EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan haasteet uusille jäsenvaltioille (keskustelu)
Puhemies
(ES) Esityslistalla on seuraavana DanutBudreikaitėn kehitysyhteistyövaliokunnan puolesta laatima mietintö EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan haasteista uusille jäsenvaltioille.
DanutBudreikaitė
Vuosien 2004 ja 2007 laajentumiskierrosten jälkeen Euroopan unioniin on liittynyt 12 valtiota, joista kymmenellä on erityiskokemusta. Valtiot ovat siirtyneet suunnitelmataloudesta markkinatalouteen ja autoritaarisesta valvonnasta demokratiaan.
Ennen laajentumista kyseiset maat olivat avunsaajia, mutta nyt niistä on tullut kehitysyhteistyöavun antajia. Suurimmalla osalla niistä ei ole aikaisempaa kokemusta EU:n yhteistyöpolitiikasta. Allekirjoittamalla liittymissopimuksen ne ovat sitoutuneet kyseisen politiikan täytäntöönpanoon.
Vuonna 2004 komissio antoi useita asiakirjoja, joissa korostetaan Euroopan naapuruuspolitiikkaa, joka liittyi suoraan uusien jäsenvaltioiden viralliseen kehitysapuun. Kolmen vuoden jäsenyyden jälkeen on tärkeää tutkia uusien lahjoittajamaiden edistystä kehitysyhteistyöhaasteisiin vastaamisessa.
Haluaisin muistuttaa, että mietintö kattaa vain ne kymmenen jäsenvaltiota, joilla on maaraja itänaapurien kanssa ja jotka hyötyvät naapuruuspolitiikasta. Näillä kymmenellä valtiolla on aina ollut pitkäaikaiset kauppa-, talous- ja kulttuurisuhteet naapuriensa kanssa ja yhteinen historia sekä toiveet saavuttaa kehitystä ja demokratian vakautta koskevat tavoitteet ja lisätä turvallisuutta Itä- ja Keski-Euroopassa. Erityistutkimuksen tulokset osoittavat, että useimmat uudet jäsenvaltiot yleensä osoittavat virallista kehitysapua naapureilleen - Länsi-Balkanin maille ja Itsenäisten valtioiden yhteisölle.
Tämän lisäksi EU:n ja sen itäisten naapurien suhteet ovat edelleen vähiten kehittyneet, ja uusilla jäsenvaltioilla, joilla on suhteellinen etu vanhoihin jäsenvaltioihin nähden, voi olla edullinen vaikutus kehitysapupolitiikan maantieteelliseen suuntaamiseen ja luonteeseen. Uudet jäsenvaltiot voivat siis myös jakaa äskettäisiä kokemuksiaan siirtymisestä markkinatalouteen ja hyvän hallintotavan, demokratian periaatteiden ja ihmisoikeuksien täytäntöönpanosta.
Samaan aikaan EU:n uudet jäsenvaltiot kiinnittävät tuskin huomiota AKT-maihin. Kyseisille maille annettava apu on enimmäkseen sosiaalis-taloudellista: uusia hankkeita kehitetään koulutus- ja terveydenhoitoalalla ja toteutetaan toimia julkisen sektorin ja kansalaisyhteiskunnan kehittämisen sekä sukupuolten välisen tasa-arvon edistämiseksi.
Asiakirjoissa, joissa määritellään kehitysyhteistyötä, ei anneta ohjeita siitä, minkä maiden olisi vastaanotettava apua. Koska uusilla jäsenvaltioilla on vähän taloudellisia ja inhimillisiä resursseja, niiden olisi parasta keskittyä auttamaan tiettyjä maita tarjoamalla apua alueilla, joista niillä on eniten kokemusta, sekä naapuruus- että AKT-maissa.
Haluaisin huomauttaa ongelmista, joita uudet jäsenvaltiot kohtaavat toteuttaessaan kehitysapupolitiikkaa:
1) Suurin osa uusista jäsenvaltioista ei ole vieläkään määritellyt tärkeimpiä painopistealojaan.
2) Kehitysyhteistyöpolitiikan alalla ei ole käytännössä strategista suunnittelua tai valvontamekanismia.
3) Viestintä kehitysyhteistyöpolitiikkaa toimeenpanevien elinten ja kansalaisjärjestöjen välillä ei ole riittävää.
4) Julkisten aloitteiden taso on liian matala, eivätkä EU:n kansalaiset saa yleensä riittävästi tietoa kehitysyhteistyöstä.
Parantaakseen kehitysyhteistyöpolitiikan täytäntöönpanoa kaikkien osallistujamaiden olisi jaettava myönteisiä kokemuksiaan ottaen huomioon uusien jäsenvaltioiden kokemukset idässä. Uusien jäsenvaltioiden olisi osallistuttava naapuruuspolitiikan täytäntöönpanotoimia koskevien suunnitelmien valmisteluun, varmistettava kansallisten parlamenttien korkeampi osallistumistaso ja lisättävä kansalaisjärjestöjen toimintaa.
Haluaisin kuitenkin korostaa, että EU:n kaksi viimeisintä laajennusta ovat luoneet uuden näkemyksen kehitysyhteistyöpolitiikasta ja sen kiinteästä yhteydestä Euroopan naapuruuspolitiikkaan, jälkimmäinen on laajentumisen suoraa seurausta. Kehitysyhteistyöpolitiikka ja naapuruuspolitiikka ovat kiinteä osa poliittisia ja taloudellisia suhteita muiden maiden kanssa.
Kehitysyhteistyöpolitiikan institutionalisointi EU:ssa olisi erittäin tärkeää edellä mainittujen tavoitteiden saavuttamisen kannalta. Se tehostaisi myös Euroopan naapuruuspolitiikkaa sekä virallista kehitysapua ja vaikuttaisi myönteisesti vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamiseen.
Sen saavuttamiseksi meidän olisi perustettava EU:n ja naapurimaiden kokous, jossa käsiteltäisiin itäistä ulottuvuutta ja autettaisiin panemaan täytäntöön kehitysyhteistyö- ja naapuruuspolitiikkaa. Haluaisin pyytää parlamentin tukea tässä asiassa.
Louis Michel
komission jäsen. - (FR) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluaisin aloittaa onnittelemalla esittelijää DanutBudreikaitėa hänen erinomaisesta mietinnöstään, jossa kerrotaan yksityiskohtaisesti haasteista, joita kehitysyhteistyöpolitiikka tarjoaa uusille jäsenvaltioille.
Mietintönne muistutti minua kaikista keskusteluista ja huolista, jotka edelsivät laajentumista, sekä kansalaisten keskuudessa että politiikassa. Muistin eri piireissä esitetyt epäilyt ja pelot siitä, että laajentuminen vesittäisi solidaarisuutemme kehitysmaiden kanssa ja pudottaisi Afrikan kauas alaspäin Euroopan unionin prioriteeteissa. Todellisuudessa pelot olivat aiheettomia. Ennusteiden ja pelkojen osoitettiin olevan perusteettomia. Euroopan kehityspolitiikka ei ole koskaan ollut niin kunnianhimoista tavoitteissaan tai yhdenmukaista menetelmissään kuin nyt, eikä Afrikka ole koskaan ollut korkeammalla unionin ulkopoliittisessa ohjelmassa. Mietintönne vahvistaa sen, että tämä on saavutettu ei osallistumisesta huolimatta vaan sen ansiosta ja siksi, että uudet jäsenvaltiot ovat olleet halukkaita ottamaan täyden vastuun.
