Instrument za hitro odzivanje na hitro naraščajoče cene hrane v državah v razvoju (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka je poročilo gospoda Mitchella, v imenu Odbora za razvoj o instrumentu za hitro odzivanje na hitro naraščajoče cene hrane v državah v razvoju - C6-0280/2008 -.
Gay Mitchell
poročevalec. - Gospod predsednik, ko je zaradi naraščajočih cen hrane prišlo do nemirov v nekaterih državah, je Komisija predlagala instrument za hrano, s pomočjo katerega bi uporabili 1 milijardo EUR iz preostanka denarja za kmetijske subvencije, da bi omilili razmere v državah v razvoju prek kmetijskih proizvodnih sredstev in varnostnih mrež za izredne razmere. V tej obliki naj bi bila to v celoti dodatna sredstva k obstoječim razvojnim sredstvom. Zdaj, pet mesecev kasneje, imamo to milijardo, vendar v popolnoma drugačni obliki, kot je bilo prvotno predvideno.
Dva petka nazaj sem bil s kolegi iz Odbora za proračun in iz Sveta na proračunskem usklajevalnem sestanku, kjer smo končno uspeli doseči kompromis glede financiranja uredbe o instrumentu za hrano. Zadnja razhajanja pa so zgladili naslednji ponedeljek na trialogu med Parlamentom, Komisijo in Svetom.
Končni kompromis glede financiranja je: 1 milijarda EUR, ki bi jo financirali v triletnem obdobju 2008-2010 prek instrumenta prožnosti v višini 420 milijonov EUR; s prerazporejanjem v okviru razdelka 4 "Zunanji ukrepi” bi prišli do nadaljnjih 240 milijonov EUR; s povečanjem rezerve za nujno pomoč pa bi dobili 240 milijonov EUR za leto 2008. To povečanje pa zahteva revizijo medinstitucionalnega sporazuma. To je dodatni znesek poleg 100 milijonov EUR iz obstoječih rezerv za nujno pomoč. Ker se rezerva za nujno pomoč financira iz prispevkov držav članic, bo dopolnilno financiranje dodatno le, če države članice ne bodo nadomestile svojih prispevkov z ustreznim zmanjšanjem nacionalnih sredstev.
Odbor za zunanje zadeve in nekateri drugi naj ne bi bili zadovoljni z delnim financiranjem tega iz Sklada za stabilnost. Mogoče Odbor za zunanje zadeve ni zadovoljen, vendar je to verjetno najboljša rešitev, ki jo je bilo v danih okoliščinah mogoče doseči.
Čeprav podpiram kompromis, ki smo ga zdaj dosegli, sem omenil tudi pomanjkljivosti glede procesa in izida, ker bi bil rad pošten in opozoril - kot sem to storil v preteklosti - na smešne razmere, ko vlade po celem svetu dajejo milijarde dolarjev za pomoč bankam, zelo težko pa se med 27 državami članicami in proračunom Unije najde 1 milijardo EUR za najrevnejše ljudi na svetu.
Mislim, da smo naredili največ, kar se je dalo narediti v stotih dneh. Našli smo denar in pripravili uredbo, ne gre pa za milijardo, ki bi bila v celoti dodatna. V poročilu je zapisano dejstvo, da so kompromisno besedilo vse države članice že sprejele na Coreperju, in da so že vključeni bistveni elementi iz mojega poročila in spremembe mojih kolegov iz Odbora za razvoj.
Uredba je časovno omejena. Zdaj traja do konca leta 2010. Osredotoča se na reševanje kratkoročne krize; njeni cilji so spodbuditi kmetijsko proizvodnjo. Nasprotuje razpršitvi sredstev in omejuje njihovo porabo na omejen seznam prednostnih držav. Razširja tudi obseg možnih izvajalskih organizacij in zagotavlja parlamentarno odgovornost. K uredbi sta priloženi dve izjavi, ki pomagata zagotoviti njeno pravilno izvajanje.
Konec koncev mislim, da smo naredili največ, kar je bilo mogoče doseči med Svetom, Parlamentom in Komisijo. To smo storili v stotih dneh. Zakon smo pripeljali pred Parlament. Jutri bomo o njem glasovali. Dogovor je že dosežen. Našli smo denar. V tem kontekstu bi se rad zahvalil za sodelovanje Svetu in Komisiji, zlasti komisarju Michelu, ki si je res želel, da bi bila to dodatna sredstva.
Zahvalil bi se rad tudi sekretariatu Odbora za razvoj, zlasti Guidu Van Hecknu in Anne McLauchlan, iz moje pisarne pa Eoin Ó Seanáin in Oliverju O'Callaghanu, ki sta mi zelo pomagala. Na koncu koncev mislim, da smo dobro delali in naredili največ, kar smo lahko.
Predsednik
Hvala, gospod Mitchell, čestitam vam za vaše poročilo in za res pomembno in občudovanja vredno temo, ki bo pripomogla k večjemu ugledu Evropskega parlamenta v svetu kot dejavnika napredka in solidarnosti.
Zdaj predajam besedo komisarju Michelu. Kot gospa Oviir, gospa Goudin in jaz, se je pravkar vrnil iz druge strani sveta, 14 000 km daleč, in nam bo v imenu Komisije poročal o sestanku, ki smo ga imeli med Skupno parlamentarno skupščino AKP-EU. Vidim, da ste danes v dobri formi, gospod komisar.
Louis Michel
član Komisije. - (FR) Gospod predsednik, gospod Mitchell, gospe in gospodje, kriza s hrano resno vpliva na države v razvoju.
Mislim da, kot ste dejali in pokazali s svojimi dejanji, ima Evropa moralno dolžnost, da se hitro odzove, to pa še bolj drži, ker to krizo spremlja zelo resna finančna in gospodarska kriza, katere katastrofalen vpliv na države v razvoju bomo žal lahko kmalu izračunali, saj bo preklicana vsaj javna razvojna pomoč. K tej temi se bomo lahko še vrnili.
Zdi se mi, da so se naše tri institucije - Parlament, Svet in Komisija - uspele odzvati na izzive, saj so hitro pripravile ta instrument, ki je namenjen hitremu odzivu na hitro naraščajoče cene v državah v razvoju.
Zahvalil bi se vam rad v imenu predsednika Barrosa in Komisije. Posebna zahvala gre poročevalcu, gospodu Mitchellu, za njegovo izjemno delo, pa tudi gospodu Bögi in gospodu Le Follu za njuna prispevka v imenu Odbora za proračun in Odbora za kmetijstvo in razvoj podeželja.
Kot veste, obžalujemo, da je bila zavrnjena uporaba razpoložljive marže v okviru razdelka 2. Vendar smo ostali realisti, saj so obstajale možnosti za dogovor o dobrem besedilu. Reči moram, da je kompromisno besedilo, o katerem boste jutri glasovali, dobro: Na eni strani, ker pravilno vključuje vaše spremembe in spremembe Sveta, na drugi strani pa, ker vključuje tri ključne elemente našega stališča.
