisten sanoa sanottavansa hallitustenvälisen konferenssin tulosta koskevassa kansanäänestyksessä. 
Titley (PSE ).
    Arvoisa puhemies, saanko esittää teille kutsun? Jos käytte joululoman aikana ihanassa Boltonin kaupungissa, tulkaa toki kanssani paikalliseen pubiin, sillä tulette hämmästymään huomatessanne, että suurin osa ihmisistä ei puhu määräenemmistöäänestyksestä, yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta ja hallitustenvälisestä konferenssista. He puhuvat muista asioista.
En sano tätä halventaakseni perustuslaista käytäviä keskusteluja, joita pidän tärkeinä, vaan ennemminkin korostaakseni sitä, että tämä loputon toimielinten välinen keskustelu ei vie meitä lähemmäs äänestäjiä. Siinä ei nimittäin käsitellä niitä asioita, joita äänestäjät pitävät todella tärkeinä. Sen jälkeen, kun minut valittiin parlamentin jäseneksi vuonna 1989, tunnumme käyneen loputonta toimielinten välistä keskustelua. Meidän on lopetettava tämä keskustelu, sillä EU:n poliittisen legitiimiyden vuoksi on tärkeää päästä tässä HVK:ssa mahdollisimman nopeasti sopimukseen, ja sitäkin tärkeämpää on, että pääsemme sellaiseen sopimukseen, joka pysyy.
Olen jäsen Hänschin kanssa samaa mieltä siitä, että emme voi jatkaa loputtomiin edellisessä HVK:ssa käsittelemättä jääneiden kysymysten siirtämistä seuraavaan HVK:hon. Kun saamme aikaan sopimuksen, joka pysyy, voimme alkaa keskittyä paremmin sellaisiin kysymyksiin, jotka koskevat 25 jäsenvaltion muodostaman Euroopan unionin kansalaisia. Meidän on alettava edistyä käytännön asioissa.
Emme saa pitää itsestään selvänä sitä, että laajentuminen sujuu kitkattomasti. Meidän on varmistettava, että ehdokasmaat täyttävät komission viimeisimmässä vuosikertomuksessaan asettamat ehdot. Meidän on varmistettava, että näiden maiden liittyminen Euroopan talousalueeseen – joka usein unohdetaan – sujuu kitkattomasti, toisin kuin tähän asti. Emme saa unohtaa Romaniaa ja Bulgariaa emmekä niiden tavoitetta liittyä unioniin vuonna 2007. Meidän on jatkettava työtämme Turkin osalta, ja kuten jäsen Swoboda totesi, osoitettava maalle enemmän solidaarisuutta etenkin näinä aikoina. 
Meidän on tarkasteltava myös muita kansalaisiamme koskevia kysymyksiä, esimerkiksi sitä, miten saadaan lisää ja parempia työpaikkoja. Meidän on vahvistettava Lissabonin prosessia ja varmistettava, että toteutamme aktiivista sosiaalipolitiikkaa, jonka avulla ihmisille saadaan töitä. Kuten Wim Kokin raportissa osoitetaan, liian moni on syrjäytynyt työmarkkinoilta, ja me rakennamme parhaillaan muuria työssä käyvien ja työttömien välille. Meidän on tehtävä paljon enemmän asian korjaamiseksi. Etenkin jäsenvaltioiden on lopetettava vitkasteleminen. Juuri jäsenvaltiot vitkastelevat Lissabonin prosessissa ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevassa asiassa. Rikosten torjuminen on kansalaisillemme tärkeä asia, ja useamman jäsenvaltion on todellakin ratifioitava kyseinen päätös.
Jäsenvaltiot ovat myös hyvin pitkälti vastuussa siitä, että Euroopan tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomusten mukaan se, ettei tuomioistuin pysty jäljittämään kaikkia tilejä, johtuu jäsenvaltioiden tavasta käyttää niille myönnettyjä varoja. Meidän on vaadittava jäsenvaltioilta enemmän.
Pidän myönteisenä turvallisuuspolitiikassa tapahtunutta edistystä, mutta meidän on varmistettava, että keskitymme ennemminkin valmiuksiin kuin rakenteisiin, sillä meitä arvioidaan vain valmiuksiemme perusteella.
Jos voisin pyytää joululahjaa – sillä uskon edelleenkin joulupukkiin haluaisin, että HVK:n päätelmistä päästään yhteisymmärrykseen, että niitä vaalitaan ja että niihin ei jää yhtään avointa kysymystä. Haluan, että keskitymme täyttämään velvollisuutemme kansalaisille, sillä sen perusteella Euroopan unionia arvioidaan. 
Puhemies.
   Kiitos ystävällisestä kutsusta, jäsen Titley. 
Ludford (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja totesi, että Euroopan unioni toivottaa lailliset maahanmuuttajat tervetulleiksi. Tämä vaikuttaa tekopyhältä, koska neuvosto hyväksyi erittäin rajoittavan perheiden yhdistämisoikeutta koskevan direktiivin. Direktiivi on todellakin niin tiukka, että oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta suosittelee, että Euroopan parlamentin anoo säädöksen kumoamista Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa sillä perusteella, että siinä rikotaan Euroopan ihmisoikeussopimuksessa tarkoitettuja perhettä koskevia oikeuksia. Pidän tätä suositusta tervetulleena.
Neuvostolle ei ole jäänyt epäselväksi, että tällä parlamentilla on vahva mielipide Guantanamo Bayn vankien pitämisestä eristyksissä ilman asianmukaista oikeudenkäyntiä. Tämän aiheen yhteisesittelijänä autan parlamenttia laatimaan anomuksen Yhdysvaltojen korkeimpaan oikeuteen, mutta ainoastaan neuvosto voi toimia koko EU:n edustajana. Neuvosto on jo allekirjoittanut Yhdysvaltojen kanssa oikeudellista yhteistyötä koskevan sopimuksen, joten amerikkalaiset eivät voi kiistää neuvoston oikeudellista asemaa.
Olisi törkeää, jos hallitusten kuten Yhdysvaltojen hallituksen tekemät kahdenväliset sopimukset mitätöisivät neuvoston aloitteen. Vaikka saisimme eurooppalaiset takaisin Guantanamo Baysta, meidän on puolustettava jäljellä olevia 650 poliittista vankia. Kuten terästulleja koskevat toimemme osoittavat, Yhdysvallat kiinnostuu, jos EU käyttää kaiken vaikutusvaltansa. 
Nogueira Román (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, Espanjan valtion kansalaisena haluan kertoa parlamentille, että suurin osa maanmiehistäni ei yhdy kantoihin, joita Espanjan pääministeri José Maria Aznar pyrkii tuomaan esille. Niiden mukaan olisi pantava täytäntöön Nizzassa esitetty äänestysmenettely, mikä on nimenomaan päinvastainen kuin komission hyväksymä menettely, jossa tarvitaan valtioiden ja väestömäärän kaksinkertainen enemmistö. Pyrkiessään säilyttämään mielivaltaisen veto-oikeuden, josta Espanjan pysyvä edustusto maksoi kalliisti, pääministeri Aznar edustaa vain itseään ja vahvistaa asemaansa Euroopan tarpeettomimpana ja jyrkimpänä poliittisena johtajana. José Maria Aznar yrittää vilpillisesti kaapata Euroopan perustuslakiluonnoksen estääkseen Galician, Baskimaan ja Katalonian kansallisia hallituksia edistymästä pyrkimyksissään monesta kansallisuudesta koostuvassa valtiossa ja pyrkii sisällyttämään luonnokseen sellaisia asioita, että jos luonnos hyväksyttäisiin, se estäisi Irlannin tulevan yhdistämisen, koska se muuttaisi Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin välisiä rajoja ja estäisi myös Gibraltarin luovuttamisen takaisin Espanjan valtiolle. 
Päätän puheenvuoroni muistuttamalla, että Espanjan valtion rannikolla menehtyi jälleen eilen 15 maahanmuuttajaa, ja mielestäni meidän olisi muistettava tämä, jotta panemme täytäntöön asianmukaiset poliittiset toimet, joilla tällaiset tapaukset estetään jatkossa. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, uskon, ettei hallitustenvälisen konferenssin tulos ole mielestämme huonompi kuin valmistelukunnan tulos. Minulla on muutama tähän liittyvä lyhyt huomautus.
Ensinnäkin puolustus- ja ulkopolitiikkaa koskevat lopulliset järjestelyt ovat merkittävässä asemassa. Pidän kaikkea edistymistä tervetulleena. Toivon, että edistyminen olisi tuntuvampaa etenkin yhteistä avunantoa koskevan lausekkeen osalta, mutta meidän on joka tapauksessa hyvä osoittaa ottaneemme oppia Irakin sodasta.
Toiseksi kaikkien jäsenvaltioiden olisi oltava edustettuina komissiossa. Etenkin Kreikassa saataisiin erittäin huono vaikutelma, jos pienet maat eivät olisi edustettuina.
Kolmanneksi meidän on parempi olla tekemättä joulukuussa sopimusta, mikäli siitä ei saada tyydyttävää.
Seuraavaksi haluan esittää muutaman lyhyen kommentin asiasta, joka minua Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien puolueen jäsenenä erityisesti huolestuttaa. Tarkoitan liikennealaa.
Arvoisa komission puheenjohtaja Prodi, meidän on keskusteltava kehitysaloitteesta, joka koskee ensisijaisia Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevan pikaohjelman (quick-start) mukaanottoa. On annettu sellainen vaikutelma, että parlamentti sivuutetaan ja että ainoastaan Eurooppa-neuvosto tekee päätöksen komission aloitteesta. Tämä on paitsi väärin myös yhteisön lainsäädännön vastaista, eikä parlamentti ole valmis hyväksymään sitä. Säädämme yhdessä ainakin Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevia lakeja, ja vaadimme oikeuksiamme loppuun asti.
Tämän todettuani jäljellä on vielä kysymys sisällöstä. Voimme merkitä karttaan vihreitä ja punaisia viivoja ja todeta "kas tässä teille uusia teitä ja rautateitä!", mutta Euroopan laajuiset verkot on rahoitettava. Jäsenvaltioilla ja Euroopan komissiolla on siis oltava poliittista tahtoa, jotta voimme julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyöllä edetä tähän suuntaan mahdollisimman nopeasti. 
Schulz (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi pyydän teiltä anteeksi sitä, että saavuin myöhässä. Elämä rankaisee niitä, jotka ovat myöhässä, toisin kuin varapuhemies Dimitrakopoulos, joka oli aika lempeä antaessaan minulle mahdollisuuden käyttää puheenvuoron, mistä olen hyvin kiitollinen. Puhun ryhmäni puolesta, mutta erityisesti myös Saksan sosiaalidemokraattien puolesta, ja haluan kiittää Saksan hallitusta ja neuvoston puheenjohtajavaltiota Italiaa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Antonione, saattaa olla varsin yllättävää, että osoitan kiitollisuuttani neuvoston puheenjohtajavaltiolle Italialle, mutta kiitollisuuteni on hyvin suuri, koska minulla on sellainen mielikuva, että neuvoston puheenjohtajavaltio Italia on ryhtynyt kiitettäviin toimiin turvatakseen valmistelukunnan saavutukset ja pitääkseen aisoissa muutamat hallitustenvälisessä konferenssissa vallitsevat järjettömät toimintalinjat. Tiedän, että edustamani Saksan liittotasavallan hallitus pyrkii hallitustenvälisessä konferenssissa urhoollisesti muuttamaan tiettyjen jäsenvaltioiden hallitusten käsitykset siitä, ettei niiden olisi pakko hyväksyä mitään edistyksellisiä asioita, joista valmistelukunta on tehnyt Euroopan laajuisen päätöksen, ja pyrkii johdattelemaan ne hyväksymään kompromissin.
Tästä meidän Euroopan parlamentin jäsenten on oltava erityisen kiitollisia, sillä kaikki muu vaarantaisi vakavasti Euroopan unionin nykyisen ja tulevan olemuksen. Haluan ottaa esille kaksi mielestämme ehdottoman keskeistä asiaa. Ensimmäinen liittyy tämän parlamentin budjettivaltaan. Näyttää siltä, että jotkut valtiovarainministerit ovat saaneet hallituskumppaninsa – mutta toivottavasti eivät hallitusten päämiehiä – suostumaan yksimielisiin päätöksiin vain rahoitusnäkymiä koskevissa asioissa ja siirtymään pelkkään kuulemismenettelyyn hyväksymismenettelyn sijaan. Tämä rajoittaa Euroopan parlamentin budjettivaltaa ja muuttaa parlamentin oikeuksia vahvistaa talousarvio lopullisesti – mikä oikeastaan on parlamentin suurin oikeus talousarviomenettelyssä – jakamalla budjettivallan neuvoston ja parlamentin kesken. Näyttää siltä, että jotkut ovat päättäneet tarkastella tätä Euroopan parlamentin keskeistä oikeutta osana perustuslain suunnitteluprosessia. Tähän voi todeta vain, että mikäli Euroopalle halutaan perustuslaki, talousarvion hyväksymistä koskevaa oikeutta ei voi tällä tavalla vastustaa. Talousarvion hyväksyminen on tulevan pääasiallisen lainsäädäntövallan käyttäjän eli Euroopan parlamentin oikeus. Saanen siis kertoa, että ne, jotka haluavat karsia budjettivaltaamme, karsivat perustuslakia kokonaisuudessaan, joten parlamentti tekisi viisaasti, jos lähettäisimme hallitustenväliselle konferenssille selkeän viestin, että parlamentti suhtautuu tällaiseen erittäin vakavasti.
Tästä pääsen seuraavaan asiaan. Katsomme, että meidän on tehtävä äänten jakautumisen ja komission kokoonpanon suhteen kompromissi, ja että kumpikin osapuoli voi tulla ja on tultava toimeen näiden kompromissien kanssa. Mielestäni on varsin selvää, että pienet jäsenvaltiot pelkäävät jäävänsä vähemmistöön. Niiden pelko voi olla oikeutettu tai sitten ei; minun tehtäväni ei ole päättää siitä. Saatiinpa aikaan minkälainen kompromissi tahansa, parlamentti ei saa unohtaa, että seuraavassa parlamentissa on 732 jäsentä, mikä on jo aika suuri määrä. On varsin mahdollista, että Euroopan parlamentin jäsenmäärä kasvaa 800:aan vuosina 2007–2009. Siltä varalta, että parlamentin jäsenten määrää yritetään vielä kasvattaa, voin kertoa, ettemme halua tulla Kiinan kansankongressin kaltaiseksi, vaan haluamme olla toimiva parlamentti. Tässäkin asiassa pyydän neuvostoa, sen puheenjohtajavaltiota Italiaa – jonka tiedän pyrkivän terveen järjen voittoon – ja hallitustenvälistä konferenssia todellakin löytämään ratkaisun, jonka avulla parlamentti pystyy edelleen toimimaan. Saavuin myöhässä ja puhuin aivan liian pitkään, joten kiitän arvoisaa puhemiestä kaikesta. 
Puhemies.
   Olen varma, että kaikki parlamentin jäsenet ovat iloisia siitä, että pääsitte lopulta tulemaan ja käyttämään puheenvuoronne. 
Malmström (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, valmistelukunnan perustamista koskeva päätös oli ainutlaatuinen ja historiallinen, ja se perustui ajatukseen, että vaaleilla valitut edustajat, hallitukset ja EU:n toimielimet laaja-alaisessa keskustelussa kansalaisten kanssa avoimesti ja harkitusti valmistelevat EU:ta laajentumiseen ja tulevaisuuteen. Vaikka monet sitä epäilivät, valmistelukunta on osoittautunut hyvin onnistuneeksi. Ehdotus Euroopan perustuslaiksi annettiin, ja vaikka se on monin tavoin puutteellinen, se on yleisesti ottaen erittäin hyvä kompromissi. Uskon, että Altiero Spinelli varmasti hymyili haudassaan, kun ehdotus annettiin kesäkuussa 2003.
Tämänhetkinen toiminta on hämmentävää. On kuin valmistelukuntaa ei olisi koskaan ollutkaan ja neuvostossa elettäisiin taas vanhojen Nizzan käytäntöjen mukaan ja tehtäisiin lehmänkauppoja meluisasti ja suljettujen ovien takana. Ettekö te koskaan opi?
EU on suuren urakan edessä. Sen on laajennuttava, uudistuttava ja tiivistettävä yhteistyötä. Sillä on lisäksi suuria legitiimiyteen liittyviä ongelmia. Riita vakaus- ja kasvusopimuksesta tuskin paransi EU:n mainetta. Kansalaiset ansaitsevat parempaa kuin vesitetyn kompromissin, jota on maustettu kansallisin eduin. He ansaitsevat demokraattisen, dynaamisen ja energisen EU:n. He ansaitsevat tulla otetuiksi vakavasti siten, että heidän edustajiensa valmistelukunnassa tekemää työtä arvostetaan. Sen vuoksi vetoan puheenjohtajavaltioon Italiaan: älkää tuottako kansalaisille pettymystä. 

Hyvät naiset ja herrat virallisella lehterillä, ymmärrän innostuksenne, mutta lehteri ei osallistu istuntoon. Sen vuoksi pyytäisin teitä ystävällisesti olemaan hiljaa. 
Stenzel (PPE-DE ).
   – Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tämä on parlamentin viimeinen mahdollisuus ilmaista päätöslauselman muodossa uutta Euroopan perustuslaillista sopimusta koskevat mielipiteensä hallitustenväliselle konferenssille, jonka toivomme saavan työnsä päätökseen joulukuun loppuun mennessä. Valmistelukunnan luonnos oli kiistatta tärkeä perusta, muttei ole myöskään epäilystä siitä, etteikö siihen tarvittaisi useita parannuksia. Toivottavasti kaikki poliitikot haluavat saattaa työn päätökseen ja löytää kompromissin, jonka kanssa kaikki osapuolet voivat tulla toimeen, esimerkiksi sellaisen kompromissin komission kokoonpanosta, että jokaisella jäsenvaltiolla on yksi äänivaltainen jäsen. EU:ssa vallitseva yleinen mielipide on yksi syy siihen, miksi meidän ei pitäisi antaa yhdelle komission jäsenelle suurempaa vaikutusvaltaa kuin toiselle.
Tervetullutta on myös se, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin valvoo neuvoston päätöksiä, mikä edistää tuomioistuinvalvontaa ja avoimuutta. Vakaus- ja kasvusopimusta on myös tarpeen vahvistaa, jotta siitä saadaan paitsi yhtenäinen ja luja myös joustavampi, koska Saksan ja Ranskan viimeaikaiset tapahtumat eivät saa toistua – huonot esimerkit eivät saa yleistyä.
YK:n peruskirjan 51 artiklan noudattamisen pitäisi olla yhteisen Euroopan turvallisuus- ja puolustuspolitiikassa itsestään selvä solidaarisuuden osoitus. Äänten painottamista neuvostossa koskeville asioille ei pitäisi antaa liikaa painoa, sillä loppujen lopuksihan Euroopan unionin poliittisessa menettelyssä tavallisesti päästään yhteisymmärrykseen ja kompromissiin, jolloin pienuus tai suuruus ei ole ratkaiseva tekijä. Kaksinkertaiset enemmistöt – 15 jäsenvaltiota ja 60 prosenttia väestöstä – vaikuttavat järkeviltä, ja olen samaa mieltä niiden jäsenten kanssa, jotka katsovat, että parlamentin alkuperäinen budjettivalta on tärkeä eikä sitä saa supistaa.
Van den Berg (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olen huolissani hallitustemme älyttömistä menettelytavoista, koska ensin ne tekivät Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien kanssa sopimuksen – myönteisenä pidetyn perustuslakiluonnoksen – ja jatkoivat sitten työtään tapansa mukaan niin kuin niitä huvittaa ja toistavat juuri niitä menettelyjä, jotka johtivat epäonnistumiseen Nizzassa.
Kansalaiset saattavat hyötyä paljon tästä perustuslakiluonnoksesta, jossa meille tarjotaan enemmän demokratiaa ja mahdollisuutta saavuttaa konkreettisempia tuloksia Euroopalle tärkeillä aloilla. Minä en, kuten eivät kansalaisetkaan, valvo öitäni miettien joutavia yksityiskohtia, jotka näyttävät ärsyttävän kaikkia. Keskeistä ei ole se, onko yksi ääni enemmän tai vähemmän, kun jokaisella jäsenvaltioilla on oma jäsenensä komissiossa – suurilla valtioilla jopa kaksi – tai sätkynukkensa Eurooppa-neuvoston ohjaimissa. Kannatan ajatusta, että jokaisella maalla olisi oma jäsenensä komissiossa. Tärkeintä on, että Euroopassa pystytään ottamaan kiinni rikolliset, jotka eivät lainkaan välitä kansallisista rajoista, ja että esiinnymme ulkopolitiikassa yhtenäisenä rintamana ja että kaikille riittää hyviä työpaikkoja.
Hallitusten päämiesten olisi lopetettava valittaminen ja hyväksyttävä, että nykymuodossaan perustuslaki – johon on tehtävä muutamia pieniä käytännön muutoksia – on paras ratkaisu meidän kaikkien sekä laajentuneen ja yhtenäisen Euroopan kannalta. Hallitusten päämiesten ei pitäisi olettaa, että kansalaiset pitävät heidän kinasteluaan vallasta ja ihmisistä yhtä tärkeänä. Kinastelu sopii leikkikentällä pullisteleville pikkupojille, muttei kansalaisille. Yleisö haluaa tuloksia, ja me voimme saada niitä aikaan uuden perustuslain avulla. Enemmän oikeuksia parlamentille ja enemmän yhteispäätösmenettelyä oikeus- ja sisäasioiden, maatalouden ja talousarvion aloille. Monet kollegani Euroopan parlamentissa ovat jo todenneet, että valtiovarainministerien saadessa tahtonsa läpi parlamentin oikeudet palautuvat tasolle, jolla ne olivat ennen vuotta 1975. Tätä on täysin mahdoton hyväksyä. Siinä mentäisiin jo liian pitkälle, emmekä todellakaan toivo niin tapahtuvan. Se vaikuttaisi kaikkiin kansanäänestyksiin täällä Euroopassa.
Meidän on nyt kiireesti toimittava kansalaistemme hyväksi. Tietoa tarvitaan siis hyvissä ajoin, tai muuten kansalaiset eivät pysty ilmaisemaan mielipidettään niissä monissa kansanäänestyksissä, joita perustuslaista järjestetään. Eurooppa tarvitsee perustuslain, koska toukokuun 1. päivänä unioniin liittyy kymmenen uutta maata eikä niiden pitäisi liittyä ilman selkeitä sääntöjä. Tällainen historiallinen yhdistyminen ei saa epäonnistua siksi, että hallitusten päämiehet käyttäytyvät täysin sopimattomasti, mahtailevat ja kieltäytyvät hyväksymästä kypsää tulosta.
: joko hyväksytte hallitusten päämiehinä tämänhetkisen ehdotuksen tai vastustatte sitä. Mutta varokaa: mitä vähemmän demokratiaa ja mitä vähemmän oikeuksia parlamentille annetaan, sitä varmemmin parlamentti viivyttää ehdotuksen hyväksymistä. Hallitusten ei pitäisi ajatella, että vain ne voivat tehdä sopimuksen tyhjäksi. Niiden olisi myös ymmärrettävä, etteivät ne voi antaa asioiden mennä niin pitkälle. Se olisi jumalaton häpeä huolimatta siitä, onko Jumala sisällytetty perustuslakiin vai ei!
Pyhän Nikolauksen päivänä, joka on jo aivan pian, Alankomaissa on tapana antaa toisillemme lahjoja. Hallitusten päämiestenkin olisi tänä vuonna juhlittava näyttävästi ja annettava meille perustuslaki, joka on Euroopan kansalaisten arvoinen. 
Cushnahan (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ulkoasiainministerien Napolin kokousta valmisteltaessa kokouksen lopputulokseen suhtauduttiin selkeän pessimistisesti. Sen vuoksi puheenjohtajavaltiolle Italialle on annettava tunnustusta arkaluonteisissa asioissa saavutetusta edistyksestä.
Erityisen tyytyväinen olen puolustusalan rakenneyhteistyötä koskevaan sopimukseen, lupaaviin merkkeihin saada EU:lle ulkoasiainministeri, yhden äänioikeutetun jäsenen saamisesta komissioon kullekin jäsenvaltiolle sekä parlamentin budjettivaltaan.
Edistyksestä huolimatta jäljellä on vielä paljon työtä. Voidaksemme tehokkaalla tavalla vaikuttaa maailmanlaajuisesti, meidän on vapauduttava yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alan päätöksenteossa vallitsevasta lamaannuksesta. Puheenjohtajavaltion ehdotukset määräenemmistöäänestyksen käyttämisestä ja EU:n ulkoasiainministeriä koskevan ehdotuksen tukeminen ovat askel oikeaan suuntaan. Toivon kuitenkin, että kehitystä tapahtuu monella muullakin alalla.
Ehdotus Eurooppa-neuvoston pysyvästä puheenjohtajasta saattaa horjuttaa sekä komission puheenjohtajan että ulkoasiainministerin asemaa. Tähän asti ainoa pysyvä puheenjohtajuus on ollut komissiossa.
Neuvoston puheenjohtajalla on vastuunsa yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla, mikä saattaa olla ristiriidassa ulkoasiainministerin aseman kanssa ja aiheuttaa sekaannusta siitä, kuka heistä edustaa EU:ta tällä alalla. Olisikin järkevämpää käyttää Eurooppa-neuvoston johtajan toimesta englanninkielistä käsitettä "Chair" kuin "President".
Kiitän puheenjohtajavaltiota tähänastisesta edistymisestä ja haluan varoittaa siitä, että perustuslakiluonnos on ratkaiseva kompromissi. Hallitustenvälisessä konferenssissa tehtävä sopimus ei siis ole vain jäsenvaltioiden hallitusten asia. Mikäli hallitustenvälisen konferenssin tulos hyväksytään, siihen on myös saatava muiden toimielinten, kuten Euroopan parlamentin, Euroopan komission ja kansallisten parlamenttien jäsenten suostumus. Puheenjohtajavaltio Italia jättää omalla vastuullaan tämän tosiasian huomiotta. 
Corbett (PSE ).
    Arvoisa puhemies, keskustelujen perusteella on varsin selvää, että kaikki haluavat asian päätökseen joulukuussa. Ongelmana on, että kaikki haluavat tehdä myönnytyksensä viime minuutilla –mieluummin eivät ollenkaan. Niinpä on olemassa vaara, että huolimatta yleisestä halusta saada sopimus aikaan joulukuun Eurooppa-neuvostossa, päädymme jatkamaan viime minuuteilla kyhättyjen sopimuspinojen käsittelyä pitkälle yöhön, kuten Nizzassa. Vaarana on, ettei mitään sopimusta edes saada aikaan.
Tälläkin hetkellä jäsenvaltiot yhä jossain määrin teeskentelevät. Niillä on järkähtämättömiä ja vankkoja kantoja, vaikka ne tietävät, että niiden on suostuttava kompromissiin, mikäli haluavat, että joulukuussa onnistutaan. Tässä piilee suurin vaara, joka hallitustenvälisellä konferenssilla on kohdattavanaan.
Olen vakuuttunut siitä, että suurimmalle osalle asioista voidaan löytää hyväksyttävä ratkaisu, mutta yksi asia vaikuttaa olevan harvinaisen vaikea: neuvoston äänestysmenettely. Valmistelukunta painiskeli ikivanhan ongelman kanssa, eli haluammeko valtioiden tasaveroisuutta vai kansalaisten tasaveroisuutta. Se päätyi uudenlaiseen ja tasapainoiseen ratkaisuun kaksinkertaisesta enemmistöstä, jonka mukaan yhdessä äänestyksessä jokaisen maan ääni painaa yhtä paljon ja toisessa äänestyksessä maan äänet painotetaan väestömäärän mukaan, tuloksena kansalaisten täydellinen tasaveroisuus. Mikäpä olisi sen reilumpaa?
Puola, Espanja ja muutamat muut maat haluavat silti palata vaikeaselkoiseen Nizzan malliin, joka ei ole kovin oikeudenmukainen eikä myöskään kovin johdonmukainen. Olen tästä pahoillani, ja toivon, että ne muuttavat kantansa. Minäkin tiedän keskustelujen – etenkin puolalaisten kanssa käytettyjen keskustelujen – perusteella, kuinka vaikea tilanne Puolassa on ja kuinka siitä on valitettavasti tullut etenkin oppositiopuolueiden keskuudessa, koska Puolalla on vähemmistöhallitus. Mutta miten voimme päästä kompromissiin, miten voimme löytää ratkaisun kahden ratkaisevasti erilaisen vaihtoehdon välillä?
Haluan omasta puolestani heti pyytää puheenjohtajavaltiota Italiaa miettimään, mitä tapahtui 1990-luvun alussa ennen Ruotsin, Suomen ja Itävallan liittymistä? Neuvostossa oli tuolloin iso riita määräenemmistömenettelyn hyväksymisestä; silloin oli kyse kynnysarvosta: minkä verran ääniä tarvitaan määräenemmistöön, ja mikä on määrävähemmistö? Tuolloin yksi valtio – valitettavasti ja häpeällisesti kotimaani Yhdistynyt kuningaskunta – kieltäytyi muuttamasta menettelyä. Se halusi säilyttää saman määrävähemmistön laajentuneessa unionissa, mikä olisi tehnyt päätöksenteosta vielä vaikeampaa. Oltiin umpikujassa.
Arvoisa puhemies, mitä omassa maassanne tapahtui? Ioanninan kokouksessa saavutettiin kompromissi niin kutsuttu "Ioanninan välitysratkaisu" jonka ansiosta unionissa siirryttiin uuteen menettelyyn, mutta hyväksyttiin julistus, jossa todettiin, että tulevaisuudessa valtiot, jotka kuuluvat vähemmistöön, mutta joita ei vanhassa menettelyssä olisi äänestetty kumoon, voisivat halutessaan valittaa päätöksestä ja vaatia keskustelujen jatkamista. Tätä lauseketta ei koskaan sovellettu käytännössä, mutta sen avulla saattoi säilyttää sillä hetkellä kasvonsa, ja uuteen menettelyyn siirtyminen oli mahdollista. Kenties tässä erittäin vaikeassa kaksinkertaista enemmistöä koskevassa tilanteessakin on edettävä vastaavalla tavalla.
Meidän on kenties siirryttävä uuteen menettelyyn, mutta annettava julistus, jonka turvin jäsenvaltiot voivat mahdollisesti siirtymäkauden ajan turvautua vanhaan menettelyyn joutuessaan vähemmistöön. Olen varma, ettei niin tapahdu kovin usein, mutta näin ne voivat säilyttää kasvonsa ja saada tyydyttävän ratkaisun. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, vaikka puhumme perustuslaista välineenä, jonka avulla Euroopan unionista saadaan avoimempi, ymmärrettävämpi ja demokraattisempi, mielestäni vaarana on, että perustuslaista päättävä neuvosto rikkoo nykyistä lakia Euroopan laajuisista liikenneverkoista päätettäessä ja tallaa parlamentin oikeudet jalkoihinsa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, nykyisissä perustamissopimuksissa todetaan, että Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevat päätökset ensisijaisten asioiden luettelo mukaan luettuna – ehkä arvoisa neuvoston puheenjohtaja voisi ystävällisesti kuunnella minua ja hyvä herra voisi kenties siirtyä sivuun – voimassa olevien perustamissopimusten mukaan Euroopan laajuisten liikenneverkkojen tarkistamisesta päätetään neuvoston ja parlamentin yhteispäätösmenettelyssä eikä asia kuulu Eurooppa-neuvoston päätöksentekovaltuuksiin. Eurooppa-neuvoston tehtävänä on asettaa poliittiset suuntaviivat. Jos Brysselin Eurooppa-neuvoston silti oli tarkoitus Euroopan laajuisia liikenneverkkoja uudelleen käsitellessään tehdä päätöksiä todellisella etusijalla olevista liikennehankkeista, joihin seuraavien muutaman vuoden varat käytännössä kuluisivat, se rikkoi räikeästi parlamentin oikeuksia päättää neuvoston kanssa tasapuolisesti Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevista asioista ja niiden tarkistuksista. Tämän vuoksi pyydän neuvoston edustajia huolehtimaan siitä, ettei Eurooppa-neuvostossa tallata nykyisen parlamentin jo olemassa olevia oikeuksia. Vetoan myös komission puheenjohtajaan. Arvoisa komission puheenjohtaja, olisi tuhoisaa, jos te niin selkeän, demokraattisia ja parlamentaarisia oikeuksia koskevan lausunnon annettuanne liittoutuisitte niin konkreettisella tavalla neuvoston kanssa, joka määrittelee ensisijaiset hankkeet tavalla, joka käytännössä mitätöi Euroopan parlamentin oikeudet yhteispäätösmenettelyyn.
Huolehtikaamme siitä, ettei tämä Eurooppa-neuvosto poista Euroopan parlamentilta oikeuksia yhteispäätösmenettelyyn Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevissa asioissa. Haluamme lisää oikeuksia, haluamme demokratiaa ja avoimempaa Eurooppaa. Arvoisa puheenjohtaja, toivon, että voitte antaa meille nämä oikeudet.
Hughes (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kannatan voimakkaasti ryhmäni laatimaa, sosiaalista huippukokousta koskevaa yhteispäätöslauselmaa. Tärkeää on, että kokouksessa pyritään jälleen kerran sovittamaan yhteen Lissabonin tavoitteet, joissa talous-, sosiaali- ja työllisyyspolitiikat yhdistyvät tasapainoisesti ja täyttävät yleiset kestävän kehityksen vaatimukset. Toivon, etteivät hallitukset lankea kiusaukseen ja yritä millään tavalla vääristää tätä yhdistelmää tulevassa huippukokouksessa.
Päätöslauselman 10 kohdan toinen osa hieman huolestuttaa minua. Ryhmäni aikoo pyytää tästä kohdasta erillistä äänestystä, ja monet aikovat äänestää sitä vastaan.
Miksi näin? Kannatammeko tarpeetonta, uutta asetusta? Emme. Päätöslauselman 10 kohdan ensimmäinen osa jota kannatamme tekee sen varsin selväksi. On silti myös totta, että tämän parlamentin tietyt yksiköt sekä sen ulkopuoliset paikalliset työnantajajärjestöt vaativat yhä tiukempia ja perusteellisempia arvioita yritystoimintaan kohdistuvista vaikutuksista ja pyrkivät näin epäämään komission oikeuden tehdä tarpeellisia aloitteita. Emme voi sallia, että kustannusten ja hyödyn vaikutusten arviointia käytetään tähän tarkoitukseen.
Tämä puoli parlamentista kannattaa ajatusta kustannusten ja hyödyn vilpittömästä arvioinnista, jossa otetaan huomioon kaikki kustannukset ja hyödyt. Esimerkiksi viimeviikkoisessa työaikadirektiivin tarkistamista koskeneessa työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan keskustelussa liberaalijäsenet tekivät hyvin selväksi, että tarvitsemme täydellisen arvion yritystoimintaan kohdistuvista vaikutuksista. Vastauksena haluan omasta puolestani tehdä selväksi, että me tarvitsemme arvion todellisista kustannuksista ja hyödyistä, jossa kaikki kustannukset ja hyödyt otetaan huomioon.
Millaisia kustannuksia muodostuu haitoista, joita pitkät työpäivät aiheuttavat perhe-elämälle, lapsille tai avioliitolle? Kyseisissä laskelmissa nämäkin tekijät on otettava huomioon. Meidän on siis kiireesti vietävä eteenpäin tällaisia tarkistuksia.
Päätöslauselman 9 kohta koskee markkinoiden avaamista posti- ja matkustajapalveluille, ja tässäkin on tärkeää arvioida todelliset kustannukset ja hyödyt.
Haluan lopuksi korostaa, että perustamissopimukset ovat itse asiassa hyvin selkeät. EY:n perustamissopimuksessa on jo erittäin selkeä työllisyys- ja sosiaalilainsäädäntöä koskeva vaatimus: "Näissä direktiiveissä vältetään säätämästä hallinnollisia, taloudellisia tai oikeudellisia rasituksia, jotka vaikeuttaisivat pienten tai keskisuurten yritysten perustamista taikka niiden kehittämistä". Komissio testaa tällä tavalla kaikki työllisyys- ja sosiaalialan säännökset, jotka se vie eteenpäin. Tämä on oikein ja kohtuullista. On hyvä, että näin tehdään jo nyt, mutta meidän ei pidä kaventaa vaatimuksia, jottemme tarpeettomasti estä hyvin tarpeellisten sosiaali- ja työllisyysalan aloitteiden tekemistä, joiden avulla edistetään Lissabonissa saavutetun yleisen poliittisen tasapainon ylläpitämistä.
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, puhun tästä aiheesta, koska vakaus- ja kasvusopimuksen eli yhteisön lainsäädännön käsittelystä muutaman viime viikon aikana saadut kokemukset ovat selvästi osoittaneet, että hallitustenvälisen konferenssin olisi tärkeä sisällyttää Euroopan unionin tavoitteita koskevaan luetteloon Euroopan perustuslakiin.
Toinen syy siihen, miksi pyysin puheenvuoroa on se, että viime päivät ja viikot ovat osoittaneet, kuinka tärkeää on, että vakaus- ja kasvusopimusta koskeva pöytäkirja, kuten muutkin pöytäkirjat, olisi liitettävä perustuslain liitteiksi. Pyysin puheenvuoroa myös siksi, että uskon muutaman viime viikon aikana saadun kokemuksen osoittavan meille, että perustuslaista käyty keskustelu on osittain ollut kansallista, ja että meidän on huolehdittava siitä, ettei Euroopan yhdentyminen vaarannu jäsenvaltioissa järjestettävien kansanäänestysten myötä tapahtuvan kansallistumisen vuoksi. Mikäli kansanäänestys järjestetään, kysyttäköön kerralla kaikilta Euroopan kansalaisilta, jolloin saadaan yksi Euroopan laajuinen tulos, kansalaisten enemmistön ja jäsenvaltioiden enemmistön mielipide.
Olemme puhuneet siitä, että perustuslain avulla Euroopasta on tultava avoimempi ja demokraattisempi ja sen on tuotava Eurooppa lähemmäs kansalaisia, ja näin on tarkoitus tehdä. Niinpä vetoan neuvoston puheenjohtajaan, että hän huolehtisi siitä, että komission asemaa vahvistetaan, että parlamentin yhteispäätöstä koskevia oikeuksia laajennetaan ja että parlamentti säilyttää talousarviota koskevan itsemääräämisoikeutensa. Vaikka valtiovarainministerit pyrkivät lähettämiensä kirjeiden avulla estämään komissiota ja parlamenttia puolustamasta oikeuksiaan, toivoisin neuvoston puheenjohtajan huolehtivan myös siitä, ettei valtiovarainministereitä tueta pyrkimyksissään millään tavalla. Tarvitsemme Euroopan, jonka toiminta on ennemmin yhteisölähtöistä kuin hallitustenvälistä. Perustuslaki on ilmeinen osoitus vahvistuneista yhteisön toimielimistä, ja pyydän teitä vastustamaan joidenkin neuvoston ryhmittymien pyrkimyksiä palauttaa Eurooppaan kansallisvaltiojärjestelmä.
De Rossa (PSE ).
    Arvoisa puhemies, olen todellakin erittäin järkyttynyt siitä, että hallitustenvälisessä konferenssissa on turvauduttu kansalliskiihkoiluun, mitä pidän poliittisen johtajuuden valitettavana epäonnistumisena nyt, kun tarvitsemme demokraattista, tehokasta ja toimivaltansa jakavaa Eurooppaa. Sellaista Eurooppaa emme saa hallitustenvälisessä konferenssissa, mikäli jatkamme nykyisellä linjalla.
Valmistelukunta, jonka jäsen itsekin olin, laati tunnollisesti suunnitelman sellaisesta Euroopasta, jota juuri pääpiirteittäin luonnehdin. Yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa, puolustusyhteistyötä ja sosiaalipolitiikkaa koskevien asioiden mitätöiminen, määräenemmistöäänestyksen poistaminen näiltä aloilta ja mikä pahinta, budjettivallan riistäminen parlamentilta, ovat tappion enteitä. Ne ovat tappion enteitä hallitustenvälisen konferenssin lopputulokselle, mutta myös Euroopalle. Tämä tappio olisi voitto Eurooppaan epäilevästi suhtautuville. Se olisi voitto jäsen Bonden säälittävälle pelottelulle, jota me jatkuvasti kuulemme täällä parlamentissa hänen esittäessään yksikantaisia ja opportunistisia kliseitään.
Pyydän hallitustenvälistä konferenssia kuulemaan perustuslakiasiakirjan laatineita osapuolia eli parlamenttia, valmistelukuntaa sekä 200:aa parlamentin jäsentä, jotka edustavat koko poliittista kenttää sekä eurooppalaisia hallituksia ja oppositioita.
Arvoisa puheenjohtaja Prodi, pyydän lopuksi teitä lukemaan tämänpäiväisen -lehden, jossa on teidän haastattelunne eiliseltä Irlannin-vierailultanne. Otsikossa sanotaan teidän todenneen, että jäsenvaltiot, jotka eivät hyväksy perustamissopimusta, saattavat joutua lähtemään EU:sta. Tämä on kauhea viesti Irlannin kansalle, jonka oli äänestettävä Nizzan sopimuksesta kaksi kertaa. Se loukkaa Euroopan kansalaisten oikeuksia ja kunniaa. Mikäli lainaus on väärin muotoiltu, teidän olisi välittömästi korjattava se. Mikäli lainaus on oikein, teidän on tehtävä selväksi, että kyse on henkilökohtaisesta mielipiteestänne eikä komission kannasta.
Irlannissa tällaiset lausunnot varsin helposti jakavat keskustelun siihen, puolustammeko kansoja vai rakennammeko Eurooppaa. Teidän on siis korjattava tilanne, mikäli näkemyksenne heijastuvat väärin tässä haastattelussa. 
Antonione,
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olemme uskoakseni ylittäneet sallitun ajan, joten pyrin puhumaan äärimmäisen lyhyesti, jottemme veisi seuraavalta keskustelulta enempää aikaa.
Koska jäsen Watson ja muut, jotka halusivat keskustella Guantanamosta, ovat paikalla, haluan aluksi esittää mietittäväksi muutamia huomautuksia.
Olemme ilmoittaneet Yhdysvaltojen viranomaisille Italian puheenjohtajuutta ja siten Euroopan unionia koskevista huolenaiheista aina kun mahdollista, viimeksi suoraan Colin Powellille Brysselissä pidetyssä istunnossa. Italian puheenjohtajuus epäilemättä herättää ajatuksia ja aiheuttaa huolta Euroopan unionille ja sen kansalaisille. Minun on myös korostettava, että yhteisessä lehdistökonferenssissa eräät lehtimiehet kysyivät asiaa myös Colin Powellilta, joka pyysi viranomaisia vastaamaan ja tutkimaan asiaa eli vastaamaan juuri näihin huolenaiheisiin. Haluan siis toistaa, että tähän asiaan on kiinnitetty huomiota ja kiinnitetään jatkossakin.
Toisaalta haluan hallitustenvälisen konferenssin tekemää työtä koskevan keskustelun osalta käyttää hyväkseni tätä viimeistä tilaisuuttani Euroopan unionin puheenjohtajavaltion edustajana puhua parlamentille, kiittää parlamenttia ja kaikkia teitä, jotka olette olennaisesti edesauttaneet puheenjohtajavaltion Italian työtä ja pyrkimyksiä. Osuutenne on olennainen, ja vaikka olette toki aika tavalla kritisoineet ja esittäneet ehdotuksia, myönnän, että olette myös, esittäneet monia arvostavia huomautuksia, jotka antavat aina paljon tyydytystä ja auttavat keventämään niitä raskaitakin taakkoja, joita toisinaan joudumme mahdottomien aikataulujen vuoksi kantamaan.
Kuten totesin, teemme tämän tietoisina siitä, että mikäli tulos on myönteinen, se on myönteinen sekä puheenjohtajavaltiolle Italialle että meille kaikille, koska meitä ohjaa yhteinen eurooppalainen henki. Mikäli epäonnistumme, kyseessä on epäilemättä yhteinen epäonnistuminen. Olen silti toiveikas, ja minun on todettava, että Napolissa käydyn keskustelun ja tämänpäiväisen istunnon perusteella uskon meidän voivan suhtautua luottavaisesti 12.–13. joulukuuta järjestettävään kokoukseen, koska on merkkejä siitä, että myönteiseen ratkaisuun voidaan päästä. 
Yksittäisiä kohtia minun on vaikea nyt käsitellä yksityiskohtaisesti, mutta haluan ottaa esille muutamia yleisiä asioita. Ensinnäkin vakuutan, että pyrimme suurimpaan mahdolliseen yhdenmukaisuuteen valmistelukunnan tekstin kanssa, jota käytämme mallina. Kuten tiedätte, valmistelukunnassa oli edustajia kaikilta tasoilta: jäsenvaltioiden parlamenteista, Euroopan parlamentista ja hallitusten jäsenten sekä kansalaisyhteiskunnan edustajien keskuudesta. Tuloksena on selvästi erittäin tärkeä asiakirja, jota pyrimme parantamaan, mutta joka toimii ainakin meille ohjaavana vertailukohtana lopullisen tuloksen saamiseksi. Emme hyväksy vesitettyjä kompromisseja ja kartamme kaikenlaisia lehmänkauppoja, kuten viimeisen tunnin aikana on pyydetty. 