Tarkastellaan aluksi rahoituskysymystä. Tietysti uusilla jäsenvaltioilla on vielä matkaa vuodeksi 2010 asetettuihin tavoitteisiin. Tietysti on tärkeää, että entistä useampi maa laatisi monivuotisia suunnitelmia apunsa lisäämiseksi - vain neljä 12 maasta on tehnyt niin tähän mennessä - mutta emme voi yksinkertaisesti jättää huomiotta yhteistä ponnistusta, jonka nämä 12 jäsenvaltiota ovat tehneet, sillä se on huomattava. Unioniin liittymisen jälkeen kyseiset valtiot ovat kaksinkertaistaneet ja joissakin tapauksissa kolminkertaistaneet antamansa avun tason. Vuonna 2007 kyseisten valtioiden apu oli yhteensä 800 miljoonaa euroa. Kyseiset maat ovat myös ottaneet tavoitteekseen antaa 0,33 prosenttia BKT:stään kehitysapuun julkisista menoista vuoteen 2015 mennessä.
Seuraava kysymys on avun tehokkuus. Viime vuonna Euroopan unioni antoi käytännesäännöt, joissa annetaan monia periaatteita työn parempaa jakoa varten unionissa. Olen tyytyväinen, kun voin ilmoittaa, että uudet jäsenvaltiot voivat olla pää pystyssä kyseisten periaatteiden täytäntöönpanon suhteen. Kaikki kyseiset valtiot soveltavat periaatetta, jonka mukaan ne keskittävät avun tiettyihin maihin - lähestymistapa, joka on pitkään tunnustettu parhaaksi käytännöksi tehokkuuden kannalta.
Useat uudet jäsenvaltiot myös toimittavat apunsa kumppanuudessa muiden jäsenvaltioiden kanssa yhteisrahoitusjärjestelyin ja vähentävät siten omia ja kumppanivaltioidensa hallintokustannuksia. Ajattelen esimerkiksi tukea, jota Slovakia ja Itävalta antavat yhdessä Kenian infrastruktuurille, ja vesialan apua, jota Tšekin tasavalta toimittaa Luxemburg kumppaninaan. Nämä ovat hyviä esimerkkejä, eivätkä ne ole erikoistapauksia.
Toinen merkki tehokkuudesta on se seikka, että suurin osa uusista jäsenvaltioista tukee kehitysmaita tiettyjen alojen lisäarvon perusteella - lähestymistapa, johon idea tuli niiden poliittisesta ja taloudellisesta muutoksesta saamistaan kokemuksista. Voisin muistuttaa esimerkiksi avusta, joka osoitetaan hyvälle hallintotavalle, julkisen hallinnon toimintaedellytysten kehittämiselle ja talousuudistukselle.
Nähdäkseni tällaiset toimet, jotka hyväksytään täydentävyyden käytännesäännöissä ja kehitysyhteistyöpolitiikan työnjaossa, ovat elintärkeitä. Huhtikuussa esittelen ensimmäisen arvioinnin siitä, miten sääntöjä pannaan täytäntöön, vuosi hyväksymisen jälkeen, ja arviointi sisältää analyysejä ja ehdotuksia avun lisäämisestä ja yhdenmukaistamisesta. Aion käyttää arviointia perustana kaikkien jäsenvaltioiden kanssa käytäville vakaville keskusteluille siitä, miten tästä jatketaan eteenpäin. Vain muutama kuukausi Accrassa pidetyn avun tehokkuutta käsitelleen korkean tason kokouksen jälkeen kehitysmaat luottavat siihen, että Eurooppa osoittaa tien eteenpäin, ja syystäkin, koska - haluan muistuttaa siitä jälleen - Eurooppa on selkeästi maailman suurin kehitysavun lähde, joten se pystyy johtamaan esimerkin avulla, ja sen velvollisuus on tehdä niin.
Mietinnössä korostetaan toista erityisen tärkeää kohtaa, nimittäin tarvetta lisätä tietoa uusissa jäsenvaltioissa. On totta, että useimmilla kyseisistä maista ei ole pitkää perinnettä kehitysavusta, varsinkaan Afrikalle annettavasta kehitysavusta. Siksi velvollisuutemme on muokata yleistä mielipidettä viestin viemiseksi siitä, ettei kyse ole vain hyväntekeväisyydestä, vaan molemminpuolisesta edusta - ja ajattelen tässä rauhaa ja turvallisuutta, maahanmuuttoa, ilmastonmuutosta ja elintarviketurvallisuutta.
Euroopan komissio käynnisti helmikuun puolivälissä kaikki nämä asiat mielessään kolmannen toimintaedellytysten kehittämisohjelman uusille jäsenvaltioille. Ohjelman mukaan komissio tukee tarvittavaa asiantuntemusta sellaisten viestintästrategioiden kehittämiseksi, joiden avulla hallintoviranomaiset voivat kertoa kansalaisille tehokkaammin siitä, mitä he tekevät ja nostaa tietoisuutta, erityisesti tiedotusvälineissä ja opiskelijoiden keskuudessa siitä, mistä kehitysyhteistyöpolitiikassa on kyse.
Hyvät kuulijat, enää ei ole ”vanhaa Eurooppaa” tai ”uutta Eurooppaa”. Ei ole ensimmäistä ja toista luokkaa, ei vanhoja eikä uusia jäsenvaltioita. On vain yksi Eurooppa - tukea antava, avoin ja poliittisesti tietoinen Eurooppa - jonka arvot eivät ole vain eurooppalaisia vaan yleismaailmallisia. Kehitysyhteistyöpolitiikan kehittyminen vuosien varrella viimeisimmästä laajentumisesta lähtien on itsessään todiste siitä, että Euroopan unioni voi kasvaa ja samalla lisätä merkitystään. Se on merkittävä historiantunti, tärkeä kehitysyhteistyöpolitiikan tulevaisuudelle ja Euroopan yhdentymisen tulevaisuudelle.
Filip Kaczmarek
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, uusia EU:n avunantajia koskevassa julkisessa kuulemisessa, joka pidettiin Euroopan parlamentissa viime vuoden tammikuussa, osallistujat ilmaisivat toiveen, että EU:n uusien jäsenvaltioiden kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskeva keskustelu jatkuisi jäsenvaltioiden parlamenteissa ja itse Euroopan parlamentin tulevassa toiminnassa. Olen siksi erittäin tyytyväinen DanutBudreikaitėn mietintöön, joka on Euroopan parlamentin historian ensimmäinen mietintö, jossa pyritään analysoimaan uusien jäsenvaltioiden sitoumusta EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaan ja haasteita, joita niille aiheutuu.