Prvič, odziv v višini 1 milijarde EUR, in zdi se, da ni nihče resno podvomil glede naše ocene zahtev. Drugič, vedno smo razumeli, da se mora to osredotočiti le na kratko časovno obdobje. Predlagali smo obdobje dveh let, lahko pa bi sprejeli tri. Navsezadnje je bil cilj obuditi kmetijsko proizvodnjo v državah, ki jih je dvig cen najbolj prizadel. Z drugimi besedami, šlo je za ohranitev pridelkov v bližnji prihodnosti.
Kakšni so naslednji koraki po vašem glasovanju jutri in po odločitvi Sveta dne 16. decembra? Mislim, da bo najpomembnejše izvajanje v praksi. Januarja 2009 bo Komisija predlagala prve sklepe za financiranje projektov, saj mislim, da moramo zelo hitro začeti z izvajanjem. Glavni cilj je rešiti žetev kmetijske proizvodnje za leto 2009. Zato bomo storili vse, kar je v naši moči, da bo večina finančnih obveznosti izpolnjenih v letu 2009, da bodo tako, na primer, imele učinek na kmetijske izdelke za sezono 2009.
Kot je bilo dogovorjeno, vam bo splošni načrt za izvajanje tega instrumenta zelo kmalu predložen, najkasneje do konca aprila 2009. Ta instrument je nastal zahvaljujoč se politični volji naših treh ustanov, za njegovo hitro, učinkovito izvajanje pa bomo zagotovo potrebovali enako skupno močno voljo.
László Surján
Gospod predsednik, Odbor za proračun se je zavedal moralne odgovornosti Evropske unije do držav, ki so v težavah. Vendar pa ni treba niti za trenutek obžalovati, gospod komisar, da za ta plemeniti namen nismo uspeli najti denarja v poglavju 2.
Nima smisla, da bi to obžalovali, saj je naša moralna odgovornost enaka do evropskih kmetov, ki smo jim mesece pripovedovali, da za to ni denarja, in pa da bodo morali kmetje v novih državah članicah čakati 10 let na enako obravnavo. Sredstva smo morali najti drugje, na ustreznem mestu, in kot je povedal poročevalec, nam je to tudi uspelo. Mislim, da smo svoje delo dobro opravili in da smo lahko nanj ponosni.
Odbor za proračun se je soočal še z enim problemom. Nismo bili prepričani - kot je povedal tudi gospod komisar - da se je Komisija hitro odzvala in da je predlog Evropske komisije v vseh pogledih smotrn. Obžalovali smo, da koncept mikrokredita v prvotnem besedilu ni bil omenjen. Odbor za proračun meni, da je v Bruslju ali na sedežu mednarodne ustanove zelo težko določiti, kakšna je rešitev iz nastalih razmer za eno ali drugo regijo ali kmeta, ki se sooča s težavami.
Sistem mikrokreditov se je izkazal za zelo uspešnega in je pomagal številnim državam v težavah. Zelo smo hvaležni, da je glede tega Odbor za razvoj sprejel priporočila Odbora za proračun. Gospod komisar, ne morem jamčiti, lahko pa napovem, da boste rezultat jutrišnjega glasovanja z zadovoljstvom sprejeli vi in vse druge zainteresirane strani. Hvala za vašo spoštljivo pozornost.
Stéphane Le Foll
pripravljavec mnenja Odbora za kmetijstvo in razvoj podeželja. - (FR) Gospod predsednik, kratek bom. Najprej bi se rad zahvalil gospodu Mitchellu in pohvalil njegovo delo. Zahvalil bi se rad tudi gospodu komisarju za njegovo predanost in rekel, da krize s hrano ne bomo preprosto rešili v dveh letih, ampak bo naša skrb še mnogo prihodnjih let.
Dodal pa bi rad še nekaj v svoji vlogi predstavnika Odbora za kmetijstvo in razvoj podeželja. Že petnajst let delež razvojne pomoči, namenjene kmetijstvu, stalno pada. Kot je povedal gospod Diouf, je padel s 15 na 4 %. Čas je, da bi začeli idejo razvoja razumeti tudi kot podporo kmetijstvu in če naj bi ta instrument v prihodnje imel kakšen pomen, potem je to pomen, ki mu ga jaz osebno nameravam dati.
Colm Burke
v imenu skupine PPE-DE. - Gospod predsednik, gospodu Mitchellu bi se rad zahvalil za njegovo poročilo. Pozdravljam uvedbo tega instrumenta za hrano, namenjenega najrevnejšim kmetom na svetu, ki je bil končno sprejet po dolgotrajnih pogajanjih.
Nekatere članice Sveta niso bili pripravljene dovoliti, da bi neporabljen denar za kmetijstvo namenili državam v razvoju. Medtem ko ena šestina svetovnega prebivalstva sedaj živi v lakoti, nekatere države članice Evropskega sveta niso bile za to (čeprav je bila večina članic naklonjena uporabi SKP) in navajale strah pred ustvarjanjem precedensa kot svojo šibko utemeljitev.
Denar smo našli drugje in ga namesto v dveletnem obdobju razporedili v obdobju treh let od 2008 do 2010. Žal pa je bil ta denar najbolj potreben pred nekaj meseci, ko so cene hrane hitro naraščale. Zdaj v nekaterih od teh držav cene hrane ne naraščajo več hitro.
Odkar so se cene hrane začele zviševati, se je število ljudi, ki so lačni, povečalo na skoraj milijardo. Letos je bilo zaradi krize s hrano in gorivi v revščino pahnjenih 100 milijonov ljudi, ta številka pa še narašča. Ljudje v državah v razvoju porabijo do 80 % svojih prihodkov za hrano, kar je razlog, zaradi katerega morajo ostati cene hrane dostopne.
Instrument za hrano bo pomagal rešiti nekatere kratkoročne potrebe, tako da bo zagotovil kmetijska proizvodna sredstva in okrepil varnostne mreže. Vendar pa bo spet prišlo do nove krize s hrano, če se države članice EU in druge bogate države ne bodo lotile strukturnih problemov, ki so pognali cene hrane v višave.
Josep Borrell Fontelles
Čestitke, gospod komisar. Brez vaše popolne predanosti tej stvari ne bi prišlo do tega očitno srečnega konca. Ves čas ste se močno borili za dosego tega cilja. Moja zahvala gre tudi kolegu poročevalcu, gospodu Mitchellu. Vidva sta rešila Evropsko unijo pred tem, da bi se neznansko osmešila, če nam ne bi uspelo najti te milijarde, potem ko smo jo že tolikokrat obljubili na številnih mestih po svetu.
Mogoče ne gre natančno za eno milijardo in to ne bodo popolnoma dodatna sredstva, čeprav velik del bo tak. Sredstva ne bodo prišla iz kmetijstva, kot ste predlagali, gospod komisar, in ne bodo vsa prišla v enem letu, ampak v dveh ali treh. Vendar pa vam nepopolnosti realnega sveta niso preprečile doseči cilja, ki ste si ga zastavili, če smem reči, tudi s pomočjo Odbora za razvoj in Skupine socialdemokratov v Evropskem parlamentu.