On normaalia, että neuvotteluja käydään. En halua aliarvioida tällaisia neuvotteluja, koska jokaisen maan edut ovat epäilemättä arvokkaita ja tärkeitä. Neuvotteluista saattaa tulla tiiviit, mutta uskon, että se henki jonka olen nähnyt ohjaavan meitä kaikkia ensin valmistelukunnan työhön ja sitten hallitustenväliseen konferenssiin osallistuneita, osoittaa, että kaikki odottavat merkittävää ja varteenotettavaa tulosta. Voin myös vakuuttaa, että puheenjohtajavaltio Italia pitää parlamentin ja yleensä kansallisten parlamenttien oikeuksien suojelemista keskeisenä erityisesti, kun laaditaan perustuslain arvoista perustamissopimusta, koska ilman hyviä suhteita parlamenttiin, ensisijaiseen demokratian lähteeseen, päädymme epäilemättä muuhun kuin myönteiseen tulokseen.
Haluan kiittää teitä vielä kerran osallistumisestanne, ja toivon, että neuvoston puheenjohtaja Berlusconi, joka raportoi neuvoston jäsen Frattinin kanssa parlamentille hallitustenvälisen konferenssin tuloksista viikko konferenssin päätymisen jälkeen, voi tuoda teille hyviä uutisia ja että voitte silloin ilmaista kunnioituksenne tai arvostelunne, jotta kaikki voivat sitten toivotusti yhdessä juhlia tulosta, joka toivottavasti on äärimmäisen myönteinen.
Prodi,
   . – Kiitän puheenjohtajamaata Italiaa ja neuvoston jäsentä Antonionea, joka mielestäni selitti hyvin tasapainoisella ja kiitettävällä tavalla ne perusteet ja kannat, joiden mukaan meidän on Brysselin suuressa kokouksessa toimittava. Haluan vain toivottaa hänelle kaikkea hyvää hänen puolustaessaan näitä perusteita ja pyytää, ettei hän sivuuttaisi ainoatakaan toistaiseksi syrjään pantua asiaa. Tarkoitan esimerkiksi lainsäädäntöneuvostoa koskevaa asiaa, joka yhtäkkiä katosi näkyvistä huolimatta siitä, että siihen oli käytetty niin paljon energiaa ja harkintaa toimielimissä. Ongelmana on, että kun yhdessä toimielimessä tehdään muutoksia, se vaikuttaa kaikkiin toimielimiin.
Vastaan lyhyesti jäsen De Rossalle. Tapoihini ei kuulu perua lausuntojani, koska yleensä harkitsen tarkkaan ennen kuin annan niitä. Sanoin toimittajalle, joka teki suuren numeron ottaessaan tämän lausunnon irti asiayhteydestä, että jos jokin valtio sanoo "ei, ei, ei, ei", ja sanoin siis neljä kertaa "ei", on myönnettävä, ettei ole oikein, että tuo maa halvaannuttaa unionin pysyvästi. Mielestäni tästä ollaan yleisesti samaa mieltä. Lisäsin, että tällä hetkellä välineitä ei ole, mutta ongelmalta voidaan välttyä tulevaisuudessa. Meidän on turha peitellä sitä. Totesin, että välineitä ei ole, mutta ongelma on. Lisäsin vielä, että vaikka ongelma ei ole ajankohtainen, sitä ei voida myöskään paeta. 
Uskon, että komission puheenjohtajan on tärkeä ottaa tällaiset ongelmat esille, vaikka ne eivät olisi ajankohtaisia, koska ne koskevat meitä kaikkia. Ei ole järkeä jatkuvasti paeta ongelmia, koska sillä tavalla emme koskaan saa niitä ratkaistua.
Puhemies. –
   Keskustelun päätteeksi totean, että olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä Eurooppa-neuvoston valmistelua koskevaa päätöslauselmaesitystä ja seitsemän hallitustenvälisen konferenssin edistymistä koskevaa päätöslauselmaesitystä.
Äänestys toimitetaan huomenna.
Berthu (NI ),
    – Napolissa järjestetyn hallitustenvälisen konferenssin jälkeen on selvää, että unionin toimielimiä herkeämättä painostetaan panemaan täytäntöön valmistelukunnan perustuslakiehdotus ja että keskitettyä ylikansallista valtakoneistoa painostetaan johtamaan laajentunutta Eurooppaa. Mielestämme oikea ratkaisu olisi toimia päinvastoin: hyväksyä ajatus erilaistuneesta Euroopasta, varmistaa suurempi kunnioitus kansallista itsemääräämisoikeutta kohtaan ja selkeyttää sekavia toimintatapoja.
Toisin sanoen Espanjan ja Puolan kaltaiset maat, joita nyt syytetään siitä, että ne hidastavat hallitustenvälisen konferenssin valmistelukuntaa koskevan työn edistymistä puolustamalla kansallisia etujaan, puolustavat itse asiassa Euroopan yleisiä etuja eli vapaiden kansojen ja kansallisten demokratioiden säilymistä.
Kaksi tärkeintä keskustelunaihetta seuraavassa Brysselin Eurooppa-neuvostossa ovat komission kokoonpano ja neuvoston määräenemmistö. Haluamme toistaa muuttumattoman ehdotuksemme, jonka mukaan tärkeintä on tunnustaa, että jokaisella kansalla on oikeus virallisesti esittää kielteisen kantansa eurooppalaisista päätöksistä. Tämän uudistuksen myötä valta annetaan takaisin kansallisille demokratioille, demokratiavajetta vähennetään ja kaikki komissiossa ja neuvostossa käytävät keskustelut asetetaan oikeisiin mittasuhteisiinsa. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Hallitustenvälisen konferenssin kehityssuunta on yhä huolestuttavampi, koska sen mukaan valmistelukunnan hyväksymät avainkysymykset pyritään selvästi säilyttämään, vaikka me kuitenkin vastustamme niitä. Näitä asioita ovat uusliberalistisen taloudellisen ja yhteiskunnallisen kapitalismin vaaliminen ja syventäminen, Euroopan unionin militarisoinnin laajentaminen, unionin muuttaminen poliittiseksi ja sotilaalliseksi ryhmittymäksi sekä federalistisen institutionaalisen lähestymistavan edistäminen. 
Osoituksena tästä suuntauksesta Ranskan, Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä on Yhdysvaltojen tuella saavutettu kompromissi Euroopan unionin militarisoinnista ja sen institutionaalisen perustan vahvistamisesta enemmän tai vähemmän autonomisena osana NATO:a. Vaikka toimielimiä koskevista asioista on vielä erimielisyyttä, kabinettia koskevasta ajatuksesta on päästy sopuratkaisuun yhteisön varoja kiristämällä ja pakottamalla yhä selvemmin pieniä ja keskisuuria maita hyväksymään alisteinen asemansa. Tämän vuoksi Espanja ja Puola taistelevat edelleen saadakseen päätöksentekoprosessissa saman painoarvon kuin muut "isot maat".
Euroopan perustuslain ja yhteisön oikeuden niin sanottu etusija jäsenvaltioiden perustuslakeihin nähden toistuu myös, eikä tätäkään voida hyväksyä.
EU:n jäsenvaltioiden kansalaisten ja edistysmielisten joukkojen tehtävänä on vastustaa tätä luonnosta, jonka tarkoituksena on hyödyttää Euroopan talous- ja rahoitusalan ryhmittymiä sekä niiden eliittisten tahojen tavoitteita, jotka jokaisessa maassa häpeämättömästi palvelevat näitä intressejä. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu vakaus- ja kasvusopimusta koskevista neuvoston ja komission julkilausumista. 
Tremonti,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitos, että kutsuitte minut tähän istuntoon keskustelemaan kanssanne vakaus- ja kasvusopimuksesta.
Aluksi haluan kerrata 24.–25. marraskuuta pidettyä euroryhmän ja Ecofin-neuvoston kokousta edeltäneet tapahtumat.
Vuoden 2003 ensimmäisellä puoliskolla neuvosto lähetti komission ehdotuksesta liiallisten alijäämien vuoksi kaksi suosituskirjettä, joista toinen osoitettiin Saksalle 21. tammikuuta ja toinen Ranskalle 3. kesäkuuta. Näissä suosituksissa vaadittiin, että alijäämien on laskettava alle 3 prosentin viitearvon vuoden 2004 loppuun mennessä. On syytä panna merkille, että suosituksia annettaessa otettiin huomioon vuoden aikana oletettavasti tapahtuva asteittainen talouskasvu, joka johtuu kielteisten tekijöiden poistumisesta Irakin sodan päätyttyä.
Seuraavien kuukausien aikana kävi kuitenkin ilmi, ettei Euroopan talous kehity tosiasiassa odotusten mukaisesti vaan että kehitys on huomattavasti odotettua hitaampaa. Koska talouskasvu jäi alle noin yhden prosentin ennusteen, julkistalouden alijäämät kasvoivat odotettua enemmän. Tästä syystä todettiin, että Saksan ja Ranskan on mahdotonta pienentää alijäämiään alle 3 prosenttiin vuonna 2004 alkuperäisen vaatimuksen mukaisesti.
Vuoden 2003 toisella puoliskolla, loka–marraskuussa, komissio tunnusti täysin ja virallisesti tämän uuden tilanteen ja ehdotti sen mukaisesti kahta uutta suositusta, joissa alle 3 prosentin alijäämän saavuttamista lykättiin vuoteen 2005. Ennen kaikkea on perusteltua olettaa, että jos vuoden 2003 alussa olisi tiedetty, ettei euroalueen talous juurikaan kehity, suosituksissa olisi alun perin vaadittu, että alijäämät on saatava kohdalleen vuonna 2005.
Tältä pohjalta sekä Saksa että Ranska ryhtyivät toimiin suositusten täytäntöön panemiseksi. Saksassa suositukset on saatettu suoraan osaksi talousarviolainsäädäntöä: vuoden 2004 osalta on säädetty rakenteellisesta mukautuksesta, joka on 0,6 prosenttia BKT:sta, ja vuoden 2005 osalta 0,5 prosentin mukautuksesta. Tämä on siis yhteensä 1,1 prosenttia BKT:sta, mikä on lähellä komission alkuperäistä vaatimusta, eikä se vaikuta alijäämien pienentämiseen alle 3 prosenttiin vuonna 2005. Ranskassa suositukset saatettiin ensin osaksi talousarviolainsäädäntöä ja pantiin sen jälkeen täytäntöön muiden toimien avulla: vuoden 2004 osalta on säädetty mukautuksesta, joka on 0,8 prosenttia BKT:sta ja vuoden 2005 osalta 0,6 prosentin mukautuksesta. Tämä on siis yhteensä 1,4 prosenttia BKT:sta, mikä on lähellä komission alkuperäistä vaatimusta, eikä se vaikuta alijäämien pienentämiseen alle 3 prosenttiin vuonna 2005.
Ranska ja Saksa ovat lisäksi pyrkineet kohdentamaan talouskasvun vaikutukset alijäämän pienentämiseen komission vaatimuksen mukaisesti. Tämän ohella on pidettävä mielessä, että vuonna 2003 Ranska ja Saksa käynnistivät hyvinvointivaltion intensiivisen uudistusohjelman, jolla oli erittäin myönteinen vaikutus julkistalouden kestävyyteen. Poliittisen talouden näkökulmasta tarkasteltuna tämä ei ole mikään vähäpätöinen seikka tänä vuonna käydyssä vakaussopimusta koskevassa keskustelussa.
Ensin loka–marraskuussa tehdyssä työssä, sitten euroryhmässä ja lopulta Ecofin-neuvostossa on päästy pääosin laajaan yhteisymmärrykseen komission muotoilemien suositusten sisällöstä sekä Ranskan ja Saksan toteuttamien mukautusten sisällöstä.
Siirryn nyt menettelyllisiin seikkoihin. Komissio ehdotti kahta mainittua suositusta EY:n perustamissopimuksen 104 artiklan 9 kohdan mukaisesti sillä perusteella, että Saksa ja Ranska olivat jatkuvasti laiminlyöneet neuvoston suositusten täytäntöönpanon. Saksa ja Ranska hyväksyivät suositusten sisällön, mutta vaativat poliittisista syistä erilaista muotoilua, toisin sanoen toisten suositusten uudelleenmuotoilua 104 artiklan 7 kohdan mukaisesti. Kun neuvoston oikeudelliselta yksiköltä tiedusteltiin asiaa, se totesi, että komissio olisi voinut valita myös – ja korostan sanaa "myös" – tämän toisen vaihtoehdon. Komissio sulki sen kuitenkin pois. Tässä vaiheessa ajauduttiin umpikujaan: vaarana oli, että kaikkein tärkein asia, nimittäin suositusten sisältö, menetettäisiin muotoseikkojen vuoksi. Jotta pattitilanne voitiin purkaa tilannetta kärjistämättä, euroryhmä sisällytti laajassa yhteisymmärryksessä suositusten sisällön päätelmäluonnokseen. Neuvoston oikeudellinen yksikkö vahvisti vielä tämän menettelyn sääntöjenmukaisuuden. Kun Ecofin-neuvosto aloitti tämän jälkeen työnsä, komissio nimenomaisesti ilmoitti olevansa asiasta eri mieltä ja vaati äänestystä Saksalle ja Ranskalle annettavista toisista suosituksista. Tarvittavaa enemmistöä ei saatu. On syytä panna merkille, että komission suosituksista toimitettavasta Ecofin-neuvoston äänestyksestä on nimenomaan säädetty voimassa olevassa lainsäädännössä ja se on näin ollen täysin voimassa olevien säännösten mukainen. Kun komission suositukset oli hylätty, neuvosto äänesti euroryhmän aiemmin laatimista päätelmistä. Kyseiset päätelmät hyväksyttiin, ja keskustelun jälkeen neuvoston lausuma hyväksyttiin yksimielisesti.
Lausuman sisältö voidaan esittää pääpiirteittään seuraavasti: vakaus ja kasvu ovat Euroopan talouspolitiikan perustavoitteet. Vakaussopimus on oleellinen väline tämän politiikan toteuttamisessa. Vakaussopimusta on sanottu "typeräksi". Olemme todistaneet asian olevan päinvastoin, sillä olemme osoittaneet, että vakaussopimusta voidaan tulkita joustavasti ja järkevästi. Vakaussopimus voidaan panna täytäntöön mukauttamalla budjettikuri vieläkin järkevämmin positiivisiin tai negatiivisiin taloussuhdanteisiin sekä edistämällä rakenneuudistuksia, joiden tarkoituksena on kehittää kasvumahdollisuuksia. Tältä osin vakaussopimuksen sanamuoto ja perusajatus ovat edelleen voimassa. Olemme päinvastoin työskennelleet ja työskentelemme nyt sekä vastaisuudessa vakaussopimuksen puitteissa ja komission tuella yhteistyön ja yhteisymmärryksen vallitessa.
Puheenvuoroni lopuksi totean, että olemme toistaiseksi puhuneet paljon menettelystä mutta vähän taloudesta. Kuten on jo todettu, kasvustrategian kannalta on tärkeää, että vakaussopimuksessa otetaan huomioon taloussuhdanteet ja rakenneuudistukset. Tämä on välttämätöntä, mutta se ei yksin riitä. Puoli vuotta sitten, puolivuotisen puheenjohtajuuskautemme alussa esitimme parlamentille kasvua koskevan toimintasuunnitelman. Parlamentti antoi suunnitelmalle ratkaisevan tuen, ja nyt suunnitelma on pantava täytäntöön. Lisäksi on tehtävä uusia kehitysaloitteita. Komissiolla, hallituksilla ja markkinoilla on oma tehtävänsä kasvustrategiassa, mutta myös Euroopan parlamentin on osallistuttava siihen merkittävänä liikkeellepanevana voimana: talouspolitiikka todellakin joko on tai ei ole politiikkaa. 

Solbes Mira,
     Arvoisa puhemies, vakaus- ja kasvusopimuksen soveltamisessa on tapahtunut viime kuukausina monenlaisia seikkoja, jotka ovat aiheuttaneet vakavan institutionaalisen kriisin. Nämä tapahtumat ovat selkeä osoitus siitä, että meidän on tehostettava unionin taloushallintoa.
Vaikeudet johtuivat siitä, että Saksalla ja Ranskalla on vakavia julkistaloutta ja verotusta koskevia ongelmia. Ongelmana ovat pääasiassa liialliset alijäämät, jotka eivät johdu vain suhdannetekijöistä. Suuret alijäämät voivat osoittautua haitallisiksi pitkällä aikavälillä, koska ne lisäävät velanottoa ja vaarantavat näin ollen julkishallinnon kestävyyden. Talousnäkymien muutos vaikuttaa lisäksi kielteisesti mahdolliseen kasvuun.
Edellä mainituista syistä ja molempien valtioiden alijäämien pienentämiseksi neuvosto sovelsi perustamissopimuksen määräyksiä ja antoi vuoden alussa Saksalle ja Ranskalle ensimmäiset suositukset, joissa se pyysi niitä ryhtymään toimiin liiallisten alijäämien korjaamiseksi viimeistään vuoden 2004 loppuun mennessä.
Tämän vuoden toisella puoliskolla kävi kuitenkin ilmi, etteivät Saksan ja Ranskan toteuttamat toimet riitä korjaamaan suuria alijäämiä vuonna 2004. Komissio pani siksi täytäntöön perustamissopimuksessa määrätyt menettelyt ja antoi uudet suositukset, joissa otetaan huomioon tämänhetkinen tilanne.
Kuten tiedätte, muutama jäsenvaltio hylkäsi komission ehdotukset neuvostossa, ja enemmistön hyväksymä sopimus saatiin aikaan ennenkuulumattomalla tavalla perustamissopimuksen soveltamisalan ulkopuolella.
Tällä "neuvoston päätelmiksi" muotoillulla sopimuksella on hyvin kauaskantoisia seurauksia, jotka menevät paljon pitemmälle kuin pelkkä vakaussopimuksen soveltaminen Ranskassa ja Saksassa. Komissio pahoittelee syvästi, ettei neuvosto ole noudattanut yksimielisesti hyväksyttyjen perustamissopimuksen ja vakaus- ja kasvusopimuksen perusajatusta eikä sanamuotoa. Sääntöihin perustuva järjestelmä on nähdäksemme ainoa keino varmistaa sitoumusten noudattaminen sekä taata kaikkien jäsenvaltioiden tasa-arvoinen kohtelu.
Meidän on ymmärrettävä, että neuvoston päätökset vaikeuttavat perustamissopimuksen tiukkaa soveltamista. Tämä vaikuttaa myös muita valtioita koskeviin menettelyihin. Neuvoston on nyt erittäin vaikea tehdä virallisia päätöksiä, jotka soveltuvat yhteen liiallisia alijäämiä koskevan menettelyn sekä ennalta ehkäisevien varoitusten antamista koskevan mahdollisuuden kanssa.
Vakauttamis- ja lähentymisohjelmista laadittavien raporttien merkitys voi vähentyä, jos neuvosto ei hyväksy tiukkaa monenvälistä valvontajärjestelmää.
Lähentymiskriteerejä voi olla entistä vaikeampaa soveltaa tiukasti uusiin jäsenvaltioihin, kun euroalueen valtioiden on annettu pitää yli 3 prosentin alijäämiä jo monta vuotta ja kun perustamissopimuksessa ja vakaussopimuksessa määrättyjä menettelyjä ei ole sovellettu.
Neuvostossa saavutettu poliittinen yhteisymmärrys merkitsee sitä, että hoidamme raha-asioitamme hallitusten välisin sopimuksin, ja se on vaarallinen ennakkotapaus tulevaisuutta ajatellen. Yhteisöjen tuomioistuimen on todennäköisesti selvitettävä, onko jäsenvaltioiden hallituksilla valtuudet ottaa käyttöön uusia menettelyjä, joilla korvataan tehokkaasti olemassa olevat yhteisön rakenteet, joista on määrätty perustamissopimuksessa tiettyjen talouspolitiikan näkökohtien yhteydessä.
Meidän on kuitenkin pidettävä mielessä, että Ecofin-neuvoston kokouksen päätteeksi annettu lausuma osoittaa jäsenvaltioiden ymmärtävän, että vakaus- ja kasvusopimus on tarpeellinen ja että määräyksiä on tärkeää soveltaa kaikkiin samalla tavalla.
Komissio soveltaa joka tapauksessa jatkossakin perustamissopimusta ja vakaussopimuksen määräyksiä. Tämä mahdollistaa kaikkien jäsenvaltioiden tasa-arvoisen kohtelun ja takaa terveen julkisen talouden Euroopassa. Komissio varmistaa, että menettelyjä sovelletaan asianmukaisesti ja oikeudenmukaisesti.
Meidän on samalla vahvistettava unionin taloushallintoa, jotta voimme varmistaa yhtenäismarkkinoiden ja -valuutan hyvän yhteistoiminnan.
Ecofin-neuvoston päätökset mielestämme osoittavat, että todellisena ongelmana on nykyisen Euroopan laajuisen taloushallintojärjestelmän heikkous. Komissio aikoo puuttua tähän ongelmaan ja laatia huolellisen harkinnan jälkeen ohjelman unionin taloushallinnon tehostamiseksi.
Emme kuitenkaan aloita pohdintojamme tyhjästä, vaan jatkamme komission aiemmin viitoittamalla tiellä. Komission marraskuussa 2002 antaman finanssipolitiikan koordinoinnin tehostamista koskevan tiedonannon perusteella näyttää siltä, että meidän on arvioitava, miten voimme aiempaa paremmin yhdistää budjettikurin ja joustavuuden varmistaaksemme sääntöjen nykyistä paremman noudattamisen. Meidän mielestämme olisi muun muassa kiinnitettävä aiempaa enemmän huomiota kestävyyteen ja velanottoon, jotta voidaan ottaa huomioon kunkin valtion erityistilanne ja lisätä yhdenmukaisuutta koko suhdanteen aikana erityisesti omaksumalla erittäin tiukka asenne voimakkaan kasvun vuosina.
Näin komissio aikoo toteuttaa monenvälistä valvontaa aiempaa tehokkaammin ja hyödyntää kaikkia käytettävissä olevia keinoja ilmaistakseen näkemyksensä talous- ja finanssipolitiikasta.
Meidän on tarkasteltava budjettineuvotteluja laajemmassa asiayhteydessä ja otettava huomioon Euroopan talouden tämänhetkinen alhainen kasvupotentiaali. Meidän on siksi kiinnitettävä aiempaa enemmän huomiota budjettitoimien laatuun kyseenalaistamatta pitkän aikavälin vakautta ja kestävyyttä.
Tämä tarkoittaa, että finanssipolitiikkaa koskeva keskustelu asetetaan entistä tärkeämmälle sijalle asialistalla talouspolitiikkojen koordinoinnin yhteydessä ja että talouspolitiikan suuntaviivoille ja niiden täytäntöönpanolle annetaan entistä merkittävämpi asema, jotta voidaan varmistaa talous- ja rahaliiton moitteeton toiminta ja Lissabonin tavoitteiden saavuttaminen.
Parlamentin aktiivinen osallistuminen on oleellista tässä prosessissa.
Poettering (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen Solbes, hyvät kollegat, Ecofin-neuvoston 25. marraskuuta 2003 tekemän päätöksen vuoksi kyseinen päivä ei ollut hyvä Euroopalle. Se ei ollut hyvä päivä Euroopan lainsäädännölle. Se ei ollut hyvä päivä Euroopan rahaliitolle. Se ei ollut hyvä päivä pienten ja suurten valtioiden välisille suhteille, eikä se ollut hyvä päivä myöskään tulevan laajentumisen kannalta. Ne, jotka 1990-luvulla kannattivat vakaus- ja kasvusopimusta, ovat nyt vastuussa sen tärvelystä, ja vastuussa ovat myös ne, jotka auttoivat siinä.
Ryhmämme on syvästi vakuuttunut, ettemme saa soveltaa unionin lainsäädäntöä opportunistisesti. Niin kauan kuin unionin säännökset ja unionin lainsäädäntö ovat olemassa, niitä on noudatettava eikä rikottava. Vakaus- ja kasvusopimus ei ole mielestämme rauennut. Olisi väärin sanoa niin, sillä silloin kaikki sitä rikkovat voisivat karttaa vastuuta myös jatkossa. Vakaus- ja kasvusopimus on kuitenkin kärsinyt kovia kolhuja. Yleisesti ottaen politiikassamme tarvitaan luottamusta, ja Euroopan valuutta, tämä Euroopan nuori valuutta, tarvitsee aivan erityistä luottamusta, joka on nyt kärsinyt kolauksen.
Arvoisa komission jäsen Solbes, haluan ryhmäni puolesta esittää teille kiitokset ja antaa tunnustusta siitä, että taistelitte loppuun asti. Ette saanut asiallenne enemmistön kannatusta, mutta olemme vakuuttuneita, että olette oikeassa. Häviäminen voi olla joskus kunniallista, mutta te olitte varsinainen voittaja.
Tuemme myös Euroopan keskuspankkia ja toivotamme pääjohtaja Trichet'lle menestystä toimissa, joita hän toteuttaa edistäessään jatkossakin tehokkaasti Euroopan valuutan vakautta. Varsinkin yksi valtiovarainministeri esitti äsken järjettömiä perusteluja siitä, miksi alijäämää tarvitaan nyt kasvun aikaansaamiseksi. Tämä on täysin väärä perustelu. Tämän päivän velat ovat huomispäivän veroja. Huomenna otamme ihmisiltä pois sen, mitä jäämme tänään velkaa.
Ne, jotka tekevät nyt liikaa velkaa, toimivat aivan samoin kuin ne, jotka vahingoittavat nyt ympäristöämme, sillä nykyajan nuoret ja tulevat sukupolvet joutuvat maksamaan näistä teoista. Tästä syystä vaadimme kestävyyttä paitsi maltillisessa finanssi- ja talousarviopolitiikassa myös ympäristöpolitiikassa, ja ne kaikki liittyvät toisiinsa. Velat nostavat korkoja, jotka puolestaan nopeuttavat inflaatiota. Lopulta meillä ei ole rahaa matalakorkoisiin lainoihin, joiden avulla yritykset, myös pienyritykset, voivat investoida, ja silloin ei synny uusia työpaikkoja, koska edullista rahoitusta ei ole saatavilla. Laskun joutuvat loppujen lopuksi maksamaan pienituloiset, niin kutsutut kadunmiehet, joiksi heitä ennen nimitettiin, joten velanottopolitiikka on pohjimmiltaan antisosiaalista, koska se vaikuttaa eniten kaikkein vähäosaisimpiin. Tällainen politiikka vahingoittaa myös Euroopan unionin valtioiden keskinäisiä suhteita. Olemme nähneet, miten Portugalia ja Irlantia vaadittiin toteuttamaan vakauttamistoimia, mikä osoittautui aivan perustelluksi. Jos ne toimivat näin ja jos muutkin valtiot toimivat näin, mutta jotkut puolestaan katsovat, ettei niiden tarvitse toteuttaa tällaisia toimia, koska ne ovat tarpeeksi suuria valtioita, silloin vaatimuksia noudattavat joutuvat lopulta maksamaan laskun niiden puolesta, jotka eivät noudata niitä. Tästä syystä tällainen politiikka on väärin.
Olisin kiitollinen, jos kuuntelisitte puhettani. Toivon teidän ymmärtävän, että sanon tämän. 

Haluaisin teidän kuuntelevan tai osoittavan, että ymmärrätte puhettani. 

 Esitän teille todellakin tämän pyynnön. Kotimaassani – en puhu nyt saksalaisena, vaikka olenkin kotoisin Euroopan unionin suurimmasta maasta – monet eivät enää luota Euroopan unionin ministerineuvoston kykyyn puolustaa Euroopan valuutan vakautta. Haluamme, että Euroopan valuutalla on tulevaisuus. Jos eurohanke lopulta epäonnistuu, silloin epäonnistuu koko Euroopan yhdentymishanke.
Vierailen varsin usein ehdokasvaltioissa ja keskustelen paljon ehdokasvaltioiden parlamenteissa ja hallituksissa olevien kollegojemme kanssa. Virossa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Tšekissä, Slovakiassa, Unkarissa ja Sloveniassa – Maltalla ja Kyproksella on eri tilanne – meiltä kysytään, miten heiltä unionin jäseniksi haluavilta keskieurooppalaisilta voidaan vaatia, että heidän on harjoitettava maltillista finanssipolitiikkaa ja pyrittävä tekemään uudistuksia, kun jotkin Euroopan unionin valtiot näyttävät huonoa esimerkkiä. Se on huono, todellakin kauhea merkki paitsi talouspolitiikan kannalta myös yleisemmin, ja neuvoni on, että palaamme yhdessä hyveen tielle, sillä ei ole hyväksyttävää, että jotkin suuret maat saavat tehdä sellaista, mitä pienet eivät. Tässä on kyse myös eurooppalaisesta psykologiasta ja valtioiden arvokkuudesta, minkä vuoksi marraskuun 25. päivän tapahtumat eivät saa toistua. Toivon, että tämä on viimeinen kerta, kun ryhmämme joutuu näin suorapuheisesti arvostelemaan tällaista toimintaa.
Barón Crespo (PSE ).
    Arvoisa puhemies, haluan ilmaista Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän puolesta syvän huolestuneisuutemme vakaus- ja kasvusopimuksen tämänhetkisestä kriisistä.
Arvoisa ministeri Tremonti, arvostettuna oikeustieteen asiantuntijana teidän on myönnettävä, ettei sääntöjä voida laiminlyödä tällä tavoin. Kun muotokysymys otetaan esiin, meille sanotaan, että meidän on puhuttava politiikasta. Hyvä on, puhutaan politiikasta, mutta ensinnäkin, jos on jokin järjestelmä ja sääntöjä, niitä on myös noudatettava. Yksi tämän hetken vakavimmista ongelmista on, ettei koko Ecofin-neuvostolla ole yhteisöllisyyteen perustuvaa toimintatapaa. Se ei osoittanut lainkaan yhteisöllisyyden tunnetta, kun se toimi kuten toimi vakaussopimusta koskevassa kokouksessaan ja kun se esitti tarkistuksia, jotka horjuttavat neuvoston ja parlamentin välistä valtatasapainoa, vaikka sillä ei ole edes valtuuksia tehdä tällaisia ehdotuksia. Ecofin-neuvoston olisikin mielestäni aivan ensi töikseen luettava perustamissopimukset ja noudatettava niitä.
Tällä hetkellä vaakalaudalla on kolme perusasiaa. Ensimmäinen niistä on vakaus- ja kasvusopimuksen nykytila ja tulevaisuus.
Vakaus- ja kasvusopimus laadittiin ennen rahaliiton perustamista. Nyt kun rahaliitto on olemassa, meidän olisi tarkistettava sitä ja sisällytettävä siihen uusia tekijöitä. Olemme jo kuukausien ajan sanoneet, ettei sopimuksen rikkominen vuonna 2000 ollut hyväksyttävää, ja että se on huono ennakkotapaus. Keskustelemme nyt siitä, onko vakaussopimus hengetön vai ei, vaikka tämä ei olekaan oikeuslääketieteen asiantuntijoiden kokous. Ongelmana on, mitä valtioita sopimus tällä hetkellä koskee. Miten on Portugalin tai Irlannin laita? Onko niissä erilainen tilanne? On siksi erittäin tärkeää, että vakaus- ja kasvusopimus saatetaan takaisin raiteilleen ja että komissio voi tehdä rakentavia ehdotuksia. Tosiasiassa kyse ei ole siitä, onko vakaussopimus kuollut vai ei, vaan siitä, ettei sitä noudateta eikä sovelleta, mikä on tällä hetkellä paljon vakavampaa.
Toinen kysymys on, miksei Euroopan talous toimi veturina, vaikka sillä olisi siihen mahdollisuuksia – olen tästä samaa mieltä kuin ministeri Tremonti, joka otti asian esiin parlamentin tuella ja jonka kanssa menestyksekkäästi elvytimme Delorsin suunnitelman. Tästä syystä olemme kannattaneet toimintasuunnitelmaa alusta alkaen. Tämän veturin moottoria ei olla tällä hetkellä vielä edes käynnistämässä, mikä puolestaan heikentää koko ajan kansalaisten luottamusta.
Sen lisäksi, että vakaus- ja kasvusopimusta on ajantasaistettava, meidän on mielestäni myös mietittävä komission jäsenen Solbesin esiin ottamaa asiaa eli taloushallintoa.
Emme vaadi vakaus- ja kasvusopimuksen sisällyttämistä perustuslakiin, mutta meidän on muistettava, että jäsen Hänschin johtamassa valmistelukunnan työryhmässä kaikki talousalan edustajat pelasivat voimakasta puolustuspeliä – kuten Italian jalkapallojoukkue – ja pyrkivät estämään kaiken unionin taloushallinnon kehittämisen. Se on erittäin vakava asia.
Se on vakavaa, koska välineitämme ei ole toistaiseksi lainkaan tehostettu. Kun tilannettamme verrataan Yhdysvaltojen tilanteeseen, voidaan todeta, että meillä on keskuspankki, joka kiinnittää huomiota vain inflaatioon, sekä vakaus- ja kasvusopimus, jota ei noudateta ja jossa ei oteta huomioon taloushallintoa. Ministeri Tremonti puhui taloussuhdanteiden huomioon ottamisesta. Ennen kuin Yhdysvaltain keskuspankki tekee ehdotuksen kongressille, sen on itse asiassa otettava huomioon inflaatio, työllisyystilanne ja taloudellinen toimeliaisuus. Näihin tekijöihin on suhtauduttava vakavasti, ja ne on nyt vihdoin otettava puheeksi. Nyt on myös aika varmistaa, että vakaus- ja kasvusopimuksella on tulevaisuus. Arvoisa puhemies, tästä syystä velvollisuutenamme on mielestäni kunnioittaa perustamissopimuksia ja varmistaa, että Ecofin-neuvosto noudattaa samoja sääntöjä kuin kaikki muutkin.
Watson (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, vakaussopimukselle on laadittu aiemminkin muistokirjoituksia, jotka on vedetty myöhemmin takaisin, kun potilas onkin selvinnyt vaikkakin vain hengityskoneen avulla. Viime viikolla valtiovarainministerit suorittivat viimeisen voitelun määräyksille, joilla oli tarkoitus taata valuuttamme ja taloutemme vakaus pitkällä aikavälillä.
Syylliset tietenkin kiistävät olevansa asiasta vastuussa tai väittävät, että "sopimus on kuollut, kauan eläköön sopimus". Totuus kuitenkin on, että euroalueen kaksi johtavaa taloutta ovat lähettäneet viestin kaikille euroalueen pienille valtioille ja unioniin liittyville valtioille, jossa sanotaan "älkää tehkö niin kuin me teemme, vaan tehkää niin kuin me sanomme". Haluaisin lisäksi huomauttaa ministeri Tremontille, että puheenjohtajavaltio Italia on epäonnistunut tehtävässään, koska se on avustanut sopimusta tahallaan laiminlyöviä valtioita niiden aikeissa sen sijaan, että se olisi varmistanut, että määräyksiä noudatetaan.
Maksamme kalliin hinnan siitä, että valtiovarainministerit ylimielisesti väheksyvät vakaussopimuksen määräyksiä. Maksamme hinnan jäsenvaltioiden välisen luottamuksen kärsimänä vahinkona, menetettynä luottamuksena kansalaistemme silmissä ja pitkällä aikavälillä korkeampina korkoina, hitaampana kasvuna ja valuutan epävakautena.
Elleivät johtajamme pääse yksimielisyyteen tarkistetusta ja toimivasta julkistalouden vakautta koskevasta kehyksestä ja kirjaa sitä peruslainsäädäntöömme, meille ei jää muuta kuin rikottu herrasmiessopimus. Valtioilla, jotka luopuivat valuutastaan sillä edellytyksellä, ettei niiden odoteta maksavan naapureidensa velkoja, on oikeus vaatia enemmän.
Tästä syystä ryhmäni tukee komission jäsenen Solbesin kantaa ja komission aikeita tehdä ehdotuksia määräysten tarkistamiseksi. Jos hävitätte sopimuksen sen nykyisessä muodossa, teidän on sitouduttava yhteisesti hyväksyttyyn tulkintaan määräyksistä, joilla estetään kaikille ilmainen lainanotto.
Liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän mielestä hyvin johdettu talous ja vakaa valuutta edellyttävät, että verot ja menot ovat tasapainossa suhdanteen aikana. Ongelmana ei ole 3 prosentin alijäämän raja vaan se, etteivät valtiot onnistu vakauttamaan talousarvojaan suhteessa kasvuun.
Yllätyin kuullessani, että sosiaalidemokraattien ryhmän puheenjohtaja on kanssamme samaa mieltä, ja yhtä paljon minua ilahdutti hänen mielipiteen muutoksensa. Tarkistetuissa määräyksissä on tarjottava keppiä ja porkkanaa sen varmistamiseksi, että hyödynnämme talouden kasvukausia, jotta voimme toteuttaa tasapainoista tai ylijäämäistä talousarviota ja pienentää julkista velkaa. Valtioihin, jotka harjoittavat vastuuntuntoista politiikkaa hyvinä aikoina, voitaisiin suhtautua nykyistä joustavammin huonoina aikoina siten, että lainojen voitaisiin antaa vähentää kuormitusta.
Tarkistetuissa määräyksissä olisi määrättävä varhaisessa vaiheessa toteutettavista toimista sellaisia valtioita vastaan, jotka eivät hillitse alijäämiään kasvukausina, jotta niitä voidaan painostaa korjaaviin toimiin. Määräyksiin voitaisiin lisätä uusi perusrahoitusasemaa koskeva tavoite, ja myös hallitusten investointimenot olisi otettava huomioon. Euroopan komissiolla pitäisi olla aiempaa laajemmat valtuudet valvoa uusien määräysten noudattamista, koska on käynyt ilmi, ettemme voi luottaa siihen, että kansalliset hallitukset tekevät sen.
Tämä on ollut huono viikko laillisuusperiaatteen kannalta Euroopan unionissa. Ryhmäni toivoo, että Brysselin huippukokouksessa johtajamme ymmärtävät, että heidän tehtävänään on pelastaa Euroopan finanssipolitiikan uskottavuus edes osittain vakaussopimuksen romuttamiselta.
Herzog (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, meistä on erittäin hyvä, että olemme aloittamassa vakaussopimusta koskevan poliittisen keskustelun. Puheenjohtaja Prodi pani sen alulle, ja Ecofin-neuvosto jatkoi sitä. Komissio on täysin väärässä asettaessaan määräysten noudattamisen rinnakkain poliittisen arvioinnin kanssa. Lainsäädäntö on joustavaa, kun realiteetit sitä edellyttävät, ja silloin poliitikkojen tehtävänä on tulkita sitä. Vakaussopimus, jota parhaillaan testataan realiteettien perusteella, allekirjoitettiin vuonna 1997, jolloin komissio, keskuspankki ja monet valtiot ennustivat kestävää kasvukautta. Kiistettyään ensin laskusuhdanteen olemassaolon he vakuuttivat, että se olisi lyhyt ja että talous elpyisi pian. Näin väärässä olleiden ei pitäisi antaa nuhteita. Tilanteen koheneminen on nyt herkässä vaiheessa. Sitä ei saa kyseenalaistaa, varsinkin kun meitä uhkaavat dollarin arvon aleneminen ja Yhdysvalojen vakavat epätasapainotekijät. Jotkin hallitukset ovat olevinaan hyveellisiä syyllisiksi tuomittuihin suuriin valtioihin verrattuna. Näiden arvostelijoiden käyttäytyminen näyttää kuitenkin usein olevan opportunistista. Niiden inflaatiovauhti on itse asiassa usein keskimääräistä nopeampaa – mikä pienentää niiden velkoja – ja ne pelaavat verohelpotuksilla houkutellakseen pääomaa ja unohtavat rakennerahastot, vaikka jotkin niistä ovat tärkeimpiä tuensaajia. Vakaussopimuksen joustavoittaminen on siksi perusteltua monestakin syystä. Siinä ei oteta huomioon suhdanteita, se aiheuttaa jatkuvasti erimielisyyksiä, siinä pyritään langettamaan seuraamuksia tarjoamatta lainkaan kannustimia eikä se pysty vastaamaan siihen viiltävään ongelmaan, että Euroopan kasvupotentiaali on erittäin heikko.
Näin ollen ei olisi liioittelua, jos komission tehtävänä olisi edelleen toimia menettelyjen valvojana. Tarvitsemme Brysselissä olevan poliittisen toimijan. Eurooppalaista talouspolitiikkaa ei ole olemassa, mutta haluamme kehittää sellaisen. Tämä on kiireellinen asia. Vakaussopimus ei ole kuollut kirjain, kuten Ranskan ja Saksan vuotta 2005 koskevat sitoumukset osoittavat. Näitä sitoumuksia on kuitenkin äärimmäisen vaikea täyttää, jos talouden elpyminen ei ole kestävää tai jos se on heikkoa. Toistan, että uudistusta tarvitaan. Menetelmällä on tässä yhtä tärkeä merkitys kuin sisällöllä. Kaikki toimielinten ja valtioiden kiistat korostavat demokraattisen suorituskyvyn ja legitimiteetin todellista puutetta. Kansallisen finanssipolitiikan kurinalaisuutta ja laatua koskeva vertaisarviointi on epäilemättä välttämätöntä, mutta se ei riitä, kuten on jo todettu. Talouspolitiikan kehittäminen edellyttää yhteisvastuullisuutta ja aiempaa aktiivisempaa osallistumista. Tästä syystä katsonkin, että kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin vuorovaikutteinen vuoropuhelu sekä kansalaisyhteiskuntien kuuleminen ovat ratkaisevia tekijöitä.
Sisällöstä puheen ollen tarvitsemme sekä määräyksiä että tekoja. Emme hylkää periaatetta sopimuksesta, jonka määräyksillä pyritään yhdistämään vakaus ja kasvu. Sisällöstä pysymme kuitenkin tiukkoina. Tarvitsemme määräyksiä, jotka kannustavat oikea-aikaiseen toimintaan sekä parantavat menojen ja tulojen laatua. Miten voimme väittää legitimoivamme talousarvion kurinalaisuuden, kun unioni edistää häpeämättömästi verotuksellista kilpailua? Ranska ja Saksa vaativat perustellusti verotuksen yhdenmukaistamista, jonka jotkin muut valtiot kieltävät niiltä. Näillä määräyksillä on taattava myös resurssit, joita tarvitaan yhteisen edun mukaisiksi katsottavien hankkeiden rahoittamiseen.
Tarvitsemme myös tekoja. Vakaussopimusta ei voida uudistaa menestyksekkäästi, ellemme kehitä sen ohella eurooppalaista finanssipolitiikkaa ja kunnollista talousarviota, jonka avulla voidaan rahoittaa tavoitteinamme olevat kestävä kehitys ja koheesio, joista sovittiin Lissabonin ja Göteborgin huippukokouksissa. Eikö ole epäoikeudenmukaista estää ainakin euroalueen valtioita kehittämästä yhteisiä resursseja talousarvioon liittyvissä toimissa? Niillä on nyt yhteinen rahapolitiikka, mutta niiltä riistetään toinen tärkeä talouspolitiikan apuväline. Vaarana valitettavasti on, ettei HVK ehkä avaa näitä ovia ja että vakaussopimuksen uudistus voi olla liian suppea. Odotettavissa on siksi uusia jännitteitä, joille tämänhetkiset keskustelut ovat pelkkää alkusoittoa.
Lipietz (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston jäsen, vakaussopimus on rauennut. Voitaisiin harmitella, että Eurooppa-neuvosto tuhosi sen kahden suuren valtion erityisvaikeuksien vuoksi ja heikensi näin toimielinten uskottavuutta, joka perustuu kaikkien hyväksymään sääntelyjärjestelmään. Vakaussopimuksen muodosta totean, että sopimus on kuitenkin aina edellyttänyt hallitustenvälistä yhteisymmärrystä eikä Euroopan parlamentin valvontaa, vaikka ainoastaan parlamentti edustaa Euroopan kansan suvereenisuutta. Hyvä jäsen Karas, "hallitustenvälisyys" on tuhonnut vakaussopimuksen.
Federalismin kannattajat ja vihreiden ryhmä eivät sure sitä, että vakaussopimus on rauennut – puheenjohtaja Prodi itse eilen sanoi sitä typeräksi sopimukseksi – etenkin kun olimme arvostelleet sen sisältöä Amsterdamin huippukokouksesta lähtien.
Sopimus oli todellakin typerä, oikeastaan kahdessakin mielessä. Nykytilanteessa se vain kiihdyttää laskusuhdanteita rankaisemalla valtioita, jotka pyrkivät vahvistamaan todellista kysyntää unionin sisämarkkinoilla. Tilanne on tämä etenkin suurissa valtioissa, joilla on erityinen vastuu tästä näkökulmasta tarkasteltuna. Sen sijaan olisi parempi rangaista valtioita, joilla on alijäämiä kasvukausina.