Ei ole helppoa tiivistää kaikkia haasteita, joita uusiin eurooppalaisiin avunantajiin kohdistuu kansallisen kehitysyhteistyöpolitiikan muotoilussa ja yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan uudenaikaistamisessa. Keskityn siksi muutamaan keskeiseen kysymykseen. Ensinnäkin kansallisten parlamenttien osaa kehitysavun muotoilussa uusissa jäsenvaltioissa on vahvistettava. Jos kansalliset parlamentit eivät luo vahvaa oikeusperustaa, on mahdotonta toteuttaa tehokasta kehitysyhteistyöpolitiikkaa ja koordinoida asianmukaisesti kehitysmaille annettavan avun suunnittelua ja hallintaa. Joissakin maissa tarvittavaa lainsäädäntöä koskeva työ on jatkunut vuodesta 2004, eikä sitä ole vieläkään saatu valmiiksi. Sen seurauksena kyseisillä mailla ei ole esimerkiksi täytäntöönpanosuunnitelmaa.
Kansalaisille tiedottamista on lisättävä - ja tässä asiassa olen samaa mieltä komission jäsenen Michelin kanssa uusien jäsenvaltioiden kansalaisten herkkyydestä kehitysyhteistyöpolitiikan merkitykselle. Tällaisen siirtymäkauden aikana kehitysapua koskeva koulutus, laajat sosiaaliset kuulemiset, joukkotiedotusvälineet ja tiedotuskampanjat ovat tärkeässä osassa. Ilman niitä veronmaksajat on vaikea saada hyväksymään kehitysyhteistyöpolitiikan kasvavat julkiset menot. Mitä enemmän tiedotusta on, sitä valmiimpi yhteiskunta on hyväksymään taloudellisen rasitteen.
Olen komission jäsenen kanssa samaa mieltä siitä, että kehitysyhteistyöpolitiikassa tarvitaan eurooppalaista solidaarisuutta. Meidän on koordinoitava yhteistyötä ja opittava toisiltamme. Toisaalta historiasta johdettu sitoumus ja tieto sekä uusien jäsenvaltioiden siirtymäkausi voivat auttaa koko Euroopan unionia kehittämään ja vahvistamaan demokratiaa siirtymävaiheessa olevissa maissa. Toisaalta vanhojen jäsenvaltioiden kokemuksista sekä erityisesti niiden maailman köyhimmille maille antamasta avusta saatu tieto voi auttaa lisäämään ja ohjaamaan kehitysapua niille maille, jotka sitä eniten tarvitsevat - esimerkiksi Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, jota ei pidetä uusissa jäsenvaltioissa avun pääkohteena. Tällainen molemminpuolinen koulutus ja avunanto voi tehdä koko Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikasta entistä tehokkaampaa.
Corina Creţu
PSE-ryhmän puolesta. - (RO) Mietintö, josta keskustelemme tänään, auttaa mielestäni Euroopan unionin uusia jäsenvaltioita määrittelemään uutta politiikkaa ja uusia mekanismeja, joilla autetaan maita, jotka saavat osakseen Euroopan unionin huomion.
Unionin perusarvojen ja maitamme sitovien sopimusten velvoitteiden pohjalta uudet jäsenvaltiot määrittelevät parhaillaan uudelleen politiikkaansa, joka koskee apua tarvitseville maille suunnattua kehitysyhteistyötä, ja monipuolistavat yhteistyövälineitään ja politiikan aloja. Se, mitä esittelijä sanoi alustuksessaan, on täysin totta siinä mielessä, että painopistealoja ei ole määritelty riittävän selvästi ja hyviä aikeita rajoittaa usein rahoituksen puuttuminen. Näyttää siltä, että uudet jäsenvaltiot tarvitsevat vielä aikaa sopeutua neuvoston päätöksentekojärjestelmiin ja sen painopisteisiin kehitysyhteistyöpolitiikan alalla.
Romanialla on kansallinen strategia kansainvälisestä kehitysyhteistyöstä, jonka mukaan se tukee ulkosuhteiden painopistealoiksi määritellyillä maantieteellisillä alueilla sijaitsevien valtioiden kehitystä. Kyseiset valtiot sijaitsevat Itä-Euroopassa, Länsi-Balkanilla ja Etelä-Kaukasiassa. Toinen toimi liittyy avun asteittaiseen lisäämiseen Afrikan valtioille, erityisesti koulutuksen alalla.
Olen iloinen siitä, että sosialistien eurooppalainen kehitysyhteistyöpäivä järjestetään 1. lokakuuta tänä vuonna Bukarestissa, ja haluan kiittää tässä ja nyt sosialistisia kollegoitani yksinmielisestä tuesta ehdotukselleni järjestää tapahtuma EU:n uudessa jäsenvaltiossa eli Romaniassa. Kiitän mietintöä, joka muodostaa hyödylliset puitteet alan käsitteille EU:n uusia jäsenvaltioita varten.
Toomas Savi
ALDE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, tiistaina Viron tasavallan presidentti Toomas Hendrik Ilves sanoi, että meidän olisi luovuttava termistä ”uudet jäsenvaltiot”. Se on myös osa DanutBudreikaitėn mietinnön nimeä. Vaikka olenkin periaatteessa samaa mieltä maani presidentin kanssa, termillä on myös myönteisiä konnotaatioita, kuten innovointi ja uudistusvalmius. Tämän päivän mietinnössä annetaan laaja yleiskuva edistyksestä, jota Euroopan unionin uudet lahjoittajamaat - jotka saivat vastaavaa apua vuosikymmen sitten - ovat tehneet kehitysyhteistyön alalla, ja siinä myös osoitetaan puutteita ja mahdollisuuksia lisätä panosta EU:n kehitysyhteistyöpolitiikkaan.
Vuonna 1970 Yhdistyneet Kansakunnat sopi tavoitteesta, jonka mukaan kehitysapuun osoitetaan 0,7 prosenttia BKT:stä äärimmäisen köyhyyden poistamiseksi - sillä se on ihmisten nöyryyttävin olotila. Arvoisat kollegat, älkää unohtako, että se koskee noin kolmannesta maailman väestöstä. Valitettavasti tähän mennessä toteutetut toimet eivät riitä. Yksikään uusi jäsenvaltio ei ole saavuttanut tavoitetta. Sama koskee vanhoja jäsenvaltioita lukuun ottamatta Tanskaa, Luxemburgia, Alankomaita ja Ruotsia. Myös Norja on saavuttanut saman tavoitteen, vaikka se ei olekaan EU:n jäsen.
Haluaisin kiittää DanutBudreikaitėa huomattavasta työstä, jonka hän on tehnyt kootessaan mietintöluonnosta ja sovittaessaan siihen minun ja kehitysyhteistyövaliokunnan kollegoiden tekemät tarkistukset. Esittelijä on valittu uudesta lahjoittajamaasta, ja hänen mietintönsä tutkitaan varmasti tarkasti kyseisissä maissa, myös Virossa.
Kehityspolitiikkaa koskevassa eurooppalaisessa konsensuksessa sitoudutaan lisäämään edelleen osoitettuja varoja ja kannustan kaikkia jäsenvaltioita ottamaan sen vakavasti. Tämä mietintö on kiitettävä asiakirja, jossa meitä jälleen kerran muistutetaan sitoumuksestamme, ja kehotan kaikkia kollegoitani tukemaan sitä.