Ne gre za veliko denarja: le 1 EUR za vsako podhranjeno osebo na svetu, 1 EUR za vsakega lačnega posameznika. Vendar bo to mogoče pomagalo, da se bo njihovo število v prihodnje zmanjšalo, če države članice ne bodo odtegnile dodatnih sredstev, ki so jih morale zagotoviti za to pomoč v izrednih razmerah, od svoje razvojne pomoči.
Zato, gospod komisar, pozivam vse države članice, da ne zmanjšujejo dodatnih sredstev, ki so jih zagotovile s tem zneskom, tako da varčujejo v nacionalnih proračunih. Ena država članica je že nakazala, da bi utegnila to storiti. Druge, kot je Španija, pa so se trdno zavezale, da ne bodo tako ravnale. Nobenega smisla nima oropati Petra, da bi plačali Pavlu, z drugimi besedami, ne moremo le premikati denarja naokoli, tako da na koncu damo enak znesek. Verjamem, gospod komisar, da boste prvi, ki se bo pritožil, če bo do tega prišlo.
Kyösti Virrankoski
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, gospodu Mitchellu bi se rad zahvalil za njegovo poročilo. Moja skupina je bila vedno naklonjena hitri dodelitvi pomoči v hrani. Komisija je julija predstavila svoj predlog za pomoč v višini ene milijarde. Žal nismo upoštevali načel Medinstitucionalnega sporazuma o proračunski disciplini. To je bilo presenetljivo, saj je Komisija tradicionalno skrbnik Pogodbe in zakonitosti. Šele v fazi proračunskega usklajevanja je Komisija spremenila svoj predlog, tako da je usklajen z obstoječo zakonodajo. Takrat je bil dosežen dogovor.
Hvaležni moramo biti tudi francoskemu predsedstvu. Uspelo mu je prepričati države članice, da so sprejele stališče o pomoči v hrani. Od 1 milijarde EUR je 760 milijonov EUR novega denarja in to je popolna zmaga za Evropski parlament.
Težava je zagotoviti, da pomoč pride do nameravanega cilja. Skeptiki trdijo, da le del pomoči pride do svojega cilja, večina pa ostane v rokah posrednikov. To težavo moramo pozorno spremljati. Težave s kmetijstvom v državah v razvoju ne predstavlja razpoložljivost gnojil ali semen, temveč pomanjkanje izobraževanja in primitivne delovne metode, oprema in sredstva. Tega ne bomo rešili v enem letu z eno milijardo evrov. Zato je pomoč v hrani predvsem opozorilo, da mora razvojno sodelovanje prednostno obravnavati razvoj kmetijstva in povečevanje proizvodnje hrane.
V državah v razvoju se s kmetijstvom pogosto ukvarjajo v težkih pogojih, na nerodovitni zemlji in v ostrih podnebnih razmerah. Zaradi takih okoliščin sta potrebna zelo visoko strokovno znanje in napredne metode kmetovanja. Zato bi morali razvijati poklicno usposabljanje. To zdaj skoraj ne obstaja. Proizvodne metode je treba prilagoditi omejitvam, ki jih postavlja revščina. Skok s pluga na visokotehnološki traktor sploh ni ustrezen. Razvoj kmetijstva mora potekati korak za korakom.
Marie-Hélène Aubert
v imenu skupine Verts/ALE. - (FR) Gospod predsednik, zdaj, ko so nas moji kolegi poslanci spomnili na nekoliko težaven napredek te izjemne pobude, upamo, da bo začela dobivati konkretnejšo obliko.
Gospod komisar, povprašala bi vas o dveh rečeh. Prvič, žalostno je, da bomo nekaj denarja za dodatna sredstva zagotovili iz sredstev, namenjenih instrumentu stabilnosti, ki je bil uveden z namenom preprečevanja konfliktov in utrjevanja miru. To prerazporejanje se mi zdi zelo problematično. Ali je bilo potrjeno? In če je bilo, ali bo predvidena kakšna kompenzacija? Predstavljam si, da vas bo nedvomno skrbela dolgoročna prihodnost tega instrumenta nestabilnosti.
Drugič, zdaj ko se zdi, da je bila 1 milijarda EUR zbrana, kakšne kanale bomo uporabili, da bi zagotovili hiter in učinkovit pretok teh sredstev do številnih različnih in široko razkropljenih akterjev na terenu, kot tudi do stotine družinskih kmetijskih organizacij? Kako nameravate neposredno sodelovati z akterji na terenu in se izogniti neracionalni porabi in izgubi, kar je, kot dobro vemo, povezano s prisotnostjo številnih posrednikov?
Wiesław Stefan Kuc
v imenu skupine UEN. - (PL) Gospod predsednik, Evropska unija poskuša uvesti instrument, ki ji bo omogočal nuditi hitro pomoč revnim in nerazvitim državam, da bi zagotovila preživetje njihovega prebivalstva, če bodo cene hrane narasle. V tem kontekstu smo dejali, da je pomanjkanje hrane v teh državah stalno in ni povezano le s slabimi žetvami ali špekulativnimi dvigi cen hrane. Iz tega sledi, da kratkoročni odzivi in pomoč v hrani ne bodo rešili te težave.
Organizacija ZN za prehrano in kmetijstvo in Svetovna banka že leta spodbujata usposabljanje in uvajanje novih proizvodnih metod, boljša semena in gnojila, kar pa vse ni prineslo pričakovanih rezultatov. Iz tega razloga 1 milijarda EUR kot instrument, ki bo omogočil hiter odziv na hitro naraščanje cen v državah v razvoju, ni sorazmeren s pričakovanimi rezultati, zlasti če upoštevamo, kako naša Unija deluje.
To je zelo dobro ugotovil in razumel poročevalec gospod Mitchell, zdi pa se, da poročevalcem posvetovalnih odborov in Odbora za proračunski nadzor to ni tako jasno.
Konstantinos Droutsas
Globalna kriza s hrano in naraščajoče cene so posledica dejstva, da je hrana postala splošno blago, predmet kapitalističnega špekuliranja in ne sredstvo za preživetje. Evropska unija bo zagotovila minimalna sredstva in posvetila le malo časa tej zadevi, saj si hoče na ta način po farizejsko umiti z rok odgovornost za to, kar je bilo uradno imenovano zločin proti človečnosti. Verjamemo, da bo ta denar končal v žepih multinacionalk, ki nadzorujejo razvojne programe. Rešitev tega problema zahteva spoštovanje pravice do varnosti hrane in samooskrbe, podporo malim in srednje velikim kmetom in prestrukturiranje lokalnih in regionalnih trgov. V resnici potrebujemo temeljne spremembe skupne kmetijske politike, ki zdaj spodbuja prenos zemlje na peščico, nenadzorovano izkoriščanje naravnih virov in nadomeščanje pridelkov za hrano z drugimi.