Rakenteen kannalta tarkasteltuna todellisen vakaussopimuksen olisi turvattava tulevat investoinnit ja erityisesti Kioton kriteerien noudattamiseksi tarvittavat valtavat investoinnit.
Nyt ei ole enää aikaa jahkailla, vaan on hyväksyttävä uusi, järkevä sopimus. Vain sellainen sopimus ansaitsee tulla sisällytetyksi perustuslain kolmanteen osaan, ja vain järkevä perustuslaki ansaitsee Euroopan kansalaisten hyväksynnän ja kunnioituksen. Sopimuksen on tasattava suhdannevaihteluja, eikä se saa aiheuttaa hankaluuksia vaikeuksissa oleville valtioille. Sen on päinvastoin rangaistava niitä valtioita, jotka käyttävät väärin mahdollisuuksiaan ja siten suojelevat eräänlaisen ilmastollisen kultaisen säännön avulla tulevia investointeja nykytilanteelta. 
Bigliardo (UEN ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kuuntelin tarkkaavaisesti jäsenten Poetteringin ja Baron Crespon puheita – arvostan heitä molempia erittäin paljon – ja huomasin, että tarkastelemme tätä asiaa joskus liikaa kotivaltioidemme näkökulmasta ja liikaa omien poliittisten puolueidemme näkökulmasta. Ei ole sattumaa, että komission kanta on yhdenmukainen PPE-DE-ryhmän kannan kanssa.
Olen päinvastoin sitä mieltä, että meillä olisi oltava mielikuvitusta tässä arkaluonteisessa ja mutkikkaassa asiassa.
Euroopalla on omat sääntönsä – ja vakaussopimuskin on sääntö – mutta tällä hetkellä emme tarvitse enää sääntöjä. Eurooppa tarvitsee mielestäni mielikuvitusta, rohkeutta ja dynaamisuutta, eikä näitä asioita voida nähdäkseni käsitellä ymmärtämättä, ettei Euroopan parlamentti yhdy siihen, mitä puheenjohtajavaltio Italia ja ministeri Tremonti totesivat, mutta puheenjohtajavaltiota on tuettava sen toimissa, jotta voidaan ottaa huomioon yhteisön suuriin valtioihin liittyviä vakavia seikkoja.
Lisäksi olemme – ja minä olen Euroopan valtioiden raha-asioita käsittelevä esittelijä – jo kolmen vuoden ajan joutuneet toteamaan, että Euroopan talouskehitys on pysähtynyt. Muiden jäsenten puheiden perusteella unionin politiikassa näyttää olevan ongelmia, ja puhuimmekin tästä eilen valiokunnassa komission jäsenen Solbesin kanssa. Miksi emme siis pyri vihdoin muuttamaan vakautta kasvuksi? Tämä on nähdäkseni sellaisten henkilöiden tehtävä, jotka eivät valvo sääntöjä vaan jotka haluavat olla poliitikkoja. Platon tarkoitti tätä aikoinaan puhuessaan poliitikoista ja heidän ylivallastaan. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna toimimme nähdäkseni juuri niin kuin pitääkin. 
Blokland (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, miksi laatisimme Euroopalle uuden perussopimuksen, jos kieltäydymme noudattamasta nykyisiä sopimuksia? Jos kieltäydymme noudattamasta vakaussopimusta silloin, kun se ei sovi meille, miksemme yksinkertaisesti myönnä sitä? Miksemme ala työskennellä sellaisten sopimusten laatimiseksi, joita noudattaa?
Ainakin kotivaltiossani monet miettivät näitä kysymyksiä. Heidän luottavaisuutensa on kärsinyt vakavan iskun. Miksi kaikki valtiot ovat tasa-arvoisia, mutta jotkin suuret valtiot kuitenkin muita tasa-arvoisempia? Tiedotusvälineissä esitetyt perustellusti musertavat kommentit puhuvat selvää kieltään. Kaikki tämä heikentää luottamusta politiikkaan, mikä saattaa meidät huonoon valoon. Arvoisa ministeri Tremonti, miksette hoitanut tehtäväänne riippumattomana puheenjohtajana ja noudattanut vakaus- ja kasvusopimusta komission ehdotuksen mukaisesti? Ymmärrättekö, mikä on puheenjohtajan tehtävä?
Euroryhmän ja Ecofin-neuvoston kokousraportin tietyt lauseet saavat minut miettimään näitä kysymyksiä. Tässä raportissa komission jäsen Solbes toteaa, että komissio on antanut Ranskalle ja Saksalle vastaavansisältöisiä suosituksia, mikä tarkoittaa, että kyseiset valtiot ovat tasavertaisessa asemassa. Hän toteaa meidän olevan nyt kriittisessä vaiheessa. Väärät päätökset voivat olla erittäin vahingollisia menettelylle. Päätökset voivat muodostaa tärkeän ennakkotapauksen ja vaikuttaa korkoihin. Tässä on kyse suurten ja pienten jäsenvaltioiden tasa-arvoisesta kohtelusta. Komission jäsen Solbes toteaa edelleen, että ellei komission suosituksia noudateta, Ranskan ja Saksan alijäämät voivat hyvinkin jäädä 3 prosentin rajan yläpuolelle myös vuonna 2005. Komissio on ollut jo äärimmäisen joustava. Emme ole todellakaan valmiita menemään enää yhtään nyt annettuja suosituksia pitemmälle. Lisäksi komission jäsen Solbes toteaa, että EY:n perustamissopimuksen 104 artiklan 7 kohdan mukaan liialliseen alijäämään ei voida palata, koska tällöin ei koskaan koituisi seuraamuksia. Perustamissopimuksessa ja vakaussopimuksessa ei sitä paitsi tehdä eroa yhteistyöhön halukkaiden ja yhteistyöhön haluttomien valtioiden välillä. Perustamissopimuksen valvojana komissiolla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin toimia nyt esittämänsä ehdotuksen mukaisesti. 
Berthu (NI ).
   – Arvoisa puhemies, 25. marraskuuta kokoontunut Ecofin-neuvosto ei rikkonut perustamissopimusta keskeyttäessään liiallisista alijäämistä langetettavia seuraamuksia koskevan menettelyn Ranskaa ja Saksaa vastaan. Se tulkitsi aivan oikein 104 artiklaa, jonka nojalla neuvostolla on poliittista liikkumavaraa koko menettelyn ajan, sillä artiklan mukaan se voi päättää, ryhtyykö se toimiin vai ei.
Näitä määräyksiä tiukennettiin vakaussopimuksen määräyksillä vuonna 1997 siten, että neuvoston liikkumavara poistettiin. Ne olivat kuitenkin ristiriidassa perustamissopimuksen kanssa. Haluaisin tietää, mikä olisi yhteisöjen tuomioistuimen näkemys tästä, jos se tarkastelisi asiaa.
Ranska rikkoi perustuslakiaan vuonna 1997, kun se varoituksista huolimatta hyväksyi typerän vakaussopimuksen, joka on nyt sen kiusana ja jota sen on vuorostaan pakko rikkoa, minkä vuoksi se ajautuu konfliktiin kumppaneidensa kanssa.
Tämä on hyvä esimerkki huonosta menettelystä. Toivon, ettemme tee toista virhettä ja hyväksy ehdotusta Euroopan perustuslaiksi, joka perustuu aivan samanlaiseen ajattelutapaan kuin vakaussopimus: keskittämiseen ja jäykkyyteen. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, koska Euroopan parlamentti on tavallisesti kriittinen komissiota kohtaan, haluaisin aluksi kiittää komissiota ja talous- ja rahapolitiikasta vastaavaa komission jäsentä Solbesia siitä, että he ovat puolustaneet oikeudenmukaisesti ja arvokkaasti perustamissopimuksessa niille annettuja valtuuksia perustamissopimuksen valvojina.
En halua syyttää puheenjohtajavaltio Italiaa, mutta arvoisa ministeri Tremonti, Ecofin-neuvoston päätös on todella kehnoa työtä. Arvoisa puhemies, Euroopan unioni on arvoyhteisö ja oikeusyhteisö, ja oikeussäännöillä – vakaus- ja kasvusopimuksen määräykset ovat oikeussääntöjä – on merkitystä vain, jos niitä on velvollisuus noudattaa, ja niiden noudattamista on vaadittava yhtä lailla pieniltä ja suurilta valtioilta.
Eurooppaa ei voida perustaa suurimman lakiin. Arvoisa puhemies, emme voi soveltaa vakaus- ja kasvusopimuksen määräyksiä Portugaliin kirjaimellisesti ja vapauttaa suuret valtiot vastuusta.
On eri asia olla joustava ja soveltaa sääntöjä tilanteen mukaisesti kuin pyrkiä pelin jo alettua muuttamaan sääntöjä, kun tulos ei ole suotuisa tai kun se ei sovi meille. Arvoisa puhemies, tällaisella asenteella on seurauksia, koska markkinat, joilla ei noudateta omia sääntöjä, aiheuttavat turvattomuutta ja heikentävät luottamusta yhteisvaluutan uskottavuuteen, ja kuten ryhmämme puheenjohtaja Poettering totesi, tämänpäiväinen alijäämä on huomispäivän velkaa ja ylihuomisen veroja. Vielä huonompi asia on, että tämä päätös tulee erittäin huonoon aikaan, juuri ennen Euroopan perustuslaista keskustelevan hallitustenvälisen konferenssin työrupeamaa. Ihmettelen lisäksi, mikä moraalinen valta joillakin jäsenvaltioilla on arvostella toisia siitä, että nämä käyttävät legitiimejä oikeuksiaan määräenemmistöäänestyksissä, kun ne itse häpeämättömästi puolustavat kansallisia etujaan rikkoen perustamissopimusten perusajatusta ja sanamuotoa, kuten komissio on myöntänyt.
Arvoisa puhemies, onnittelen siksi komissiota oikeudenmukaisuudesta, jota se on osoittanut puolustaessaan asemaansa perustamissopimusten valvojana, ja kysyn, aikooko komissio johdonmukaisuuden vuoksi nostaa yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen ministerineuvostoa vastaan perustamissopimusten rikkomisesta.
Goebbels (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, se, ettei Ecofin-neuvosto pystynyt tekemään päätöstä Saksan ja Ranskan alijäämistä, jättää karvaan maun suuhun. Ei ole koskaan viisasta kiertää vapaasti hyväksyttyjä sääntöjä. On katala teko antaa kansalaisille sellainen vaikutelma, että jotkin unionin valtiot ovat toisia tasa-arvoisempia ja että Saksan liittotasavallalla ja Ranskalla on oikeus erityiskohteluun, koska ne ovat Euroopan vetureita.
Ainakin sosiaalidemokraattien mielestä vakaus on yhteisen edun mukaista, ja sitä on puolustettava. Vakautta ei kuitenkaan ole ilman kasvua. Sosiaalidemokraattien ryhmä on jo vuosia vaatinut vakaussopimuksen järkevää tarkistamista, koska siinä painotetaan vain vakautta eikä lainkaan kasvua. Vakaussopimus on liian joustamaton. Se on sellaisten – vaikkakin vapaasti hyväksyttyjen – vaatimusten vanki, joissa ei oteta huomioon taloussuhdanteiden realiteetteja. Olen tästä ministeri Tremontin kanssa samaa mieltä.
Sopimuksessa sovelletaan ensinnäkin "sama malli sopii kaikille" -periaatetta. Joidenkin valtioiden julkinen velka on noin 60 prosenttia ja joidenkin yli 100 prosenttia BKT:sta. Vakaussopimuksessa ei oteta huomioon näitä huomattavia eroja. Toiseksi joitakin seuraamuksia on mahdotonta määrätä. Jos pyytää taloudellisessa taantumassa olevaa valtiota tekemään talletuksia tai maksamaan suuria sakkoja, se on sama kuin yrittäisi parantaa anemiapotilaan vuodattamalla verta.
Saksan ja Ranskan alijäämien yhteydessä komissio halusi varmistaa, että sääntöjä noudatetaan. Se ei voinut tehdä muuta. Nyt kun säännöt on kuitenkin romutettu, komissio ei voi enää heiluttaa laintauluja. Menettelyjä on mukautettava, kun todellinen valtio menee oikeudellisen valtion edelle. Talouspolitiikkaa ei voida missään tapauksessa rajoittaa pelkkään menettelyjen tarkasteluun. Tässäkin asiassa yhdyn ministeri Tremontin näkemyksiin. Samoista syistä ryhmäni vastustaa kanteen nostamista Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa. Tässä on kyse poliittisesta ongelmasta, joka edellyttää poliittista ratkaisua. Meidän ei tarvitse turvautua tuomareihin.
Vakaussopimusta on tarkistettava, koska Ecofin-neuvoston määräämä poliittinen ennakkotapaus teki joistakin sopimuksen keskeisistä määräyksistä selvästikin vanhentuneita. Jos Portugalilla, Kreikalla tai Luxemburgilla olisi lähitulevaisuudessa liiallisia budjettialijäämiä, on mahdotonta kuvitella, että komissio tekisi ehdotuksia, joissa mentäisiin pitemmälle kuin Ecofin-neuvoston hyväksymissä Saksaa ja Ranskaa koskevissa ehdotuksissa. Jäsenvaltioiden tasa-arvoisen kohtelun ehdoton sääntö yksinkertaisesti estää tämän.
Puheenjohtaja Prodi korosti vähän aikaa sitten, että vakavan kriisin vuoksi tarvitaan innovatiivisia ratkaisuja. Vetoan siksi komission jäseneen Solbesiin, jonka on nyt hyveellisyyttä peräänkuulutettuaan vaadittava järkevää toimintaa. Puolustettuaan urheasti periaatteita komissiolla on nyt yksinomainen oikeus ehdottaa vakaus- ja kasvusopimusta, joka sekä tiukka että entistä joustavampi. Siihen on sisällytettävä aiempaa tiukempia määräyksiä esimerkiksi siitä, että valtioiden on pidettävä julkistaloutensa tasapainossa, kun kasvu ylittää 3 prosenttia. Siinä on oltava tiukat määräykset, joissa edellytetään valtion pienentävän velkataakkaansa, kun kasvu ylittää 3 prosenttia. Sopimuksen on oltava kuitenkin aiempaa joustavampi aikoina, joina tilanne ei ole niin myönteinen, etenkin antamalla valtioille mahdollisuus vähentää investointimenot budjettialijäämää koskevasta laskelmasta Yhdistyneen kuningaskunnan kultaisen säännön mukaisesti. Komission mukaan prosentti investointimenoista saa aikaan lisäkasvua, joka on 0,6 prosenttia BKT:sta. Yhdysvallat esimerkiksi investoi tällä hetkellä 3 prosenttia BKT:staan, kun Euroopassa vastaava luku on vaivainen prosentti.
Jos tarkastelemme talouskasvua Atlantin molemmilla puolilla, näemme dogmaattisen Euroopan ja pragmaattisen Yhdysvallan. En vaadi sellaisia alijäämiä kuin Yhdysvalloissa…
Huhne (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan esittää muutaman rakentavan huomautuksen siitä, miten tämänhetkisestä kaaoksesta voidaan selvitä. Ensinnäkin tarvitaan yhteisvastuullisuuden henkeä. Muistakaa, että Saksa ja Ranska ajautuivat vaikeuksiin vuosina 1999–2002 tapahtuneiden budjettikurin löystymisten, veroleikkausten ja julkisten menojen lisääntymisen vuoksi. Kummassakin valtiossa budjettikuri löystyi yli 1,5 prosenttia BKT:sta. Ellei tätä olisi tapahtunut, molemmat valtiot olisivat pystyneet noudattamaan 3 prosentin rajaa. Yksikään toimielin – ei komissio, ei Euroopan keskuspankki eikä myöskään yksikään parlamentin jäsen – varoittanut kyseisten valtioiden hallituksia tällaisesta leväperäisyydestä. Järjestelmä epäonnistui, ja olemme kaikki velvollisia korjaamaan tilanteen.
Tämäkin on tärkeä asia, koska vakaus- ja kasvusopimus ei ole oikeudellinen menettely vaan poliittinen menettely, joka on riippuvainen valtiovarainministerien suosituksille ja viime kädessä seuraamuksille antamasta tuesta. Ministerien ja komission on oltava yksimielisiä siitä, miten sopimusta on sovellettava. Tarvitsemme selkeät sopimuksen tulkintaa koskevat menettelysäännöt, jotta sopimus voi olla tulevaisuudessa uskottava. Kuria on tiukennettava hyvinä vuosina, ja lyhyellä aikavälillä on sovittava sellaisten mukautusten laajuudesta ja toteutusaikataulusta, joita sopimusta rikkoneet valtiot tarvitsevat tasapainon palauttamiseksi.
Itse vakaussopimuksessa myönnetään, että erityistilanteessa liiallisia alijäämiä ei voida aina korjata välittömästi. Näiden erityistilanteiden määritelmään olisi nyt sisällytettävä se riski, että yhteensä yli puolet euroalueesta muodostavien Saksan ja Ranskan laskusuhdanne pitkittyy. Laskusuhdanteen pitkittyminen ei ole kenenkään edun mukaista, eikä ole myöskään kenenkään edun mukaista heikentää vakaussopimuksen uskottavuutta. Lakia on noudatettava. Hyvällä tahdolla ja mielikuvituksella mahdottomasta voidaan yrittää tehdä mahdollinen. Kehotamme komissiota ja valtiovarainministereitä tekemään niin.
Figueiredo (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, aivan aluksi totean, että minusta on myönteistä, että käymme tätä keskustelua, jota vaadin jo syyskuussa ennen kuin Euroopan unionin valtiovarainministerit olivat päättäneet olla määräämättä seuraamuksia Ranskalle ja Saksalle vakaussopimuksen määräysten rikkomisesta. Lopussa he itse asiassa todistivat, että moitimme perustellusti nimellisten lähentymiskriteerien järjettömyyttä. Nämä kriteerit ovat johtaneet taloudellisen taantuman kuuluisiin ja tuhoisiin seurauksiin sekä työttömyyden ja köyhyyden lisääntymiseen, josta Portugali tällä hetkellä kärsii.
Olemme todenneet jo useaan otteeseen, ettei vakaussopimuksesta ole mitään hyötyä. Viime vuoden lokakuussa käymässämme keskustelussa vakuutimme yhtyvämme komission puheenjohtajan Romano Prodin ja komission jäsenen Lamyn toteamuksiin siitä, että sopimus on typerä, kuten kaikki jäykät päätökset, ja että se on viimeistelemätön taloushallinnon väline, joka on korvattava jollakin järkevämmällä välineellä, koska 3 prosentin sääntö on vanhentunut. Kyseiset henkilöt eivät valitettavasti käsitelleet asiaa johdonmukaisesti eivätkä saaneet aikaiseksi ehdotusta sopimuksen tarkistamiseksi. He epäröivät aloittaa liiallista alijäämää koskevaa menettelyä Ranskaa ja Saksaa vastaan, kuten he olivat tehneet Portugalin kohdalla. Sitten tapahtui väistämätön asia: Saksa ja Ranska eivät hyväksyneet komission ehdotusta. Komissio tietenkin totesi, että se soveltaa edelleen perustamissopimusta sekä pidättää itselleen oikeuden tarkastella neuvoston päätelmien seurauksia ja päättää mahdollisista toimista. Uskooko joku, että komissio ryhtyy Ranskaa ja Saksaa koskeviin toimiin, jos niiden hallitukset eivät yhdy komission näkemyksiin? Me kaikki tiedämme, ettei se tee mitään. Kysymys kuuluukin: miksi pitäisi säilyttää voimassa sopimus, jolla ei ole mitään merkitystä?
Tiedämme, että Ecofin-neuvoston hyväksymässä tekstissä määrätään ainoastaan Saksan ja Ranskan hallitusten aiemmin ilmoittamia sääntöjä ja näin ollen hyväksytään, etteivät kyseiset valtiot ole täyttäneet Maastrichtin kriteerejä kolmena peräkkäisenä vuotena. Ei ole lisäksi epäilystäkään siitä, että niille voidaan tarvittaessa myöntää lisää aikaa neljästä viiteen vuoteen… Nyt on selvää, kuka valvoo vakaussopimusta ja kenellä on valta ja voima Euroopan unionissa jo ennen kuin uusi perustuslakisopimus on edes tullut voimaan. On syytä panna merkille, että nimenomaan Saksa vaati vakaussopimusta ja näitä nimellisiä lähentymiskriteerejä, joita on mahdoton hyväksyä. Nyt kuitenkin huomaamme, että se teki niin pakottaakseen muut noudattamaan niitä. Komission jäsen Solbes saattaa hyvinkin todeta, ettei neuvoston päätös ole vakaussopimuksen määräysten eikä perusajatuksen mukainen. Eroaako hän nyt tehtävästään, kun hänen vaikutusvaltaansa on tällä tavoin heikennetty? Ranska oli tietenkin realistisempi ja totesi, että neuvostolla on toinenkin keino panna vakaussopimus täytäntöön, ja oikeutti siten sopimuksen laiminlyömisen ja kannatti samalla muutoksia, joita se nimitti vakaussopimuksen "rikastuttamiseksi". Muutkin ovat kannattaneet täällä tätä lähestymistapaa. Jotkut ovat todellakin sanoneet, ettei vakaussopimus ole rauennut, vaan se on vain jäädytetty, kunnes rikkaat ja vaikutusvaltaiset valtiot päättävät, että se voidaan ottaa taas käyttöön, koska niiden ongelmat on ratkaistu. Tiedämme, että myös Euroopan keskuspankin neuvosto kannatti komission ehdotusten hyväksymistä. Aikooko keskuspankin neuvostokin erota tehtävästään, koska se on antanut Euroopan unionin neuvoston sivuuttaa itsensä?
Me, jotka olemme aina vastustaneet vakaussopimusta, olemme jo pitkään vaatineet sen soveltamisen keskeyttämistä, jotta voimme tarkistaa sen typerät nimelliset lähentymiskriteerit, joissa ei oteta huomioon kunkin valtion tosiasiallista tilannetta ja niiden erilaista sosiaalis-taloudellisen kehityksen tasoa ja joissa sotketaan tuottavat menot ja ei-tuottavat menot budjettialijäämiä laskettaessa. Yksi asia on kuitenkin varma: nyt tulee yhä selkeämmin esiin niiden ulkokultaisuus, jotka väittävät vakaussopimuksen oikeuttavan antisosiaaliset menettelytavat – ja heitä on myös Portugalissa.
Haudatkaamme vakaussopimus! Etsikäämme vaihtoehtoisia menettelytapoja, joissa asetetaan etusijalle työllisyys, laadukkaat julkiset palvelut, kestävä kehitys ja ihmisten hyvinvointi! 
Pannella (NI ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen Solbes, tässä vaiheessa ja näiden käytettävissäni olevien 114 sekunnin aikana olisi typerää ja mautonta teeskennellä tässä "äänestyskoneessa" analysoivansa Tremontin raporttia ja menneitä tapahtumia. Arvoisa ministeri Tremonti, emme voi sanoa teille muuta kuin että meidän osaltamme parlamentin tilanne on selvä. Kommunistiset jäsenet ja valtiojohtoisuutta kannattavat vasemmistosiiven sosiaalidemokraattiset jäsenet tukevat ja arvostavat teitä ja jakavat ajatuksenne, ja teitä vastustavat ne, jotka muodostavat pääministeri Berlusconin tukikohdan, ja kaikki hänen liittolaisensa Euroopassa: Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä ja sen vaikutuspiiriin kuuluvat.
Tässä kohtaa voidaan todeta, että olette antanut meille opetuksen edustamassanne italialaisessa hengessä. Sääntöjen rikkominen – niiden rikkominen poikkeussäännön nojalla – on Italian hallitsevan luokan taito. Sopimuksia voidaan noudattaa, kunhan niitä laiminlyövät voivat päättää, että ylivoimaisen esteen vuoksi niitä ei tarvitse noudattaa. Tiedämme, että olette myös legendaarinen parlamentin jäsen, vaikka olittekin silloin journalisti. Kirjoititte 1990-luvun alussa suurenmoisia juttuja velkojen anteeksiannosta ja velkaelvytyksestä. Liberaalina olin sitä mieltä, etteivät ne olleet niinkään suurenmoisia, koska tarkastelitte niitä myös eettisestä näkökulmasta ja totesitte, etteivät velkojen anteeksianto ja vanhan hallitsevan luokan käyttäytymistapa olleet kovinkaan eettisiä.
Onnittelen teitä, koska uskon, että teillä on tällä hetkellä parhaat valmiudet edustaa vanhaa hallitsevaa luokkaa, kun teillä on niin valtava tekninen taito puhua täyttä roskaa, jos saan sanoa näin. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olette joutunut johtamaan kaksi kertaa Ecofin-neuvostoa, joka on kahdesti neljän viikon aikana toiminut törkeästi Euroopan yhdentymishanketta kohtaan. Ensimmäinen kerta oli Ecofin-neuvoston kokouksen jälkeen pääministeri Berlusconille osoittamanne kirje, jossa arvostelitte kärkevästi valmistelukunnan hallitustenväliselle konferenssille esittämiä ehdotuksia, ja toinen kerta oli viime viikolla. Tätä ei saa niellä kritiikittä, emmekä voi vain siirtyä asialistalla seuraavana olevaan asiaan. Menettelytapanne on vahingollinen, kelvoton ja tuomittava niin demokratiapolitiikan, talouspolitiikan, rahapolitiikan, oikeuspolitiikan kuin Eurooppa-politiikankin näkökulmasta.
Komission jäsen Solbes sanoi tänään, ettei neuvosto ole toiminut perustamissopimuksen perusajatuksen mukaisesti. EKP:n pääjohtaja Trichet totesi maanantaina talous- ja raha-asioiden valiokunnassa, että Euroopan keskuspankin mielestä on erittäin tärkeää, ettei vakaus- ja kasvusopimusta missään tapauksessa muuteta, koska se on osoittautunut hyödylliseksi sekä talous- että rahapolitiikassa. Hän kehotti neuvostoa, komissiota, Euroopan parlamenttia ja jäsenvaltioita suhtautumaan omiin tehtäviinsä vastuuntuntoisesti. Varotan erityisesti Saksaa ja Ranskaa syyttämästä koko EU:ta ja etenkin vakaus- ja kasvusopimusta sisäpoliittisista ongelmistaan. Syytökset eivät todellakaan auta saavuttamaan yhdessä hyväksyttyjä tavoitteita. Muodostamme yhdessä Euroopan unionin. Saksa ja Ranska ylittivät rajan tulkitessaan sääntöjä ja alensivat yhteisön asiat hallitustenväliselle tasolle. Ne korvasivat säännöt poliittisella päätöksellä, mutta yhteisö ei ole mikään vaihtoehto politiikalle. Valtiovarainministerit ovat heikentäneet yhteisön uskottavuutta, horjuttaneet luottamusta ja aiheuttaneet samalla muitakin ongelmia. Se ei ole hyväksyttävää.
Trentin (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, Ecofin-neuvoston keskusteluissa hallitustenvälinen menetelmä päihitti yhteisömenetelmän, ja siellä tehtiin aivan liian suvaitseva päätös. Menettely nimittäin päätettiin keskeyttää asettamatta tarkkoja ehtoja Saksan liittotasavallan ja Ranskan budjettien tasapainottamiseen myönnettävälle lisäajalle. Tämä on erittäin vakava asia.
Tämä on tärkeä ennakkotapaus, joista muut valtiot saattavat hyötyä myöhemmin ja joka – kuten puheenjohtaja Prodi totesi – vaikeuttaa tehokasta koordinointia, talous- ja sosiaalipolitiikkojen johtamista avoimesti sekä vakautta ja varsinkin tällä hetkellä myös kasvua koskevien sitovien tavoitteiden saavuttamista.
Tämän tapauksen avulla on kuitenkin vain tarkoitus korostaa vakaus- ja kasvusopimuksen hallinnassa edelleen esiintyviä puutteita ja ristiriitoja, ja Euroopan parlamentti jätetään edelleen kaikkien yhteispäätösmenettelyjen ulkopuolelle. Tämä tapaus korostaa puutteita, joita on vakaussopimuksen nykyisessä sanamuodossa, joka on huomattavasti rajoittavampi ja mekaanisempi kuin perustamissopimuksen teksti etenkin joustavuutta koskevissa ongelmissa. Tämä tarkoittaa, että unionin toimielinten on komissiosta alkaen omaksuttava kaksi täysin ristiriitaista lähestymistapaa niiden kahden tehtävän hoitamisessa, jotka unioni on antanut itselleen talous-, sosiaali- ja ympäristöpolitiikan aloilla. Tarkoitan Lissabonin ja Göteborgin strategioita, joista jälkimmäisessä ei ole vieläkään vahvistettu sitovia tavoitteita, sekä vakaus- ja kasvusopimusta.
Nämä vakavat puutteet esiintyvät myös komission ehdotuksessa, mikä selittää sen, miksi on omaksuttu hallintotapa, joka on joustava mutta ei asianmukainen vakaus- ja kasvusopimuksen tavoitteiden noudattamisen kannalta, ja miksi ei ole vahvistettu täsmällisiä vähimmäisehtoja, jotka oikeuttavat budjettien mukauttamiselle myönnetyn määräajan. Tarkoitan Lissabonin strategiaa ja sen sitovia tavoitteita, joiden on oltava vakaussopimuksen täytäntöönpanossa täytettävien edellytysten joukossa. 

Gasòliba i Böhm (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tämän keskustelun aikana käsitellyistä eri seikoista haluan todeta seuraavaa: rahaliiton ja euron perusasioiden soveltamisessa on ensinnäkin ollut epäilemättä vakava kriisi, joka heikentää niiden uskottavuutta.
Toiseksi lainaan kuuluisaa lausetta, jonka mukaan Euroopan unioni on perustettu kriisin pohjalta. Meidän olisi otettava opiksemme tästä kriisistä ja otettava huomioon etenkin komission jäsenen Solbesin jo mainitsema täysin kannattamani näkökohta, jonka mukaan talouspolitiikalle on annettava konkreettinen suunta, jota hän on kutsunut eurooppalaiseksi hallintotavaksi.
Rahapolitiikassamme on epäsuhtainen tilanne, ja rahapolitiikka on määritelty paljon paremmin kuin talouspolitiikka. Toivon, että tämän kriisin avulla saamme luotua sellaisen taloushallinnon, jota Euroopan parlamentti on aina vaatinut, viimeksi – jos saan olla puolueellinen – euron kansainvälistä asemaa koskevassa mietinnössäni.
Markov (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, keskustelimme vakaus- ja kasvusopimuksesta jo 21. lokakuuta 2002 Strasbourgissa. Tein jo silloin selväksi, ettei valtioiden uusien julkisten velkojen rajoittamista voida vastustaa, jos se liittyy kasvun edistämistä ja kysynnän vilkastuttamista koskevaan vaatimukseen. Kasvua ja kysynnän lisääntymistä ei kuitenkaan saada aikaan alentamalla palkkoja tai pidentämällä työaikoja vaan poistamalla pieni- ja keskituloisten verotaakka julkisilla investoinneilla, yritysten tuotannollisilla investoinneilla ja lisäämällä yksityistä kulutusta.
Euroalueen valtiovarainministerien päätös jäädyttää Saksaa ja Ranskaa vastaan aloitettu liiallisia alijäämiä koskeva menettely ja myöntää kyseisille valtioille vuoteen 2005 asti lisäaikaa saavuttaa uuden vuosittaisen velkamäärän 3 prosentin raja, on laiska sopuratkaisu, joka ei muuta sitä väärää peruslähtökohtaa, että 3 prosentin tiukalla noudattamisella on taloudellisesti vaikeina aikoina ekspansiivinen eikä vakauttava vaikutus. Jotta investointeja voidaan yleisesti lisätä, vakaussopimusta on uudistettava unionin talous-, sosiaali-, työllisyys-, vero- ja ympäristöpolitiikan tehostamisen yhteydessä. Julkisia investointeja on voitava rahoittaa lainavaroin, vaikka se nostaakin alijäämän aika ajoin yli 3 prosenttiin.
Tämä on mielestäni rehellinen ja myös oikea askel, sillä menetämme muuten kaiken uskottavuuden, ja sama ongelma tulee esiin vuosittain yhä useammissa valtiossa.
Voitte olla eri mieltä, mutta minun mielipiteeni on, että virheet on korjattava eikä niitä saa yrittää peittää uusilla virheillä. 
Andria (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Solbes, hyvät parlamentin jäsenet, olen huomannut, että vakaus- ja kasvusopimuksesta on joissakin tapauksissa annettu liioittelevia lausuntoja ja tehty hätiköityjä johtopäätöksiä. Tarkoitan myös jäsen Poetteringia: mielestäni ministeri Tremonti ei kehottanut jäsenvaltioita lisäämään velanottoaan vaan pikemminkin tarkastelemaan tapahtuneen sisältöä menettelyjen sijaan. En myöskään ole samaa mieltä jäsen Watsonin kanssa siitä, että vakaussopimus olisi vesittynyt. Puheenjohtajavaltio Italia on pelastanut sen hukkumiselta. Vielä vähemmän minusta tuntuu, että voisin yhtyä niihin, jotka väittävät, että vakaussopimus on pelkkä kuollut kirjain.
Jos sen sijaan tarkastelemme tosiseikkoja, on tunnustettava, että vakaussopimus on päinvastoin edelleen voimassa ja että puheenjohtajavaltio Italia on onnistunut pelastamaan sen, vaikka tilanne oli erityisen ongelmallinen. Puheenjohtajavaltio on onnistunut saamaan aikaan yksimieliset päätelmät, jotka sisältävät vakaussopimuksen noudattamista, budjettikuria ja rakenneuudistusten toteuttamista koskevia merkittäviä sitoumuksia. Näin se on saanut tiukimmiltakin jäsenvaltioilta hyväksynnän näille päätelmille. Tästä ei ole keskusteltu jäsenvaltioissa eikä etenkään parlamentissa.
Komission suositusten osalta asia on yksinkertainen: komissio esitti suositukset, jotka toimitettiin täysin perustamissopimusta noudattaen neuvoston äänestykseen. Neuvosto hylkäsi ne, sillä perustamissopimuksessa edellytettyä määräenemmistöä ei saatu muodostettua. Mitä puheenjohtajavaltio Italian olisi pitänyt tehdä? Panna merkille komission suositusten hylkääminen ja jättää toteuttamatta muita toimia? Antaa Ranskalle ja Saksalle vapaat kädet toimia? Mitätöidä koko menettely? Mielestäni tässä tapauksessa olisi todellakin pitänyt keskustella rauenneesta vakaussopimuksesta ja neuvoston vastuuttomasta toiminnasta.
Sen sijaan puheenjohtajavaltio Italia valitsi ainoan keinon, jolla vakaussopimus voitiin pelastaa. Koska komission suosituksia ei voitu hyväksyä, se ehdotti sellaisten päätelmien antamista, joissa Ranska ja Saksa sitoutuivat ajantasaistamaan toimenpiteet, joilla budjettialijäämää pienennetään, ja menettelyn keskeyttämistä väliaikaisesti. 
Randzio-Plath (PSE ).
   Arvoisa puhemies, tänään ei ole aika pitää ylistyspuheita tai todeta, että lakia – eurooppalaista lakia – on rikottu. Menettelyt on kuvattu selkeästi Maastrichtin sopimuksessa, ja ne toistetaan vakaussopimuksessa. Kullakin on oma tehtävänsä, niin komissiolla kuin valtiovarainministerien neuvostollakin. Se ettei näiden kahden tarvitse olla täysin samaa mieltä arvioissaan, liittyy jollain lailla siihen tapaan, jolla kaikki korostavat, että vakaussopimusta on noudatettava ja että säännöt on oltava. Ei kuitenkaan ole selvää, kuinka tehokas tällainen sopimus voi olla, kun siinä käsitellään ainoastaan seuraamuksia, joita sovelletaan, kun asiat menevät huonosti, eikä anneta komissiolle minkäänlaista tehtävää silloin, kun kaikki menee hyvin. Sen lisäksi, ettei komissiolla ole tehtävää asioiden sujuessa hyvin, vakaussopimus on puutteellinen siksikin, että siinä korostetaan ainoastaan vaikeuksia, joita jäsenvaltioilla on vastassaan lama-aikoina. Eivätkö kolmen vuoden nollakasvu, josta erityisesti Euroopan suurimmat taloudet ovat kärsineet, ja sen vaikutukset kuitenkin ole loppujen lopuksi aivan yhtä vakavat kuin lamakin?
Mielestäni meidän pitää tänään korostaa myös sitä, että vakaussopimus on osoittautunut tehokkaaksi, joten voimme uudistaa sitä ilman epäilyksiä. Uudistuksen on myös koskettava komissiota, jonka on hylättävä jäykät suhdanneluontoiset sopeutusmenettelynsä ja jonka toimintaa on arvioitava kansainvälisen valuuttarahaston käyttämillä menetelmillä. Tällöin keskustelumme voisivat olla melko erilaisia, sillä on muistettava, että valtiovarainministerien neuvoston ja komission käytettävissä olevat Ranskaa ja Saksaa koskevissa luvuissa on ainoastaan 0,2 prosentin ero, vaikka tilastojemme virhemarginaalitkin on otettu huomioon.
Mielestäni tarvitsemme tällä hetkellä perusteellista keskustelua vakaussopimuksen uudistamisesta. Ennen kaikkea meidän on määriteltävä rahapoliittinen vakaus sekä vakaa rahoitustilanne niin, että huomioon otetaan kasvu ja yhteiskunnallinen vakaus. Tämä on Euroopan edessä oleva haaste eikä pelkkä kireä talouspolitiikka. 
Nordmann (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, menettelyihin sitouduttiin muodollisesti 25. marraskuuta, mutta kaikki ovat tietoisia siitä, että yhteisöhenki on heikennyt. Jotkut ovat yrittäneet saada tahtonsa läpi väkisin, mikä on osoitus heikkoudesta, ja luottamus on käynyt vähiin Euroopan unionissa tuosta päivästä lähtien.
Meillä ei ole seuraamuksia, mutta velvollisuus supistaa alijäämiä on edelleen voimassa. Tätä korostetaan eräissä neuvoston päätelmissä. Meidän on siis pelastettava, mitä vakaussopimuksesta on vielä pelastettavissa, toisin sanoen sen perusajatus sekä pyrkimys vakauteen ja kasvuun, ja tämä tapahtuu turvautumalla ensimmäiseen toisen saavuttamiseksi.
Tapahtuneen myötä on herännyt kysymys ranskalais-saksalaisesta kumppanuudesta. Ei ole kyse sen tarpeellisuudesta Euroopan kehittämisessä edelleen vaan sen uskottavuudesta varmistettaessa, että tuleva kehitys saa hyväksynnän. Ranskalais-saksalainen kumppanuus on liikkeellepaneva voima, mutta siitä ei saa muodostua ruutitynnyriä, joka räjäyttää koko Euroopan.
Sjöstedt (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, vakaus- ja kasvusopimuksen tämänhetkinen kriisi osoittaa selvästi, kuinka epävakaa EU:n valuuttaunioni on. Voimme nähdä, kuinka talouden kriisitilanne muuttuu hyvin nopeasti poliittiseksi kriisiksi, kun otetaan huomioon, millä tavoin valuuttaunioni tällä hetkellä rakentuu. Voimme nähdä, kuinka suurilla mailla, kuten Saksalla ja Ranskalla, on käytännössä aivan erilaiset säännöt kuin pienillä mailla, kuten Portugalilla ja Irlannilla.
Kriisi ei johdu ainoastaan siitä, että vakaus- ja kasvusopimuksen edellytyksiä ei ole täytetty. Perustavanluonteiset ongelmat ovat huomattavasti vakavampia. Saksan ja Ranskan ongelmat liittyvät lähinnä hitaaseen kasvuun ja kohtuuttoman alhaiseen työllisyyteen. Ongelmana on se, ettei EU:n valuuttaunionilla eikä vakaus- ja kasvusopimuksella ole tarjottavanaan käytännössä mitään keinoja, joilla kasvu saataisiin nopeutumaan ja työllisyys lisääntymään. Tässä mielessä kriisi uhkaa kärjistyä edelleen.
Lisäksi on selvästi nähtävissä, että euroalueen eri maat voivat hyvin todennäköisesti siksi, että ne noudattavat omaa politiikkaansa. Maat, joiden kasvu- ja inflaatioasteet ovat hyvin erilaiset, tarvitsevat erilaiset korkotasot ja valuuttakurssit. Ei ole sattumaa, että niissä Länsi-Euroopan maissa, jotka eivät kuulu valuuttaunioniin, talouskasvu on keskimäärin paljon voimakkaampaa kuin euroalueen maissa. Euro on osa ongelmaa. On ymmärrettävä, ettei vakaus- ja kasvusopimus enää toimi vaan sitä on muutettava. Siinä on sallittava ekspansiivisemman talouspolitiikan soveltaminen kriisiaikoina, jotta talouden kriisit voidaan välttää.
Selvästi suurin osa ruotsalaisista äänesti syyskuussa pidetyssä kansanäänestyksessä yhteisvaluuttaa vastaan. Vakaus- ja kasvusopimuksen kriisi on jälleen yksi osoitus siitä, että jättäytyminen EU:n valuuttaunionin ulkopuolelle oli viisas päätös. Nyt on aika toimia, ja käynnissä olevassa hallitustenvälisessä konferenssissa on vahvistettava Ruotsin "ei" oikeudellisesti sitovan poikkeuksen avulla, joka on vähintään yhtä kattava kuin Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskeva poikkeus. 
Langen (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kun seuraa parlamentin keskusteluja, voi mielestäni huomata, kuinka piilevät mutta merkittävät mielipide-erot käyvät ilmi entistä selvemmin. Vain harvoin olen kuullut jotain yhtä järjetöntä kuin talous- ja raha-asioiden valiokunnan puheenjohtajan juuri antama lausunto, jossa hän syytti komissiota jäykkien menettelyjen käyttämisestä suhdanneluontoisen sopeutusmenettelyn välineenä. Jäsen Randzio-Plath, en voi kuin pudistaa päätäni. Jos pystytte syyttämään komissiota moisesta asiasta, niin missä Euroopassa ja millä euroalueella mahdatte oikein elää? Voimme ainoastaan antaa täyden tukemme komission jäsenelle Solbesille ja kehottaa häntä nostamaan kanne valtioiden ja hallitusten päämiehiä vastaan, sillä tällaista Euroopan vakaus- ja kasvusopimuksen rikkomista ei voida hyväksyä ilman protestia.
Kun parlamentti sai kuulla, että neuvoston puheenjohtajavaltio Italia on onnistunut laatimaan loistavat päätelmät, pohdin itsekseni, onko tämä paperinpala tärkeämpi kuin vakaus- ja kasvusopimuksen kaltainen kansainvälinen sopimus. Miksi Saksa ja Ranska katsoisivat tämän paperinpalan sitovan itseään, kun ne eivät kuitenkaan onnistu noudattamaan sen määräyksiä? Saksan johtavassa päivälehdessä Saksasta ja Ranskasta käytettiin nimitystä "Duo Infernale", joka kaivaa Euroopan unionille hautaa sen sijaan, että näyttäisi muille jäsenvaltioille esimerkkiä siitä, kuinka asiat hoidetaan. Vakaussopimus on riittävän joustava nykyisellään. Kyse ei ole siitä, että alijäämän pitäisi olla 3 prosenttia; sopimuksessa käytetään sen sijaan termiä "talousarviokompensaatio". Jäsenvaltiot voivat käyttää tätä 0 prosentin ja 3 prosentin väliin jäävää 250 miljardia euroa liikkumavarana, jonka avulla selvitään taloussuhdanteiden sekä kansainvälisten kriisien ja luonnonkatastrofien aiheuttamista vaikeuksista. Ongelmana on itse asiassa se, ettei Saksalla ja Ranskalla ollut alun perinkään liikkumavaraa, kun asiat alkoivat mennä huonosti. Arvoisa komission jäsen, tästä syystä teidän on käytävä käsiksi uudistuksiin eikä pelkästään kasvuun. Tämän vuoksi vastustamme jyrkästi vakaus- ja kasvusopimuksen muuttamista. Sitä on noudatettava ja komissiolle on annettava lisää valtaa suhteessa neuvostoon.
Berès (PSE ).
    Arvoisa puhemies, olen yllättynyt, että tässä keskustelussa puhutaan ainoastaan vakaussopimuksesta, joka ei ole keskeisin ongelma. Ongelmana sen sijaan on, että olemme osa rahaunionia eikä meillä ole talousunionia. Jotkut ovat kutsuneet vakaussopimusta typeräksi. Mielestäni komissio on kuitenkin osoittanut tiettyä älykkyyttä sitä tulkitessaan.