Adam Bielan
UEN-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, haluan onnitella DanutBudreikaitėa erinomaisesta mietinnöstä. Asiakirjassa viitataan EU:n ulkosuhteiden itäiseen ulottuvuuteen ja siihen, että olisi perustettava samantapainen kokous kuin Eurolat tai Euromed - kokous, joka voitaisiin rakentaa erityisesti uusien jäsenvaltioiden, myös kotimaani Puolan, historiallisten kokemusten varaan.
Olen asiasta täysin samaa mieltä kuin esittelijä. EU tarvitsee uutta näkemystä laajemmasta vaikutuksesta, joka ulottuu Balkanin ja Mustanmeren alueen kautta Etelä-Kaukasiaan. Kyseisiä alueita koskeva EU:n politiikka on vanhentunut. Myös nimi ”Euroopan naapuruuspolitiikka” on sopimaton ja loukkaa Ukrainan kaltaisia maita, jotka ovat epäilemättä osa Eurooppaa. Nimi olisi muutettava ”Euroopan unionin naapuruuspolitiikaksi”, kuten Ukrainan entinen ulkoministeri Borys Tarasjuk aivan oikein huomautti EU:n ja Ukrainan yhteistyöneuvoston viime kokouksessa.
Euroopan unionin on tuettava enemmän Ukrainaa ja Georgiaa ja liitettävä ne vaikutuspiiriinsä. Kyseiset valtiot tarvitsevat sitoumustamme vielä enemmän kuin Keski-Euroopan valtiot ennen vuoden 2004 laajentumista. Ne tarvitsevat yksilökohtaista lähestymistapaa Euroopan unionin puolelta, eivät yleistä naapuruuspolitiikkaa, jossa Ukrainaa kohdellaan tosiasiallisesti samalla tavalla kuin valtioita, jotka eivät historiallisesti kuulu Eurooppaan. Ukraina, Georgia ja myös Valko-Venäjä ovat köyhempiä, taloudellisesti heikompia ja suuremmissa poliittisissa vaikeuksissa kuin valtiot, jotka ovat liittyneet unioniin vuoden 2004 jälkeen.
Viime vuosina Venäjän asema alueella on vahvistunut merkittävästi. Venäjän valmius käyttää energiavarojaan poliittiseen kiristykseen heikentää Euroopan unionin mahdollisuuksia vastustaa Kremlin häpeällisiä käytäntöjä, joilla ei ole mitään tekemistä demokratian kanssa. Venäjä pyrkii peruuttamaan demokratiaan siirtymistä Georgiassa ja Ukrainassa. Euroopan unionin naapuruuspolitiikan, niin kuin sitä pitäisi kutsua, on tarjottava välittömästi poliittista ja taloudellista apua lähinaapureillemme. Puolalla on jo hankkeita odottamassa ja käyttövalmiina, kuten Valko-Venäjälle suunnattu riippumatonta televisiota koskeva Bielsat-hanke.
Gabriele Zimmer
GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, palaan mietinnön varsinaiseen aiheeseen ja haluan kiittää lämpimästi DanutBudreikaitėa mietinnöstä, jota pidän erittäin tasapainoisena ja kelvollisena. Se on myös erityisen tärkeä tällä hetkellä, koska me voimme nyt alustavasti arvioida ja tehdä päätelmiä uusien jäsenvaltioiden tiiviimmästä kehitysyhteistyöstä erityisesti AKT-valtioiden suuntaan.
EU:hun liittyminen tarkoittaa selvästi myös perustamissopimuksen mukaista velvollisuutta hyväksyä yhteisön säännöstön saavutukset. On kuitenkin selvää, että perustamissopimus on yksi asia, ja eri maiden kansalaisten tietoisuus tärkeästä politiikan alasta on toinen asia. Saamamme tilastot osoittavat sen selvästi.
Kehitysyhteistyö Afrikan, Aasian ja Latinalaisen Amerikan maiden valtioiden kanssa ei näytä erityisen kiireelliseltä asialta maissa, jotka itse ovat jäljessä taloudellisessa kehityksessä. Siksi meidän on yhdessä pyrittävä saamaan tunnustusta tehtävän tärkeydelle ja jatkettava sen puolustamista ja katsottava taaksepäin kehitysyhteistyöhön, jota varmasti oli olemassa menneisyydessä joidenkin valtioiden, erityisesti Afrikan maiden kanssa.
Monet siteet, joita oli ennen vuotta 1989, purettiin mukinoitta hyvin nopeasti. Oli olemassa myös joitain pahoiteltavia tapauksia. Monet hankkeet, jotka oli aloitettu kyseisissä maissa, ovat nyt raunioina. Mielestäni meidän on nyt aloitettava alusta.
Olen pahoillani siitä, että lähes kaikki Keski- ja Itä-Euroopan jäsenvaltiot keskittävät komission kanssa tekemällään sopimuksella kehitysyhteistyönsä yhteistyöhön entisten neuvostotasavaltojen kanssa, mikä sivuuttaa kehitysyhteistyön todellisen tavoitteen eli vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamisen. Vaikka uudet jäsenvaltiot onnistuisivat nostamaan julkisen kehitysapunsa 0,17 prosenttiin vuoteen 2010 mennessä, pelätään, että vain murto-osa tästä määrästä menee maailman köyhimpien maiden kehittämiseen ja tukemiseen.
Haluan kiittää DanutBudreikaitėa vielä kerran hänen mietinnöstään.
Frank Vanhecke
(NL) Mielestäni tässä mietinnössä on hyvät puolensa. Siinä annetaan kiinnostava yleiskuva uusien jäsenvaltioiden kehitysyhteistyön tilanteesta. Se on hyvä asia. Periaatteessa uskon kuitenkin, että tämä mietintö edustaa ennen kaikkea menetettyä tilaisuutta. Sen sijaan että kannustaisi uusia jäsenvaltioita tavoittelemaan EU:n kehitysavun perinteisiä tavoitteita, parlamentin olisi parempi keskustella näistä tavoitteista ja miettiä, onko enää järkevää vain jatkaa perinteistä kehitysapua.
Yhä uudestaan tämä parlamentti nostaa taloudelliset tavoitteet jonkinlaiseksi dogmaksi ilman asianmukaista keskustelua, ja yhä uudestaan kieltäydymme tunnustamasta perussyitä, jotka ovat useimpien kehitysmaiden ongelmien taustalla. Afrikassa on varmasti niin, että köyhyyden, nälän, epävarmuuden ja valtavien sosiaalisten ja taloudellisten ongelmien suurin syy on se seikka, että täysin korruptoituneet hallinnot hallitsevat maita erittäin huonosti.
Uusia jäsenvaltioita kehotetaan järjestämään tiedotuskampanjoita. Kannatan sitä, mutta eikö ihmisille pitäisi tiedottaa myös siitä, että Afrikan valtiot kuluttavat aseisiin enemmän kuin saavat kehitysapua? Tai siitä, että Afrikan hallitsijoilla on sveitsiläisissä pankeissa miljardeja, joiden yhteismäärä on suurempi kuin usean vuoden kehitysapu? Jos Euroopalla on joku viesti, joka sen pitäisi antaa, se on se, että vain demokratia, jossa sovelletaan oikeusvaltioperiaatetta, takaa ihmisille todellisen mahdollisuuden parantaa asemaansa ja että kyseisissä olosuhteissa kehitysavun on oltava tehokasta ja hyödyllistä. Tällä hetkellä näin ei valitettavasti ole.
