Istuntokauden uudelleenavaaminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin perjantaina 8. syyskuuta 2000 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Edellisen istunnon pöytäkirjan hyväksyminen
Tajani
Arvoisa puhemies, Italiassa tapahtui eilen valitettavasti jälleen yksi väkivallanteko: joukko skinheadeja hyökkäsi Veronassa kristinuskoisen, mutta juutalaista syntyperää olevan opettajan kimppuun ja pahoinpiteli hänet. Minusta myös parlamentin pitää tuomita tällaiset teot välittömästi, koska ei voida sallia, että unionissamme yhä esiintyy juutalaisvastaisuuden ja muukalaisvastaisen rasismin purkauksia. Minusta parlamentin pitäisi siis antaa poliittisista ryhmittymistä riippumaton signaali, solidaarisuuden osoitus tätä opettajaa kohtaan, jonka kimppuun hyökättiin vain, koska hän on juutalaista syntyperää. Kiitän teitä, arvoisa puhemies, ja koko parlamenttia tästä solidaarisuuden osoituksesta, jonka halunnette tuoda julki.

Puhemies
Kiitos, jäsen Tajani. Tutkimme, miten voimme parhaiten välittää eteenpäin tämän vastalauseen, joka on täysin perusteltu.

Paciotti
Arvoisa puhemies, pyysin puheenvuoroa ottaakseni esille saman asian. Olisin teille kiitollinen, jos haluaisitte tuoda julki parlamentin huolen ja sen, että tuomitsemme jyrkästi tämän teon ja osoitamme solidaarisuutta nuorta katolista opettajaa kohtaan, jonka kimppuun hyökättiin niin rajusti hänen juutalaisen syntyperänsä vuoksi.

Puhemies
Jäsen Paciotti, teen sen hyvin mielelläni.

Speroni
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin yhtyä kollega Tajaniin ja kaikkiin muihin ja tuomita rasistisen väkivallan, joka kohdistui kristittyyn, mutta juutalaista syntyperää olevaan opettajaan ja joka sattui kotimaassani, tarkemmin sanottuna Veronassa. Tällaiset tapaukset ovat käsittämättömiä, ja paitsi että ne on tuomittava, niistä on myös rangaistava ankarasti.

Angelilli
Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin yhtyä jäsen Tajanin kannanottoon, jota useiden eri puolueiden edustajat ovat tukeneet kannanotoillaan. Edustamani ryhmän, Alleanza nazionalen, nimissä osoitan siis ehdottoman solidaarisuuteni ja tuomitsen jyrkästi nämä tapaukset, jotka saavat meidät häpeämään eurooppalaisuuttamme. Katson, että parlamentin valpas reagointi, josta vallitsee yksimielisyys vasemmiston ja oikeiston keskuudessa, voi auttaa meitä torjumaan ja lopettamaan ainiaaksi näin sopimattomat tapaukset.

Morgan
Haluaisin esittää työjärjestyspuheenvuoron kvestoreiden laatimasta suosituksesta, jossa he ehdottavat, että ensi vuonna jäsenet, jotka ovat läsnä Brysselissä myös "tyhjinä viikkoina", voivat saada kyseiseltä ajalta päivärahaa. Kehotan teitä, arvoisa puhemies ja puhemiehistön jäsenet - ymmärtääkseni tämä kysymys otetaan esityslistallenne hyvin pian - harkitsemaan hyvin tarkkaan, ennen kuin päätätte asiasta, sillä "tyhjät viikot" on erittäin hyvä ajatus. Parlamentin jäsenten on välttämätöntä keskustella valitsijakunnan kanssa paljon entistä tehokkaammin. Se, että eurooppalaisten vaalien osallistumisaste oli niinkin surkea, on siitä todiste, ja jos sallimme ihmisten merkitä itsensä läsnä oleviksi "tyhjinä viikkoina", aliarvioimme niiden koko merkityksen.
Annamme lisää pontta niille euroskeptikoille, joiden mielestä kasvatamme omia kustannuksiamme ja näytämme tekopyhiltä pyytäessämme komissiolta uudistuksia.
Arvoisa puhemies, pyydän teitä ja puhemiehistön jäseniä harkitsemaan tätä asiaa hyvin huolellisesti ja hylkäämään kvestoreiden suosituksen.

Puhemies
Jäsen Morgan, en ole vielä saanut tätä kvestorien laatimaa suositusta. Tämän vuoksi suositus ei ole vielä puhemiehistön esityslistalla. Puhemiehistö tarkastelee sitä tietysti huolellisesti heti sen jälkeen, kun olen saanut suosituksen.

Berès
Arvoisa puhemies, haluan kiinnittää parlamentin jäsenten huomion tänään Brysselistä kohti Pariisia lähtevään mielenosoitukseen ja kehottaa heitä olemaan sen osalta erittäin valppaina. Mielenosoitus on skientologien järjestämä, ja sen on tarkoitus toimia Ranskassa harjoitettavan uskonnollisen suvaitsemattomuuden vastaisena kulkueena. Minusta kyseessä on erittäin vaarallinen mielenosoitus, kun otetaan huomioon, että lahkojen vastaisilla toimilla on maassani saavutettu hyvin merkittäviä voittoja ja että Eurooppa tarvitsee mielestäni jatkossakin maani esimerkkiä eli sekularistisia arvoja ja suvaitsevaisuutta, mutta ei lahkojen harjoittamaa vaan oikeaa suvaitsevaisuutta.

Puhemies
Kiitän jäsen Berèsiä näistä tiedoista ja selvityksestä.

Balfe
Koska aihe on otettu esille julkisella areenalla, haluaisin, että pöytäkirjaan merkitään kvestoreiden suosituksen perustelut. Mielestämme käsite "tyhjät viikot" on epäonnistunut. Tyhjinä viikkoina ei pidetä kokouksia, mutta komissio, neuvosto ja kaikki muut parlamentin toimistot, poliittiset ryhmät mukaan luettuina, tekevät tuolloin valtavasti töitä.
Jos me aiomme pyytää Nizzassa lisää toimivaltaa parlamentille, meille olisi tuskin hyvää mainosta, jos lähettäisimme koko parlamentin lomalle neljäksi viikoksi, pois sieltä, mihin heidät on valittu hoitamaan tehtävänsä.
Uskomme näin ollen, että niiden jäsenten, jotka - ja heitä on useita - laativat mietintöjä, toimivat valiokuntien puheenjohtajina, johtavat ryhmiä ja joilla on oikeutetut syyt olla täällä, pitäisi voida saapua paikalle ilmoitettuaan näistä tehtävistä ja heidän pitäisi voida hoitaa työnsä siinä paikassa, johon heidät on valittu se tekemään.

Puhemies
Jäsen Balfe, en usko, että tästä asiasta on syytä aloittaa keskustelua. Kuten vastasin jäsen Morganille, heti kun olen saanut virallista tietä kvestorien suosituksen, puhemiehistö tarkastelee sitä tietysti huolellisesti ja kaikilta osin.

Thyssen
Arvoisa puhemies, kuuntelemme pian komission tiedonantoa öljykriisistä, ja olen iloinen siitä, että komission jäsen on täällä läsnä. Me kaikki tiedämme, että hän ei voi viipyä täällä kovin pitkään ja että hänen täytyy lähteä vielä tänä iltana Luxemburgiin liikenneministerien neuvoston kokoukseen. Se ei kuitenkaan saa estää meitä käymästä syvällistä keskustelua näistä ongelmista, eli siis pitempää keskustelua kuin se lyhyt hetki, joka on osoitettu sitä varten esityslistassa. Arvoisa puhemies, olen pahoillani siitä, kuten myös hyvin monet kollegani, että meidän täytyy hoitaa tämä asia niin lyhyessä ajassa. Tässä on kysymys ongelmasta, joka on saanut koko Euroopan sekaisin viime päivien aikana ja saa Euroopan sekaisin ehkä vielä lähipäivinäkin. Tähän on osoitettu todellakin liian vähän aikaa, ja hyvin useiden kollegojeni nimissä olen sitä mieltä, että minun on ilmaistava julkisesti tyytymättömyyteni tähän asiaan.

Puhemies
Tietysti, jäsen Thyssen, olen asiasta teidän tavoin pahoillani.

Oomen-Ruijten
Arvoisa puhemies, haluaisin vielä palata niin sanottujen "tyhjien viikkojen" ongelmiin. En tarkoita palkkioita, vaan mielestäni on todellakin aivan järjetöntä, että yksi "tyhjistä viikoista" on juuri ennen joissakin jäsenvaltioissa pidettävää koulujen kevätlomaa. Silloin on myös niin kutsuttu karnevaaliviikko, jolloin joissakin jäsenvaltioissa maanantai ja tiistai ovat vapaapäiviä. Jos nyt kerran "tyhjä viikko" halutaan pitää, se olisi pitänyt sijoittaa karnevaaliviikolle eikä viikkoa ennen sitä. Arvoisa puhemies, pyydän puhemiehistöä tarkastelemaan tätä asiaa vielä uudelleen.

Schröder, Ilka
Arvoisa puhemies, eräs kollegahan kiinnitti jo huomiota juutalaisvastaiseen tapaukseen. Haluaisin kertoa nyt Saksasta - jossa käytiin kesällä laajaa keskustelua rasismista - ja siitä, millaisia vakavia tapauksia siellä on sattunut parlamentin edellisen istunnon jälkeen, jotta niihin kiinnitettäisiin enemmän huomiota.
Kolme esimerkkitapausta: Münchenissä pahoinpideltiin 2. syyskuuta kiinalaissyntyinen 50-vuotias tarjoilija ja häntä haukuttiin ulkomaalaissiaksi. 13. syyskuuta löydettiin kuolleena asunnoton ihminen. Kaksi skinheadia myönsi pahoinpidelleensä hänet. Hän kuoli niihin potkuihin ja iskuihin. Kolmas esimerkki: 4. syyskuuta oikeistoradikaalit pahoinpitelivät ihmisen, jonka vanhemmat ovat kotoisin Tunisiasta. Tämä tapahtui Kasselissa. Haluaisin viitata siihen, että suremme täällä muutenkin kuolleita, ja haluaisin pyytää, että teemme niin myös sellaisten ihmisten kohdalla, jotka ovat meille tuntemattomia ja nimenomaan sellaisten ihmisten kohdalla, jotka on murhattu poliittisista, erityisesti rasistisista syistä. Haluaisin lisätä parlamentin tälle asialle osoittamaa huomiota juuri siksi, että Saksassa keskusteltiin siitä.

Puhemies
Kiitos, jäsen Schröder. Nämä seikat ovat todella valitettavia ja tuomittavia, ja voimme vain olla niiden johdosta erittäin valppaina.

Esityslista
Puhemies
Esityslistaan on ehdotettu seuraavia muutoksia:
Torstai:
Istunto aloitetaan neuvoston ja komission julkilausumilla Espanjan terrorismista.
Totean rasismia koskevan yhteiskeskustelun osalta, että Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto on myös esittänyt komissiolle suullisen kysymyksen äärioikeiston harjoittamasta väkivallasta Saksassa.
Terrorismia koskevan keskustelun lisäämisen johdosta ehdotan, että jäsen Titleyn mietintö aseiden vientiä koskevista käytännesäännöistä, joka on nykyisellään tarkoitus käsitellä viimeisenä, käsiteltäisiin vasta seuraavassa istunnossa.
Äänestyksiä siirretään aamupäivän keskustelujen tärkeyden vuoksi klo 11.30:een, mihin haluan kiinnittää huomionne. Äänestyksiä ei siis toimiteta klo 11.00 vaan klo 11.30.
Lopuksi äänestyksiin otetaan mukaan aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositukset toiseen käsittelyyn vaarallisten aineiden tiekuljetuksista (A5-0234/2000 - Koch) ja vaarallisten aineiden rautatiekuljetuksista (A5-0229/2000 - Hatzidakis), ja niihin sovelletaan menettelyä ilman keskustelua. Määräaika hylkäämisesityksille ja tarkistuksille on klo 16.00 tänään iltapäivällä.
Äänestystä Glasen pimeää työtä koskevasta työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietinnöstä (A5-0220/2000) lykättiin Strasbourgin istunnossa. Mietinnöstä äänestetään siis huomenna.
Esitetäänkö mainittuja ehdotuksia koskevia vastalauseita?

Alavanos
Arvoisa puhemies, sanoitte, että äänestämme huomenna klo 11.30. Se on varsin ikävä yllätys, koska monet meistä matkustavat lentokoneella, ja ehdimme hädin tuskin äänestyksen varhaisemmankaan ajan jälkeen, siis äänestyksemme vakioajan jälkeen. Tämä on ongelmallista. On hyvin vaikea saada paikkoja muille lennoille illalla tai edes aamulla. Siksi haluaisin pyytää teiltä, että joko säilyttäisimme äänestysajan vakiona, tai ilmoittaisitte asiasta muussa tapauksessa aikaisemmin. Haluaisin pyytää, että säilyttäisimme ajan vakiona, että se olisi siis klo 11.00.

McMillan-Scott
Ehdotan vaihtoehtoisesti, että aloitamme puoli tuntia aikaisemmin, eli klo 8.30 ja äänestämme klo 11.00.

Puhemies
Aivan. Asiasta ei ehkä tarvitse äänestää, jos kaikki ovat yksimielisiä ehdotuksesta, jonka mukaan aloitettaisiin huomenna jo klo 8.30 ja äänestysten ajankohtana pidettäisiin klo 11.00.
(Parlamentti hyväksyi ehdotuksen.)

Gollnisch
Arvoisa puhemies, pyysitte halukkaita parlamentin jäseniä tekemään esityslistaa koskevat huomautuksensa. Halusin tässä yhteydessä todeta, ettei minulla ole mitään sitä vastaan, että Euroopan parlamentissa puhutaan alkuperältään eurooppalaisten ihmisten tekemistä ulkomaalaisiin kohdistuneista rasistisista rikoksista. Asiasta vastaavan valiokunnan mukaan näiden rikosten lukumäärä omassa maassani on noin 30 kaikkiaan lähes neljästä miljoonasta vuosittaisesta rikoksesta, joista miljoonassa tekijänä on ollut ulkomaalainen ja kohteena syntyperäinen asukas.
Ehdotan, että näitä asioita tarkastellaan yhdessä. Minusta tässä on kysymys oikeudenmukaisuudesta. Koska rasismi on valitettavasti maailmanlaajuinen ilmiö, on tarkasteltava myös sellaisia ulkomaalaisten tekemiä rasistisia rikoksia, jotka kohdistuvat eurooppalaisiin.

Puhemies
Kyllä, uskon sen olevan parasta.

Sylla
Arvoisa puhemies, mielestäni on tärkeää säilyttää rasismin vastaista taistelua koskevat huomisen keskustelut ehdotetun kaltaisina. Monet kollegat ovat lisäksi nyt tietoisia siitä, ettei yksikään Euroopan maa ole turvassa muukalaisvihan ja populismin nousulta. Arvoisat kollegat, toivoisin, että pystyisimme huomisen keskustelussa sopimaan sen perusteella, mitä useat kollegat ovat tänään sanoneet, vähintään yhdestä tarkistuksesta: siitä, ettei kukaan parlamentin jäsen saisi Euroopan parlamentissa pitää rasistisia puheita. Jos onnistuisimme tekemään päätöksen siitä, ettei Euroopan parlamentissa kukaan voi antaa itselleen oikeutta pitää rasistisia puheita, sanoillamme ja teoillamme olisi paljon enemmän painoa parlamentin ulkopuolella. Uskoakseni tämä on paras vastaus, joka jäsen Gollnischille voidaan antaa.

Öljykriisin ja öljyn hinnan nousun johdosta toteutettavat toimenpiteet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma öljykriisin ja öljyn hinnan nousun johdosta toteutettavista toimenpiteistä.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, kiitän tästä tilaisuudesta puhua parlamentin täysistunnossa sen jälkeen, kun puhuin eilen kaksi tuntia energiavaliokunnassa.
Tilanne on nykyisin se, että öljytuotteiden hinnat ovat kohonneet puolentoista vuoden aikana, mikä vaikuttaa suuresti Euroopan kansalaisiin. Tästä hinnannoususta kärsivät luonnollisestikin eniten epäsuotuisimmassa asemassa olevat yhteiskuntaryhmät ja myös tietyt alat.
Raakaöljytynnyrin hinta oli vuoden 1999 alussa suurin piirtein 10 dollaria, mutta nyt se on suurin piirtein 33-35 dollaria. Hinta on ennätysmäisen korkealla sitten Persianlahden sodan, vaikka useimmat asiantuntijat uskoivat, ettei tuolle tasolle enää yllettäisi muuten kuin geopoliittisissa kriisitilanteissa.
Hinnannousun syy on erittäin selvä: OPEC-maat ovat rajoittaneet tuotantoaan ja samalla maailmantalous on elpynyt, mikä on vuorostaan lisännyt kysyntää. Hinnannousu vaikuttaa erityisesti Euroopan unionissa ja aivan erityisesti euroalueella, mihin on syynä euron pariteetti dollariin verrattuna.
Hinnannousun vaikutuksia Euroopan talouskehitykseen ei voida sivuuttaa. Tarkemmin sanottuna arvioimme, että sen osuus inflaatiosta on tällä hetkellä yksi prosentti ja että se heikentää kasvua suurin piirtein 0,3 prosenttia; muutamat ammattiryhmät - maanviljelijät, kalastajat ja kuljetusalan työntekijät - ovat joskus suoraan sanottuna vaikeassa tilanteessa.
Niin tuottajamailla kuin kuluttajamaillakin on kuitenkin yhteinen etu, nimittäin hintojen vakaus ja ennustettavuus. Olisi meidän kaikkien edun mukaista, että hinnat määräytyisivät vapaaseen kilpailuun perustuvilla markkinoilla eivätkä, kuten nyt, monopolitulojärjestelmän mukaisesti markkinoilla, jotka eivät suoraan sanottuna ole kovinkaan avoimet.
Toisaalta Euroopan unionin riippuvuus tuontienergiasta on nykyisin suurin piirtein 50 prosenttia. Ellei uusiin toimiin ryhdytä, riippuvuus kuitenkin kasvaa 70 prosenttiin noin vuoteen 2020 mennessä. Erityisesti öljyn osalta riippuvuus tuontiöljystä on noin 85-90 prosenttia. Meidän onkin aloitettava keskustelu siitä, että riippuvuutemme tuontienergiasta kasvaa ja että olemme tältä osin haavoittuvaisia.
Meidän täytyy olla vastuullisia ja ottaa kohtalomme omiin käsiimme. Vaikka energia-alan kilpailu onkin Euroopan unionissa rajallista, emme voi vain odottaa kädet ristissä tällaisessa tilanteessa ja antaa sen laantua, vaan meidän on annettava vastauksia. Niinpä Euroopan unionin riittävän omavaraisuusasteen ja erityisesti energiatoimitusten varmuuden takaamisen on oltava ensisijainen politiikka ja lisäksi yhteisön politiikka.
Hieman yli vuosi sitten, kun otin ensimmäisen kerran yhteyttä parlamenttiin energia-asioista vastaavana tulevana komission jäsenenä, totesin erittäin selvästi, että komission mielestä lähivuosina olisi syytä harkita kahta keskeistä näkökohtaa. Yhtäältä meidän olisi strategisesti edistettävä energiapoliittista vuoropuhelua kansainvälisissä yhteyksissä ja aivan erityisesti suurten tuottaja- ja kuluttajamaiden kanssa, ja toisaalta meidän olisi mukautettava painopistealueitamme, jotta voisimme varautua entistä paremmin tällaisiin energia-alan suhdannemuutoksiin.
Komissio aikoo saavuttaa nämä perusluonteiset tavoitteet, ja se on jo useita kuukausia työskennellyt niiden parissa. Komissio on jo käytännöllisesti katsoen saanut valmiiksi vihreän kirjan toimitusvarmuudesta ja Kiotossa tehdyistä sitoumuksista, toisin sanoen energia-alan päästörajoituksista. Tämä vihreä kirja hyväksytään ennen vuoden loppua. Toivon, että se toimii lähtökohtana laajalle vuoropuhelulle, asianosaisten kanssa käytävälle laajalle keskustelulle, jossa tarkastellaan kunkin energialähteen osuutta ja asemaa 20-30 seuraavan vuoden aikana. Lisäksi meidän täytyy edistää kansainvälistä vuoropuhelua lyhyellä aikavälillä ja tehostaa sitä tuottajamaiden kanssa, jotta voimme saada ne vakuuttuneeksi yhteisestä edustamme eli hintojen vakaudesta - minkä ne itsekin ovat todenneet - ja ottaa esille hintojen vaihteluvälin tavoitteen.
Toisaalta on otettava huomioon nykyinen geopoliittinen tilanne, aivan erityisesti Lähi-idän rauhanprosessi ja koko alueen monimutkainen poliittinen tilanne.
Euroopan unionin on välitettävä selkeä ja tehokas viesti kaikille OPEC-maille ja korostettava, että on välttämätöntä ryhtyä tarvittaviin toimiin, jotta voimme saavuttaa sen, mitä ne itsekin pitävät tavoitteenaan, toisin sanoen sen, että öljyn hinta palaa asianmukaiselle vaihteluvälille. Meidän on sanottava, että olemme öljyn suurin nettotuoja ja toiseksi suurin kuluttaja maailmassa. Euroopan unionilla on siis keinoja ja perusteita saada äänensä kuuluviin, mutta poliittiset keinot eivät välttämättä ole riittäviä.
Vaikka käymmekin vuoropuhelua OPEC-maiden kanssa, emme kuitenkaan saa unohtaa, että meidän on pidettävä yllä ja vahvistettava strategisia suhteitamme Venäjään, ja meidän olisi syytä harkita tarvittavia keinoja tuotanto- ja jakeluolojen uudenaikaistamiseksi tuossa maassa, joka on - pitäkäämme se mielessä - kolmanneksi suurin öljyntuottaja maailmassa ja jonka asema kaasuntuotannossa on erittäin ratkaiseva.
Euroopan unionin on pysyttävä yhtenä rintamana ja puhuttava yhteen ääneen. Jäsenvaltioiden hajanaiset aloitteet ovat epätäydellisiä ja lisäksi vähemmän tuotteliaita kuin se, jos pystymme puhumaan yhteen ääneen.
Verotuksesta on viime aikoina kiistelty paljon, ja komissio ymmärtää öljyn äkillisestä hinnannoususta eniten kärsivien ammattiryhmien huolen. Tältä osin rohkaisemme jäsenvaltioita aloittamaan työmarkkinavuoropuhelun ja jatkamaan sitä kaikkien asianosaisten kanssa, jotta asiaan löytyisi sopivia ja yhteisön oikeuden mukaisia ratkaisuja. Yksi niistä opetuksista, joita olemme saaneet useiden jäsenvaltioiden taloudellisen toiminnan halvaannuttaneista saarroista, on se, että jäsenvaltioiden välistä koordinaatiota on lisättävä, ilman muuta komission tuella. Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, joudun tätä varten, kuten on jo ilmoitettu, lähtemään täältä muutaman minuutin kuluttua matkustaakseni Luxemburgiin, jossa pidetään ylimääräinen liikenneministerien neuvoston kokous.
Niin talouteen kuin ympäristöönkin liittyvistä syistä jäsenvaltiot eivät saa antautua painostuksen edessä eivätkä muuttaa öljyä koskevaa keskipitkän aikavälin kokonaispolitiikkaansa. Verotuksen alentaminen esimerkiksi tukien avulla merkitsisi pitkittyessään yksinkertaisesti verotulojen siirtoa OPEC-maille, ja se olisi niille yksinkertaisesti riittämätön viesti.
On kuitenkin todennäköistä, että nykyinen erittäin vaikea tilanne edellyttää lyhyellä aikavälillä toimivaltaisten viranomaisten toteuttamia tukitoimia. Käsiteltävänä on itse asiassa jo joitakin sopimuksia. Haluan kuitenkin todeta, että näiden toimien on oltava yksinomaan tilapäisiä ja että niiden on joka tapauksessa oltava kilpailusääntöjen mukaisia ja että ne eivät saa olla sisämarkkinasääntöjen vastaisia.
On etsittävä yhtenäinen lähestymistapa polttoaineiden verotukseen ja vältettävä sellaisia riitasointuja, joista unionin eri jäsenvaltioiden toimet ja lausunnot ovat osoituksena. Mitä hyötyä on puhua esimerkiksi Euroopan laajuisista ympäristöveroista, ellemme pysty nopeasti lähentämään unionissa valmiste- ja arvonlisäveroja?
Hyvät jäsenet, minun on tässä yhteydessä sanottava, että valmisteverojen alentamista maantiekuljetusten hyväksi voidaan harkita vain erittäin lyhyen aikavälin toimenpiteenä, vain muutamaksi kuukaudeksi, ja että sitä ei missään tapauksessa voida pitkittää, sillä se olisi suoraan ristiriidassa niiden tavoitteiden kanssa, jotka koskevat rautatiekuljetusten kaltaisten vaihtoehtoisten kuljetusmuotojen edistämistä, ja se olisi ristiriidassa Kiotossa sovittujen tavoitteidemme kanssa, ja se olisi epäilemättä ristiriidassa Euroopan unionin tähänastisen liikennepolitiikan päälinjausten kanssa.
Komissio on erittäin huolestunut siitä, että vapaata liikkuvuutta on viime aikoina loukattu vakavasti useaan otteeseen. Olemme sitä mieltä, ja haluan tuoda sen julki vielä kerran, että mikään yhteiskuntaryhmä ei voi ottaa muuta yhteiskuntaa panttivangikseen.
Olin kuitenkin puhumassa tuista, ja haluan sanoa, että meidän on estettävä ja poistettava kilpailun vastaiset toimet, joita nykyisin selvästikin esiintyy polttoainealalla. Onko järkevää, että öljyjalosteiden hintojen erot ovat Euroopan unionissa - ennen veroja - nykyisin niin huomattavat, että joissakin tapauksissa tarvitsee vain ylittää raja? Komissio aikoo edelleen pitää yhteyttä jäsenvaltioihin voidakseen havaita mahdolliset kilpailusääntöjen vastaiset toimet. Kaikista yritysten välisistä sopimuksista tai hallitsevan aseman väärinkäytöstä on rangaistava ankarasti. Niin ikään on tarkasteltava kysymystä, joka koskee eri kuljetusmuotojen välistä kilpailua, jotta ratkaisuja voidaan löytää Euroopan tasolla. Hyvät jäsenet, emme silti saa pettää itseämme, sillä kyse on lyhyen aikavälin toimista, jotka voivat lievittää nykyistä kriisiä, mutta jotka eivät missään tapauksessa poista sitä kiistatonta tosiseikkaa, että taloutemme on haavoittuva energia-alan suhdannevaihteluille. Se ei tosin ole yhtä haavoittuva kuin 25 vuotta sitten, mutta silti se on haavoittuva. Päivittäinen öljynkulutus Euroopan unionissa on 12 miljoonaa tynnyriä, ja se on vuonna 2020 luultavasti hieman yli 13 miljoonaa tynnyriä. On todennäköistä, että tynnyrihinta ei tavanomaisessa taloustilanteessa laske pitkällä aikavälillä 20 dollarin alapuolelle - eikä se missään nimessä laske puolentoista vuoden takaiselle tasolle eli 10 dollariin.
Meidän täytyy ratkaista tämä riippuvuus ja tämä tilanne kahdenlaisten perusluonteisten toimien avulla: monipuolistamalla energialähteitämme ja energiaa säästämällä. Energialähteidemme monipuolistamisen osalta tarvitaan keskustelua pitkällä aikavälillä. Tähän vaikuttaa omalta osaltaan energiatoimituksia koskeva tuleva vihreä kirja. Haluan sanoa erittäin selvästi, että energialähteiden monipuolistamisesta puhuttaessa uusiutuvilla energialähteillä on tulevaisuutta ajatellen selkeä ja ratkaiseva panos, mutta emme voi toistaiseksi sivuuttaa mitään energiamuotoa.
Kysynnän hallinta ja energiansäästö ovat toinen asia, johon on keskityttävä pitkällä aikavälillä. Öljyn osalta energiatehokkuus on nykyisin 50 prosenttia parempi kuin 25 vuotta sitten, mutta haluan sanoa, että tiedostan sen, että kuljetusalan on ponnisteltava entistä enemmän tässä asiassa. Kuljetusala nielee periaatteessa yli 90 prosenttia unionin lisääntyneestä öljynkulutuksesta nykyhetkestä vuoteen 2020 saakka. Niinpä tarvitaan valkoista kirjaa, jossa käsiteltäisiin sellaista liikennepolitiikkaa, jossa pyritään tasapainottamaan eri kuljetusmuotoja, edistämään Euroopan laajuisia verkkoja, poistamaan ruuhkakohdat, edistämään rautatieliikennettä, jokiliikennettä ja meriliikennettä lyhyillä etäisyyksillä, edistämään tehokasta ja vähemmän saastuttavaa joukkoliikennettä järkeistämällä perinteistä auton käyttöä ja edistämällä puhtaiden polttoaineiden innovatiivisia tutkimushankkeita sekä lisäämään kuljettajien tietoisuutta ja kouluttamaan heitä.
On välttämätöntä ryhtyä energiansäästötoimiin myös rakennusalalla, joka on yksi niistä aloista, joilla kulutetaan eniten energiaa, puhumattakaan kilpailun edistämisestä kaasualalla ja siitä, että kaasusta tulisi öljyn kilpailija ja vaihtoehto.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, lopuksi toteaisin, että on selvää, että voimme selvitä nykyisestä kriisistä vain yhtenäisten, hyvin koordinoitujen ja tehokkaiden strategioiden avulla. Valitettavasti meillä ei ole mitään patenttilääkettä, jonka avulla voisimme ratkaista tilanteen lyhyellä aikavälillä, mutta onneksi nykyinen kriisi on osoittanut meille, että sen ratkaisemiseksi on vain yksi tie: kilpailun edistäminen markkinoillamme, asemamme vahvistaminen kansainvälisellä tasolla, toimenpiteidemme koordinoiminen, painopistealueidemme mukauttaminen energia-alan uusiin tavoitteisiin ja toimiminen yhdessä verotuksen alalla. Tässä vaikeassa suhdannetilanteessa kansalaiset odottavat meiltä, että teemme näistä tavoitteista konkreettista todellisuutta niin, ettemme ajattele ainoastaan välittömiä vaan myös keskipitkän ja pitkän aikavälin vaikutuksia.

Suominen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen de Palacio, kiitän komission jäseniä tästä kannanotosta, joka osoitti realismia. On vain kysyttävä itseltään, täytyykö aina joutua kriisiin ennen kuin ryhdytään puhumaan uusista, hyvistä strategioista. Mikään ei olisi nyt helpompaa kuin vaatia kaikkia unionin jäsenvaltioita laskemaan reilusti öljytuotteiden verotusta siihen asti kunnes raakaöljyn tynnyrihinta toivottavasti palaa noin 22 - 25 US-dollarin tienoille. Yhtä helppoa olisi nyt jäsenvaltioiden ja niiden valtiovarainministerien ilmoittaa, että veroihin ei ole syytä koskea ollenkaan. Syynä tähän on lyhyellä tähtäimellä verotulojen korvaamisen vaikeus ja pitkällä tähtäimellä verojen kulutusta hillitsevä vaikutus, jolla pyrimme vaikuttamaan ympäristömme tulevaan tilaan.
Jotakin on kuitenkin tehtävä. Ihmiset ovat saaneet kyllikseen, ja ennen kaikkea eräiden ammattiryhmien välitön toimeentulo, kuten komission jäsen mainitsi, on pahasti vaarantunut, mainitsen esimerkiksi kalastajat, maanviljelijät ja ammattiautoilijat. Pitemmällä aikavälillä öljyenergian hintataso vauhdittaa yhä enemmän inflaatiota ja uhkaa koko EU-aluetta taloudellisella takaiskulla. Unionin jäsenvaltioiden on nyt löydettävä yhteinen toimintatapa sekä lyhyellä että pitkällä aikavälillä. Yksittäisten maiden erilliset toimenpiteet protestien paineessa vain vaikeuttavat tilannetta ja vääristävät kilpailuolosuhteita. Vastuu toimenpiteistä on selkeästi kansallisilla hallituksilla. Lyhyen aikavälin toimenpiteet ovat vaikeimmat. Luonnollisesti keskeistä on tiivistää neuvotteluja OPEC-maiden kanssa öljyntuotannon lisäämiseksi edelleen, jos se yleensä on mahdollista, ja tilanteen helpottamiseksi siten tarjonnan kautta. Nopeita tuloksia on ehkä kuitenkin vaikea saavuttaa. Tällöin ovat hyvin tarkat täsmätoimenpiteet, esimerkiksi dieselpolttoaineen ja lämmitysöljyn verojen osalta, mahdollisuuksien rajoissa, jos ne toteutetaan yleisellä tasolla.
Kriisin syitä löytyy paitsi tarjontapuolelta niin myös mahdollisesti jalostusketjun rakenteesta, öljyenergian markkinoiden luonteesta, futuurimenetelmästä sekä eräiden maiden tai alueiden varastointipolitiikasta. On väitetty, että jalostusketju on jo niin harvoissa käsissä, että markkinoille on syntynyt kartellinomainen tilanne. En itse väitä, että näin on, mutta asiaan on syytä paneutua. Eräs kysymys on, voiko unioni neuvotella öljyn tarpeellisten varastojen strategiasta sekä omalla alueellaan että USA:n kanssa, koska ilmeisesti USA:n varastojen pieneneminen ja niiden tämänhetkinen täyttötarve edelleen nostaa öljyn spottihintaa. Venäjän, suuren öljyntuottajan, ravistunut tuotantokoneisto tuli jo mainituksi komission jäsenen puheessa. Eikö nyt olisi aika - kysymys on tietysti ennen kaikkea suunnattava Venäjälle, mutta myös meille - ryhtyä niihin toimenpiteisiin, jotka houkuttelevat investointeihin Venäjän öljyntuotantoon? Pitkällä tähtäimellä, kuten Saudi-Arabian entinen öljyministeri sheikki Yamani arvioi, pysyvä korkea öljyn hinta johtaa muihin energiamuotoihin. Pilke silmäkulmassa hän sanoi, ettei kivikausikaan päättynyt kivien loppumiseen. Keskeistä on nyt kuitenkin unionin maiden kyky lyhyen aikavälin reagointiin. Onko todella niin, että suhteellisesti samansuuruisen polttonesteiden veron alentaminen ensi vuoden puoliväliin asti kansallisten hallitusten toimesta koko unionin alueella on mahdotonta?