Olen kuitenkin yllättynyt, että jotkut puhuvat asian saattamisesta yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, kun taas kenellekään ei ole tullut mieleen saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi muita perustamissopimuksen rikkomuksia, joihin käytännössä kaikki euroalueen jäsenvaltiot syyllistyvät jatkuvasti, kun ne eivät pidä talouspolitiikkaa yhteistä etua koskevana asiana toisin kuin perustamissopimuksessa todetaan. Tässä on ongelman ydin. Vakaussopimus on pelkkä sääntö prosessin loppupäässä, ja sen avulla voidaan laskea pisteet. Vakaussopimuksessa ei kuvata, kuinka peliä pelataan. Tämä peli on sitä paitsi yhteispeliä. Vakaussopimusta pidetään typeränä tai liian jäykkänä, vaikkei se ole läheskään yhtä typerä ja jäykkä kuin kilpaa tehdyt devalvoinnit, joihin turvauduttiin ennen euroon siirtymistä. Vakaussopimus ei kuitenkaan yksinään riitä.
Näin ollen meidän on mielestäni tarkasteltava kolmea näkökohtaa. Talouspolitiikan kannalta meillä on tarvitsemamme strateginen väline, jolla voidaan varmistaa uuden kasvukauden alkaminen Euroopassa, eli Lissabonin strategia. Meillä ei ole välineitä sen täytäntöön panemiseksi, eikä strategian täytäntöönpanoon varmasti käytetä vakaussopimusta. Tätä meidän on pohdittava. Jotkut ovat ehdottaneet kattavan toiminnan strategiaa. Valtiovarainministerien on kuitenkin vielä päätettävä sen rahoittamisesta. Kaikki puhuvat koordinoinnista, mutta siitä saadaan näyttöä ainoastaan silloin, kun Ranska ja Saksa pystyvät koordinoinnin avulla yhdessä vastustamaan komissiota. Tämä ei ole edeltäkäsin tapahtuvaa koordinointia, jonka avulla olisi tarkoitus saada suurin hyöty euroalueesta.
Toinen näkökohta liittyy vuoropuheluun keskuspankin kanssa. Kun keskuspankki puhuu uudelleen ja uudelleen rakenneuudistuksista, hallitukset eivät kuuntele sitä. On löydettävä toisenlainen tapa käydä vuoropuhelua hallitusten kanssa.
Lopuksi meidän on tarkasteltava valmistelukunnan työtä saadaksemme aikaan tuloksia hallitustenvälisessä konferenssissa ja lujittaaksemme komission valtaa talousunionin toteuttamisessa. 
Μarinos (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, suurin osa siitä, mitä halusin sanoa, on jo sanottu. Annan tukeni jäsen Poetteringille, joka on jo valitettavasti poistunut salista.
Haluaisin kiinnittää huomionne seuraavaan asiaan. Halusimmepa niin tai emme, kaikkien on noudatettava sääntöjä, joista olemme vapaasti sopineet ja joihin olemme sitoutuneet, olipa niiden merkitys suuri tai pieni tai olivatpa ne heikkoja tai vahvoja. Huonosti käy, jos Euroopan unionin periaatteita ja sääntöjä sovelletaan ainoastaan tarvittaessa, jos noudatamme niitä ainoastaan silloin, kun niistä on meille hyötyä, ja jos jätämme ne huomiotta silloin, kun emme niistä pidä.
Demokratian tärkein periaate on se, että kaikki noudattavat lakia. Jos laki ei meitä miellytä, muutamme sitä. Jos vakaussopimus ei miellytä, purkakaamme se tai muuttakaamme sitä. Missään tilanteessa emme kuitenkaan voi suhtautua siihen niin, että sitä kyllä sovelletaan, mutta ne maat eivät sitä noudata, jotka eivät siitä pidä, niin kuin nyt on tapahtunut. Kun havaitsimme, että Euroopan unionin pienet jäsenvaltiot, kuten Portugali, rikkoivat sopimuksen määräyksiä, niiden oli toteutettava tiukkoja toimenpiteitä ja leikattava menoja supistaakseen alijäämänsä alle 3 prosenttiin. Nyt vakaussopimusta rikkoneista suurista jäsenvaltioista yksikään ei ole vaatinut, ettei sitä pitäisi noudattaa. Nyt kun ongelma on odottamatta kohdistunut niiden omaan talouteen, ne ovat havainneet, että vakaussopimus on vääränlainen eikä sitä voida noudattaa. Kaksinaismoralismia.
Pienten maiden reaktio on näin ollen ymmärrettävä, sillä ne ovat George Orwellin sanoin todenneet toisten olevan tasavertaisempia kuin toisten. Näin ollen ne luottavat perustuslakiluonnoksen uusiin järjestelyihin yhä vähemmän. Tämä voi johtaa siihen, ettei perustuslakia ratifioida ja että Euroopan unioni ajautuu ikävään umpikujaan. 
Katiforis (PSE ).
    Arvoisa puhemies, "keppiä ja porkkanaa", virkkoi jäsen Watson. Vakaussopimuksessa oli paljon keppejä ja porkkanoita: keppejä työntekijöille ja porkkanoita johtajille, keppejä työttömille ja porkkanoita finanssimiehille. Sen lisäksi, että vakaussopimus oli yhteiskunnallisesti epäoikeudenmukainen, se oli täysin toteuttamiskelvoton. Traagista sopimuksen rikkomisessa ei ole se, ettemme olisi halunneet sitä noudatettavan, vaan se, ettei sitä koskaan pantu täytäntöön. Tämä on todellinen tragedia. Jos olisimme noudattaneet Maastrichtin kriteerejä yhtä tiukasti kuin vakaussopimuksessa meitä vaaditaan noudattamaan kolmen prosentin rajaa, olisiko meillä tänään käytössämme euroa? Arvoisa komission jäsen, olisiko euro olemassa? Pyydän kaikkia vastaamaan tähän kysymykseen rehellisesti ja käsi sydämellä, kuten rehelliset ihmiset, jotka haluavat, että sääntöjä noudatetaan.
Toinen seikka on se, että komissio toteaa jatkavansa vakaussopimuksen soveltamista. Jos sama tapahtuu uudelleen, miten sopimusta silloin sovelletaan? Toivottavasti samalla liikkumavapaudella kuin Ranskan ja Saksan tapauksessa. Olisi epäoikeudenmukaista soveltaa eri sääntöjä pieniin maihin tulevaisuudessa.
Lisäksi on esitetty, että tämän päivän alijäämät ovat huomisen veroja. Kuinka yksinkertaista! Tämän päivän alijäämät voivat myös olla tämän päivän sijoituksia, joista saadaan huomenna parempi tuotto, josta suurempia veroja on helppo maksaa. Ehdotan siis, että lakkaamme pitämästä itsetyytyväisiä puheita ja kirjoittaudumme makrotalouden alkeiden kurssille, sillä jotkut meistä näyttävät tarvitsevan tätä kurssia. En tietenkään tarkoita nyt ministeriä. Hän näyttää tietävän makrotaloudesta – tai on opiskellut sitä – ja olen hänelle siitä kiitollinen.
Asian ydin on, että tarvitsemme nykyisin ekspansiivista talouspolitiikkaa vakauttavan sijasta. Aivan kuten on inflatorista vakautta, on myös deflatorista vakautta. Tästä näkökulmasta vakaussopimuksen kumoaminen on hyväksi vakauden kannalta. 
Coelho (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, lainaan aluksi taloustieteen professoria ja maani entistä pääministeriä Aníbal Cavaco Silvaa, jonka johdolla Portugali liittyi euroalueeseen. Hänen sanansa saattavat olla ankarat, mutta hän oli kuitenkin oikeassa sanoessaan, että vakaussopimus oli puukonisku ranskalais-saksalaisen kumppanuuden selkään, sillä tämä kumppanuus on muuttunut yhteisöön perustuvan Euroopan liikkeellepanevasta voimasta epävakautta aiheuttavaksi voimaksi. Cavaco Silva lisäsi, että vakaussopimus on nyt mennyttä ainakin siltä osin kuin on kyse seuraamusten määräämisestä sen nojalla. Hänen mukaansa tämä osoittaa, että yhteisöön perustuva Eurooppa on eksyksissä. En halua jatkaa keskustelua siitä, oliko vakaussopimus typerä. Näimme kuinka muutamassa päivässä ne, jotka pitivät sopimusta viisaana, päättivät olla noudattamatta sitä, ja ne, jotka pitivät sitä typeränä, protestoivat, kun sitä ei noudatettu. Myönnän, että muita indikaattoreita tarvitaan ja että kasvukausina sovellettavien välineiden olisi erottava laadullisesti niistä, joita on noudatettava lama-aikoina. Yhdestä asiasta olen kuitenkin varma: tarvitsemme välineitä, joilla julkinen talous pidetään kurissa euron ja Euroopan edun mukaisesti. Emme voi hyväksyä kriteerien kaksinaismoralismia, sitä, että joidenkin maiden on noudatettava sääntöjä, joita toisten ei tarvitse. Euroopan yhtenäisyydelle on vahingollista tunne siitä, etteivät pienet maat saa toimia suurten maiden tavoin. Ei voida hyväksyä, että ne, jotka ovat toimineet vilpillisesti, puhuvat halveksien ja tylysti niistä, jotka ovat pitäneet antamansa lupaukset. Eräs esimerkki on Ranskan ja Saksan valtiovarainministerien valitettava suhtautuminen Portugalin hallituksen rohkeaan finanssipolitiikan viritykseen. Huolestuttavaa tässä on se, että vakaussopimuksen määräysten noudattamisesta lipsuminen voi johtaa korkotason nousuun, kuten komission jäsen Solbes myönsi. Tämä on huolestuttava näkymä vakavasti velkaantuneiden perheiden ja yksilöiden kannalta.
Arvoisa puhemies, tavoitteenamme pitäisi olla Euroopan yhdentymiskehityksen välineiden lujittaminen eikä heikentäminen erityisesti nyt, kun keskustellaan uudesta perustuslaillisesta sopimuksesta ja laajentumisen loppuunsaattamisesta. 
Radwan (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, näemme tällä hetkellä paljon vaivaa keskustellaksemme uudesta perustuslaillisesta sopimuksesta, jota pidämme erityisen tärkeänä ja josta meidän on tarkoitus luoda tulevaisuutta varten uusi oikeudellinen kehys. Samalla kun käymme tätä keskustelua, suuret maat osoittavat pitävänsä voimassa olevaa lakia täysin yhdentekevänä. Toivottavasti voin baijerilaisena rinnastaa tämän erääseen toiseen tapaukseen. Itävallan vaalien aikaan, kun koalitiohallitus muodostettiin, syytimme tätä lainkuuliaista maata lainvastaisesta toiminnasta emmekä kaihtaneet mitään keinoja saadaksemme oman tahtomme läpi. Sama tapahtuu nyt. Suuret maat ilmaisevat, ettei eurooppalainen laki kiinnosta niitä.
Voin ainoastaan rohkaista komissiota, jotta se ottaisi tapahtuneen myös lakimiestensä kriittiseen tarkasteluun, sillä neuvosto ei ole pelkästään hylännyt komission ehdotusta – johon se oli oikeutettu – vaan jättänyt komission huomiotta ja asettanut uudet kriteerit. Neuvostolla ei ole toimivaltaa tehdä näin, ja voin nyt vain rohkaista komissiota.
Tavasta, jolla isot pojat jättävät noudattamatta sääntöjä Euroopan unionissa, vaikuttaa tietenkin haitallisesti unioniin liittyviin valtioihin. Kuten hyvin tiedämme, nämä kymmenen maata, joita seuraa vielä kaksi, liittyvät myös euroalueeseen, ja tässä me keskustelemme loputtomasti kriteerien noudattamisen tärkeydestä. Kuinka komissio tai neuvosto aikoo tulevaisuudessa perustella vaatimuksensa siitä, että uusien jäsenvaltioiden on noudatettava kriteereitä? Emmehän me itsekään tee niin, joten voimme odottaa, että ne seuraavat esimerkkiämme.
Voin loppujen lopuksi ainoastaan kannustaa komissiota. Sen on nyt toimittava tiukasti ja johdonmukaisesti. Haluan myös varoittaa uuden vakaussopimuksen tekemisestä: koska Euroopan tämänhetkinen tilanne on mikä on, uudella sopimuksella ei voitaisi tilannetta vakauttaa, vaan siitä tulisi toiveajattelun ja joustavuuspyrkimysten sekamelska, joka ei vastaisi lainkaan sitä, mitä taloutemme nyt tarvitsee. Eurooppa maksaa nyt siitä, ettei Saksa ole ottanut opikseen viime vuosina, ja loppujen lopuksihan tavoitteenamme on pitää Euroopan yhteisvaluutta takeena talouden vakaudesta. 
Konrad (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unioni on lakiin perustuva yhteisö: laki ja sen ensisijaisuus muodostavat Euroopan unionin. Saksan nimissä toimiva Saksan valtiovarainministeri on juuri polkenut jalkoihinsa tämän lain ryhtymällä Ranskan liittolaiseksi ja aiheuttamalla näin todellista haittaa vakaussopimukselle. Näin toimiessaan Saksa sekä rikkoi lakia että petti kansalaisten luottamuksen niin Saksassa kuin sen Euroopan unioniin kuuluvissa naapurivaltioissakin ja epäilemättä myös Euroopan unioniin liittyvissä valtioissa. 
Sääntöjä voidaan muuttaa, muttei rikkomalla niitä. Parhaassa tapauksessa tämä johtaa vallankäyttöön eivätkä oikeudenmukaisuuteen perustuviin sääntöihin, mikä on täysin ristiriidassa sen kanssa, mihin Euroopan unioni perustuu. Tämä pahantahtoinen kansallisen itsekkyyden henki ja ranskalais-saksalainen ylimielisyys seuraa Eurooppaa vielä pitkään. Saksa pelästyi, kun sen olisi pitänyt leikata 6 miljardia euroa yhteensä 1 000 miljardin euron menoista. Tämä summa ei ole millään tavoin ratkaiseva elpymisen onnistumisen kannalta – elpymistä ei ole sitä paitsi vielä näkyvissäkään. EU:n perustaa on peukaloitu ja pitkään suunnitteilla ollut liittoutuma on muodostunut komissiota vastaan. Lyhyesti sanottuna tämä on heikkoa valuuttaa puoltavan Berliini–Pariisi-akselin strateginen kanta, sen toimintamallin perustana oleva strategia ja sen strateginen ydin.
Kuka voi syyttää pieniä maita ja euroskeptikkoja, jos he taas alkavat epäillä? Yksikään maa ei myöskään enää luota yhtä vahvasti siihen, että komissio pitää sen puolta. Päivä, jona vakaussopimus kärsi tämän vahingon, oli Euroopalle musta päivä, sillä se johti luottamuspulaan ja poliittiseen kriisiin Euroopan unionissa. 
Tremonti,
   . Arvoisa puhemies, puheenjohtajavaltiota on kritisoitu puolueettomuuden puutteesta. Lainaan komission jäsenen Solbesin sanoja todetessani, että puheenjohtajavaltio Italia on ponnistellut ratkaisun löytämiseksi, mutta on myös totta, ettei se äänestänyt komission suositusten puolesta. Tapa, jolla tietty henkilö äänestää, on outo tapa määritellä hänen puolueettomuutensa.
Puheenjohtajavaltio on ollut täysin puolueeton. Sillä ei ole omaa lehmää ojassa, ja mielestäni tämä koko keskustelu olisi käytävä Euroopan tasolla sisäpoliittisia sopivuussääntöjä noudattamatta. Mielestäni voin todeta näin hallitukseni edustajana, sillä Italian hallitus pitää komissiota tärkeänä – perustamissopimusten valvojana – mutta se pitää rahoitusmarkkinoita yhtä tärkeänä.
Olen pahoillani siitä, että ryhmän puheenjohtaja Poettering on poistunut salista. Jollen erehdy, puheenjohtaja otti esimerkiksi kaksi maata, jotka ovat muuttaneet kantaansa: Irlannin ja Portugalin. Valitettavasti Irlanti ja Portugali äänestivät komission päätelmien puolesta Ranskan, Saksan, Belgian, Kreikan ja Luxemburgin tavoin.
Vaikka jäsen Junker ei ole täällä tänään, haluan sanoa sanasen hänen euroryhmässä ja Ecofin-neuvostossa omaksumastaan kannasta. Käsittääkseni hän ajattelee samoin kuin koko Euroopan unioni. Keskustelu suurista ja pienistä jäsenvaltioista ei ole tarpeen. Kyse on poliittisesta prosessista.
Suoraan sanottuna komissiolla ei mielestäni ole poliittista monopolia eivätkä määräykset mielestäni ole sama asia kuin seuraamukset. Monopolit eivät ole hyvä asia talouden kannalta eivätkä oikeudellisesti. Määräyksiä voidaan tulkita eri tavoin: neuvoston oikeudellinen yksikkö tulkitsi niitä yhdellä tapaa ja neuvosto toisella. Määräyksissä määrätään ainakin äänestyksestä.
Eikä tämä ole kaikki. Seuraamukset eivät muodosta koko kuvaa vaan osan siitä, ja määräykset sisältävät muutakin kuin vain seuraamuksia. Sisällöltään neuvoston päätös oli hyvä siltä osin, että suositellut Ranskaa ja Saksaa koskevat toimet ovat pääosin samat kuin komission puheenjohtajan Prodin komissiolle ehdottamat. Niiden sisältö on sama. Erot eivät johdu menettelystä: menettely ja seuraamukset voivat olla sama asia ja menettelyä voidaan tulkita eri tavalla, mutta vaatimus komission suositusten noudattamisesta pysyy ennallaan.
Mielestäni seuraamukset ovat keskeisiä, mutta niistä on hyötyä eniten silloin, kun niitä ei tarvitse panna täytäntöön. Seuraamukset toimivat hyvin paperilla ja jos ne muodostavat pohdinta-, ennaltaehkäisy- ja mukautumismekanismin. Tämä oli tilanne ja tämä on täysin selvää. Mielestäni tavoitteenamme ei ollut seuraamusten täytäntöönpanon varmistaminen vaan sen varmistaminen, että määräyksiä noudatettiin, ja näin tapahtui. Mielestäni meidän ei olisi pitänyt mennä niin pitkälle, että määräämme seuraamuksia pienillekään maille. En olisi koskaan äänestänyt seuraamusten puolesta sellaisen pienen maan tapauksessa, joka oli, kuten nämä kaksi suurtakin maata, noudattanut komission vaatimuksia. Seuraamukset ovat osa määräyksiä, mutta ne eivät kata kaikkia määräyksiä. Tärkeintä määräyksissä ovat muut asiat, ja seuraamuksista määrääminen on tärkeää. Seuraamusten toimimisen toteaminen prosessia laajentamalla on olennaisin asia. Määräyksiä noudatettiin täysin.
Totesin puheenvuoroni päätteeksi, että sisältö on muotoa tärkeämpää tai pikemminkin että molemmat ovat tärkeitä, mutta tähän mennessä menettelyn yhteen vaiheeseen on kiinnitetty liikaa huomiota aivan kuin menettely käsittäisi ainoastaan seuraamukset. Näin ei kuitenkaan ole. Sisällöstä ei ole lisäksi puhuttu lainkaan. Sisältö on hyvin yksinkertainen, ja tämä ilmeni keskustelusta poliittisena voimana ja älykkyytenä. Elämme Euroopassa vaikeita aikoja, ja ongelmien laajuuden ja taloushallintovalmiuksien välillä on nähtävissä selvä yhteys. Ongelmien laajuus: kaksi sotaa kahdessa vuodessa, maailman geopoliittisen tasapainon horjuminen, rahoitusmarkkinoiden romahtaminen, Kiinasta peräisin oleva sääntelemätön kilpailu, joidenkin maiden siirtymisestä uuteen järjestelmään aiheutuneet vaikutukset, jotka olivat ehkä odotettua suuremmat, sekä paikalliset ja alakohtaiset kriisit.
Tämä kaikki tapahtui tilanteessa, jossa taloushallintovalmiudet olivat vähäiset. Vanhoilla kansallisvaltioilla ei enää ole käytössään kansallisen taloushallinnon välineitä eikä Euroopassa vielä ole eurooppalaista taloushallintoa. Meillä ei ole merkittävää budjettipoliittista liikkumavaraa vakaus- ja kasvusopimuksen vuoksi, eikä sopimusta ole kyseenalaistettu. Meillä ei ole liikkumavaraa korkopolitiikassa, josta Euroopan keskuspankki päättää puolueettomasti perustuslaillista järkeilyä käyttäen. Me emme voi päättää vaihtokurssipolitiikasta, sillä siitä päätetään muualla.
Euroopan taloudella meni hyvin vuonna 2000, talousarviot olivat tasapainossa ja euron arvo oli alhainen verrattuna dollariin. Vuonna 2003 taloudella ei mene järin hyvin, talousarviot eivät ole oikein tasapainossa ja euro on vahvistunut dollariin verrattuna. Isaac Newtonilla olisi varmasti vaikeuksia ymmärtää syy-yhteyttä näiden kahden ilmiön välillä.
Tarvitsemme eurooppalaisen taloushallinnon. Mielestäni perustuslaillisessa sopimuksessa tarjotaan perusta eurooppalaisen taloushallinnon kehittämiselle. Mielestäni kasvusuunnitelmassa, jota puheenjohtajavaltio ehdotti ja josta on nyt tullut eurooppalainen suunnitelma, Eurooppa on tehnyt hyödyllisen ja yhteisen sitoumuksen eli sopinut yhteisestä talouspolitiikasta. Se on ensimmäinen euron jälkeen.
Vuonna 2003 Eurooppa aloitti erittäin tehokkaan rakenneuudistusjakson. Sitä ohjaavat eurooppalainen järkeily ja eurooppalainen työmarkkinoiden ja hyvinvointivaltion rakenteiden uudistushenki. Uudistukset ulottuvat Suomesta, Alankomaista ja Saksasta Itävaltaan, Ranskaan ja Italiaan. Eurooppaa uudistetaan, sen tulevaisuuteen investoidaan ja kasvunäkymiä muutetaan rakennetoimien ja keskeisten rakenneuudistusten avulla. Mielestäni meidän pitäisi keskustella näistä asioista. 
Solbes Mira,
   . Arvoisa puhemies, haluaisin kommentoida lyhyesti kolmea asiaa. Ensinnäkin haluan ilmoittaa, ettei komissio ole koskaan ehdottanut seuraamuksia. Komissio on ehdottanut joustavuuden lisäämistä myöntämällä yhden lisävuoden 3 prosentin rajan saavuttamiseen.
Toiseksi komissio tekee edelleen kaikkensa täyttääkseen talousarviota koskevaan valppauteen liittyvät velvollisuutensa. Tiedämme, että vakaussopimuksen noudattaminen aiheuttaa tämänhetkisessä tilanteessa tiettyjä ongelmia ja vaikeuksia, mutta teemme työmme samalla, kun takaamme kaikkien jäsenvaltioiden täysin tasavertaisen kohtelun.
Kolmanneksi, kuten aloituspuheenvuorossani mainitsin, komissio on pohtinut tarkkaan kaikkia näitä seikkoja sekä sitä, mitä tämä tarkoittaa unionin tulevan taloushallinnon kannalta, ja aikoo laatia aloitteen taloushallinnon tehostamiseksi voimassa olevan perustamissopimuksen mukaisesti. 
Puhemies.
   Kiitos, komission jäsen Solbes Mira.
Keskustelu on päättynyt.
Maaten (ELDR ),
   . Ministerineuvoston kuningatar Ecofin-neuvosto on tipahtanut rymisten jalustaltaan. Brysselin lasitalossa keskustellaan edelleen vakaussopimuksen hienonhienoista yksityiskohdista samalla, kun tavalliset kansalaiset ainakin kotimaassani Alankomaissa ovat jo pitkään keskustelleet jostain aivan muusta. Miksi sopimamme säännöt koskevat tiettyjä maita mutta eivät kaikkia? Entä ne säännöt, joista sovimme uudessa perustuslaillisessa sopimuksessa, josta kaikki alankomaalaiset saavat äänestää kansanäänestyksessä? Uskottavuuden luomiseksi perustuslailliseen sopimukseen on sisällyttävä tiukat menettelyt rahapoliittisten sääntöjen täytäntöönpanon varmistamiseksi. Kannatan komissiolle huomattavasti vahvempaa asemaa. Maiden, jotka itse rikkovat määräyksiä, ei pitäisi äänestää muiden samoja määräyksiä rikkoneiden maiden arvioinneissa. Ranskan ja Saksan hallitukset ovat avanneet Pandoran lippaan. Tämä voi hyvinkin olla lyhyen aikavälin edun mukaista, mutta ne ovat menettäneet kaiken uskottavuutensa eurooppalaisen yhteistyön suurvaltoina. Näin ollen niillä on raskas vastuu kannettavanaan. 
Sylla (GUE/NGL ).
   – Haluaisin puhua Geneven sopimuksesta ja sanoa, että entisten presidenttien ja Nobelin palkinnon saajien Jimmy Carterin ja Nelson Mandelan tavoin myös Euroopan parlamentin on suhtauduttava myönteisesti Yossi Beilinin ja Yasser Abbed Rabbothen aloitteeseen ja kannatettava sitä. He esittivät 1. joulukuuta Genevessä ehdotuksen Israelin ja palestiinalaisten väliseksi rauhansuunnitelmaksi. Minusta tämä on rohkea ja symbolinen ele, joka ilmentää israelilaisten ja palestiinalaisten enemmistön toivetta elää rauhassa ja keskinäisessä solidaarisuudessa.
Kuten Kofi Annan on todennut, suunnitelma ei syrjäytä YK:n ehdotuksia. Meidän ei myöskään tarvitse esittää tyhjentäviä huomautuksia ehdotuksen jokaisesta yksittäisestä kohdasta. Olennaisia vaatimuksia ovat edelleen palestiinalaisvaltion perustaminen sekä kaikkien väkivallan muotojen, erityisesti itsemurhaiskujen, tuomitseminen.
Meidän on tuettava tätä selkeää viestiä nyt, kun tietyt henkilöt katkerasti vastustavat tätä rauhansuunnitelmaa. Heille on annettava todellista opetusta rauhasta ja heidät on saatava unohtamaan vihansa, jotta yhteiselo olisi mahdollista. Olen pahoillani siitä, ettei neuvosto ole täällä edustettuna. Asian kiireellisyys on sitäkin ilmeisempi Irakin kriisin vain lisätessä ongelmia.
Mielestäni nyt on aika tarjota palestiinalais- ja israelilaissukupolvelle tulevaisuuden mahdollisuus, ja kaikille maailman sukupolville näyttö poliitikkojen kyvystä huolehtia, että kaikki voivat entistä paremmin elää rauhassa yhdessä. 
Bowe (PSE ).
    Arvoisa puhemies, pyydän teitä osallistumaan kanssani Turkin oikeusviranomaisille esitettävään huolenilmaisuun Galasatarayssa Turkissa tapahtuneeseen järkyttävään tapaukseen osallistuneita henkilöitä koskevan oikeudenkäynnin viivästymisestä. Kyseessä oli huhtikuussa 2000 järjestetty Leeds Unitedin jalkapallo-ottelu, jonka kammottavat tapahtumat johtivat kahden vaalipiiriläiseni Christopher Loftusin ja Kevin Speightin murhaan.
Paikallinen mies, Ali Umit Demir, on nyt tuomittu näistä murhista. Hän on kuitenkin valittanut alkuperäisestä tuomiosta ja odottaa nyt muiden järkyttävään tapahtumaan osallisten kanssa uutta oikeuskäsittelyä. Uuden oikeudenkäynnin suullista käsittelyä on nyt siirretty jo kahdesti, kerran tämän vuoden heinäkuussa ja jälleen syyskuussa. Suullisen käsittelyn kolmanneksi päivämääräksi on sovittu 11. joulukuuta 2003.
Vaikka olenkin hyvin kiitollinen Turkin EU-lähettilään, Oguz Demiralpin asiassa osoittamasta mielenkiinnosta, huolesta ja tuesta, arvostaisin sitä, että parlamentin puhemies kannattaisi sellaisen kirjeen lähettämisessä Turkin oikeusviranomaisille, jossa niitä pyydettäisiin takaamaan, että oikeuskäsittely etenee ilman uusia viivästyksiä. Uskon puhemiehen ymmärtävän murhattujen miesten perheiden kärsimykset, joita pitkällinen ja venytetty oikeudenkäyntimenettely aiheuttaa heidän surunsa lisäksi. 
Ribeiro e Castro (UEN ).
    Arvoisa puhemies, uskon kollegojen tietävän, että parlamentin tänä vuonna käynnistämien eri aloitteiden tuloksena meidän oli määrä saada 1. joulukuuta vieraaksemme Oswaldo Payá, jolle myönsimme viime vuoden Saharov-palkinnon. Valitettavasti Kuuban viranomaiset eivät sallineet tätä vierailua. Oswaldo Payá lähetti parlamentille viestin, jonka hän pyysi minua lukemaan ääneen. Luin viestin ääneen kokonaisuudessaan ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan kokouksessa. En toista viestiä nyt täällä, toivon vain, että asia merkitään täysistunnon pöytäkirjaan. Kyseessä on voimakas ja sävähdyttävä viesti, jossa Oswaldo Payá kuvaa uudelleen Kuuban demokraattien kohtaamia vaikeuksia. Hän kertoo kuitenkin myös Varela-hankkeen päättäväisestä etenemisestä (haluan kiinnittää kaikkien kollegojen huomion tähän) ja tuomitsee sen, että häntä estettiin saapumasta tänne. Hän tuomitsee keskitysleirien ja poliittisten vankien tilanteen, ja juuri näistä asioista me olisimme halunneet kuulla häntä ja keskustella hänen kanssaan. Hän pyytää yhteistyölle Euroopan unionilta myös moraalista tukea, jota varmasti emme häneltä epää, ja toteaa, että Euroopan unionin on käytävä rakentavaa vuoropuhelua koko kuubalaisen yhteiskunnan kanssa. Pyydän tämän vuoksi parlamentin puhemiestä ja puhemiesneuvostoa tarkastelemaan asiaa uudelleen, sillä 13. marraskuuta esittämämme kutsu tehtiin tyhjäksi, ja on hyvin tärkeää, että saamme Oswaldo Payán vapaaksi, jotta hän voi tulla kertomaan meille, mitä hänen kotimaassaan tapahtuu. 
Ludford (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan tuoda esiin kuolemantuomiota Yhdysvaltojen Ohiossa odottavan brittiläismiehen tapauksen. Kenny Richey tuomittiin 16 vuotta sitten tuhopoltosta ja palossa menehtyneen kaksivuotiaan tytön murhasta. Kuusi vuotta sitten esitetty uusi oikeudellinen näyttö voi kuitenkin osoittaa hänet syyttömäksi. Hän odottaa kuitenkin edelleen kuolemantuomiota, joka voidaan panna täytäntöön milloin tahansa. Tämä johtuu siitä, että Yhdysvaltain lainsäädännön mukaan tietyn vaiheen jälkeen ei enää voida esittää uutta näyttöä.
Syyttäjä on todennut, että vaikka uusi näyttö voi osoittaa Richeyn syyttömyyden, Ohion ja Yhdysvaltain perustuslaki sallivat kuitenkin hänen teloittamisensa, koska syyttäjän tiedossa ei ollut, että oikeudenkäynnissä esitetty todistusaineisto oli virheellistä ja epäluotettavaa. He siis tietävät tuomion olevan perusteeton, mutta Richeyn kuolemantuomio voidaan silti toteuttaa. Tämän vuoksi Amnesty International on kutsunut tapausta yhdeksi haastavimmista tapauksista, joita syyttömien ihmisoikeuksien ajajat ovat koskaan kokeneet.
Arvoisa puhemies, laitan kiertämään sähköpostivetoomuksen ja kehotan kaikkia kollegoja tukemaan sitä joko tapauksen uudelleenarvioimiseksi uuden näytön valossa tai ainakin armahduksen hakemiseksi. 
Doyle (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, perustuslakimme mukaan Irlannin ratifiointimenettely edellyttää kansanäänestystä kaikista perustamissopimukseen tehtävistä tarkistuksista. Tänään vakavasti otettavan sanomalehden otsikoiden, reportaasin ja pääkirjoituksen mukaan komission puheenjohtaja Prodi katsoo, että valtion, joka äänestää parhaillaan neuvottelujen loppuvaiheessa olevaa perustuslaillista sopimusta vastaan, olisi loogisesti erottava EU:sta. Hänen mukaansa valtiot saattavat käyttää jo toista mahdollisuuttaan ne äänestävät kenties jo toista kertaa sopimusta vastaan. Minusta uhkavaatimukseksi käsitettävä "hyväksy tai lähde unionista" ei kuitenkaan auta lainkaan lähestyvässä ratifiointiprosessissa, josta muodostuu joka tapauksessa vaikea, ei pelkästään Irlannissa vaan myös monissa muissa jäsenvaltioissa.
Puheenjohtaja Prodin kerrotaan myös sanoneen, että parlamenttien tai hallitusten on tehtävä tulevat muutokset tai tarkistukset perustamissopimukseen sen sijaan, että ne tehtäisiin kansanäänestysten perusteella.
Pyytäisin tarjoamaan puheenjohtaja Prodille mahdollisuuden tulla selittämään tänne yksityiskohtaisemmin kantaansa näistä arkaluontoisista aiheista, sillä häiritsevät tai harkitsemattomat huomautukset ovat tässä vaiheessa haitallisia, jos haluamme saada nykyisen perustuslaillisen sopimuksen läpi 15 jäsenvaltiossa, puhumattakaan 25 jäsenvaltiosta. Toisinaan näissä asioissa on parempi harkita tarkkaan, mitä sanoo. 
Gargani (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, katson velvollisuudekseni puhua asiasta, joka koskee eliniäkseen senaattoriksi nimitetyn Giulio Andreottin dramaattista oikeuskäsittelyä Italiassa. Hän on Euroopan tasolla hyvin tunnettu julkisuuden henkilö, joka osallistuu yhteisön asioiden hoitamiseen.
Odotin korkeimman oikeuden päätöstä ennen asian puheeksi ottamista. Odotin ennen kaikkea korkeimman oikeuden muutama päivä sitten esittämiä perusteluja, joiden nojalla se vapautti senaattori Andreottin vuosia kestäneestä piinasta ja mielettömistä syytteistä, jotka koskivat eivät enempää tai vähempää kuin murhaa. Tuomioistuin kritisoi juuri mainitsemissani perusteluissa vetoomustuomioistuimen mieletöntä menettelyä tuomiota antaessaan: vetoomustuomioistuin perusti tuomionsa henkilökohtaisiin teorioihin, joiden tueksi ei ollut mitään näyttöä.
Katson tämän vuoksi, että tämän elinikäisen senaattorin, yhden niistä julkisuuden henkilöistä, jotka ovat antaneet merkittävän panoksensa demokratian kehittämiselle maassamme, yhden Euroopan perustajista, koettelemukset olisi tuotava selvästi esiin, ja on tehtävä selväksi, että Italian oikeusjärjestelmä, joka on selvästi tulokseton ja jopa kumouksellinen, aiheutti tämän tilanteen, joka on haitannut niin Italiaa kuin Eurooppaa kymmenen vuoden ajan.
Arvoisa puhemies, kehotan teitä tämän vuoksi antamaan virallisen tunnustuksen senaattori Andreottille selkeydestä, kaukonäköisyydestä ja demokraattisesta suoraselkäisyydestä, joka erottaa hänet omaksi arvokkaaksi eurooppalaiseksi julkisuuden hahmoksi. Olen varma, etten nyt tulkitse pelkästään Euroopan kansanpuolueen ryhmän (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien tahtoa, vaan myös koko parlamentin toivetta. 
Doyle (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, koska aikaa on vielä jäljellä, sallinette minun saattaa komission jäsenen Fischlerin tietoon asian, joka liittyy hänen ehdotuksiinsa tukien irrottamiseksi tuotannosta ja tämän jälkeen maatalouskäyttöön tarvittavasta alueesta.
Jos maanviljelijöiden on viljeltävä 100 prosenttia viiteajanjakson 2000–2002 viljelysalueesta saadakseen tuotannosta irrotetun tai pinta-alaperusteisen tuen, vuokramaiden – joita kutsutaan Irlannissa nimellä Conacre – hintaan kohdistuu valtava paine niin Irlannissa kuin muissakin maissa. Mietin, pystyykö komission jäsen Fischler käsittämään, että maanviljelijöiden on viljeltävä 80 prosenttia maastaan tai jopa enemmän. Me nimittäin asetamme vuokramaalle perusteettoman pohjan, eikä aktiivisilla maanviljelijöillä ole siihen varaa. Maanviljelijöiden, jotka haluavat käyttää 100 prosenttia vuotuisesta perusalastaan, on otettava käyttöön vuokramaita. Tämän vaatimuksen myötä markkinoille syntyy vääristymä, ja kehotan komission jäsentä Fischleriä tekemään kaikkensa, että viljelyala on parhaiden maanviljelijöiden käsissä. Tämä on yksi niistä periaatteista, johon tuen irrottaminen tuotannosta perustuu. 
Puhemies.
   Tämä asia on käsitelty.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietinnöistä:
- Van den Bergin mietintö (A5-0402/2003) Euroopan unionin hallintotavasta (KOM(2002) 704 KOM(2002) 705 KOM(2002) 713 C5-0200/2003 2003/2085(INI)) ja 
- MacCormickin mietintö (A5-0401/2003) komission tiedonannosta: Puitteet yhteisön, valtioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten kesken tehtäviä, tavoitteita koskevia sopimuksia ja yleissopimuksia varten (KOM(2002) 709 C5-0202/2003 2003/2088(INI)). 
Van den Berg (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan on toimittava paremmin kansalaistensa puolesta. Tämä edellyttää menestyksekästä toimintaa rajat ylittävien ongelmien ratkaisemiseksi entistä demokraattisemmin. Eurooppalainen kotimme, johon kansalaiset kaikkialla EU:ssa suhtautuvat varsin skeptisesti, on saatava järjestykseen.
Kuluneen vuoden aikana valmistelukuntamme sai aikaan perustuslain, tai ainakin luonnoksen sellaiseksi. Sellaisenaan tämä on erittäin hyvä uutinen Euroopan kansalaisille, kuten olemme jo aiemmin todenneet.
On kuitenkin muitakin tapoja palauttaa järjestys eurooppalaiseen kotiimme. Mietintö, jonka esittelen teille tänä iltana valiokuntamme puolesta, koskee myös parempaa, entistä demokraattisempaa ja avoimempaa hallintotapaa. Voimme toteuttaa huomattavia uudistuksia jopa ilman eurooppalaisten perustamissopimusten muutoksia. Eurooppalaisen hallintotavan parantaminen on yksi Prodin komission tärkeimmistä strategisista tavoitteista ajanjaksolla 2000–2004. Vuonna 2001 julkaistiin valkoinen kirja eurooppalaisesta hallintotavasta, ja parlamentti esitti siitä kantansa. Nyt kaksi vuotta myöhemmin teemme samoin, nyt on vain kyseessä edistyminen samaisen valkoisen kirjan aloilla.
Joitakin merkittäviä saavutuksia on saatu aikaan. Esimerkiksi huhtikuussa 2002 komissio aloitti lainsäädännön yksinkertaistamisen. Lakitekstin määrää supistettiin jopa 35 000 sivuun. Tämä on merkittävä teko eurooppalaisen hallinnon yksinkertaistamisen kannalta. Lisäksi komissio on julkaissut suunnitelmia, jotka koskevat alueellisten ja paikallisten viranomaisten, kansalaisjärjestöjen ja asiantuntijoiden kuulemista. Haluan puhua näistä aiheista enemmän myöhemmin, mutta tärkeintä on nyt näiden suunnitelmien toteuttaminen. Ei pelkkiä lupauksia vaan käytännön toimia!
Komissio voi tehdä paljon enemmän saattaakseen Euroopan lähemmäs kansalaisia. Esitän mietinnössäni useita tätä koskevia ehdotuksia. Ensimmäinen ja tärkein ehdotus on mielestäni se, että kaikkiin lainsäädäntöehdotuksiin sovellettaisiin niin kutsuttua kansalaiskriteeriä. Tämä tarkoittaa, että komission on kaiken antamansa lainsäädännön osalta pohdittava sen sosiaalisia, ekologisia ja taloudellisia vaikutuksia niiden kansalaisten jokapäiväiseen elämään, joita varten lainsäädäntöä laaditaan. Tämä on ainoa tapa taata, että laskeudumme norsunluutornistamme emmekä enää säädä lakeja tyhjiössä tai ylhäältä alaspäin. Pyydän kollegoja ja komissiota tukemaan tätä aloitetta.
Haluan yhtälailla korostaa erityisesti sen merkitystä, että komissio käyttää asiantuntijoiden apua lainsäädäntömenettelyn varhaisessa vaiheessa. Haluan ensinnäkin todeta, että asiantuntijat ovat hyvin hyödyllisiä. Toiseksi haluan huomauttaa, että niin pysyvien kuin väliaikaistenkin asiantuntijaryhmien viidakko on valtava ja kasvamaan päin. Käytettävissä on 850 asiantuntijaryhmää ja niiden lisäksi vielä ainakin 500 työryhmää. Kukaan ei, ei edes komissio, tiedä tarkkaan ketkä näihin ryhmiin osallistuvat. Parlamentti on jo pyytänyt komissiota julkaisemaan selkeät luettelot, joista kävisi ilmi ketä asiantuntijoita missäkin aiheessa kuullaan. Näin parlamentti ja neuvosto, ja uskoakseni myös komissio, saisivat selkeämmän näkemyksen siitä, kuka itse asiassa tarkastelee lainsäädäntöehdotuksia, sekä niistä perustavaa laatua olevista poliittisista valinnoista, joita tehdään valittaessa toimitapoja. Näiden luettelojen julkistamisesta on hyötyä meille kaikille. Pyydän komissiota lopultakin tekemään jotain luettelojen eteen kolmen vuoden lupausten jälkeen, sillä haluamme parlamentaarisen demokratian emme asiantuntijademokratiaa.
Toinen mainitsemani merkittävä seikka on maailmanlaajuinen hallintotapa. Monenvälisyys sekä laaja-alainen käsitys turvallisuudesta, joka käsittää niin rauhan ja turvallisuuden kuin köyhyyden torjumisen ja kestävän kehityksenkin, ovat aina olleet keskeisiä tekijöitä ulkopolitiikassamme. Euroopan unionin, YK:n suurimman talousmahdin, on nyt aika sitoutua levittämään arvojaan maailmanlaajuisesti monenvälisten instituutioiden uudistuksen yhteydessä. Haluamme kuitenkin EU:n puhuvan tässä yhteydessä yhdellä äänellä ja näin ollen aivan aluksi yhden paikan turvallisuusneuvostossa.
Mitä tulee järjestöjen kuulemiseen, olen erityisesti korostanut paikallis- ja alueviranomaisten kuulemisen tarvetta. Eurooppa muodostuu alueista. Loppujen lopuksi politiikkaa sovelletaan alueilla, ja siellä myös käytetään suuri osa eurooppalaisista varoista. Myös kansalaiset identifioituvat alueisiin, toisinaan jopa enemmän kuin pääkaupunkeihinsa, varsinkin raja-alueilla. Tämän vuoksi on tärkeää, että alueviranomaisia kuullaan lainsäädäntömenettelyssä. Komissio on ymmärtänyt tämän hyvin ja osoittanut halukkuutensa tehdä jotain asian eteen. Haluamme tämän halukkuuden muuttuvan nyt teoiksi.
Jäsen MacCormick on laatinut samaa asiaa koskevan tärkeän mietinnön kolmikantasopimuksista ja yleissopimuksista. Tällaiset sopimukset jäsenvaltioiden ja alueviranomaisten kanssa voivat olla hyvin hyödyllinen väline, jonka avulla Eurooppa voi lähentyä alueita ja saada oikean muotonsa. Näin eurooppalaisesta hallintotavasta tulee tehokkaampi ja kansalaista läheisempi. Kannatamme lämpimästi MacCormickin mietinnön perussisältöä.
Lopuksi haluan korostaa, että uskottavan, avoimen ja demokraattisen hallintotavan aikaansaaminen on kaikkien toimielinten vastuulla. Se ei ole yksinomaan komission vastuulla vaan kaikkien toimielinten vastuulla. Tämän vuoksi vaadimme mietinnössä toimielinten välistä kuulemista koskevaa sopimusta, joka sitoisi kaikkia toimielimiä.
Eurooppalaista hallintotapaa koskevassa valkoisessa kirjassa esitetyt uudistukset ovat hyvin tärkeitä Euroopalle ja sen kansalaisille. Meidän on nyt käärittävä hihamme ja ryhdyttävä töihin. Kiitän saamastani hieman pitkäksi venähtäneestä puheajasta. 
MacCormick (Verts/ALE ),
   .  Arvoisa puhemies, mietintöni koskee ehdotusta yhteisön, valtioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten kesken tehtävistä, tavoitteita koskevista sopimuksista ja yleissopimuksista. Tämä saattaa kuulostaa varsinaiselta nimihirviöltä, mutta kyseessä on hyvin yksinkertainen asia.