Theodor Dumitru Stolojan
(RO) Kiitän mietintöä, josta on todellista apua uusille jäsenvaltioille kehitysyhteistyöpolitiikan velvoitteiden täyttämisessä.
Tuen mietinnössä annettuja suosituksia ja haluaisin viitata kahteen niistä, ensiksi kansalaisten koulutusta koskevan strategian tarpeellisuuteen. Se ei tarkoita sitä, että Romanian kaltaisen jäsenvaltion, jonka bruttokansantulo asukasta kohden on vain 38 prosenttia EU:n keskiarvosta, kansalaiset saadaan ymmärtämään, että heidän on osoitettava osa talousarviostaan muiden maiden kehittämiseen, vaan se on Euroopan unionin perusarvo, jonka olemme omaksuneet, ja Romania, joka on tässä tilanteessa oleva jäsenvaltio, toimii tällä tavalla.
Haluan muistuttaa myös suosituksesta, joka koskee myönteisten kokemusten siirtoa vanhoista jäsenvaltioista uusiin jäsenvaltioihin, jotta vältetään kehitysyhteistyössä sellaiset virheet, kuten tavoitteiden saavuttamatta jääminen, tehottomuus ja tilaisuuksien tarjoaminen korruptiolle avunsaajamaissa.
Haluan korostaa inhimillisten voimavarojen koulutusta koskevan kehitysyhteistyön merkitystä. Tässä suhteessa Romanialla on erittäin myönteisiä kokemuksia siitä, kun se on antanut stipendejä Moldovan tasavallan ja Lounais-Ukrainan koululaisille ja opiskelijoille. Romanian yliopistoilla ja kouluilla on suorat suhteet kyseisten maiden koululaisiin ja opiskelijoihin.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Onnittelut esittelijälle DanutBudreikaitėlle mietinnöstä, jonka valmistelu on varmasti vaatinut paljon aikaa ja ponnisteluja. On hyvä tietää, että uudet jäsenvaltiot ovat näin lyhyessä ajassa siirtyneet avun vastaanottajista avun lahjoittajiksi. Useimmat - jolleivät kaikki - valtiot saattavat joutua ponnistelemaan saavuttaakseen tavoitteen 0,17 prosenttia BKT:stä kehitysapuun vuoteen 2010 mennessä.
Mikä voi olla syynä? EU:hun 2000-luvulla liittyneitä valtioita tukahduttaa edelleen etnosentrismi. Niistä tuntuu, että ne ovat kärsineet eniten, joutuvat ponnistelemaan ja tarvitsevat eniten apua. EU:hun kuuluminen ja osallistuminen kehitysyhteistyöhön auttavat kuitenkin torjumaan ahdasmielisyyttä.
Tällä hetkellä Liettuassa, jossa kehitysapuhankkeisiin suhtauduttiin viime aikoihin saakka epäilevästi, suurin osa väestöstä uskoo, että tällainen apu on myönteistä ja tarpeellista. Uudet jäsenvaltiot ovat edullisessa asemassa, kun ne voivat jakaa kokemuksensa siirtymäkaudesta maailman muiden alueiden kanssa. Tunnemme vaikeudet, joita lähinaapurimme Keski-Euroopassa, Kaukasiassa ja Keski-Aasiassa kohtaavat, koska olemme itse äskettäin kokeneet samanlaisia vaikeuksia.
Meidän on nyt kiinnitettävä huomiomme ja apumme vielä vähän kauemmas. On varsin vaikeaa nähdä köyhyyttä Afrikan ja Aasian maissa Vilnan, Varsovan, Budapestin tai Bukarestin näkökulmasta, mutta meidän on tajuttava, että auttamalla hädänalaisia nyt me autamme itse asiassa itseämme. Maailman jokainen maa on yhteydessä toisiin, kuten ”yhdistettyjen astioiden laissa”. Rikkaimpien ja köyhimpien maiden välisen kuilun kasvaminen ja taloudellisten pakolaisten ehtymätön virta murentavat maailman perustaa.
Valtionavun ohella kansalaisyhteiskunnan järjestöt ovat tärkeässä asemassa. Valtiosta riippumattomien järjestöjen, koulujen ja kirkon keräämien rahojen ja tavaroiden arvo ei ole kovin suuri, mutta niitä arvostetaan.
Ryszard Czarnecki
(PL) Arvoisa puhemies, kotimaani sai apua monta vuotta, koska köyhyyttä esiintyi paljon. Nyt neljän vuoden EU:n jäsenyyden jälkeen Puola osallistuu yhä aktiivisemmin kehitysapuun. Äskettäin pyyhimme esimerkiksi pois Angolan erittäin suuren velan. Annamme myös rahaa kehitysmaiden eliittien tukeen rahoittamalla stipendejä opiskeluun Puolassa. Perusoletuksemme on, että investoiminen tietoon ja eliitin luominen on yhtä tärkeää kuin hyväntekeväisyys.
Minun on sanottava - mistä olen ehkä eri mieltä joidenkin kanssa - että kehitysmaille annettavaa apua ei pitäisi rajoittaa Afrikan maille annettavaan apuun, ja muistutan teitä, että vuoden 2005 eurooppalainen konsensus ei sido meitä osoittamaan kehitysapuamme Afrikalle. Puolalaisena voin ylpeänä todeta, että maani, uusi jäsenvaltio, osoittaa BKT:stään saman osuuden kehitysmaille kuin Kreikka, joka on ollut Euroopan unionissa 27 vuotta, Portugali, joka on ollut jäsenvaltio 22 vuotta, ja Italia, joka on yhteisön perustajajäsen.
Katrin Saks
(ET) Haluaisin kiittää esittelijää ajankohtaisesta ja tasapainoisesta mietinnöstä. Minulla on muutama huomautus kysymyksistä, joita nousee aikaisemmasta mietintöä koskevasta keskustelusta ja täällä tänään käydystä keskustelusta.
Ensimmäinen huomautukseni koskee ajatusta siitä, että uusien jäsenvaltioiden kansalaisten asenne kehitysapua kohtaan on laimeaa. Mielestäni tiedottamisella on erittäin tärkeä tehtävä tässä suhteessa. Virossa on tehty tutkimus, jossa on verrattu tämänhetkisiä asenteita kolmen vuoden takaisiin, ja jopa kolmen vuoden takaiset luvut osoittavat, että tietoisuus kehitysyhteistyöstä on parantunut instituutioiden lisäksi väestön keskuudessa siinä määrin, että se on mahdollistanut huomattavan talousarviotuen tai tuen lisäyksen kehitysavulle.
Kansalaisten on tärkeä tietää, että rahat eivät katoa valtavaan mustaan aukkoon vaan tiettyjen maiden tiettyihin hankkeisiin. Viron kehitysyhteistyö on perustunut periaatteeseen, jonka mukaan vastuu kehityksestä on ensisijaisesti kehitysmailla itsellään: pakolla ei saavuteta mitään. Siitä syystä tiivis yhteistyö on erityisen tärkeää, ja oikein hyvä esimerkki tästä on Viron ja Georgian välinen yhteistyö.