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, arvoisa komission varapuheenjohtaja, tähän asiaan liittyy eurooppalainen ongelma: meillä ei ole eurooppalaista energiapolitiikkaa, minkä komission varapuheenjohtaja myönsikin. Sitä paitsi tällainen politiikka edellyttää paljon sitkeyttä ja myös investointeja ja varoja, koska energiaan liittyy se ongelma, että älähdämme vain silloin, kun jotakin sattuu, ja että silloin, kun tilanne on normaali, kuten komission varapuheenjohtaja de Palacio totesi, kulutuksella on taipumus lisääntyä. Yhteiskunnassa, jossa auto on kuningas, tämä merkitsee riippuvuuden lisääntymistä.
Niitä toimia, jotka komission varapuheenjohtaja luetteli komission jo tekemien ehdotusten perusteella, on mielestäni jatkettava ja tehostettava keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä niin, että hyödynnetään uusiutuvien energialähteiden kehitystä ja alennetaan riippuvuutta öljystä, jolloin voidaan esimerkiksi purkaa tiettyjen kansallisten markkinoiden lokeroituminen, ja ajattelen tässä esimerkiksi rautatiekuljetusten kehittämistä maantiekuljetusten täydentäjänä ja vaihtoehtona.
Emme kuitenkaan kaiken tämän takia saa unohtaa nykytilannetta. Toisin sanoen meidän täytyy noudattaa tehokasta politiikkaa, mutta olemme nyt sikäli erittäin monimutkaisessa tilanteessa, että useat ammattiryhmät ovat erittäin epäsuotuisassa asemassa ja että Euroopassa yhteisön tasolla järjestetyt mielenilmaukset ovat johtaneet tiesulkuihin ja sekasortoon ja saaneet hallituksemme reagoimaan niihin eri tavoin.
Haluaisin todeta aivan lyhyesti, että viime aikoina on entistä tiukemman talousarvion myötä puhuttu verotaakan keventämisestä. Ihmiset eivät ole ymmärtäneet, ettei sitä voida keventää öljytuotteiden osalta. Meidän täytyy ymmärtää tällainen reaktio, ja samalla meidän täytyy selvittää kansalaisille vaihtoehtojemme syyt. On totta, että korvaustoimiin täytyy ryhtyä. On erittäin tärkeää, että onnistumme parantamaan avoimuutta ja monopolien vastaisia toimia, jotka kyllä kuuluvat komissiolle, sillä joku tässä voittaa: OPEC-maat ovat nostaneet hintaa, mutta tynnyriltä ei saa enempää kuin 5-6 dollaria. Ja ennen kaikkea meidän täytyy pyrkiä siihen, että hallituksemme reagoisivat yhdessä ja että saisimme lopultakin aikaan sellaisen eurooppalaisen energiapolitiikan, joka vastaisi yhteistä talous- ja sosiaalialuetta.

Sterckx
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, sanoitte sen hyvin selkeästi: olemme edelleen haavoittuvaisia. Energia ei ole halpaa. Se on niukka hyödyke. Olemme ilmeisesti unohtaneet, että öljy maksoi joskus kymmenen dollaria tynnyriltä. Toimimme todennäköisesti täysin väärin, kun emme asettaneet silloin itsellemme niitä kysymyksiä, jotka nyt esitämme. Arvoisa komission jäsen, myös te sanoitte, että olemme nähneet hintojen nousevan jo 18 kuukauden ajan, ja siksi minua ihmetyttää, miksi kaikki oppineet Euroopan johtajat ja vahvat Euroopan johtajat eivät aikaisemmin panneet viisaita päitään yhteen tarkastellakseen jo alussa, kun hinnat alkoivat nousta, kuinka täytyy jatkaa eteenpäin ja kuinka ei voida jatkaa eteenpäin ja kuinka emme olisi kenties tulleet siihen pisteeseen, jossa nyt olemme.
Arvoisa komission jäsen, sanoitte myös, että meidän täytyy reagoida yhtenä rintamana, mutta näemme nyt, että kaikki maat ovat saanet "tartunnan Ranskasta". Näemme, että reaktioissa esiintyviin protesteihin - ymmärrän usein näitä protesteja oikein hyvin - ja valuutan puolustamisessa sekä myös ulkoisesti asenteessamme OPECia kohtaan ei ole lainkaan sisäistä johdonmukaisuutta. Meidän täytyy toki sanoa, että öljyn hintana 10 dollaria tynnyriltä on yhtä epänormaalia kuin 35 dollaria tynnyriltä ja että te kyllä tiedätte, että 10 dollaria tynnyriltä on ehkä miellyttävämpi hinta meidän kannaltamme mutta yleismaailmallisesti kestämätöntä. Nämä ovat niitä asioita, jotka me kaikki nähtävästi olemme nyt unohtaneet. Mielestäni emme saa enää tehdä niin.
Esitätte syyskuun ensimmäisellä viikolla antamassanne tiedonannossa laajat suuntaviivat. Ne ovat hyvät suuntaviivat: liikennepolitiikka, energiapolitiikka ja ympäristöpolitiikka. Toivon, että voitte päästä tänä iltana Luxemburgissa enemmän tai vähemmän samalle linjalle, koska meidän täytyy nyt päästä ulos kriisistä. Meidän täytyy huolehtia siitä, että seuraava kriisi ei ole näin syvä ja että se tulee hitaammin kuin voisimme mahdollisesti odottaa. Joka tapauksessa täytyy tehdä eurooppalaisia aloitteita ja vähintään yhteistyötä vähäosaisimpien auttamiseksi, kuten myös sanoitte. Siksi olen sitä mieltä, että yleisen verorasituksen keventäminen, jota puolueeni ehdottaa Belgiassa, on parempi asia kuin polttoaineen erityinen verorasitus. Emme varmasti saa mennä sanomaan kansalaisille, että energia voi halventua, koska se olisi aivan vääränlainen viesti.

Hautala
Arvoisa puhemies, meidän ei tulisi lainkaan ihmetellä sitä, että olemme nyt taas öljykriisin keskellä. Tämä on kolmas öljykriisi, eikä sitten vuoden 1979 ole energiapolitiikassa oikeastaan muuta tehty kuin pelkkiä laiminlyöntejä. Paljon on puhuttu siirtymisestä kestävään energiapolitiikkaan, mutta varsin vähän on tehty sen eteen. Tervehdin ilolla niitä ajatuksia, joita komission jäsen on tänään täällä esittänyt. Liikenneministereillä on nyt todellinen tilaisuus tehdä suoranainen u-käännös energiapolitiikassa kohti kestävää energiataloutta.
Maantiekuljetukset ovat lisääntyneet vuoden 1980 viidenkymmenen prosentin osuudesta kahdeksankymmenenviiden prosentin osuuteen vuonna 2000. Jos nyt alentaisimme yleisesti polttoaineveroja, niin tämähän olisi suurin piirtein sama kuin alentaisimme huumausainemarkkinoilla heroiinin hintaa. Lopputulos olisi varmaankin se, että huumausaineriippuvaisia olisi entistä enemmän ja kriisi entistä syvempi. Tällaisia virheitä ei nyt pitäisi tehdä.
Ydinvoima ei myöskään ole mikään vaihtoehto tässä tilanteessa, koska vain kymmenen prosenttia sähköstä tuotetaan öljyllä ja sitä paitsi kaikki kehittelytyö esimerkiksi uusien ajoneuvojen suhteen lähtee siitä, että tulevaisuuden autot kulkevat ehkä pikemminkin vedyllä, mutta eivät varmastikaan ydinvoimalla. Ryhmämme on tänään esittänyt tällaista kokonaisvaltaista ohjelmaa Euroopan unionin uudeksi energiapoliittiseksi ohjelmaksi. Me haluamme aloittaa tämän toteuttamisen jo budjetista, me esitämme uutta budjettilinjaa, jonka nimi on "Uudet energialähteet". Me haluamme muun muassa edistää energiansäästöä ja talojen parempaa rakennustekniikkaa. Me haluamme myös, että Euroopan unionilla on toimivaltuuksia hoitaa uutta energiapolitiikkaa. Me vaadimme, että energia otetaan mukaan perustamissopimukseen omana lukunaan ja korostamme, miten tärkeää on päästä irti yksimielisyysvaatimuksesta, joka liittyy veroihin.
Kohta kymmenen vuotta on yritetty saada aikaan yhteistä energiaveroa Euroopan unionille. Komission jäseniä on tullut ja mennyt, mutta tämä ongelma on jäänyt ratkaisematta. Lyhyellä tähtäimellä on autettava tämän öljykriisin välittömiä uhreja, mutta se on tehtävä hyvin harkitusti ja kohdennetusti.

Wurtz
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, minusta vaikuttaa siltä, että puheena oleva niin sanottu öljykriisi on paljastanut useita rakenteellisia ongelmia, joita unionin ja jäsenvaltioiden olisi pohdittava rajoituksetta ja ilman, että asiaan liittyy tabuja.
Ensimmäinen ongelma koskee suhdettamme etelään, tässä tapauksessa tuottajavaltioihin. Kannettiinko Euroopassa viime vuoden alussa huolta tuhoisista vaikutuksista, joita alle kymmenen dollarin tynnyrihinnasta koitui joidenkin tuottajavaltioiden talouselämälle ja väestölle? Silloin puhuttiin hyvästä uutisesta, vaikka uutinen oli yhtä huolestuttava kuin 34 dollarin tynnyrihintaa koskeva uutinen. Meidän on luotava jäsenvaltioiden ja tuottajavaltioiden välille todellinen pitkän aikavälin kumppanuussuhde. Ja sen jälkeen on ryhdyttävä käsittelemään muita nykytilanteeseen johtaneita syitä - spekulointia, Yhdysvaltojen varastojen riittämättömyyttä ja euron romahtamista.
Toinen tämän kriisin paljastama ongelma on mielestäni se, etteivät tekemämme valinnat unionin sisäisessä politiikassa ole olleet riittävän johdonmukaisia. Nykyään puhutaan raideliikenteen suosimisesta tieliikenteeseen verrattuna sekä siitä, että ryhdytään tosissaan ajamaan piggy-back-kuljetuksia (yhdistelmäkuljetukset kiskomaanteitse). Nämä ovat perustavan tärkeitä asioita. Kyseessä on todellinen yhteiskunnallinen valinta, osoitus ekologisen vastuun ottamisesta sanan vahvimmassa merkityksessä. Mutta miten kauan onkaan jo toimittu täsmälleen päinvastoin ja tuettu voimakkaasti tieliikennettä rautateihin verrattuna? Euroopassa on valmistauduttu tähän muutokseen niin heikosti, että Ranskan ja Italian rajalla on nykyäänkin vaihdettava veturia, koska näissä maissa käytössä olevat sähköjännitteet eivät ole yhteensopivia.
Kolmas tämän kriisin selvästi esiin tuoma perusongelma on se, että monien eurooppalaisten johtajien on äärimmäisen vaikeaa arvioida jäsenvaltioiden yhteiskunnallisia vaatimuksia. He eivät ole nähneet tai halunneet nähdä suuria ongelmia, joita polttoaineiden hinnannousu aiheutti ihmisille, joiden on pakko käyttää autoaan tai tilata lämmitystä varten kevyttä polttoöljyä. Maanmiehemme eivät hyväksy sitä, että heidän olisi siedettävä tämän suhdannekriisin aiheuttamat kustannukset, ja he vastustavat sitä, että jäsenvaltiot ovat suopeita öljy-yhtiöille, vaikka yhtiöt keräävät paraikaa hävyttömän suuria voittoja. Paineet polttoaineiden verotuksen keventämiseksi ja yhtiöiden voittojen tuntuvaksi verottamiseksi kasvavat jatkuvasti.
Ryhmäni enemmistö on sitä mieltä, että jäsenvaltioiden on toteutettava radikaaleja ekologisia toimenpiteitä edistämällä tehokkaasti rautatieliikennettä ja vastaamalla samalla yhteiskunnan oikeutettuihin vaatimuksiin nykytilanteessa. Toimiessaan tällä tavoin, arvoisa puhemies, jäsenvaltiot tekisivät myös suuren palveluksen Euroopalle, joka nähdäkseni tarvitsee sitä nyt kovasti.

Gollnisch
Arvoisa puhemies, öljyn hinnan liialliseen nousuun on syynsä, mutta on pelättävissä, ettei tätä oteta Euroopassa huomioon sen vuoksi, että Euroopalla on asiasta suuri vastuu.
Ensimmäinen syy on tuotantohintojen nousu, joka aiheutuu tuottajavaltioiden huolellisesti järjestämästä oligopolista. Tarjonnan vähentymistä pahentaa Irakin kauppasaarto, jonka moraalittomat ja epäoikeudenmukaiset seuraukset ovat ehkä yhdysvaltalaisten öljy-yhtiöiden etujen mukaisia, mutta eurooppalaisten öljy-yhtiöiden etujen vastaisia.
Toisena syynä on euron ja siten kaikkien euron osana olevien eurooppalaisten valuuttojen arvon lasku. Kun euro perustettiin, sen arvo oli 1,18 dollaria. Nyt sen arvo on enää 0,85 dollaria. Luvattiin, että uusi valuutta olisi vahva. Se oli valhetta, ja lasku on kasvanut samassa suhteessa.
Kolmas syy on valtioiden harjoittama liiallinen ja jopa mieletön verottaminen - sosialisointipolitiikka, johon konservatiiviset hallitukset ovat pyrkineet, jos ne eivät olleet jo sitä aloittaneet. Politiikkaa jatketaan sellaisten ekologisten ryhmien painostuksesta, jotka vastustavat autoilua, koska auto tarkoittaa samaa kuin yksilönvapaus. Tuotantohintojen nousun kertautuminen kolmella, neljällä tai viidellä johtuu nimenomaan verotuksesta.
Ulkopolitiikkamme mukauttaminen Yhdysvaltojen ulkopolitiikkaan, euron arvon lasku ja ylimitoitettu verotus, jota ekologisten liikkeiden harjoittama painostus pahentaa: siinä kolme syytä hintojen nousuun, jota valitamme, mutta josta toimielimillämme on erittäin suuri vastuu.

Esclopé
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, viimeksi kuluneiden kahden viikon aikana olemme nähneet todellisen liikenteen "Eurooppa-sotkun": bensiinipula, tiesulkuja, yhteiskunnallisia protesteja ja lamautuneet hallitukset. Olisi todella voinut luulla, että eletään vuotta 1973, ensimmäisen öljykriisin jälkeistä vuotta. Näiden tapahtumien lisäksi tulivat vielä raakaöljytynnyrin hinnan äkillinen nousu ja euron vapaa pudotus, joka tapahtui niin sanottujen eurooppalaisten asiantuntijoiden ennusteista huolimatta.
Kriisi, joka oli kuitenkin laajalti ennustettavissa, on yhtä lailla öljyntuottajien kuin hallitusten vastuulla. Erilaisia ratkaisuja on ehdotettu, koska eri valtioiden tilanteet ja niihin johtaneet syyt ovat erilaisia. Ratkaisut ovat usein ilmeisiä tai järkiperäisiä, joskus ideologisia, kuten kulkuneuvojen tehon rajoittaminen tai ympäristöverotus, mutta yksikään niistä ei ole patenttiratkaisu - kuten muistutitte - eikä yksin ratkaise ongelmaa.
Muistakaamme, että polttoainekysymys koskee pääasiassa valuutta-asioita ja verotusta ja heijastuu myös aluesuunnitteluun. Vaikka kriisistä koituva rangaistus koskee asiantuntijoita, kriisi koskee myös yksityisiä ihmisiä, etenkin maaseudulla asuvia ihmisiä, joille auto on liian usein pääasiallinen ja ainoa kulkuväline. Tämä tilanne aiheutuu julkisten palvelujen vähittäisestä karsimisesta, jota ei ole korvattu - liian usein vain suurimman mahdollisen kannattavuuden hakemiseen keskittyneiden - yksityisyritysten tarjoamilla palveluilla.
Vero-, valuutta- ja aluesuunnittelupolitiikan osalta asian on kuuluttava loukkaamattoman toissijaisuusperiaatteen perusteella yksinomaan kunkin jäsenvaltion toimivaltaan.
Lopuksi sanoisin, että toivomme, että polttoaineverotusta kevennettäisiin, sillä se koskettaa kansalaisia - yksityishenkilöitä ja ammatinharjoittajia - liian raskaasti, ja että jäsenvaltioissa löydettäisiin täydentäviä menettelytapoja. Unionin on annettava jäsenvaltioiden valita asianomaiset politiikkansa vapaasti ja täysivaltaisesti. Tämä koskee energiataloutta, uusiutuvia lisäenergialähteitä, tavarakuljetusten siirtämistä takaisin rautateille ja jokireiteille sekä myös julkisen liikenteen kehittämistä ja maaseudun eristyneisyyden vähentämistä.

Kronberger
Arvoisa puhemies, meillä on todellakin kolmas öljykriisi. Tämä eroaa kahdesta edellisestä öljykriisistä kuitenkin yhden tärkeän seikan osalta. Ne olivat poliittisia kriisejä, jotka luotiin keinotekoisesti, 1973 ja 1979 saahin hallintoa kaadettaessa. Jo 15 vuoden ajalta on yksiselitteisiä viitteitä ja tutkimuksia, joissa esimerkiksi Global 2000:ssa, Jimmy Carterin teettämässä raportissa sanotaan, että raaka-aineista tulee todellista pulaa vuosituhannen vaihteessa. Se merkitsisi nimittäin sitä, että nykyinen kolmas öljykriisi on jatkuva kriisi.
Sillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa, että hinta putoaa mahdollisesti taas lyhytaikaisesti, mutta se kohoaa pitkällä aikavälillä jatkuvasti. Myös Colin J. Campbellin tutkimuksessa joka haluaa, voi saada sen minulta - sanotaan, että raaka-aineista eli raakaöljystä tulee pulaa 2000-luvun alkuvuosina, koska tuotanto on ylittänyt kriittisen pisteen. Sen vuoksi uskon, että mielenosoituksetkaan eivät auta, sillä sitruunasta ei voi puristaa mehua enempää kuin siinä on. Me saamme raakaöljyä, mutta emme halvalla. Raakaöljyn hinta nousee toisin sanoen 4060 dollariin barrelilta. Siitä on riittävästi tutkimuksia. Vaikka ne olisivatkin väärässä, ne on nyt otettava huomioon ja analysoitava. Verojen alennuskaan ei muuttaisi sitä, että öljyn hinta kohoaa siitä huolimatta edelleen. Tämä ei ole myöskään OPECin kriisi, sillä OPEC tuottaa vain 40 prosenttia kaikesta tuotetusta öljystä, loput 60 prosenttia tulevat OPECin ulkopuolisista maista. Mikäli kyseessä olisi vain keinotekoisesti luotu kriisi, muut öljyntuottajat voisivat tasoittaa tilannetta.

Chichester
Arvoisa puhemies, tarkastelkaamme tätä asiaa oikeassa mittasuhteessa. Tämä ei ole yhtä suuri kriisi kuin 1970-luvulla. Tämä on yhtä paljon veronmaksajien kriisi kuin energiakriisi. Hallitusten ei pidä syyttää OPECia, öljy-yhtiöitä, rauhanomaisia mielenosoittajia, toisia poliittisia puolueita tai edes Euroopan unionia protesteista liian korkeaa verotusta vastaan.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa verojen osuus bensiini- tai diesellitran hinnasta on 75 prosenttia tai kolme neljäsosaa, ja se on hallituksen eikä kenenkään muun vastuulla. Energiahuoltojärjestelmä on kysyntää joustavampi. Opimme sen 1970-luvulla, kun hintojen nousu toi tuotantoon lisää öljykenttiä mutta ei kuitenkaan vähentänyt kulutusta liikenteen alalla.
Korkea verotus kasvattaa tuloja mutta ei vähennä kulutusta. Tästä huolimatta hinnannousut ja veroprotestit ovat oikea-aikaisia, sillä ne muistuttavat meitä sekä Euroopan riippuvuudesta energiantuonnista että vaikeuksista saavuttaa ympäristötavoitteet, kuten CO2-päästöjen vähentäminen.
Jos energiaveroa halutaan käyttää ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi, politiikan on oltava avointa ja johdonmukaista, jotta saamme sille kansalaisten kannatuksen. Jos politiikkojen katsotaan olevan epäoikeudenmukaisia ja epäjohdonmukaisia, kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa, protestit saavat laajalti yleistä kannatusta. Polttoaineverojen korottaminen sellaiselle tasolle, että teollisuudesta tulee kilpailukyvytön, ja kotitalouksien energiankulutuksen verojen samanaikainen alentaminen on järjetöntä politiikkaa ja huonoa taloudenpitoa.
Älkäämme antako verotuksen yhdenmukaistamista koskevien argumenttien pettää itseämme, sillä sosialistien yhdenmukaistetuilla veroilla on vain yksi suunta, ylöspäin. Se ei ole sitä, mitä eurooppalaiset veronmaksajat ja kuluttajat haluavat.

Goebbels
Arvoisa puhemies, öljytuotteiden äkillinen hinnannousu osoittaa, että eurosta on tarpeen tehdä todellinen kansainvälinen valuutta. Tuottajahintojen räjähdysmäinen kasvu koskettaa meidän lisäksemme myös yhdysvaltalaisia. Koska öljytynnyrin hinta lasketaan dollareissa, hinnannousu vaikuttaa eniten niissä valtioissa, joiden rahayksikön arvo on laskenut dollariin nähden. Niin tapahtui eurolle, Tanskan kruunulle, Englannin punnalle ja monille muille valuutoille.
Komission jäsen de Palacio otti äsken esiin sen, että Eurooppa on maailman merkittävin öljyntuoja. Ei ole normaalia, että maailman merkittävin öljyntuoja maksaa tuontitavaransa edelleen dollareissa. Sosialistit pyysivät, että komissio kehottaisi eurooppalaisia öljyntuojia tekemään sopimukset euromääräisinä. Tämä aloite saattaa onnistua. Tuottajat tietävät, että jatkossa dollari varmasti laskee euroon nähden. Tuottajille euromääräiset sopimukset voisivat toimia takeena Yhdysvaltojen väistämättömän suhdannekäänteen varalta.
Sananen rahapolitiikasta: EKP on juuri perustellut virallisten korkojen kiristämistä öljyn hintakehityksen ja vaihtokurssien kehityksen aiheuttamilla inflaatiopaineilla. EKP:sta on todettu, ettei tilannetta voida korjata lyhyen aikavälin rahapoliittisilla toimenpiteillä. Öljyn kallistumista ei voida korjata myöskään talouspoliittisin toimenpitein, ja talouspolitiikan on kestettävä lisäksi rahan hinnan nousu. EKP:sta todetaan, että myös ulkoa tuotua inflaatiota vastaan on taisteltava.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni toteamalla, ettei öljyn hintaa saada alas investointikustannuksia nostamalla tai kansalaisten ostovoimaa vähentämällä. Eikö EKP:n esittämä hoitokeino ole vaarassa sairastuttaa Euroopan talouselämän sen sijasta, että sen avulla pystyttäisiin alentamaan inflaatiokuumetta?

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, bensiinin ja dieselöljyn nykyiset hinnat vaarantavat vakavasti kuljetusyritysten olemassaolon. Niitä ei voi hyväksyä. Minusta meidän on väliaikaisesti laskettava eri verorasituksia taloudellisesti ja sosiaalisesti hyväksyttävälle tasolle. Muistakaamme: me emme määrää veroja! Euroopan unioni on määrännyt moottoriajoneuvo- ja mineraaliöljyjen veron vähimmäistason. Pelivara on jäsenvaltioilla. Ne ovat käyttäneet sen loppuun asti. Nyt, näiden korkeiden raakaöljyn hintojen aiheuttamassa kriisissä, jäsenvaltioiden on alennettava veroja ja koordinoitava niitä. Ei voi käydä päinsä, että jokin hallitus antaa oikeutetusti tai epäoikeudenmukaisesti periksi mutta toinen ei ja että maasta A tulevilla yrittäjillä on kilpailuetu maasta B tuleviin yrittäjiin verrattuna. Ne saavat samoilla markkinoilla samat hinnat, mutta niiden kustannukset ovat erilaiset. Kuljetusalalla ei voida hyväksyä tällaista tilannetta!
Arvoisa komission varapuheenjohtaja, menkää Luxemburgiin ja kertokaa liikenneministereille ensinnäkin, että tarvitsemme koordinoituja menettelytapoja. Toiseksi kuljetusalan kustannuksia on alennettava. Kolmanneksi emme halua liikenneministerien tyhjiä lupauksia, jotka valtiovarainministerit perivät takaisin kahden viikon kuluttua. 15 jäsenvaltion tänä iltana tai lähipäivinä tekemiä päätöksiä on myös noudatettava! Ne on pantava täytäntöön. Ministerien kaksinaamainen käytös yhdet surevat kuljetusalaa, toiset kieltäytyvät alentamasta tai muuttamasta veroja ei ole hyväksyttävää!
(Suosionosoituksia oikeistolta)

McNally
Arvoisa puhemies, olemme kävelleet unissamme vuosikymmeniä. Brittiläiset konservatiivit tekevät niin yhä, mutta nyt on aika herätä. Meillä on kaksi vaihtoehtoa. Toinen niistä on huono vaihtoehto, ja se on ottaa käyttöön lyhyen aikavälin järjestely ja alentaa veroja, luopua hallitusvelvollisuuksistamme. Emme voi välttää toista vaihtoehtoa ja todellista kysymystä, eli sitä, miten käytämme rajallisia varoja, kun kysyntä kasvaa ja olemme sitoutuneita tiettyihin ympäristötavoitteisiin. Järkevä ratkaisu olisi pysäyttää bensiinin ja dieselin tuhlaileva käyttö ja muuttaa kansalaisten ja liikenteessä toimivien käyttäytymistä.
Alentakaamme ja vahvistakaamme nopeusrajoituksia. Meidän on vähennettävä riippuvuuttamme öljytuotteiden maahantuonnista. Meidän on otettava käyttöön vaihtoehtoisia polttoaineita - biodiesel, polttokennot, kaasu ja sähköautot. Muuttakaamme viidennen puiteohjelman painopistettä sen puolivälissä siten, että lisäämme näiden vaihtoehtojen tutkimusta ja kehittämistä. Meidän pitäisi varata budjettiin enemmän määrärahoja, muuttaa päätöstämme, joka koskee Save- ja Altener-ohjelmien kaltaisia ohjelmia. Me emme tarvitse uutta talousarvion otsaketta. Nämä otsakkeet ovat jo olemassa. Lisätkäämme niihin varattuja määrärahoja. Neuvotelkaamme, mutta Euroopan unionin tasolla, sillä vakaus ei ole ainoastaan öljyä maahan tuovien maiden vaan myös öljyä vievien maiden etu.
Arvoisa komission jäsen, onnea matkaan lähtiessänne Luxemburgiin.

Roth-Behrendt
Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja de Palacio, olette oikeassa tarvitsemme vuoropuhelua. Meidän on myös lisättävä tuotantoa, ja olemme myös kartelleja ja monopoleja vastaan. Se on kaikki järkevää. Ongelmaa ei kuitenkaan ratkaista alentamalla veroja tai muita, kuten vasemmalta puoleltani sukkelasti ehdotettiin. Sillä ei saavuteta mitään. OPEC ja tuottajamaat vastaavat siihen välittömästi. Ne painostavat meitä poliittisesti ja taloudellisesti. Miten me vastaamme siihen?
(Jäsen Jarzembowskin välihuomautuksia) Olemmeko vähentäneet kulutustamme? Emme. Juuri äsken puhunut jäsen Jarzembowski hänellä on kantava ääni, niin on muuten minullakin sanoo, että liikennettä on siirrettävä. Maantiekuljetuksia on enemmän kuin vielä kymmenen vuotta sitten. Tehkäämme siihen lopultakin muutos! Siirtäkäämme kuljetuksia. Toteuttakaamme kuljetusten siirto kiskoille ja veteen. Vähentäkäämme riippuvuuttamme. Harjoittakaamme esimerkiksi yhteistä energiapolitiikkaa. Arvoisa komission varapuheenjohtaja de Palacio, teidän ja meidän on vaadittava yhdessä, että yhteinen energiapolitiikka sisällytetään perustamissopimuksiin. Se ei sisälly niihin vieläkään. Kuka sitten on estänyt sen tähän asti?
Arvoisa komission varapuheenjohtaja de Palacio, katkaiskaamme esimerkiksi kaasun ja öljyn hintojen kytkentä. Te voitte tehdä sen yhdessä komission kanssa. Miksi kaasun hinta on kytketty öljyn hintaan? Siihen ei ole mitään syytä. Teillä on parhaat mahdollisuudet kytkennän lopettamiseen! Kaikkea tällaista voimme tehdä. Voimme tehdä paljon sellaista, mitä jäsenvaltiot eivät ole tähän asti tehneet. Voimme käyttää näitä mahdollisuuksia. Olen valitettavasti liian nopea tulkeille, pyydän sitä anteeksi.
Nyt meidän ei pitäisi kiistellä oikeiston ja vasemmiston kesken, keskustassa ja ylhäällä tai alhaalla. OPEC-maat seuraavat sitä vierestä, hymyilevät lempeästi ja korottavat hintoja.
(Jäsen Jarzembowskin välihuomautuksia)
Meidän on oltava yksimielisiä, liikenneministerien neuvostossakin ja pyydän jäsen Jarzembowskia metelöimään vähemmän ja tekemään lopultakin jotain liikennevaliokunnassa!

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, haluan kiittää keskusteluun osallistuneita jäseniä heidän puheenvuoroistaan ja todeta, että painotukset ovat tässä kysymyksessä varsin yhteneväisiä. Öljyn 10 dollarin tynnyrihinta on liian alhainen, ja sitä paitsi se vaikuttaa kielteisesti myös meidän talouksiimme, vaikka tätä voikin olla hankala selittää. Toisaalta 35 dollarin tynnyrihinta on meille liikaa. Tästä syystä meidän on välittömästi pyrittävä siihen, että OPEC-maat lisäisivät tuotantoaan laskeakseen hintapaineita, jotta "puolueeton vaihteluväli" voitaisiin todellakin toteuttaa ja jotta markkinat vakiintuisivat.
Totean vielä kerran, ettemme saisi - kuten sosialistiryhmän puhuja hetki sitten sanoi - unohtaa itse ongelmaa ja älähtää vain silloin, kun jotakin sattuu, vaan että meidän on toteutettava pitkäaikaisia toimia. Olemme energia-asioista vastaavassa pääosastossa työskennelleet viime marraskuusta lähtien energia-alan keskipitkän aikavälin strategian parissa, ja toivon, että voimme esittää lähiviikkoina laadukkaan asiakirjan. Pyrimme löytämään sellaisen keskipitkän aikavälin näkemyksen, johon liittyisi unionin liikennepolitiikan uudelleentarkastelu, koska energialla on epäilemättä paljonkin tekemistä liikenteen kanssa. Suuri osa energiastamme käytetään juuri tuolla alalla.
Tämä edellyttää energiapolitiikan koordinointia. Haluaisin, että pyrkisimme yhteisöllistämään sen, mutta meidän täytyy mahdollisimman pian koordinoida unionin jäsenvaltioiden energiapolitiikat. On niin ikään välttämätöntä edistyä jatkossakin liikennepolitiikkojen alalla ja välttää se, että muutamme nykyisen kaltaisen kriisin takia jyrkästi liikennepolitiikkaamme ja viime vuosina vakiintunutta energiapolitiikkaamme. Meidän on oltava vähintäänkin johdonmukaisia. Tästä syystä emme voi käyttää verojen alentamista ratkaisuna tähän öljyn satunnaiseen hinnannousuun.
Ehkäpä jokin maa voi hyvin rajoitetusti turvautua kyseiseen keinoon, etenkin siksi, että hiilivetydirektiivissä voi olla poikkeus. Ehkäpä voidaan harkita sellaisia ehdotuksia kuin esimerkiksi ympäristöveron lykkäämistä, mutta emme voi ehdottaa yhtä asiaa ja sen vastakohtaa. Korostan, että meidän on oltava vähintäänkin johdonmukaisia politiikoissamme. Energia- tai liikennepolitiikat ovat keskipitkän ja pitkän aikavälin politiikkoja, joita ei voida muuttaa sellaisen konkreettisen tilanteen painostuksesta, joka varmastikin muuttuu puolessatoista tai kahdessa vuodessa, vaikka emme epäilemättä enää palaakaan 10 dollarin tynnyrihintoihin. Tilanne kuitenkin muuttuu yksistään jo markkinoiden toimintaan liittyvistä syistä, vaikka OPEC-maat, jotka ovat halukkaita ryhtymään toimiin, eivät tekisikään mitään, ja toivon, että ne ryhtyvät toimiin ja että ne toteuttavat ne hyvin.
Pitkän aikavälin toimet eivät kuitenkaan vapauta meitä siitä tehtävästä, joka kuuluu meille kaikille ja joka koskee vapaan liikkuvuuden varmistamista ja yhteisön sääntöjen noudattamista. Hallitusten tehtävänä on kuitenkin myös ryhtyä toimiin, jotta voidaan lievittää vaikeuksia ja löytää ratkaisuja hinnannoususta eniten kärsivillä aloilla. Kyse on tarkemmin sanottuna kuljetusalasta, ja toivon, että liikenneministerien neuvostossa päästään asiasta sopimuksiin. Kalastus- ja maatalousalallakin on ongelmia, mutta emme saa unohtaa, että myös monilla muilla aloilla kärsitään hinnannoususta.
Meidän on työskenneltävä sellaisten kysymysten kuin energiansäästön, uusiutuvien energialähteiden, biopolttoaineiden tutkimuksen tai biomassan hyödyntämisen parissa. Annamme myös ennen vuoden loppua rakennuksia koskevat normit, jotta parlamentti voi käsitellä niitä.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, pitemmittä puheitta totean, että minun on nyt lähdettävä, koska olen jo hieman myöhässä Luxemburgissa pidettävästä ministerineuvoston kokouksesta.