Ydinajatus on, kuten ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta tätä koskevassa lausunnossaan korosti, että suuri osa yhteisön politiikan ympäristöpolitiikan, aluepolitiikan ja muun muassa liikennepolitiikan merkittävien näkökohtien täytäntöönpanosta toteutetaan jäsenvaltioissa keskushallintoa alemmalla hallinnon tasolla. Kuitenkin on olemassa vaara, että keskeisessä asemassa olevan komission ja alue- ja paikallishallinnon väliset yhteydet ovat puutteelliset. On suhtauduttava myönteisesti kaikkiin mahdollisiin tapoihin parantaa näitä yhteyksiä ja kannustettava niiden kehittämistä voimakkaasti. Komission kolmikantasopimuksia ja yleissopimuksia koskeva ehdotus on nimenomaan parannusehdotus, ja ryhmäni kannattaa sitä tämän vuoksi voimakkaasti. Myös perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta, oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta ja ympäristöasioiden valiokunta kannattavat ehdotusta ja toivovat, että sitä kehitetään edelleen.
Yksi ensimmäisistä kokeiluluontoisista kolmikantasopimuksista tehtiin kaupunkien kesken. Se perustui ajatukseen kestävän kehityksen kaupungista, josta esimerkkeinä olivat Birmingham, Tukholma ja muita unionin kaupunkeja. Siinä pyrittiin selvittämään tapoja kestävän kehityksen hyödyntämiseksi. Yksi mielenkiintoinen seikka, joka paljastui minulle lukiessani kokeiluhankkeesta laadittua kertomusta oli, että Birminghamin kaupunki saattoi kirjoittaa Lontoossa toimivalle keskushallinnolle ja joutua odottamaan vastausta viikkoja tai kuukausia. Jäsenvaltioiden keskushallinnot hoitavat usein hyvin huonosti yhteyksiään paikallis- ja kaupunkiviranomaisiin ja kaupunkialueisiin.
Jos haluamme parantaa politiikan täytäntöönpanoa Euroopassa, on selvää, että meidän on huolehdittava vuorovaikutuksesta keskushallinnon, aluehallinnon ja yhteisön hallinnon välillä. On tärkeää korostaa ja puhun nyt erityisesti Bradbournille, ystävälleni ja vastustajalleni tässä asiassa että ehdotus kolmikantasopimuksista ja yleissopimuksista ei koske ainoastaan aluehallintoa mitä tiedän Bradbournin vastustavan vaan se koskee myös paikallishallintoa, minkä uskon Badbournin ja hänen ryhmänsä laajalti hyväksyvän. Meidän on huolehdittava todellisista yhteyksistä ja niiden toimivuudesta sekä asioiden edistymisestä.
Käytämme täällä parlamentissa toisinaan käsitettä "alue" hyvin harhaanjohtavalla tavalla. Esimerkiksi edustamaani vaalipiiriä Skotlantia kutsutaan tietyissä yhteyksissä alueeksi. Monet skotlantilaiset kuitenkin mieltävät Skotlannin kansakunnaksi valtiossa, joka muodostuu useista kansakunnista. Skotlannissa on hyvin erilaisia alueita. Vierailin juuri eilen Etelä-Skotlannin liitossa, jossa keskusteltiin joistakin Etelä-Skotlannin maaseutualueiden kohtaamista erityisongelmista. Etelä-Skotlanti on – kielen, kulttuurin, yhteiskunnan ja maanviljelyn kannalta – hyvin erilainen alue kuin Keski-Skotlanti ja Skotlannin ylämaat. Minulle kerrottiin pienten vanhojen kaupunkien ongelmista. Nykyisin on hyvin vaikeaa pitää yllä pikkukaupunkeja. Kaupungeilla ja alueilla on selkeä identiteetti, mutta paikallishallintojärjestelmässämme pikkukaupungit ovat menettäneet identiteettinsä. Kestävän kehityksen kaupunkeja koskeva kokeiluhanke on parhaillaan käynnissä. Entäpä kestävän kehityksen pikkukaupungit?
Meidän on tarkasteltava eurooppalaista hallintotapaa monella tasolla: alueiden, paikkakuntien ja niitä nykyisessä hallintojärjestelmässä alemmalla tasolla olevien kokonaisuuksien tasolla. Kaikilla näillä on merkitystä. Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan hyväksymää mietintöä on muutettava, ei siten, että purettaisiin valiokunnassa sovittu yhteinen ajatus, vaan siten, että tätä yhteistä ajatusta täydennetään kehittämällä edelleen joitakin ympäristövaliokunnan hyväksymiä kohtia, kaikkia oikeudellisten asioiden valiokunnan hyväksymiä kohtia ja joitakin käynnissä olevien kokeiluhankkeiden yhteydessä ilmenneitä seikkoja.
Suosittelen muutettua mietintöä voimakkaasti parlamentille, ja toivon todella, että siitä äänestetään huomenna. 
Fischler,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, komissio on tyytyväinen Van den Bergin ja Sir Neil MacCormickin mietintöihin. Komissio on kiitollinen parlamentin tuesta aloitteilleen, joilla pyritään tuottamaan parempaa lainsäädäntöä esimerkiksi tekemällä vaikutustenarviointeja, asettamalla vähimmäisvaatimuksia asianosaisten kuulemisesta, laatimalla suuntaviivoja asiantuntemuksen keräämiseksi ja hyödyntämiseksi sekä yksinkertaistamalla yhteisön lainsäädäntöä. Komissio antaa ensi viikolla vuosikertomuksen nimeltä "Parempi säädöskäytäntö 2003", jossa esitetään ensimmäistä kertaa katsaus kaikista parhaillaan käynnissä olevista toimista lainsäädännön ja päätöksenteon parantamiseksi EU:ssa. Parlamentti, neuvosto ja komissio tekivät samassa tarkoituksessa hiljattain vuoden 2003 toimielinten välisen sopimuksen paremmasta lainsäädännöstä. Tämä on merkittävä askel oikeaan suuntaan ja takaa sen, että kaikkien toimielinten toimivaltaa kunnioitetaan täysimääräisesti tulevissa toimissamme lainsäädännön parantamiseksi.
Tänään haluan kuitenkin keskittyä jäsen Van den Bergin esittämiin kahteen merkittävään seikkaan, nimittäin sidosryhmien ja asianomaisten osapuolten kuulemiseen ja asiantuntijoilta toivottuun apuun. Mitkä ovat asianosaisten osapuolten kuulemiseen liittyvät periaatteet ja vähimmäisvaatimukset? Ensimmäinen tehtävämme on luoda yhtenäinen ja avoin kehys näiden ryhmien kuulemiselle. Tässä komissio on täysin samaa mieltä Euroopan parlamentin kanssa siitä, ettei kuuleminen voi korvata parlamentaarista demokratiaa, ja korostaa, että kuulemista koskevien vähimmäisvaatimusten tavoitteena on antaa sidosryhmille ääni mutta ei valtaa äänestää asioista. Toisin sanoen kyse ei ole päätöksenteosta vaan kuulemisesta. Euroopan kansalaisten edustajat tekevät edelleen päätökset. Näillä toimenpiteillä ei myöskään ole vaikutusta kahden neuvoa-antavan elimen, talous- ja sosiaalikomitean sekä talous- ja sosiaalikomitean institutionaaliseen asemaan.
Komission esittämät kuulemista koskevat yleiset periaatteet ja vähimmäisvaatimukset voivat myös toimia uuden toimielinten välisen sopimuksen perustana. Komissio on samaa mieltä parlamentin kanssa myös siitä, ettei kuulemismenettely saa hidastaa lainsäädäntömenettelyä, ja korostaa, että vähintään kahdeksan viikon konsultointiajanjakso luo hyvän tasapainon tehokkaan päätöksenteon ja ulkopuolisten osapuolten kannan kuulemisen välille. Komissio on julkaissut virallisen ja jäsennellyn luettelon neuvoa-antavista elimistä. Tiedot ovat saatavilla neuvoa-antavia elimiä koskevasta tietokannasta.
Toinen merkittävä komission toimenpide aloitteiden valmistelun parantamiseksi on asiantuntijatiedon hankkimista ja käyttöä koskevien ohjeiden laatiminen. Kuten korostimme valkoisessa kirjassa, eurooppalaista hallintotapaa koskevan asiantuntijatiedon hankkimista ja hyödyntämistä koskevia vähimmäisvaatimuksia on parannettava. Ohjeissa, joita sovelletaan kaikkiin asiantuntijatietoa hankkiviin ja hyödyntäviin komission yksiköihin, pyritään nimenomaan takaamaan, että korkeat vähimmäisvaatimukset sekä kokeillut ja testatut käytännöt ovat olennainen osa kaikkien komission yksiköiden työskentelytapaa.
Huolellinen valmistelu ei kuitenkaan ole ainoa tapa, jolla komissio pyrkii parantamaan työnsä laatua; prosessista on myös tehtävä entistä avoimempi. Tämän vuoksi komissio antaa ensi viikolla uuden vakiomallin kaikkiin ehdotuksiinsa liitettävistä perusteluista, joissa on esitettävä niiden oikeutus ja perustana olevat tosiseikat. Päätös koskee myös asiantuntijatiedon hankkimista ja asianosaisten osapuolten kuulemista.
Seuraavaksi haluan käsitellä Neil MacCormickin kolmikantasopimuksia ja yleissopimuksia koskevaa mietintöä. Mietinnön lähestymistapa on sopusoinnussa komission ehdotuksen kanssa ja se on sekä kunnianhimoinen että järkevä. Se on kunnianhimoinen, sillä siinä pyritään vahvistamaan alue- ja paikallisviranomaisten asemaa ja antamaan niille entistä enemmän vastuuta yhteisön lainsäädännön ja toimenpiteiden täytäntöönpanossa, mitä kannatetaan yhä voimakkaammin. Tämän tulisi saattaa unionin alueet lähemmäs toisiaan. Kolmikantasopimusten tai yleissopimusten tekeminen saattaa olla mielenkiintoinen kehityssuunta yhteisön erityisten politiikkojen täytäntöönpanossa. Lähestymistapa on kuitenkin myös järkevä, sillä emme kyseenalaista tarvetta edetä asteittain. Komissiolla oli sama ajatus antaessaan viime joulukuussa kolmikantasopimuksia ja yleissopimuksia koskevan tiedonantonsa, kuten se oli luvannut tehdä eurooppalaista hallintotapaa koskevassa valkoisessa kirjassa. Siinäkin ehdotimme ensin koeajanjaksoa. Tämä vaihe on jo käynnistynyt. Ympäristöpolitiikan alalla kolmessa Euroopan kaupungissa on jo käynnistetty aloite, jonka tavoitteena on tehdä kolmikantasopimus.
Kolmikantasopimuksia saatetaan pian tehdä myös osana vakaussopimusten täytäntöönpanotoimenpiteitä. Komissio on vakuuttunut siitä, että aluepolitiikassa tarvitaan entistä laajempaa hajauttamista. Komission, jäsenvaltioiden ja alueiden väliset kolmikantasopimukset voisivat kenties olla osa rakennerahastojen uutta täytäntöönpanojärjestelmää. Lisäksi näin siirrettäisiin yhä enemmän vastuuta alueille ja aluekehitykseen osallistuville tahoille.
Meidän on kuitenkin oltava jossain määrin varovaisia. Ensinnäkin, kuten esittelijä pyytää, meidän on arvioitava kokeiluvaiheen tilannetta ja sen tuloksia. Toiseksi meidän on pohdittava, mitä oikeudellisia, poliittisia tai institutionaalisia kompastuskiviä tällaisten sopimusten käyttämiseen saattaa tietyissä tapauksissa liittyä. Haluan tämän vuoksi tehdä erityisesti aluepolitiikassa selvän eron kahden eri vaiheen välille: kehitysstrategian määrittelyvaiheen, jossa keskushallintoa alemman tason viranomaisten entistä laajempi osallistuminen on suotavaa – kunhan tämä on kyseisen jäsenvaltion perustuslain mukaista – ja täytäntöönpanovaiheen välille. Meidän on tässä yhteydessä tarkasteltava, mitä vaikutuksia näillä uusilla sopimuksilla voisi olla talousarviovarojen käyttöä koskevien sääntöjen soveltamiseen sekä komission velvoitteisiin perustamissopimusten vartijana. Lisäksi meidän on tarkistettava missä määrin tästä uhkaa syntyä komissiolle ylimääräisiä hallinnollisia ja seurantatehtäviä.
Lopuksi haluan vakuuttaa esittelijälle, että komissio aikoo hänen toiveidensa mukaan ottaa parlamentin täysimääräisesti mukaan tulevien kolmikantasopimusten täytäntöönpanoon ja arviointiin. 
Medina Ortega (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää jäsen Van den Bergiä hänen esittelemästään loistavasta mietinnöstä. Haluan kiittää häntä myös oikeudellisten asioiden valiokunnan puolesta lausunnossani esittämieni ajatusten sisällyttämisestä mietintöönsä. Ne koskivat keskeistä ajatusta siitä, että nykyaikaisissa yhteiskunnissa kansalaisyhteiskunta ilmaisee itseään äänestämällä ja kansalaisten valitsemien edustavien elimien kautta. Tämän keskeisen ajatuksen esittelijä otti loistavasti huomioon mietinnössään.
Toiseksi mielestäni viime kuukausina asiassa on tapahtunut merkittävää edistymistä, kun parlamentin, neuvoston ja komission välinen sopimus yhteisön lainsäädännön parantamisesta on tehty. Uskon, että jatkamme tämän aiheen käsittelyä, kuten komission jäsen Fischlerkin itse totesi.
Minusta on kuitenkin tärkeää huomauttaa, että on vallalla erheellinen käsitys, jonka mukaan yhteisön lainsäädännön vähentäminen vähentäisi lainsäädännön kokonaismäärää. Näin ei todellakaan ole, sillä aina kun annamme uuden yhteisön säännön, me yksikertaistamme lainsäädäntöä korvaamalla 15 kansallisen lainsäädännön säädöstä. En kannata yhteisön sääntöjen laatimista sellaisenaan, mutta tällä hetkellä lainsäädäntömme on varsinainen viidakko. Vain Euroopan unionin myönteiset toimet voivat tuoda järjestystä kansallisten lainsäädäntöjen viidakkoon, joka haittaa yhteisön toimielinten ja Euroopan markkinoiden asianmukaista toimintaa, joka on yksi tavoitteistamme.
Minä en tämän vuoksi kuulu niiden joukkoon, jotka vaativat komissiota säätämään vähemmän lakeja tai jotka ehdottavat vähentämään lainsäädäntöä. Kehotan komissiota laatimaan lisää lainsäädäntöä tarpeen mukaan, sillä jos se ei täytä lainsäädäntötehtäviään, toimimme edelleen lainsäädäntöviidakossa, joka vain kasvaa entisestään. Kun jäsenvaltioita on 25, jokainen yhteisön sääntö on aitoa lainsäädännön yksinkertaistamista, eikä edistyminen edellytä yhteisön lainsäädännön vähentämistä vaan sen vahvistamista ja konsolidiointia.
Haluan joka tapauksessa kiittää esittelijä Van den Bergiä. Toivon, että voimme huomenna hyväksyä mietinnön ilman suurempia ongelmia.
Bodrato (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, puheenvuoroni koskee MacCormickin mietintöä, jossa käsitellään eurooppalaista hallintotapaa ja – kuten esittelijä perustellusti mainitsi –erilaisuudessaan yhdistynyttä Eurooppaa.
Komission tiedonannossa, josta nyt keskustelemme ja johon komission jäsen Fischler asianmukaisesti aiemmin viittasi, ehdotetaan yhteisöä, jäsenvaltioita sekä alue- ja paikallisviranomaisia sitovia kolmikantasopimuksia ja yleissopimuksia. Niitä ehdotetaan, jotta yhteisön sääntöjä voitaisiin mukauttaa aiempaa paremmin tilanteisiin, joille ovat ominaisia merkittävät ympäristön ja väestörakenteen erot, ja unionin poliittisiin eroavuuksiin, jotka käsittävät niin liikennepolitiikan kuin aluepolitiikankin ja kaiken siltä väliltä. Päätös on merkittävä, vaikka onkin muistettava, että se toteutetaan kokeiluvaiheena, jonka yhteydessä meidän on arvioitava tilannetta siitä saatavien kokemusten hyödyntämiseksi. Osittain nämä kokemukset liittyvät menettelyyn, mutta – kuten täällä jo on todettu – ne koskevat myös yhteisön aluepolitiikan parasta hallintotapaa. Tiedämme, että sopimusten on joka tapauksessa oltava Euroopan unionin elämää säätelevien perustamissopimusten mukaisia eivätkä muutokset saa haitata sisämarkkinoiden toimintaa.
Pohjimmiltaan komissio viittaa tiedonannossaan joustavuuden periaatteeseen, joka on asianmukaisesti tulkittu MacCormickin mietinnössä. Periaatteeseen liittyy unionin jäsenvaltioiden erilaisten perustuslaillisten järjestelmien kunnioittaminen, mutta siinä tunnustetaan, että joissakin jäsenvaltioissa perustuslaillinen järjestelmä antaa valtavasti vastuuta alue- ja paikallisviranomaisille, eikä tätä pidä heikentää huolimatta siitä, että tällaisissa tapauksissa on varmistettava, ettei suuremman demokraattisen osallistumisen tarve synnytä epätasapainoa, joka olisi ristiriidassa valmistelukunnan esittämien suuntaviivojen kanssa.
Kolmikantasopimuksissa ei kuitenkaan voida poiketa kaikkialla Euroopan unionin alueella sovellettavasta sekundaarilainsäädännöstä, sillä – kuten aiemmin mainitsin – vain tällä tavalla ne ovat yhteneväisiä perustuslakia valmistelleen valmistelukunnan suuntaviivojen kanssa. Meidän on parannettava yhteisön politiikan täytäntöönpanoa. Tämän vuoksi on tärkeää, että kolmikantasopimuksissa ja yleissopimuksissa määritetään selkeät tavoitteet, jotka perustuvat tarpeeseen huomioida Euroopan unionin alueen moninaisuus, vaikkakin näiden kokemusten perusteella voidaan tarkastella uudelleen yhteisön politiikan hallinnointitapaa, joka ulottuu moninaisuutta pidemmälle ja joka vaikuttaa syvällisemmin demokratian yleisimpään ongelmaan vaarantamatta kuitenkaan – ja mielestäni tätä on korostettava – yhteisön lainsäädännön yhdenmukaista soveltamista koko Euroopan alueella. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, keskustelemme yhteisön, jäsenvaltioiden sekä alue- ja paikallisviranomaisten välisten kolmikantasopimusten ja yleissopimusten lainsäädäntökehyksestä.
Haluan korostaa, kuinka tärkeää on tehdä yhteistyötä keskushallintoa alempien hallinnon tasojen kanssa ja lisätä toissijaisuutta, jotta useimmissa Euroopan koheesio- ja ympäristöpolitiikan ohjelmissa ja hankkeissa esitetyt tavoitteet voidaan saavuttaa ja jotta kestävä kehitys voidaan varmistaa.
Ajattelen nyt muun muassa kalatalouden ohjausrahaston varoja sekä kalastusalan ohjelmia, Euroopan aluekehitysrahaston kohdealueiden maanviljelyä koskevaa LEADER+ -ohjelmaa tai URBAN ja Interreg -hankkeita, joissa alueellisten elinten osallistuminen ja vastuu on olennaisen tärkeää.
Olen kuitenkin myös vakuuttunut, että suuri osuus niistä merkittävistä yhteisön varoista, jotka budjetoidaan mutta jäävät käyttämättä – niin kutsuttu RAL-osuus – johtuvat siitä, että itsenäiset alue- ja paikallishallinnot, jotka toteuttavat suurimman osan hankkeista, eivät tähän mennessä ole voineet osallistua toimintaan varhaisessa vaiheessa joko määrittelemällä toimitapoja, laatimalla strategioita tai määrittelemällä oikeudellisia velvoitteita, ennen kuin vastaavat yhteisön ohjelmat laaditaan. On aika asettaa asiat oikeaan järjestykseen, laskeutua Olympus-vuorelta ja ottaa mukaan päätöksentekoon hallintoelimet, jotka ovat lähempänä paikallista todellisuutta ja kansalaisten todellisuutta. 
Bradbourn (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan puhua erityisesti ja suoraan kommentoidakseni Neil MacCormickin kolmikantasopimuksia koskevaa mietintöä. Toivon voivani vastata useisiin hänen avauspuheenvuorossaan esittämiinsä huomautuksiin.
Yhdistyneen kuningaskunnan äskettäisten tapahtumien vuoksi mietinnössä käsitellään hyvin tärkeää asiaa. Yhdistyneen kuningaskunnan varapääministeri todella epäonninen kaveri yrittää tyrkyttää aluehallintoa äänestäjillemme. Tämä epämieluisa ja täysin tarpeeton poliittinen taso symboloi Yhdistyneen kuningaskunnan siirtymistä hiljattain kohti alueellistamista. En epäile, etteikö tämä liittyisi suoraan komission puheenjohtajan vetoomukseen "alueiden Euroopan" kehittämiseksi. Mietinnössä ja sen perustana olevassa komission ehdotuksessa vastataan juuri tähän vetoomukseen. Tällä tavalla komissio voi tehdä laillisesti sitovia aluepolitiikkaa tai muuta politiikkaa, esimerkiksi ympäristöpolitiikkaa, koskevia sopimuksia suoraan alue- ja paikallisviranomaisten kanssa.
Jos nämä ehdotukset hyväksytään, voimme vain kuvitella kaikkia hankkeita ja toimia, joita Yhdistyneelle kuningaskunnalle voidaan tyrkyttää takaovesta. Tämä kuvastaa selvästi liukumista järjestelmään, jossa kansallisten hallitusten valtaoikeuksia vähennetään ja aluehallinnon valtaoikeuksia lisätään. Minusta vaikuttaa siltä, että komissio yrittää asteittain hajottaa Yhdistyneen kuningaskunnan ja koko Euroopan suupalan kokoisiksi kappaleiksi, ja tässä sitä tukee ja yllyttää oma hallituksemme.
Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivit vastustavat kaikkia tällaista kehitystä edistäviä toimenpiteitä. Äänestän varmasti mietintöä vastaan huomisessa täysistunnossa. Me emme yksinkertaisesti voi hyväksyä tilannetta, jossa komissio tyrkyttää meille muutoksia Yhdistyneen kuningaskunnan hallintorakenteeseen. Jos hyväksymme, että EU voi toimia suoraan alueiden kanssa, vaarannamme kansallisen yhtenäisyytemme sekä kansakunnat EU:n ensisijaisena perustana. Mietintö kuvastaa täysin tuomittavaa puuttumista yksittäisten valtioiden hallintoon, ja vastustan koko lähestymistapaa. 
Paasilinna (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kiitän esittelijää hyvästä työstä. Korostan yhä avoimen hallintokulttuurin välttämättömyyttä Euroopan unionissa kansalaisten hyväksynnän saavuttamiseksi. Hämäryys johtaa pimeyteen, niin kuin tiedämme. Lainsäädännön yksinkertaistaminen on välttämätöntä. Kansalaisten on kyettävä ymmärtämään koko tämä "huusholli", ja kimuranttien lakitekstien korvaaminen virtaviivaisemmilla on erittäin tarpeellista, ja tuen sitä. On tarpeetonta säädellä yksityiskohtia – niin kuin tässä on tullut esille, se on meidän tautimme.
Haluaisin kuitenkin tehdä yhden lisätarkistuksen, joka tässä mainitussa mietinnössä jo on. Unioni tukee kaikilla aloilla niin sanottua yhden luukun periaatetta. Sen mukaan kansalaisilla on aina mahdollisuus saada tarvitsemansa tiedot ja kaavakkeet yhdeltä ja samalta luukulta. Kuitenkin unionin eri toimielimillä ei ole vielä yhteistä Internet-sivustoa, jonka välityksellä kansalaiset voisivat seurata lainsäädännön edistymistä. Parlamentin, komission ja neuvoston käsittelyssä olevat lainsäädäntöasiat ja muut hankkeet olisi saatava yhdestä Internet-osoitteesta. Toimielimet tarvitsevat vähintään yhteisen portaalin, ikään kuin yhden luukun, josta löytyvät kaikki tarvittavat linkit.
Komissio ja parlamentti ovat tulleet avoimemmiksi, neuvosto sen sijaan ei. Sille tulee lisää valtaa, joka tarkoittaa lisää hämäryyttä. Tähän on puututtava. 
Fischler,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, puhun hyvin lyhyesti. Ensinnäkin kiitän teitä rakentavasta osallistumisestanne näitä kahta mietintöä koskevaan keskusteluun. Toiseksi haluan käsitellä muutamaa esille tullutta seikkaa. Katson – aivan kuten jäsen Medina Ortega perustellusti totesi – että tärkein keino yksinkertaistaa eurooppalaisia lainsäädäntöaloitteita on konsolidoida tulevaisuudessa 25 erillistä säädöstä yhteen. Mielestäni tätä ei voida korostaa tarpeeksi, varsinkin kun Euroopan unionin toimielimiä, kuten hyvin tiedämme, syytetään jatkuvasti niiden innokkuudesta säätää lakeja. Todellisuus on kuitenkin toisenlainen. Olette varmasti tietoisia siitä, että tarkastelimme asiaa muutama vuosi sitten, ja silloin kävi ilmi, että jäsenvaltiot tuottavat vuosittain enemmän uutta lainsäädäntöä kuin yhteisö on koko olemassaolonsa aikana antanut. Tämä on selvä osoitus siitä, että väitteenne on perusteltu. Tämä ei kuitenkaan vapauta meitä velvoitteestamme huolehtia asianmukaisesti yhteisön lainsäädännöstä: sen valmistelun lisäksi myös sen rakennetta on valvottava, jotta se vastaa asianmukaisia avoimuuden ja selkeyden vaatimuksia.
Ennen kaikkea on kuitenkin tärkeää määrittää se, mitä nykyisin usein kutsutaan "eurooppalaiseksi lisäarvoksi", sillä lainsäädäntöaloitteeseen, jolla ei tällaista lisäarvoa ole, on suhtauduttava epäilevästi. Tämä on merkittävä seikka varsinkin, kun otetaan huomioon uusi Euroopan perustuslaki, jossa todetaan erityisesti, että lainsäädännön tarpeellisuutta on tarkasteltava tältä kannalta.
Mitä tulee kolmikantasopimuksiin, uskon todella, että tällaisten kolmikantasopimusten tekeminen on järkevää, enkä ole samaa mieltä jäsen Bradbournin kanssa, joka katsoo niiden tallovan kansalliset edut. Ensinnäkin yksi tällaisten sopimusten osapuoli on jäsenvaltio itse. Ilman jäsenvaltion suostumusta ei tällaista sopimusta voida edes tehdä. Tämän vuoksi en lainkaan ymmärrä pelkoanne. Näkisin asian pikemminkin päinvastoin. Minusta on tärkeää, että voimme erityisesti esimerkiksi rakennepolitiikan tai oman alani, maaseudun kehittämispolitiikan alalla, paremmin hyödyntää alhaalta ylöspäin suuntautuvaa lähestymistapaa ja toteuttaa sitä käytännössä, sillä näin ihmiset paikan päällä saavat paremman käsityksen siitä, kuka on vastuussa heidän ongelmistaan. Tältä kannalta asiaa olisi tarkasteltava, ja tämän vuoksi olemme varautuneet järjestämään ensin kokeilujakson ja sitten arvioinnin. Kyse on lisämausteista. Lopuksi haluan kiittää teitä vielä kerran myönteisestä suhtautumisestanne mietintöihin.
Puhemies.
   Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Böschin laatimasta talousarvion valvontavaliokunnan mietinnöstä (A5-0393/2003) komission kertomuksesta Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) toiminnasta (KOM(2003) 154 2002/2237(INI)) 
Bösch (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, haluan aluksi luoda lyhyen katsauksen menneisyyteen. Lähes näihin samoihin aikoihin viisi vuotta sitten parlamentti kävi täällä Brysselissä 2. joulukuuta 1998 kiivaan keskustelun entisen komission puheenjohtajan Jacques Santerin kanssa. Jälkiviisaasti voidaan todeta, että kyseinen keskustelu merkitsi lopun alkua silloiselle komissiolle. Keskustelun aiheena oli tuolloin, niin kuin on nytkin, petostentorjunta ja päätelmät, joita komission olisi tehtävä useista vakavista tapauksista. Komission puheenjohtaja päätti tuolloin olla eri linjoilla parlamentin kanssa. Vastoin parlamentin esittämää tahtoa hän halusi siirtää petostentorjunnan päävastuun komissiolta ulkopuoliselle virastolle sillä perusteella, että se oli ainoa tapa varmistaa tutkimusten riippumattomuus. Vastustimme sitä voimakkaasti, koska kukaan ei pystynyt kertomaan meille, mihin kyseisen viraston valtuuksien oli tarkoitus perustua ja miten sen toiminnan tehokkuus oli tarkoitus varmistaa.
Haavekuva ulkopuolisesta virastosta on noussut jälleen esiin viime kuukausina Eurostatista käydyssä keskustelussa. Luojan kiitos näyttää siltä, että haavekuva on ainoastaan joidenkin komission vanhempien virkamiesten mielissä. Komission puheenjohtajan Prodin marraskuussa Strasbourgissa välittämä viesti viittasi toiseen, rakentavampaan ratkaisuun. Nyt reilu viisi kuukautta ennen kuin parlamentin jäsenet hyvästelevät toisensa ja aloittavat vaalikamppailun, on määriteltävä, mitä on mahdollista tehdä, ja ryhdyttävä näihin toimiin yhdessä, ettei meidän tarvitse palata äänestäjiemme eteen tyhjin käsin niinkin tärkeässä asiassa kuin Euroopan unionin taloudelliset edut.
Seuraavaksi käsittelen yksittäisiä kohtia. Mietinnössäni tehdään hyvin selväksi ensisijainen huolenaiheemme eli se, ettei OLAF täytä toimintavaatimuksiaan, mikä kävi hyvin ikävällä tavalla ilmi Eurostat-tapauksesta. Nyt ei ole aika etsiä syyllisiä, mutta jotain on selvästikin mennyt pieleen, jos voimme havaita, että OLAFin 300 työntekijästä suurpiirteisestikin laskettuna alle 15 työskentelee tällä hetkellä toimielinten sisäisten tutkimusten parissa. Jos näin on, petostentorjuntavirasto on niin sanotusti suistunut raiteiltaan. Nyt tarvitaan nopeaa ja jyrkkää suunnanmuutosta. OLAFin on keskityttävä tutkimuksissaan niille aloille, joilla jäsenvaltioiden asianomaiset elimet eivät joko voi tai halua toimia, eli toimielimissä tehtäviin tutkimuksiin ja tutkimuksiin, jotka koskevat suoraan komission vastuulla olevien menojen hallinnointia.
Toiseksi on otettava huomioon tutkimusten kohteina olevien henkilöiden perusoikeuksien kunnioittaminen. OLAF-asetus on tässä asiassa täysin yksiselitteinen Sen mukaan näissä tutkimuksissa on noudatettava ihmisoikeuksia ja perusvapauksia, erityisesti oikeudenmukaisuuden periaatetta, sekä noudatettava asianomaisen oikeutta tulla kuulluksi häntä koskevista seikoista ja periaatetta, jonka mukaan tutkinnan päätelmät voidaan perustaa ainoastaan todistettaviin seikkoihin. OLAFin valvontakomitean kertomuksista ja lausunnoista sekä julkisasiamiehen kertomuksista voimme päätellä, että tällä hetkellä juuri tässä asiassa piilee suurin vaara. Petostentorjuntaviraston tutkijat eivät yksinkertaisesti noudata asetusta tältä osin. Palautan mieliinne ainoastaan viimeisimmän esimerkin, oikeusasiamiehen viime viikolla OLAFille esittämät nuhteet, jotka koskivat kunnianloukkausta, johon petostentorjuntaviraston uskottiin syyllistyneen julkisissa lausunnoissaan. Ellei tutkimusten kohteena olevien henkilöiden perusvapauksia noudateta, loppujen lopuksi myöskään tutkimustuloksilla ei ole mitään arvoa, ja pelkäänpä pahoin, että OLAF joutuu tämän vuoksi kokemaan vielä ikäviä yllätyksiä Eurostat-tapauksessa. Tarvittaisiin tehokas ja ennen kaikkea ennalta ehkäisevä valvontajärjestelmä, jonka avulla valvottaisiin asetuksen säännösten noudattamista. Tällä alalla meidän on ryhdyttävä vastatoimenpiteisiin muuttamalla OLAF-asetusta. Emme halua puuttua OLAFin johtajan päätöksentekovaltaan mutta tarvitsemme johtajalle nykyistä vankemman vastapainon.
Vastapainona voi toimia OLAFin valvontakomitea, jos seuraavat kolme edellytystä täyttyvät: Ensinnäkin kyseisellä muutoksella on nimenomaisesti myönnettävä valvontakomitealle valtuudet varmistaa, että tutkinnan kohteena olevien henkilöiden perusvapauksia ja perusoikeuksia kunnioitetaan. Toiseksi valvontakomitealle on annettava lisää määrärahoja tehtävien suorittamista varten. Viimeisenä vaan ei vähäisimpänä edellytyksenä on se, että valvontakomitean riippumattomuutta OLAFin johtajasta vahvistetaan paitsi lisäämällä valvontakomitean sihteeristön henkilöstöä myös erottamalla valvontakomitea OLAFin ja komission organisaatiorakenteesta. OLAFissa olisi nyt keskityttävä erityisesti voimavarojen kohdentamiseen tutkimustoimintaan ja tämän toiminnan valvonnan vahvistamiseen.
Hyvät kollegat, olemme uskoakseni selvinneet tehtävästämme hyvin valiokunnassa. Täytämme velvollisuutemme äänestäjiämme ja Euroopan unionin veronmaksajia kohtaan. Suosittelen sen tähden, että parlamentti hyväksyy tämän mietinnön.
Schreyer,
   . – Arvoisa puhemies, jäsen Bösch, hyvät parlamentin jäsenet. Kuten mainitsitte, Euroopan petostentorjuntavirasto OLAF perustettiin vuonna 1999. Suurin osa komission petostentorjuntatoimista keskitettiin petostentorjuntavirastoon, ja OLAFille paitsi annettiin tehtäväksi myös annettiin valtuudet suorittaa tutkimuksia missä tahansa Euroopan unionin toimielimessä, jos petoksia epäillään. OLAFille uskottiin laaja-alainen vastuu, ja kuten viimeisin OLAFin toimintakertomus osoittaa, se on jo onnistunut hyvin useiden alojen toimissaan. OLAF suorittaa sekä sisäisiä että ulkoisia hallinnollisia tutkimuksia täysin riippumattomasti, vaikka se toimiikin komission yhteydessä.
OLAFin kahtalainen asema on tuonut esiin ongelmia ja kysymyksiä, kuten tänään keskusteltavasta mietinnöstä voidaan havaita. Keskustelemme tänään Böschin mietinnöstä, jossa käsitellään komissio laatimaa niin sanottua 15 artiklaa koskevaa raporttia. Tämä kuulostaa hyvin tekniseltä, mutta keskustelu on äärimmäisen tärkeä, koska siinä käsitellään OLAFin tulevaisuutta, eikä meidän pidä unohtaa, että OLAF on toiminut vasta hyvin lyhyen ajan.
Komissio haluaa kiittää esittelijä Böschiä valtaisasta työstä. Eurostat-tapaus on varjostanut laajalti kertomuksen aiheena ollutta OLAFin kolmen viime vuoden toiminnan arviointia. Tästä huolimatta kertomuksessa esitetyt havainnot ja arviot ovat pohjimmiltaan paikkansapitäviä, vaikka esittelijä Böschin näkemykset eroavatkin monilta osin komission näkemyksistä. Pitää kuitenkin paikkansa, että Eurostat-tapaus toi esiin tämänhetkisiä puutteita, erityisesti OLAFin ja komission välistä viestintää koskevan kysymyksen, ja että ennätysajassa vuonna 1999 annettua OLAFin toimintaa säätelevää lainsäädäntöä on muutettava näiden puutteiden mukaisesti. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että meidän olisi palattava takaisin lähtöruutuun. Tästä komissio on samaa mieltä esittelijän kanssa. Se ei näytä tällä hetkellä tarkoituksenmukaiselta eikä realistiselta. OLAF joutuu joka tapauksessa kohtaamaan entistä suurempia muutoksia viimeistään silloin, kun saavutamme yhteisöjen varojen suojaamiseksi nimitettävän Euroopan syyttäjäviranomaisen perustamista koskevan tavoitteemme. Komissio tekee kovasti töitä sen puolesta, että Euroopan syyttäjäviranomainen sisällytetään uuteen perustuslakiin, ja aikoo laatia asiasta valkoisen kirjan.
Siirryn nyt käsittelemään mietintöä. Talousarvion valvontavaliokunta arvostelee mietinnössään monia OLAFin toiminnan näkökohtia ja erityisesti OLAFin tutkimustoimintaa ja toiminnan painopisteitä. Vaikka ymmärränkin esittelijän tyytymättömyyden, en pidä arvostelua kaikilta osin täysin reiluna. OLAFilla on takana vaikea siirtymäaika. Olisi väärin tarkastella ja arvioida OLAFin toimintaa pelkästään Eurostat-tapauksen perusteella ja jättää arvioinnin ulkopuolelle muut OLAFin keskeiset toimet, muun muassa tullialan toimet ja petostentorjuntayhteistyön tulevien jäsenvaltioiden kanssa – mikä on erityisen tärkeä toiminta-ala – sekä lainsäädäntöalan toimet.
Talousarvion valvontavaliokunnan arvostelusta huolimatta en usko, että parlamentin ja komission kannat ovat kuitenkaan tosiasiassa kovin kaukana toisistaan. Me kaikki haluamme kohtuuteen perustuvaa OLAFin uudistamista, jota voidaan mahdollisesti käsitellä parlamentin tässä istunnossa. Tässä on yhteistyömme lähtökohta.
Puheenjohtaja Prodi käsitteli 18. marraskuuta talousarvion valvontavaliokunnan ehdottamien parannusten keskeisiä piirteitä, ja päättelen puheenvuorostanne esittelijä Bösch, että myös te olette samaa mieltä niiden yleislinjasta. Komissio ja talousarvion valvontavaliokunta ovat samaa mieltä siitä, että OLAFin olisi keskityttävä enemmän perustoimintoihinsa. Haluaisin kuitenkin leikata siivet huhuilta, joita esitettiin komission puheenjohtajan puheen jälkeen ja joiden mukaan komissio haluaisi siirtää vastuun sisäisistä tutkimuksista OLAFilta itselleen, jos petosepäilyjen kohteena olisivat komission virkamiehet. Haluan tehdä selväksi, ettei se pidä paikkaansa. Sen sijaan meidän olisi tarkasteltava, pitäisikö tehtävät, jotka eivät ole lähellä OLAFin erityisosaamista, siirtää takaisin alakohtaisille pääosastoille. Näin voitaisiin mielestäni tehdä esimerkiksi maatalouspolitiikan tilien tarkastamiselle ja hyväksymiselle. OLAFin ja muiden tutkintavaltuudet saaneiden elinten, erityisesti tutkinta- ja kurinpitotoimiston IDOC:n, väliset rajat olisi kuitenkin myös määriteltävä selkeämmin. Lisäksi asetuksessa olisi todettava selkeästi, että OLAFin johtaja päättää tutkimusten aloittamisesta ja että tutkimuksissa sovelletaan aiheellisuusperiaatetta. Myös tämä osaltaan varmistaa, että petostentorjuntavirasto keskittyy todellisille painopistealoillensa.
OLAFin ja toimielinten välistä tiedonkulkua on parannettava huomattavasti. Eurostat-tapaus toi esiin tietokanavien tämänhetkiset puutteet. Komission on voitava toteuttaa varotoimia yhteisön taloudellisten etujen suojelemiseksi myös tutkimusten aikana vaarantamatta tietenkään samalla OLAFin tutkimuksia. Luonnos komission ja OLAFin väliseksi yhteisymmärryspöytäkirjaksi on mielestämme tärkeä ja oikea-aikainen askel eteenpäin. Oikeudellisen varmuuden ja selkeyden varmistamiseksi myös OLAF-asetusta olisi selkiytettävä tämän mukaisesti, ja aiommekin keskustella siitä, miltä osin ja millä tavalla asetusta olisi selkiytettävä.
Tärkeä ja täysin kiistaton asia on myös tutkimusten kohteena olevien henkilöiden puolustautumisoikeuksien vahvistaminen. OLAFin käsikirjaan sisältyy jo useita yksityiskohtaisia sisäisiä sääntöjä tästä asiasta. Asianosaisten oikeuksien perustana olevat pääperiaatteet, kuten tutkimusasiakirjoihin tutustumista koskeva oikeus ja kuulluksi tulemista koskeva oikeus, olisi vahvistettava OLAF-asetuksessa.
Puheenjohtaja Prodi mainitsi 18. marraskuuta pitämässään puheessa, että OLAFin hallintoa olisi mahdollista parantaa vahvistamalla valvontakomitean asemaa tai perustamalla toimielinten välinen foorumi. Komissio ei ole vielä muodostanut kantaansa tästä asiasta. Voin kuitenkin sanoa, että hyväksymme yleisesti talousarvion valvontavaliokunnan ehdottaman valvontakomitean vahvistamisen erityisesti valitusten tutkimisen osalta. Luonnollisesti myös valvontakomitean lausunnossaan esittämä ehdotus on mielenkiintoinen.
Komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä esittelijän ehdotusta, jonka mukaan valvontakomitean sihteeristö yhdistettäisiin Euroopan parlamentin sihteeristöön. Ehdotus herättää perusluonteisia kysymyksiä toimielinten välisestä tasapainosta ja oikeusseikoista. Sihteeristön sijoittamispaikkaa on pohdittava tarkoin.
Komissio ei myöskään tue muita ehdotuksia OLAFin talousarvioasemasta tai komission sisäisistä valvontajärjestelmistä, koska ne kyseenalaistaisivat varainhoitouudistuksen keskeiset näkökohdat. Haluan myös muistuttaa teitä, että uusi varainhoitoasetus tuli voimaan vasta 1. tammikuuta tänä vuonna parlamentin ja neuvoston tiiviin työskentelyn jälkeen. Meidän on ensin hankittava kokemuksia uudesta lainsäädännöstä. On joka tapauksessa liian aikaista tehdä mitään merkittäviä muutoksia.
Nyt on tärkeää toimia nopeasti – komissio on täysin samaa mieltä kanssanne tästä asiasta – ja esittää lainsäädäntöehdotus, jolla on todellisia mahdollisuuksia tulla käsitellyksi parlamentissa. Valitettavasti se ei ole mahdollista ennen tämän vuoden loppua, vaikka talousarvion valvontavaliokunta niin mietinnössään ehdottaakin. Haluaisin pyytää ymmärrystänne tässä monimutkaisessa ja arkaluontoisessa asiassa. Komissio uskoo kuitenkin, että se voi jättää lainsäädäntöehdotuksen hyvin varhain ensi vuoden alussa. Meidän on tehtävä asiassa yhteistyötä. Komissio ottaa toimissaan ja keskusteluissaan huomioon mietintönne ja valvontavaliokunnan lausunnot. Komissio on valmis tekemään tiivistä yhteistyötä parlamentin kanssa, jotta petoksia voidaan torjua tehokkaasti Euroopan unionissa, ja yhteisenä ensisijaisena tavoitteenamme olisi oltava vankan ja toimivan perustan luominen OLAFin tulevalle työlle. 
Stauner (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Eurostat-tapaus selvästikin varjosti työskentelyä Böschin mietinnön parissa. Yrittäessään selvittää Eurostat-tapausta – salaisia pankkitilejä, vakavia väärinkäytöksiä ja nepotismia – talousarvion valvontavaliokunta paljasti myös huomattavia puutteita OLAFin toiminnassa. Tässä tapauksessa OLAFin suurin puute oli toiminnan hitaus. Hitauden vuoksi OLAF menetti mahdollisuuden hankkia takaisin huomattavan osan niistä vähintään 8 miljoonasta eurosta, jotka kavallettiin. Mielestäni mietinnössä kuitenkin otetaan asianmukaisesti huomioon OLAFin toiminnasta esitetty kritiikki. Yhden asian on oltava meille selvää, ja se onkin meille selvää, nimittäin että tämän ikävän petostapauksen todellinen syyllinen on komissio eikä OLAF. Komissio salaili asiaa ja kielsi sen niin pitkään, ettei sillä ollut enää muuta vaihtoehtoa kuin tehdä niin myöhemminkin. Lisäksi asiasta vastaavat komission jäsenet komission puheenjohtaja mukaan luettuna kieltäytyvät edelleenkin ottamasta kavalluksesta poliittista ja tosiasiallista vastuuta. Kaiken huipuksi komissio antoi kertomuksensa – tämän 15 artiklaa koskevan kertomuksen – yli vuoden liian myöhään. Myöskään tämä toiminta ei ole kovin lainmukaista, arvoisa komission jäsen.