Hélène Goudin
v imenu skupine IND/DEM. - (SV) Gospa predsednica, revščina, beda in stradanje so nekaj vsakodnevnega za več kot dve milijardi prebivalcev na zemlji, ki živijo z manj kot dvema dolarjema na dan. Nedavno dramatično povečanje cen, zlasti riža, koruze in drugih osnovnih živilskih proizvodov, je seveda še en pomemben razlog zaradi katerega številni ljudje nimajo dovolj hrane. EU je tudi opazila ta problem in si zato prizadeva ustanoviti sklad, ki bo namenjen reševanju krize.
Vprašanje, ki si ga moramo zastaviti, gospe in gospodje, je, zakaj sprejemamo škodljivo kmetijsko politiko EU, ki je eden glavnih krivcev za nastale razmere. Ta protekcionistična politika jemlje ljudem priložnost za zaslužek in s tem možnost, da bi se izognili stradanju. Kljub temu ta parlament vedno glasuje za skupno kmetijsko politiko. To je tragedija in sprašujem se, ali gre za zavestno ali nezavestno ravnanje EU.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Vsi se zavedamo, da se zaradi trajajoče krize s hrano številni ljudje, zlasti tisti, ki živijo v najrevnejših državah v razvoju, soočajo z velikimi težavami. Namesto da bi dosegli razvojne cilje tisočletja ZN, nadaljnji milijoni padajo v revščino.
Evropska unija se ne sme obotavljati pri tem, da jim priskoči na pomoč. Pričakujem, da se s tem strinja večina nas, ki sedimo danes v tej dvorani. Podpora tem državam je naša moralna dolžnost, izraz solidarnosti z revnejšimi narodi. Pokazati jim moramo pravo pot za premagovanje krize in jim pomagati do zagotavljanja ustrezne količine hrane, zlasti s podporo njihove lastne kmetijske proizvodnje.
Poudaril bi rad tudi, da pomoč ni potrebna samo izven Unije. V okviru Unije se tudi milijoni soočajo s problemom visokih cen in pomanjkanja hrane. Zato prosim, da medtem ko pomagamo drugim, recimo v Afriki, ne pozabimo na tiste, ki v bližini prosijo za našo pomoč. Zato potrebujemo podporo Evropske komisije za naš predlog, da bi povečali sredstva za program razdeljevanja hrane najbolj ogroženim ljudem v Evropi. Obžalovanja vredno je, da nekatere države članice nasprotujejo temu programu.
Juan Fraile Cantón
(ES) Gospod predsednik, v okviru sedanje krize so nas Združeni narodi opozorili, da so razmere zelo težke zlasti v 22 ranljivih državah, Svetovna banka pa nam pravi, da se bo 850 milijonom že lačnih ljudi zaradi te krize pridružilo še nadaljnjih 100 milijonov ljudi.
Razmere so zahtevale hiter, skupen odziv Evropske unije in julija je Komisija predlagala poseben instrument financiranja, ki bi pomagal kmetom v državah v razvoju blažiti posledice hitro naraščajočih cen hrane.
Z ukrepom naj bi tako povečali kmetijsko proizvodnjo v tistih državah, kjer najbolj občutijo posledice rastočih cen, ki ogrožajo doseganje razvojnih ciljev tisočletja, hkrati pa se kolikor je mogoče izognili nestabilnosti in napetostim, ki bi lahko ogrozili rezultate mnogih let vlaganj v politične sfere razvoja in ohranjanja miru.
Zato pozdravljamo dogovor, ki je bil dosežen in izpolnitev obljube, da dodamo 1 milijardo EUR, kar je bilo obljubljeno na najvišji ravni, kot sem rekel ...
(Predsednica je prekinila govornika)
Proinsias De Rossa
Gospa predsednica, vsem, ki so sodelovali pri tem poročilu, bi rad čestital za njihov zelo velik dosežek: poročevalcu Gayu Mitchellu, vsem političnim skupinam - vključno z mojo - in komisarju Michelu.
Cene hrane in zlom svetovnega gospodarstva bodo imeli zelo hude posledice za ljudi v državah v razvoju. Ocenjeno je bilo, da bo z vsakim 1-odstotnim znižanjem svetovnega BDP 40 milijonov več revnih ljudi. Zato je zelo pomembno, da se ta predlog za reševanje težav, povezanih s hitro naraščajočimi cenami hrane, obravnava kot nujen. Države v razvoju niso povzročile sedanje finančne in gospodarske krize. Če ne želimo obsoditi še ene generacije ljudi na hudo revščino in lakoto, se moramo izogniti kratkovidnemu stiskaštvu na področju razvojne pomoči. Kot je bilo že poudarjeno, se morda 1 milijarda EUR zdi visoka številka, vendar gre za drobiž v primerjavi z vsotami, ki jih namenjamo bankam in stimulativnim paketom. Pozivam, da se to poročilo izvede, kakor hitro je mogoče.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Svet Evropske unije mora bolje uskladiti nacionalne in mednarodne politike, povezane s problemom oskrbe s hrano.
Visoke cene hrane imajo resne posledice za najrevnejše prebivalstvo in ogrožajo doseganje razvojnih ciljev tisočletja. Uvedba instrumenta, predlaganega z uredbo, je rezultat nižjih kmetijskih izdatkov.
Evropska skupnost mora v državah v razvoju kratkoročno in srednjeročno pospešiti rast kmetijske proizvodnje, hkrati pa zmanjšati negativne posledice naraščajočih cen hrane na najrevnejše dele prebivalstva v državah v razvoju.
Pomoč Skupnosti ne bo namenjena plačilu davkov, pristojbin in drugih dajatev. Hkrati pa mora ta uredba varovati evropske kmete.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
(DE) Gospa predsednica, kmetijstvo v državah v razvoju smo uničili z milijardami za izvozne spodbude in ogrozili varnost hrane v teh državah. Smešno je, če mislimo, da lahko to popravimo z eno milijardo! Sem za to, da se ta milijarda izplača - ne me napak razumeti - vendar 850 milijonov ljudi ne strada, ker imamo mi visoke cene hrane, ampak zato, ker smo s svojimi izvoznimi spodbudami cene hrane v njihovih državah potisnili tako nizko, da se kmetijstvo ne izplača več. Samooskrbna ekonomija, lastniško kmetovanje in samozadostnost so bili uničeni.
Če jim po tej logiki zdaj damo eno milijardo, ne bo pomagalo, ampak bo pripomoglo k uničenju. Zato moramo zelo paziti, kako jo bomo razdelili.
Sem za to, da se v teh državah dolgoročno okrepi varnost hrane. To pomeni, da moramo prenehati izvažati na ta tržišča pod ceno.