Puhemies
Kiitoksia paljon, arvoisa komission jäsen. Elämässä voi sattua pahempiakin asioita kuin että muutama ministeri joutuu odottamaan teitä!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Yhteisen tietosuojan valvontaviranomaisten sihteeristön perustaminen
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0225/2000) Portugalin tasavallan aloitteesta neuvoston päätöksen tekemiseksi Euroopan poliisiviraston perustamisesta tehdyllä yleissopimuksella (Europol-yleissopimus), tietotekniikan käyttöä tullialalla koskevalla yleissopimuksella sekä tarkastusten asteittaisesta lakkauttamisesta yhteisillä rajoilla tehdyn Schengenin sopimuksen soveltamisesta tehdyllä yleissopimuksella (Schengenin yleissopimus) perustettujen yhteisten tietosuojan valvontaviranomaisten sihteeristön perustamisesta (7381/2000 - C5-0230/2000 - 2000/0804(CNS)).

Hernández Mollar
. (ES) Arvoisa puhemies, minulla ei ole epäilystäkään siitä, että uusien viestintätekniikoiden aikakaudella ja Internetin aikakaudella, jota olemme eläneet tämän uuden vuosisadan alusta lähtien, meillä lainsäätäjille on edessämme erittäin jännittävä haaste: meidän täytyy suojella ihmisiä siltä, että heidän asioihinsa puututaan ja että heidän yksityiselämäänsä, ihmisarvoaan tai mainettaan loukataan. Näiden oikeuksien suojelu on tunnustettu lukuisissa yleismaailmallisissa lainsäädäntöteksteissä, kuten ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa, kansainvälisissä lainsäädäntöteksteissä, kuten ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyssä Euroopan yleissopimuksessa, tai kansallisissa lainsäädäntöteksteissä, kuten valtioiden perustuslaeissa, mutta tätä asiaa koskevan lainsäädännön hajanaisuus edellyttää kriteerien yhdenmukaistamista ja yhtenäistämistä.
Valtaosa maista on aloittamassa lainsäädäntöprosessia estääkseen loukkaukset, jotka kohdistuvat ihmisten perusoikeuksiin, joihin kuuluu oikeus yksityiselämään, ja myös luonnoksessa perusoikeuskirjaksi tämä oikeus on kirjattu 8 artiklaan. Edessämme on siis kiistattoman tärkeä lainsäädännöllinen haaste, jossa täytyy ottaa huomioon kyseisen oikeuden kunnioittaminen ja ne poikkeukset, jotka ovat demokraattisessa yhteiskunnassa välttämättömiä, kuten ihmisoikeuksien suojaamiseksi tehdyssä yleissopimuksessa sanotaan, kansallisen turvallisuuden takaamiseksi tai epäjärjestyksen tai rikollisuuden estämiseksi.
Parlamentin käsittelyssä olevan mietinnön tavoitteena on analysoida yhtä tämän lainsäädäntötehtävän monista osa-alueista, nimittäin Europolin, Schengenin ja tullialan tietosuojan valvontaviranomaisten yhteisen sihteeristön perustamista kolmannen pilarin puitteissa ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osaston poliisi- ja rikosoikeusyhteistyön alalla.
Ehdotus neuvoston päätökseksi on oikeanlainen, mutta mielestäni varovainen ja sisällöltään vajavainen. Meidän täytyy tällä tietosuojaan liittyvällä arkaluonteisella alalla saavuttaa kaksi perusluonteista tavoitetta: tulevan sihteeristön tehtävän avoimuus ja sen aseman riippumattomuus.
Olen sitä mieltä, että neuvoston ehdotuksella ei pystytä täysin takaamaan mitään, joten olen esittänyt joitakin tarkistuksia, jotka on hyväksytty kansalaisvapauksien valiokunnassa käytännössä yksimielisesti. Ihmettelenkin: onko avoimuuden kannalta myönteistä, että kolmannessa pilarissa on kolme tietosuojaviranomaista? Mielestäni ei. Tästä syystä olen sitä mieltä, että lopullisena tavoitteena on oltava sellaisen yhteisen viranomaisen perustaminen, jolla olisi yhtenäinen oikeuskehys koko Euroopan unionissa ja että tällä yhteisellä viranomaisella olisi oma talousarvio ja henkilöstö ja että se jopa ylittäisi pilarijaon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 42 artiklan tarjoamaa mahdollisuutta käyttäen.
Hyvät jäsenet, parlamentissa tarkastellaan ja käsitellään parhaillaan niitä seurauksia, joita niin sanotun Echelon-järjestelmän mahdollisen vakoiluverkoston löytämisellä on ollut Euroopan unionin henkilökohtaisille ja taloudellisille suhteille, ja parlamentissa tarkastellaan myös asetusta yksilöiden suojelusta yhteisön toimielinten henkilötietojen käsittelyssä. Lisäksi tarkastelemme nyt tätä kolmannen pilarin ehdotusta. Kuten varmasti näette, kyse on saman ongelman eri puolista. Tästä syystä katson, että parlamentin täytyy mennä neuvoston päätöstä pitemmälle, sillä, kuten olen sanonut, se on vajavainen muun muassa viranomaisen valinnan ja nimittämisen, hänen erottamisensa tai tietojen salassapidon takaamisen osalta.
Riippumattomuus on toinen perusasia, jota neuvoston ehdotus ei takaa riittävässä määrin. Parlamentti on se toimielin, jonka on taattava viranomaisen riippumattomuus sille laillisesti kuuluvan demokraattisen valvontavallan kautta. Tästä syystä parlamentin pitäisi tulevaisuudessa nimittää yhteinen viranomainen, ja kolmen viranomaisen sihteeristö olisi riippumattomampi, jos sen henkilökulut ja tarvittavat rahoitusresurssit otettaisiin Euroopan unionin yleisen talousarvion pääluokasta VIII-B, kuten ehdotan, eikä neuvoston talousarviosta. Älkäämme pettäkö itseämme: taloudellinen riippumattomuus on välttämätöntä toiminnan riippumattomuuden takaamiseksi.
Hyvät jäsenet, olemme luomassa lainsäädäntöä alueella, joka on keskeinen henkilökohtaisten, taloudellisten ja kaupallisten suhteidemme tulevaisuuden kannalta. Haasteenamme on tasapainottaa ja sovittaa toisiinsa oikeus yksityiselämään ja oikeus saada vapaasti tietoa. Uusien tekniikoiden, tietokoneiden ja tietoliikenteen käyttöönotto on murtanut muureja ja ylittänyt rajoja. Voidaan jo puhua todellisesta kaupallisten, sosiaalisten tai henkilökohtaisten suhteiden vallankumouksesta, joka vaikuttaa kansalaisten jokapäiväiseen elämään: terveydenhuolto, mainonta, pankkitoiminta ja jopa kansalaisten ja valtioiden turvallisuuteen ja puolustamiseen liittyvät asiat voivat häiriintyä, ellei ole olemassa normeja, jotka takaavat niiden tietojen asianmukaisen siirron, tallennuksen ja varastoinnin, jotka nykyisin liikkuvat täysin vapaasti ja joiden summittaiseen käyttöön liittyy vakava riski.

Coelho
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aloittaa onnittelemalla kollegaani Hernández Mollaria hänen meille esittelemästään loistavasta mietinnöstä, jota PPE-ryhmä tukee ja joka on saanut kansalaisvapauksien valiokunnalta lähes yksimielisen tuen. Kyse on pienestä askeleesta eteenpäin, mutta se kuvastaa yhdenmukaistamiseen tähtäävän strategian alkua, yhdenmukaistamisen, jonka toivomme olevan käynnissä kolmannen pilarin muovaamissa puitteissa. Perustamalla yhteisen sihteeristön useille eri valvontaviranomaisille otamme siis ensimmäisen askeleen yhdenmukaistamisen tiellä. Toivomme, että keskipitkällä aikavälillä voitaisiin hyväksyä yksi yhteinen valvontasäännöstö ja yksi yhteinen valvontaviranomainen. Se on erittäin tärkeää siksi, että kansalaisten oikeus yksityiselämään turvattaisiin ja taattaisiin periaate kaikkien kansalaisten yhtäläisestä kohtelusta, johon kuuluu sääntöjen soveltaminen ja tulkitseminen yhtenäisten perusteiden mukaan siten, että tietosuojasta kehittyisi kaikkialla samantasoinen.
Todellisuudessa ei ole olemassa yhtään kolmen eri yhteisen valvontaviranomaisen olemassaoloon oikeuttavaa syytä. Nykyisin kansallisten valvontaviranomaisten lisäksi on olemassa vielä nämä kolme yhteistä valvontaviranomaista, joista jokaisella on oma sihteeristönsä. Onkin tehtävä seuraava kysymys: takaako tämä järjestelmä tehokkaan suojan? Minun mielestäni ei. Sen vuoksi on välttämätöntä, että nämä viranomaiset yhdistetään yhdeksi viranomaiseksi, jolla on oikeushenkilön asema ja oma talousarvio, jolla turvataan sen riippumattomuus ja itsenäisyys toisiin toimielimiin nähden, kuten kollegamme Hernández Mollar äsken osuvasti mainitsi. Kyse on kansalaisten etujen ja oikeuksien puolustamisesta.
Yhtä välttämätöntä on luoda koko Euroopan unionille yhtenäinen oikeuskehys, jolla tarjotaan kansalaisille riittävä turva ja estetään henkilötietojen luvaton levitys ja väärinkäyttö sekä korjataan havaitut puutteet. Jäsenvaltioiden voimassa olevissa perustuslaeissa tunnustetaan oikeus yksityisyyteen ja toisaalta luonnoksessa Euroopan unionin perusoikeuskirjaksi 8 artiklaan on otettu juuri kansalaisen oikeus henkilötietojen suojaan. Erilaisten lainsäädäntöjen olemassaolo aiheuttaa kuitenkin suuria vaikeuksia, jotka on mahdollista ratkaista hyväksymällä sellaiset vähimmäissäännöt, jotka mahdollistaisivat niiden yhdenmukaistamisen ja turvaisivat siten kansalaisten perusoikeudet ja erityisesti oikeuden yksityisyyteen, sananvapauteen ja tiedonsaantiin.

Sousa Pinto
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, yhteiskunnan ja talouselämän jatkuva monimutkaistuminen, jota tukemassa ovat yhä tehokkaammat tekniset välineet, luo uudenlaisia tilanteita, joissa kansalaisten yksilölliset oikeudet jäävät suojaamatta tai niitä uhataan ja jotka pakottavat ottamaan käyttöön sopivia välineitä noiden oikeuksien mahdollisen loukkaamisen estämiseksi. Nykyjärjestelmä, jonka tarkoituksena on suojella sitä luovuttamatonta oikeutta yksityiselämään, joka kaikilla kansalaisilla on suhteessa omien henkilötietojensa käyttöön automaattisessa tietojenkäsittelyssä, pidetään suurelta osin tehottomana, sillä kansallisten tietosuojan valvontaviranomaisten lisäksi olemassa on vielä Euroopan unionin kolme yhteistä valvontaviranomaista, joilla on omat sihteeristönsä.
Tämän tehottomuutta synnyttävän hallintoviranomaisten paljouden vastapainoksi Portugalin aloitteessa neuvoston päätökseksi ehdotetaan yhden ainoan sihteeristön perustamista kolmelle yhteiselle tietosuojan valvontaviranomaiselle. Kyseessä on nykyisissä oloissa selkeästi toteuttamiskelpoinen ratkaisu, joka vähentäisi Euroopan unionin kolmen yhteisen tietosuojan valvontaviranomaisen olemassaolosta aiheutuvia hankaluuksia.
Esittelijää on kiitettävä myös ehdotuksesta, joka koskee sellaisen yhden ainoan tietosuojan valvontaviranomaisen perustamista, jolla olisi yksi ainoa sihteeristö, oikeushenkilön asema ja oma talousarvio. Tällä tavoin luotaisiin ihanteelliset edellytykset yksityiselämän suojaa ja kansalaisvapauksia koskevien tavoitteiden saavuttamiselle rajoittamatta kuitenkaan vapaata tiedonsaantia, joka on nyky-yhteiskuntia luonnehtiva piirre. Esittelijä on tietoinen siitä, että tämän yhteisen viranomaisen perustaminen Euroopan unioniin on mahdotonta lyhyellä aikavälillä, ja hän mainitsee mietinnössään sen toteuttamisen kolmannen pilarin puitteissa keskipitkällä aikavälillä.
Onnittelen esittelijää hänen työstään, mutta otan itselleni vapauden kiinnittää huomiota siihen, että on olemassa riski, että tämä yhteisen viranomaisen perustaminen viivästyy useita vuosia. Olisi ehkä ollut tarkoituksenmukaisempaa asettaa mietinnössä selkeä ja kohtuullinen määräaika tämän viranomaisen perustamiselle, sillä se tekisi esittelijän ja Euroopan parlamentin ehdotuksesta napakamman.

Schröder, Ilka
Arvoisa puhemies, hyvä esittelijä, suhtaudun myönteisesti kaikkiin aloitteisiin, joiden tavoitteena on Euroopan unionin kansalaisten tietosuojan parantaminen. Europol-yleissopimukseen, Schengenin sopimukseen ja tullialan yleissopimukseen liittyy kuitenkin vaikeita ongelmia. Yksi niistä on puuttuva suoja tiedoille, joita kerätään ja käsitellään toimielimissä. Minusta on itsestään selvää, että ehdotetun sihteeristön on tällöin oltava riippumaton valvottavista toimielimistä, kuten esimerkiksi oma talousarvio kertoo.
En voi kuitenkaan kannattaa jäsen Mollarin mietintöä. Kysyn itseltäni: miksi tähänastisten tietosuojasihteerien kokoaminen yhden pääsihteerin johtamaan sihteeristöön johtaisi parempaan tietosuojaan vain siksi, että alalla saadaan varmasti aikaan säästöjä? Kokoamalla tietosuojasihteerit samaan paikkaan ei vielä varmisteta sitä, että tietosuojakin paranee samalla. Yleispoliittisesti tulkitsen Portugalin aloitteen sekä mietinnön askeleeksi Schengenin ja Europolin koordinoinnin parantamisen suuntaan.
Mainittujen sopimusten yhteydessä esiintyvät ongelmat eivät kuitenkaan rajoitu puutteelliseen tietosuojaan. Sekä Europol että Schengen edistävät ratkaisevasti Euroopan jakautumista. Vapaan liikkuvuuden, turvapaikkaoikeuden tai monissa tapauksissa jopa yksinkertaisesti ihmisarvonkin kaltaisia perustavia ihmisoikeuksia loukataan, ja nämä toimielimet tukevat ja valvovat tätä toimintaa. Sen vuoksi en voi kannattaa mahdollista pientä parannusta, joka auttaa legitimoimaan näitä toimielimiä. Koska perusasenteeni Europoliin ja Schengeniin on ylipäänsä kriittinen ja koska yksi pääsihteeri kolmen sijasta ei mielestäni merkitse tietosuojan paranemista, äänestän tyhjää.

Sjöstedt
Arvoisa puhemies, tässä mietinnössä käsitellään kysymyksiä, joilla on erittäin huomattava merkitys yksityisyyden ja tietosuojan kannalta. EU:ssa kehitetään nykyään laajoja henkilörekistereitä, joihin tallennetaan erittäin arkaluonteisia henkilötietoja. Samalla on selvää, että näitä rekistereitä ei valvota tarpeeksi ja että ne eivät ole tarpeeksi turvallisia.
Me GUE/NGL-ryhmän jäsenet suhtaudumme tietenkin myönteisesti tietosuojan ja valvonnan parantamiseen. Kannatamme sen vuoksi ajatusta sellaisen yhden ainoan riippumattoman valvontaviranomaisen perustamisesta, jolla on kunnolliset valtuudet ja voimavarat. Suhtaudumme sen vuoksi myönteisesti tämän mietinnön perusajatuksiin, mutta haluamme kuitenkin huomauttaa, että on tärkeää, että tämän valvontaviranomaisen toiminta rakentuu sille toimivallalle, joka jäsenvaltioilla on tällä alalla.
Uuden valvontaviranomaisen on valvottava kaikkia olennaisia rekistereitä, myös Eurodac-rekisteriä, joka on keskeinen tekijä EU:n turvapaikkapolitiikassa. Pakolaiset ovat erityisen suojaton ryhmä, ja rekisteritiedot voivat olla välitön syy maasta käännyttämiselle, josta voi olla vakavia seurauksia turvapaikanhakijalle. Sen vuoksi on erityisen tärkeää huolehtia siitä, että rekisterin tiedot ovat asianmukaisia, että turvapaikanhakija saa tietoa oikeuksistaan ja että hänelle annetaan oikeus valittaa. Lisäksi valvontaviranomaisen toimivallan on ulotuttava Schengenin sopimuksessa mainittuun SIRENE-järjestelmään. Melko tuntemattomassa SIRENE-järjestelmässä mainitut lähes mitkä tahansa henkilötiedot voidaan lähettää lyhyellä varoitusajalla jäsenvaltiosta toiseen. Tässä tavanomaiset poliisiasiat sekoittuvat myös valtioiden turvallisuuteen ja pakolaispolitiikkaan liittyviin asioihin. Koko SIRENE-järjestelmä kärsii huomattavasta seurattavuuden ja parlamentaarisen valvonnan puutteesta.
Olemme jo saaneet tärkeitä kokemuksia tältä alalta Schengenin sopimuksen suuren henkilörekisterin, SIS-tietokannan käsittelyn yhteydessä. Nämä kokemukset ovat valitettavasti erittäin masentavia. Yhteisellä valvontaviranomaisella, JSA:lla (joint supervisory authority), ei ole ollut riittäviä voimavaroja. JSA:lta on lisäksi kielletty pääsy SIS-tietokannan tärkeisiin tietoihin. Se käy ilmi JSA:n ensimmäisistä vuosikertomuksista. Vaikeista työoloista huolimatta JSA on osoittanut, että SIS-tietokantaan liittyy vakavia puutteita, esimerkiksi vääriä rekisteritietoja, jäsenvaltiota, jotka kopioivat tietoja laittomasti sekä rekisteriin pääsyyn liittyviä puutteellisia käytäntöjä. Sitä on täysin mahdoton hyväksyä.
Toimivan tietoturvan saamiseksi tarvitaan muutakin kuin toimivaa valvontaa. Rekisterien sääntöihin on tehtävä lisää perusteellisia muutoksia. Yhtenä vaatimuksena on, että rikollisia koskevat rekisterit erotetaan pakolaisia ja valtion turvallisuutta koskevista rekistereistä. Näiden eri alueiden ei pidä kuulua yhteisiin rakenteisiin eikä rekistereihin. Seurattavuutta ja parlamentaarista valvontaa on vahvistettava, erityisesti SIRENE-järjestelmän ja Schengenin kohdalla. Lisäksi on asetettava selkeät rajat sille, mitä saa rekisteröidä Europol-yleissopimuksen 10 artiklan 1 alakohtaan perustuvaan Europol-talletusrekisteriin. Nykyään rekisterin valtuudet ylittävät selvästi sen, mikä on välttämätöntä. Sellaiset henkilöt, joita ei epäillä rikoksista, voidaan rekisteröidä, ja arkaluonteisia henkilötietoja poliittisesta kannasta, uskonnollisesta vakaumuksesta ja seksuaalisesta suuntautumisesta voidaan rekisteröidä. Se ei ole kohtuullista! Yksityisyyden ja oikeusturvan on oltava kaikkein tärkeintä.

Matikainen-Kallström
Arvoisa puhemies, kiitän kollega Hernández Mollaria arvokkaasta työstä mietinnön laatimiseksi. Tietosuojakysymyksissä on tehtävä vaikea kompromissi yksityisyyden suojan, kansalaisten turvallisuuden ja sisämarkkinoiden vakaan toiminnan välillä. Sisärajattomassa Euroopassa toimivien markkinoiden perusedellytyksenä on, että tieto kulkee esteettä ja nopeasti. Koska tavaroiden ja palvelujen liikkumista kontrolloiva näkyvä valvonta on poistunut, niin sanotun näkymättömän valvonnan merkitys on korostunut vuosi vuodelta. Viranomaisten välinen nopea tietojen vaihto on ainoa mahdollisuus estää rikollisia hyödyntämästä vapaata liikkuvuutta.
Tietosuojan taso nykypäivän bittivirrassa ei ole vielä riittävä Euroopan unionissa. Perusihmisoikeuksiin kuuluva oikeus postisalaisuuteen vaarantuu muun muassa sähköpostijärjestelmissä tapahtuvan tiedustelun ja rikollisen toiminnan kautta. Nimenomaan sähköisen kaupankäynnin nopea kasvu aiheuttaa uusia uhkia kansalaisten tietosuojalle. Esimerkiksi luottokorttitietojen varastaminen tai henkilötunnusten väärinkäyttö ovat kovassa kasvussa tietoverkoissa. Lisäksi markkinointitarkoituksessa perustetut tietokannat, jotka sisältävät yksityiskohtaista tietoa ihmisten elintavoista ja kulutustottumuksista, ovat usein ristiriidassa yksityisyyttä suojelevien perusoikeuksien kanssa. On järkevää olettaa, että EU:n alueella nyt toimivien eri tietosuojaviranomaisten työtä voidaan tehostaa keskittämisen avulla.
Europolin toiminnan, tullivalvonnan ja tavallisten EU-kansalaisten perusoikeuksien kannalta yhteisen viranomaisen perustaminen on erinomainen asia. Samalla on kuitenkin varmistettava toimintaresurssien riittävyys. Työmäärä lisääntyy kovaa vauhtia. Onkin selvitettävä, miten tietosuojayhteistyötä voidaan tehostaa perustettavan sihteeristön ja kansallisten viranomaisten välillä. Tietosuojaviranomaisten riippumattomuus on onnistuneen toiminnan ydin. Valvonnassa on aina kysymys vaikeista tulkinnoista, joihin useilla toimijoilla, jo pelkästään taloudellisista intresseistä johtuen, on halu vaikuttaa. Tämän vuoksi viranomaisten tulisi toimia tiiviissä yhteistyössä EU:n ja kansallisten tuomioistuinten kanssa. Euroopan parlamentin on valvottava tarkkaan perustettavan viranomaissihteeristön toimia ja vastuullisuutta juuri puolueettomuuden näkökulmasta.

Vitorino
. (PT) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, ensinnäkin komissio haluaisi kiittää esittelijää, jäsen Hernández Mollaria hänen esittelemästään suurenmoisesta mietinnöstä ja tunnustaa, että osallistumistamme tähän keskusteluun yksinkertaistaa se seikka, että olemme yleisesti ottaen samaa mieltä kuin jäsen Hernández Mollar mietinnössään.
Komissio on iloinen Portugalin tasavallan hallituksen tekemästä aloitteesta, sillä mielestämme se auttaa meitä järkiperäistämään huomattavasti sitä hallinnollista tukea, jota on annettu Europol-yleissopimuksen, tullin tietojärjestelmän ja Schengenin sopimuksen nojalla perustetuille tietosuojaa valvoville ja sen turvaaville viranomaisille.
Komissio on samaa mieltä kuin esittelijä siitä, että näille kolmelle elimelle on perustettava yksi yhteinen valvontaviranomainen, sillä se takaisi sen, että tietosuojaa koskevia periaatteita sovellettaisiin johdonmukaisemmin niin Schengenin yleissopimuksen, tullialan yleissopimuksen kuin Europol-sopimuksenkin piirissä, minkä lisäksi se estäisi ei-toivotun kaksinkertaisen työn.
Komissio kannattaa yhtä lailla sitä ajatusta, että on kiirehdittävä keskeisten yhteisten tietosuojaa koskevien periaatteiden laatimista ja soveltamista mahdollisimman yhdenmukaisesti koko kolmannen pilarin kattamalla alueella. Tosiasiassa tätä nykyä yhteisön oikeussäännöstössä on puutteita tällä alalla. Olemme iloisia siitä, että asiantuntijaryhmä on aloittanut neuvostossa keskustelun noista yleisistä ja yhteisistä periaatteista, ja siitä, että puheenjohtajavaltio Ranska on jo tehnyt selväksi sen, että tämä kysymys on yksi sen painopistealueista.
On myönnettävä, että kyse ei ole helposta tehtävästä, eikä ainoastaan tekniikan kehittyneisyyden takia, vaan myös siksi, että on erityisen tärkeää löytää tasapainoinen ratkaisu, jonka puitteissa voidaan yhtäältä turvata kansalaisten oikeudet ja vapaudet ja suojella niitä ja toisaalta luoda demokraattisen lainmukaisuuden noudattamisen sekä rajat ylittävän ja järjestäytyneen rikollisuuden torjumisen kannalta välttämättömät välineet.
Olen vakuuttunut siitä, että on välttämätöntä aloittaa määrittelemällä nuo yhteiset periaatteet, jotka on sittemmin muunnettava niiksi lainsäädännöllisiksi välineiksi, joita meidän on sovellettava kolmannen pilarin puitteissa tulevina vuosina. Kuten useat jäsenet jo mainitsivatkin, matkan varrella on myös otettava käyttöön, niin Europol-yleissopimuksen kuin myös Schengenin yleissopimukseen perustuvan oikeuden uudelleen soveltamisen nojalla, sellaiset selkeät ja avoimet demokraattista ja oikeudellista valvontaa koskevat periaatteet, jotka turvaavat ne perusarvot, joiden varaan oikeuteen perustuva unioni on valettava.
Kaikkein vaikein tässä mietinnössä esille otettu kysymys on päätös siitä, onko yhteiselle sihteeristölle asetettava erillinen talousarvio. Komissio on samaa mieltä esittelijän kanssa siinä, että on erittäin tärkeää varmistaa sihteeristön riippumattomuus neuvostoon nähden. Sen tähden kannatamme myös sitä, että vaikka tämä kysymys voidaan hoitaa asianmukaisesti vasta pitkällä aikavälillä, sille tehdään erillinen otsake talousarviossa. Ymmärrämme kuitenkin, että tällä hetkellä neuvosto on ennen kaikkea huolestunut siitä, että uuden talousarvion otsakkeen luominen voi viivästyttää yhteisön sihteeristön perustamista. Tarkemmin sanottuna tämän takia komissio ymmärtää neuvoston halun nojautua jo olemassa oleviin rahoitusrakenteisiin, mutta ainoastaan väliaikaisena ratkaisuna. Mikäli neuvosto päättää pysyä tässä kannassaan, komissio puoltaa jäsen Hernández Mollarin ehdotusta, eli että neuvosto pohtisi uudestaan esittelijän ehdotuksia tehdäkseen selväksi, että nämä määräykset ovat pelkästään väliaikaisia rahoitusmääräyksiä, jotka riippuvat yhden yhteisen tietosuojan valvontaviranomaisen perustamisesta kolmen yleissopimuksen nojalla. Lopuksi haluan ilmaista iloni siitä, että tämä mietintö ja sen taustalla olevat periaatteet ovat saaneet niin laajamittaista tukea Euroopan parlamentilta.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Eurodac-järjestelmä
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Pirkerin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0219/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi Eurodac-järjestelmän perustamisesta sormenjälkien vertailemista varten Dublinin yleissopimuksen soveltamiseksi tehokkaasti (uudelleen kuuleminen) (8417/2000 - C5-0256/2000 - 1999/0116(CNS)).

Pirker
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, voimme juhlia kymmenvuotisjuhlia lähes päivälleen. Lähes tarkalleen kymmenen vuotta sitten alkoi keskustelu siitä, minkä jäsenvaltion pitäisi todella olla vastuussa turvapaikkahakemuksen käsittelystä. Syntyi Dublinin yleissopimus. Emme ole kuitenkaan tähän päivään mennessä onnistuneet tekemään Dublinin yleissopimuksesta sellaista, että se olisi todella pantavissa täytäntöön, eli luomaan sopivaa valvontavälinettä. Olemme tosin vuosia puhuneet siitä, että me tarvitsemme tällaista välinettä. Emme ole kuitenkaan vielä onnistuneet siinä, ja huomenna meillä on ainutlaatuinen tilaisuus aloittaa Eurodacin todellinen toteuttaminen. Se ilahduttaisi minua. Se ilahduttaisi myös niitä erittäin monia neuvoston puheenjohtajia, jotka ovat tällä välin esiintyneet täällä ja joista jokainen on luvannut, että hänen ehdottomasti tärkeimpänä tavoitteenaan on Eurodacin toteuttaminen.
Käsiteltävällä aiheella on pitkä historia, ja kyse on tärkeästä asiasta. Miksi tarvitsemme Eurodacia? Mitä Eurodac voi tehdä? Eurodac on järjestelmä, jota käytetään sormenjälkien vertailuun, ja sen lisäksi sitä voidaan käyttää sen toteamiseen, mikä jäsenvaltio on ollut ensimmäisenä kosketuksissa pakolaisen kanssa ja on näin ollen vastuussa hänen turvapaikkahakemuksensa käsittelystä, mikä vaikuttaa myös unionin jäsenvaltioiden taakan jakautumiseen. Se on myös väline, jota käytetään tietysti senkin toteamiseen, onko turvapaikan hakija hakenut turvapaikkaa aiemmin. Tämä merkitsee sitä, että se on lisäksi väline väärinkäytösten torjumiseen, laittomuuksien torjumiseen, väline, jota me ehdottomasti haluamme ja tarvitsemme.
Aiheella on kuten sanottu pitkä historia, ja siitä keskusteltiin parlamentissa viimeksi joulukuussa 1999. Olimme pitkälti yhtä mieltä ensinnäkin siitä, että Eurodac on toteutettava, ja toiseksi siitä, missä olosuhteissa se on pantava täytäntöön. Ennen kaikkea olemme täysin yhtä mieltä komission jäsen Vitorinon kanssa, jota haluaisin myös kiittää, koska hän on tehnyt kaikkensa sen eteen, että Eurodac lopultakin toteutuisi.
Totesimme täällä, että täytäntöönpanovalta kuuluu perustamissopimusten mukaisesti komissiolle. Neuvosto kokoontui kuitenkin joulukuussa heti tämän päätöksen tehtyämme ja kumosi täysin käsittämättömästi nämä ehdotukset, joita komissio ja parlamentti tekivät, ja otti täytäntöönpanovallan tärkeimmillä alueilla itselleen. Koska tämä on olennainen muutos, se johti siihen, että parlamenttia kuullaan uudelleen, mikä tarkoittaa sitä, että meidän on keskusteltava asiasta vielä uudelleen, tosin vain täytäntöönpanovaltaa koskevien kohtien osalta. Niitä ovat vain 22 ja 23 artikla. Rajoituimme valiokunnassakin niihin, jäsen Boumediene-Thieryä lukuun ottamatta, joka avasi uuden keskustelun. Olen sitä mieltä, että hän ei osunut oikeaan. Tarkoituksena oli käsitellä vain 22 ja 23 artiklaa.
Siellä katsottiin uuden käsityksen mukaisesti, että neuvosto haluaisi taas palauttaa itselleen kaiken määräysvallan täytäntöönpanomääräysten tärkeimmillä alueilla: niitä ovat täytäntöönpanomääräykset, jotka liittyvät sormenjälkien keräämiseen, siirtämiseen ja vertaamiseen, määräykset, jotka liittyvät turvapaikanhakijoiden tietojen suojaamiseen ja määräykset, jotka liittyvät tilastojen kokoamiseen turvapaikanhakijoista. Sovimme valiokunnassa yksimielisesti, että noudatamme vanhaa ehdotustamme ja torjumme neuvoston ehdotuksen. Miksi? Kahdesta erittäin tärkeästä syystä. Ensimmäinen syy: tämä menettelytapa on sen EY:n perustamissopimuksen 202 artiklan vastainen, jossa säädetään periaatteena, että neuvosto siirtää hyväksymissään säädöksissä komissiolle toimivallan antamiensa sääntöjen täytäntöönpanoon. Se on tärkeää juuri tässä tapauksessa. Komissio voi toimia ja panna määräyksen täytäntöön paljon riippumattomammin nimittäin erilaisista kansallisista eduista riippumatta ja puolueettomasti. Sen vuoksi parlamentti tukee vanhaa ehdotusta. Meillä on toinenkin syy vastustaa neuvoston ehdotusta. Se vaikuttaa nimittäin parlamenttia vastaan, koska se jättää parlamentin ulkopuolelle, koska komitologiamenettelyä ei enää noudateta eikä meillä ole enää tarvittavaa tietoa emmekä ole enää mukana.
Tämä ehdotus leikkaisi ja kaventaisi parlamentin oikeuksia. Näistä kahdesta vakuuttavasta syystä kannatamme komission ja komission jäsen Vitorinon ehdotusta, nimittäin sitä, että täytäntöönpano annetaan komission tehtäväksi, ja pyydän teitä kaikkia olemaan läsnä huomenna äänestyksessä. Näin edistämme turvallisuutta Euroopassa ja torjumme väärinkäytöksiä. Hyödyntäkää tämä tilaisuus, ja hyödyntäkää tilaisuus toteuttaa lopultakin Eurodac!