Olen siksi tyytyväinen mietinnön 17 kohtaan, jossa todetaan, että suurimmat haasteet ovat määrärahojen ja tietoisuuden lisääminen, erityisesti kansalaisten keskuudessa. Vaikka esimerkiksi kansainväliselle kehitysyhteistyölle osoitettu rahamäärä Virossa oli 0,09 prosenttia BKT:stä vuonna 2006, nykyinen kanta on se, että määrää olisi nostettava, ja me tähtäämme 0,17 prosenttiin BKT:stä vuoteen 2011 mennessä vuonna 2006 hyväksytyn kehitysyhteistyöohjelman mukaisesti.
Olen tyytyväinen siihen, että virolaisten kollegojeni tekemät ehdotukset sisällytettiin mietintöön valmisteluvaiheessa, ja uskon, että se tarkoittaa perustavanlaatuista muutosta, jossa uudet jäsenvaltiot ovat muuttuneet avun vastaanottajista avun antajiksi. Toivon, että tämä tuki jatkuu edelleen.
Liam Aylward
(EN) Arvoisa puhemies, on hämmästyttävää, että maailmassa 200 miljoonaa lasta voidaan kutsua lapsityöntekijöiksi. Käytäntöä ei voida mitenkään hyväksyä. Kansainvälisen yhteisön on toimittava yhdenmukaisemmin sen varmistamiseksi, että kansainvälisiä käytännesääntöjä lapsityövoiman torjumiseksi valvotaan tiukasti kaikissa maailman maissa.
Sen on oltava aina keskeinen kysymys EU:n kehitysapupolitiikassa. EU:n on tehtävä tiiviimpää yhteistyötä Yhdistyneiden Kansakuntien, UNICEFin, Maailmanpankin, Kansainvälisen työjärjestön, avunantajien ja kansalaisjärjestöjen kanssa oikeiden strategioiden käyttöönottamiseksi, jotta yhtenäiset lait ovat voimassa lapsityövoiman epäinhimillisen käytännön torjumiseksi.
Tarvitaan moniulotteista lähestymistapaa, jos lapsityövoima halutaan torjua tehokkaasti koko maailmassa. Tarvitaan entistä tiukempia sosiaalisen suojelun toimia ja muutoksia työmarkkinoilla. Kysymykset lapsityövoimasta ja koulutuksesta kuuluvat kiinteästi yhteen. Lapset, jotka eivät pääse koulutukseen, joutuvat paljon todennäköisemmin töihin. Euroopan unionin on maailman suurimpana kehitysavun antajana jatkettava tarmokasta toimintaansa sen varmistamiseksi, että vuosituhannen kehitystavoitteet saavutetaan vuoteen 2015 mennessä, mukaan luettuna kansainvälisen yhteisön tavoitteet, jotka liittyvät koulutuksen tarjontaan kaikille maailman lapsille.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Arvoisa puhemies, muiden auttaminen silloin, kun on itse vielä avun tarpeessa, on todellakin solidaarisuuden osoitus. Sitä osoittavat 12:n äskettäin Euroopan unioniin liittyneen jäsenvaltion toimet, ja sitä olisi arvostettava. Viime marraskuussa näytin, mitä Puola teki tässä suhteessa näyttelyllä Puolan apu maailmalle. Olen siis erittäin kiitollinen DanutBudreikaitėlle hänen monipuolisesta aihetta koskevasta esityksestään.
Vuosituhannen kehitystavoitteiden tavoitteena, josta olemme keskustelleet vuosikausia, on auttaa köyhyydessä eläviä ihmisiä, mukaan luettuna miljoonat aliravitut lapset. Tällaisen avun olisi kuitenkin koostuttava onkivavan ja kalastustaitojen antamisesta eikä kalan tarjoamista lautasella.
Meidän on siis pyrittävä oikeudenmukaisempaan kauppajärjestelmään kolmannen maailman maiden kanssa. Avunantajien on oltava anteliaita ja pyyhittävä pois velkoja ja jaettava tieteellisiä saavutuksia, varsinkin lääketieteen alalla. Tukekaamme kouluja ja yliopistoja kyseisissä maissa, niin että niistä valmistuneet voivat työskennellä maanmiestensä tarpeiden tyydyttämiseksi. Auttakaamme juomavesipulan ratkaisemisessa. Me eurooppalaiset muodostamme vain 7,5 prosenttia maailman väestöstä, mutta meidän osuutemme BKTL:stä on 23 prosenttia. Tietysti meillä on omiakin ongelmia, kuten taloudelliset ongelmat. Meidän on kuitenkin pidettävä ne oikeissa mittasuhteissa. Älkäämme suhtautuko välinpitämättömästi niiden kärsimykseen, jotka ovat nälkäisiä, sairaita tai kouluttamattomia, jotka elävät köyhyydessä, puutteessa tai kuolemanvaarassa.
Reinhard Rack
(DE) Arvoisa puhemies, haluaisin palata komission jäsenen alustuksessa tekemään huomautukseen eli siihen, että meidän ei pitäisi vain antaa kehitysapua, vaan se olisi liitettävä yleisiin kysymyksiin - ei siinä mielessä kuin Yhdysvallat ja entinen Neuvostoliitto käyttivät ennen voimapolitiikkaa ja ehdollista politiikkaa ja Venäjä ja Kiina käyttävät niitä nykyään, vaan siinä mielessä, että pyritään hyvään hallintotapaan, ihmisoikeuksiin ja korruption torjuntaan. Ne ovat asioita, joita meidän olisi julistettava - enkä viittaa vain uusiin jäsenvaltioihin ja niiden kehitysapupolitiikkaan vaan meihin kaikkiin. Ehkä me voisimme ottaa tämän käytännöllisenä tilaisuutena korostaa kyseisiä asioita entistä enemmän.
Jan Zahradil
(CS) Arvoisa puhemies, mietintö on tietysti erittäin hyödyllinen. Alan kehitys on erittäin dynaamista ja jopa mietintöä edellä. Mietinnössä ei esimerkiksi mainita sitä seikkaa, että jotkut uudet jäsenvaltiot ovat jo perustaneet kehitysyhteistyöorganisaatioita.
Haluaisin kuitenkin puhua jostain muusta. Haluaisin purkaa yleisen myytin, että uusilla jäsenvaltioilla ei ole kokemusta tältä alalta. Meillä on kokemuksia, vaikka me saimme ne, kun Eurooppa oli jaettu, rautaesiripun takana erilaisessa järjestelmässä, kun kaikki oli ideologisesti ja poliittisesti motivoitua. On totta, että me rakensimme voimalaitoksia ja panimoita ja annoimme maataloustukea kehitysmaille. Meillä on muuten vieläkin velkoja siltä ajalta, ja jotkut velat ovat melko suuria, mutta sillä ei nyt ole merkitystä. Meillä on yksinkertaisesti osaamista. Haluaisin nähdä, että tätä osaamista käytetään. Haluaisin myös käyttää tämän tilaisuuden pyytääkseni komissiolta, ettei se pidä uusia jäsenvaltioita kokemattomina, vaan käyttää tehokkaasti niiden olemassa olevia tietoja.