Louis Michel
član Komisije. - (FR) Gospa predsednica, po tem in nekaterih drugih prispevkih bi rad nekaj zelo jasno povedal. Ta 1 milijarda EUR nikakor ni strukturni odgovor na težave, ki jih povzroča kriza s hrano v državah v razvoju.
V resnici gre za hitro ukrepanje v sili, da bi rešili prihodnje pridelke, torej v obdobju 2008-2009 - mislim pa, da bi bilo bolje govoriti o letinah za leto 2009, 2010 in morda 2011.
Dodal bi tudi, da gre pri tem za zamisel, da bi, seveda enkrat v prihodnosti, ta zmožnost hitrega ukrepanja lahko postala stalna. Te moje besede bodo zagotovo povzročile vznemirjenost v nekaterih državah članicah. Zato pravim, da gre za hiter, neokrnjen odziv. Ne gre za strukturni odziv.
Strukturni odziv je pravzaprav imel v mislih gospod Le Foll, ko je pravilno izrazil svojo zaskrbljenost, ker se že mnogo let delež sredstev za razvojno pomoč kmetijstvu in razvoju podeželja stalno zmanjšuje. Seveda bom preskočil vprašanje odgovornosti za vse to. Mislim, da je mednarodna skupnost, čeprav nedvomno v dobri veri, bila do določene mere soudeležena pri tem zmanjševanju. Jasno je, da se moramo na to vprašanje ponovno osredotočiti. Do določenega napredka je prišlo. Številke sem vam že imel priložnost predstaviti. Deveti evropski razvojni sklad: štiri države so izbrale kmetijstvo ali razvoj podeželja kot sektor, na katerega se želijo osredotočiti v svojem sodelovanju s Komisijo. Štiri, kar predstavlja 650 milijonov EUR, v desetem evropskem razvojnem skladu in, po dolgi razpravi, številnih predlogih in trdnem vztrajanju, smo zdaj na ravni 1,25 milijarde EUR za 25 držav. Vendar je petindvajset držav le tretjina celote. Še vedno nas čaka veliko dela.
Glede na to, kar je povedal gospod Le Foll, menim, da je dobra ideja, ki so jo podali nekateri ministri za razvoj iz Evropske unije, in sicer, da bi se v petih letih bilateralna sredstva za razvojno pomoč v kmetijstvu morala povečati na povprečno 10-15 %. Seveda bo treba o teh številkah še razpravljati. To bi očitno omogočilo strukturne odzive. Ta 1 milijarda EUR torej ni mišljena kot strukturni odziv, vsaj ne v večjem obsegu. Namenjena je za nujne primere.
Povedati vam moram, da je omenjanje stanja evropskih kmetov v primerjavi z malimi kmeti iz držav v razvoju zame moralen problem. Prvič, mislim, da te primerjave niso umestne. Menim, da se evropski kmetovalci, vsekakor pa družinske kmetije, soočajo s številnimi problemi; kakšno je bilo izhodišče pri tej 1 milijardi EUR, o kateri govorimo? Izhodišče je bilo, da zaradi zvišanja cen kompenzacijski mehanizem, predviden v primeru znižanja cen in izgube prihodka, za evropske kmete ni več smiseln. Pojavila se je torej zamisel, da bi ta denar, predviden za evropske kmete, ki se je izkazal za nepotrebnega, na nekoliko simboličen način porabili v teh drugih državah.
Mislim, da teh razmer ne bi smeli primerjati. Res mislim, da tega ne bi smeli početi. Seveda menim, da imajo evropski potrošniki in državljani pravico, da jih v celoti upoštevamo, in obžalujem, da je v Evropi tako težko pomoč nuditi tistim, ki jo potrebujejo, zlasti to, kateri zdaj razpravljamo in v zvezi s katero je bil dosežen majhen napredek.
Ne bi smeli vzpostaviti povezave in usmeriti naših ravnanj v dobro nekaterih glede na naša morebiti vzporedna ravnanja v prid drugih. To niti približno nista dve enaki stvari. Prvič, ne govorimo o enakih stopnjah revščine in drugič, mislim, da moramo ostati dosledni.
To je osnovno vprašanje, ki v svojem bistvu zelo dobro uokviri problem doslednosti evropske politike glede kmetijstva. Na ta problem je opozoril gospod Borrell. Jasno je, da resnično vprašanje, ki ga moramo zdaj zelo skrbno spremljati in na katerega se bomo morali hitro odzvati, tako na ravni Parlamenta - za katerega vem, da se bo tako odzval - kot na ravni Komisije, in celo nekaterih članic Sveta, zadeva država članic, ki so sprejele to formulo, skupaj s številnimi drugimi državami članicami, ki so jo bile prisiljene in primorane sprejeti, ker smo se morali boriti. Iskreno se zahvaljujem Parlamentu, ker mislim, da brez njega to ne bi bilo mogoče. V določenem trenutku sem celo mislil, da nam ne bo uspelo, saj so bili argumenti tako zelo plehki in na robu intelektualne poštenosti.
Seveda, gospod Borrell, bo potrebna popolna opreznost, da ne bodo države članice oziroma nekatere države članice tukaj prevzete obveznosti kompenzirale. Če bi do tega prišlo, bi šlo seveda za prevaro, in bi brez dvoma morali nadaljevati z našimi prizadevanji.
Pravkar sem se vrnil iz Dohe. Moram priznati, da sem vse prej kot zelo optimističen glede povečanja javne razvojne pomoči. Povedati moram, da ko odhajam s sestankov, ki trajajo ure - priznam, da sem včasih preveč temperamenten, a se vseeno obvladujem - to težko prenašam. Težko se je sprijazniti z zlonamernostjo, z govori, v katerih se sliši, da je potrebne več razvojne pomoči, ko pa se pripravi ustrezno besedilo, da bi potrdili pretekle zaveze, naenkrat ni več soglasja in ljudje si izmišljujejo različne razloge, da jim ne bi bilo treba prevzeti obveze oziroma, da si pustijo dovolj odprtih poti, po katerih se lahko na najbolj nečasten način izognejo svoji odgovornosti in obvezam. Torej se bo treba boriti. Glede tega si ne smemo delati nobenih iluzij. Morali bomo obtoževati, izpostavljati, pozivati odgovorne, naj prevzamejo svoje odgovornosti in zlasti - priznam, da se jaz s tem ne morem več sprijazniti - da prekinejo, prenehajo z dvojnostjo, kajti najhujše od vsega je, da med govorjenjem o največji velikodušnosti ti isti ljudje zahrbtno počnejo vse, da jim ne bi bilo treba spoštovati svojih zavez. Prepričan sem, da takega obnašanja še ni konec.
Gospod Virrankoski, pomoč mora doseči svoj cilj, in resnično verjamem, da se bo to v tem primeru, ki ga obravnavamo, zgodilo. Kljub temu pa moram na nek način zahtevati doslednost v boju, ki se ga lotevamo skupaj. Ko pravimo, da mora pomoč priti do nameravanega cilja, pošiljamo najslabše možno sporočilo javnosti, ki jo potrebujemo, da bo spodbujala države članice, naj povečajo javno razvojno pomoč.