Kirkhope
Haluaisin hyvin hartaasti kannattaa sitä, mitä jäsen Pirker juuri sanoi. Koska olen Yhdistyneen kuningaskunnan entinen maahanmuutto- ja turvapaikkaministeri, tiedän varsin hyvin, että epäselvyys siitä, minkä valtion pitäisi käsitellä jokin tietty hakemus, on ollut valtava ongelma, ja se on aiheuttanut huomattavasti kitkaa Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä. Jos asiaa ei ratkaista kiireisesti, se aiheuttaa kitkaa jatkossakin, kun tarkastelemme laajentumisprosessia.
Dublinin yleissopimus itsessään on aina ollut tärkeä, mutta Dublinin yleissopimuksen puutteet ja kykenemättömyytemme hallita Dublinin yleissopimusta asianmukaisesti ovat syynä sellaisten kysymysten syntyyn, jotka voivat jopa uhata muutamien asianomaisten hakijoiden ja yksilöiden ihmisoikeuksia.
Kaikki Yhdistyneiden Kansakuntien vuoden 1951 yleissopimuksen allekirjoittaneet valtiot ovat hyvin tietoisia niistä perusteista, joiden mukaan päätetään erittäin arvokkaan ja tärkeän pakolaisaseman myöntämisestä, ja toivon, että me emme tee täällä mitään sellaista, mikä vaikuttaisi oikeuteen tehdä hakemus näiden perusteiden mukaisesti.
Uuden tekniikan ja uusien matkustusjärjestelyjen myötä ja etenkin, koska muutamat ihmiset haluavat käyttää järjestelmää väärin tämän tekniikan avulla, viranomaisten on kuitenkin yhä vaikeampaa kohdella ihmisiä asianmukaisesti ja oikeudenmukaisesti näitä koskevien tapausten käsittelyssä. Eurodacin on edettävä käsi kädessä Dublinin yleissopimuksen uudistamisen kanssa, ja olen jokseenkin huolestunut neuvoston aiemmin omaksumasta asenteesta.
Jäsen Pirker puhui ilmenneistä viivästyksistä ja niistä lukuisista kerroista, jolloin tätä ensisijaisen tärkeää aihetta on tarkasteltu uudelleen. Minun tunteeni ovat selvät: jos neuvosto haluaa omia toimivaltuudet, vaikka parlamentin demokraattisena elimenä pitäisi saada käyttää Eurodacin tietoja.
Sitä suuremmalla syyllä meidän on käsiteltävä tätä asiaa kiireisesti ja ratkaistava se, ja parlamentilla pitäisi olla edelleen vahva asema tulevaisuudessa, kun valvotaan ja seurataan pakolaisaseman myöntämistä niille, jotka siihen ovat mahdollisesti oikeutettuja, ja siihen liittyviä ensisijaisen tärkeitä asioista.
Kannatan täysin jäsen Pirkeriä ja toivon, että etenemme nyt voimakkaasti saattaaksemme tämän asian päätökseen kaikkien edun mukaisesti.

Terrón i Cusí
Arvoisa puhemies, kuten esittelijä Pirker sanoi, parlamentti on jo useammin kuin kerran tai kahdesti ottanut kantaa Eurodac-yleissopimusta koskevaan ehdotukseen. Se otti viimeksi kantaa koko ehdotukseen, ja mielestäni parlamentin omaksuma kanta oli hyvin lähellä sosialistiryhmän kantaa.
Haluan puolustaa sitä Eurodac-sopimusta koskevaa parlamentin kantaa, josta jo äänestettiin parlamentissa muutama kuukausi sitten. Ymmärtääkseni meitä kuullaankin nyt eräästä muutoksesta, jonka neuvosto on tehnyt tähän asiakirjaan ja joka liittyy erityisesti täytäntöönpanovallan jakoon tässä neuvoston asetuksessa.
Perustamissopimuksessa säädetään, että komissiolla on toimivalta asetusten - käsittääksemme myös Eurodacin - täytäntöönpanoon ja että parlamentti voi valvoa komission toimia. Tämä ei mielestämme vielä riitä, ja toivommekin, että meillä voisi olla enemmän toimivaltaa ainakin lainsäädännön ja valvonnan alalla. Tästä syystä ryhmäni aikoo huomisessa äänestyksessä pidättäytyä äänestämästä kaikista niistä tarkistuksista, jotka eivät vaikuta tähän neuvoston asiakirjaan tehtyyn muutokseen. Aiomme pidättäytyä äänestämästä niistä tarkistuksista, jotka parlamentti on mielestämme jo hyväksynyt ja jotka ovat olleet mukana jo parlamentin aiemmassa mietinnössä. Aiomme pidättäytyä äänestämästä syistä, jotka ovat käsittääkseni hyvin erilaisia kuin esittelijä Parkerin syyt äänestää mietintöä vastaan: siksi, että pysymme siinä kannassa, jonka parlamentti jo esitti.
Haluan sen sijaan ryhmäni puolesta tukea esittelijä Pirkerin ehdottamia tarkistuksia syistä, jotka jo totesin: siksi, että edellinen ehdotus oli mielestäni parempi; siksi, että komission täytyy mielestäni viedä tätä hanketta eteenpäin. Toivon, että komissio ottaa tuolloin huomioon sen, mitä parlamentti on jo päättänyt, ja minusta on tärkeää, että parlamentti antaa huomisessa äänestyksessä voimakkaan tukensa edelliselle ehdotukselle.
Arvoisa puhemies, olemme kehittämässä kolmatta pilaria alkaen niistä politiikoista, jotka ovat olleet hallitustenvälisiä ja joista on tultava yhteisön politiikkoja. Mielestäni on erittäin tärkeää, että parlamentti puoltaa näitä ensimmäisiä säädöksiä ja tukee komissiota, jotta se voisi hoitaa sille perustamissopimuksessa suotuja tehtäviä.

Ludford
ELDR-ryhmä kannattaa täysin jäsen Pirkerin vaatimusta noudattaa perustamissopimuksen 202 artiklassa säädettyä yleistä periaatetta, jonka mukaan tämän asetuksen täytäntöönpanovalta tulisi siirtää komissiolle. Hän on täysin oikeassa siinä, että komissiolla on paremmat mahdollisuudet omaksua puolueeton näkökanta, jossa ei olla taipuvaisia suosimaan erityisiä kansallisia etuja, ja siksi voidaan väittää, että se on kykenevämpi laatimaan tietosuojaa edistäviä asianmukaisia toimenpiteitä.
Toiseksi, vaikka parlamentti voikin kiistellä ajoittain komission kanssa, meillä on paljon paremmat mahdollisuudet demokraattiseen valvontaan, jos täytäntöönpanovalta on komissiolla eikä neuvostolla. Tämä johtuu siitä, että sääntelykomiteamenettely yhdessä toimielinten välisen sopimuksen kanssa oikeuttaa parlamentin saamaan ehdotukset täytäntöönpanotoimenpiteiksi. Kun - mieluummin kuin jos - me otamme käyttöön yhteispäätösmenettelyn tällä alalla, parlamentti voi vaatia komissiota tarkastelemaan toimenpiteitä uudelleen, jos täytäntöönpanovalta ylitetään.
Olisimme tyhmiä, jos me parlamentissa luottaisimme neuvoston hyvään tahtoon emmekä turvautuisi niihin oikeuksiin, jotka meille kuuluvat, jos täytäntöönpanovalta olisi komissiolla. Tämän vuoksi ryhmäni pidättyy äänestämästä muutamista sisältöä koskevista tarkistuksista, joilla muutettaisiin Eurodac-asetuksen olennaisia yksityiskohtia.
Ryhmäni kannatti näitä tarkistuksia, kun painopiste oli sisällössä, mutta tässä vaiheessa on parempi keskittyä siihen, onko täytäntöönpanovalta komissiolla vai neuvostolla, ja siihen, että me parlamentissa ilmoitamme äänekkäästi ja yhteen ääneen, että olemme halukkaita tukemaan komissiota. Se on ainoa asia, mihin meidän tulisi nyt keskittyä, ja vaikka olemmekin siitä hieman pahoillamme, katsomme, että parlamentin kantaa on heikennettävä jäsen Pirkerin komitologiaa koskevissa kohdissa.

Boumediene-Thiery
Arvoisat kollegat, edessämme on tänään varsin epätavallinen menettely, jonka yksityiskohtia on syytä tutkia, jotta kaikki voivat äänestää tiedostaen täysin asiaan liittyvät eksplisiittiset ja implisiittiset panokset.
Viime marraskuussa Euroopan parlamentin enemmistö hyväksyi Eurodac-järjestelmää koskevan mietinnön. Äänestyksen jälkeen neuvosto muutti asetusehdotustaan ja väitti, että komission sijasta neuvoston on perustettava sormenjälkien vertailemiseksi Eurodac-järjestelmä ja hoidettava sen hallinnointi. Tämä tärkeä muutos oli syynä siihen, että mietintö tuotiin uudestaan parlamentin tarkasteltavaksi. Parlamentin kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta arvioi, että uuden Eurodac-järjestelmän hallinnoinnista huolehtimisen pitää kuulua komissiolle eikä neuvostolle.
Itse asiassa komissio esitti syystäkin, että yhteisöohjelman, kuten Eurodacin, hallinnoinnin on kuuluttava unionin toimielimistä ainoastaan komissiolle eikä missään tapauksessa neuvostolle, joka on hallitustenvälinen elin. Tässä asiassa tuemme täysin komissiota.
Tänään tarkastellussa uudessa ehdotuksessa ei ole kuitenkaan otettu millään tavalla huomioon parlamentissa hyväksyttyjä tarkistuksia. Neuvosto ei ole katsonut parhaaksi ottaa huomioon parlamentin kannanottoa sen osalta, että Eurodac-tietokantaan rekisteröitävän henkilön on oltava vähintään 18 vuoden ikäinen, että tiedot on poistettava henkilön saadessa laillisen aseman tai että "ulkomaalaisen" sijasta on käytettävä ilmaisua "kolmannen valtion kansalainen". Komissiokin on sittemmin asettunut tälle kannalle, eikä sekään ole ottanut parlamentin kannanottoja huomioon.
Tämän vuoksi pyydän teitä tänään äänestämään uudestaan samoin, kuten parlamentti viisaasti äänesti viime vuonna. Tämän vuoksi on äänestettävä kansalaisvapauksien ja -oikeuksien valiokunnan hyväksymän tekstin puolesta - ehdotuksen, joka sisältää tarkistukset, jotka koskevat 18 vuoden ikärajaa, tietojen poistamista kaikkien laillisen aseman saaneiden henkilöiden osalta ja ilmaisun "kolmannen valtion kansalainen" käyttämistä "ulkomaalaisen" sijasta. On siis vastustettava tarkistuksia, joita esittelijän edustama PPE-ryhmä ehdottaa mietintöön.
Minun on itse asiassa vaikea ymmärtää, miten saatetaan pidättäytyä äänestämästä ja pitää oikeutettuna sormenjälkien ottamista 14-vuotiailta nuorilta, vaikka se on ristiriidassa kaikkien voimassa olevien kansainvälisten, etenkin lasten oikeuksia koskevien, sopimusten kanssa.
Tietojen poistamisessa on kyse terveen järjen mukaisesta toimenpiteestä. Kun hakija on saanut laillisen aseman, henkilökohtaisten tietojen ja laillisen aseman saaneen henkilön sormenjälkien säilyttämiselle ei ole itse asiassa mitään perusteita. Tietojen säilyttäminen tarkoittaisi, että henkilön katsottaisiin olevan potentiaalinen rikollinen. Niin tärkeänä pitämämme perusoikeuksien suojaaminen ei tapahdu ainoastaan tulevalla peruskirjalla vaan jokaisella eurooppalaisella tekstillä, joiden osalta meidän on valppaasti puolustettava perusoikeuksia.
Tässä asiassa on kysymys parlamentin uskottavuudesta niiden ihmisten silmissä, joiden on jo valmiiksi vaikea luottaa meihin. Maanmiehemme eivät ymmärrä asiaa ja ainakin he yllättyvät siitä, että Euroopan parlamentti ottaa jonakin päivänä kantaa jonkin tekstin puolesta, muuttaa muutaman kuukauden kuluttua mielensä ja äänestää perustavilta osiltaan erilaisen mietinnön puolesta. Kuinka äänestäjämme voisivat luottaa tuuliviiriparlamenttiin, joka ei pysty esiintymään päättäväisesti sellaisen komission ja sellaisen neuvoston edessä, joilla ei kuitenkaan ole kansalaisilta saatua legitimiteettiä, kuten meillä on?
Arvoisat kollegat, tämän vuoksi pyydän teitä tänään äänestämään uudelleen niin kuin äänestitte viime marraskuussa ja hyväksymään kertomuksen sellaisena kuin valiokunta on sen teille esittänyt. Siten parlamentti saisi johdonmukaisuudesta ja peräänantamattomuudesta vahvistusta asemalleen.

Krivine
Arvoisa puhemies, tämän päivän keskusteluissa on ansoja: toisaalta meitä pyydetään hyväksymään Eurodac-järjestelmää koskevia tarkistuksia ja toisaalta vastustamaan niitä, ja ryhmämme vastustaa niitä kokonaisuudessaan.
Eurodac-järjestelmä on osa maailmanlaajuista kriminalisoivaa ja maahanmuuttajia sekä maapallon vainottuja syrjivää menettelytapaa. Se paljastaa liberaalin, piiritettyä linnoitusta itsestään rakentavan Euroopan todelliset kasvot. Kuinka saatetaan uskoa, että maailman nälkää näkeviä voidaan rajoittavien lakien avulla estää tulemasta Eurooppaan jopa henkensä kaupalla, kuten äskettäin olemme nähneet Doverissa tai Gibraltarissa?
Kuten kaikki tiedämme, tuollaiset pakkokeinot päinvastoin ajavat laittomuuksiin ja maan alle tuhansia ulkomaalaisia, joista tulee siten välittäjien, orjakauppiaiden tai keinoja kaihtamattomien ja ulkomaalaisia hyväkseen käyttävien työnantajien uhreja. Kaikkien näiden kurjuuden kauppiaiden toiminta voitaisiin pysäyttää laillistamalla laittomat maahanmuuttajat laajasti.
Pakkokeinot loukkaavat jatkossa meidän omia vapauksiamme, kuten osoittaa puheenjohtajavaltio Ranskan ehdotus, johon meidän on otettava kantaa ja jonka tavoitteena on, että jokaista sellaista kansalaista rangaistaan, joka auttaa laitonta maahanmuuttajaa. Näiden pakkokeinojen ja menettelytapojen perusteella nyt Ranskassa oleva 4-vuotias tamililapsi suljettaisiin äitinsä kanssa Arancin pakolaiskeskukseen odottamaan sisäministerin päätöstä ja todennäköisesti karkotusta.
Sormenjälkien rekisteröiminen tietokantaan loukkaa yksilön vapauksia. Järjestelmässä turvapaikan hakijoita pidetään systemaattisesti epäiltyinä. Siinä asetetaan kyseenalaiseksi turvapaikkahakemusta käsittelevien elinten hallussa olevien asiakirjojen loukkaamattomuus. Järjestelmässä loukataan pakolaisille kuuluvaa oikeusturvaa soveltamalla järjestelmää jopa 14-vuotiaisiin nuoriin. Siinä loukataan kansainvälistä lasten oikeuksien julistusta ja erityisesti sen 10 artiklaa. Kuka meistä läsnä olevista ilkeäisi ottaa sormenjäljet 14-vuotiaalta lapselta? Eurodac-hankkeella tehdään rikollisia maahanmuuttajista, joista - usein Euroopan valtioiden lainsäädännön erilaisuuden johdosta - on tullut laittomia maahanmuuttajia, jotka eivät ole saaneet laillista asemaa.
Oikeastaan hanke loukkaa kaikkia kansainvälisiä sopimuksia, joilla suojataan ihmisoikeuksia. Tällä hankkeella linnoitus-Eurooppa syyllistyy vaarassa olevien pakolaisten auttamatta jättämiseen. Onko siinä mitään yllättävää - toimittaahan tämä liberaali Eurooppa taisteluhelikoptereita Ankaran diktatuurille samaan aikaan kuin se karkottaa kurdipakolaisia.
Arvoisat kollegat, tällä hetkellä, kun Euroopassa kehittyy rasismin ja muukalaisvihan aalto ja kun keskustellaan perusoikeuskirjan laatimisesta, teidän täytyy vastustaa Eurodacia, sisältyipä siihen tarkistuksia tai ei. Kysymyksessä ovat meidän vapautemme.

Dell' Alba
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, käytän puheenvuoron Boninon listan radikaalijäsenten puolesta tuodakseni julki, miten suurta huolta ja ankaraa vastustusta meissä herättää Eurooppa, joka varsinkin niin sanotun vapauteen, oikeudenmukaisuuteen ja turvallisuuteen perustuvan alueen luomisen myötä jatkaa hallitustenvälisyyden tiellä yhdistämällä tukahduttavia ja vapautta uhkaavia yksittäisiä elementtejä ja polkemalla vaarallisella tavalla unionin ja kolmansien maiden kansalaisten oikeuksia. Hyvä esimerkki tästä on Eurodacin tapaus: ennen kuin minkäänlaista eurooppalaista turvapaikkapolitiikkaa on määritelty, jäsenvaltiot ovat neuvoston välityksellä luoneet Dublinin yleissopimuksen, jolla laillistetaan turvapaikanhakijoiden ja heidän poliittista turvapaikkaa koskevien hakemustensa käsittelyvastuun siirtely jäsenvaltioiden välillä.
Tässä yhteydessä yleissopimuksen täytäntöönpanemiseksi neuvosto ehdotti Eurodac-järjestelmän luomista ja antoi sen alustavasti komission tehtäväksi. Tämän jälkeen neuvosto päätti kuitenkin tehdä vielä yhden siirron ja ulottaa sähköisten sormenjälkien ottamisen myös laittomiin maahanmuuttajiin siirtäen näin täytäntöönpanoon kuuluvia tehtäviä komissiolta itselleen.
Kun otetaan huomioon kaikki tämä, kansalaisvapauksien valiokunta teki oikein siirtämällä Pirkerin mietinnössä tällaiset tehtävät takaisin komissiolle ja tekemällä muita perustavia muutoksia, joita tuemme täysin. Tämän sanottuani totean kuitenkin, että emme yhdy taustalla olevaan, neuvoston harjoittamaan ja komission kaikessa hiljaisuudessa tukemaan byrokraattiseen ja tukahduttavaan lähestymistapaan, joka on ominaista Dublinin yleissopimukselle ja Eurodac-järjestelmälle. Kannatamme äänestyksessä kansalaisvapauksien valiokunnan esittämiä perustavia muutoksia, mutta vastustamme lainsäädäntöpäätöslauselmaa, jossa näytetään vihreää valoa tälle järjettömälle oikeudelliselle välineelle, jolla otetaan käyttöön Euroopan tasolla pakolaisten ja laittomien maahanmuuttajien järjestelmällinen rekisteröinti: tämä on oikeudelliselta, poliittiselta ja inhimilliseltä kannalta kauhea asia.

Marinho
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, en aio puhua asetusehdotuksen peruskysymyksistä, joita komissiossa ja täysistunnossa on arvioitu ja joista on käyty laajamittaista keskustelua, joka päättyi parlamentin kannasta viime vuoden marraskuussa toimitettuun äänestykseen.
Sitä vastoin kannattaa tuoda ilmi niin kuin esittelijä Pirker ja komissio ovat tehneet se, että olemme eri mieltä neuvoston uudessa tekstissä esittämästä ehdotuksesta varata itselleen Eurodac-asetuksen täytäntöönpanovalta ja poiketa siten aiemmin suunnitelluista säännöistä, joissa tuo valta kuuluisi komissiolle. Ensiksikin siksi, että kuten täällä on sanottu, parlamentin oikeudet ovat heikentyneet, erityisesti sen oikeus saada tietoa. Itse asiassa yleisesti puhuen komission velvollisuus on tiedottaa parlamentille komiteoiden työskentelystä sekä neuvostolle suunnattujen ehdotusten tai olennaisten toimien esittelystä komitologiaa koskevan päätöksen 7 artiklan mukaisesti. On ilmeistä, että tämän uuden tekstin myötä tuo etuoikeus murenee. Toisaalta näiden siirtojen yhteydessä esiintyy oikeudellista epäjohdonmukaisuutta ja kaiken lisäksi sen laillisuus on kyseenalainen. Neuvoston tekstissä ei ole noudatettu komitologiaa koskevan päätöksen 1 artiklaa, ja siten siinä jätetään noudattamatta perustamissopimuksen 202 artiklaa, sillä siinä ei mainita mitään syitä, jotka oikeuttaisivat sen, että tässä erityistapauksessa sovellettaisiin tätä menettelytapaa.
Meille puolestamme kelpaa jatkossakin se malli, jota komission on yleensä ajateltu toiminnassaan noudattavan: se on perustamissopimusten noudattamista valvova, jäsenvaltioita tasapuolisesti kohteleva, itsenäinen, riippumaton ja yhteistä etua puoltava elin, jonka kuuluu raja-aidoista ja kansallisista erityispiirteistä piittaamatta laatia riittävät suojasäädökset perusvapauksia loukkaavien asioiden käsittelemiseksi.
Neuvosto on antanut teille epäluottamuslauseen. En halua vääristää asioita, mutta ehkäpä tästä asiasta yritetään haastaa riitaa, jolloin syntyisi lähes varmasti tilanne, jossa yhteisön tuomioistuin voisi viivästyttää yhteisön syntymässä olevien uusien turvapaikkaoikeutta koskevien sääntöjen yleistä täytäntöönpanoa. Politiikassa asiat ovat toisinaan sellaisia kuin miltä ne näyttävät! Arvoisa komission jäsen, ei ole teidän syytänne, että ette voi valitettavasti rauhoittaa meitä tässä asiassa.

Evans, Robert J
Arvoisa puhemies, olen kiitollinen komission jäsen Vitorinolle hänen työstään. Puhun muutamien parlamentin tällä puolella istuvien jäsenten puolesta, kun sanon, että tämä mietintö on herättänyt huolestumista. Me emme ole sataprosenttisen tyytyväisiä. Toivomme, että me emme olisi tässä tilanteessa tänään, mutta minun näkemykseni asiasta on se, että - ja jaan sen useiden kollegoideni kanssa - me emme halua, että turvapaikanhakijoita pidetään rikollisina.
Rikollisilta otetaan sormenjäljet, eikä meidän tarvitse automaattisesti tai millään tavoin olettaa, että turvapaikanhakijat olisi ryhmiteltävä tähän luokkaan. Monet heistä pakenevat terroria, kidutusta tai muita kokemuksia. Haluamme varmistaa, että he eivät joudu käymään läpi samoja kokemuksia ja samaa käytäntöä uudelleen rajoillamme.
Hyväksyn sen, mitä jäsen Kirkhope sanoi muutama minuutti sitten siitä, että järjestelmä on aiheuttanut kitkaa ja vaikeuksia, jotka on selvitettävä. Toiset kollegat ovat ottaneet esille sormenjälkien ottamisen 14-vuotiailta, ja se ollut hyvin arkaluonteinen ja hyvin tunnepitoinen kysymys.
Me parlamentin tällä puolen olemme realistisia. Sen vuoksi toivomme turvatoimia, joita on ehdotettu mietinnössä. Sitä varten suosimme parlamentaarista valvontaa kysymyksessä komissio vastaan neuvosto. Uskomme, että parlamentin tehtävänä on suojella kansalaisia ja varmistaa, että turvapaikkapolitiikka pannaan täytäntöön mahdollisimman oikeudenmukaisesti.
Tällaisin varauksin - ja tiedän puhuvani useiden kollegoiden puolesta - seuraan jäsen Terrónin linjaa. Toivotamme komissiolle onnea tässä asiassa.

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, ensinnäkin komissio haluaisi kiittää kansalaisvapauksien valiokuntaa, erityisesti jäsen Hubert Pirkeriä, siitä nopeudesta, jolla se toimi Eurodac-hankkeen toisen kuulemisen osalta, samoin kuin laadittujen ehdotusten tasokkuudesta.
Haluaisin aloittaa muistuttamalla, että Tampereen Eurooppa-neuvosto pyysi, että Eurodac-järjestelmä saatettaisiin loppuun mahdollisimman pian. Tästä tapauksesta voikin päätellä, että komissio ja Euroopan parlamentti ovat tehneet nopeasti ja joutuisasti oman osansa työstä. Tänään käsiteltävänämme on enää uusi kuulemistilaisuus komitologiaa koskevan erityiskysymyksen osalta. En aio puhua toistamiseen Eurodac-järjestelmään liittyvistä peruskysymyksistä, mutta haluaisin muistuttaa erityisesti jäsen Boumediene Thieryä siitä, että Euroopan parlamentin kanssa käydyn keskustelun seurauksena komissio esitti muokatun ehdotuksen. Vaikka pitääkin paikkansa, ettei tuo muokattu ehdotus sisältänyt kaikkia Euroopan parlamentin hyväksymiä tarkistuksia, niin ainakin on myönnettävä se, että komissio sisällytti monia Euroopan parlamentin ehdotuksia omaan muokattuun ehdotukseensa.
Sen takia komissio toistaa parlamentille kannan, jonka se on esittänyt neuvostolle ainoasta vielä käsittelemättömästä asiasta eli komitologiasta: olemme eri mieltä neuvoston päätöksestä pidättää itselleen oikeuden laatia suurin osa tätä asiaa koskevista täytäntöönpanosäännöistä. Niiden lupausten osalta, jotka komissio antoi teidän jäsenten ja koko parlamentin edessä, juuri tämä oli se näkökohta, jonka takia me olimme valmiit ottamaan osaa Eurodac-järjestelmään. Yksi keskeisistä näkökohdista on nimittäin se, että kun komissio laatii ja panee täytäntöön Eurodac-järjestelmän säännöt, Euroopan parlamentti voi valvoa sitä tehokkaasti. Lisäksi joitakin Eurodac-järjestelmän toimivuutta koskevista epäilyksistä voitaisiin hälventää näiden kahden elimen yhteistoiminnan avulla: hallinto ja toimeenpanovalta komission vastuulla, demokraattinen valvonta Euroopan vastuulla.
Toiseksi neuvoston päätös ei mielestämme ole asianmukaisesti perusteltu, kun sitä tarkastellaan komitologiasääntöjen taustalla olevien periaatteiden ja perusteiden valossa. Siksi haluamme täsmentää neuvostolle kantamme, jonka mukaan kaikki voittaisivat, mikäli komission kaiken aikaa kannattama ratkaisu hyväksyttäisiin.
Lopuksi haluaisin jälleen kerran selvittää parlamentille, että emme ole jääneet paikoilleen tämän epäilyksen tai Eurodac-järjestelmää koskevan tulkintaerimielisyyden takia: komissio on jo esittänyt Dublinin yleissopimuksen uudistamista koskevan valmisteluasiakirjan, jonka se on sitä paitsi lähettänyt parlamentille. Mielestämme Dublinin yleissopimuksen toimivuudessa havaittujen virheiden ja puutteellisuuksien pohdinta on nimenomaan osoitus Euroopan laajuisen turvapaikkapolitiikan tarpeesta.
Olen erityisen hyvilläni voidessani kertoa teille, että komissio on juuri tänään toteuttanut Tampereella tehdyn turvapaikkoja koskevan tärkeän päätöksen hyväksymällä ehdotuksen turvapaikkahakemuksien osalta noudatettavia yhteisen menettelyn vähimmäissääntöjä koskevaksi direktiiviksi. Tämä merkitsee sitä, että me emme touhua pelkästään palasten kimpussa, vaan kokoamme suurta palapeliä. Tämä palapeli kootaan uudistamalla Dublinin yleissopimusta, tekemällä juuri tänään aikaansaamamme päätös laatia ehdotus turvapaikkahakemuksien osalta noudatettavia yhteisen menettelyn vähimmäissääntöjä koskevaksi direktiiviksi ja lisäksi tekemällä järjestelmää varten teknisiä valmistelutöitä, jotka eivät ole jääneet pysähdyksiin, jotka jatkuvat ja jotka voidaan tietenkin panna täytäntöön vasta silloin, kun olemassa on selkeä ja loukkaamaton laillinen oikeusperusta Eurodac-järjestelmän kehittämiseksi.
Haluaisin vielä kerran kiittää myös niitä jäseniä, jotka esittivät arvostelua komissiota kohtaan siitä monilta tahoilta tulleesta kannanotosta, että juuri komission pitäisi luoda ja panna Eurodac-järjestelmä toimeen. Olemme valmiita ottamaan tuon haasteen vastaan, joten kuulkoon neuvosto toiveemme.

Puhemies
Arvoisa komission jäsen, ennen kuin poistutte istuntosalista, pyydän teitä tulemaan tänne, jotta voin ottaa sormenjälkenne vaikka yhdessä parlamentin jäsen Pirkerin kanssa.

Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Työntekijöiden työssään käyttämille työvälineille asetettavat turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Skinnerin laatima työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietintö (A5-0222/2000) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi työntekijöiden työssään käyttämille työnvälineille asetettavista turvallisuutta ja terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista annetun direktiivin 89/655/ETY muuttamisesta toisen kerran (toinen direktiivin 89/391/ETY 16 artiklassa tarkoitettu erityisdirektiivi) (ETAn kannalta merkityksellinen teksti) [KOM(1998) 678 - C4-0707/1998 - 1998/0327(COD)].

Skinner
. (EN) Arvoisa puhemies, ensimmäinen kysymys, joka voidaan esittää tästä mietinnöstä, on: miksi me tarvitsemme tätä direktiiviä? On hyvin kiinnostavaa tarkastella tilastoja, sillä näin saadaan selville tarkat syyt.
Putoamiset muodostavat lähes 10 prosenttia kaikista työtapaturmista. Näistä putoamisista joka kymmenes johtaa pysyvään työkyvyttömyyteen tai kuolemaan. Putoamisten määrä työpaikoilla on Euroopan unionissa vuosittain arviolta 500 000. Näistä 300 000 johtaa yli kolmen päivän poissaoloihin ja 40 000 vakavaan vammautumiseen. Kuolemaan näistä johtaa valitettavasti 1000.
Monet näistä onnettomuuksista - joista monet voitaisiin välttää - johtuvat rakennustelineiden tai tikkaiden huolimattomasta käytöstä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa työpaikkaonnettomuuksia tutkivan työterveys- ja turvallisuusviraston päällikkö onkin arvioinut, että suunnilleen 30 prosenttia kaikista Yhdistyneessä kuningaskunnassa annettavista käyttökieltomääräyksistä annetaan yksistään vaarallisista rakennustelineistä. Itse asiassa 90 prosenttia kaikista tikkailla tapahtuvista onnettomuuksista johtuu tikkaiden väärästä käytöstä. Nämä tilastot ovat laatineet teollisuuden alan ryhmät ja muut, eikä niitä ole laadittu laitevikojen vuoksi.
Bilbaossa toimivan Euroopan työturvallisuus- ja työterveysjärjestön hiljattain julkaisemat tilastot osoittavat korkealta putoamisten tapahtumistiheyden vaihtelevan suuresti jäsenvaltiosta toiseen. Näin suuret vaihtelut viittaavat siihen, että työsuojelun taso ei ole sama kaikkialla EU:ssa. Tämän vuoksi meidän on otettava käyttöön vähimmäisvaatimukset, joilla suojellaan työntekijöitä korkealta putoamiselta.
Nykyiset kustannukset, sekä asianosaisille työntekijöille ja heidän perheilleen aiheutuvat henkilökohtaiset kustannukset että teollisuudelle ja sosiaali- ja terveydensuojelujärjestelmille aiheutuvat taloudelliset kustannukset, antavat aihetta lainsäädäntöön tällä alalla. Loukkaantuneiden tai sairastuneiden työntekijöiden hoitoon käytetään miljardeja puntia. Se voidaan pitkälti välttää.
Tämän ehdotuksen tausta viittaa useisiin muihinkin syihin laatia tällainen lainsäädäntö. Sillä muutetaan voimassa olevaa direktiiviä työntekijöiden työssään käyttämille työvälineille asetettavista vähimmäisvaatimuksista. Parlamentti hylkäsi ehdotuksen sisällyttää rakennustelineet yhteen direktiivin aiempaan tarkistukseen, mistä saamme kiittää useita kollegoitani parlamentin toisella puolella. Lopulta hyväksytty direktiivi kattoi vain kaksi erikoistyövälineiden ryhmää: liikuteltavat välineet ja kuormien nostamiseen käytettävät välineet, jotka ovat itsessään hyvin tärkeitä. Tällä direktiivillä korjataan tämä vakava laiminlyönti. Jos me emme sisällytä direktiiviin korkealta putoamista, varmaa on vain se, että putoamisia tapahtuu yhä enemmän ja luku kasvaa. Jos parlamentti hylkää tämän lisäyksen, sen on pidettävä itseään vastuussa seurauksista.
Komission alkuperäisenä tarkoituksena oli esittää ehdotus rakennustelinedirektiiviksi. Koska vakavia putoamisia ei kuitenkaan tapahdu ainoastaan rakennustelineiltä, soveltamisalaa on laajennettu niin, että siihen sisällytetään työntekijöiden suojelu kaikentyyppiseltä putoamiselta. Vaikka monet putoamiset sattuvat olosuhteissa, joissa ei käytetä tikkaita tai rakennustelineitä, ehdotuksen pääpaino on rakennustelineissä, tikkaissa ja köysien avulla nousussa, kuten huomaatte lukiessanne tekstin.
Monissa jäsenvaltioissa voimassa olevat säännöt koskevat ainoastaan rakennusteollisuutta, joten toinen tärkeä asia on se, että soveltamisalaa laajennetaan kattamaan muut alat. Koska muutamat näyttävät olevan hieman ymmällään tästä asiasta, on myös tärkeää korostaa, että tämä ehdotus perustuu 138 artiklaan, entiseen 118 a artiklaan, jossa määritetään työntekijöiden terveyden ja turvallisuuden aiempaa paremman suojelun varmistamisen vähimmäisvaatimukset.
Nyt ei ole kysymys työvälineiden rakenteesta, suunnittelusta ja muotoilusta, vaan työvälineitä käyttävien työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen kohdistuvista riskeistä. Minusta näyttää siltä, että parlamentissa on muutamia ihmisiä, joiden on hieman vaikea ymmärtää sitä.
Korkealla tehtävän työn ja tämän direktiivin merkitys on myös selvä. Muutamat ovat kyseenalaistaneet tämän lainsäädännön pätevyyden, ja heillä on oikeus tehdä niin. Päinvastoin kuin on esitetty, tässä ehdotuksessa ei kuitenkaan esitetä ainoastaan koulutusta tikkaiden käytössä eikä siinä kielletä tikkaiden käyttöä. Sillä nimenomaan säädetään tikkaiden ja muiden välineiden turvallisesta käytöstä.
Minua mietityttää, ovatkohan tämän mietinnön arvostelijat koskaan työskennelleet rakennustyömaalla, kuten monet meistä. Ymmärtävätköhän he sen, että useat ihmiset tietävät tarkkaan, mitä tällä lainsäädännöllä voidaan saada aikaan.
Lopuksi esitettyjen tarkistusten osalta, jotka näin vasta tänään, olen tyytyväinen tarkistuksiin 22 ja 25: tarkistukseen 22 toisena vaihtoehtona, jos tarkistus 5 hylätään, ja tarkistukseen 25, joka koskee johdanto-osaa, sillä se sopii hyvin yhteen mietintöni hengen kanssa. Johdonmukaisuuden vuoksi ja kun otetaan huomioon puitedirektiivi, joka on tämän koko lainsäädännön kehittämisen perusta, en voi hyväksyä muita tarkistuksia niiden nykyisessä muodossaan.