Miloslav Ransdorf
(CS) Arvoisa puhemies, haluaisin jatkaa siitä, mihin kollega Jan Zahradil jäi. Hän on täysin oikeassa. Menneisyydessä Tšekkoslovakia, kuten muutkin neuvostoblokin maat, oli aktiivinen kehitysmaissa. Maamme osallistui menestyksekkäästi kyseisten maiden talouksien auttamiseen, ja nyt voimme käyttää sitä potentiaalia.
On myös jotain kielteistä sen takia, että ulkoiset kasvuresurssit eivät koskaan voi korvata sisäisiä resursseja: taloudet, jotka löytävät itsensä tästä tilanteesta, eivät usein pysty kehittymään sisältäpäin.
Jonkin aikaa sitten, oikeastaan aika kauan sitten Gunnar Myrdal julkaisi kirjansa ”Asian Drama”. Tässä kirjassa hän asettaa vastakkain toisen maailmansodan jälkeisen optimismin esimerkiksi Afrikassa sekä Aasiassa vallitsevan pessimismin. Nyt tilanne on aivan toinen. Monet Aasian maat kasvavat voimakkaasti, kun taas Afrikka houkuttelee vain kaksi prosenttia maailman investoinneista ja monien maiden taloudet ovat vaikeuksissa.
On olemassa myös yhteys kyseisen kahden alueen valtaeliitin käyttäytymisessä, joka oli varsin erilaista. Eräässä ranskalaisessa tutkimuksessa verrataan eliittien käyttäytymistä ja osoitetaan, että kun Aasian eliitti investoi talouteen, Afrikan eliitti kätki luotuja resursseja ja poisti ne omalta alueeltaan.
Louis Michel
komission jäsen. - (FR) Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, minun on aloitettava kiittämällä kaikkia puhujia heidän laadukkaista puheenvuoroistaan ja asianmukaisista kommenteista, jotka vastaavat hyvin omia ajatuksiani. Haluaisin myös kiittää aluksi puheenjohtajavaltio Sloveniaa, joka on ottanut erittäin virkistävän lähestymistavan: se toimii kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskevan keskustelun edistämiseksi ja virittämiseksi uusissa jäsenvaltioissa ja on jo järjestänyt kaksi erittäin tuottavaa kokousta, joissa asioista on keskusteltu.
Avun tasoa eli tarvittavaa rahamäärää koskevista kommenteista voin sanoa, että ymmärrän täysin uusien jäsenvaltioiden vaikeudet. Haluaisin kuitenkin muistuttaa teitä - itse asiassa olette jo itse puhuneet siitä yleisesti - että on monia vaihtoehtoisia menetelmiä osallistua ja käyttää asiantuntemuksen siirtoa, eivätkä ne maksa paljon. Esimerkiksi yksi puhujista viittasi koulutusyhteistyötä koskeviin hankkeisiin. Opettajien lähettäminen Afrikkaan maksaa luonnollisesti suhteellisen vähän, mutta on kuitenkin erittäin tärkeä panos kyseisille maille.
Taustalla oleva kysymys siitä, pitäisikö uusien jäsenvaltioiden investoida omiin naapurimaihinsa - naapurimaa ei ehkä ole paras sana, ja saatan vielä löytää paremman - eikä Afrikkaan, on mielestäni väärä kysymys. Ymmärrän hyvin, että investointi naapurimaihin on houkuttelevampaa ja helpommin perusteltavissa ja että se vetoaa paremmin maidenne kansalaisiin ja mahdollisiin kehitysyhteistyökumppaneihin. Yksi lähestymistapa ei kuitenkaan sulje toista pois, ja nuoret saavat poikkeuksellisen koulutusesimerkin nähdessään maan päättävän ulottaa apusitoumuksensa Afrikkaan, avautumaan Afrikkaan, koska se ilmaisee arvoja, jotka ovat eurooppalaisia syvimmässä merkityksessä ja myös yleismaailmallisia. Haluan vielä sanoa, että syy, miksi puolustan uusien jäsenvaltioiden osallistumista Afrikassa, on se, että joillakin maista on jo kokemuksia sieltä, ja ne kokemukset ovat yleensä jättäneet myönteisiä jälkiä, erityisesti tiettyjen valtioiden ja valtion palvelujen rakentamisessa ja todellisena asiantuntemuksena, joka on säilynyt.
Toinen kohtani, hyvät kuulijat, on se, että Afrikka ei saavuta vuosituhannen kehitystavoitteita. Tavoitteet saavutetaan kaikissa kehitysmaissa paitsi Afrikassa. Niinpä totean tältä pohjalta, että vastuuseemme tai yhteisvastuuseemme kuuluu se, että emme vähennä investointeja Afrikkaan, ja haluaisin korostaa jälleen yhtä puhujaa mukaillen, että investoinnit kestävät asiantuntijavaihdon avulla. Yliopistojemme, korkeakoulujemme, kuntiemme ja paikallisviranomaistemme kannustaminen vaihtoon kehitysmaiden kanssa on luonnollisesti suhteellisen edullinen ja tehokas lähestymistapa. Minun on sanottava myös, että kutsun mielelläni niin kutsuttujen uusien jäsenvaltioiden edustajia tulemaan mukaan joillekin matkoistani. Uskon, että on erittäin tärkeää, että he näkevät omin silmin kyseessä olevien asioiden lisäksi myös todella traagiset tilanteet, joita tietyt maat ja kansat kohtaavat.
Haluaisin lopettaa näkökohdalla, joka antaa paljon mahdollisuuksia lisäarvolle - todennäköisesti enemmän mahdollisuuksia kuin meillä on omissa maissamme, kuten huomautettiin - nimittäin koko hallintotapa. Mitä oikeastaan tarkoitamme hallintotavalla? Hallintotapa on valtion kyky toteuttaa tärkeimmät valtiolliset toimet ja tarjota kansalleen sosiaalisten palvelujen perustaso. Uskon, että teillä on valtavasti tarjottavaa hallintotavan alalla: se tarkoittaa kaikkea mikä liittyy valtion rakentamiseen ja - korostaakseni kohtaa, jonka esitti muistaakseni Lambsdorff - kaikkea, joka koskee matkaa siirtymästä valtion tai vielä kestävämpien rakenteiden rakentamiseen. Ajattelen tässä verojen perimistä, paikallishallinnon perustamista, toissijaisuusperiaatetta ja hallinnon hajauttamista. Kaikki nämä näkökohdat ovat erittäin tärkeitä rakennettaessa valtioita, jotka voivat aidosti palvella kansalaisiaan, ja on ilmeistä, että voitte tehdä merkittävää työtä tällä alalla.