Prenehati moramo govoriti prvo stvar, ki nam pade na pamet glede tega vprašanja. Mislim, da javna pomoč, ki jo izvaja Komisija pod vašim nadzorom in pod nadzorom vseh institucij, ki imajo to nalogo, pride do predvidenih ciljev. Razpravljamo lahko o naših postopkih, naših pravilih, dejstvu, da je treba organizirati posvetovanja, revizije, študije in tako naprej, in da to stane, da je za to potreben denar, po drugi strani pa je to nedvomno cena, ki jo je treba plačati za pravi nadzor in cena, ki jo je treba plačati za zagotovitev najnižje ravni kakovosti izvajanja storitev.
Zato moramo torej vedeti, kaj hočemo, vendar ne verjamem, da lahko kar rečete, da pomoč ne bo prišla do predvidenega cilja. Glede vprašanja, o katerem razpravljamo, lahko potrdim, da je vse to mogoče preveriti in potrditi in da imamo vse postopke, ki jih poznate tako kot jaz. Zato iskreno verjamem, da nas to ne bi smelo preveč skrbeti.
Gospa Aubert, mislim, da ste s svojim vprašanjem in predlogom pravzaprav povedali tisto, kar je zame verjetno ena od negativnih plati, ena od redkih pravih negativnosti tega dogovora, kajti v zvezi z instrumentom stabilnosti ste jasno videli, da iz njega vzamemo denar, ki ni nujno na voljo za druge zadeve in da je to pravzaprav, če povemo po pravici, obrat. Poleg tega je to tisto, zaradi česar na noben način ne morem trditi, da gre za dodatno 1 milijardo EUR. V resnici ne moremo reči, da gre za dodatno 1 milijardo EUR, in gospod Mitchell je zmogel toliko intelektualne poštenosti, da je to poudaril. Toda če smo popolnoma objektivni, kljub temu mislim, da nam to ne bi smelo pokvariti veselja, saj nisem pričakoval, da bomo prišli tako daleč.
Tako bomo 240 milijonov EUR prerazporedili iz instrumenta stabilnosti, od tega 70 milijonov EUR leta 2009. Razpoložljiva višina sredstev bo, na splošno rečeno, na ravni leta 2008, kar je bilo 135 milijonov EUR. Vendar, to ni pravi argument. Če bi vse ostalo enako, bi seveda bil argument. Problem bi nastal, če bi bile glede tega instrumenta postavljene nove zahteve. Kar zadeva leto 2010, je bila Komisija povabljena, da naj v fazi usklajevanja proračuna predstavi revidiran finančni program, namenjen zagotavljanju načrtovanega povečanja za obdobje 2010-2013 ob ohranitvi nespremenjene letne marže. Ta revidiran program bo predstavljen v okviru letnega strateškega načrtovanja, in seveda ga bomo zelo skrbno spremljali.
V zvezi z vprašanji, ki ste jih zastavili glede izvajanja: izbira bo temeljila na merilih učinkovitosti za vsako državo posebej. Kdo lahko pri tem sodeluje? Mednarodne in regionalne organizacije, države same, države članice in decentralizirani organi, nevladne organizacije, pa tudi agencije iz držav članic. Poleg tega se bo na zahtevo Parlamenta lahko povečalo število vrst izvajalcev. Osebno moram priznati, da sem temu nasprotoval, a to je bila vaša želja in jo lahko razumem. Veljalo bo merilo učinkovitosti, a če želimo delati hitro, potem morate vedeti, da je najbolje, če prednostno delate z organizacijami, ki so bile ustanovljene prav v ta namen in prek katerih lahko ukrepamo hitreje, ker imamo pravila za sodelovanje s temi ustanovami, ki so usposobljene za hitro ukrepanje. Zagotavljam vam, da bomo pri teh prizadevanjih v celoti sodelovali, kot je odločil Parlament in kot je bilo določeno v končnem sporazumu.
Po mojem mnenju je bila Evropa kos temu izzivu, saj mislim, da govorimo o 1 milijardi EUR za to hitro ukrepanje, namenjeno reševanju pridelkov. Spomnil bi vas rad tudi na stotine milijonov evrov, ki smo jih že sprostili in porabili, in ki jih še bomo porabili v okviru naše humanitarne pomoči za izredne razmere ali pomoči v hrani za izredne razmere. Odziv Evrope je na teh področjih bil izjemen. Spomnil bi vas rad - in to tukaj storim z veseljem - da je leta 2007 Evropa zagotovila 46 milijard EUR letno. Nisem še videl nobenega drugega donatorja, ki bi dal toliko razvojne pomoči.
Glede mnenja gospoda Droutsasa, ki pravi, da si Evropska unija pri tej zadevi umije roke in da bodo vse pogoltnili poslovneži, moram reči, da se z njim ne strinjam in da se mi zdi, da pretirava. Ne trdim pa, je vse, kar je povedal, popolnoma napačno. Na primer, jasno je, da lahko razpravljamo o ceni gnojil in semen. Poskušamo lahko dobiti objektivno mnenje o tem vprašanju. Verjetno ne bi šlo za nepotrebno zapravljanje energije, če bi se kot del strukturnega odziva na ravni glavnih mednarodnih organizacij - in o tem vedno več razmišljam - poskušali pogajati z vsemi temi vodilnimi podjetji, ki proizvajajo posebej učinkovita semena, vendar po zelo visokih cenah. Enako velja za gnojila. Obstajajo pobude, o katerih bi morali na vsak način razmišljati, nenazadnje tudi o zamisli, da bi gnojila na primer proizvajali lokalno. Obstajajo kraji, kjer bi to bilo mogoče izvajati. Naredili bi lahko tudi oskrbne koridorje, s katerimi bi lahko zelo zmanjšali stroške prevoza. Nedavno sem se srečal z organizacijo proizvajalcev, da bi ugotovil, kaj so pripravljeni storiti, organizirali pa bomo tudi sestanek med njimi in našim poslovnim forumom, da bi videli kako lahko prispevajo k naši strategiji strukturnega odziva. Mislim, da je to pomembno.
Gospa Goudin, z vami se pogosto strinjam, moram pa reči, da ne verjamem, da so protekcionistične politike rešitev v državah, ki se soočajo s temi problemi. Nasprotno, menim, da tisto, kar bi bilo zanimivo - saj protekcionistične politike po mojem mnenju lahko porušijo ravnotežje ali pa se ne vsaj odzovejo na probleme na regionalni ravni, čeprav gre tu za gospodarsko dimenzijo, ki je sedaj ne bom obravnaval - zadeva področja, kjer bi vas bil pripravljen podpreti in kjer trenutno intenzivno delamo, zlasti s francoskim predsedstvom, v zvezi za naslednjim vprašanjem: kako lahko organiziramo posebno naravo kmetijstva v državah v razvoju na enak način - zdi se, da imamo v Evropi precej kratek spomin - kot je to Evropa storila za svoje kmetijstvo? V Evropi kmetijstvo ni nikoli veljalo za vrsto proizvodnje ali gospodarski proizvod, ki bi bil enak vsem drugim gospodarskim proizvodom. Kmetijstvo je vedno bilo deležno posebne obravnave. Ne bom rekel, da je to moja dokončna opcija, toda če pomislimo na regionalne skupne kmetijske politike, bi jih veljalo precej hitro preučiti, ne zato, da bi uvedli protekcionizem, ampak zaščito - kar je seveda nekaj čisto drugega. Koncept zaščite mi je ljubši od koncepta protekcionizma, ki vzbuja precej nelagodja.