Pérez Álvarez
Arvoisa puhemies, velvollisuuteni on, ja haluan hoitaa sen kohteliaasti, onnitella aluksi esittelijä Skinneriä hänen ymmärtäväisyydestään, hänen erinomaisesta mietinnöstään ja siitä, miten halukas hän oli hyväksymään edustamani ryhmän - mielestäni hyvin viimeistellyt - ehdotukset. Niinpä meillä on nyt teksti, josta vallitsee laaja yksimielisyys, eikä ainoastaan kahden enemmistöryhmän välillä, sillä yksimielisyyteen on päästy pitämällä jatkuvasti yhteyttä sosiaalisiin toimijoihin, työnantajiin ja työntekijöihin ammattiliittojen välityksellä. Yksimielisyys on mielestäni tarpeen, kun on kyse työntekijöiden turvallisuudesta, terveydestä, eheydestä ja elämästä.
Vain muutama päivä sitten olin kävelyllä kotikaupungissani Vigossa, joka sijaitsee Galiciassa, Luoteis-Espanjassa, ja minulla oli tilaisuus tutkia erään työmaa-alueen isoa julistetta. Kyse oli vanhan kaupungin erään vanhan aukion restaurointityöstä, ja julisteessa luki seuraavaa: "Tämä yritys kunnioittaa lakia. Se käyttää turvallisia laitteita ja välineitä. Ellette tunne niitä, älkää tulko työmaa-alueelle. Ilmoittakaa meille kaikista vaaratilanteista. Olkaa hyvä ja auttakaa meitä noudattamaan lakisääteisiä velvoitteitamme, jotka liittyvät työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojeluun."
Mainitsen vertailun vuoksi tämän työmaa-alueen julisteen ja sen neuvot ja normatiiviset määräykset, jotka on tarkoitettu ulkopuolisille ja työmaasta kiinnostuneille, koska mielestäni niihin tiivistyvät hyvän työterveyspolitiikan edellytykset. Hyvän työterveyspolitiikan täytyy alun alkaen olla luonteeltaan ennalta ehkäisevää, ja ennaltaehkäisyyn kuuluu ja täytyy kuulua paitsi työntekijöiden ja työnantajien myös koko yhteiskunnan tietoisuuden lisääminen.
Valitettavasti saamme joka päivä kuulla uutisia työtapaturmista. Tiedämme hyvin, että nollariskiä ei ole olemassa, mutta tiedostamme myös, että yhteiskunnan täytyy vastedeskin pyrkiä estämään se, että riskit johtavat tapaturmiin. Tapaturman sattuessa vastuu saattaa olla työnantajan, koska hän ei ole vielä vakuuttunut siitä, että turvallisuusmenot ovat investointi. Tai vastuu saattaa olla työntekijän, koska hän ei ole välittänyt riskistä tai ollut varovainen tai koska hän ei ole noudattanut asianmukaisia varotoimia erityisesti sellaisilla toiminta-aloilla kuin rakennusala, jossa töiden ja koko alan kausiluonteisuus - kyseinen ala on solmukohta ja silta alkutuotannon eli lähinnä maatalouden ja teollisuuden ja palvelualan välillä - edellyttää varotoimia. Tai vastuu saattaa olla hallintoviranomaisten, koska niiden tarkastajien, neuvojien tai valvojien palvelut ovat riittämättömiä tai tehottomia, joiden tehtävä on tiedottaa ja neuvoa tai tarvittaessa rangaista työlainsäädännön rikkomisesta.
Työturvallisuus on koko yhteiskunnan ja kaikkien asianomaisten alojen vastuulla aivan erityisesti siellä, missä riski on erittäin suuri, ja koko yhteiskunnan on kannettava oma osansa vastuusta ja sitouduttava siihen. Työnantajien pitäisi nähdä työterveyskulut investointina. Työntekijöiden pitäisi olla äärimmäisen varovaisia sekä vaatia ja puolustaa ennalta ehkäisevien toimien ja suojatoimien käyttöä ja myös hyviä käytäntöjä yrityksissä.
Valtioiden ja hallitusten pitäisi muuttaa toimia, jotka liittyvät ennalta ehkäisevien toimien edistämiseen, tapaturmia ehkäisevien toimien valvomiseen ja myös työtapaturmia ehkäisevien hallinnollisten ja poliittisten keinojen uudistamiseen. Seuraamuksiin perustuva vanha malli, joka on osoittautunut riittämättömäksi ja tehottomaksi, olisi hyvä korvata kannustinmenetelmällä, jossa tehostettaisiin toimia niissä yrityksissä ja niillä aloilla, joilla sattuu eniten tapaturmia ja onnettomuuksia, ja jossa myös annettaisiin etuja niille yrityksille, joissa sattuu vähiten onnettomuuksia ja joissa panostetaan eniten ennaltaehkäisyyn ja tietoisuuden lisäämiseen.
Myös komission ja neuvoston pitäisi sopia vähimmäisehdoista, jotka voivat joidenkin mielestä olla ankaria, mutta joiden ansiosta voidaan parantaa työoloja ja suojella työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta yhdenmukaistamalla lainsäädäntöä työntekijöiden vapaan liikkuvuuden markkinoilla.
Tällä tavoin Euroopan kansalaiset kokevat, että Eurooppa on heitä lähellä ja että se kiinnittää huomiota kansalaisten ongelmiin ja siihen, mikä heitä huolestuttaa ja kiinnostaa.

Damião
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa onnittelemalla esittelijä Peter Skinneriä hänen ponnistelustaan erilaisten etunäkökohtien maltillistajana ja sovittelijana, jonka toiminta on tähdännyt siihen, että parlamentti voisi antaa myönteisen ja yksimielisen panoksen komission loistavan ehdotuksen parantamiseksi.
Laiminlyönnit työn organisoinnissa, riittävien yksityisten ja yleisten suojalaitteiden tarve, itsenäisten ammatinharjoittajien matala koulutustaso ja suuri määrä ovat alan korkean onnettomuusalttiuden ja kuolleisuuden pääasiallisia syitä. Rakennusalalla riskit ovat vielä suurempia kuin muilla vastaavilla aloilla.
Kuluneen vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla toiminta on kasvanut jyrkästi ja turvautuminen vierastyöläisiin ja alihankkijoihin on yleistä. Jo mainittujen seikkojen lisäksi viestinnän ja organisoinnin ongelmat pahenevat, jolloin rakennustyömaan yleinen turvallisuus tahtoo tulla laiminlyödyksi ja vastuulla on tapana hälvetä. Koskaan ei voida painottaa liikaa sitä, että kaikki työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen liittyvät direktiivit ja erityisesti direktiivin 89655/ETY sisältämä vastuun määritys ovat voimassa ja että työnantajalla on vastuu paitsi sattuneista onnettomuuksista, myös niiden torjumisesta. Työmaan turvallisuudesta vastaavan henkilön velvollisuuksiin kuuluu arvioida riski ja varmistua siitä, että kaikkien työmaalle pääsevien henkilöiden turvalaitteet, heidän tehtävistään, kytkennöistään tai työajastaan riippumatta, on tarkistettu.
Riskien arviointia on suoritettu Euroopan unionissa etanan vauhdilla, ja tämä toinen uudistus onkin myönteinen merkki, jota haluamme tukea ja kannustaa voimakkaasti. Myös taloudelliselta kannalta asiaa tarkastellen on huolestuttavaa havaita, että vuonna 1996 Euroopan unionissa oli jokaista 100 000:ta työntekijää kohden 4 229 henkeä, jotka olivat yli kolme päivää poissa työtapaturman takia. Tuona vuonna sattui 4,7 miljoonaa onnettomuutta. Vaikka kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien määrä pieneni 13 prosentilla vuonna 1996, mihin vaikutti yhteisön toiminta vuosina 1994-1996, niitä sattui silti vielä 5 549. On arvioitu, että tuona vuonna Euroopan talous kärsi 146 miljoonasta menetetystä työpäivästä aiheutuneet tappiot. Erityisen merkittävää jo mainitsemani direktiiviä koskevan keskustelun kannalta on se, että vaikka rakennusala ei ole se ala, jolla onnettomuuksia sattuu eniten, sillä sattuu eniten kuolemaan johtaneita onnettomuuksia, joiden lukumäärää voidaan verrata vain maakuljetusalaan.
Eurooppaa ei voida pitää maailman edistyneimpänä sosiaalimallina, jos se sallii sen, että ihmiset eivät merkitse juuri mitään ja että heidän elämäänsä arvioidaan pelkkinä numeroina. Miehet, ennen kaikkea alle 25-vuotiaat, ovat työtapaturmien ensisijaisia uhreja, mutta kuoleman todennäköisyys lisääntyy iän myötä siten, että se on suurempi 55-64-vuotiaiden, pienehköjen eli alle 50 hengen yrityksien ja itsenäisten ammatinharjoittajien kohdalla, niiden kohdalla, joille sattuu 73,1 prosenttia kaikista tapaturmista. Tämän takia meidän on ryhdyttävä nopeasti kuluttavia ammatteja koskeviin toimiin ja kiinnitettävä nuorten pätevöitymisessä huomiota monitieteellisiin koulutus- ja pätevöitymisratkaisuihin, samoin kuin tietyillä aloilla toimivien pk-yritysten tasoon.
Yhdysvalloissa vuonna 1907 tehdystä kuuluisasta kyselystä alkaen henkilöllisyys, pakollinen kirjaus, kuolemansyy, työnantajan ikä, työntekijän ikä, työnantaja, nimi, olosuhteet ja tapaturma on selvitetty niiden kustannusten selvittämiseksi, joiden avulla työntekijöitä voidaan suojella paremmin...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Jensen
Arvoisa puhemies, kuten monet puhujat ovat jo maininneet, korkealta putoamiset ovat vakavin työtapaturmien muoto, ja tämän mietinnön avulla, joka on osa työvälineille asetettavista turvallisuutta ja terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista annetun direktiivin laajennusta, ryhdymme toimiin ongelman ratkaisemiseksi. ELDR-ryhmän puolesta haluaisin sanoa, että pidämme tulosta kaiken kaikkiaan askeleena eteenpäin. Ne säännöt, jotka aiomme ottaa käyttöön, vaikuttavat pääasiassa selkeiltä, ja samalla vaikuttaa siltä, että niissä otetaan huomioon se, että yritysten pitää saada säännöt toimimaan käytännössä ja jokapäiväisessä työssä. Meidänhän on muistettava, että vaikka tekemiemme päätösten tarkoitus onkin hyvä ja kiitettävä, seuraukset eivät aina ole välttämättä sellaisia kuin toivomme, ja sen vuoksi meidän on pyrittävä muotoilemaan mahdollisimman yksinkertaisia ja tarkkoja sääntöjä ja pyrittävä varmistamaan, että ne sallivat työmarkkinoiden vaatiman joustavuuden. Esittelijämme Peter Skinner on pyrkinyt löytämään tällaisen tasapainon sekä selkeiden sääntöjen toiveen että joustavuuden ja erilaisuuden tarpeen välille, ja haluan esittää hänelle siitä suuret kiitokset, ja yleisesti ottaen häntä on kiitettävä hänen konsensukseen pyrkivästä työskentelytavastaan. Uskon sitä paitsi, että myös tulevaisuudessa on tärkeää, että pyrimme vähentämään onnettomuusriskiä lisäämällä tietoa näiden onnettomuuksien syistä. Kuinka monesta onnettomuudesta on kysymys? Milloin ne tapahtuvat? Kuinka ne tapahtuvat? Mitä voimme tehdä niiden ennaltaehkäisemiseksi? Uskon, että Bilbaossa toimivan Euroopan työturvallisuus- ja työterveysjärjestön aloittama työ vaikuttaa myönteisesti onnettomuuksien määrän vähentymiseen sen myötä, että löydämme vastaukset näihin kysymyksiin ja käytämme niitä rakentavasti. Tämä on oikea tapa viedä asioita eteenpäin: viranomaiset yhteistyössä työmarkkinaosapuolten kanssa.

Bouwman
Arvoisa puhemies ja arvoisa komission jäsen, tässä on kysymys mietinnöstä, jonka osalta kaikki ovat jo myöntäneet, kuinka hyödyllinen ja tarpeellinen se on. Kyse on luonnollisesti turvallisuudesta käytettäessä tikkaita, rakennustelineitä ja köysiä korkealla tehtävässä työssä, mutta toisinaan myös silloin, kun vieressä on vaarallisen syvä paikka. Mietinnön pohjana ovat luonnollisesti monet onnettomuudet, ja tähän mennessä myös nykyisten direktiivien puutteellisuus. Siksi on hyödyllistä ja tarpeellista, että tällainen mietintö on saatu aikaan. Olkoonkin, että se on kestänyt kauan, mutta kaikki kunnia esittelijä Skinnerille siitä, että hän on joka tapauksessa saanut työnsä valmiiksi.
Mietintö on kuitenkin ongelmallinen eräässä mielessä. En tarkoita sitä, mitä tapahtuu, vaan että ala, josta keskustelemme, on myös hyvin moninainen. Olemme tekemisissä sellaisten ihmisten kanssa, jotka työskentelevät palvelu- ja kunnossapitosektorilla, sekä maalarien ja ikkunanpesijöiden kanssa. Korkealla tapahtuva työ ei ole aina pitkäaikaista vaan usein tilapäistä. Tämä tarkoittaa, että määritelmät, joita käsittelemme, eivät saa olla epämääräisiä, vaan niiden täytyy olla konkreettisia, ja että antamiemme arvioiden täytyy olla mahdollisia noudattaa, eikä tilanne ole läheskään aina sellainen. Ilmoitin jo, että jotkin kuvaukset ovat epämääräisiä. Tarkoitan tässä "lyhytaikaista" ja "rajoitettua riskiä". Sääntely on liiallista, kun on kysymys esimerkiksi riskien arvioinnista, vaikka se kuuluu tehdä myös kahden henkilön tapauksessa. Olemme voineet puhua keskenämme eräistä tähän liittyvistä asioista valiokunnassa, ja asioita on poistettu mietinnöstä, mikä on johtanut parannukseen. Olen siitä hyvin iloinen, ja tämän suuntauksen täytyy jatkua edelleen.
Tarkastelkaamme vielä muutamia näkökohtia, kuten esimerkiksi rakennustelineitä. Ne täytyy luonnollisesti kiinnittää, mutta ei ole aina mahdollista saada niistä liikkumattomia. Ne eivät saa kuitenkaan liikkua. Liikutettavien rakennustelineiden liikkuminen pitää estää, mutta siihen tarkoitettuja laitteita ei voida aina merkitä riittävän hyvin. Kaikkialle ei voida laittaa liikennevaloja. Kannettavat tikkaat täytyy kiinnittää, ja niiden täytyy olla pystyssä turvallisesti, mutta sen täytyy tapahtua kuitenkin käytännöllisesti. Siksi olemme ehdottaneet muutamista tarkistuksista kohta kohdalta -äänestystä, jotta kaikilla olisi mahdollisuus ehdottaa vielä parannuksia direktiivin heikkoihin kohtiin.

Cauquil
Arvoisa puhemies, olen närkästynyt siitä, että putoamisesta johtuvia työtapaturmia koskeva asia voi nostattaa näin paljon vastustusta ja ettei sitä pystytä ratkaisemaan tätä nopeammin. Kuitenkin myös esittelijä muistutti siitä, miten pikaisesti asia pitäisi ratkaista, koska tällä yhdellä ainoalla alueella tapahtuu vuosittain 500 000 onnettomuutta, joista vähintään 40 000 johtaa vakavaan vammautumiseen ja noin tuhat kuolemaan. Esittelijä ei kuitenkaan unohda mainita, että rakennusliikkeet vastustavat kaikenlaisia rajoituksia, eikä mietinnössä yllättäen tuoda millään muotoa esiin yritysten vastuuta asiassa.
Silti työtapaturmia aiheuttavat rakennustelineiden ja muiden järjestelmien tekniset heikkoudet, mutta etenkin huonot työolot, työtahti ja työajat. Mietinnössä kehotetaan työnantajia ryhtymään toimenpiteisiin kuolemantapausten suuren määrän välttämiseksi tai ainakin niiden vähentämiseksi. Jos nyt päätettäisiin työnantajia velvoittavista hätätoimenpiteistä, olisin niiden puolella, mutta epäilen, ettei tällainen ole mahdollista niin kauan kuin parlamentti kunnioittaa työnantajien etuja. Ja tällä välin kymmenettuhannet työntekijät maksavat edelleen kalliin hinnan kapitalistisesta hyväksikäytöstä terveytensä ja joskus henkensä kustannuksella.

Nobilia
Arvoisa puhemies, yhdymme kollega Skinnerin työhön ja arvostamme sitä, vaikka katsommekin asian lähtökohtien ja etenkin sen vaikutusten vuoksi, että siinä olisi voitu pureutua syvemmälle, varsinkin kun pidetään mielessä se, että ensimmäisen aihetta käsittelevän direktiivin antamisesta on kulunut 11 vuotta, sekä puutteet, joita on sen muuttamiseksi 5 vuotta sitten annetussa direktiivissä.
Otamme toki huomioon sen, että näille asioille annettu painoarvo vaihtelee myös parlamentin sisällä, sekä sen, että tiukempi säännöstö tai yrityksille koituvien kustannusten kasvaminen herättää hämmennystä. On kuitenkin kysyttävä esittelijän lailla, mikä hinta on työntekijän hengellä tai hänen vakavalla loukkaantumisellaan. Itse asiassa työtapaturmat ovat edelleen ongelma, joka esiintyy kaikkien unionin valtioiden työelämässä, joskin tapaturmien määrä vaihtelee alakohtaisesti. Tätä voidaan toki selittää lukuisilla seikoilla, jotka vaikuttavat eri tavoin lisäten tai vähentäen työtapaturmia, mutta nyt tilanne on kiistatta huonontunut kaikissa jäsenvaltioissa, sillä tapaturmia koskevat kokonaislaskelmat osoittavat valitettavasti, että korkealta putoamiset muodostavat peräti 10 prosenttia kaikista tapaturmista.
On sanottava, että talous- ja sosiaalikomitea on lausunnossaan aiheesta todellakin esittänyt selkeästi ja asianmukaisesti paitsi ongelman sisällön myös - ja ennen kaikkea - ratkaisun suuntaviivat: tämän perustan pohjalta kollega Skinner on toki tehnyt hyvää työtä, mitä tulee ensinnäkin tarpeeseen selkeyttää aihetta koskevaa terminologiaa, puuttua työn organisointiin ja tarjota työntekijöille erityistä koulutusta ja tietoa. On kuitenkin todettava myös, että ratkaisuun sisältyy myös se, että komissio laatii ja asettaa yksityiskohtaisemmat ja sitovammat ennaltaehkäisyä koskevat suuntaviivat, joiden avulla on mahdollista päästä eroon toimivallan hajautuneisuudesta tässä asiassa ja joilla voidaan ottaa käyttöön paitsi aukottomampi valvonta myös varsinkin pienille ja keskisuurille yrityksille suunnattu palkkiojärjestelmä, jotta työturvallisuutta koskevat säännöt saadaan pantua tehokkaasti täytäntöön.

Menrad
Arvoisa puhemies, aluksi kiitän jäsen Skinneriä hänen hyvästä mietinnöstään, joka koskee tätä monimutkaista aihetta, työvälineille asetettavia turvallisuutta ja terveyttä koskevia vähimmäisvaatimuksia, sekä hänen valmiudestaan myöntyä PPE-ryhmän tärkeisiin näkemyksiin. Jäsen Perez Alvarezhan puhui jo siitä. Minä en ole mielissäni kaikista kohdista. Toiseen käsittelyyn tarvitaan tiettyjä korjauksia, mutta kaiken kaikkiaan PPE-ryhmä hyväksyy mietinnön. Sen nykyisessä muodossa otetaan jo huomioon myös pienten ja keskisuurten yritysten huomautukset ja vaaditaan asiantuntemusta, tietysti vain tikkaiden ja telineiden pystyttämisessä työpisteiksi.
Siinä käytetään kaikkien kansallisten lainsäädäntötekstien tapaan ja alueellisten muuten myös varmasti sanamuotoja, joille voi hymyillä, mikäli tälle kaikelle nyt voi vielä nauraa. Minun nauruni tyrehtyi, kun luin eurooppalaisia tilastoja työtapaturmista ja kuulin niistä nyt lisää. En halua puuttua asiaan yksityiskohtaisemmin. Niin on tehty jo monesti. Yhden periaatteellisen asian haluan kuitenkin vielä sanoa. Eivät pelkästään turvatoimet maksa. Palkanmaksun jatkaminen, sairauspäiväraha, invalidi-, lesken- ja orvon eläkkeet muodostavat suuren liike- ja kansantaloudellisen kustannuksen. Tässä näkyy maltillisen sosiaalipolitiikan tuottavuus. Ennaltaehkäisy on parempaa, halvempaa ja inhimillisempää kuin jälkikäteen harjoitettava sosiaalipolitiikka.
Ei pidä toimia vasta, kun onnettomuus on tapahtunut, vaan onnettomuus on estettävä! Mutta toissijaisuus, sanovat monet. Tämä periaate ei tarkoita sitä, ettei Eurooppa saa toimia ollenkaan! Pidän parhaana Quadragesimo anno -lehden määritelmää: toissijaisuus epäselvissä tapauksissa pienemmällä yksiköllä ja työmarkkinajärjestöjen aikaansaamalla ratkaisulla on etusija valtiolliseen tai ja tämän täydennän minä EU:n määräyksiin nähden. Mikäli pienempi yksikkö ei kykene hoitamaan tehtäväänsä yleisen edun puolustajana, suuremman yksikön on puututtava asiaan. Tästä syystä EU:n sopimuksissa määrättiin ennen kaikkea 1980-luvulla vähimmäisvaatimukset, kun Euroopassa olivat vallassa pääasiassa kristillisdemokraatit ja konservatiivit; se on siis myös kristillisdemokraattien toive.
Työsuojelua on muuten 1800-luvun teollisesta vallankumouksesta lähtien organisoitu kansainvälisesti. Tärkeä brittiläinen konservatiivinen valtiomies Benjamin Disraeli oli yksi työsuojelun alkuunpanijoista. Manner-Eurooppa omaksui nämä lait Isosta-Britanniasta ja käytti niitä myös kansainvälisissä sopimuksissa alusta alkaen. 2000-luvulla eurooppalaista sosiaalista ulottuvuutta vasta tarvitaankin globalisaation ja eurooppalaistumisen myötä. Me haluamme talouden eurooppalaistumista. Meillä on rahaliitto. Sosiaalipolitiikan pelkkä paikallistuminen tai jopa provinsiaalisuus ei voi olla vastaus. Vähimmäisvaatimukset merkitsevät toissijaisuutta. Jokainen valtio voi itse muotoilla työsuojelunsa, kunhan noudattaa unionin vähimmäisvaatimuksia.
Me PPE-ryhmässä olemme eurooppalaisia enimmäisvaatimuksia vastaan. Saksassa kehys täytetään työmarkkinajärjestöjen lainsäädäntötoimin. Meillä on saksalaisia normeja, työ- ja turvatelineitä. Meillä on asetuksia ammattiyhdistysten lainsäädäntöoikeudesta, ja vasta sitten tulee tapaturmantorjuntalaki. Moniin yksityiskohtiin takertuvien käytännön määräysten tyyliä ja muita seikkoja voi muuten myös halutessaan arvostella. Vastaan teille kuitenkin, että yksikin tällainen käytännön määräys on jäsenvaltioiden kansalaisille ja työntekijöille tärkeämpi kuin pitkät puheet ja loistavat ideologiat!

Ortuondo Larrea
Arvoisa puhemies, kuten esittelijän hyvässä mietinnössä todetaan, Bilbaossa toimivan Euroopan työturvallisuus- ja työterveysviraston hiljattain julkaisemat tilastot paljastavat, että työtapaturmien määrässä on suuria eroja jäsenvaltioiden välillä, sillä niiden soveltamat tilastokriteerit eivät ole yhtenäisiä. On siis välttämätöntä yhdenmukaistaa normeja yhteisön tasolla, jotta voimme saada vertailukelpoisia tietoja ja arvioida ennalta ehkäisevien politiikkojen tuloksia kussakin unionin valtiossa, yhteisössä tai alueella niin, ettei enää olisi ensimmäisen tai toisen luokan työntekijöitä, vaan että kaikkia työntekijöitä suojeltaisiin samanlaatuisten turvallisuusmääräysten ja -vaatimusten avulla.
On totta, että työpaikkatarkastajia tarvitaan enemmän, jotta yritykset noudattaisivat määräyksiä, mutta on aivan yhtä totta, että julkisyhteisöjen ja -yritysten täytyy olla tässä esimerkkinä. Monissa julkisten tahojen toiminnoissa ja laitoksissa ei silti vieläkään ole yhteisön direktiiveissä säädettyjä työriskien ennaltaehkäisysuunnitelmia.
Haluan tästä syystä vedota kaikkiin Euroopan julkisiin toimijoihin, jotta ne pyrkisivät ensimmäisinä noudattamaan määräyksiä, jolloin yksityiset toimijat eivät voisi käyttää tekosyynään julkisen vallan laiskuutta.

Villiers
Olen hyvin tyytyväinen voidessani seurata kollegani Philip Bushill-Matthewsin esimerkkiä, sillä olen samaa mieltä useista hänen esille tuomistaan huolenaiheista. Mielestäni tämä ehdotus ei tuo kunniaa Euroopan unionille tai parlamentille. Olen sitä mieltä, että jos Euroopan unioni - ja etenkin jos Euroopan parlamentti - haluaa, että Euroopan kansalaiset suhtautuvat siihen vakavasti, sen tulisi pidättyä antamasta nimenomaan tämäntyyppisiä säädöksiä, sillä me kaikki tiedämme, että terveys ja turvallisuus sekä työntekijöiden turvallisuus ovat kaikkien jäsenvaltioiden ensisijaisia tavoitteita, ja niin niiden pitäisikin olla.
Ei ole kuitenkaan mitään perustetta laatia aiheesta Euroopan laajuista standardia. Ei voi olla mitään syytä siihen, miksi yhdenmukaisesti toimivat jäsenvaltiot kykenisivät välttämättä ratkaisemaan tämän ongelman tehokkaammin kuin yksittäiset jäsenvaltiot, eikä ennen kaikkea voi olla mitään syytä osoittaa näin suurta kiinnostusta ihmisten työelämän arkipäiväisiin kysymyksiin.
Ei ole mitään järkeä säätää, miten eurooppalaisten sallitaan kiipeävän tikkaita. Sen ei pitäisi olla parlamentin prioriteetti. Parlamentin ei pidä puuttua näin pieniin yksityiskohtiin, ja sillä ainoastaan saatettaisiin Euroopan unioni pilkan alaiseksi, sillä tämä on juuri sentyyppistä puuttumista asioihin, johon useat kansalaiset suhtautuvat erittäin kielteisesti kaikkialla Euroopan unionissa.
Sen sijasta, että puutumme tämäntyyppisiin asioihin, meidän pitäisi tarkastella kysymyksiä, joissa jäsenvaltiot voivat tehdä rakentavaa yhteistyötä ja kehittää yhteisiä standardeja. Yhteinen, yhdenmukainen ja keskitetty standardi siitä, miten tikkaita kiivetään, ei ole välttämätön eikä tällainen puuttuminen ihmisten tapaan toimia työympäristössä ole suotavaa. Voimme luottaa siihen, että eurooppalaiset osaavat itse päättää, miten he kiipeävät tikkaita.
Mielestäni ei ole välttämätöntä arvioida riskejä joka kerta, kun tikkaiden käyttöä ehdotetaan. Kuten kaikki kotona työskentelevät voivat kertoa, tikkaita käytetään hyvin yleisesti ja hyvin usein ja, kyllä, onnettomuuksia tapahtuu, mutta en usko, että tämäntyyppisellä direktiivillä voidaan koskaan poistaa näitä onnettomuuksia. Se ainoastaan lisäisi eurooppalaista byrokratiaa ja muodollisuuksia, joista joutuisi kärsimään jo nyt muodollisuuksiin tukehtumaisillaan oleva liikeyhteisö.
Kuten kollegani sanoi, on muutoksen aika. Parlamentin on aika alkaa tarkastella asioita, jotka ovat tärkeitä Euroopan kansalaisille, ja sen on lopetettava sellaisten yksityiskohtaisten kysymysten tarkastelu, joilla se ei voi mitenkään edistää työntekijöiden suojelun turvaamista. Itse asiassa se ainoastaan saattaa itsensä ja Euroopan unionin huonoon valoon ja kuormittaa eurooppalaisia yrityksiä lisäkustannuksilla ja byrokratialla, joihin niillä tuskin on varaa.

Hughes
Minun on ilmaistava hämmästykseni näistä kahdesta juuri kuulemastamme puheesta, joista toisen esitti jäsen Bushill-Matthews ja toisen jäsen Villiers. He näyttävät omistautuvan omahyväiselle profetoinnille. He valittavat, että Euroopan parlamentin katsotaan puuttuvan vähäpätöisiin asioihin ja luovan byrokratiaa, ja silti he kuluttavat aikaansa sellaisten lehdistötiedotteiden antamiseen, joissa kuvataan hyvin tärkeitä terveys- ja turvallisuussäädöksiä vähäpätöisiksi asioiksi ja byrokratiaksi.
Ei liene yllättävää, että brittitiedotusvälineet tuovat esille heidän maalailemaansa kuvaa. Tämä on hyvin tärkeä terveys- ja turvallisuussäädös, joka nojautuu lainsäädäntökokoelmaan, jonka me olemme säätäneet Euroopan tasolla 20 viime vuoden aikana. Se ei ole vähäpätöinen asia niiden 500 000 ihmisen perheelle, jotka putoavat korkealta työpaikalla vuosittain. Näistä onnettomuuksista 300 000 on niin vakavia, että ne johtavat yli kolmen päivän poissaoloihin, 40 000 johtaa vakavaan vammaan ja 1000 kuolemaan. Yrittäkää selittää asianosaisten perheille, että tämä on vähäpätöinen asia. Sitä se ei ole. Se on hyvin tärkeä asia, ja tutkimukset toisensa jälkeen, mukaan luettuina Eurobarometrin tutkimukset ja pk-yrityksiä koskevat tutkimukset - joihin kuuluu myös Britannian hallituksen viimeisin tutkimus - ovat osoittaneet, että pk-yritykset itse tunnustavat hyvän terveys- ja turvallisuuslainsäädännön merkityksen.
Minusta on valitettavaa, että hyvin pieni PPE:n vähemmistöryhmä on tällä tavoin rikkonut tällä tärkeällä politiikan alalla saavuttamamme yhteisymmärryksen. Se on todellakin ehdottoman valitettavaa, ja meidän kaikkien - läpi poliittisen kirjon - tulisi tehdä selväksi, että me emme siedä tällaista käyttäytymistä kyseiseltä vähemmistöltä.
Sitä kuvataan byrokraattiseksi. Lukekaa kuitenkin itse direktiivi, lukekaa ehdotus. Onko se hankala? Onko se rasittava? Vaatiiko se yksityiskohtaisia, mittavia riskien arviointeja, ennen kuin korkealla tehtävä työ voidaan suorittaa? Ei, sitä siinä ei vaadita, se on hyvin helposti ymmärrettävä, luettava, toteutettava direktiivi, ja sitä olisi myös kuvattava sellaiseksi. Sitä tulisi kuvata direktiiviksi, jolla edistetään merkittävästi loukkaantumisten ja kuolemantapausten torjumista Euroopan unionissa.
Älkää osallistuko tähän trivialisoimiseen ja tulko sen jälkeen tänne tekopyhästi ilmaisemaan hämmästystänne siitä, että tätä toimielintä pidetään pilkan kohteena. Te ihmiset aiheutatte sen. Pyydän, lopettakaa se heti.