Mielestämme Eurostat osoitti ennen kaikkea sen, kuinka tarpeellinen petostentorjuntavirasto on, jotta prodilainen nollatoleranssi ei muuttuisi petosten täysimääräiseksi sietämiseksi. Haluamme riippumattoman OLAFin ja tarvitsemme jatkossakin vahvaa OLAFin valvontakomiteaa, joka koostuu ulkopuolisista asiantuntijoista. OLAFin riippumattomaan toimintaan on vielä paljon matkaa, koska komissio valitettavasti onnistuu toistuvasti käyttämään vaikutusvaltaansa OLAFiin, koska se on yhteydessä OLAFiin organisaation ja henkilöstön osalta. Erinomainen esimerkki tästä on vasta äskettäin julkisuuteen tullut komission yritys siirtää sisäiset tutkimukset pois OLAFilta.
Arvoisa komission jäsen, kyseessä ei ollut huhu, niin kuin äsken väititte, vaan kokous todellakin pidettiin. Jolleivät huippuvirkamiehenne kertoneet siitä teille, voin antaa nähtäväksenne kokouksen pöytäkirjan. Komissiolla on ehtymättömästi asiaan liittyviä ideoita, joilla se näyttää haluavan nyt ilahduttaa OLAFin valvontakomiteaa. Tähän saakka valvontakomiteaa on pidetty kiusankappaleena, mutta nyt, kuten komissio on meille kertonut, komission, parlamentin ja neuvoston edustajat on otettava mukaan sen toimintaan, jotta toiminta olisi aiempaa demokraattisempaa. Tämä olisi kuitenkin uusi vakava isku OLAFin riippumattomuudelle, emmekä missään tapauksessa lähde seuraksenne tuolle vaaralliselle tielle, arvoisa komission jäsen. OLAFin toiminta on jatkossakin vaikeaa. Tiedämme sen. Tämän vuoksi tarvitsemme vahvojen ja riippumattomien johtajien ohella selkeät toimintapuitteet. Paljon on vielä tehtävä, ennen kuin yhteisön varojen suojaamiseksi nimitettävä Euroopan syyttäjäviranomainen perustetaan, mutta toivon, ettei meidän tarvitse palata taaksepäin. En voi tukea liberaalien ja vihreiden jättämiä tarkistuksia kahta poikkeusta lukuun ottamatta. Voimme kuitenkin hyväksyä useimmat PSE-ryhmän jättämät tarkistukset ja pyydämme teiltä tukea esittämillemme kymmenelle tarkistukselle. 
Casaca (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä esittelijä, Böschin tarkasti laadittu ja kattava mietintö palautti mieliimme, että OLAFin nykyinen johtaja aloitti tehtävässään kolme ja puoli vuotta sitten. OLAF on kasvanut niin paljon, että sillä on nykyisin 364 työntekijää. Odotusten, siirtymän ja sopeutumisen aika on näin ollen ohitse. Nyt on ehdottomasti aika tehdä tilannekatsaus, laatia arvio ja tarkastella vastuita. Tilintarkastus, joka on tarkoitus tehdä OLAFissa, on erittäin tärkeä. Tärkeää on myös korvata nykyinen "valvontakomitea", joka on pelkkä keulakuva, valvonnasta, arvioinneista ja päätöksenteosta vastaavalla elimellä, jolla on ylin toimivalta. Talousarvion valvontavaliokunta on aina pitänyt OLAFia Euroopan syyttäjäviranomaisen työvälineenä ja elimenä, joka on entistäkin tarpeellisempi Euroopan kansainvälisen rikollisuuden lisääntyessä ja monimutkaistuessa. Seuraavan hallitustenvälisen konferenssin tulos on näin ollen ratkaiseva. Meidän on pohdittava, onko tällä välin, ennen kuin OLAFille myönnetään Euroopan syyttäjäviranomaisen asema, järkevää panostaa poliisitoimintaan, jota Euroopan syyttäjäviranomainen ei voi lain mukaan harjoittaa, vai olisiko sen sijaan järkevää käyttää tilintarkastusmenetelmiä, joita käytetään kaikessa talousrikollisuuden torjunnassa ja joita ilman mikään taloudellisista tutkimuksista vastaava elin ei voi onnistua toiminnassaan.
Viestinnän ja tiedotuksen peruskäsitteiden puutteellinen ymmärrys ja asiaan liittyvien etujen epätasapaino vaikuttivat selvästi OLAFin puutteelliseen toimintaan äskettäisessä Eurostat-tapauksessa. Siihen vaikutti myös puute tilintarkastajista. Tilintarkastajien taitojen on oltava aina ajantasaisia talouspetosten ja väärinkäytösten torjunnassa. Nyt on tiukkojen ja ehdottomien toimien, kovan työn, asiantuntemuksen, tasapainon, järkeilyn ja terveen järjen käytön aika. Toivomme OLAFin onnistuvan tässä tehtävässä. 
Sørensen (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, äskettäiset tapahtumat, joiden vuoksi OLAF on ollut paljon esillä, ovat tehneet tästä arviosta hyvin tärkeän ja oleellisen. Haluan korostaa, että Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä kannattaa vahvaa ja riippumatonta OLAFia.
Lyhyesti olen myös sitä mieltä, että OLAFia on uudistettava ja uudistuksessa olisi keskityttävä seuraaviin asioihin: OLAFin riippumattomuuden eri näkökohtiin ja siihen, että OLAFin on enenevässä määrin asetettava tehtäviään tärkeysjärjestykseen ja keskitettävä voimavaransa perustehtäväänsä, joka on selvittää petokset ja väärinkäytökset. Tapausten käsittelyyn kuluvaa aikaa on vähennettävä, sekä komission ja asiasta vastaavien komission jäsenten välistä viestintää on parannettava. Vastuunjakoa ja tappioiden vähentämismahdollisuuksia silmällä pitäen on erittäin tärkeää, että pääjohtajalle ja asiasta vastaavalle komission jäsenelle tiedotetaan asiasta mahdollisimman pian ja mahdollisimman yksityiskohtaisesti.
Esittelijä Bösch on tehnyt parlamentissa jo pitkään erinomaista työtä OLAFiin liittyvissä asioissa. Mietintö ei kuitenkaan mielestämme täysin vastaa tavoitteitamme. Mielestäni parlamentin asiana ei ole määritellä OLAFin sisäistä rakennetta ja henkilöstöpolitiikkaa. En myöskään pidä tarkoituksenmukaisena sitä, että OLAFin valvontakomitea siirrettäisiin Euroopan parlamentin alaisuuteen. Sen on oltava täysin riippumaton kaikista toimielimistä. En myöskään pidä tarpeellisena tai erityisen hyvänä ajatuksena yhteyshenkilöiden käyttöönottoa yksilön oikeuksien suojelemiseksi. Tämän alan tehtävistä pitäisi vastata ja vastaakin Euroopan oikeusasiamies. Pidän lisäksi tärkeänä sitä, että mietinnön aiheena on OLAF. Muita asioita on käsiteltävä erikseen. Esimerkki tällaisista asioista on komission tilinpitäjään liittyvä kysymys mietinnön 16 kohdassa.
Lopuksi haluan ilmaista jälleen kerran pettymykseni siihen, ettei valiokunnallemme annettu asianmukaista mahdollisuutta keskustella kauaskantoisista tarkistuksista mietinnön alkuperäiseen tekstiin, ja pyydän parlamentilta tukea ELDR-ryhmän ehdottamille tarkistuksille, jotta mekin voimme tukea lopullista mietintöä ja äänestää sen puolesta lopullisessa äänestyksessä. 
Blak (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, haluan osoittaa valtaisat kiitokset esittelijä Böschille erinomaisesta mietinnöstä, joka on sekä perinpohjainen että kattava. Lisäksi haluan sanoa komission jäsenelle Schreyerille, joka on minulle mieluisin komission jäsen, että hänen olisi pyydettävä jotakuta toista kirjoittamaan puheenvuoronsa sen sijaan, että hän puhuu senkaltaisia järjettömyyksiä, joita olemme tänä iltana saaneet kuulla. Niitä on mahdoton hyväksyä.
OLAFia on arvosteltu viime aikoina paljon ja oikeutetusti. OLAFista ei kuitenkaan pidä tehdä syntipukkia esimerkiksi Eurostat-tapaukselle. Komission ei pidä käyttää OLAFia kaatopaikkana kaikille sellaisille tapauksille, joita se ei halua hoitaa itse. Vaikka tapaus onkin annettu OLAFin tutkittavaksi, se ei poista komission velvollisuutta toimia. OLAFin on oltava täysin riippumaton. Meidän on myönnettävä, että olimme väärässä, kun perustimme OLAFin hallinnolliseksi osaksi komissiota. Valvontakomitean sihteeristön on oltava täysin riippumaton komissiosta. OLAFin henkilöstön on oltava riippumaton kaikista toimielimistä, ja on tärkeää, ettei OLAFin työntekijöiden anneta hakea myöhemmin virkoja komissiosta, koska olemme nähneet esimerkkejä, joissa tapaukset on jätetty tutkimatta, koska joidenkin henkilöiden piti palata komissioon töihin.
Soitin OLAFiin Eurostat-tapauksesta keväällä 2002 sen jälkeen, kun Dorte Schmidt-Brown oli ottanut minuun ensimmäisen kerran yhteyttä. OLAFista kerrottiin, ettei sillä ollut aikaa, ei halua eikä henkilöstöä tutkia Eurostat-tapausta. Dorte Schmidt-Brown oli toisin sanoen hysteerinen nainen, jonka pitäisi ottaa vähän rennommin. Tutkimukset pääsivät vauhtiin vasta, kun parlamentti korotti asiassa ääntään. On hyvin huolestuttavaa, että OLAF pitää ensisijaisina ainoastaan niitä tutkimuksia, jotka kiinnostavat parlamenttia tai lehdistöä. Lisäksi on hyvin huolestuttavaa, ettei OLAF ota sille esitettyjä vihjeitä vakavasti. Toivon, ettemme joudu enää näkemään muita tällaisia tapauksia. On äärimmäisen tärkeää, että voimme luottaa OLAFin puolueettomuuteen ja että tulevaisuudessa toimitaan nopeasti ja tehokkaasti. Minun on kuitenkin todettava, ettei OLAF ole tunnetusti kaikkein nopein liikkeissään. 
Rühle (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, myös me haluamme kiittää esittelijää valtaisasta työstä. Emme kuitenkaan valitettavasti voi tässä tilanteessa tukea häntä kaikilta osin ja olemme pahoillamme, ettei ennen valiokuntaäänestystä ollut riittävästi aikaa keskustella yksittäisistä tarkistuksista. Mielestämme tarkistuksissa on kahdenlaisia ongelmia. Ensinnäkin kannatamme valvontakomitean vahvistamista, mutta vastustamme kuitenkin sitä, että se siirrettäisiin tämän jälkeen Euroopan parlamentin alaisuuteen. Jos valvontakomitean on tarkoitus tehdä arvioitaan täysin riippumattomasti, sen on oltava riippumaton myös parlamentista.
Valvontakomiteasta parhaillaan käytävästä keskustelusta voidaan havaita myös toinen suuntaus. On äärimmäisen valitettavaa, ettei tällä hetkellä ole toiminnassa Euroopan syyttäjäviranomaista ja että joutunemme odottamaan sitä vielä jonkin aikaa. Meidän ei kuitenkaan pidä nyt tehdä sitä virhettä, että yritämme saavuttaa tilapäisen ratkaisun, joka saattaa valvontakomitean epäsuorasti syyttäjäviranomaisen asemaan, koska syyttäjänviranomaisen tehtävät eivät sille sovellu. Tarvitsemme pitkällä aikavälillä OLAFin oikeudellista valvontaa, mutta siitä voi vastata ainoastaan Euroopan syyttäjäviranomainen, ei mikään korvikekomitea.
Suhtaudumme kriittisesti myös toiseen ongelmaan. Huomamme, että parlamentti pyrkii puuttumaan entistä enemmän OLAFin sisäisiin asioihin, emmekä pidä sitä asianmukaisena. Katsomme, että OLAFin on oltava – jatkossakin – aidosti riippumaton, mikä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että sen riippumattomuus komissiosta lisääntyisi automaattisesti siksi, että parlamentti sekaantuu samanaikaisesti OLAFin alimman hallintotason toimiin. Se olisi mielestämme väärin. Aito riippumattomuus merkitsee myös hallinnollista riippumattomuutta.
Yleisesti ottaen katson, että meidän on tarkasteltava tarkistuksia perinpohjin uudelleen. Toivon, että voimme löytää sovitteluratkaisun, jonka valiokunnan enemmistö voi hyväksyä. Haluan myös tehdä yhden asian selväksi jäsen Staunerille: emme kannata useimpia esittämistänne tarkistuksista, koska mielestämme on väärin, että niihin sisältyy epäsuorasti epäluottamuslause OLAFia kohtaan ja yksipuolinen syytös, joka koskee komission asemaa Eurostat-tapauksessa. Emme voi hyväksyä sitä. 
Camre (UEN ).
    Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää esittelijä Böschiä erinomaisesta ja hyvin perinpohjaisesta mietinnöstä, jonka kaikki johtopäätökset voimme hyväksyä. Voitaisiin tietenkin myös sanoa, ettei ole välttämättä kovin suositeltavaa, että parlamentti antaa yksityiskohtaisia sääntöjä OLAFin uudistuksesta, mutta koska komissio ei ole onnistunut muodostamaan toimivaa valvontaelintä, parlamentin on luonnollisesti ryhdyttävä toimiin. Viime kädessä me vastaamme kansalaisille siitä, miten heidän varojansa hoidetaan. Aikaisemmin meillä oli petostentorjunnan koordinointiyksikkö UCLAF, joka ei kuitenkaan toiminut kunnolla. Sitten perustettiin OLAF, ja voimme selvästikin havaita, ettei sekään ole parantanut tilannetta toivotulla tavalla.
Olen sinänsä samaa mieltä arvostelusta, jota useat kollegani ovat esittäneet OLAFin toimintakyvyttömyyden syistä. Seitsemänkymmentäluvulla kotimaassani kerrottiin vitsiä, joka perustui pääpostiin, joka ei toiminut kunnolla. Keskustelimme, mitä tekisimme, jos maahan rakennettaisiin ydinvoimala, jolloin esiin tulisi jäteongelma. Vitsinä oli, että ongelma ratkaistaisiin siten, että jäte pakattaisiin postipakettiin ja lähetettäisiin pääpostiin, jonka jälkeen se kulkisi loputtomasti sinne sun tänne niin kauan, että säteily olisi hävinnyt. Komissio on tosiasiassa käyttänyt OLAFia samalla tavoin. Asiat olivat menneet liian pitkälle, ja ne ovat odottaneet käsittelyä aivan liian kauan. Meistä on käsittämätöntä, että erityisesti Eurostat-tapauksessa OLAFin johto saattoi sanoa talousarvion valvontavaliokunnalle täysin vakavalla naamalla, että tapaukset on salattu komissiolta, jottei sitä tarvitsisi kuormittaa tapauksia koskevilla epämieluisilla tiedoilla. Tästä saa hyvin amatöörimäisen vaikutelman. Komissiolle olisi nimittäin elintärkeää saada nämä tiedot.
Emme todellakaan usko, että uusien komiteoiden perustamisesta nykyisen valvontakomitean yläpuolelle olisi mitään hyötyä. Emme myöskään enää juurikaan usko Euroopan syyttäjäviranomaista koskevaan ajatukseen. Tärkeää on muuttaa perinpohjaisesti koko EU:n taloutta koskevaa lähestymistapaamme. 
Van Dam (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tämä keskustelu olisi pitänyt käydä viime vuonna. Esittelijää ei pidä syyttää siitä, sillä hän laati perusteellisen mietinnön niin lyhyessä ajassa kuin se vain oli mahdollista.
Komission astuessa virkaansa se ilmoitti jälleen kerran, että keskittyisi täysimääräisesti torjumaan petoksia ja väärinkäytöksiä EU:n toimielimissä, mikä oli täysin perusteltua, koska kyse on miljardeista euroista. Komissio toimii edelleenkin täysin epätyydyttävästi, sillä se antoi tämän edistystä kartoittavan kertomuksen parlamentille yli vuoden myöhässä. Eurostat-tapaukseen liittyvät petolliset käytännöt osoittivat, ettei OLAFin pidä enää kuulua hallinnollisesti komission alaisuuteen. Petostentorjuntavirastolle on annettava mahdollisimman suuri riippumattomuus, ja sen on oltava vastuussa parlamentille.
Pidän tiukasti kiinni komission jäsenen juuri äsken tekemästä lupauksesta, jonka mukaan hän esittelee ehdotuksensa parlamentille kahden kuukauden kuluessa. Muussa tapauksessa hän menettää luottamuksensa. 
Theato (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, esittelijä Böschin mietintö on kriittinen mutta myös hyvin rakentava. Kiitän esittelijää perinpohjaisesta työstä. Olisimme luonnollisesti voineet äänestää työn tuloksista ja mahdollisesta täytäntöönpanosta aikaisemmin, jos komissio olisi tehnyt arvionsa OLAFin kolmen vuoden toimista asetuksen mukaisessa ajassa sen sijaan, että se antoi arvion yhdeksän kuukautta myöhässä. Joihinkin väärinkäytöksiin ja sääntöjenvastaisuuksiin olisi voitu siten puuttua tehokkaammin kuin nyt, parlamentin ja komission toimikauden päättyessä. Eurostat on tästä oiva esimerkki.
Tiedämme OLAFin perustamisen taustat: voitiin muodostaa ainoastaan tilapäinen rakenne, koska tuolloin ei haluttu muuttaa perustamissopimusta. Tämän vuoksi OLAFilla on ollut alun alkaen paradoksinen asema. OLAF toimii riippumattomasti – ja pidämme siitä kiinni vastaisuudessakin – mutta organisatorisesti se toimii komission hallinnon alaisuudessa. OLAFin tähänastista toimintaa ovat kuitenkin valitettavasti luonnehtineet viipeet, vaivalloiset menettelyt ja OLAF-asetuksen noudattamatta jättäminen molempien osapuolten – niin komission kuin OLAFinkin – taholta. Esitän tästä vain muutaman esimerkin: henkilöstön pitkälliset palvelukseenottomenettelyt, OLAFin äärimmäisen pitkäkestoiset tutkimukset, OLAFin kykenemättömyys tiedottaa valvontakomitealle vaatimusten mukaisesti ja ennen kaikkea koulutuksen puute ja kykenemättömyys kunnioittaa asianmukaisesti tutkimusten kohteena olevien henkilöiden puolustautumisoikeuksia. Otan valvontakomitean viimeksi mainitusta asiasta esittämän selkeän lausunnon erityisen vakavasti, koska se kuvastaa välittömästi tarvetta perustaa Euroopan syyttäjäviranomainen, joka suojelee Euroopan unionin taloudellisia etuja. Parlamentti on pyytänyt syyttäjäviranomaisen nimittämistä jo hyvin pitkään, ja nyt myös komissio on esittänyt vastaavia pyyntöjä valmistelukunnassa ja hallitustenvälisessä konferenssissa. Olen kiitollinen puheenjohtaja Prodille, koska hän on käsitellyt tätä asiaa toimintasuunnitelmassaan. Yksilön perusoikeudet voidaan taata ainoastaan oikeusvaltioon perustuvassa oikeuskehyksessä. Kunnes tämä tavoite saavutaan, kannatan täysin valvontakomitean vahvistamista sihteeristön – meidän on keskusteltava sen sisällyttämisestä Euroopan parlamentin talousarvioon – osalta ja etenkin erittäin ammattitaitoisten ja riippumattomien työntekijöiden nimittämisestä valvontakomitean jäseniksi. Yhteenvetona todettakoon, että uuden asetuksen sijaan tarvitsemme monia tarkistuksia, kuten mietinnössä selvästi todetaan. Tarvitsemme vahvan OLAFin. Pyydän komissiota suhtautumaan vaatimuksiimme vakavasti, jotta voimme siirtyä lähemmäksi nollatoleranssia.
Andria (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää esittelijä Böschiä mietinnöstä ja kertoa, että arvostan hänen vankkaa kantaansa, joka koskee petoksesta välittömästi ja poliittisesti vastuussa olevia syytettyjä. Esitän komission jäsenelle Schreyerille seuraavan vetoomuksen: pyydän, ettette yrittäisi vähätellä Eurostat-tapausta, joka on edelleen yksi huolestuttavimmista ja hankalimmista tapauksista, joita Euroopan parlamentti on koskaan kohdannut. Siitä aiheutuneita suunnattomia taloudellisia vahinkoja ei ole määritelty eikä niitä luultavasti koskaan määritelläkään.
Siirtykäämme käsittelemään mietintöä. Jos esittelijä Böschin mietinnön sisältö pantaisiin täytäntöön, eläisimme Euroopassa hyvin rauhanomaisesti. Taloudellisia etuja suojeltaisiin voimakkaasti, ja laillisuus olisi keskeinen periaate kaikissa Euroopan asioissa. Jos kuitenkaan vahvistettuja periaatteita, joista esitetään yhteenveto mietinnön johdanto-osan perustelukappaleessa G, jossa todetaan seuraavaa: "komissio lupasi … omaksuvansa nollatoleranssin suhteessa petoksiin ja säännönvastaisuuksiin", ei sovelleta käytännössä, mikään kirjoitettu ei korvaa esittelijän mietinnön parissa tekemää valtaisaa työtä eikä mitään erityistavoitteita saavuteta. Kun otetaan huomioon, millaisia seikkoja Eurostatista tuli ilmi, olisi varmastikin ollut asianmukaista hyväksyä valiokunnassa esittämäni tarkistus. Ilokseni voin kuitenkin todeta, että esittelijä Bösch on selvittänyt tätä asiaa tarkistuksessaan, jossa todetaan: "arvostelee kaikkia tapauksia, joissa OLAF ei ole kyennyt viemään tutkimuksiaan päätökseen säädetyn yhdeksän kuukauden määräajan kuluessa, varsinkin Eurostat-tapausta, joka on ollut vireillä yli kolme vuotta ja jossa nopealla tutkinnalla olisi voitu katkaista tapahtumien kulku, joka ei ole vieläkään selvä ja jossa eräät seikat ovat johtaneet oikeustoimiin," Tästä tarkistuksesta äänestetään, ja toivon, että parlamentti myös hyväksyy sen huomenna.
Samalla en kuitenkaan halua, että sanomisiani OLAFista tulkitaan väärin, sillä OLAFista ei pidä tehdä sellaisten petosten syntipukkia, joihin aivan muut tahot ovat syyllistyneet. OLAFin rahoitusta on näin ollen jatkettava, ja rahoituksen on oltava riittävää, jotta OLAFin henkilöstöä, erityisesti tutkimuksista vastaavia virkamiehiä, voidaan lisätä. Olen täysin samaa mieltä esittelijän kanssa mietinnön 33 artiklan ensimmäisestä kohdasta, jossa OLAFia pyydetään tekemään tutkimuksesta yksityiskohtainen ilmoitus Euroopan parlamentille, jos se kestää yli yhdeksän kuukauden rajan.
Palatakseni Eurostat-tapaukseen, joka järkyttää ja hermostuttaa monia meistä, uskon voivani todeta, että olen ehdottomasti samaa mieltä siitä, että meidän pitäisi olla kannoissamme varovaisia. Samalla emme kuitenkaan voi hyväksyä järjestelyä, jonka vaikutuksia voitaisiin pitää kielteisinä ja jonka voitaisiin katsoa vaarantavan tämän tapauksen vuoksi Euroopan toimielimet. Meidän olisi pohdittava ja käsiteltävä jotain aivan muuta asiaa: tehtiinkö sopimukset Eurostat-tapauksessa sääntöjen mukaisesti vai ilmenikö niiden yhteydessä petoksia?
Jos monet sopimuksista tehtiin ilman lain mukaisesti valtuutettuja allekirjoittajia, kuten kertomuksien perusteella näyttää tapahtuneen; jos asiassa esiintyi eturistiriitoja, jotka johtivat lainvastaisiin taloudellisiin etuihin; jos valvottavia asiakirjoja hävisi järjestelmällisesti, jos ulkopuolella julkaistiin uutisia, joilla oli pelkästään tarkoitus helpottaa neuvotteluja ja jos yli 50 prosenttia sopimuksista tehtiin yhden tarjouksen perusteella, Euroopan yhteisölle on koitunut miljoonien eurojen vahingot, ja tämän asian on mentävä kaikkien muiden, myös Euroopan toimielinten suojelun, edelle. 
Schreyer,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan luvallanne kommentoida lyhyesti joitakin asioita. Ei ole epäilystäkään siitä, että Eurostat-tapaus koskee muutakin kuin pelkästään sääntöjen vastaista tökeröä toimintaa Eurostatissa – vältän tässä yhteydessä sanaa "petos" yksinkertaisesti siksi, että asia on vielä oikeudellisessa tarkastelussa, enkä halua, että minua syytetään ennakolta tuomitsevien huomautusten esittämisestä. Myös komissio teki virheitä, ja OLAFin olisi pitänyt suorittaa tutkimuksensa nopeammin. Tämän vuoksi puheenjohtaja Prodi on laatinut toimintasuunnitelman, johon yhtäältä sisältyy kattavia Eurostatia koskevia toimia ja jossa toisaalta käsitellään osastojen ja komission jäsenten välistä tiedonvaihtoa sekä OLAFiin liittyviä toimenpiteitä. Haluan vielä kerran sanoa jäsen Staunerille, ettei OLAFiin liittyviin toimiin kuulu komission virkamiehiä koskevien sisäisten tutkimusten siirtäminen komissiolle. Päinvastoin – kuten puheenjohtaja Prodikin totesi puheessaan – tavoitteena on vahvistaa OLAFin toiminnan riippumattomuutta kohdentamalla sen toimintoja uudelleen. Tässä yhteydessä komission osastoille voitaisiin siirtää takaisin joitakin monialaisia tehtäviä, jotka eivät liity tutkimustoimintaan. Uskon teidän tietävän yhtä hyvin kuin minäkin, että OLAFin ydintehtäviin – jotka vahvistettiin ja laadittiin osittain uudelleen vuonna 1999 – kuuluvat nimenomaan sisäiset tutkimukset, oikeus suorittaa sisäisiä tutkimuksia sekä velvollisuudet tehdä niitä. Olen täysin samaa mieltä esittelijä Böschin kanssa siitä, että näiden alojen valmiuksia on lisättävä. Samalla – kuten Eurostat-tapauskin on osoittanut – on kuitenkin totta, että joskus ulkopuolisista tutkimuksista tulee sisäisiä tutkimuksia, koska ulkopuolisissa tutkimuksissa herää kysymys, miksi sopimusmenettelyssä sattui näitä virheitä ja miksi tietyt sopimukset tehdään aina samassa paikassa?
Haluan todeta vielä kerran, että puheenjohtaja Prodi laatii parhaillaan hyvää vauhtia toimintasuunnitelmaa talousarvion valvontavaliokunnalle ja että asiakirja asetuksen muuttamiseksi on toivoakseni teidän saatavillanne tammikuun alussa tai ainakin mahdollisimman pian tammikuussa. Huomaan, että asetuksen muuttamisesta on monia samankaltaisia lähestymistapoja. Jäsen Theato mainitsi ne juuri uudelleen. Kuten komission puheenjohtaja on luvannut, teemme näissä asioissa jo ennen laadintaprosessia hyvin läheistä yhteistyötä talousarvion valvontavaliokunnan kanssa. 
Bösch (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, komission olisi varmaankin vihdoinkin syytä päättää, onko se tyytyväinen OLAFin toimintaan vai ei. Sain melkeinpä vaikutelman, että arvostelemme OLAFia täysin odottamatta. Lisäksi olen saanut sen käsityksen, että komission puheenjohtaja Prodi on purkanut OLAFin osiin arvostelussaan samalla, kun me olemme puolustaneet sitä, sillä hyvin monet parlamentin jäsenet ovat todenneet tämänpäiväisessä keskustelussa, ettei Eurostat ole OLAFin asia, koska se on komission asia. Komission on lopultakin omaksuttava tässä asiassa oma linjansa. Muilta osin olen iloinen siitä, että komissio on tyytyväinen kaikkeen OLAFiin liittyvään. Tässä tapauksessa en kuitenkaan halua enää kuulla komission puheenjohtajalta huomautuksia ilmeisistä laadullisista puutteista, joita on tullut esiin Eurostatissa. Tämä ei tarkoita, että olisimme muuttaneet näkemystämme. Uskon, että valvontakomitean riippumattomuuteen liittyy vielä monia väärinkäsityksiä. Valvontakomitean nimityksen on OLAFin pääjohtajan yksiköiden nimityksen tapaan perustuttava toimielinten välisyyteen. Tällä hetkellä asiasta vastaa komissio, eikä se tapahdu tyhjiössä – tästä ei pidä levittää mitään satuja. Katsomme, että ero, myös fyysinen ja taloudellinen ero, on tehtävä. On kestämätöntä, että lopullinen vastuu valvonnan kohteena olevasta elimestä pitäisi olla valvontakomitean henkilöstöllä, joka vastaa kyseisestä valvonnasta. Olemme omaksuneet tästä asiasta vahvan näkemyksen, ja toivon, että parlamentti tukee näkemystämme huomenna. 
Blak (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, komission jäsenelle Schreyerille tänä iltana esitetty viesti on selkeä: hänen pitää sanoa puheenjohtaja Prodille, ettemme me tarvitse tämän toimintasuunnitelmia. Niillä yritetään vain voittaa aikaa ja lakaista koko asia maton alle. Emme voi hyväksyä sitä. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Miguélez Ramosin laatimasta kalatalousvaliokunnan mietinnöstä (A5-0407/2003) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi vuoteen 1999 asti Marokon kalastussopimuksen alaisina olleiden alusten ja kalastajien toimintasuunnan muuttamisen edistämisestä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2561/2001 muuttamisesta (KOM(2003) 437 C5-0357/2003 2003/0157(CNS)). 
Fischler,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää teitä, esittelijä Miguélez Ramos, hyvin lämpimästi erinomaisesta mietinnöstänne ja siitä, että kannatitte ehdotustamme. Komissio on ehdottanut useita muutoksia järjestelmään, jolla edistetään vuoteen 1999 asti Marokon kalastussopimuksen alaisina olleiden alusten ja kalastajien toimintasuunnan muuttamista. Ehdotamme asetukseen seuraavia muutoksia: korvauksia maksetaan myös kaikille niille kalastajille, jotka ovat menettäneet työpaikkansa sen vuoksi, että alus, jolla he ovat työskennelleet, on liittynyt toiseen kalastuslaivastoon esimerkiksi yhteisyrityksen kautta. Tällä tavoin edunsaajien joukkoa laajennetaan, minkä vuoksi meidän on siirrettävä myös määräaikoja yhdellä vuodella, jotta kaikki uudet edunsaajat voivat hakea tukea ja jotta Espanjan ja Portugalin viranomaisille jää riittävästi aikaa päätöksentekoon.
Olen valmis hyväksymään myös tarkistukset 2 ja 3. En voi kuitenkaan hyväksyä jäsen Varela Suanzes-Carpegnan jättämää tarkistusta, koska siinä vaaditaan muuttamaan kalastusalan rakenteellisia toimia koskevan asetuksen 12 artiklaa, jossa säädetään sosiaalis-taloudellisista toimenpiteistä. Kyseistä asetusta ei voida tällä hetkellä muuttaa. 
Miguélez Ramos (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, Euroopan yhteisön ja Marokon välisen kalastussopimuksen voimassaolo päättyi 30. marraskuuta 1999, jolloin päättyi myös 4 300 kalastajan ja 400 aluksen kalastustoiminta. Sen jälkeen niille, joihin sopimuksen päättyminen vaikuttaa, alettiin maksaa kalatalouden ohjausrahastosta tukea asetuksen (EY) N:o 2792/1999 nojalla. Tuen maksua jatkettiin 31. joulukuuta 2001 saakka, minkä jälkeen tuli tarpeelliseksi mukauttaa laivastoa, jota ei juurikaan voitu sijoittaa muille kalastusalueille. Tämän vuoksi annoimme kansallisten suunnitelmien perusteella asetuksen (EY) N:o 2561/2001, jolla monipuolistetaan kalastustoiminnan lopettamisesta kärsineiden alueiden sosioekonomista asemaa.
Sopimuksen päättyminen vaikutti erityisesti el Morrazon, Barbaten, Algecirasin ja Lanzaroten alueisiin, joilla kalastustoiminta väheni voimakkaasti tai yksinkertaisesti lakkasi kokonaan, mikä puolestaan vaikutti myös moniin muihin kalastustoimintaa lähellä oleviin aloihin ja koko paikallistuotantoon.
Kuten tiedätte, näitä toimia rahoitettiin solidaarisuusrahastosta yhteensä 197 miljoonalla eurolla. Asetuksessa säädettiin lisäksi poikkeustoimenpiteistä ja poikkeuksista lainsäädäntöön, jossa määritellään kalastusalan rakennetoimenpiteisiin sovellettavat menetelmät ja edellytykset. Neuvosto hyväksyi asetuksen ainoastaan määräajaksi sen poikkeuksellisen luonteen vuoksi, ja tämä määräaika ei ollut riittävän pitkä, jotta sen kuluessa oltaisiin ehditty hoitaa kaikkien niiden lukuisten ihmisten asiat, joihin sopimuksen päättyminen vaikutti.
Tilanteeseen on vaikuttanut myös asetuksen joustamattomuus, joka on nyt tarkoitus poistaa Euroopan parlamentin ehdottamalla muutoksella. Olen näin ollen hyvin tyytyväinen kuullessani komission jäsenen Fischlerin sanovan, että komissio hyväksyy nämä muutokset ja mietinnössäni ehdottamani tarkistukset, koska kumpikin osapuoli – komission jäsen Fischler ja Euroopan parlamentti – haluavat, että kalastajia, joihin sopimuksen päättyminen vaikutti, kohdellaan yhtäläisesti siten, että he voivat saada tukea toimintasuunnan muuttamiseen riippumatta kalastusaluksensa kohtalosta, sillä kalastajien kohtalon sitominen aluksen kohtaloon on aiheuttanut paljon ongelmia.
Joissakin tapauksissa aluksia voitiin sijoittaa uudelleen toisille kalastusalueille, joilla oli mahdollista kalastaa vähemmän kuin Marokon sopimusalueilla, minkä vuoksi tapahtui tulonmenetyksiä. Alusten oli vähennettävä miehistöään. Nämä kalastajat eivät kuitenkaan kuuluneet asetuksen soveltamisalaan, koska asetuksessa heidän kohtalo liitettiin alusten kohtaloon ja estettiin siten heitä saamasta laaja-alaista palkkiota toimintasuunnan muuttamista varten.
Tämän vuoksi ja jotta tämän asetuksen avulla voidaan – komission ja Euroopan parlamentin toivomusten mukaisesti – puuttua käytännössä useimpien niiden ihmisten tilanteeseen, joihin sopimuksen päättyminen vaikutti, meidän on poistettava säännökset, joiden mukaan henkilökohtaisia laaja-alaisia palkkioita voidaan myöntää ainoastaan aluksille ja kalastajille, jotka ovat kalastaneet aluksella, jonka kalastustoiminta on lopetettu kokonaan. Kuten komission jäsen totesi, nyt keskustelujemme aiheena oleva muutos merkitsee myös sitä, että menojen tukikelpoisuuden määräaikaa, joka on tällä hetkellä 31. joulukuuta 2004, ja määräaikaa, johon mennessä loppumaksun maksamista koskeva pyyntö on jätettävä komissiolle ja joka on tällä hetkellä 30. kesäkuuta 2005, on lykättävä vuodella.
Tätä niiden ihmisten edustajat, joihin kalastusalueen sulkeminen vaikutti, kysyivät meiltä kalatalousvaliokunnassa. Kysyjiin kuului myös Morrazon niemimaalla (Galiciassa) toimiva Loitamar-osuuskunta, jossa on lähes 60 työntekijää, jotka aikaisemmin kalastivat Marokon aluevesillä ja jotka eivät ole vielä pystyneet täysimääräisesti toteuttamaan liiketoimintahankkeitaan. Nyt kun määräaikaa lykätään, he pystyvät toteuttamaan hankkeensa, ja kaikki osuuskunnan jäsenet voivat – asetuksen vaatimusten mukaisesti – ryhtyä toimiin henkilökohtaisen tuen saamiseksi.
Tätä on pyytänyt myös Andalusian hallitus, joka kuuluu Galician, Kanariansaarten ja Algarven ohella niihin alueisiin, jotka ovat kärsineet eniten siitä, ettei Marokon kanssa tehtyä kalastussopimusta onnistuttu uusimaan.
Hyvät kollegat, tällä muutoksella, sellaisena kuin minä olen sitä ehdottanut, ei ole taloudellisia vaikutuksia, vaan sillä pyritään ainoastaan varmistamaan, että tarkoitusta varten varatut määrärahat voidaan jakaa asianmukaisesti ja saavuttaa siten tavoite, jonka lainsäätäjä asetti antaessaan asetuksen, jota olemme nyt muuttamassa.
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää esittelijäämme Miguéleziä mietinnöstä, joka käsittelee juuri oikeaa aihetta – kuten muut ovat todenneet – jota me kaikki olemme tukeneet ja, kuten komission jäsen tietää, jota myös Espanjan hallitus on tukenut hyvin kauan.
Haluan hyödyntää Marokon vesillä kalastaneiden alusten toimintasuunnan muuttamisen tukemisesta annetun asetuksen muuttamista painottaakseni, että se, mitä tällä alalla on tehty, ei saa jäädä poikkeukseksi vaan siitä on muodostettava sääntö. Yhteisön laivastojen toimintasuuntaa on toisin sanoen muutettava joko sen vuoksi, ettei kansainvälisiä kalastussopimuksia ole pystytty uusimaan, tai elvyttämissuunnitelmista johtuvan saaliiden merkittävän vähenemisen vuoksi – brittiläiset ja varsinkin skotlantilaiset kollegamme tietävät tämän varsin hyvin turskan osalta. Euroopan komission olisi automaattisesti toteutettava lisätoimenpiteitä muutoksen hyvittämiseksi kyseisille aluksille ja tämän uuden tilanteen hallitsemiseksi.
Tämän vuoksi meidän ei pidä tehdä osittaisia muutoksia kalatalouden ohjausrahastosta maksettavasta rakennetuesta annettuun yleisasetukseen aina tämänkaltaisissa tilanteissa. Sen sijasta käytössä olisi oltava pysyvä yleiskehys, josta voitaisiin myöntää tukea tällaisissa tapauksissa, jotka johtuvat kalalajien elvyttämissuunnitelmista yhteisön vesillä tai niiden ulkopuolella ja joilla on vaikutuksia laivastoomme eli yhteisön laivastoon.
Näin on tapahtunut hiljattain ruijanpallasta Luoteis-Atlantin kalastusjärjestön alueella saalistaneelle yhteisön laivastolle. Komissio ehdotti tässä yhteydessä ruijanpallaksen elvyttämissuunnitelmaa, joka hyväksyttiin ja jonka mukaisesti lajin pyyntiä vähennetään 62 prosenttia tämän vuoden 42 000 tonnista 16 000 tonniin vuoteen 2007 mennessä. Koska kuitenkin näyttää siltä, ettei asian suhteen ole tehty mitään, vaadin, että komissio on velvoitettava tekemään jotakin, ettei kyseisen laivaston tulevaisuus vaarannu. Komission on ryhdyttävä asianmukaisiin toimiin myös soveltamalla poikkeustoimia, kuten alusten sijoittaminen uudelleen muille kalastusalueille, kokeiluluontoisten kampanjoiden edistäminen ja ylimääräisen sosioekonomisen tuen myöntäminen. Tukea on pyydetty, jotta tällaiseksi muodostunut tilanne voidaan tasapainottaa.
Jättäessämme tämän tarkistuksen, joka, arvoisa komission jäsen, ei ole "Varelan tarkistus" vaan kalatalousvaliokunnan jättämä tarkistus, tarkoituksenamme on ratkaista edellä mainitut ongelmat ja monet muutkin tulevaisuuden ongelmat. Jos parlamentti hyväksyy tarkistuksemme huomenna, pyydän teiltä komission jäsen, että komissio tarkastelisi tätä asiaa, koska kalastusala pyytää sitä tekemään niin. Se pyytää teitä tekemään jotakin. Euroopan parlamentti haluaa auttaa komissiota ja toimia yhteistyössä niin komission kuin kalastusalankin kanssa sekä varmistaa siten, että Euroopan komissio ryhtyy toimiin.
Tämä on minun mielipiteeni, ja toivon, komission jäsen Fischler, että pohditte sitä, mitä nyt on sanottu, ennen kuin toteutatte ilmoittamanne aloitteen.
Koska minulla ei ole enää myöhemmin aikaa, haluan nyt lopuksi kiittää kalatalousvaliokunnan puheenjohtajaa Stevensonia, joka on laatinut seuraavaksi käsiteltävänämme olevan mietinnön Mosambikista. Mietintö on erinomainen ja ansaitsee tukemme. 
Lage (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, se, ettei Marokon kanssa tehtyä kalastussopimusta onnistuttu uusimaan, oli ankara isku kalastuspolitiikan ulkopoliittiselle strategialle, ja se vaikuttaa traagisesti joihinkin kalastusalueisiin, erityisesti Andalusiaan ja vähemmässä määrin Algarven alueeseen Portugalissa. On kuitenkin myönnettävä, että komissio ja parlamentti ovat onnistuneet hyväksymään suunnitelman, jolla tuetaan sopimuksen päättymisestä kärsineitä toimialoja. Suunnitelmassa on kuitenkin joitakin heikkouksia ja puutteita, joita nyt korjataan.
Olemme näin ollen tyytyväisiä komission ehdotukseen, joka on seurausta parlamentin painostuksesta ja niiden kahden maan, Portugalin ja Espanjan, pyynnöistä, joihin sopimuksen päättyminen on välittömästi vaikuttanut. Tätä ehdotusta ei olisi välttämättä tarvittu, jos komissio olisi kuunnellut parlamenttia asetusta N:o 2561/2001 koskeneissa keskusteluissa. Asetuksen täytäntöönpanon mahdolliset ongelmat olivat täysin tiedossa jo silloin.
Tuemme esittelijä Miguélez Ramosin mietintöä, enkä voi muuta kuin kiittää esittelijää hänen työstään ja hänen esittämistä aloitteistaan, joihin ehdotukseen tehtävät korjaukset epäilemättä perustuvat. Meidän on varmistettava, että kaikkia kalastajia kohdellaan tasavertaisesti ja että suurin osa kalastusalalla toimivista henkilöistä kuuluu asetuksen soveltamisalaan. Tämän vuoksi säännökset, jotka estävät jo suunnitellun tuen myöntämisen kohtuullisessa määräajassa, on poistettava. Kannatamme esittelijän jättämiä tarkistuksia, jotka ovat niin selkeästi perusteltavissa, ettei niitä tarvitse kommentoida sen enempää. On perusteltua, että taloudellisia korvauksia maksetaan myös niille kalastajille, jotka joutuivat työttömiksi myös muiden päätösten vuoksi eikä pelkästään niille, joiden alus on romutettu. Korvauksia on siten maksettava myös kalastajille, jotka ovat päättäneet esimerkiksi siirtyä toisentyyppiseen kalastukseen tai jotka ovat jo aloittaneet muunlaisen kalastuksen.
Arvoisa puhemies, haluan esittää lopuksi huomautuksen, joka koskee tulevaa tarvetta toteuttaa hätätoimenpiteitä sellaisissa suojaamattomissa tilanteissa, joissa kolmansien maiden kanssa tehdyt sopimukset voivat aiheuttaa kalastustoiminnan romahtamisen tai haitata kalastustoimintaa. Mielestäni tarvitsemme ehdottomasti laaja-alaista strategiaa, jotta emme puutu tällaisiin tilanteisiin pelkästään niiden syntyessä vaan myös ennakoimme niitä. 
Fischler,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän lämpimästi teitä ja kaikkia niitä, jotka ovat osallistuneet tähän keskusteluun. Olen esittelijän kanssa täysin samaa mieltä siitä, että on paitsi myönteistä myös tärkeää toteuttaa mukautus tässä erityistapauksessa, joka koskee Espanjan ja Portugalin laivastoja Marokon sopimuksen, tai tarkemmin ottaen sen päättymisen, yhteydessä. Meidän ei silti mielestäni pidä laatia mitään lainsäädäntöä refleksinomaisesti. Ymmärrän kyllä jäsen Varela Suanzes-Carpegnan täällä esiin tuoman asian, mutta olen kuitenkin sitä mieltä, että meidän olisi tarkasteltava sitä rakennetoimen väliarvioinnin yhteydessä. Väliarviointi tehdään joka tapauksessa, ja mielestäni se on oikea hetki keskustella kaikista näistä asioista ja kokemuksista, joita olemme saaneet täytäntöönpanosta täytäntöönpanokauden ensimmäisen puoliskon aikana. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Stevensonin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0406/2003) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Euroopan yhteisön ja Mosambikin tasavallan välisen kalastussopimuksen tekemisestä (KOM(2003) 419 C5-0354/2003 2003/0154(CNS)). 