Na koncu - upam, da sem obdelal kar največ možnih tem - bi se rad še enkrat zahvalil za dogovor in za vašo predanost. Brez vas to ne bi bilo mogoče. Prepričljivo smo dokazali, da se države članice težko upirajo, kadar sta Evropski parlament in Komisija sposobna delati v slogi.
Gay Mitchell
poročevalec. - Gospa predsednica, gospodu komisarju in predsedniku ter drugim poslancem, ki so spregovorili, se zahvaljujem za njihove prijazne besede o mojemu prispevku k temu poročilu. Zahvalil bi se rad tudi Reimerju Bögu za njegovo delo v Odboru za proračun in pomoč pri tem in svojemu poročevalcu v senci, Thijsu Bermanu, ki mi je bil ves čas v veliko oporo in pomoč.
V državah v razvoju ob rojstvu na vsakih tisoč otrok umre 78 otrok. V Evropski uniji ta številka znaša v povprečju 5 na tisoč. Takoj po drugi svetovni vojni je na Irskem znašala 45 na tisoč. V državah v razvoju smo jo znižali na 78, z odločnostjo in predanostjo pa jo lahko znižamo do številke, kot so jo včasih imeli na Irskem in na tisto, ki jo imajo na Irskem zdaj.
Če preživijo rojstvo, bo dva milijona teh otrok umrlo pred starostjo petih let zaradi pomanjkanja cepiv, ki so na zahodu na voljo že več kot 30 let. V tem kontekstu, in ko pomislite na lakoto, s katero se bodo ti otroci soočili, pomanjkanjem možnosti izobraževanja in zdravstvenih ustanov, so nekateri nocojšnji prispevki tukaj mejili na nečlovečnost. Poslanci, ki so govorili za svoje nacionalno občinstvo na račun teh ljudi, so obsceni, in čas je, da se to zelo jasno pove.
Do leta 2050 se bo prebivalstvo na tem planetu povečalo s približno 6 milijard na kakih 8 milijard. Devetdeset odstotkov teh ljudi se bo rodilo v državah, ki so zdaj del sveta v razvoju. Če bodo ti ljudje še naprej živeli v takih okoliščinah kot sedaj, bo to vzrok za tretji izbruh spopadov na tem planetu, kar bi povzročilo velike selitve in velike probleme.
Če pa po drugi strani vlagamo v te ljudi in delamo z njimi v solidarnosti, bodo postali naši trgovinski partnerji. To so možnosti, ki jih imamo in zato mislim, da se je pomembno odzvati z instrumentom, kot je ta.
Predsednica
. - Razprava je zaključena.
Glasovanje bo potekalo v četrtek, 4. decembra ob 12.00.
Pisne izjave (člen 142)
Jean-Pierre Audy  
v pisni obliki. - (FR) Podpiram to pobudo, ki zagotavlja Evropski uniji nov instrument razvojne politike, s katerim se bo lahko spopadala s ključnimi težavami, povezanimi z rastjo cen hrane, ki je v številnih državah povzročila izgrede, nemire in nestabilnost, kar je ogrozilo rezultate številnih let vlaganj v politiko, razvoj in ohranjanje miru.
Na stotine milijonov ljudi se je znašlo v še hujši revščini. Napredek pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja je vprašljiv. Unija predvideva zagotoviti sredstva v višini 10 % od potrebnih 18 milijard EUR, kar je 1,8 milijarde EUR, glede na sredstva, ki so že na voljo, pa so torej potrebna dodatna sredstva v višini 1 milijarde EUR. Ne strinjam pa se s predlogom Evropske komisije, da bi uporabili sredstva, namenjena kmetijstvu, in upam, da bo Svet temu nasprotoval in dosegel kompromis glede financiranja. Politično bi bila katastrofa, če bi zaradi finančnih sredstev, ali še huje, uporabe simbolov, evropski državljani mislili, da se bo razvojna politika, zlasti vprašanja, povezana z lakoto, izvajala na račun skupne kmetijske politike, kjer je druga zadeva.
Constantin Dumitriu  
Po mojem mnenju je v predlogu Komisije omejeno število možnosti glede dodeljevanja finančne pomoči, saj določa, da je mogoče pobude izvajati izključno s pomočjo regionalnih in globalnih organizacij. Razumem motive za temi omejitvami, vendar podpiram aktivno vključevanje vseh zainteresiranih strani: potrošnikov, proizvajalcev in splošne javnosti.
Jasno je, ne da bi to posebej omenjali, da se pogoji kmetovanja v državah v razvoju razlikujejo. Vendar mora instrument biti prilagojen posebnim lokalnim pogojem zaradi konsolidacije in racionalizacije trgov. Male kmete je treba zaščititi pred morebitnimi dominantnimi položaji na trgu.
Uvedba tovrstnega instrumenta je koristna in je spodbuda za kmete v državah v razvoju. Primerna je tudi v kontekstu sedanje globalne gospodarske in finančne krize. Vendar pa bi rad poudaril pomen pogoja, da se sredstva dodelijo na dodatni osnovi in da to ne bo slabo vplivalo na razvojne aktivnosti, ki so potrebne na drugih področjih. Dosledno moramo spoštovati obveznosti, ki smo jih prevzeli. Zaščititi moramo tudi kmete, zlasti iz novih držav članic, ki še vedno ne dobivajo enake podpore kot kmetje iz drugih 15 držav članic.
Siiri Oviir  
v pisni obliki. - (ET) Strokovnjaki, ki se ukvarjajo z uveljavljanjem pravice do hrane pri ZN, Svetovna banka in Mednarodni denarni sklad, že mnogo let opozarjajo svetovno javnost na možnost lakote.
V času, ko bogate zahodne države sežigajo hrano, po svetu strada več kot 850 milijonov ljudi. Vsakih pet sekund zaradi pomanjkanja hrane umre en otrok, mlajši od 10 let. Velik porast cen živil vsak dan vpliva na 2,1 milijarde ljudi po svetu, in mnogi med njimi skušajo preživeti z manj kot 2 ameriškima dolarjema dnevno.