Stenzel
Arvoisa puhemies, aluksi haluaisin sanoa, että ryhmäni kannattaa Skinnerin mietintöä työvälineille asetettavista turvallisuutta ja terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista annetun direktiivin muuttamisesta toisen kerran. Meidän jokaisen tavoitteena on työntekijöiden terveydensuojelu ja siitä on pääasiassa kyse. Kukaan ei halua tulla moitituksi epäsosiaaliseksi, ja Euroopan unionin vähimmäisvaatimukset ovat epäilemättä oikeutettuja. Lisäksi ne ovat EU-sopimuksen mukaisia, ja suomme näin esittelijälle hänelle kuuluvan kunnioituksen.
On kuitenkin käsittämätöntä, miksi Euroopan parlamentin jäsenet menettelevät aina niin, että he joutuvat joko syytetyiksi epäsosiaalisesta ajatustavasta tai naurunalaisiksi. Ei kai voi olla käsitettävissä, miksi täysi-ikäiselle kansalaiselle pitää määrätä, kuinka hänen pitää kiivetä tikkaille tai laskeutua alas sieltä, että ennen tikkaiden käyttöä on arvioitava niiden aiheuttamat riskit, että kahden ihmisen ei ole viisasta kiivetä tikkaille samanaikaisesti tai että tikkailla oleskelu on rajoitettava puoleen tuntiin tai erityinen hienous 25 prosenttiin kokonaistyöajasta.
Skinnerin mietintö jää parlamentin historiaan tikasmietintönä, ja Euroopan unionin kansalaiset kysyvät itseltään oikeutetusti, eikö meillä ole mitään parempaa tekemistä kuin määrätä itsestään selvistä asioista, jotka ymmärtää oikeastaan maalaisjärjelläkin ja joilla ei ole mitään tekemistä EU:n direktiivissä eikä parlamentin sitä koskevassa mietinnössä! Tämähän ei ole ensimmäinen kerta, kun sosiaaliasioihin liittyvissä mietinnöissä pitää puuttua tällaisiin järjettömyyksiin. Jos parlamentin jäsenten pitää miettiä päänsä puhki pohtiessaan, millainen ruumiinrakenne eurooppalaisilla on, jotta he voisivat määritellä normeja traktorin istuinten keskikoosta, tai sitä, minkälaisina terttutomaattien on tultava kauppaan, parlamentin jäsenten ammatinkuva ja unionin toimielinten järkevyys joutuvat huonoon valoon, ottamatta huomioon sitä, että tällaiset yksityiskohtia koskevat määräykset ja sääntelyvimma voivat vaikuttaa kielteisesti. Tämä koskee muuten myös kansallisia työsuojelumääräyksiä.
Kaikista taloudellisista yllykkeistä huolimatta tällaiset turvallisuusmääräykset ovat harjoittelijoita palkattaessa usein omiaan vaikuttamaan heidän palkkaamistaan vastaan näin pikemminkin lisäten nuorisotyöttömyyttä kuin vähentäen sitä. Skinnerin mietinnön yhteydessä nousee lisäksi esiin periaatteellinen kysymys siitä, mitä Euroopan unionin pitää tehdä ja mitä ei. Tämä merkitsee sitä, että kyse on toimivallasta ja järkevästä toissijaisuudesta.
Emme voi emmekä saa enää väistää tämän keskustelun käymistä. Tämä ei koske vain hallitustenvälistä konferenssia ja Euroopan unionin organisaatiota, johon on löydettävä tyydyttävä ratkaisu edessä olevan laajentumisen vuoksi. Se koskee myös kansalaisten unionia kohtaan tuntemaa hyväksyntää, josta usein puhutaan. Tarvitsemme unionin vaikutuksen lisäämistä sisäisen ja ulkoisen turvallisuuden alalla, unionin voimakkaampaa panosta etujemme ajamisessa maailmanlaajuisessa kilpailussa, rahapolitiikassa, sisämarkkinoiden toteuttamisessa. Emme kuitenkaan tarvitse Euroopan unionia, joka kaventaa hallitusten, paikallisviranomaisten ja lopulta ihmistenkin omaa vastuuta ja asettaa heidät holhouksen alaiseksi. Sen vuoksi käytän tätä mietintöä lähtökohtana korostaessani vaatimusta toimivaltakeskustelun käymiseen hallitustenvälisen konferenssin päättymisen jälkeen.

Sacrédeus
Arvoisa puhemies, toivottavasti olemme kaikki erittäin tietoisia siitä, että jokainen täällä parlamentissa haluaa vain hyvää. Tehkäämme selväksi, että kaikki parlamentissa toivovat, että onnettomuuksien määrä, erityisesti kuolemaan johtavien onnettomuuksien määrä, vähenee kaikilla työpaikoilla koko hienossa Euroopassamme ja jäsenvaltioissamme.
Tehkäämme samalla toisillemme myös erittäin selväksi, että - käännyn muutaman aikaisemman puhujan puoleen - on erilaisia vastauksia siihen kysymykseen, mikä on oikea poliittinen taso näiden tärkeiden päätösten tekemiseen. Jäsen Hughesia kuunneltuani uskon erittäin vahvasti siihen, että Ison-Britannian Labour-hallitus ja muutkin Englannissa ovat paneutuneet näihin kysymyksiin erittäin voimakkaasti. Jäsen Menradia kuunneltuani uskon vahvasti, että Saksan kristillisdemokraattinen puolue on paneutunut voimakkaasti näihin kysymyksiin Saksassa. Voin taata, että kaikki Ruotsin seitsemän eduskuntapuoluetta, erityisesti oma kristillisdemokraattinen puolueeni, kantavat huolta tästä asiasta. Voin tässä yhteydessä myös taata, että ammattijärjestöt ja julkinen mielipide ovat erittäin kiinnostuneita tästä asiasta ja haluavat säätää lakeja, joiden avulla kuolemantapauksien määrää tällä alalla voitaisiin vähentää erittäin tuntuvasti.
Arvoisa puhemies, miksi me sitten uskomme, että juuri Euroopan parlamentti tällä tasolla, yhdessä yli 15 kansallisen hallituksen ja parlamentin kanssa, olisi oikea foorumi päättämään näistä asioista? Sallikaa minun ilmaista epäilykseni siitä, että tämä kysymys soveltuisi Euroopan parlamentin ratkaistavaksi, kun toissijaisuusperiaate tai läheisyysperiaate otetaan huomioon.
Mietinnöstä voi lukea, erityisesti tarkistuksesta 14, joka koskee liitteen 4.2.2 kohtaa, että: " Kannettavien tikkaiden alaosan luisuminen on estettävä ennen käyttöönottoa joko askelmien ylä- tai alaosan kiinnittämisellä, luisumisen estävillä välineillä tai muilla vastaavan tehokkuuden takaavilla ratkaisuilla. Ensisijaisesti tikkaat kiinnitetään tukevasti kaikkia käytettävissä olevia kiinnitysmenetelmiä hyödyntäen. Tikkaiden on oltava niin korkeat, että pystyosat ulottuvat riittävästi saavutettavan tason yläpuolelle. Moniosaisia tikkaita on käytettävä siten, että ne seisovat vakaasti. Se, että toinen henkilö tukee tikkaita on turvatoimena kiellettävä. "
Arvoisa puhemies, tämä on erittäin kiitettävää ja hyvää tarkoittavaa tekstiä. Voin taata teille, että kotona Morassa Taalainmaalla, missä asun ja elän, ja Ruotsin valtiopäivillä, ja kaikissa muissakin kansallisissa parlamenteissa, huolehditaan näistä asioista. Onko Maastrichtin ja Amsterdamin sopimusten toissijaisuusperiaatteen perusteella oikein, että Euroopan parlamentti säätää näin yksityiskohtaisia lakeja? Meidän pitää sen sijaan pyrkiä laatimaan tavoitedirektiivejä. Siten voimme antaa jäsenvaltioiden itsensä, niiden kansojen ja niiden kansallisiin parlamentteihin ja hallituksiin valitsemien edustajien itse vastata siitä, että olemassa on määräyksiä, jotka poistavat työelämästä turhat vaarat. Päättäkööt ne, miten säännöt on muotoiltava, jotta direktiivin vaatimukset voidaan saavuttaa parhaiten. Tätä asiaa koskevia lakeja säädetään jo, ja sitä koskevia kansallisia lakeja on jo olemassa. Jopa työmarkkinaosapuolet ovat erittäin aktiivisia.
Me ruotsalaiset kristillisdemokraatit vastustamme toissijaisuusperiaatteen vuoksi tätä mietintöä.

Diamantopoulou
. (EN) Haluaisin onnitella jäsen Skinneriä siitä, että on hän onnistunut taitavasti laatimaan joukon kompromisseja, joilla luodaan hyvä tasapaino eri asianosaisten etujen välille.
Hän on saanut aikaan asiakirjan, jota selvästi kannatetaan voimakkaasti, mikä on aikamoinen saavutus tässä hyvin tärkeässä poliittisessa kysymyksessä. Tämä teksti on hyvä vastaus jäsen Bushill-Matthewsin äänestäjille ja siihen, mitä Eurooppa tekee heidän hyväkseen. Se on jotain konkreettista, ja se koskee ihmisten jokapäiväistä elämää. Yrityskielellä haluaisin sanoa, että tämä direktiivi ei perustu ainoastaan sosiaaliseen solidaarisuuteen ja sosiaaliseen oikeuteen vaan myös kilpailukysymyksiin. Sen vuoksi me yritämme auttaa ehdokasvaltioita kehittämään terveys- ja turvallisuuspolitiikkoja ja panemaan ne täytäntöön.
Nämä terveys- ja turvallisuuspolitiikat ovat komission ensimmäinen prioriteetti sosiaalisten kysymysten asialistalla. Sen lisäksi, että otamme vastuullemme tässä asialistassa esitetyt erityiset sitoumukset, alamme valmistella tiedonantoa terveydestä ja turvallisuudesta ja terveyttä ja turvallisuutta koskevista tulevaisuuden strategioista. Euroopan parlamentilla on useita uusia ideoita, ja odotamme teidän panostanne tähän tiedonantoon.
Nyt käsiteltävällä tekstillä muutetaan toisen kerran direktiiviä 89/655/ETY työvälineille asetettavista turvallisuutta ja -terveyttä koskevista vähimmäisvaatimuksista. Sillä pyritään estämään korkealta putoamiset asettamalla vähimmäisvaatimukset asiaankuuluville työvälineille, kuten tikkaille ja rakennustelineille. Putoamiset muodostavat yli 10 prosenttia kaikista työtapaturmista, ja joka kymmenes putoaminen johtaa pysyvään työkyvyttömyyteen tai kuolemaan. Tämä on erityisen vakava ongelma, ja se maksaa paljon yrityksille ja yhteiskunnalle, ja ennen kaikkea se aiheuttaa kärsimystä ja murhetta asianosaisille ihmisille ja heidän perheilleen.
Nykyinen ehdotus on hyvin tärkeä askel kohti konkreettisia toimia asian ratkaisemiseksi. Olen tyytyväinen laajaan tukeenne. On ilmeistä, että se ei ole pelkkää byrokratiaa.
Koska vastaukseni on liityttävä teknisiin yksityiskohtiin työjärjestyksen vuoksi, minun on pysyttävä kirjallisessa tekstissä. Tarkistustenne ja tarkistusten taustalla olevien ajatusten osalta olemme iloisia voidessamme hyväksyä tarkistukset 2, 3, 4, 9, 11, 15, 20 ja 22 sellaisinaan. Komissio on samaa mieltä tarkistuksissa 10, 13, 14 ja 18 esitettyjen muutosten taustalla olevista periaatteista, ja se yhtyy valtaosaan esitetyistä teksteistä. Ehdotamme kuitenkin muutamia muutoksia tai lisäyksiä lähinnä sen varmistamiseksi, että otamme huomioon kaikki mahdolliset tilanteet emmekä luo mitään tahattomia aukkoja siihen turvallisuusverkkoon, jonka me haluamme luoda tällä aloitteella.
Tarkistuksen 10 osalta olemme samaa mieltä vaaran etukäteisarviointia koskevan viittauksen sisällyttämisestä tekstiin, mutta suosimme eri sanamuotoa niin, että määritetään tilanteet, joissa tikkaita voidaan käyttää. Vastaavasti tarkistuksen 13 osalta mekin haluamme varmistaa, että tekstissä ei velvoiteta epäsuorasti käyttämään liikuteltavia työlavoja, mutta uskomme, että se saavutetaan parhaiten alkuperäisellä sanamuodolla lisäämällä tekstiin mahdollisesti sanat "asianmukaisesti mitoitetut".
Myös tarkistuksella 14 parannetaan direktiiviä, mutta välttääksemme erilaiset tulkinnat tulevaisuudessa kannatamme pientä muutosta sanamuotoon niin, että se sisältää vaatimuksen, jonka mukaan moniosaisten tikkaiden osat eivät saa liikkua suhteessa toisiinsa. Tämä johtuu siitä, että jopa pienet äkkinäiset liikkeet, jotka eivät vaaranna tikkaiden turvallisuutta, voivat aiheuttaa sen, että työntekijä menettää tasapainonsa ja putoaa.
Olemme samaa mieltä tarkistuksen 18 taustalla olevasta pääajatuksesta ja viittauksista kiinnittää tasot ja estää osien liikkuminen itsestään. Meidän on kuitenkin vastustettava viittausta "kantaviin pintoihin", sillä se aiheuttaa sekaannusta siitä, mitä tarkoitetaan "tasolla". Meidän on myös vastustettava viittausta rakennustelineiden tason muodostaviin lautoihin, sillä se tarkoittaisi, että direktiiviä ei sovellettaisi rakennustelineisiin, joissa käytetään elementtilevyjä. Samaten tarkistuksia 16 ja 19 on hieman muutettava, jotta vältetään myöhemmin tulkintavaikeudet.
Lopuksi emme voi hyväksyä tarkistuksia 1, 5, 6, 7, 8, 21, 23, 24, 25 ja 26. Kyse ei ole poliittisesta erimielisyydestä, vaan yksinkertaisesti siitä, että tarkistuksilla 6 ja 7 muutetaan jo hyväksyttyä vakiintunutta tekstiä, ja muissa tarkistuksissa toistetaan muualla jo kertaalleen sanottua. Meidän on pyrittävä pitämään yhteisön lainsäädäntö mahdollisimman yksinkertaisena ja vältettävä epäjohdonmukaisuuksia yleisessä kehyksessä. Tämä on erityisen tärkeää terveyden ja turvallisuuden alalla, jossa yrityksillä on toisinaan ongelmia sääntöjen täytäntöönpanossa niiden vaikeaselkoisuuden vuoksi.
Tarkistuksessa 1 esitetty ehdotus sisältyy jo nyt tekstiin. Myöskään tarkistuksessa 8 esitetyn käsitteen "putoamiselta suojaavat yleiset suojalaitteet" määritelmä ei ole välttämätön. Nämä suojalaitteet on jo mainittu perusdirektiivissä eikä sekaantumisen vaaraa ole.
Myöskään tarkistus 21 ei ole välttämätön, sillä direktiivi 92/57/ETY kattaa jo ennestään tämän alan, ja siinä viitataan tiettyyn kohtaan. Jos taas toistamme jotain sellaista, joka on jo aiemmin määritetty, se voi aiheuttaa eriäviä tulkintoja. Tarkistus 5 sisältyy tarkistukseen 22, joka hyväksytään sellaisenaan. Tarkistus 6 kattaa koulutuksen, joka sisältyy jo ennestään johdanto-osan 7 kappaleeseen, ja tutkimuksen, joka ei kuulu tämän direktiivin soveltamisalaan. Lisäksi johdanto-osan 7 kappaleessa käytetään vakiintunutta sanamuotoa. On siten useita syitä olla hyväksymättä tarkistusta 6. Tarkistuksessa 7 ehdotetaan muutosta 2 artiklan 3 kohtaan. Se on vakiintunut sanamuoto, eikä komissio sen vuoksi hyväksy sitä koskevaa muutosta.
Komissio ei voi tukea tarkistusta 23, sillä yritysten terveys- ja turvallisuuskomiteoita on tarkasteltu asianmukaisesti puitedirektiivissä, jonka mukaan yksityiskohtaiseen sääntelyyn sovelletaan toissijaisuusperiaatetta kaikissa jäsenvaltioissa. Tarkistukset 24 ja 25 on hylättävä, sillä koulutus on jo katettu asianmukaisesti, etenkin tarkistuksilla 16, 19 ja 22. Komissio ei voi kannattaa tarkistusta 26 sen yksinkertaisuudesta huolimatta, sillä haluamme määrittää tilanteet, joissa tikkaita voidaan käyttää.
Yhteenvetona totean, että olen iloinen siitä, että me olemme samaa mieltä kaikista pääkohdista ja että mielipide-eromme koskevat muutamaa teknistä kohtaa. Toistan olevani kiitollinen teidän laaja-alaisesta työstänne, jolla parannetaan työntekijöiden suojelua tällä alalla. Edistämme tällä aloitteella sitä suojelua, jonka me olemme asettaneet tavoitteeksi.

Skinner
. (EN) Arvoisa puhemies, olen iloinen, että keskusteluperinne komission jäsenen kanssa on yhä hengissä ja voimissaan. Olen erityisen tyytyväinen hänen esittämiinsä huomautuksiin. Toivon, että parlamentin tarkistukset hyväksytään huomenna, ja olen varma, että ne hyväksytään huolimatta niistä parlamentin tahoista, jotka eivät näytä haluavan osallistua tarkistuksiin, ja että meillä tulee olemaan mielenkiintoinen keskustelu neuvoston kanssa. Haluaisikohan komission jäsen pohtia kanssani sitä, miten tätä mietintöä on käsitelty, sillä siitä on poistettu osia - etenkin tikkaita koskevia osia - ja muutamat - esimerkiksi jäsen Bushill-Matthews - ovat vihjanneet, että mietintö on ainakin turha ellei lapsellinen.
Arvoisa komission jäsen, toivon, että olette samaa mieltä siitä, että perustamissopimus velvoittaa meidät tarkastelemaan tätä asiaa. Ehdotus perustuu 138 artiklaan, entiseen 118 a artiklaan - ja jos olen oikeassa, meidän on tarkasteltava pk-yrityksille aiheutuvia kustannuksia - hallinnollisia ja muita - kuten perustamissopimuksessa on jo määrätty. Tämä on myönteinen säädös pk-yritysten kannalta, mutta mikä on vielä tärkeämpää, se on myönteinen säädös tällaisia välineitä käyttävien työntekijöiden kannalta. Sitä varten lainsäädäntö on tehty, ja sitä on sovellettava kaikkialla Euroopan unionissa. Jos jäsen Bushill-Matthews olisi ollut läsnä, kun ensimmäisen kerran pidin alustukseni, hän olisi kuullut ne EU-tason lainsäädännön tarpeellisuutta koskevat perusteluni, jotka halusin esittää parlamentille.
On erittäin ongelmallista, jos ei kuule perusteluja, vaan saapuu paikalle mukanaan vain omat arvoväritteiset ajatuksensa. Se on todellakin hyvin valitettavaa, ja toivon, että jäsen Villiers palaa joskus paikalleen ja ehkä vierailee valiokunnassamme, jotta hän voi myös kuulla osan tätä mietintöä koskevasta keskustelusta - sillä huomasin, että hän poistui pian sen jälkeen, kun hän oli esittänyt mielipiteensä - ehkä hän lukee tästä myös sanomalehdistä.
Lopuksi haluaisin sanoa jäsen Bushill-Matthewsille, joka on läsnä, että Daily Mail -lehden toimittaja, jolle te lähetitte tätä mietintöä koskevat lehdistötiedotteenne, soitti minulle ja kysyi yhdestä tietystä tarkistuksesta, joka sisälsi teidän muotoilemanne ilmaisun ja teidän sananne, ja hän totesi, että nimenomaan tämä osa direktiiviä on tolkuton. Ehkä te voitte ojentaa häntä sen sijasta, että ojennatte meitä.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina klo 11.00.

Kilpailusäännöt
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Evansin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0217/2000) komission tiedonannosta laaja-alaisiin yhteistyösopimuksiin liittyvistä kilpailusäännöistä (C5-0304/2000 - 2000/2154(COS)).

Evans, Jonathan
. (EN) Arvoisa puhemies, voinen aloittaa sanomalla, että keskustelumme otsikon esittely on epäilemättä kiihdyttänyt monia Daily Mail -lehden toimittajia, mutta tarkastelemamme kysymykset ovat peruskysymyksiä, jotka kuuluvat Euroopan unionin olemassaolon ytimeen. Kyse on aitojen yhtenäismarkkinoiden kehittämisestä, sillä jos pystymme saamaan aikaan aidot yhtenäismarkkinat, emme ainoastaan olisi yksimielisempiä tässä istuntosalissa vaan palvelisimme myös hyvin valitsijoitamme varmistamalla, että saavutamme todellista taloudellista edistystä Euroopassa. Sen vuoksi tämä säädösteksti on osa tätä kehystä.
Kilpailupolitiikka on monella tavoin tärkeä asia tämän asialistan edistämiseksi. Komission jäsen on tarttunut valtiontukipolitiikkaa koskevaan aloitteeseen, ja onnittelen häntä siitä; keskustelemme aiheesta toisella istuntojaksolla Strasbourgissa erään toisen mietinnön yhteydessä, jota olen parhaillaan toimittamassa talous- ja raha-asioiden valiokunnan tarkasteltavaksi. Toinen tärkeä kysymys, jonka parissa komission jäsen Monti on ollut kiireinen, on itse kilpailupolitiikan uudistaminen. Odotamme, mihin tulokseen komission jäsen päätyy tarkasteltuaan yli sataa vastausta, jotka hän on saanut valkoiseen kirjaansa rajoittavien kauppatapojen uudistamisesta ja määräävän markkina-aseman väärinkäytöstä. Kuulin aiemmin tänään, että voimme saada vastaukset ennen tämän kuukauden loppua; kuulemme ehkä aikanaan komission jäseneltä lisää tästä asiasta.
Tarkastelemamme uudistus on komission itsensä mukaan osa yleistä uudistusten asialistaa. Tässä yhteydessä haluan sanoa komission jäsenelle, että yritykset haluavat muutamia asioita. Ne haluavat epäilemättä niitä asioita, joita komissio pyrki saamaan selville neuvonantajilta ja jotka koskivat sitä, ovatko nykyiset säännökset tulleet liian juridisiksi, liian byrokraattisiksi ja voitaisiinko niitä yksinkertaistaa. Minulla ei ole epäilystäkään siitä, etteikö niitä voitaisi yksinkertaistaa komission jäsenen ehdotuksilla. Yritykset toivovat, että luottamus lisääntyy niiden uusien mekanismien myötä, jotka komission jäsen pyrkii saamaan aikaan osana yleistä uudistuspakettiaan. Haluaisin tämän vuoksi kysyä komission jäseneltä, miten hän suhtautuu tähän erityiseen uudistukseen, joka ei ole kiistakysymys kilpailupolitiikan laajemman uudistuksen yhteydessä, joka voi olla lievästi sanottuna hieman kiistellympi, kuten hän hyvin tietää.
Saanen siirtyä seuraavaksi muutamiin yksityiskohtaisiin kysymyksiin, joita on tarkasteltu ehdotuksissa, joita komissio on pyytänyt parlamenttia kommentoimaan. Ensinnäkin olen tyytyväinen tähän menettelyyn. Komission jäsen pyytää parlamentin mielipidettä tämän vuoden huhtikuussa laaditusta tekstistä. Olen samaa mieltä alulle saatetun uudistuksen pääpainosta, mutta on periaatteessa muutamia aloja, joita komissio voisi mielestäni harkita tarkemmin. Ensinnäkin haluaisin, että komission jäsen kertoo, miksi horisontaalisia rajoituksia hoidetaan eri tavoin kuin vertikaalisia rajoituksia. Haluaisin kuulla komission jäseneltä, aikooko hän aikanaan määrittää uusia ryhmäpoikkeuksia lainsäädännössä. Olen todennut, että yritykset kannattavat voimakkaasti poikkeusten soveltamisajan pidentämistä 10 vuoteen tutkimuksen ja kehityksen alalla. Koska komission omissa asiakirjoissa tehdään selväksi, että horisontaalisia yhteistyösopimuksia ei yleensä tehdä kuluttajien etujen vastaisesti, olisin kiitollinen, jos saisin komission vastauksen tähän kysymykseen.
Olisin myös kiitollinen, jos saisin selvennystä "tuttavantoimituksia" koskevaan kantaan, varsinkin, koska tämä kysymys vaivaa jäsen Berenguer Fusteria. Tiedän, että hän on esittänyt sitä koskevia tarkistuksia.
Minulle on erityisen tärkeää varmistaa, että otamme kaikki mahdolliset askeleet välttääksemme EU:n kilpailulainsäädännön siirtämisen takaisin jäsenvaltioiden toimivaltaan, ja olisin kiitollinen, jos kuulisin, mitä vakuuksia komission jäsen voi antaa meille tässä kysymyksessä.
Lopuksi totean, että yritykset kannattavat pitkähköä siirtymiskautta; ne haluavat myös, että komissio tarkastelee muutakin kuin vain markkinaosuutta markkinavoiman arvioinnissa. Se voi olla tarkoituksenmukaista komission ehdottamissa tarkoituksissa, mutta markkinavoiman määrittäminen pelkästään markkinaosuutta arvioimalla on liian epätarkkaa tiedettä.

Karas
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä esittelijä, hyvät jäsenet, aluksi haluaisin kiittää sydämellisesti esittelijä Evansia hänen mietinnöstään ja hänen äskeisestä puheenvuorostaan, jossa hän tarkastelee tätä mietintöä ja komission tiedonantoa kilpailupolitiikan muuttamistarpeen laajemmissa yhteyksissä.
Maailmantalouden muutosvauhti on meille tuttua, samoin kuin tutkimuksen ja kehityksen lisääntyvä merkitys, yritysten yhteistyön merkitys ja yritysten erikoistumisen välttämättömyys ja siksi myös erikoistumissopimusten välttämättömyys. Kilpailu ei ole meille itsetarkoitus vaan väline kasvun ja työllisyyden aikaansaamiseksi, ja se, joka komission jäsenen ja meidän tavoin puolustaa sosiaalisen markkinatalouden mallin mukaan toimivia sisämarkkinoita, ei puolusta rajatonta kilpailua vaan tarvittavien sääntelyperiaatteiden puitteissa sekä vastuussa tulevaisuudelle ja kanssaihmisille toimivaa kilpailua.
Tänään sanottiin jo, että uudistus on erittäin toivottava ja että yritysten yhteistyö on välttämätöntä, että tiedonannossa tarjotaan yrityksille suurempi vapaus yhteistyösopimustensa solmimisessa ja että se johtaa yksinkertaistumiseen, joustavuuden lisääntymiseen ja vapautumiseen. Ne ovat myönteisiä puolia. Toisaalta tiedonantoon kohdistuu arvostelua ja toiveita. Esittelijä sivusikin joitakin asioita; haluaisin käsitellä niitä vielä perusteellisemmin. Ensinnäkin: arvoisa komission jäsen, olemme sitä mieltä, että ihmiset kaipaavat oikeusvarmuutta oman vastuunsa kasvaessa. Sen vuoksi kysyn itseltäni, johtaako horisontaalisten ja vertikaalisten rajoitusten erilainen käsittely todella oikeusvarmuuden lisääntymiseen vai olisiko ryhmäpoikkeusasetus parempi vaihtoehto molempiin tapauksiin.
Toiseksi: vaadimme, että tulosten arviointi ei rajoitu viiteen vuoteen, vaan että sitä laajennetaan kymmeneen vuoteen. Pyydämme teitä täsmentämään suuntaviivoissa yksiselitteisesti, etteivät vastavuoroiset tai yksipuoliset toimitussopimukset lyhyesti ns. tuttavantoimitukset kuulu 81 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kiellon piiriin, ja olemme myös talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietinnössä sitä mieltä, että markkinaosuusrajan määritelmää pitäisi tarkastella uudelleen. Mitä markkinoita me tarkoitamme? Ostomarkkinoita, myyntimarkkinoita, kansallisia markkinoita, paikallisia markkinoita? Tiedämme kaikki, että kyseisten yritysten markkinat muuttuvat jatkuvasti, ja olemme myös huolestuneita siitä, että suuntaviivat 122 ja 141 asettavat markkinaosuusrajan mielivaltaisesti 15 prosenttiin. Olemme sitä mieltä, että markkinaosuusrajaa pitää nostaa, ja samoin pitää näiden asetusten käyttöönoton siirtymäkautta pidentää vähintään kahteen vuoteen, jotta ne ehtivät vaikuttaa kunnolla.

Berenguer Fuster
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, haluan ensiksi onnitella esittelijä Evansia hänen suurenmoisesta mietinnöstään ja todeta jälleen kerran, miten yksimielisiä olemme olleet analysoidessamme kaikkia yhteisön kilpailulainsäädännön uudistuksia sekä kilpailun sosiaalisia vaikutuksia.
On totta, että asianmukaisesta kilpailupolitiikasta hyötyvät eniten kuluttajat, kaikki kansalaiset. Emme saa pitää kilpailusääntöjä asiana, joka koskee yksinomaan yrityksiä; ne koskevat kaikkia meitä kansalaisia. Olemme samaa mieltä myös siitä, että suhtaudumme myönteisesti komission pyrkimyksiin, jotka koskevat yhteisön kilpailulainsäädännön uudenaikaistamista ja uudistamista.
Meidän täytyy onnitella komission jäsen Montia ja koko komissiota siitä, että heillä on ollut rohkeutta ja urheutta toteuttaa tämä uudistus, jossa koko komissio on mukana ja joka aloitettiin vuosia sitten. Minulla on jo muissa puheenvuoroissa ollut tilaisuus sanoa, että uudistus on mielestäni paitsi välttämätön myös oikeansuuntainen. Komission valitsema tie on hyvä tie.
Yhteisön kilpailulainsäädännössä, jota on sovellettu lähes 40 vuotta, on alkanut näkyä väsymisen merkkejä. On aivan selvää, että perustamissopimukseen ja johdettuun oikeuteen sisältyvät kilpailusäännöt ovat vaikuttaneet ratkaisevasti kilpailukulttuurin leviämiseen ja että ne ovat samalla olleet keskeisiä yhtenäismarkkinoiden toteutumiselle.
Toisaalta komission päätökset ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö ovat saaneet ansaittua mainetta tämän tavoitteen saavuttamisessa. Ei kuitenkaan ole syytä unohtaa, että alkuvaiheessa kilpailusäännöt olivat vieraita Eurooppaoikeudessa. Eurooppalainen oikeusperinne, erityisesti Manner-Euroopan oikeusperinne, oli enemmänkin keskittynyt vilpilliseen kilpailuun liittyviin näkökohtiin; vapaaseen kilpailuun liittyvät näkökohdat olivat tuontitavaraa Yhdysvalloista. Eräs espanjalainen kauppaoikeuden opettaja - professori Garrigues - sanoi erittäin osuvasti, että amerikkalaissotilaat, jotka tulivat Eurooppaan taistelemaan toisessa maailmansodassa, toivat repuissaan kartellilainsäädännön. Nämä myönteiset näkökohdat eivät kuitenkaan voineet kätkeä taakseen niitä puutteita, joita asiantuntijat olivat perinteisesti tuoneet esille. Ehkäpä kaikkein perustelluin kritiikki kohdistui sääntöjen tiukkuuteen. Voi olla, että sääntöjä jouduttiin alussa soveltamaan tiukasti, koska Yhdysvalloista tuotuja uusia sääntöjä jouduttiin soveltamaan Manner-Euroopan oikeusperinteen mukaisesti.
Teen pienen sivuhyppäyksen ja totean, ettei ole outoa, että esittelijä Evansin arviot ja huolenaiheet eivät täysin täsmää hänen kanssaan samaa parlamentin ryhmää edustavan kollega Karasin arvioiden ja huolenaiheiden kanssa. Esittelijä Evans on kuin anglosaksinen juristi, kun taas jäsen Karasilla on mannereurooppalaisille juristeille tyypilliset huolenaiheet. Mielestäni tämä uudistus on lähinnä anglosaksisen oikeuden mukainen, ja vaikka olenkin mannereurooppalainen juristi, olen siitä samaa mieltä. En ole yhtä huolissani oikeusvarmuudesta kuin muut.
On joka tapauksessa totta, että se, mikä oli hyväksyttävää 20 tai 30 vuotta sitten, ei välttämättä ole hyväksyttävää nyt. Sisämarkkinat ovat nykyisin jo todellisuutta, ja kilpailukulttuuri on jo levinnyt riittävän laajalle. Muutos oli siis välttämätön. Enää ei voida soveltaa kilpailusääntöjä, joissa ei oteta huomioon taloudellista analyysia tai markkinavoimia.
Vertikaalisten rajoitusten osalta on jo hyväksytty uudet asetukset, jotka koskevat ryhmäpoikkeusta ja sen soveltamisen suuntaviivoja. Nyt on tullut aika aloittaa horisontaalisten rajoitusten uudistus. Komissio esittelee meille nyt tällä alalla kaksi asetusehdotusta, joista toinen koskee tutkimus- ja kehityssopimuksia ja toinen erikoistumissopimuksia, sekä näihin liittyvät suuntaviivat. On syytä todeta, kuten mietinnössä todetaan, että vertikaalisia ja horisontaalisia rajoituksia kohdellaan nyt eri tavalla, sillä vertikaalisten rajoitusten osalta oli olemassa yksi asetus ja yhdet suuntaviivat, jotka kattoivat kaikki kyseisessä asetuksessa säännellyt mahdollisuudet. Horisontaalisten rajoitusten osalta suuntaviivat ovat kuitenkin selvästi laajemmat kuin kahdessa asetusehdotuksessa säännellyt kaksi konkreettista näkökohtaa.
Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä on esittänyt parlamentille viisi tarkistusta, joissa tuodaan esille muutama huolenaiheemme. Voisin mainita näistä sen, että ehdotuksesta puuttuvat häiriötilanteessa tehdyt yritysten väliset yhteistoimintajärjestelyt, jotka olivat mukana aiemmassa asetuksessa ja jotka on nyt poistettu ilman riittävää perustetta. Pyydänkin teitä äänestämään näiden tarkistusten puolesta.
Hyvät jäsenet, toteaisin lopuksi, että komissio pystyy uudistuksen ansiosta keskittymään niiden yritysten käytäntöihin, joilla on markkinavoimaa, sillä nämä käytännöt ovat todellakin kilpailun vastaisia ja markkinoille haitallisia. Korostan, että olemme samaa mieltä tästä painotuksesta. Näyttääkin siltä, että voimme vihdoinkin sanoa hyvästit ehdottomuudelle ja kaavamaisuudelle ja toivottaa taloudellisen analyysin tervetulleeksi yhteisön kilpailulainsäädäntöön.