Fischler,
   .  Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, voin jatkaa siitä, mihin jäin. Kyseessä on kalastussopimuksen ja Euroopan unionin ja Mosambikin välisen kalastussopimuksen pöytäkirjan uusiminen. Haluan ensin kiittää Stevensonia hänen mietinnöstään sekä tuestaan komission ehdotukselle tämän pöytäkirjan tekemisestä. Sopimuksen turvin yhteisön kalastusalukset voivat taas aloittaa kalastustoiminnan Mosambikin kalastusalueilla. Uudella sopimuksella myös laajennetaan tonnikalan kalastusta koskevia sopimuksia alueella. Lisäksi olemme onnistuneet saamaan aikaan hyvin innovatiivisen kumppanuussopimuksen, sillä Mosambik osoittaa kaikki saamansa taloudelliset korvaukset merikalastuksen valvontaan, tutkimukseen, koulutukseen ja muihin toimenpiteisiin, joilla on tarkoitus kehittää Mosambikin kalastusalaa ja kalastushallintoa.
Mitä tulee muihin nyt ehdotettuihin tarkistuksiin, tarkistukset 1 ja 2 eivät meidän näkökannaltamme vaikuta tarpeellisilta, sillä me toimitamme jo nämä tiedot parlamentille parlamentin ja komission asiaa koskevan puitesopimuksen mukaisesti. Tarkistus 3 – tämä on todella vanha asia – koskee pöytäkirjan uudistamista. Kun kyse on vain pöytäkirjan uudistamisesta, ei erillisiä neuvotteluvaltuuksia tarvita, sillä neuvottelut kuuluvat nykyisten neuvotteluohjeiden alaan. Minun on tämän vuoksi hylättävä tämä tarkistus. 
Stevenson (PPE-DE ),
   .  Arvoisa puhemies, Euroopan yhteisön ja Mosambikin välinen uusi sopimus tehtiin 21. lokakuuta 2002. Sopimus on kolmivuotinen ja pöytäkirja, jossa vahvistetaan kalastusmahdollisuudet ja taloudellinen korvaus, sekä sopimuksen tekninen liite, jotka ovat erottamaton osa sopimusta, tulevat voimaan 1. tammikuuta 2004. Sopimus koskee luonnollisesti pääasiassa avomeren katkarapua ja tonnikalaa.
Kuten komission jäsen tietää, meillä on ollut aikaisemmin paljon kiistaa joistakin tällaisista kansainvälisistä kolmansia maita koskevista sopimuksista. Teimme viime vuonna tiivistä yhteistyötä komission kanssa saadaksemme aikaan mallin: Senegalin sopimuksen. En puolustele siirtymistäni Afrikan itärannikolta sen länsirannikolle: Senegalin sopimuksella luotiin innovatiivisia uusia tapoja käsitellä kolmansien maiden kanssa tehtäviä sopimuksia, ja olemme siitä asti soveltaneet näitä tapoja.
Senegalin tapauksessa vaadimme, että 60 prosenttia taloudellisesta korvauksesta on ohjattava kalastusmahdollisuuksien kehittämiseen ja 40 prosenttia säilyttämis- ja kehittämistoimiin. Vaadimme, että puolet yhteisön kalastusalusten miehistöistä on senegalilaisia, merkittävä osa saaliista on jalostettava Senegalin kalanjalostuslaitoksissa ja että kaikkiin asianomaisiin aluksiin sovelletaan satelliittiseurantaa. Sopimuksen katsottiin olevan kaikilta osin hyvä kokonaisuus, joka kattoi sekä kehittämisen että suojelemisen, edisti osaltaan kestävää kalastusta, tarjosi edelleen työtä yhteisön kalastajille ja takasi korkealaatuisen kalan toimittamisen EU:hun. Omavaraisuusasteemme kalastustuotteiden osalta on EU:ssa vain 60 prosenttia. Kalan kysyntä kasvaa, ja yhteisön vesialueiden kalakannat pienenevät.
On tärkeää, että pyrimme Senegalin sopimuksella ja sen jälkeen tehdyillä sopimuksilla jatkamaan tällaisten kestävien kalastussopimusten tekemistä. Jos luopuisimme sopimuksista, syntyisi avoin kilpailutilanne. Senegalin, Mauritanian ja tässä tapauksessa myös Mosambikin kaltaiset valtiot voisivat vapaasti tehdä sopimuksia korealaisten, japanilaisten tai venäläisten kanssa, eikä näihin sopimuksiin liittyisi säilyttämistä tai kehittämistä koskevia lausekkeita, eikä paikallisista kalastajista tai heidän hyvinvoinnistaan huolehdittaisi. Tässä tapauksessa toimimalla EU:n kautta voimme paremmin seurata sopimusten soveltamista käytännössä.
Mosambikin sopimuksen yhteydessä pyydämme komissiota antamaan neuvostolle ja parlamentille kertomuksen sen soveltamisesta ja täytäntöönpanosta vuosi ennen sen päättymistä. Jos vaatimuksia ei noudateta, emme enää myönnä komissiolle valtuuksia tehdä sopimuksia Mosambikin kanssa.
Tässä tapauksessa tutkimustulokset ovat osoittaneet avomeren katkarapua ja tonnikalaa olevan alueella runsaasti. Kalastusmahdollisuudet annetaan kymmenelle alukselle, jotka voivat kalastaa vuodessa 1 000 tonnia avomeren katkarapua – sekä 535 tonnia sivusaaliita – 35:lle nuottaa käyttävälle tonnikalan pakastusalukselle sekä 14:lle pintasiima-alukselle, jotka voivat kalastaa 8 000 tonnia tonnikalaa. Taloudellinen korvaus on 4 090 000 euroa vuodessa. Tässä tapauksessa ei ole kyse siitä, että 60 prosenttia menisi kalastusmahdollisuuksiin ja 40 prosenttia kehittämiseen, vaan koko määrä menee säilyttämiseen ja kehittämiseen – 1 500 000 euroa merikalastuksen valvontaan, 1 000 000 euroa instituutioiden kehittämiseen, 1 000 000 euroa tutkimukseen, 430 000 euroa koulutukseen, 100 000 euroa laadunvalvontaan ja 60 000 euroa tukeen, jota osoitetaan Mosambikin kansainvälisiin kokouksiin osallistumista varten.
Kokonaisuus on erinomainen, ja suosittelen parlamentille sen hyväksymistä. Olen kiitollinen komissiolle sopimuksen laatimisesta. Työskentelemme nyt uudella kumppanuuteen perustuvalla tavalla kolmansien maiden kanssa tehtävissä sopimuksissa ja näin meidän on jatkettava.
Dührkop Dührkop (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää esittelijä Stevensonia siitä, että hän sisällytti mietintöönsä budjettivaliokunnan tarkistukset. Minusta meidän on kaikkien syytä olla tyytyväisiä, sillä tämä sopimus antaa yhteisön kalastusaluksille mahdollisuuden palata Mosambikin vesille, jossa ne kalastivat vuoteen 1993 asti, kunnes Mosambik irtisanoi silloisen sopimuksen.
Vaikka kollega Stevenson puhui jo lyhyesti talousarviosta, haluan korostaa, että ehdotuksen rahoitusselvityksen mukaan taloudellista korvausta maksetaan vuosina 2004, 2005 ja 2006 yhteensä 12 270 000 euroa maksusitoumusmäärärahoina, jotka on kaikki osoitettu yksinomaan kuten komission jäsen Fischler ja esittelijä Stevenson totesivat – erityistoimenpiteisiin, mihin budjettivaliokunta on tyytyväinen. Lisäksi vuosittaiseen talousarvioon voidaan lisätä enintään 15 870 000 euroa.
Tämän lisäksi budjettivaliokunta kannattaa Mosambikin kanssa tehtyä pöytäkirjaa, joka tarjoaa yhteisön laivastolle uusia kalastusmahdollisuuksia Intian valtamerellä.
Arvoisa komission jäsen Fischler, budjettivaliokunta on kuitenkin pahoillaan – kuten niin monesti aiemminkin – siitä, että komissio antoi alkuperäisen ehdotuksensa meille vasta heinäkuun lopussa vuonna 2003, vaikka pöytäkirja allekirjoitettiin jo lokakuussa 2002. 
McAvan (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, kehitysyhteistyövaliokunnan pääasiallinen huolenaihe on varmistaa, että sopimuksen vaikutukset ovat unionin laajempien kehitystavoitteiden mukaisia. Pyrimme kovasti huolehtimaan siitä, ettei kehityspolitiikka rajoitu vain johonkin komission osaan, vaan että sen tavoitteet valtavirtaistetaan kaikkeen EU:n politiikkaan aina, kun olemme tekemisissä kehitysmaiden kanssa.
Mitä tämä merkitsee käytännössä tämän sopimuksen yhteydessä? Se merkitsee, että haluamme paikallisten yhteisöjen todella hyötyvän sopimuksesta ja haluamme vakuutuksen siitä, ettei sopimuksella ole haitallisia vaikutuksia paikalliseen kalastuksesta riippuvaiseen väestöön. Haluamme komission maksimoivan sopimuksesta syntyvät paikalliset työllistymismahdollisuudet, jotta kalastajat pääsevät osallistumaan tonnikalan kalastukseen liittyvään liiketoimintaan. Haluamme, että naiset pääsevät osallistumaan kalastustuotteiden jalostukseen ja markkinointiin.
Myös kalakantojen hallinta on tärkeää. Haluamme komission huolehtivan, että sopimuksessa otetaan täysimääräisesti huomioon kalavarojen kestävä hoito erityisesti tonnikalavarojen osalta. On korostettava hajautettua tuotantoa, jossa sovelletaan halpoja ja kestäviä viljelymenetelmiä.
Kannatamme jäsen Stevensonin tavoin komission ehdotusta taloudellisen korvauksen käyttämisestä toimenpiteisiin, joilla edistetään instituutioiden kehittämistä, merikalastuksen valvontaa, tutkimusta, koulutusta ja laadunvalvontaa. Tämä on merkittävä askel oikeaan suuntaan, sillä on tärkeää, että rahat myös käytetään kehitystavoitteidemme edistämiseen.
Lopuksi olen samaa mieltä kaikkien niiden kanssa, jotka katsovat äärimmäisen tärkeäksi sen, että parlamentille tiedotetaan sopimuksen täytäntöönpanosta. Tarvitsemme säännöllisiä arvioita paikallisesta toiminnasta, jotta voimme hyväksyä sopimuksen uusimisen. 
Piscarreta (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, selvitäkseen vähäisiä kalavarojaan koskevasta ongelmasta Euroopan unioni on muiden toimenpiteiden joukossa tehnyt sopimuksia kolmansien maiden kanssa näiden aluevesien käyttämisestä kalastukseen taloudellista korvausta vastaan. Vuonna 2002 Euroopan unioni teki tällaisen sopimuksen Mosambikin kanssa. Monien mielestä sopimus oli täydellinen, sillä siinä yhdistyivät yhteistyö ja yhteiset edut: yhteisön kalastuslaivasto saa kalastaa kolmen seuraavan vuoden ajan Mosambikin aluevesillä, ja tästä maksetaan noin neljän miljoonan euron taloudellinen korvaus. Tällainen tasapainoinen sopimus on tosiasiassa ihanteellinen. Ensinnäkin sen vuoksi, että se koskee saalislajeja, joiden kannat ovat runsaita Mosambikissa, nimittäin katkarapuja ja tonnikalaa. Toiseksi sillä pyritään kehittämään paikallista kalastusta kouluttamalla mosambikilaisia kalastajia. Kolmanneksi yhteisön taloudellinen korvaus on suunnattu kalastusalan konkreettisiin kehitystavoitteisiin. Neljäs ja viimeinen tärkeä seikka on se, että sopimuksen täytäntöönpanoa valvotaan ja erityistä huomiota kiinnitetään saaliiden hygieniaan liittyviin seikkoihin.
Kannatan Euroopan parlamentin esittelijä Stevensonin kautta esittämää vaatimusta, jonka mukaan sopimuksen soveltamisesta ja siihen liittyvien toimenpiteiden täytäntöönpanosta on tiedotettava vuosittain. Näin parlamentti voi valvoa tiiviisti Euroopan unionin yhteisen kalastuspolitiikan kannalta strategisesti merkittävän sopimuksen soveltamista ja pysyä ajan tasalla mahdollisia neuvotteluja varten, mikäli sopimus on tarkoitus uusia.
Lopuksi haluan todeta olevani hyvin tyytyväinen näin tasapainoisen sopimuksen allekirjoittamiseen. Olen aidosti vakuuttunut, että, toisin kuin edellisten sopimusten tapauksessa, Mosambikilla ei ole mitään syytä olla tyytymätön sopimukseen. 
Miguélez Ramos (PSE ).
    Arvoisa puhemies, minä täällä taas. Kansainväliset kalastussopimukset kolmansien maiden kanssa ovat aina olleet olennainen osa yhteisön kalastuspolitiikkaa. Puolet tuoreena kulutetuista tai jalostukseen käytettävistä kalastustuotteista ovat peräisin yhteisön ulkopuolisilta vesiltä, joilla kolmansilla mailla on yksinoikeus kalavarojen käyttöön.
Taloudellisesti tarkasteltuna Euroopan unioni on valtava 370 miljoonan asukkaan markkina-alue, joka kasvaa jatkuvasti ja jossa on pula kalastustuotteista. Tähän tilanteeseen perustuu Euroopan unionin kauppapolitiikka kalastusalalla. Kokonsa vuoksi yhteisön markkinat ovat maailman tärkeimmät kalastustuotteiden markkinat.
Sosialistien ryhmä kannattaa tämän vuoksi yhteisön ja Mosambikin välisen sopimuksen tekemistä ja kiittää esittelijä Stevensonia loistavasta mietinnöstä.
Emme epäile lainkaan, etteikö sopimus lujittaisi molemmin puolin hyödyllisiä suhteita kyseisen tasavallan kanssa. Se sekä edistää tarjontaa yhteisön markkinoilla että – kuten kollega Piscarreta totesi – tukee Mosambikin kalastusalan kehittämistä kestävän kehityksen mukaisesti.
Hyvät kollegat, katsomme, ettei kauppasuhteiden vahvistaminen Euroopan unionin ja Mosambikin välillä ei ole pelkkää puhetta, vaan sen avulla voidaan todella parantaa mosambikilaisten elämää. Teollisuusmaiden kannalta on todellakin hyvää kehitysapupolitiikkaa ostaa kehitysmailta niiden arvokkaimpia tuotteita, olivatpa ne sitten timantteja tai katkarapuja, ja ohjata myynnistä saatava voitto strategisten perusalojen, kuten paikallisen maanviljelyn edistämiseen.
Sosialistien ryhmä kannattaakin esittelijä Stevensonin ja budjettivaliokunnan esittämiä tarkistuksia. Olemme samaa mieltä kehitysyhteistyövaliokunnan toiveista, mutta emme valitettavasti voi tukea sen ehdotuksia, sillä niitä ei ole esitetty lainsäädäntötekstin tarkistusten muodossa, kuten tällainen tilanne aina edellyttää.
Puhemies.
   Hyvä jäsen Miguélez, aloititte sanoin "minä täällä taas". Se, että olette puhunut yhden illan aikana useammin kuin kerran, osoittaa ainoastaan, että teette ahkerasti töitä. Tiedätte kyllä, että puheenjohtajisto kuulee teitä aina mielellään. 
Lage (PSE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin olen tyytyväinen siihen, että yhteisön kalastusalukset voivat palata Mosambikin vesille. Portugalilaisena totean tämän ilman kolonialismiin liittyvää nostalgiaa tai menneiden aikojen kaipuuta. Minusta yhteisön alusten paluu Mosambikin vesille on myös osoitus Mosambikin saavuttamasta demokraattisesta kypsyydestä sekä sen ja Euroopan unionin välisten suhteiden normalisoitumisesta.
Itse asiassa, kuten täällä jo on todettu, sopimuksesta seuraa yhteisiä etuja ja se kuvastaa todella sen kalastussopimuksia koskevan työn huipentumaa, jota parlamentti ja komissio ovat jo jonkin aikaa tehneet. Sopimukseen päästiin sekä vuoropuhelun että valtavan kokemuksen perusteella, ja näitä olisi vastaisuudessa hyödynnettävä Mosambikin kaltaisissa tapauksissa. Komission puheenjohtaja onkin kutsunut sopimusta mallisopimukseksi, ja olen samaa mieltä hänen kanssaan. Tätä voidaan käyttää mallina tulevien kolmansien maiden, köyhien maiden ja kehitysmaiden kanssa tehtävien sopimusten laatimisessa. Niille sopimukseen sisältyvät mallit ja järjestelmät ovat paras tapa puolustaa etuja sekä tukea kalastusalaa ekologisesti, tieteellisesti ja taloudellisesti edullisella tavalla. Onnittelen tämän vuoksi komissiota näin myönteisten tulosten aikaansaamisesta diplomaattisissa suhteissaan Mosambikin kanssa. Onnittelen myös kalatalousvaliokunnan puheenjohtajaa hänen erinomaisesta mietinnöstään. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Cashmanin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0362/2003) vainajien kotiinkuljetusta koskevien toimenpiteiden hyväksymisestä (2003/2032(INI)). 
Cashman (PSE ),
    Arvoisa puhemies, haluan ensiksi kiittää kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan jäseniä heidän yksimielisestä tuestaan tälle erittäin tärkeälle mietinnölle.
Taustasta voidaan todeta, että tällä hetkellä voimassa ei ole koko EU:n kattavaa säädöstä, jolla säänneltäisiin yhdenmukaisesti vainajien kotiinkuljetusta jäsenvaltiosta toiseen. Tällaisten säädösten puuttuessa vainajien kuljettamista maasta toiseen säännellään kahdella kansainvälisen oikeuden välineellä, pääasiassa vuonna 1973 tehdyllä Strasbourgin yleissopimuksella. Maailma, menetelmät ja tekniikka ovat muuttuneet merkittävästi noista ajoista. Lisäksi on mielenkiintoista huomata, että itse asiassa vain osa jäsenvaltioista on liittynyt Strasbourgin yleissopimukseen, joka on monessa suhteessa vanhentunut.
Edellä mainittujen sopimusten vuoksi unionin kansalaisen kuollessa jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossaan menettelyt ovat huomattavasti monimutkaisempia, hautaus- ja tuhkausajat pidempiä ja kustannukset suurempia kuin vainajan kuollessa kotijäsenvaltiossa.
Rohkaisemme ihmisiä muuttamaan muihin jäsenvaltioihin ja asumaan ja työskentelemään niissä. Tällä hetkellä muussa jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossaan asuu yli 5 miljoonaa ihmistä. Kun tähän lisätään miljoonat EU:n kansalaiset, jotka lomailevat vuosittain eri puolilla unionia, voidaan havaita, että yhä useampi ihminen kuolee ulkomailla. Vainajien sukulaiset joutuvat tällaisessa tilanteessa selviytymään suunnattomasta byrokratiasta.
Komissio on äskettäin todennut jälleen kerran, että EU:n kansalaisten olisi saatava liikkua jäsenvaltiosta toiseen niiden samojen edellytysten mukaisesti, joita sovelletaan kyseessä olevien jäsenvaltioiden kansalaisiin, ja että hallinnolliset lisämuodollisuudet tai oikeudelliset velvoitteet olisi vähennettävä siihen, mikä on ehdottoman välttämätöntä tilanteessa, jossa vainaja ei ole kyseisen jäsenvaltion kansalainen.
Tällä hetkellä ollaan vielä varsin kaukana tilanteesta, jossa unionin kansalaista, joka kuolee muussa jäsenvaltiossa kuin kotijäsenvaltiossaan, kohdeltaisiin samalla tavalla kuin kotijäsenvaltiossaan kuollutta kansalaista. Useat Euroopan parlamentin jäsenet ovat huomauttaneet tästä komissiolle ja neuvostolle useaan otteeseen. Olemme joutuneet järjettömään tilanteeseen: Euroopassa ei pitäisi enää olla sisäisiä rajoja, mutta heti, kun joku kuolee ja kun tarvittaisiin ymmärtämystä ja sympatiaa, muodostamme rajat uudelleen ainoastaan siksi, että ruumis on kuljetettava maasta toiseen. Tämä tarkoittaa, että kuljettamiseen tarvitaan sinkkiarkku, joka on todella kallis.
Erään Yhdistyneessä kuningaskunnassa Coventryssa asuvan perheen poika kuoli traagisesti ensimmäisenä lomayönään Espanjassa, ja hänen ruumiinsa oli siirrettävä kotimaahan. Perhe ei saanut minkäänlaista apua, vaan se joutui selviämään yksin suunnattomasta byrokratiasta vieraalla kielellä. Perheelle ei toimitettu käännöksiä asiakirjoista, ei apua konsulaatista, ja perhe joutui maksamaan yli 3 000 puntaa pelkästä sinkkiarkusta. Olemme järjettömässä tilanteessa, jossa ruumiin siirtämiseksi Salzburgista Freilassingiin kymmenen kilometrin matkalle tarvitaan sinkkiarkku, mutta sitä ei tarvita siirrettäessä ruumis 1 120 kilometrin matka Ivalosta Helsinkiin.
On selvää, että tarvitsemme tällaisissa tilanteissa sovellettavat yhdenmukaiset menettelyt. Jäsenvaltioita on nyt 15 ja pian 25. Rohkaisemme kansalaisiamme oleskelemaan muissa valtioissa ja suhtautumaan avoimesti muihin kulttuureihin, mutta heidän kuollessaan rajat yhtäkkiä muodostetaan uudelleen ja byrokratia tulee kuvaan. Asia on hyvin yksinkertainen: vuonna 1973 oltiin huolissaan ruumiiden kunnon heikkenemisestä siirron aikana. Palsamointi on nykyisin yleistä ja tekniikka on kehittynyt. Meidän on todettava vastahankaiselle komissiolle, ettei tästä asiasta päästä yli eikä ympäri. Meitä parlamentin jäseniä suojellaan: olemassa on järjestöjä, ammattiliittoja ja elimiä, jotka varmistavat ruumiidemme palauttamisen sinne, minne perheemme haluavat. Ajatellaanpa hetkinen erään äidin, Dolores Shambleyn, ahdinkoa hänen joutuessaan selviämään poikansa Kris Shambleyn kuolemasta vuonna 1998; poika oli tuolloin tuskin 20-vuotias. Dolores Shambley on vähävarainen nainen ja sai hyvin vähän apua.
Kyseessä on perusoikeus. Jos haluamme todellakin puolustaa kansalaistemme oikeuksia, kehotan komissiota tekemään ehdotuksia ja hyväksymään vapaan liikkuvuuden periaatteen. Mielestäni oikeus vapaaseen liikkuvuuteen päättyy vasta, kun ruumis haudataan. Komissio on suhtautunut vastahakoisesti tähän oma-aloitteiseen mietintöön. Olkaa rohkeita ja ottakaa haaste vastaan. Tahtoa on, ja nyt tarvitaan poliittista aloitteellisuutta.
Bolkestein,
   . Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi kiittää jäsen Cashmania hänen yksityiskohtaisesta ja tarkasta mietinnöstään, joka koskee erittäin arkaluonteista ja tärkeää asiaa. Mietinnössä esitetään selkeästi ne vainajien kotiinkuljetukseen liittyvät ongelmat, joita unionissa nykyisin on. Tiedän, että useilla parlamentin jäsenillä on vahvoja mielipiteitä tästä asiasta. Useat jäsenet ovat henkilökohtaisesti auttaneet valitsijakuntaansa kuuluvia perheitä, jotka ovat joutuneet vaikeuksiin yrittäessään saada rakkaidensa ruumiit takaisin kotimaahan. Tästä syystä on hienoa, että tähän aiheeseen kiinnitetään erityistä huomiota. Komissio on jäsen Cashmanin kanssa samaa mieltä siitä, että ongelmat lisääntyvät EU:n kansalaisten ryhtyessä käyttämään entistä enemmän oikeuttaan työskennellä ja oleskella muissa jäsenvaltioissa.
Vaikka komissio on täysin tietoinen aiheen merkityksestä ja siitä, että ongelmat on ratkaistava pian, on myönnettävä, että se on ollut jokseenkin epävarma siitä, kuinka tilanteessa olisi toimittava, mikä käy selvästi ilmi mietinnöstä. Komissio on ilmoittanut useissa parlamentin jäsenille antamissaan vastauksissa, ettei sen mielestä tässä vaiheessa ole tarpeen yhdenmukaistaa käytäntöjä. Haluan tänään kuitenkin korostaa, ettei tämä tarkoita sitä, ettemme voisi pyrkiä ratkaisemaan esiin otettuja ongelmia.
Tulevina viikkoina pyydän kollegojani antamaan direktiivin palveluista sisämarkkinoilla, ja mielestäni sen avulla voidaan ratkaista useita jäsen Cashmanin mietinnössä esille otettuja ongelmia siltä osin kuin ne liittyvät rajatylittävien hautauspalvelujen harjoittamista ja tarjoamista koskeviin rajoituksiin. Direktiivillä yksinkertaistetaan erityisesti hallintomenettelyjä ja poistetaan sellaisia lupavaatimuksia, jotka eivät ole sopusoinnussa suhteellisuusperiaatteen kanssa. Toivon, että pystymme ratkaisemaan myös sinkkiarkkuja koskevan ongelman, sillä arkkujen toimittaminen on luonnollisesti keskeinen osa hautaustoimiston palveluja.
Eri kansallisten vaatimusten, kuten kuolintodistuksia ja ruumiinavauksia koskevien vaatimusten, aikaansaamia ongelmia ei kuitenkaan voida täysin poistaa. Näistä asioista komissio epäilee, ettei henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevaa periaatetta ole oikeudellisesti mahdollista soveltaa vainajien kotiinkuljettamiseen liittyvien rajoitusten asettamiseksi kyseenalaiseksi. Komissio katsoo myös, että näihin asioihin liittyvä yhdenmukaistaminen todennäköisesti asetettaisiin kyseenalaiseksi toissijaisuusperiaatteen nojalla.
Haluan kiittää jäsen Cashmania vielä kerran hänen mietinnöstään ja haluan vakuuttaa parlamentille, että komissio pyrkii ratkaisemaan mahdollisimman monta esille tulleista ongelmista, mutten voi taata, että saamme ratkaistua ne kaikki, sillä ihmisten vapaata liikkuvuutta koskeva oikeudellinen tilanne on epävarma. Poistaessaan hautauspalvelujen tarjonnan rajoituksia komissio tekee kaikkensa tiedottaakseen jäsenvaltioille mietinnössä esille otetuista erittäin tärkeistä ongelmista, jotka liittyvät ruumiinavauksia ja kuolintodistuksia koskeviin eriäviin säännöksiin. Korostamme erityisesti sitä, että alan kansallisessa lainsäädännössä on noudatettava perusoikeuksia ja erityisesti ihmisarvoa. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, jäsen Cashmanin puheenvuoron jälkeen ei ole helppo puhua. Ensiksikin haluan onnitella häntä siitä, että hän keksi laatia tämän oma-aloitteisen mietinnön, ja siitä, kuinka hän sen laati ja kuinka hän sai taakseen valiokuntansa yksimielisen tuen.
Haluan myös kiittää komissiota siitä, että se ilmoitti aikovansa tehdä ehdotuksen palveluja koskevaksi direktiiviksi ja yksinkertaistaa joitakin – tässä tapauksessa vainajien – vapaaseen liikkuvuuteen liittyviä menettelyjä. Odotamme kiinnostuneina komission ehdotusta.
Mielestäni tämä on erittäin tärkeä asia. Sanotaan, että yhteiskuntia arvioidaan sen perusteella, kuinka ne kunnioittavat ikääntyneitä ja ennen kaikkea vainajia. Mielestäni velvollisuutemme on edistyä mahdollisimman paljon niiden menettelyjen yksinkertaistamisessa, jotka kohdistuvat ennen kaikkea perheisiin ja jotka ovat välttämättömiä vainajien vapaan liikkuvuuden mahdollistamiseksi unionissa silloin, kun henkilö kuolee muualla kuin kotimaassaan.
Turvautuakseni huumoriin tässä vakavassa asiassa totean, että jäsen Cashman on lisäksi osoittanut olevansa merkittävä poliitikko, sillä hän ajaa myös niiden henkilöiden asiaa, jotka eivät enää koskaan tule äänestämään häntä.
Mielestäni se, että jotkin Euroopan unionin maat eivät ole allekirjoittaneet Strasbourgin yleissopimusta, velvoittaa meidät Euroopan unionina entistä tiukemmin vahvistamaan säännöt, joilla yksinkertaistetaan mahdollisimman pitkälle menettelyjä, jotka liittyvät vainajien vapaaseen liikkuvuuteen Euroopan unionissa. Mietinnön esittelijä totesi näin aivan perustellusti. Tämä on tärkeää erityisesti nyt, kun kymmenen uutta maata on liittymässä unioniin. 
Titford (EDD ).
    Hämmästyin huomatessani, että tämä mietintö ja sen sisältö oli otettu esityslistalle. Toimin 35 vuoden ajan hautausurakoitsijana enkä koskaan havainnut ongelmia vainajien kuljettamisessa. Jouduin kuitenkin usein huomaamaan, että jotkin ruumiit saapuivat määränpäähänsä kauhistuttavassa tilassa, sillä joissakin maissa niitä ei ollut palsamoitu tai käsitelty kunnolla.
Mietinnössä ei valitettavasti puututa millään lailla tähän vakavaan asiaan, vaikka siihen viitataankin perustelujen johdanto-osassa, jossa sen vihjaistaan olevan pääasiallinen ongelma. Esittelijä on ilmoittanut minulle, ettei komissio hyväksy parannuksia tässä keskeisessä asiassa, joten mahdollisuudet yhdenmukaistaa palsamointia koskevat menettelyt ovat täysin olemattomat.
Mietintö kuitenkin varmasti hyväksytään, vaikkei siinä puututakaan tärkeimpään seikkaan. Jäsenten pitäisi ymmärtää, että äänestämällä mietinnön puolesta he eivät millään tavalla lievennä sitä stressiä ja surua, jota jälkeenjääneet tuntevat joutuessaan uhreiksi vainajien kotiinkuljetukseen liittyvissä traagisissa tilanteissa. Mietinnön asiavirheistä valitettavasti käy ilmi, että sen on laatinut maallikko, joka ei ymmärrä vainajien kotiinkuljetukseen tai yleensäkin hautausurakoitsijan ammattiin liittyviä todellisia ongelmia. Tästä syystä mietinnössä ei mielestäni käsitellä sitä, mitä pitäisi. 
Coelho (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ensiksi haluan kiittää jäsen Cashmania hänen esittelemästään mietinnöstä, joka sai taakseen kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan yksimielisen tuen. Kuten jäsen Cashman totesi ja komission jäsen Bolkestein toisti, vapaan liikkuvuuden perusidean vuoksi sääntöjä on asetettava entistä kiireellisemmin näillä aloilla, sillä kansalaisten vapaa liikkuminen yhteisön alueella tarkoittaa sitä, että nykyisen kaltaiset tapaukset lisääntyvät jatkuvasti ja edellyttävät meiltä huomiota. On itse asiassa käsittämätöntä, että yhteisön kansalaisen kuolema jossakin muussa kuin omassa jäsenvaltiossaan aiheuttaa huomattavasti tavanomaista monimutkaisemmat menettelyt ja pidemmät hautaus- ja tuhkausajat, ja kaikki tämä on normaalia kalliimpaa. Tämä on selvässä ristiriidassa yhteisön lähestymistavan kanssa.
Kun näin kuitenkin on, meidän on toteutettava toimenpiteitä, joilla yksinkertaistetaan tai jopa yhdenmukaistetaan vainajien kotiinkuljetusta, jotta menettelyjä saataisiin mukautettua paremmin yhteisön lähestymistapaan. Tätä lähestymistapaa ei luonnollisesti ole otettu huomioon alaa koskevissa kansainvälisissä sopimuksissa, jotka ovat Berliinin yleissopimus vuodelta 1937 ja Strasbourgin yleissopimus vuodelta 1973. Nämä sopimukset on tehty jo kauan aikaa sitten, eivätkä ne päde enää Euroopan nykytilanteessa, joten ne ovat suurelta osin vanhentuneet. Lisäksi näillä sopimuksilla harjoitetaan eräänlaista epäsuoraa syrjintää, sillä niitä sovelletaan pääasiassa muihin kuin kyseisen maan kansalaisiin, mikä on ristiriidassa yhteisön oikeudessa vaalitun syrjimättömyyden periaatteen kanssa ja rikkoo yhteisön oikeuden keskeisiä sääntöjä. Näin ollen komission vastuulla on perustamissopimusten valvojana varmistaa, että säännöt ovat yhdenmukaiset yhteisön oikeuden kanssa, ja toteuttaa tarvittaessa toimia, joilla varmistetaan sääntöjen noudattaminen.
Lopuksi on korostettava, etteivät kaikki jäsenvaltiot ole ratifioineet näitä sopimuksia, mikä on jälleen yksi syy siihen, että jäsenvaltioiden toteuttamat toimet ovat luvattoman eriävät. 
Banotti (PPE-DE ).
   Arvoisa puhemies, haluan ensiksi onnitella jäsen Cashmania. Hänen mietintönsä perustuu esittämääni päätöslauselmaan. Jäsen Titfordin puheenvuorosta jatkaakseni yritin saada tänään yhteyden tuttuun hautausurakoitsijaan selvittääkseni, haluaisiko hän lisätä mietintöön jotakin, mutta tuttavani on ilmeisesti lomalla.
Ymmärrämme kaikki, että jäsen Cashmanin mainio mietintö on kuitenkin melko kunnianhimoinen, enkä nyt halua mustamaalata sitä. Mietinnön tarkoituksena on parantaa tilannetta, josta on kieltämättä tullut yleinen. Kuulen vuosittain parista kolmesta tapauksesta, joissa ihmiset joutuvat vaikeuksiin vainajia kotiin kuljetettaessa. Jos kiinnitämme huomiota jäsen Cashmanin mietinnössään mainitsemiin säädöksiin, huomaamme, että ne kaikki on laadittu ainakin 30 vuotta sitten.
Maailma oli hyvin erilainen 30 vuotta sitten. Kuten jäsen Cashman totesi, valtavan useat ihmiset matkustavat ja lomailevat muissa jäsenvaltioissa. Kahdessa tapauksessa, joista kuulin aivan äskettäin, vainajan kuolinsyy oli kyseenalainen. Tänä aamuna minulle soitti eräs nuoren miehen äiti. Hän on odottanut poikansa ruumin kuljettamista kotimaahan 17 kuukautta, ja paikalliset tuomioistuimet ovat jatkuvasti muuttaneet kantaansa siitä, pannaanko nuoren miehen kuolemaan osalliseksi epäilty henkilö syytteeseen.
Kyse ei siis ole ainoastaan vainajien kotiinkuljetukseen liittyvistä teknisistä seikoista. Viivytyksiä aiheuttavat hyvin usein myös kuolinsyyhyn liittyvät asiat, kuten mietinnössä todetaan. Sain juuri jäljennöksen kysymyksestä, johon komission jäsen viittasi. Komissio antoi 11. lokakuuta 2000 esittämääni kysymykseen seuraavan vastauksen: "Komissio tuli kuultuaan laajalti kaikkia asiaan liittyviä tahoja siihen tulokseen, että jäsenvaltioiden tämän alan säännösten nykyistä pidemmälle menevä yksityiskohtainen yhtenäistäminen ei ole toivottavaa eikä tarpeellista eikä sitä voida perustella toissijaisuuden ja suhteellisuuden kannalta." Arvoisa komission jäsen, tämä on masentava vastaus, ja toivon todellakin, että ehdottamassanne palvelujen tarjontaa koskeva direktiivissä otetaan huomioon tämä tärkeä asia ja erityisesti se, että näissä tilanteissa on usein pohjimmiltaan kyse inhimillisistä tragedioista. 
Cashman (PSE ),
    Arvoisa puhemies, mielestäni pöytäkirjaan olisi tehtävä oikaisu jäsen Titfordin puheenvuoron osalta. Haluan kiinnittää hänen huomionsa siihen, että mietinnössä käsitellään vainajien kotiinkuljettamiseen liittyvien toimenpiteiden toteuttamista. Kyse on vapaan liikkuvuuden esteistä eikä niinkään ruumiiden kunnosta. Haluan saada tämän periaatteen hyväksytyksi.
Jäsen Titford olisi halutessaan voinut ehdottaa tarkistusten tekemistä. Vaikka mietinnöstäni keskusteltiin Strasbourgissa, hän ei esittänyt tarkistuksia. Tämä saa minut surulliseksi. Toimin aina kaikkien kollegojeni kanssa avoimesti ja rehellisesti, kun taas hän ylisti minua kahden kesken muttei rohjennut toimia julkisesti. Haluan, että pöytäkirja oikaistaan tältä osin. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Lucasin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0400/2003) Euroopan unionin strategiasta merialuksista peräisin olevien ilmakehään joutuvien päästöjen vähentämiseksi (KOM(2002) 595 – C5-0154/2003 – 2003/2064(INI)). 
Lucas (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää komissiota. Meriliikenteessä käytettävien polttoaineiden rikkipitoisuutta koskevan asian ensimmäisessä käsittelyssä Euroopan parlamentti pyysi rikkipitoisuutta koskevien rajojen tiukentamista. Olen erittäin tyytyväinen siihen, että komissio on ensimmäisenä toimenpiteenään teettänyt tutkimuksen, joka on jo valmistunut ja jossa tarkastellaan meriliikenteessä käytettävien polttoaineiden 0,5 prosentin rikkipitoisuusrajasta mahdollisesti aiheutuvaan hinnannousuun liittyviä eri seikkoja. Pidän erittäin myönteisenä sitä, että komissio ottaa parlamentin aloitteen näin vakavasti.
Vastapainona on kuitenkin kielteinen seikka: ehdotuksesta ei ole vieläkään vahvistettu yhteistä kantaa. Euroopan parlamentin ensimmäinen käsittely oli jo kesäkuussa 2003, joten yksi alustavista kysymyksistäni kuuluu, miksi neuvosto ei ole edistynyt asian käsittelyssä. Voiko komissio kertoa, milloin yhteinen kanta mahdollisesti vahvistetaan? Toivon, että se vahvistettaisiin viimeistään vuoden 2004 alussa.
Merialusten aiheuttamaa ilman pilaantumista koskevasta komission strategiasta olen todennut aiemminkin, että pidän erittäin myönteisenä sitä, että komissio on julkaissut tiedonannon Euroopan unionin strategiasta ilmakehään joutuvien päästöjen vähentämiseksi.
Kuten tiedonannossakin todetaan, komissio on todellakin asettanut lukuisia tavoitteita ja esittänyt toimia ja suosituksia merialuksista peräisin olevien ilman epäpuhtauspäästöjen vähentämiseksi seuraavien kymmenen vuoden aikana vähentääkseen niiden vaikutusta ympäristöön ja ihmisten terveyteen EU:ssa. Useissa tehdyissä ehdotuksissa ei kuitenkaan mennä tarpeeksi pitkälle, ja mietinnössäni pyrin kannustamaan komissiota ja jäsenvaltiota toteuttamaan hieman enemmän toimia kuin komission tiedonannossa ehdotetaan.
Komissio määrittelee hyödyllisen vaikutusasteikon merialusten päästöille. On tärkeää huomata, että vaikutukset eivät todellakaan ole vähäisiä. Perusteluissani korostan vaikutusten vakavuutta. Esimerkiksi merialusten päästöt vaikuttavat siihen, että happamuuden kriittiset kuormitukset ylittyvät yli 50 prosenttia useimmilla Englannin kanaalin ja Pohjanmeren rannikkoalueilla, Itämeren rannikolla Saksassa ja Puolassa sekä suurissa osissa eteläistä Ruotsia ja Suomea. Keskustelunaiheena olevat vaikutukset ovat siis todellakin vakavat.
Merkittävimpinä ilmakehään joutuvina päästöinä, joihin on puututtava, komission tiedonannossa esitellään rikkidioksidit, typen oksidit, haihtuvat orgaaniset yhdisteet (VOC), primaariset hiukkaset, hiilidioksidi ja haloni, joiden sisällyttäminen tiedonantoon on perusteltua. Mietinnössäni kuitenkin esitän, että strategiassa olisi otettava huomioon kaksi muuta päästöluokkaa eli raskasmetallit ja polysykliset aromaattiset aineet, jotka pääasiassa ovat syövän syntyyn liitettyjä hiilivetyjä. Haluaisin todellakin, että ehdotusta laajennettaisiin kattamaan nämä luokat.
Komissio toteaa perustellusti, että päästövaatimuksia koskevat EU:n säädökset ovat paras tapa vähentää aluksista peräisin olevia päästöjä EU:n satamissa, aluevesillä ja yksinomaisilla talousvyöhykkeillä. On kuitenkin oikein huomauttaa, että myös talouden välineet voivat olla yksi parhaista keinoista edistää hyviä ympäristökäytäntöjä olettaen, että niillä kannustetaan noudattamaan säädöksiä tiukempia sääntöjä ja todellakin edistetään parhaan saatavilla olevan tekniikan käyttöä.
Tiedonannon tavoitteesta voidaan todeta lisäksi, että se pitäisi suunnata selvemmin erityisesti merialusten kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseen, jossa keskitytään erityisesti maapallon lämpenemisen vaikutuksiin. Tässä yhteydessä mietinnössäni kehotetaan komissiota tutkimaan, kuinka kansainvälisestä meriliikenteestä peräisin olevat päästöt voitaisiin sisällyttää kansallisia päästörajoja koskevaan direktiiviin 2001/81/EY sen uudelleenarvioinnin yhteydessä.
Mietinnössäni komissiota muistutetaan lisäksi kuudennesta ympäristöä koskevasta toimintaohjelmasta, jossa komissiota kehotetaan määrittelemään ja toteuttamaan erityistoimia meriliikenteestä peräisin olevien kasvihuonekaasupäästöjen vähentämiseksi, ellei vastaavista toimista sovita kansainvälisessä merenkulkujärjestössä (IMO) vuoteen 2003 mennessä. Koska IMO:ssa ei todellakaan ole sovittu tällaisista toimista, toivon, että komissio tekee aloitteen toimista välittömästi.
Rikkipäästöistä voidaan mainita merenkulussa käytettävien polttoaineiden rikkipitoisuudesta annetun direktiivin 99/32/EY muuttamisesta tehty komission ehdotus. Komissio esitti siinä Euroopan merialueilla purjehtivien alusten rikkipäästöjen vähentämistä ainoastaan noin 10 prosenttia vuoden 2000 päästötasosta. Jotta kuudennen ympäristöä koskevan toimintaohjelman tavoitteet saavutettaisiin, päästöjä on kuitenkin vähennettävä vähintään 80 prosenttia. Komission on siis oltava huomattavasti kunnianhimoisempi ehdottaessaan raja-arvoja ja merialueita, joilla raja-arvoja sovelletaan. Mietinnössäni sitä kehotetaan tästä syystä muuttamaan direktiivin 99/32/EY uudelleentarkastelua koskevaa ehdotustaan sen mukaan, mitä Euroopan parlamentti päätti ensimmäisessä käsittelyssään viime kesäkuussa, eli vähentämään rikkipäästöjä 80 prosenttia.
Komission olisi lisäksi julkaistava ennen vuoden 2004 loppua ehdotuksia EU:n laajuisista talouden välineistä, joilla pyritään vähentämään merialusten päästöjä ilmakehään. Lisäksi haluaisin, että jäsenvaltiot, komissio ja unioniin liittyvät valtiot painostaisivat niitä maita, jotka eivät vielä ole ratifioineet Marpol-yleissopimuksen liitettä VI. Tähän mennessä ainoastaan viisi jäsenvaltiota on sen ratifioinut, ja tällä hetkellä olisi sopivaa vaatia uusia jäsenvaltioita ja muitakin valtioita ratifioimaan se kiireellisesti. 
Bolkestein,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Lucasia hänen perusteellisesta ja hyvin laaditusta mietinnöstään, joka koskee merialusten päästöjä koskevaa komission strategiaa.
Merialuksista peräisin olevia ilman epäpuhtaus- ja kasvihuonekaasupäästöjen vähentäminen on komission ensisijainen tavoite, sillä tiedämme, että jollei toimia toteuteta, Euroopan unionin merialueilla purjehtivat alukset päästävät ilmakehään enemmän epäpuhtauksia kuin kaikki maalla sijaitsevat päästölähteet yhteensä. Tästä syystä suhtaudun myönteisesti useimpiin parlamentin päätöslauselmaluonnoksessa tehtyihin ehdotuksiin ja voin ilokseni todeta, että komissio on aloittanut jo toimet ehdotusten eteenpäin viemiseksi.
Tutkimme esimerkiksi markkinaperusteisiin välineisiin liittyviä useita eri vaihtoehtoja. Järjestimme syyskuussa 2003 hyödyllisen sidosryhmille tarkoitetun seminaarin, johon parlamentin jäsenet oli kutsuttu.