Uskon, että olisi hyödyllistä - ja aion ehdottaa sitä - kutsua 12 niin kutsuttua uutta jäsenvaltiota tekemään työtä komission kanssa kymmenennen Euroopan kehitysrahaston ohjelman perusteella. Nykyinen tilanne on se, että olemme saaneet lähes valmiiksi kymmenennen Euroopan kehitysrahaston ohjelman, ja uudet jäsenvaltiot kannattaisi ottaa mukaan päättämään maakohtaisesti, miten ne katsovat voivansa parhaiten osallistua siihen. Voisimme pyytää niitä esimerkiksi tarjoamaan koulutusta oikeuden, hallinnon tai koulutuksen alalla, tai niitä voitaisiin pyytää antamaan käyttöön tiettyjä asiantuntijoita. Joillakin uusilla jäsenvaltioilla on esimerkiksi kokemusta sähköisen hallinnon alalla, ja tällaista asiantuntemusta kysytään paljon tietyissä Afrikan maissa. Siksi teen ehdotukseni. Mielestäni on ollut tärkeää keskustella, ja havaitsen joitakin erittäin hyödyllisiä teitä, joita on kuljettava. Nyt ehdotan, että jos haluamme olla tehokkaita ja viedä asioita eteenpäin, meidän olisi tavattava kyseisten 12 jäsenvaltion edustajat pian ja käsiteltävä kysymyksiä aktiivisesti, jotta voimme tuottaa yhteisiä ohjelmia tulevina viikkoina. Uskon, että tämä on mahdollisuus, jota meillä ei ole varaa jättää käyttämättä.
Te puhuitte myös ehdollisuudesta, ja ymmärrän täysin sen näkökannan. Kaikki mikä koskee arvoja, ihmisoikeuksia, ihmisoikeuksien kunnioittamista ja korruption torjuntaa on tietysti tärkeää, olen siitä samaa mieltä, mutta joissakin tapauksissa voi olla erittäin vaikeaa ja jopa haitallista yhdistää kehitysapu kyseisten arvojen tiukkaan noudattamiseen, vaikka ne ovatkin meille arvokkaita. On tunnustettava, että arvoja koskevan yhteyden tai ehdon määrääminen maissa, joissa tällaista vaatimusta ei noudateta, haittaa ennen kaikkea kyseisten maiden tavallisia kansalaisia. Vastauksemme ongelmaan maissa, joissa hyvää hallintotapaa ei noudateta, on toimia yhdessä erityistoimijoiden, epäsuorien paikallisten toimijoiden tai kansalaisjärjestöjen tai Yhdistyneitä Kansakuntia edustavien virastojen kanssa. Annamme budjettitukea vain maille, joilla on hyvän hallintotavan taattu vähimmäistaso. Mielestäni ei ole epäilystäkään siitä, että olemme lähestymistavan osalta samalla aallonpituudella. Arvot, joista puhuin, ovat arvoja, joita edistämme jatkuvasti. Pyrimme edistämään ja viemään kyseisiä arvoja jatkuvasti poliittisella vuoropuhelulla. Tiukan ehdollisuuden täytäntöönpano on kuitenkin vaikeaa, jos haluamme aidosti auttaa ihmisiä itse paikalla ja se on loppujen lopuksi päätavoitteemme.
DanutBudreikaitė
Vilpittömät kiitokseni kaikille, jotka ovat osallistuneet keskusteluun ja tukeneet mietintöäni. Haluaisin myös kiittää kaikkia kehitysyhteistyövaliokunnan jäseniä siitä, että äänestivät yksimielisesti mietinnön puolesta.
Haluaisin korostaa useita kohtia. ”Uudet jäsenvaltiot” - itse asiassa nimi on edelleen tavallaan ehdollinen, mikä helpottaa ”vanhojen” jäsenvaltioiden erottamista niistä, jotka liittyivät EU:hun kahdella laajentumiskierroksella ja joilla on erityinen historiallinen tausta ja jotka ovat köyhempiä kuin vanhat jäsenvaltiot.
Haluan mainita kehitysyhteistyöpolitiikan kokemukset. Politiikkaa alettiin toteuttaa vuodesta 1958. Keski-Euroopan valtioilla - Tšekin tasavallalla, Slovakialla ja muilla - on ollut enemmän kokemusta kehitysyhteistyöhön osallistumisesta. Baltian maiden osallistuminen oli paljon vähäisempää. Kotimaani osallistuu kuitenkin tällä hetkellä meritieteellisen avun toimittamiseen Mauritiukselle, Afrikan maalle. Edistys on ilmeistä.
Miksi korostan ”itäistä” ulottuvuutta, ”itäisiä" maita? Ne ovat meille erittäin tärkeitä naapureita. On turha yrittää erottaa toisistaan naapuruuspolitiikkaa ja kehitysyhteistyöpolitiikkaa tai käydä poliittisia keskusteluja niiden yksityiskohdista. Käsitteet ovat yhteydessä toisiinsa. Naapurimaassamme Valko-Venäjällä jotkut ihmiset selviytyvät alle kahdella dollarilla päivässä. Mihin maaryhmään se sitten kuuluu? Nämäkin maat ovat jääneet kehityksestä jälkeen ja pyytävät apua väittäen, että niiden olisi saatava apua. Me kaikki haluamme, että naapureillamme on ihmisarvoinen elämänlaatu. Siksi tavoittelemme samoja maailmanlaajuisia tavoitteita.
Autamme osaltamme Afrikan maita torjumaan köyhyyttä, vähentämään siirtolaisuutta, kohottamaan elämänlaatua, kehittämään taloutta, torjumaan sairauksia ja tulemaan omavaraiseksi. Samaan aikaan autamme naapurimaita torjumaan köyhyyttä ja autamme muutenkin aina kun voimme ja meillä tarvittavia kokemuksia. Autamme edistämään vakautta koko Euroopassa ja Balkanin alueella. Kiitos kaikille osallistumisesta keskusteluun ja tuesta.
Puhemies
(ES) Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00.
Kirjalliset kannanotot (työjärjestyksen 142 artikla)
Sebastian Valentin Bodu  
Vaikka päätöslauselmaluonnoksessa, josta keskustellaan, on kunnianhimoisia tavoitteita, uskon, että on vaikeaa saavuttaa yhteistä politiikkaa lähitulevaisuudessa edes periaatteessa. Vaikka muodostamme suuren perheen, kullakin EU:n jäsenvaltiolla on painopisteensä siinä, minkä maiden tai maantieteellisten alueiden kanssa alueellista kehitysyhteistyötä tällä hetkellä tehdään. Painopisteiden taustalla ovat muun muassa taloudelliset, geopoliittiset, etniset ja historialliset edut, eikä ole todennäköistä, että tämä malli muuttuu. Äskettäinen tapaus, joka liittyi Kosovon itsenäisyysjulistukseen, osoitti jäsenvaltioiden yhtenäisyyden puutteen mielipiteen muodostuksessa, ja samasta syystä on todennäköistä, että sama mielipiteiden erilaisuus näkyy, kun keskustellaan yhteisön ulkopuolisten naapurien tilanteesta. On totta, että asiassa otettiin suuri edistysaskel, kun Lissabonin sopimuksen nojalla nimitetään unionin ulkopolitiikan korkea edustaja. Koska selvät säännöt kuitenkin puuttuvat yhteisön painopistealojen määrittelystä, jokainen jäsenvaltio yrittää keskittää kehitysyhteistyöpolitiikkaa, myös taloudellista tukea (määrärahat unionin talousarviosta) niihin yhteisön ulkopuolisiin alueisiin, jotka osuvat yhteen niiden omien painopistealojen kanssa.