Theonas
Arvoisa puhemies, esittelijä Evans pyytää käsiteltävänä olevassa mietinnössä meille tekemissään ehdotuksissa komissiota löyhentämään kilpailusääntöjä, joita se esittää horisontaalisista yhteistyösopimuksista samalla markkinatasolla olevien yritysten välillä.
Komissio näyttää siten saavan tukea tiukemmista monopolien vastaisista toimenpiteistä Euroopan parlamentilta sen sijaan, että kaiken järjen mukaan pitäisi tapahtua päinvastoin. Euroopan parlamentin pitäisi olla herkempi ymmärtämään kilpailupolitiikan sosiaalisia seurauksia. Vielä enemmän silloin, kun säädämme vieläkin ankaramman monopolien vastaisen säädöksen. Se kuvaa sitä, että todellisuudessa suurten monopoliyritysten hallintoasemaa kaupan alalla käytetään väärin. Todellisuudessa fuusioita ja yhdistymisiä edistetään kaiken aikaa, ja jättiläismäisiä yrityksiä lunastetaan, ja maailman tasolla luodaan monopoliryhmittymiä, jotka kulkevat lähes aina käsi kädessä tuhansien irtisanomisten kanssa ja joilla on valtavat seuraukset työllisyyteen ja monopolistiseen voimavarojen, markkinoiden ja kuluttajien riistämiseen. Juuri tämän todellisuuden pitäisi tehdä meidät varovaisemmiksi ja tiukemmiksi, jotta ei käy niin, että horisontaalisilla yhteistyösopimuksilla on fuusioiden ja vertikaalisten rajoitteiden kontrollin kohtalo ja seuraukset.
Näiden arvioiden pohjalta emme voi äänestää sellaisten ehdotusten puolesta, joissa esitetään komission ehdottamien rajoitteiden löyhentämistä.

Monti
. (IT) Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin onnitella jäsen Evansia laadukkaasta ja merkittävästä mietinnöstä. Haluaisin lisäksi tuoda julki sen, että komissio arvostaa parlamentin rakentavaa tapaa suhtautua kysymyksiin, jotka liittyvät kilpailuun, jota me pidämme merkittävänä välineenä sosiaalisessa markkinataloudessa, johon jäsen Karas viittasi ja jonka perimmäinen tavoite on kuluttajien suojeleminen, kuten jäsen Berenguer Fuster korosti. Samainen jäsen Berenguer on ymmärtänyt täysin komission tarkoituksen eli sen, että kiinnitetään enemmän huomiota taloudelliseen analyysiin kilpailupolitiikan hoidossa, mutta pyrimme sovittamaan tämän yhteen - kuten jäsenet Karas, Evans ja muut pyysivät - yritysten mahdollisimman suuren oikeusturvan kanssa.
Tämänpäiväinen keskustelu koskee merkittävää aspektia pyrkimyksissämme uudenaikaistaa kilpailupolitiikkaa. Komissio on toisaalta tarkistanut ryhmäpoikkeusasetusta tutkimus- ja kehityssopimusten sekä erikoistumissopimusten osalta ja toisaalta laatinut ehdotuksen suuntaviivoiksi 81 artiklan sovellettavuudesta laaja-alaisten yhteistyösopimusten yhteydessä. Näin komissio on pyrkinyt kodifioimaan aiheeseen liittyvää lainsäädäntöä ja käytäntöä sen mukaiseksi miksi ne ovat muodostuneet kaikkina näinä vuosina esiin tulleiden yksittäisten tapausten arvioinnin yhteydessä, eikä se ole tehnyt minkäänlaisia radikaaleja muutoksia yhteisön oikeuden mukaisiin, laaja-alaisia yhteistyösopimuksia koskeviin arviointikriteereihin. Näiden tekstien tarkoitus ei siis todellakaan ole muuttaa tämän alan kilpailupolitiikassa noudatettavia arviointiperusteita vaan selkeyttää niitä.
Haluan korostaa tätä seikkaa sen komission ehdotukseen kohdistuneen arvostelun vuoksi, jonka mukaan ehdotus merkitsisi perusteellista tarkistusta laaja-alaisia yhteistyösopimuksia koskevaan lähestymistapaan. Näille väitteille ei ole mitään perustetta. Yleisesti katsotaan, että kilpailijoiden väliset sopimukset rajoittavat usein kilpailua paljon enemmän kuin muut sopimustyypit. Tämä pätee varmasti sellaisiin kilpailijoiden välisiin sopimuksiin, joiden tarkoituksena on sopia hinnoista, jakaa markkinat tai rajoittaa tuotantoa. Meidän aikomuksenamme ei todellakaan ole antaa kenellekään syytä uskoa, että laaja-alaisiin yhteistyösopimuksiin, joilla on vakavia kielteisiä vaikutuksia kilpailuun, suhtauduttaisiin tulevaisuudessa suvaitsevaisemmin. Koska ehdottomia rajoituksia ei kuitenkaan ole, sopimuksia on tutkittava niiden taloudellisessa kontekstissa, jotta voidaan varmistaa, onko niillä haitallisia vaikutuksia markkinoihin.
Nyt on ensi sijassa tarpeen ajantasaistaa ja selkeyttää horisontaalisia sopimuksia koskevaa sääntelyä, ja tähän on kaksi pääsyytä: ensinnäkin se, että tätä sääntelyä tarvitaan nykyisessä taloudellisessa tilanteessa. Yritysten on reagoitava kasvaviin kilpailupaineisiin ja sopeuduttava jatkuvasti kehittyviin markkinoihin. Yhteistyö voi usein tarjota keinon jakaa riskit, aikaansaada säästöjä, yhdistää taitotietoa ja nopeuttaa innovaatioiden tuomista markkinoille. Varsinkin pienille ja keskisuurille yrityksille yhteistyö on merkittävä väline. Kuluttajat voivat hyötyä näistä taloudellista eduista sillä edellytyksellä, että markkinoilla säilyy todellinen kilpailu.
Toinen syy, jonka vuoksi olemme tarkistaneet tätä aihetta koskevaa säännöstöä, on se, että sääntöjen selkeyttäminen on keskeinen osa pyrkimystämme uudenaikaistaa kilpailupolitiikkaa. Esittelijä Evans on ymmärtänyt tämän pyrkimyksen koko sen laajuudessa: olen tästä kiitollinen, kuten myös viittauksesta valtion tukiin, joka on toinen yhtä merkittävä elementti kilpailupolitiikassa. Lähtökohta on samansuuntainen kuin se, joka omaksuttiin hiljattain vertikaalisten sopimuksien yhteydessä ja joka sisältää ensi sijassa kaksi tavoitetta: kilpailun pääosastossa on vältettävä tutkimasta tapauksia, joilla ei ole merkitystä kilpailupolitiikan kannalta, ja yritysten itsensä on sallittava määritellä, rajoittaako sopimus kilpailua vai ei ja voidaanko siihen soveltaa poikkeusta.
Päätöslauselmaesitys osoittaa, että parlamentti on yhtä mieltä tämän uudistuksen tavoitteista. Kysymykset, joita on nostettu esiin teidän ja myös muiden toimesta, sisältävät erittäin arvokkaita ehdotuksia. Voin jo tänään ilmoittaa teille, että aion ottaa huomioon suurimman osan näistä ehdotuksista. Aion erityisesti kehottaa komissiota yhtymään kantaanne kolmessa merkittävässä asiassa, jotka liittyvät ryhmäpoikkeusasetuksiin: ensinnäkin poikkeuksen enimmäiskestoa on tutkimus- ja kehityssopimusten osalta pidennettävä nykyisestä viidestä vuodesta. On kuitenkin sovitettava yhteen niiden yritysten edut, jotka haluavat päästä hyödyntämään tutkimuksensa tuloksia, ja yleisön etu, jonka mukaista on taata kilpailu uusilla markkinoilla. Ehdotan kuitenkin, että poikkeuksen kestoa pidennettäisiin seitsemään eikä kymmeneen vuoteen.
Toiseksi: rajoitusten, jotka kohdistuvat osapuolten mahdollisuuksiin hyödyntää yhteisten tutkimus- ja kehityshankkeiden tuloksia, pitäisi olla mahdollisimman vähäisiä, jotta voidaan kannustaa tiedon levittämistä, joka puolestaan edistää teknistä ja taloudellista kehitystä. Huomautustenne osalta toteaisin kuitenkin, että tällaisilla rajoituksilla voidaan yleensä puuttua tilanteeseen vain siltä osin kuin ne koskevat yrityksiä, jotka eivät suoraan kilpaile keskenään.
Kolmanneksi: siirtymäkautta on pidennettävä. Tässä on mahdollista noudattaa vertikaalisia sopimuksia koskevan ryhmäpoikkeusasetuksen esimerkkiä ja harkita 18 kuukauden siirtymäkautta. Mitä sitten tulee suuntaviivoihin, pystymme varmasti ottamaan huomioon pyyntönne tehdä selkeämpi ero horisontaalisia ja vertikaalisia sopimuksia koskevien suuntaviivojen välille ja selkeyttää teollisuuden toimitussopimusten käsittelyä.
Komissio aikoo hyväksyä lopullisen version ryhmäpoikkeusasetuksista ja suuntaviivoista tämän vuoden loppuun mennessä. Näin paitsi vältetään oikeudellinen tyhjiö nykyisten asetusten voimassaolon päättyessä myös edistetään huomattavasti sitä, että yhteisöpolitiikka pysyy ajan tasalla.
Arvoisa puhemies, esiin on nostettu myös muita merkittäviä ja tärkeitä seikkoja. Minulla ei ole aikaa käsitellä niitä kaikkia, mutta haluan kuitenkin esittää pari huomautusta. Jäsen Theonas, viittasitte keskittymiin. Teiltä ei varmaankaan ole jäänyt huomaamatta se, miten huolellisesti komissio käyttää valtuuksiaan keskittymien valvonnassa. Pidämme asetuksen mukaisesti tiukasti kiinni siitä, että keskittymät kielletään, jos niiden avulla saavutetaan hallitseva markkina-asema tai vahvistetaan sitä. Usein näin ei käy ja tätä vaaraa ei ole, myöskään siksi, että yritykset ottavat huomioon tämän vaatimuksen ja ehdottavat keinoja, jotka usein ovat erittäin tehokkaita.
Jäsen Evans kysyi "tuttavantoimituksista". Olen samaa mieltä siitä, että teollisuuden alan toimitussopimusten käsittelyä on kehitettävä suuntaviivoissa. Se tehdään tuotantosopimuksia koskevassa kappaleessa.
Jäsen Berenguer, kriisikartelleilla pyritään suoraan vähentämään tulosta ja nostamaan hintoja; niillä on sen vuoksi aina kilpailuja rajoittava vaikutus. Se ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että tällaisille kartelleille myönnettäisiin poikkeus 81 artiklan 3 kohdan nojalla. Se olisi kuitenkin mahdollista vain sen jälkeen, kun on tutkittu kunkin tapauksen ja sopimuksen asiasisältö. Tämän vuoksi olisi sopimatonta sisällyttää näitä sopimuksia suuntaviivoihin.
Lopuksi, miten tämä kaikki sopii yhteen laajemman uudistuspyrkimyksen kanssa? Voin ensinnäkin vahvistaa jäsen Evansille, että odotan, että komissio antaa asetusehdotuksen, jolla tarkistetaan vuoden 1962 asetusta 17 ennen tämän kuukauden loppua. Tähän uudistukseen sisältyy ilmoitusjärjestelmän lakkauttaminen.
Jäsen Karas, tämän ei kuitenkaan pitäisi heikentää yritysten oikeusturvaa. Sen varmistamiseksi komissio selventää voimassa olevia sisältöä koskevia sääntöjään. Olemme jo tehneet niin jakelun yhteydessä - vertikaalisille sopimuksille - ja teemme nyt saman horisontaalisille sopimuksille. Ryhmäpoikkeusasetuksemme ja ilmoituksemme antavat yrityksille lisää varmuutta sääntöjemme sisällöstä ja sopimusten itsearvioinnista yleisen uudistuspyrkimyksen hengessä. Tätä ei voida ymmärtää siten, että kilpailupolitiikka siirrettäisiin takaisin jäsenvaltioiden toimivaltaan, vaan hyödymme entistä enemmän kansallisten kilpailuviranomaisten ja kansallisten tuomioistuinten yhteistyöstä yleisessä pyrkimyksessä noudattaa EY:n kilpailusääntöjä.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina klo 11.00.

Ympäristöulottuvuuden sisällyttäminen kehitysmaiden kehitysprosessiin
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Wijkmanin laatima Euroopan parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A5-0215/2000) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi ympäristöulottuvuuden sisällyttämisestä täysimääräisesti kehitysmaiden kehitysprosessiin (C5-0283/2000 - 1999/0020(COD)).

Wijkman
Arvoisa puhemies, asetus, josta me nyt aiomme keskustella, liittyy siihen, minkälaisia mahdollisuuksia meillä on unionin avustuspolitiikan puitteissa huolehtia siitä, että fyysiseen ympäristöön ja olemassa oleviin luonnonvaroihin kiinnitetään paremmin huomiota eri kehitysyhteistyöhankkeiden yhteydessä.
Tämä on tärkeä kysymys. Tiedämme nimittäin, että talouskasvulla voi usein olla kielteisiä seurauksia luonnon kannalta, joko luonnonvarojen hyödyntämisen yhteydessä tai itse teollisuustuotannon aikana tai silloin, kun tuotteita käytetään. Ympäristövahingot vaikuttavat kielteisesti terveyteen. Ne saattavat heikentää biologista monimuotoisuutta, mutta ne voivat myös aiheuttaa vahinkoja, jotka pitkällä aikavälillä vaarantavat luonnon omien järjestelmien tuotantokykyä. Jos ja kun näin käy, vaikuttaa se talouksiemme kuntoon. Ennalta ehkäisevän ajattelun ja ympäristöä mahdollisimman vähän kuormittavien menetelmien ja tekniikoiden avulla kasvu voidaan yhdistää siihen, että ympäristö otetaan hyvin huomioon. Tämä on tärkeää omissa maissamme, mutta Euroopan unionissa asian hyväksi on tehtävä vielä paljon. Tämä on tietenkin tärkeää myös kehitysmaissa, erityisesti Euroopan unionin tekemän kehitysyhteistyön yhteydessä.
Ympäristöulottuvuuden sisällyttäminen kehitysprosessiin vaatii muun muassa laajaa menetelmien kehittämistä, esittelyhankkeita, mutta myös sekä komission että vastaanottajavaltioiden asianosaisen henkilöstön kouluttamista. Keskustelun aiheena olevassa asetuksessa tätä säännellään yksityiskohtaisesti ja siinä myönnettävä määräraha on mukavan suuri.
Arvoisa puhemies, tätä asiaa on käsitelty parlamentissa jo kaksi kertaa aikaisemminkin. Edellisen käsittelyn yhteydessä näkemystemme ja neuvoston hyväksymän ehdotuksen välillä vallitsi huomattava ristiriita. Sovittelu aloitettiin, ja näemme nyt. Parlamentin näkökulmasta katsottuna olen sitä mieltä, että meidän on oltava erittäin tyytyväisiä tämän sovittelun tulokseen. Olemme saavuttaneet tavoitteemme tärkeissä asioissa. Sallikaa minun mainita kolme tärkeää asiaa:
Ensiksikin talousarvio on lähes kaksinkertainen alkuperäiseen määrään verrattuna. Se on kasvanut 50 miljoonasta eurosta 93 miljoonaan euroon.
Toiseksi, yksi pääkysymyksistä oli se, kuinka paljon jäsenvaltioiden olisi osallistuttava varsinaiseen toimintaan. Tässä asiassa parlamentin lähtökohtana oli valita pienin mahdollinen asioihin osallistuminen, toisin sanoen, komissiolle annetaan pääasiallinen vastuu varsinaisesta toiminnasta, jota arvioidaan sitten myöhemmin. Saavutettu kompromissi merkitsee sitä, että hallintokomiteamenettelyä sovelletaan ainoastaan yli 2,5 miljoonan euron määrärahoihin liittyvissä päätöksissä, joissa toisin sanoen vaaditaan jäsenvaltioiden aktiivista osallistumista. Tämä on mielestäni hyvä asia. Jos pyrkimyksenämme on, niin kuin pitäisi olla, toisaalta yksinkertaistaa kehitysapua ja vähentää siihen liittyvää byrokratiaa ja siten kaventaa lupausten ja velvoitteiden sekä toteutuneen kehitysavun välistä kuilua ja toisaalta viedä työt läpi, ehdottomana ehtona on, että jäsenvaltiot osallistuvat vähemmän operatiiviseen toimintaan. Saavutetun sovittelun myötä olemme ottaneet kunnon askeleen siihen suuntaan.
Kolmanneksi, toisessa käsittelyssä vaadimme, että asetukselle ei asetettaisi aikarajaa, toisin sanoen, että tällainen toiminta suunniteltaisiin siten, että se kattaisi erittäin pitkän ajanjakson. Koska toimintaa pitää nyt arvioida neljän vuoden kuluttua, jolloin tehdään myös tulevaisuutta koskevat päätökset, olen kuitenkin sitä mieltä, että meidän on oltava tyytyväisiä. Arvioinnin jälkeen meillä on kaikki mahdollisuudet asettaa tälle tärkeälle toiminnalle vielä nykyistäkin yksityiskohtaisemmat suuntaviivat.
Arvoisa puhemies, suosittelen, että parlamentti hyväksyy sovittelun tuloksen.

Scheele
Arvoisa puhemies, tämä asetusehdotus on ensimmäisiä kehityspolitiikan alan asetuksia, joista päätettiin yhteispäätösmenettelyllä. Euroopan parlamentti oli lisääntyneen päätöksentekovaltansa mukaisen suuremman vastuunsa tasalla. Monet olivat sitä mieltä, että tämä asetus oli säädettävä mahdollisimman nopeasti, ja sen vuoksi Euroopan parlamentin olisi pitänyt luopua monista tarkistuksistaan. Meidän valitsemamme tapa oli epäilemättä oikea. Saimme tehtyä asetusehdotukseen muutamia parannuksia.
Yksi tärkeimmistä parannuksista esittelijähän mainitsi sen jo on tämän asetuksen vaatimien mahdollisten toimien riittävä rahoitus. Aikaansaatu määrärahojen lisäys 50,4 miljoonasta eurosta 93 miljoonaan euroon, siis lähes kaksinkertaistaminen, on hieno saavutus, vaikka tiedämmekin, että siihen tarvittaisiin vielä paljon enemmän rahaa, kun otetaan huomioon aiheen tärkeys meidän tulevaisuutemme kannalta. Tämä johtaa kuitenkin yleisempään ja poliittiseen keskusteluun, joka on tietenkin liian laajaa tämän asetuksen yhteyteen.
Saimme tarkistuksillamme muutettua hieman artiklaa 3, joka koskee toteutettavien toimien muotoa. Olen pahoillani siitä, että sitä Euroopan parlamentin tarkistusta ei hyväksytty, jossa se vaatii pankkitakauksista tai luottovakuuksista luopumista tarvittaessa, jotta hakijoiden ja kohderyhmien määrä olisi mahdollisimman suuri. Kaikesta huolimatta olen sitä mieltä, että tämä on hyvä saavutus Euroopan parlamentilta ja esittelijältä.

Isler Béguin
Arvoisa puhemies, kun on kulunut kahdeksan vuotta Rion kokouksesta, jossa YK:n jäsenvaltiot tunnustivat ympäristön ja kehityksen olevan ehdottomasti sidoksissa toisiinsa, Euroopan unioni säätää vihdoin asetuksia ympäristön sisällyttämisestä kehitysmaiden kehityshankkeisiin. Vaikka siis voimmekin olla tyytyväisiä siihen, että sovittelumenettelyssä on päätetty rahoitustuesta - ja haluan kiittää esittelijää ryhmäni puolesta - talousarvio on kuitenkin vaatimaton asianomaisten ihmisten huomattavaan avun tarpeeseen ja vielä suurempiin odotuksiin nähden.
Eikö reilun 15 miljoonan euron myöntäminen Afrikan, Karibian ja Etelä-Amerikan kehitysmaille kuuden vuoden aikana merkitse hyvän omantunnon hankkimista meille itsellemme, kun tiedämme, millaisessa taloudellisessa, ekologisessa ja sosiaalisessa tilanteessa nämä kovaosaiset maat ovat?
Budjettikohta, jolla on tarkoitus edistää ympäristöasioiden täyttä integroimista kehityshankkeisiin, ei saa millään muotoa merkitä sitä, että ympäristöulottuvuus laiminlyödään muissa hankkeissa. Haluan muistuttaa, että kestävä kehitys, jonka mukaan ympäristö on kehityksen kiinteä osa, on nyt enemmän kuin koskaan ainoa kehitysmalli, joka voi vastata niin etelän kovaosaisten maiden kuin pohjoisen rappeutuneiden maiden vaatimuksiin.

Nielson
. (EN) Haluaisin onnitella komission puolesta esittelijä Wijkmania ja sovittelukomiteavaltuuskunnan jäseniä siitä, että he ovat saaneet aikaan kompromissipaketin, jonka neuvosto on jo muodollisesti hyväksynyt.
Komissio kannattaa käsiteltävänä olevaa asetusehdotusta. Se on komission mielestä arvokas väline ympäristöalan strategisten ja pilottitoimintojen toteuttamisessa. Sillä täydennetään tietenkin komission muita käytettävissä olevia välineitä.
Ympäristön ja kehityksen alalla tehtävät toimemme eivät onneksi rajoitu tämän asetuksen nojalla rahoitettaviin toimiin. Ympäristönäkökohtien valtavirtaistaminen on osa kaikkea, mitä me teemme. Aiomme näin ollen käyttää sitä strategisessa keskittämisessä etenkin eri kansainvälisten ympäristösopimusten tukemiseksi.
Asetuksen tavoitteet täyttävien hankkeiden rahoitussuunnitelmat ovat jo edenneet pitkälle. Kun ne on hyväksytty muodollisesti ja rahoitus on saatavilla, viimeistelemme sopimukset niin, että ne voidaan panna täytäntöön. Aika on kuitenkin meitä vastaan, sillä lähestymme nopeasti varainhoitovuoden loppua.
Haluan vielä kerran kiittää parlamenttia sen työstä sen varmistamiseksi, että tämä asetus hyväksytään, ja useiden jäsenten osoittamasta mielenkiinnosta. Olen vakuuttunut siitä, että tämä asetus antaa meille hyödyllisen välineen, jolla varmistetaan, että ympäristöulottuvuus sisällytetään täysimääräisesti kehitysyhteistyöhömme.

Trooppisten ja muiden metsien säilyttäminen ja kestävä hoito kehitysmaissa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Fernández Martínin laatima Euroopan parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan mietintö (A5-0216/2000) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi toimenpiteistä kehitysmaissa olevien trooppisten ja muiden metsien säilyttämisen ja kestävän hoidon edistämiseksi (C5-0284/2000 - 1999/0015(COD)).

Fernández Martín
. (ES) Arvoisa puhemies, tämän kehitysmaissa olevien trooppisten ja muiden metsien säilyttämistä ja kestävää hoitoa käsittelevän mietinnön sekä jäsen Wijkmanin edellisen mietinnön myötä parlamentti käyttää tänään ja huomisessa äänestyksessä ensimmäistä kertaa uusia yhteispäätösvaltuuksiaan kehitysyhteistyöasioissa. Menettely saadaan päätökseen pitkän ajanjakson jälkeen, sillä olemme käyttäneet melkein kolme vuotta ensimmäiseen ja toiseen käsittelyyn ja sovitteluun.
Haluan esittelijänä ilmaista tyytyväisyyteni, koska näin pitkä ajanjakso on mielestäni ollut hedelmällinen ja koska olemme päässeet sopimukseen asetustekstistä, jota toivottavasti puolletaan parlamentin täysistunnon äänestyksessä. Kantamme olivat aluksi hyvin kaukana toisistaan. Parlamentin ja neuvoston näkemyserot koskivat lähinnä ohjelman talousarviorahoitusta, aikataulua ja komitologiaa.
Parlamentti oli jo edellisissä käsittelyissä esittänyt lukuisia tarkistuksia, joita neuvosto ja komissio puolsivat, ja minun on sanottava, että - on kohtuullista tunnustaa tämä - komission edellisen ohjelman hallinnointi, sen korkea toteutusaste ja sen hyvät tulokset ovat mahdollistaneet sen, että esittelijä on kehitysyhteistyövaliokunnan tukemana saanut neuvoston vakuuttuneeksi siitä, että ohjelman rahoituksen on oltava riittävä, jotta sen menestys voidaan taata.
Trooppiset metsät sekä niiden erilaiset tehtävät ja niistä koituva hyöty ihmiskunnalle voivat merkittävässä määrin edistää unionin tavoitteiden saavuttamista paitsi kehityksen ja ympäristön osalta myös niiden tavoitteiden osalta, jotka koskevat köyhyyden torjuntaa ja kestävää taloudellista ja sosiaalista kehitystä.
Tämän asetuksen myötä Euroopan unioni antaa rahoitusapua ja teknistä apua kehitysmaissa olevien trooppisten ja muiden metsien säilyttämisen ja kestävän hoidon edistämiseksi niin, että metsät voisivat täyttää tehtävänsä vaurauden ja sosiaalisen kehityksen lähteinä sellaisten kestävien ympäristökriteerien mukaisesti, joita niiltä edellytetään paikallisella, kansallisella ja maailmanlaajuisella tasolla.
Asetuksessa sanotaan, että metsien kestävässä hoidossa on pyrittävä parantamaan väestön elinoloja ja hyvinvointia ekosysteemien kapasiteetin rajoissa sekä ylläpitämään luonnonperintöä ja sen biologista monimuotoisuutta. Samalla on edistettävä metsistä riippuvaisten kansojen ja paikallisten yhteisöjen aktiivista osallistumista kansallisten politiikkojen laatimiseen ja kehitysyhteistyön suunnitteluun. Tätä varten on tärkeää parantaa koordinaatiota ja tiedonkulkua komission hankkeiden - niiden hankkeiden, jotka komissio esittelee lähivuosina - ja jäsenvaltioiden hankkeiden välillä, jotta voidaan parantaa toimien yhdenmukaisuutta ja näin ollen resurssien hyödyntämistä.
Talousarvion osalta meidän on syytä iloita siitä, että Kosovon jälleenrakennussuunnitelmista johtuneiden yleisten rajoitusten jälkeen meillä on nyt 249 miljoonan euron määrärahat, kun neuvosto alun perin ehdotti 9:ää miljoonaa euroa kuudeksi vuodeksi, tästä vuodesta vuoteen 2006 asti. Näin meillä on riittävä rahoitus, jotta voimme täyttää tavoitteet vähintäänkin yhtä tehokkaasti kuin nyt päättyvällä kaudella.
Komitologian osalta on kuitenkin tiedossa, että parlamentin ja erityisesti kehitysyhteistyövaliokunnan kanta poikkeaa neuvoston kannasta. Me suhtaudumme neuvostoa myönteisemmin komission toimivaltuuksien lisäämiseen tällä alalla. Emme ole onnistuneet pääsemään asiasta sopimukseen, koska se vaatii ongelman kokonaisvaltaista tarkastelua. Kehitysyhteistyövaliokunta voi kuitenkin olla tyytyväinen, koska voimme komitologia-asiassa tehdyn sopimuksen ansiosta sopia tarvittavista talousarviomäärärahoista ja tarkasta aikataulusta ja näin saada täsmällistä tietoa toimien toteutuksen strategisista suuntaviivoista ja prioriteeteista lähivuosina.
Arvoisa puhemies, kyseessä on loppujen lopuksi hyvä sopimus trooppisten metsien säilyttämistä koskevasta hyvästä ohjelmasta.

Scheele
Arvoisa puhemies, käsiteltävänä oleva ehdotus asetukseksi toimenpiteistä kehitysmaissa olevien trooppisten ja muiden metsien säilyttämisen ja kestävän hoidon edistämiseksi liittyy edelliseen asetukseen muutenkin kuin aiheensa puolesta. Poliittinen paine ja poliittiset argumentit tämän asetuksen ajamiseksi läpi mahdollisimman nopeasti ovat suunnilleen samanlaiset kuin edellisessä asetusehdotuksessakin. Tässäkin tapauksessa päädyimme pessimistien mielipiteistä piittaamatta sovitteluun ja paransimme mielestäni huomattavasti mietinnön sisältöä.
Paikallisten yhteisöjen ja asianosaisen väestönosan aktiivinen osallistuminen kansallisen metsäpolitiikan kehittämiseen ja kehityksen suunnitteluun on yksi asetuksen tavoitteista ja minun mielestäni olennainen sisällöllinen parannus. Euroopan parlamentti onnistui huolehtimaan riittävästä rahoituksesta. Neuvosto ehdotti naurettavaa 63 miljoonan euron rahoituskehystä vuosiksi 20002006. Parlamentti vaati ja saikin samalle jaksolle 249 miljoonaa euroa ja ilmaisikin näin aivan selvästi, että se ei hyväksy Balkanin jälleenrakentamisen vaikka se onkin erittäin tärkeää ja Euroopan unionin kehityspolitiikan ja kehitysyhteistyön asettamista vastakkain.
On tärkeää, että komissio tiedottaa parlamentille vuosittain laatimistaan suuntaviivoista ja prioriteeteista. Se on yhdessä tämän asetuksen 11 artiklan kanssa, jossa määrätään velvollisuudesta ilmoittaa rahoitetuista projekteista ja toimista vuosittain, perusta, jonka ansiosta voimme ajoissa puuttua vääriin kehityssuuntiin.

Celli
Arvoisa puhemies, katson, että trooppisten metsien suojelun on toki oltava sidoksissa varattuihin määrärahoihin, maksuihin ja niin edelleen, mutta ennen kaikkea sen tulee olla sidoksissa - ja tästä pidin tässä asetuksessa - paikallisen väestön osallistumiseen, ja sen tulee antaa heille ajatuksia metsien tulevaisuutta ja todella kestävää hoitoa varten. Haluan muistuttaa, että Nature-lehdessä ilmestyi vain muutama vuosi sitten artikkeli perulaisista metsistä ja niiden parhaasta hyödyntämistavasta. Nämä metsät, kuten tällaiset metsät aina, olivat ainutlaatuisen monimuotoisia: reilut 270 kasvilajia yhtä hehtaaria kohti, kun meillä yhdellä metsähehtaarilla lajeja on käytännössä vain kuusi tai seitsemän.
Tällä rikkaalla monimuotoisuudella - joka ei muuten rajoitu vain kasvillisuuteen - on taloudellinen arvo, joka jo sellaisenaan on erittäin vaikuttava. On kuitenkin erilaisia tapoja hyödyntää tätä maan arvoa: voidaan esimerkiksi hakata kaikki puut ja myydä puutavara, joista saadaan 5 000 Ranskan frangia, ja lisäksi toiset 15 000 maan muuttamisesta laidunmaaksi - mikä on yleisin tapaus - tai viljelymaaksi. Koska tässä maassa on vähän humusta, se aavikoituu varsin pian.
Eräs tapa, jota sen sijaan voidaan hyödyntää usean vuoden ajan, on hyödyntää tämän alueen antimia, kuten hedelmiä, kasveja ja marjoja, ja toteuttaa hallittuja hakkuita, joista saadaan vuosittain 2 000 frangin tulot, mutta nämä tulot ovat kuitenkin luonteeltaan jatkuvia, ne voivat käytännössä jatkua ikuisesti.
Tämä on vain yksi esimerkki sen ilmaisemiseksi, että uskon vahvasti siihen periaatteeseen, että tarjotaan näille kansoille palveluja, teknisiä tietoja ja toimintamalliehdotuksia, jotta ne hoitaisivat metsiään vakuuttuneina siitä, että niiden kannattaa toimia näin sen sijasta, että jatkaisivat hakkuita, joilla tuhotaan niin monet näistä maapallomme ilmakehän kannalta erittäin arvokkaista alueista.
Päätän puheeni viittaamalla aforismiin, joka on Maon punaisesta kirjasta - kukaan ei enää lue sitä, mutta toisinaan se yhä osoittautuu hyödylliseksi - ja joka kuuluu näin: "Älä anna kalastajalle kalaa, vaan opeta hänet kalastamaan paremmin" .