Hitro naraščajoča proizvodnja biogoriv je prispevala k zvišanju cen živil, kar je imelo velik vpliv na ljudi po svetu. Cena živil na svetovnem trgu se je zelo povišala, ker se vedno več obdelovalne zemlje namenja za gojenje oljnic, ki so surovina pri proizvodnji biogoriv (na primer, za proizvodnjo 50 litrov goriva je potrebnih 200 kilogramov koruze, od česar bi zambijski ali mehiški otrok lahko živel celo leto). Poleg tega je veliko držav utrpelo škodo zaradi suše ali poplav, kar je precej zmanjšalo njihov pridelek ob žetvi.
Po mojem mnenju bi Evropska unija morala biti pripravljena prispevati več za doseganje razvojnega cilja tisočletja ZN: prepoloviti svetovno lakoto do leta 2015.
Pozdravljam pobudo Evropske komisije, da nameni 1 milijardo EUR za reševanje krize s hrano. To bo omogočilo, da bo pomoč EU v hrani dosegla najbolj prikrajšane ljudi in zadostila njihove osnovne prehranske potrebe ter prispevala k povečanju zmogljivosti držav v razvoju, da proizvedejo več hrane.
Trenutno v Evropi pridobivamo relativno malo pogonskih goriv iz užitnih rastlin. Vendar pa ne smemo žrtvovati hrane za ljudi zgolj zaradi "zelene energije”. Podporo je treba namenjati znanstvenim raziskavam, katerih cilj je proizvodnja pogonskega goriva iz alternativnih virov. To bi preprečevalo povečanje cen hrane ter lakoto in globalno segrevanje.
Bogusław Rogalski  
v pisni obliki. - (PL) V zadnjih dveh letih smo priča stalnem naraščanju cen kmetijskih pridelkov in hrane. Te spremembe najbolj boleče občutijo države, ki so v najtežjih gospodarskih razmerah in države v vojni.
Približno 2,1 milijarde ljudi po vsem svetu mora preživeti z manj kot dvema dolarjema na dan, kar pomeni, da porabijo približno 50 % svojih prihodkov za hrano. To so ljudje, ki so najbolj izpostavljeni nevarnosti bolezni ali smrti zaradi rekordnih cen osnovnih živil, torej žit, kot so riž, koruza in pšenica. To neposredno vpliva na število stradajočih ljudi, ki se je samo leta 2007 povečalo še za 50 milijonov. Krizo še nadalje povečujejo negativni vplivi podnebnih sprememb in pomanjkanje naravnih virov, kot sta voda in energija.
V okviru naše pomoči in poskusov reševanja tega ključnega vprašanja moramo vlagati sredstva, ki so namenjena izboljšanju dostopa do virov kmetijske proizvodnje in storitev in povečati zmogljivosti za kmetijsko proizvodnjo, da bi zadovoljili osnovne prehranske potrebe držav v razvoju.
Evropska unija mora povečati tudi svoje izdatke za kmetijstvo, saj so 4 %, ki jih je doslej namenjala razvojni politiki, odločno premalo.
Enako pomembna je ponovna uvedba minimalne regulacije mednarodnih trgov za zagotavljanje oskrbe in vsaj relativne stabilnosti, v interesu vseh potrošnikov in proizvajalcev po svetu.
Toomas Savi  
v pisni obliki. - Pozdravljam pravočasno poročilo o predlogu uredbe, s katero se uvaja instrument za hitro odzivanje na hitro naraščajoče cene hrane v državah v razvoju. Letos so svet pretresle številne krize, zaradi katerih najrevnejše prebivalstvo sveta plačuje zelo visoko ceno.
Predlagano je bilo, da porabimo eno milijardo evrov za izboljšanje njihovih razmer v obdobju od leta 2008 do 2009, kar je precejšen znesek v proračunu Evropske unije. Spomnil pa bi vas rad, da večine humanitarne in razvojne pomoči Evropske unije ne usmerja Komisija, ampak države članice. Če bi države članice izpolnile svoje zaveze glede razvojnih ciljev tisočletja, Komisiji ne bi bilo treba tako ukrepati.
Poročevalec je pravilno opozoril, da si ne moremo želeti učinkovitejših skupnih politik, če ne zagotovimo več proračunskih sredstev, toda države članice temu niso preveč naklonjene.
Po mojem mnenju bi morale države članice začeti združevati svoje vire pod okriljem Komisije, saj bi tako lahko prišli do resnično učinkovite skupne humanitarne in razvojne politike.
Daniel Strož  
Zagotovo sem za sprejem poročila o instrumentu za hitro odzivanje na hitro naraščajoče cene hrane v državah v razvoju, saj države v razvoju potrebujejo tovrstno pomoč. Hkrati pa bi rad opozoril, da v poročilu ni omenjen vzrok za krizo, ki je po mojem mnenju veliko bolj pomemben od večje porabe mesa na Kitajskem in v Indiji ali suše v Avstraliji. Naj vas spomnim, da cene hrane naraščajo tudi v Evropski uniji in več kot jasno je, da so stalna povečanja posledica naraščajočih cen energije, kar je po drugi strani neposredno povezano z vedno večjimi dobički multinacionalnih energetskih podjetij. Model za vse politike EU je neoliberalizem, ki pa v resnici nikjer na svetu ne bo rešil problema prehranske zadostnosti.
Anna Záborská  
v pisni obliki. - (SK) Rekordno visoke cene osnovnih živil imajo velik vpliv na številne ljudi, ki po svetu trpijo zaradi lakote, in so posledica različnih dobro znanih dejavnikov. Poleg posebnih okoliščin v nekaterih državah (kot sta Kitajska in Indija) ti dejavniki vključujejo globalna nihanja v vremenu, prehod od gojenja pridelkov za hrano h gojenju pridelkov za proizvodnjo biogoriv in nizke svetovne zaloge žit.
V tem kontekstu se mi zdi ključnega pomena, da EU oblikuje enoten, usklajen in učinkovit odziv. Pozdravljam predlog Komisije za ustanovitev sklada, namenjenega reševanju krize s hrano, zlasti v času, ko višje cene hrane povečujejo stroške pomoči v hrani, ki jo potrebuje vse več ljudi. Ne smemo pozabiti, da za razvojno pomoč potrebujemo denar davkoplačevalcev EU: Neuspeha pri zagotavljanju učinkovitega in preglednega razdeljevanja teh sredstev ne moremo upravičiti ne zaradi strmega povečanja cen hrane v državah v razvoju in ne zaradi posledic teh povečanj na najrevnejše ljudi. Zaradi nestabilnih režimov v številnih državah v razvoju, kršitev demokracije in korupcije sem zelo nenaklonjena temu, da bi podpirali njihove nacionalne proračune. Veliko raje bi podprla projekte in programe, ki jih upravljajo nevladne ali polvladne organizacije, konzorciji ali združenja, ki jih zastopajo. Pred dvema letoma sem dala predlog, ki je bil sprejet na plenarnem zasedanju, o spremljanju in ocenjevanju pomoči dvakrat letno ter odobritvi Komisije, lokalnih oblasti in prejemnikov pomoči.