Mitä tulee alusten kansainvälisten päästöjen ja EU:n kansallisten päästörajojen huomioon ottamiseen, tarkoituksenamme on käynnistää piakkoin tutkimus, jotta saataisiin parempi käsitys siitä, kuinka merkittäviä alusten päästöt ovat yksittäisissä jäsenvaltioissa maalta peräisin oleviin päästöihin verrattuna. Maalla olevan sähköverkon ja ilmakehän epäpuhtauksien torjumistekniikoiden käytön osalta tavoitteena on saman tutkimuksen avulla tarkastella kustannuksia ja hyötyjä ja esittää myönteisiä esimerkkejä. Hyödynnämme työn tuloksia Puhdasta ilmaa Eurooppaan -ohjelmassa vuonna 2005 ja teemme tarvittaessa ehdotuksia.
Alusten rikkipäästöihin liittyvää kysymystä tarkastellaan luonnollisesti yhteispäätösmenettelyyn kuuluvissa neuvotteluissa, joissa käsitellään komission ehdotusta merialuksissa käytettävän polttoaineen rikkipitoisuudesta. Tämänhetkisessä muodossaan ehdotuksella saataisiin aikaan merkittävä rikkidioksidipäästöjen 40 prosentin vähennys, joka kohdistuu herkille Pohjois-Euroopan alueille.
Neuvosto on edennyt ehdotuksen käsittelyssä toivottua hitaammin, mutta komissio on käyttänyt tämän ajan Euroopan parlamentin kesäkuussa 2003 ehdottamien tiukempien rikkipitoisuusrajojen kustannus–hyöty-analyysiin. Vastatakseni erityisesti jäsen Lucasin esille ottamiin näkökohtiin totean, että komissio on hänen tavoin huolissaan käsittelyn hitaudesta neuvostossa ja toivoo, että yhteinen kanta vahvistetaan Irlannin puheenjohtajuuskaudella vuoden 2004 alussa.
Olemme tulleet siihen tulokseen, että Euroopan parlamentin ehdottama polttoaineiden 0,5 prosentin rikkipitoisuusraja nostaisi polttoainetonnin hintaa noin 70 euroa. Tiukemmista rikkipitoisuusrajoista saatavat ympäristö- ja terveyshyödyt olisivat kuitenkin kustannuksia merkittävämmät, mutta varustamoille aiheutuvat kustannukset kaksinkertaistuisivat yli 2 miljardiin euroon. Meidän on pohdittava, ovatko tällaiset kustannukset oikeasuhtaisia, kun otetaan huomioon, että komissio on sitoutunut edistämään merikuljetuksia suhteessa maantiekuljetuksiin.
Lopuksi annan vastauksen jäsen Lucasin esittämään kysymykseen alusten kasvihuonekaasupäästöistä. Minulla on ilo kertoa, että kansainvälinen merenkulkujärjestö hyväksyy aihetta koskevan strategian myöhemmin tällä viikolla. 
Goodwill (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Lucasia hänen mietinnöstään sekä antaa tunnustusta jäsen Hautalalle, jonka alkuperäiseen mietintöön tämä mietintö perustuu ja joka on nyt palannut Suomeen kansallisen politiikan pariin. Mietinnössä korostetaan asiaa, josta Euroopan unionin kansalaiset eivät edes ole tietoisia huolimatta siitä, että komission jäsenen sanat ovat täysin totta. Jos nykyinen suuntaus jatkuu, yli puolet EU:n epäpuhtauksista syntyy merillä.
On totta, että merikuljetukset ja sisävesiliikenne ovat ympäristöystävällisin tapa kuljettaa tavaroita ellei lukuun oteta ydinvoimalassa tuotetulla sähköllä toimivaa rautatiekalustoa. Tämäntyyppistä liikennettä on kehitettävä. Lisäksi on totta, että helpotamme tieliikenteen kuormitusta. Kotimaassani tieverkostoon investoinnin vähyys tarkoittaa, että eräs vaihtoehto voisi olla rannikon merenkulun kehittäminen käyttämällä esimerkiksi omalla alueellani sijaitsevia Scarborough’n ja Whitbyn satamia.
Maalta peräisin olevan pilaantumisen estämisessä ja polttoaineen laadun parantamisessa saavutettuun edistykseen liittyy kuitenkin kielteisiäkin asioita. Kun tankkaat autoosi rikkipitoisuusarvoltaan 10 ppm:n uusinta dieseliä, kielteinen seikka on se, että dieselistä poistettu rikki siirtyy bunkkeripolttoöljyyn, jota käytetään alusten polttoaineena ja jonka rikkipitoisuus saattaa olla 26 000 ppm.
Hautalan laatimassa mietinnössä vaadittiin ensimmäisessä käsittelyssä rikkipitoisuuden vähentämistä 1,5 prosenttiin Englannin kanaalin, Itämeren ja Pohjanmeren kaltaisilla herkillä merialueilla. On erityisen rohkaisevaa, että ensimmäisessä käsittelyssä hyväksyttiin esittämäni tarkistukset, jotka liittyivät vähennystekniikoihin. Doverin ja Calais’n väliä liikennöivällä P[amp]O Ferries -varustamolla on kaksi samanlaista alusta, joista toisessa on rikkipäästöjen vähennystekniikkaa ja toisessa ei. Toivon, että komissio tarkastelee koekäytöstä saatuja tuloksia päättääkseen, voiko tämä tekniikka olla vaihtoehtoinen ja kustannustehokkaampi tapa saavuttaa haluamamme tavoitteet. Toivon, että komissio ottaa nämä tarkistukset vakavammin kuin muutamat muut tarkistukset, joihin komission jäsen viittasi ja joissa vaaditaan vielä tiukempia rajoja, jotka eivät välttämättä ole kustannustehokkaita.
On muistettava, että jos vähennämme alusten polttoaineiden rikkipitoisuuksia, lisäämme päästöjä öljynjalostamoissa, joissa näitä rikkipitoisuuksia alennetaan. On tärkeätä toimia kansainvälisesti – eikä yksipuolisesti – kansainvälisen merenkulkujärjestön ja Marpol-yleissopimuksen liitteen VI avulla. Erityisen pahoiteltavaa on se, että ainoastaan viisi jäsenvaltiota on ratifioinut Marpol-yleissopimuksen liitteen VI. Mikäli asiassa ei ole tapahtunut edistystä, josta komission jäsen voisi mainita, käsittääkseni Yhdistynyt kuningaskunta, joka suhtautuu aina kriittisesti maihin, jotka eivät ole ratifioineet Kioton sopimuksen kaltaisia sopimuksia, ei ole sekään ratifioinut Marpol-sopimuksen liitettä VI.
Päästöjä tarkasteltaessa on erittäin tärkeää määritellä niiden lähde. Keskellä Atlantin valtamerta mereen joutuvat päästöt eivät aiheuta ongelmia maalla. Olen huolissani siitä, että jotkin jäsen Lucasin mietinnössä esitetyt kunnianhimoisimmat ehdotukset, kuten 80 prosentin vähennykset, ovat suhteettomia kustannuksiin verrattuna. Meillä on kuitenkin nyt edessämme suhteellisen tasapainoinen mietintö, jota tuemme huomisessa täysistuntoäänestyksessä mielellämme. 
Souchet (NI ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, direktiivin aiheen osalta ei voida olla eri mieltä siitä, etteikö merenkulusta aiheutuvia ilmakehän rikkipäästöjä pitäisi vähentää. Meriliikenteen toimijoiden on suostuttava tekemään samanlaisia myönnytyksiä kuin maaliikenteen toimijat ovat joutuneet tekemään. Graniittiperuskallioalueet ovat erityisen herkkiä rikkipäästöjen aiheuttamalle happamoitumiselle, joten ne on asetettava ensisijaisiksi.
Meidän on kuitenkin varmistettava, ettemme rankaise omia varustamojamme asettamalla normeja, joissa ei oteta riittävästi huomioon meriliikenteen kansainvälistä luonnetta. Tällä alalla, kuten usealla muullakin alalla, unioni toimii ainoastaan välittäjänä. Oikea foorumi sääntelyn eteenpäin viemiseksi on tässä tapauksessa IMO.
Tästä syystä kannatamme meriliikenteessä käytettävän polttoaineen rikkipitoisuuden enimmäismäärää rajoittavia toimenpiteitä Pohjanmerellä, Englannin kanaalissa ja Itämerellä, sillä toimenpiteet ovat sopusoinnussa IMO:n Marpol-yleissopimuksessa asetettujen päästörajojen kanssa. Aluetta voidaan myös laajentaa, mutta uudet alueet on määriteltävä IMO:ssa.
Mielestämme esittelijän lisäehdotukset kahdesta muusta direktiivin näkökohdasta, jotka koskevat henkilöliikennettä harjoittaviin aluksiin ja satamassa oleviin aluksiin sovellettavia rajoituksia, eivät kuitenkaan ole tarpeellisia. Niissä ei oteta huomioon tarvetta edetä asteittain näillä aloilla, jotta voidaan ottaa huomioon varustamoillemme näistä uusista suuntaviivoista aiheutuvat suuret tekniset rajoitukset, eikä tarvetta määrätä päästövähennyksistä IMO:ssa, joka vaikuttaa olevan halukas toimimaan. Päinvastoin näillä ehdotuksilla aiheutetaan syrjintää, joka saattaa haitata yhteisön etua. 
Bolkestein,
   . Arvoisa puhemies, kuten aiemmin totesin, komissio suhtautuu yleisesti ottaen myönteisesti tähän mietintöön. Komission on kuitenkin vaikea hyväksyä kahta seikkaa.
Ensinnäkin katson, että polysyklisten aromaattisten hiilivetyjen ja raskasmetallien sisällyttämistä alusten päästöstrategiaan koskeva ehdotus on hieman ennenaikainen. Näiden epäpuhtauksien valvonta ei tällä hetkellä ole pakollista Euroopan unionissa, eikä raja-arvoja ole asetettu. Tätä asiaa käsitellään kuitenkin komission uudessa ehdotuksessa ilmanlaadusta.
Toiseksi komissio on hieman pettynyt ehdotukseen siitä, että syrjäisille saarialueille purjehtivat alukset olisi jätettävä päästörajojen soveltamisalan ulkopuolelle. Komissio katsoo, että puhdas ilma on kaikkien EU:n kansalaisten ihmisoikeus heidän asuinpaikastaan riippumatta. Yksikköni sai vastikään kirjeen Kreetassa asuvalta naiselta, joka protestoi saastaista mustaa savua vastaan, jota aluksista tupruaa hänen kotiinsa Iraklionin satamassa. Maalla olevan sähköverkon käyttö satamissa, mitä esittelijä Lucas haluaa edistää, vähentäisi huomattavasti ilman epäpuhtauspäästöjä ja melua sekä parantaisi todellakin elämänlaatua satamakaupungeissa.
Lisäksi haluan korostaa, että komission strategian ytimenä on edistää yhdessä jäsenvaltioiden kanssa maailmanlaajuisten ratkaisujen löytämistä kansainvälisessä merenkulkujärjestössä IMO:ssa. Tässä yhteydessä haluan kiittää parlamenttia EU:n jäsenvaltioille ja unioniin liittyville valtioille osoitetusta kehotuksesta ratifioida mahdollisimman pian ilman pilaantumista koskevan IMO:n Marpol-yleissopimuksen liite VI ja esittää ehdotuksia IMO:lle tiukemmista kansainvälisistä normeista. Komissio yhtyy tähän kehotukseen.
Lopuksi haluan todeta jäsen Goodwillille, että komissio on erityisen kiinnostunut kahden Calais’n ja Doverin välillä liikennöivän lautan vertailusta. Tästä valvotusta kokeilusta pitäisi olla hyötyä meille kaikille. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Randzio-Plathin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0410/2003) ehdotuksesta neuvoston direktiiviksi direktiivin 77/388/ETY muuttamisesta alennettujen arvonlisäverokantojen osalta (KOM(2003) 397 – C5-0359/2003 – 2003/0169(CNS)). 
Bolkestein,
   . Arvoisa puhemies, komissio esitteli 23. heinäkuuta 2003 ehdotuksensa alennettujen arvonlisäverokantojen tilanteen yksinkertaistamiseksi ja järkeistämiseksi. Ehdotus laadittiin perustamissopimuksen 93 artiklan nojalla, ja sen tarkoituksena on yhdenmukaistaa lainsäädäntöä, mikäli tämä yhdenmukaistaminen on tarpeen sisämarkkinoiden sujuvan toiminnan varmistamiseksi. Tästä syystä komissio ei voinut kannattaa sellaisia muutoksia ehdotukseensa, jotka olisivat vieneet sitä askelen taaksepäin. Haluan silti kuitenkin esittää seuraavat kommentit talous- ja raha-asioiden valiokunnan esittämästä mietinnöstä.
Olen samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että nyt ei ole aika tehdä perinpohjaisia muutoksia. Tästä syystä komissio ei ehdottanut muutoksia alv-kantoihin tai siihen, että kukin jäsenvaltio voi itse päättää alennettujen alv-kantojen soveltamisesta. Toisaalta nykytilannetta on tarpeen järkeistää.
Komissio on ehdottanut liitteen H soveltamisalan vähäistä laajentamista, jonka tarkoituksena on sisämarkkinoiden tavoitteiden mukaisesti vähentää jäsenvaltioiden välisiä eroja niiden lisäämisen sijaan. Arvonlisäveroa ja alennettujen alv-kantojen käyttöä koskevat täysin eriävät mielipiteet ovat korostuneet neuvostossa käydyissä erityisen hankalissa keskusteluissa aiheesta. Tämä vahvistaa käsitystäni siitä, että komission esitys on hyvin tasapainoinen.
Joissakin tarkistuksissa esitetään uusia alennettuja alv-kantoja aloille, joilla tällä hetkellä sovelletaan yleistä verokantaa, kuten CD:iden myyntiin. Niitä on mahdotonta hyväksyä erityisesti siksi, että alennetut alv-kannat voisivat saada aikaan kilpailunvääristymiä. Myös lasten kengät ja vaatteet on suljettava alennettujen kantojen soveltamisalan ulkopuolelle. Ainoastaan kolme jäsenvaltiota voi soveltaa alv-vapautta tai huomattavan paljon alennettua alv-kantaa väliaikaisen poikkeuksen nojalla. Kaikkien muiden jäsenvaltioiden on sovellettava yleistä verokantaa.
Esittelijä ehdottaa nykyisten poikkeuksien säilyttämistä mutta ehdottaa uuden liitteen lisäämistä kuudenteen direktiiviin. Liite sisältäisi kaikki tavaroiden luovutukset ja palvelujen suoritukset, joihin ainoastaan yksi jäsenvaltio voi soveltaa erityispoikkeusta. Näin kaikki jäsenvaltiot voisivat soveltaa alennettua alv-kantaa näihin luovutuksiin ja suorituksiin. En ole vakuuttunut tämän ratkaisun toteuttamiskelpoisuudesta.
Haluan korostaa, että komissio kannattaa edelleen näiden poikkeusten todellista asteittaista poistamista. Poliittisesti niitä on aina pidetty väliaikaisina ja tietyllä hetkellä poistettavina. Neuvosto päätti antaa kyseisille jäsenvaltioille luvan jatkaa poikkeuksien soveltamista jo vuosina 1967 ja 1977 ja uudelleen vuonna 1992 sisämarkkinoiden perustamisen aikoihin. Se ei asettanut mitään lopullista määräaikaa soveltamisajan umpeutumiselle, mikä ei kuitenkaan tarkoita, että poikkeukset voitaisiin pitää voimassa loputtomiin. Tästä syystä olen edelleen vakuuttunut siitä, että toimia tarvitaan tulevan laajentumisen johdosta, jotta kaikille jäsenvaltioille, niin nykyisille kuin uusillekin, voidaan taata yhtäläiset mahdollisuudet ja luoda tasapuolinen toimintaympäristö. Haluan muistuttaa teille tässä yhteydessä, että unioniin liittyville maille on asetettu konkreettiset määräajat kaikkien poikkeuksien osalta. Seuraavaksi haluan käsitellä Ecofin-neuvoston viimekertaisen kokouksen tuloksia. Se kehotti komissiota jatkamaan liitteen K voimassaoloa kahdella vuodella.
Lisäksi olen saanut esittelijältänne kirjeen, jossa komissiota kehotetaan jatkamaan liitteen K voimassaoloa ainakin kuudella vuodella, jotta soveltamiskaudeksi saataisiin yhteensä kymmenen vuotta. Käytän tilaisuutta hyväkseni ja selitän, miksi olen vakuuttunut siitä, ettei liitteen K voimassaolon jatkaminen ole realistinen vaihtoehto.
Ensinnäkin jäsenvaltioiden ja komission kertomuksista on käynyt selvästi ilmi, etteivät alennetut alv-kannat ole kustannustehokas tapa luoda uusia työpaikkoja. Olen kuitenkin ilmoittanut neuvostolle olevani valmis katsomaan läpi sormieni sitä, että jotkin jäsenvaltiot jatkavat 1. tammikuuta 2004 jälkeen niiden alennettujen alv-kantojen soveltamista, jotka otettiin käyttöön työvoimavaltaisten palvelualojen alennettuun alv-kantaan liittyvän kokeilun yhteydessä. Näin neuvostolle annettaisiin lisää aikaa löytää ratkaisu, joka perustuu komission ehdotukseen. Tällainen tilanne voisi jatkua ainoastaan lyhyen aikaa, siksi puhuin kuuden kuukauden ajasta.
Voimassaolon jatkamisella ainoastaan lykättäisiin jälleen kerran ongelman ratkaisemista. Lisäksi se voisi antaa toiveita siitä, että kokeilusta tulee pysyvä. Pelkällä voimassaolon jatkamisella muille jäsenvaltioille ja erityisesti uusille jäsenvaltioille ei lisäksi annettaisi mahdollisuutta ottaa käyttöön alennettua alv-kantaa kyseisillä aloilla, mikä lisäisi syrjintää.
Tässä yhteydessä haluan muistuttaa parlamenttia siitä, että komissio on jo ehdottanut asumiseen ja kotihoitoon liittyvien palvelujen sisällyttämistä pysyvästi liitteeseen H. Tämä on osa nykytilanteen järkeistämistä, ja siinä otetaan huomioon, että suurin osa jäsenvaltioista soveltaa jo alennettuja alv-kantoja.
Lopuksi totean, että edellä mainituista syistä komissio on edelleen vakuuttunut ehdotuksensa hyödyllisyydestä, ja haluan kehottaa jäsenvaltioita harkitsemaan asiaa koskevia kantojaan erittäin tarkkaan. 
Randzio-Plath (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, komission kommenttien johdosta pyydän parlamentin puhemiehistöä pohtimaan vielä kerran, olisiko tärkeämpää antaa esittelijälle puheenvuoro ennen muita, koska me otamme osaa lainsäädäntömenettelyyn, kun taas komissio tekee ainoastaan ehdotuksen. Mielestäni tämä on parlamentaarisen demokratian olennainen ongelma, johon meidän olisi puututtava.
Esillä olevassa asiassa haluaisin aloittaa viimeksi mainitusta kohdasta. Parlamentti on ajanut alennetun alv-kannan soveltamista työvoimavaltaisiin palvelualoihin. Valitettavasti valtiovarainministerien neuvosto ei tehnyt siitä pakollista vaan esitti sen ainoastaan vaihtoehtona, jonka jotkin jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön. Alennettua alv-kantaa on kuitenkin sovellettu vasta alustavasti, joten siitä ei ole saatu paljonkaan kokemusta, jonka perusteella voitaisiin arvioida alennetun alv-kannan vaikutuksia työllisyyteen ja harmaaseen talouteen. Tämä tarkoittaa, että kahden vuoden jälkeen emme edes tienneet, jatkettaisiinko kokeilua vuodella. Tiedämme, että useat yritykset eivät olleet valmiita riskinottoon eivätkä näin ollen osallistuneet koko kokeiluun.
Arvoisa komission jäsen, kysynkin teiltä seuraavaa: jos otamme esimerkiksi tavallisen palvelualan kuten kampaamoalan, jolla työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien määrä on kasvanut – tuhansilla Espanjassa ja sadoilla Luxemburgissa ja Belgiassa – eikö meidän pitäisi pitää tätä merkkinä siitä, että tapahtunutta on todellakin arvioitava? Oletteko lisäksi sitä mieltä, että näin lyhyen ajan kuluttua ja jäsenvaltioiden surkeiden selvitysten perusteella teidän on perusteltua tulla sellaiseen tulokseen, ettei alennetusta alv-kannasta todellisuudessa ole ollut minkäänlaista vaikutusta työllisyyteen etenkään, kun otetaan huomioon, että joidenkin alojen luvut kertovat aivan toista kuin kertomuksissanne antamanne luvut? Tästä syystä kehotan teitä jatkamaan järjestelyä – jos ei kymmentä vuotta niin ainakin kuusi vuotta muttei kuitenkaan ainoastaan kuutta kuukautta – sillä muuten kokeiluun osallistuneilla yrityksillä ei ole oikeusvarmuutta emmekä me pysty päättelemään, onko asiakkaiden ja yrittäjien käyttäytymisessä tapahtunut muutoksia.
Siirryn nyt käsittelemään ehdotuksenne taustalla olevaa perusperiaatetta. Suhtaudun erittäin myönteisesti alennettuja alv-kantoja koskevaan järjestelmälliseen lähestymistapaan. Arvoisa komission jäsen, haluan kuitenkin kysyä teiltä seuraavaa. Tarkoituksenahan on siirtyä kohti pysyvää alv-järjestelmää, joka perustuu alkuperämaassa tapahtuvan verotuksen periaatteeseen, jotta voimme ottaa lopultakin käyttöön aidon ja selkeän järjestelmän. Tähän tavoitteeseen on vielä paljon matkaa. Itse asiassa emme tiedä, kuinka alv-asioissa edettäisiin ylipäätään. Tästä syystä esitän huolestuneena parlamentin jäsenenä valiokuntani ja täysistunnon puolesta seuraavan mielessäni olevan kysymyksen: tarvitsemmeko sääntöjä aloilla, joilla kilpailu ei ole vääristynyttä ja joilla sisämarkkinoiden toiminta ei kärsi? Mainitsitte lasten vaatteet ja kengät, kun taas olette itse sisällyttänyt alennettua alv-kantaa koskevaan luetteloon lasten turvaistuimet. Arvoisa komission jäsen, en enää ymmärrä järjenjuoksuanne. Mielestäni on erittäin tärkeää tehdä selväksi, että Euroopan unionissa on voitava edistää kulttuuria eri välinein ja lähestymistavoin. Jos jotkin jäsenvaltiot valitsevat verokannan soveltamisen ja toiset suorat tuet, meidän on todettava, että parlamentti on sitoutunut toissijaisuusperiaatteen noudattamiseen ja yhteisöperiaatteeseen ainoastaan silloin, kun kyse on todellisista kilpailunvääristymistä. Mielestäni mietinnössä mainituilla aloilla sisämarkkinoiden toiminta ei ole millään lailla uhattuna enkä pidä todennäköisenä, että näin toimimalla kuluttajia houkuteltaisiin matkustamaan toisiin jäsenvaltioihin tuotteiden tai palvelujen ostamista varten, jolloin kilpailu vääristyisi. Näin vain ei ole. Tästä syystä katson, ettemme ole vielä siinä vaiheessa, jossa voisimme toteuttaa ideanne. Pyydän teitäkin ymmärtämään kansalaisia, jotka haluavat suhtautua sisämarkkinoihin kuin kotimaansa markkinoihin. Tästä syystä olen sitä mieltä, että verolainsäädännössä on otettava huomioon näiden kansalaisten edut. Mielestäni mietinnössämme hahmotellaan lupaava keino päästä kompromisseihin, jotka ovat toimivien EU:n sisämarkkinoiden etujen mukaisia. 
Lulling (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, komissio on vähän aika sitten omaksunut pahan tavan esittää meille muun muassa ehdotuksia sillä tekosyyllä, että niillä poistetaan sisämarkkinoiden kilpailunvääristymiä ja järkeistetään alv-järjestelmää. Valitettavasti näiden ehdotusten vaikutukset ovat nykyisessä ilmapiirissä kielteisiä. Käsiteltävänämme oleva ehdotus on osuva esimerkki tästä. Esittelijämme Randzio-Plath on mietintöä laatiessaan osoittanut maltillisuutta ja todellisuudentajua, mistä kiitän häntä. Nämä hyvät ominaisuudet kävivät hyvin kattavasti ilmi myös hänen puheenvuorostaan.
Olemme yleensä seuranneet esittelijän esimerkkiä, sillä hän pyrkii siihen, että jäsenvaltiot voisivat säilyttää alennetut alv-kannat. Tämä koskee erityisesti kampaamoalan ja muiden työvoimavaltaisten palvelualojen alennettuja alv-kantoja, jotka otettiin käyttöön vuonna 2000. Talouden nykytilanteessa olisi väärin nopeuttaa inflaatiovauhtia nostamalla alv-kantoja huomattavasti. Esimerkiksi kotimaassani alv-kannan nostaminen tarkoittaisi sen nousemista 6 prosentista 15 prosenttiin liitteessä K mainittujen työvoimavaltaisten palvelualojen osalta. Tämän erityisjärjestelyn tarkoituksena oli luoda uusia työpaikkoja ja vähentää harmaata taloutta. Järjestelyn voimassaolo umpeutuu vuoden lopussa, eikä sitä jatketa komission ehdotuksessa, sillä komission kertomuksen mukaan sen kaksiosaista tavoitetta, jonka mainitsin, ei ole saavutettu. Emme kuitenkaan yhdy tähän käsitykseen eivätkä niin tee useat muutkaan henkilöt, joita olemme kuulleet asiasta, kuten jäsen Randzio-Plath totesi. Kyseenalaista on myös se, voidaanko ainoastaan kolme vuotta kestänyttä kokeilua kuvata epäonnistuneeksi näin lyhyen ajan kuluttua. Tässä vaiheessa olisi ennenaikaista tehdä johtopäätöksiä. Valitettavasti komissiolla ei ole tässä asiassa hyvää tahtoa, ja valiokuntamme on sisällyttänyt suuren osan liitteessä K luetelluista palvelualoista laajennettuun liitteeseen Ha, jotta alennettujen alv-kantojen soveltamista voidaan jatkaa jäsenvaltion niin halutessa. Olemme esittäneet ryhmäni puolesta tarkistuksia, joiden nojalla jäsenvaltiot voivat jatkaa kokeilua ainakin siihen saakka, kunnes uusi direktiivi tulee voimaan. Jos nämä kaksi tarkistusta hylätään – arvoisa puhemies, minulla on vielä käytettävänäni poissaolevalle jäsen Karasille annetut kaksi minuuttia – liitteen K järjestelyn voimassaolo umpeutuu kuun lopussa. Tällöin jäsenvaltioiden olisi nostettava alv-kantojaan ennen kuin ne taas voisivat laskea niitä muutaman kuukauden kuluttua, kun uusi direktiivi tulee voimaan ja kun suurimpaan osaan näistä palvelualoista voidaan soveltaa alennettuja alv-kantoja. Tilanteesta tulisi täysin naurettava.
Kolmannella tarkistuksella, jonka olen esittänyt ryhmäni puolesta, jäsenvaltioiden sallittaisiin pitää vähintään 12 prosentin siirtymäkauden verokannat vielä 15 vuoden ajan, jottei muutoksen tarvitsisi tapahtua hetkessä. Pidän tätä järkevänä. Huolimatta siitä, mitä komission jäsen haluaa meille uskotella, hänen toimintamalliaan ei tarvitse noudattaa myöskään laajentumisen sujuvuuden varmistamiseksi. Toivon, että komissio tulee järkiinsä ja antaa tukensa asialliselle ehdotuksellemme. Vaikkei se niin tekisi, olen varma, että ministerineuvosto tukee sitä yksimielisesti. 
Van den Burg (PSE ).
    Arvoisa puhemies, ovatko verot ainoastaan keino lisätä valtion kassan tuloja, vai voidaanko niitä käyttää myös muihin julkishallinnon tarkoituksiin? Tämä on itse asiassa se perustava kysymys, josta muiden lailla minä ja komission jäsen Bolkestein olemme täysin eri mieltä. Lisäksi vaikuttaa siltä, että hän jää pian yksin puritaanisesti torjumaan alennetun alv-kannan välinettä, jota testataan edelleen työllisyyden lisäämiseksi. Parlamentti ryhtyi pohtimaan alennettua alv-kantaa syksyllä 1997 Luxemburgissa pidetyn työllisyyshuippukokouksen aikoihin. Jo silloin veroasioita käsittelevä pääosasto ja jotkin jäsenvaltiot vastustivat ajatusta. Siitä huolimatta kokeilu päätettiin toteuttaa tarkkaan valituilla työvoimavaltaisilla palvelualoilla, eikä siitä varmasti seuraisi rajatylittäviä kilpailunvääristymiä. Näillä aloilla jäsenvaltiot saivat soveltaa alennettua alv-kantaa. Kokeilun oli kuitenkin tarkoitus päättyä aikanaan. Kokeilun arviointiperusteista ei päästy edeltä käsin yksimielisyyteen. Arviointi tehtiin lisäksi liian myöhäisessä vaiheessa, sillä kokeilua piti laajentaa ensin ja arviointi jätettiin jäsenvaltioiden vastuulle ja koordinoitiin huonosti.
Alankomaissa ensimmäistä arviointikertomusta kritisoitiin voimakkaasti, kun taas parlamentin pyynnöstä tehdystä uusinta-arviosta saatiin paljon myönteisiä tuloksia. En ehdi käsitellä tätä asiaa yksityiskohtaisesti, mutta luulen, että olette tietoisia näistä selvityksistä. Huomasin kuitenkin, että loppujen lopuksi omaksuitte arviointien kielteisen sävyn ja luovuitte kokeilusta tavalla, josta voidaan päätellä, että olitte tuominnut kokeilun jo edeltä käsin. Alankomaissa oltiin erittäin närkästyneitä siitä, että kokeilu, jonka oli todettu tuottavan tuloksia kampaamo-, suutari-, maalari- ja pyöränkorjausalalla ja kaiken lisäksi taantuman aikana, yksinkertaisesti lopetettiin. Taloudellisia malleja ei tarvita sen päättelemiseen, että korkeiden alv-kantojen palauttaminen aiheuttaa huomattavia työpaikkojen menetyksiä. Olen tyytyväinen siihen, että myös suuri osa parlamentin jäsenistä on närkästynyt kokeilun päättämisestä. Tässä noudatetaan kaiken lisäksi seuraavaa logiikkaa: jos havaittavissa ei ole rajatylittäviä tai kilpailua vääristäviä vaikutuksia, miksi EU estäisi jäsenvaltioita soveltamasta järkevänä pitämiään alv-kantoja? Miksi hallitukset ja parlamentit eivät saisi itse punnita tavoitteitaan, eli mahdollisimman useiden verojen perimistä tai työllisyyden edistämistä ja harmaan talouden laillistamista? Ecofin-neuvosto on sekin nyt ilmoittanut selvästi yksimielisestä halustaan laajentaa kokeilua ja antaa asianosaisille oikeusvarmuus. Kun nyt vastaatte tähän sivuuttamalla koko pyynnön ja lupaamalla ainoastaan, että suvaitsette kokeilun laittoman jatkamisen, ette mielestäni osoita kunnioittavanne kovinkaan suuresti eurooppalaisia sääntöjä ja tapaa, jolla niitä pannaan täytäntöön jäsenvaltioissa. "Suvaitsette" – tämä oli varmaan vitsi perustamissopimuksia valvovalta komissiolta? 
Haluan siksi jälleen kerran kehottaa komission jäsentä esittämään lopullisen, virallisen ehdotuksen kokeilun jatkamisesta ja tekemään niin ennen kuun loppua ja ainakin ennen 1. tammikuuta 2004. Loppujen lopuksihan on melko selvää, että suurin osa Euroopan parlamentista kannattaa liitteen K kokeilun sisällyttämistä työvoimavaltaisia palvelualoja koskevaan direktiivin liitteeseen H. Sekin on kuitenkin selvää, että tämä ei tapahdu ennen 1. tammikuuta. Mitä nopeammin rakenneväline otetaan käyttöön, sen parempi. Tuemme tätä yksimielisesti, ja sitä ennen kokeilua on jatkettava virallisesti. 
Blokland (EDD ).
    Arvoisa puhemies, alennetun alv-kannan soveltamista työvoimavaltaisiin palvelualoihin koskeva kolmivuotinen kokeilu on mielestäni liian lyhytaikainen varsinkin, jos otamme huomioon talouden kehityksen, joka on pikemminkin hidastunut kuin nopeutunut kolmen viime vuoden aikana. Arvoisa komission jäsen, myös te tiedätte, että tällaisissa oloissa on vaikea arvioida alennetun alv-kannan pitkäaikaisia vaikutuksia työllisyyteen.
Lisäksi pommitamme toisiamme erilaisilla tutkimusraporteilla, joiden väitteet työllisyysvaikutuksista ovat hyvin ristiriitaiset.
Lyhyesti sanottuna komission on aika hyväksyä neuvoston yksimielinen kanta ja jatkaa kokeilua.
Arvoisa komission jäsen Bolkestein, olette varmasti kanssani samaa mieltä siitä, ettei talouskasvun ollessa käytännössä pysähdyksissä ole viisasta nostaa alv-kantaa? 
Berthu (NI ).
    Arvoisa puhemies, kannatamme vahvasti sitä, että joillekin jäsenvaltioille myönnetyt alennettua alv-kantaa koskevat poikkeukset esimerkiksi ravintola-alalla laajennetaan koskemaan kaikkia jäsenvaltioita.
Aivan yhtä voimakkaasti kannatamme sitä, että kokeiluna vuonna 1999 aloitettua alennetun alv-kannan soveltamista työvoimavaltaisilla palvelualoilla jatketaan. Komissio suhtautui kokeilua koskevassa arviointikertomuksessaan skeptisesti erityisesti työllisyysvaikutuksiin. Se esittää joitakin voimassaolon jatkamista koskevia toimia, mikä on myönteistä, mutta sisällyttää ne laajempaan suunnitelmaan, jonka tarkoituksena on lopulta poistaa kaikki poikkeukset. Tästä käytävä keskustelu on turhaa.
Valittuina edustajina me olemme nähneet alennetusta alv-kannasta kentällä saadut edut. Myös Ranskan selvityksessä korostettiin näitä etuja. Näin ollen katsomme, että alennetut alv-kannat on säilytettävä tai kokeilua on ainakin jatkettava usean vuoden ajan sillä tavoin, kuin Ecofin-neuvosto kehotti 25. marraskuuta pitämässään kokouksessa, eli esimerkiksi kuuden vuoden ajan, kuten esittelijämme juuri ehdotti. Lisäksi näyttää siltä, että toissijaisuusperiaatteen mukaisesti asian pitäisi ilman muuta kuulua yksinomaan jäsenvaltioiden toimivaltaan. Täydennän tätä arviota äänestysselityksessäni. 
Villiers (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää hänen mietinnön parissa tekemästään työstä. Mietintö on erinomainen, ja aion ryhmäni tavoin äänestää sen puolesta huomenna. Haluan erityisesti kiittää jäsen Randzio-Plathia niiden tarkistusten sisällyttämisestä mietintöön, joissa otetaan huomioon Euroopan unionin ja Yhdistyneen kuningaskunnan hyväntekeväisyysjärjestöjen huolenaiheet.
Hyväntekeväisyysjärjestöillä on useita alv-järjestelmästä aiheutuvia ongelmia, ja PPE-DE-ryhmän esittämät hyväntekeväisyyttä koskevat tarkistukset ovat keskeisiä näiden ongelmien lieventämiseksi. Palauttamattomaan alv:hen liittyy myös muita ongelmia, joita tämän mietinnön avulla ei valitettavasti pystytä ratkaisemaan mutta jotka ovat myös merkittäviä. Nämä seikat ovat tärkeitä hyväntekeväisyysjärjestöille Yhdistyneessä kuningaskunnassa, kuten omassa vaalipiirissäni sijaitsevassa Chipping Barnetissa.
Tämän lisäksi on tärkeää, että parlamentti hyväksyy tarkistuksen sen varmistamiseksi, että jäsenvaltiot voivat soveltaa alennettua alv-kantaa suojeltavien rakennusten kunnostustöihin. Tämä on erityisen tärkeä seikka etenkin Yhdistyneen kuningaskunnan kirkkojen kannalta, sillä suuri osa niistä on suojeltu. Kirkkojen kunnostus koituu usein tavattoman kalliiksi seurakunnan jäsenille. Kirkot eivät ole merkittäviä ainoastaan uskonnollisesti, vaan niillä on myös yhteiskunnallinen ja kulttuurinen merkitys paikallisyhteisössä. Alv:n maksaminen täysimääräisenä tekee kirkkojen kunnossa pitämisestä vaikeaa, joten toivon todellakin, että parlamentti ja neuvosto kannattavat alennetun alv-kannan soveltamista suojeltavien historiallisten rakennusten kunnostustöihin.
Alv-vapautus on myös tärkeää säilyttää jäsenvaltioissa. Ei ole mitään syytä, miksi jäsenvaltiot eivät voisi itse päättää jonkin alan arvonlisäverottomuudesta. Kannatan vahvasti Yhdistyneen kuningaskunnan alv-vapautuksia erityisesti lasten vaatteiden ja kenkien osalta. Vapautusta ei ole syytä lakkauttaa, koska sillä on tärkeä yhteiskunnallinen tehtävä. Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiiveihin kuuluvien kollegojeni tavoin kannatan vahvasti alv-vapautuksia nyt ja tulevaisuudessa. 
Bolkestein,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensiksi todeta jotain liitteestä K, josta useat puhujat ovat jo esittäneet mielipiteensä. Nykyinen neuvosto on asettanut nämä säännöt sekä direktiivissä asetetut säännöt liitteen K arvioinnista. Neuvosto – ei siis komissio – päätti myös siitä, että kokeilu kestää kolme vuotta. Itse asiassa se kesti neljä vuotta, sillä komissio halusi lisää aikaa tulosten analysointia varten. Haluan korostaa, että neuvosto määritteli säännöt.
Komissio ei ole ehdottanut liitteen K soveltamisen jatkamista. Tämä johtuu siitä, ettei soveltaminen ole tehokasta. Komissio on saanut jäsenvaltioilta selvitykset – myös Alankomailta ja Ranskalta, joiden mielipiteet eroavat muista – ja useimpien jäsenvaltioiden selvityksistä käy ilmi, ettei merkittäviä myönteisiä työllisyysvaikutuksia ole havaittu. Syy on hyvin yksinkertainen: veronalennus näkyi liian harvoissa tapauksissa kuluttajahinnoissa. 
Vaimoni totesi itse asiassa, ettei hän ollut huomannut minkäänlaista alennusta kampaamojen hinnoissa. En tiedä, onko jäsen Lulling samaa mieltä vai onko hän huomannut kampaamohintojen alenneen. Vaimoni ei ole, ja syynä on se, että kampaamot pistävät veronalennukset omaan taskuun, joten liite K on itse asiassa eräänlainen kampaamotuki.
Minulla ei ole mitään kampaajia vastaan, mutta miksi heidän toimintaansa pitäisi tukea? Tuesta ei ole myönteisiä työllisyysvaikutuksia, ja jos työllisyyttä halutaan lisätä, on parempi vähentää työvoimaan kohdistuvia sosiaalimenoja saman verran. Työllisyyden sosiaalimenoja vähentämällä voidaan luoda 52 prosenttia enemmän työpaikkoja kuin alv-vähennyksillä.
Komissio ei näe aihetta ehdotuksen tekemiseen, ja juuri tästä syystä neuvosto ei voi tehdä mitään. Neuvoston yksimielisyys toimii ainoastaan, jos sille on esitetty ehdotus, jonka se voi hylätä. Tässä tapauksessa ehdotusta ei tehdä, joten neuvosto ei voi hylätä olematonta. Sama tapahtui aiemmin lentokenttien verovapaita kauppoja koskevassa asiassa. Ehdotusta ei tehty, eikä neuvostolla ollut mitään hylättävää.
Jäsen van den Burg totesi, etten noudata Euroopan unionin sääntöjä. Haluaisin tietää, mitä sääntöä olen jättänyt noudattamatta. Noudatan kaikkia Euroopan unionin sääntöjä hyvin tarkkaan. Juuri neuvosto järjesti tämän koko kokeilun ja määräsi sen kolmivuotiseksi. Komissio pidensi toteutusaikaa vuodella. Neuvosto, ei siis komissio, totesi, että kokeilua tarvittiin työllisyyden lisäämiseksi. Koko idea on siis peräisin neuvostolta. Kyseessä on kokeilu, ja kokeilut yleensä lopetetaan, jollei niistä ole hyötyä. Tästä syystä ne ovat kokeiluja. Miksi komissio siis ehdottaisi liitteen K soveltamisen jatkamista, jos siitä ei ole ollut hyötyä?
Jäsen van den Burg, en ymmärrä, miltä osin tämä komission jäsen ei ole noudattanut sääntöjä.
Mitä tulee laajempaan asiaan eli alennettuihin alv- kantoihin, yleinen verokanta on tavanomainen kanta, ja se on useimmissa maissa noin 20 prosenttia. Tämä on yleinen verokanta. Kaikkia poikkeuksia on tulkittava tiukasti, ja markkinoiden vääristymien ja sisämarkkinoiden kohdalla tulkintojen olisi oltava erityisen tiukkoja.
Jäsen Randzio-Plath mainitsi lasten kengät, jotka on vapautettu alv:stä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Irlannissa. Luvuista voidaan kuitenkin päätellä, ettei järjestelystä taaskaan ole havaittavia etuja kuluttajille. Yhdistyneen kuningaskunnan ja muun Euroopan hintaerot pysyvät samoina riippumatta siitä, sovelletaanko korkeampaa vai alempaa alv-kantaa. Tämä osoittaa siis, että tuki kohdistuu tuottajaan tai kauppiaaseen muttei ainakaan loppukuluttajaan.
CD:t ovat helppoja kuljettaa, ja jos niihin sovelletaan eri alv-kantoja, sisämarkkinoiden toiminta vääristyy väistämättä. Tällä hetkellä yksikään jäsenvaltio ei sovella alennettua alv-kantaa CD:ihin, ja jos niin tekisimme, ottaisimme jälleen askeleen taaksepäin.
Tästä syystä käsittelen vielä liitettä K. Olen ilmoittanut ministerineuvostolle, että komissio ei nosta kannetta tai aloita rikkomismenettelyä niitä jäsenvaltioita vastaan, jotka jatkavat liitteen K soveltamista aivan kuin se olisi vielä voimassa, mitä se siis ei ole. Ymmärrän kyllä, että jäsenvaltiot tarvitsevat jonkin verran aikaa järjestääkseen asiansa, ja tämän vuoksi totesin, ettei ensi vuoden ensimmäisinä kuutena kuukautena aloiteta yhtään rikkomismenettelyä. Liite K ei kuitenkaan ole enää voimassa. 
Randzio-Plath (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ette ole antanut riittävää selitystä siitä, miksi teette tämän ehdotuksen juuri nyt. Ette myöskään ole antanut riittävää selitystä siitä, miksi ette halua jatkaa alennettua alv-kantaa koskevaa kokeilua työvoimavaltaisilla palvelualoilla, vaikka ymmärrätte varmasti, että tulosten analysointi on ollut virheellistä siksi, että jäsenvaltioiden selvitykset olivat niin yleisluontoisia, etteivät ne kestäneet tieteellistä tarkastelua. Komissiolla on velvollisuus ilmoittaa parlamentille perusteltu kantansa eikä pelkkää yleistä mielipidettä, joka perustuu tiedonmurusiin, jotka ainoastaan viittaavat siihen, ettei konkreettista vaikutusta harmaan talouden vähentämiseen ole havaittu.
Arvoisa komission jäsen, talouden tutkimuskeskukset voivat tehdä tämän tutkimuksen puolestanne. Myös yhteiskuntatieteelliset tutkimuslaitokset voivat sen tehdä. Parlamentilla – ja teillä itsellännekin – on oltava vankat perusteet päätöksentekoa varten, ja tiedätte varsin hyvin, että kuusi kuukautta ei todellakaan riitä minkäänlaisten tutkimusten toteuttamiseen. Tästä syystä kehotan teitä vihdoinkin luomaan tälle kokeilulle, jota kukaan ei ole ottanut vakavasti, vakaan perustan ja jatkamaan sitä seuraavan kuuden vuoden ajan. 
Bolkestein,
   . Arvoisa puhemies, kiitän jäsen Randzio-Plathia hänen huomautuksestaan ja siihen vastatakseni haluan sanoa, että komissio on tehnyt päätöksensä jäsenvaltioiden laatimien selvitysten perusteella. Komissio ei ole laatinut näitä selvityksiä. Neljä vuotta sitten asetettujen sääntöjen mukaisesti meidän on luotettava näihin selvityksiin. En ymmärrä, miksi jäsen Randzio-Plath haluaa muuta näyttöä.
Voin lähettää jäsenelle nämä selvitykset, jos hän niin haluaa, mutta ne ovat komission päätöksen perustana. En ole vastuussa tavasta, jolla jäsenvaltiot selvityksensä laativat, se on niiden oma asia. Käytän niitä sellaisena kuin ne minulle tulevat. Komissio on käynyt ne läpi ja todennut, että näyttö ei riitä. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