Nielson
. (EN) Haluan onnitella komission puolesta esittelijää hänen työstään tämän asetuksen hyväksi. Onnittelen parlamentin jäsen Fernández Martínia ja muita sovittelukomiteavaltuuskunnan jäseniä heidän ponnisteluistaan päästä tyydyttävään johtopäätökseen trooppisia metsiä koskevasta asetuksesta.
Komissio kannattaa käsiteltävänä olevaa ehdotusta. Samalla tavoin kuin ympäristöä koskevaa otsaketta, pyrimme käyttämään trooppisia metsiä koskevaa otsaketta strategisesti ja sovittamaan sen yhteen muilla komission käytettävissä olevilla välineillä rahoitettujen toimien kanssa.
Kuvittelisin, että kansainvälisellä tasolla tämä asetus on tärkeä väline, jolla yhteisö voi edistää YK:n alaisen hallitusten välisen metsäfoorumin päätelmiä. Kuten on ilmaistu selvästi näissä esityksissä, tämä ala on ensisijaisen tärkeä monimuotoisuudelle, ilmastolle ja omalletunnollemme, jos aiomme luovuttaa tuleville sukupolville maapallon, jolla on nämä ominaisuudet. Jokainen, joka on kokenut aidon trooppisen metsän, ei koskaan unohda sitä kokemusta, eikä meidän todellakaan pitäisi kieltää sitä lapsiltamme.
Onnittelen vielä kerran parlamenttia tästä onnistuneesta johtopäätöksestä, ja haluan myös ilmaista arvostavani parlamentin myötävaikutusta asetuksen ensimmäisen ja toisen käsittelyn aikana.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komission jäsen Nielson.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Kehitysyhteistyö: Yhteisön ja jäsenvaltioiden toimintaperiaatteiden toistensa täydentävyys
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Ferrerin laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A5-0227/2000) komission tiedonannosta neuvostolle ja Euroopan parlamentille yhteisön ja jäsenvaltioiden toimintaperiaatteiden toistensa täydentävyydestä kehitysyhteistyössä (KOM(1999) 218 - C5-0179/1999 - 1999/2156(COS))

Ferrer
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet, köyhyyden lisääntyminen viime vuosikymmeninä tapahtuneesta maailman bruttokansantuotteen vähittäisestä noususta huolimatta, jäsenvaltioiden nykyinen pyrkimys vähentää virallisia kehitysyhteistyövaroja ja suosia suoria investointeja, joista vain prosentti osoitetaan kehitysmaille - mikä syventää rikkaiden maiden ja kehitysmaiden välistä kuilua - ja varmuus siitä, että globalisaatiokehitys voi lisätä köyhien maiden vaikeuksia, ovat tekijöitä, jotka osoittavat, että on aivan välttämätöntä parantaa kehitysyhteistyöpolitiikkojen tehokkuutta.
Myös demokratian ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen osalta olemme erittäin kaukana toiveistamme: vallankaappaukset, väkivalta, sodat ja ihmisoikeusloukkaukset ovat edelleen kehitysmaiden todellisuutta, ja tähän onkin pyrittävä saamaan muutos.
Tässä yhteydessä on välttämätöntä tehostaa yhteisön ja jäsenvaltioiden kehitysyhteistyöpolitiikkojen täydentävyyttä. Ensiksikin siksi, että täydentävyyden ansiosta voidaan hyödyntää synergiaa, jota saadaan koordinoimalla paitsi Euroopan unionin myös kaikkien kansainvälisten avunantajien toteuttamia toimia, jolloin toimien vaikutusta voidaan tehostaa. Toiseksi siksi, että jäsenvaltioiden toimenpiteisiin voidaan tuoda lisäarvoa, jolloin voidaan optimoida kehitysapuun tarkoitetut resurssit ja päästä entistä parempiin tuloksiin. Kolmanneksi siksi, että näin voidaan parantaa Euroopan unionin näkyvyyttä ja sen kehitysyhteistyöpolitiikan uskottavuutta, jolloin se voi käyttää sitä poliittista vaikutusvaltaa, joka sille kuuluu tärkeimpänä avunantajana - muistakaamme, että puolet tai kaksi kolmasosaa kehitysavusta on peräisin Euroopan unionista - ja jonka niin kansalaisjärjestöt kuin avunsaajamaatkin toivoisivat olevan nykyistä näkyvämpää, kun otetaan huomioon Euroopan unionin kasvava tietoisuus sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta ja inhimillisestä kehityksestä.
Lopuksi: täydentävyyden tehostaminen on tärkeää, koska unionista tehdyssä sopimuksessa todetaan selvästi, että jäsenvaltioiden ja yhteisön täytyy sovittaa yhteen kehitysyhteistyöpolitiikkansa sekä neuvotella keskenään avustusohjelmistaan. Tästä syystä on pidettävä myönteisenä komission tiedonantoa, joka koskee yhteisön ja jäsenvaltioiden toimintaperiaatteiden toistensa täydentävyyttä kehitysyhteistyössä, sillä siinä esitettyjen toimien ansiosta voidaan poistaa niitä esteitä, jotka vaikeuttavat todellista edistymistä tässä asiassa.
Yleisesti ottaen voidaan sanoa, että olen kehitysyhteistyövaliokunnan kanssa samaa mieltä asiakirjan pääkohdista ja siinä esitettävistä toimista. Haluaisin kuitenkin täsmentää paria asiaa: ensiksikin olen sitä mieltä, että komission olisi pitänyt ottaa huomioon, ettei täydentävyys ole erillinen asia, vaan että sitä täytyy tarkastella sellaisen yleisen strategian yhteydessä, joka kattaa myös johdonmukaisuuden ja koordinaation, sillä johdonmukaisuutta ei voi erottaa koordinaatiosta ja täydentävyydestä, eikä täydentävyys ole mahdollista ilman koordinaatiota. Tästä syystä olen sitä mieltä, että eurooppalaisten kehitysyhteistyöpolitiikkojen vaikutuksen parantamisen ja unionin uskottavuuden varmistamisen kannalta olisi ollut paljon hyödyllisempää ja selvempää, jos kaikkia näitä näkökohtia olisi käsitelty kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskevassa tiedonannossa, jolloin olisi voitu korostaa, että nämä asiat ovat erottamattomia ja olennaisia unionin tavoitteiden mukaisen kehitysyhteistyöpolitiikan laatimisessa.
Toinen täsmennys koskee itse täydentävyyden käsitettä, jota ei saa pitää varovaisuusperiaatteena, jolla säilytetään jäsenvaltioiden toimivaltaa, vaan poliittisen tahdon ilmentymänä ponnistusten yhdistämiseksi niin, että voidaan paremmin toteuttaa kehitysyhteistyöpolitiikan tavoitteet. Toisaalta unionin ulkopolitiikan - josta perustamissopimuksessa myös määrätään - toimissa on tarpeen vaalia yhtenäisyyttä, johdonmukaisuutta ja tehokkuutta, ja tämä on ulotettava kehitysyhteistyöpolitiikkoihin, koska ne ovat unionin ulkoisten toimien olennainen osa. Niinpä komission olisi otettava aloite käsiinsä ja tehtävä laadullinen hyppäys tähän suuntaan, jotta Euroopan unioni voisi hahmotella kehitysapua koskevat strategiset prioriteettinsa.
Kolmanneksi minun on sanottava, että täydentävyyden tehostamista koskevat toimet eivät varmaankaan yksinään johtaisi toivottuun tulokseen. Neuvostolla täytyy olla poliittista tahtoa edetä kohti kehitysyhteistyön entistä parempaa integrointia, koska täydentävyyden tehostamisen esteenä on ollut erityisesti se, että jäsenvaltiot määrittelevät kehitysyhteistyöpolitiikkansa pikemminkin geostrategisten ja taloudellisten etujensa sekä siirtomaavaltamenneisyytensä perusteella kuin ottamalla huomioon unionin kehitysyhteistyötavoitteet.
Lopuksi on korostettava, että ohjelmien hallinnointia koskevien operatiivisten toimien lisäksi, joista - kuten olen jo sanonut - kehitysyhteistyövaliokunta on periaatteessa samaa mieltä, komission olisi mielestämme otettava vastuu pohdinnoista ja ehdotuksista. Tämä on välttämätöntä, jotta unioni ei kohdistaisi apua vain avunsaajamaiden talouskasvun edistämiseen, vaan jotta kasvu ulottuisi kaikkiin väestökerroksiin, ja näin se täyttäisi sitoumuksensa kansojen kehittämiseen ja sen tuloksena sitoutumisensa rauhaan, sillä ilman kehitystä rauha pysyy aina hauraana.
Joka tapauksessa haluaisin yhteenvetona korostaa tämän tiedonannon ajankohtaisuutta - vaikka olisimmekin toivoneet, että se olisi ollut osa kokonaispakettia - ja todeta, että toimenpiteet ovat oikeanlaisia. Toivomme, että kehitysyhteistyövaliokunnan esittämien toimien ohella ne helpottavat toimien kohdentamista ja siten operatiivisen hallinnoinnin parantamista. Joka tapauksessa on syytä vielä kerran korostaa, että neuvostolla on oltava poliittista tahtoa, sillä muuten emme varmaankaan pysty toteuttamaan täydentävyyden periaatetta.

Korhola
Arvoisa puhemies, haluan onnitella Ferreriä tasapainoisesta mietinnöstä. On tärkeää, että tunnustamme EU:n roolin ja vaikutusmahdollisuuksien suuruuden; peräänkuulutamme johdonmukaisuutta ja koordinaatiota. Samoin haluan ilmaista tyytyväisyyteni siihen, että hallituksista riippumattomien kansalaisjärjestöjen työn merkitys tunnustetaan ja otetaan huomioon kehitysyhteistyössä nimenomaan siksi, että kansalaisyhteiskunta tämän yhteistyön myötä vahvistuisi. Pidän myös terveenä lähtökohtana sitä, että koordinointi suositetaan toteutettavaksi kohdemaiden itsensä valitsemien strategioiden puitteissa.
Kun puhumme kehitysyhteistyöstä, on samaan hengenvetoon terveellistä muistuttaa, ettei kehitysyhteistyö ole mikään tavoite sinänsä. Tavoitteena on, että kehitysmaat pystyvät itse selvittämään omat asiansa, ottamaan vastuun omasta kehityksestään sekä toimimaan yhteiskuntina oikeudenmukaisella tavalla; ja sikäli kun me itse vaikeutamme näitä mahdollisuuksia, pyrimme korjaamaan asian.
EU-tasolla sen on merkittävä muun muassa sitä, että me emme politiikallamme rohkaise yhden tuotteen varassa elämistä. Globalisaatiosta pystyvät hyötymään vain sellaiset maat, joiden oma talous on kunnossa. Vaikean tilanteen eteen joutuvat ne kehitysmaat, jotka sinnittelevät yhden tuotteen varassa. EU-tasolla meidän on myös vaalittava arvonäkökohtien heijastumista kehitysyhteistyöpolitiikassamme.
Ehdollistamisella täytyy olla sijansa. Näin ollen me emme saa tukea maita, jotka eivät osoita kiinnostusta kansalaistensa ihmisoikeuksiin ja demokratiaan. Muissa tapauksissa on rajoituttava vain humanitaariseen apuun. Pitäisin myös hyvin tarpeellisena sitä, että EU:lla olisi oikeusasiamiehen tavoin ihmisoikeusasiamies, jonka tehtäviin kuuluisi myös kehitysmaiden ihmisoikeustilanteen tarkkailu. EU:n tasolla meidän on todella oltava tietoisia avun poliittisista vaikutuksista, sillä kokemuksesta tiedämme jo, että apu voi olla vahingollistakin. Itse asiassa riski on melkoisen suuri. On kehitettävä apua, joka on luonteeltaan konflikteja ehkäisevää, ei niitä ruokkivaa. Apu on kohdennettava niin, että se koituu kaikkein huono-osaisimpien hyväksi. Ympäristöongelmien aiheuttamat kriisit pitää osata ennakoida, eikä apua tule antaa niin, että se kiihdyttää taistelua luonnonvaroista. On opittava tunnistamaan ne yhteiskunnat, joissa väkivallan riski liittyy valtion harjoittamaan terroriin. Avun kanavoinnissa on otettava huomioon se, että se ei pönkitä epädemokraattisia valtarakenteita. Avun ehdollistamisella voidaan estää tiettyjen ryhmien sortoa ja korruptiota. Tiedän, että asia ei ole yksinkertainen ja että ehdollistaminen on työlästä ja hankalaa, mutta että niin sanotulla positiivisella ehdollistamisella voidaan saada paljon aikaan. Sen on kokemus osoittanut. Siksi EU:n ei pidä sitä vierastaa.

Sauquillo Pérez del Arco
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät jäsenet, olisimme halunneet ennen tätä keskustelua - ja yritimmekin sitä, mutta emme onnistuneet - esittää neuvostolle täydentävyyspolitiikkaa koskevan kysymyksen. Se ei onnistunut, ja pahoittelemme sitä, koska on totta, arvoisa komission jäsen, että te ette ole tässä asiassa yksin, vaan asia koskee myös jäsenvaltioita ja neuvostoa.
Joka tapauksessa olen sitä mieltä, että jäsen Ferrerin meille tänään esittelemä mietintö on hyvä mietintö ja että olisimme halunneet, kuten hänkin sanoi, saada kokonaisasiakirjan. Käsittelemme kehitysyhteistyöpolitiikkaa pala kerrallaan, mikä estää meitä toisinaan saamasta kokonaiskuvaa. Hänen mietintöään voidaan silti pitää merkittävänä panoksena.
Tämän mietinnön merkitys ylittää kehitysapupolitiikan aineelliset näkökohdat. Yhteisön ja jäsenvaltioiden kehitysapupolitiikkojen täydentävyys on paitsi perustamissopimuksen vaatimus myös korvaamaton väline, jotta unioni ja sen jäsenvaltiot etenisivät yhteistä polkua kehitysavun alalla.
Me sosialistit olemme sitä mieltä, että kehitysapupolitiikan yleensä täytyy olla yhteisön ulkoisten toimien tunnuslippu, mutta täydentävyyttä esiintyy kuitenkin vain muutamissa pilottihankkeissa. Tätä mekanismia, jonka avulla voitaisiin maksimoida paitsi yhä niukemmat kehitysapuresurssit myös yhteisten ponnistelujen poliittiset tulokset, ei käytetä, vaikka sitä vaaditaankin toistuvasti parlamentissa ja neuvoston päätöslauselmissa. Neuvostohan on loppujen lopuksi vastuussa tästä asiasta.
Täydentävyys näkyy nykyisin toiminnallisessa koordinaatiossa paikan päällä ja komitologiamenettelyssä Brysselissä. Edellisestä olen jo todennut, että täydentävyyttä sovelletaan vain muutamissa pilottihankkeissa; kerron komitologiasta yhden esimerkin osoittaakseni, ettei sekään toimi: Latinalaisen Amerikan komitea on kokoontunut vain kahdesti tänä vuonna, vaikka sen pitäisi kokoontua säännöllisesti kuukausittain kuten se ennen teki jotta se toimisi. Joitakin komitean hyväksymiä ohjelmia, kuten Keski-Amerikan alueellista jälleenrakennusohjelmaa pyörremyrsky Mitchin jälkeen, ei ole vieläkään käynnistetty. Selkeä poliittinen tahto parlamentin päätösten toteuttamiseksi puuttuu, ja tämä näkyy tehottomuutena poliittisten tavoitteidemme saavuttamisessa, yhteisön toimielinten toiminnan asteittaisena jäykistymisenä ja huonona imagona, joka, kuten edellinen puhuja sanoi, tulee toisinaan julkisuuteen. Yhteisön ja jäsenvaltioiden politiikkojen täydentävyyden, yhteisön politiikkojen johdonmukaisuuden ja yksikköjen koordinaation täytyy olla kehitysapupolitiikan perustana, jotta kyseinen politiikka olisi vähintään yhtä tehokasta kuin parlamentti edellyttää.
Ongelmina ovat välineiden moninaisuus ja menettelyjen runsaus, mutta asian ytimenä on poliittisen tahdon puute. Kuten aiemmin on sanottu, jäsenvaltioiden täytyy unohtaa henkilökohtaiset mieltymyksensä - joissa heijastuvat usein niiden vanhat siirtomaavaltajärjestelmät tai muut syyt - ja sitoutua yhteiseen eurooppalaiseen hankkeeseen. Ellemme noudata tällaista politiikkaa, kehitysyhteistyömme ei ole tehokasta.
Komissiolla on nyt tilaisuus sisällyttää nämä asiat uudistukseensa, ja neuvostolla on historiallinen tehtävä olla mukana määrittelemässä ja toteuttamassa yhteisön politiikkoja. Kumpikin toimielin voi luottaa parlamentin sosialistiryhmän päättäväiseen tukeen kehitysapupolitiikassa.
Kansallisten ja yhteisön politiikkojen täydentävyyttä koskevassa politiikassa on yhteensä 16 toimijaa (15+1). Yhteisön politiikkojen johdonmukaisuudella ja komission yksikköjen koordinaatiolla pyritään saamaan aikaan sellainen unionin kehitysyhteistyöpolitiikka, jonka haluamme. Tavoitteena on parantaa eurooppalaisen avun tehokkuutta, jotta niin henkilö- kuin rahoitusresurssejakin voitaisiin hyödyntää optimaalisesti, ja lisäksi saada Euroopan unionille näkyvyyttä, mikä osaltaan lisäisi tehokkuutta ja sen roolia kansainvälisessä yhteisössä. Toivokaamme, että tämä kaikki toteutuisi uudistuksen myötä ja että meillä olisi johdonmukaisia, täydentäviä ja koordinoituja politiikkoja tehokkuuden lisäämiseksi.

Maes
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen ja arvoisat kollegat, Ferrerin mietinnössä käsitellään komission tiedonantoa yhteisön ja jäsenvaltioiden toimintaperiaatteiden toistensa täydentävyydestä kehitysyhteistyössä. Hänen itsensä tavoin olen pahoillani siitä, että käsittelemme tätä erikseen. Itse asiassa meidän pitäisi käydä syvällistä keskustelua eteläisten maiden kanssa tekemämme yhteistyön yleismaailmallisesta strategiasta käyttäen kolmitahoista lähestymistapaa: täydentävyyttä, koordinointia ja yhtenäisyyttä. Eurooppa on epäonnistunut surkeasti näissä kolmessa asiassa, samoin kuin me ja jäsenvaltiotkin, koska yhteisön jäsenvaltiot eivät yksinkertaisesti halua näitä vaan pitävät mieluummin huolta omista uuskolonialistista eduistaan.
Yhteisön kehitysyhteistyön tehokkuuden puute on siksi loistava tekosyy, ja jäsenvaltiot käyttävät sitä kiitollisina, jotta täydentävyyttä sekä tietysti koordinointia ja yhtenäisyyttä ei saataisi aikaan. Jotkin jäsenvaltiot ovat suoranaisesti sillä kannalla, että yhteisön ei pitäisi toteuttaa lainkaan kehitysyhteistyöpolitiikkaa, vaan että sen pitäisi jättää kaikki jäsenvaltioiden tehtäväksi. Emme ole tästä missään tapauksessa samaa mieltä. Jos suhtautuu vilpittömästi kehityksen oikeudenmukaisiin suhteisiin maailman eri osien välillä, silloin täytyy myöntää, että kehityksen merkitys ei ole ratkaisevaa jäsenvaltioiden politiikan kannalta vaan hyvin usein kysymyksessä ovat jäsenvaltioiden omat strategiset ja kaupalliset edut. Parhaassa tapauksessa ne pyrkivät lieventämään tai parantamaan seurauksia, joita aiheutuu rikkaiden maiden sanelemasta talouspolitiikasta, siis tässä tapauksessa myös maailmanlaajuistumisesta sekä raaka-aineiden, mineraalien, öljyn ja muun tarpeestamme.
Haluamme tietysti, että köyhät maat otetaan mukaan yleiseen taloudelliseen ja kulttuuriseen kehitykseen maailmassa tuon väestönosan etujen mukaisesti eikä pelkästään teollistuneen maailman etujen mukaisesti. Siksi meidän täytyy päästä eroon uuskolonialistisista asenteista sekä suhteista, jotka ylläpitävät riippuvuutta ja tuhoavat elinympäristöä. Meidän täytyy päästä eroon köyhyydestä maailmassa. Sitä varten yleismaailmallinen monenkeskinen strategia on välttämätön. Tämä vaatii ennen kaikkea jäsenvaltioiden ja yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikan koordinointia kaikissa maissa, kaikissa vastaanottavissa maissa sekä kansainvälisellä tasolla. Mielestämme tämä on tärkeämpää kuin täydentävyys. Paremmin koordinoitu politiikka vaikuttaisi epäilemättä paljon enemmän.
Euroopan unionin avun suuren määrän, joka on yli puolet kaikesta avusta maailmassa, ja vähäisen poliittisen vaikutuksen - esimerkiksi törkeiden ihmisoikeuksien loukkausten ja aseellisten konfliktien estämisessä - välinen ristiriita on todella tuskallinen. Jos vastaanottavissa maissa esiintyisi jo koordinointia ja täydentävyyttä, silloin apua antavat maat vetäisivät myös siellä kansallisen lipun salkoon. Onko neuvosto todellakin valmis muuttamaan komitologiajärjestelmää? Minusta se on ehdoton edellytys. EU:n vastuiden siirtäminen paikan päällä toimiville valtuuskunnillemme muodostaa vakavan haasteen komissiolle. Jos siitä ei tule menestystä, voidaan olla varmoja, että yhteisen kehitysyhteistyöpolitiikan vastustajat painostavat suoranaisesti sen lakkauttamiseen.
Kansainvälisellä tasolla toteutettavan koordinaation osalta toivomme eurooppalaista lähestymistapaa, joka voi olla erilainen kuin IMF:n tai Maailmanpankin lähestymistapa. Emme halua toimia Bretton Woods -toimielinten lisäkkeenä. Haluamme olla mukana johtamassa maailmaa. Siksi jäsenvaltioiden täytyy puhua äänestäjilleen muuta kuin että Euroopassa vain toimitaan väärin. Jäsenvaltioiden täytyy tunnustaa oma osuutensa näihin epäonnistumisiin, mutta meidän täytyy myös tehdä oma osuutemme.

Belder
Arvoisa puhemies, olemme esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, kun hän totesi, että Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla Euroopan unionilla on täydentävä tehtävä kehitysyhteistyön alalla.
Kyseisestä artiklasta käy ilmi, että kysymys ei ole jäsenvaltioiden kehitysyhteistyöpolitiikan korvaamisesta. 15 jäsenvaltiota määrittelevät Euroopan unionin avustuspolitiikan, ja se rahoitetaan EU-sopimuksessa sovituilla jäsenvaltioiden maksuilla.
Teoriassa tämä olisi tukeva perusta päättäväiselle ja selkeälle kehitysyhteistyöpolitiikalle toteutuksineen. Käytännössä molemmat jättävät kuitenkin toivomisen varaa. Esimerkiksi maksut ovat ongelma.
Kehitysyhteistyöministerien neuvostossa voidaan erottaa toisistaan yleismaailmalliselta kannalta kaksi näkemystä: näkemys pohjoisissa jäsenvaltioissa, jotka pitävät kehitysyhteistyöpolitiikkaa täysiarvoisena politiikan osa-alueena ja jotka karkeasti arvioiden ovat sitä mieltä, että EU:n kehitysyhteistyö on määrällisesti puutteellisesti, sekä näkemys eteläisissä jäsenvaltioissa, jotka pitävät kehitysyhteistyöpolitiikkaa korkeintaan ulkomaansuhteiden ja taloudellisten suhteiden välineenä. Nämä erot työnnetään kuitenkin hyvin helposti sivuun esittelijän ja komission ehdottamassa täydentävyydessä ja EU:n suorittamassa koordinaatiossa.
Syynä esittelijän ja komission ilmaisemaan poliittisen tahdon puutteeseen neuvostossa ja jäsenvaltioissa on tämä perusluonteinen ero lähestymistavassa kehitysyhteistyöhön. Tämän vuoksi EU:n tasolla on mahdotonta kehittää johdonmukaista politiikkaa tällä osa-alueella.
Sitten lopuksi perustamissopimuksessa EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan luonnehditaan täydentävän jäsenvaltioiden antamaa apua. Meidän näkemyksemme mukaan tämä tarkoittaa, että komissio tekee sellaista, missä sillä on lisäarvoa jäsenvaltioihin nähden, eli esimerkiksi antaa kiireellistä apua hätätilanteissa, kuten luonnonkatastrofien ja sotien tapauksessa. Pitkän aikavälin ohjelmat tulevat sitä vastoin paremmin oikeuksiinsa kahdenvälisissä, usein historiallisissa suhteissa kehitysmaiden ja jäsenvaltioiden välillä. Joka tapauksessa komission ei pidä esiintyä 16:ntena kahdenvälisenä avun antajana, kuten kuitenkin käytännössä tapahtuu. Euroopan unioni voi toki olla avuksi jäsenvaltioiden avun koordinoinnissa ja toimia silloin, kun jäsenvaltiot eivät ryhdy toimiin.
Me siis kannatamme tietyssä mielessä eurooppalaisen koordinoinnin ja täydentävyyden tärkeyttä, mutta emme sido siihen mukaan sellaista päätelmää, että EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan koordinointi tuo jotakin lisää siihen, millaiset tavoitteiden pitäisi todellakin olla: koordinointi, joka kattaa kaikki avun antajat ensisijaisesti vastaanottavan maan johdolla tai, jos se ei ole mahdollista, YK:n tai Maailmanpankin johdolla. Tämä on meidän kantamme keskustelussa koordinoinnista ja täydentävyydestä.

Martínez Martínez
Arvoisa puhemies, maannaiseni, jäsen Ferrerin meille tänään esittelemä hyvä mietintö on vastaus ongelmaan, joka on tuotu esille lukuisissa yhteyksissä, ja samalla siihen, että on välttämätöntä ratkaista tuo ongelma ja avata uusia näkymiä yhdentyneen Euroopan ja kolmannen maailman välisiin suhteisiin.
Mainitsemani ongelma on huomattava resonanssin ja koordinaation puute niissä kehitysyhteistyöpolitiikoissa ja -toimissa, joita on toteutettu yhtäältä Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden välillä ja toisaalta näiden jäsenvaltioiden välillä. Monet arvovaltaiset tahot ja erityisesti tällä alalla työskentelevät järjestöt - mutta myös oma parlamenttimme - ovat kertoneet ja paljastaneet, että eri jäsenvaltiot ovat vuosien kuluessa toteuttaneet kehitysyhteistyötoimia kukin omalla tahollaan, usein omien kansallisten näkemystensä ja etujensa pohjalta. Osa on helpompi ja osa vaikeampi myöntää, mutta merkittäviä koordinaatio-, johdonmukaisuus- ja työnjakotoimia tai keskinäistä tiedotusta ei kuitenkaan ole toteutettu. Ei siis ole toteutettu järkeistämis- ja tehokkuustoimia sen varmistamiseksi, että käytössä olevia aina rajallisia resursseja ei haaskattaisi, vaan että ne tuottaisivat parhaan mahdollisen tuloksen.
Vasta äskettäin on toteutettu toimia, joita tarvittiin, jotta yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikka voitaisiin järkevästi koordinoida 15 jäsenvaltion politiikkojen kanssa, vaikka asia ei täysin kuuluisikaan omaan alaamme. Oli jokseenkin valitettavaa nähdä, miten yhteisössä toisinaan käynnistettiin toimia tietämättä lainkaan, mitä muissa unionin jäsenvaltiossa tehtiin kunkin maan tai alan osalta. Tästä oli ja on usein edelleenkin tuloksena toimien hajanaisuus ja monesti niiden limittyminen, ellei peräti meidän toimiemme ja muiden toimien päällekkäisyys ja jopa vastakkaisuus. Tämä oli järjetöntä, varsinainen katastrofi.
Tämä tilanne oli luonnollisesti kestämätön ja se kaipasi ratkaisua, mutta ratkaisun tarve on käynyt yhä ilmeisemmäksi ja kiireellisemmäksi nyt, kun Euroopan rakentamisprosessi sekä unionin uudistukset ja kehitys vaativat meitä toimimaan kansainvälisellä näyttämöllä yhteen ääneen, yhtenä maana, ja kun yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka on hankkeemme elinkelpoisuuden kannalta ensisijainen asia.
Mielestämme se, mitä voimme Euroopassa tehdä kehitysyhteistyön hyväksi, on olennainen osa yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaamme. Näin asian toteaa esittelijä Ferrer, jonka mietinnön kansilehdellä jo korostetaan täydentävyyden avainkäsitettä. Nyt ei luonnollisestikaan ole ensimmäinen kerta, kun puhumme tästä kysymyksestä parlamentissa. Havaitsemamme puutteet olivat niin räikeitä, että ne tuotiin esille jo aiemmissa keskusteluissa. Sopeutumalla todellisuuteen, joka on minusta erityisen pakottava mutta myös erityisen otollinen, otamme kuitenkin merkittävän edistysaskeleen, ja niin komissio kuin neuvostokin tuntuvat nyt olevan vakuuttuneita siitä, että meidän on ryhdyttävä konkreettisiin toimiin, jotta jättäisimme taaksemme entisen tilanteen ja saisimme aikaan johdonmukaisuutta, jonka ansiosta Euroopan kehitysyhteistyöresurssit olisivat entistä merkittävämpiä niin laadullisesti kuin määrällisestikin.
Sitä paitsi Euroopalla on tuolloin selvästi entistä ratkaisevampi tehtävä siinä meille niin tärkeässä haasteessa, että rakennamme entistä oikeudenmukaisemman, tasapainoisemman ja myös vakaamman maailman.

Junker
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, käsittelen samoja asioita kuin edelliset puhujatkin, sillä valitettavasti sitä ei voi kätkeä: unionin kehitysyhteistyön julkinen arvostus ei ole missään suhteessa siihen valtavaan panokseen, jonka EU itse ja sen jäsenvaltiot antavat etelän valtioiden tukemiseen. Vaikka Euroopan unioni on reilusti suurin tuenantaja, sen näkyvyys on virheellisesti paljon YK:n ja Maailmanpankin kaltaisia monikansallisia organisaatioita huonompi. Noin 60 prosenttia kaikesta avusta tulee Euroopan unionista.
Täydentävyys, johdonmukaisuus ja koordinaatio ovat ne kolme asiaa, joiden ympärillä Euroopan unionin kehitysyhteistyötä koskeva keskustelu sen vuoksi pyörii. Varsinkin komission kassan romahdus, johon liittyi huomattava käyttämättömien varojen määrä, herätti uuden uudistuskeskustelun. Teoreettiset tutkielmat eivät kuitenkaan juuri auta meitä. Ei saa myöskään väheksyä sitä, että olemme saaneet aikaan tuloksia, joita ei pidä piilotella. Meidän on muutettava ennen kaikkea käytäntöä, mihin tarvitaan riittävää määrää kaikkien asianosaisten poliittista tahtoa.
Ottakaamme esimerkiksi Mosambik ja ECHOn käyttö. Jo tulvakatastrofin alkaessa helmikuun alussa ECHO tuki 750 000 eurolla pahiten loukkaantuneita ihmisiä. Sen jälkeen annoimme 9,65 miljoonaa euroa hätäapua, ja sen lisäksi 21 miljoonaa euroa on tarkoitettu seurausten keskipitkän aikavälin rahoitukseen. Jäsenvaltiotkin reagoivat nopeasti. Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden tuki kohoaa yhteensä 85 miljoonaan euroon, kun taas YK:n maailmanlaajuinen tuki on vain 115 miljoonaa euroa, mukaan luettuina Euroopasta tulevat rahat.
Meiltä puuttuvat kolme edellä mainittua asiaa. Johdonmukaisuutta voi saavuttaa vain, kun strategiat ja toimet sovitetaan toisiinsa. Täydentävyys ja koordinaatio ovat synergiavaikutuksen tärkeitä edellytyksiä. Monenkeskisen ja kahdenvälisen kehitysyhteistyön rinnakkaisuus, jota ei harjoiteta vain Mosambikissa, johtaa sitä vastoin aivan tarpeettomiin kitkahäviöihin, kuten totesin muutama viikko sitten vieraillessani siellä.
Jäsen Ferrerin mietintö sisältää useita ehdotuksia ja vaatimuksia, joita on syytä tukea varauksetta. Haluan korostaa erityisesti kolmea kohtaa: täydentävyys, johdonmukaisuus ja koordinaatio on koottava yhtenäiseksi strategiaksi, koska ne edellyttävät toisiaan. Kumppanuusmaiden poliittisessa vastuussa olevia ja siviiliyhteiskuntaa on vahvistettava samoin kuin EU:n paikan päällä olevien lähetystöjen päätöksentekovaltuuksia, kuten AKT-yhteistyön kansallisia ohjeellisia ohjelmia laadittaessa jo tapahtuu. Se edellyttää myös Euroopan unionin lähetystöjen ja jäsenvaltioiden ulkoasiainhallinnon yhteistyön parantamista, josta neuvoston on huolehdittava.
Ponnisteluja on lisättävä ja koordinaatiota parannettava sekä Euroopan tasolla ja jäsenvaltioiden kesken että kansainvälisissä elimissä. Se, joka tuo pääosan kehitysyhteistyörahoista, voi vaatia myös näkyvää huomioon ottamista toiminnallisella tasolla ja julkisessa näkyvyydessä.
Kaikista näistä on jo näkyvissä myönteisiä merkkejä, mutta niitä on kehitettävä edelleen ja niistä on muodostettava uskottava kokonaisuus. Tällöin on voitettava siirtomaahistorian vanhat synnit tai yksittäisten jäsenvaltioiden geostrategiset edut. Kolmen mainitun asian tyydyttävän toteuttamisen pahimpana esteenä on puuttuva poliittinen tahto jäsenvaltioissa, joissa ei näy aitoa kiinnostusta tehokkaaseen, yhteensovitettuun kehitysyhteistyöhön ja jotka heikentävät näin Euroopan arvostusta ja estävät kehityspoliittisten mahdollisuuksien optimoinnin, mikä johtuu varsinkin niistä itsestään. Euroopan pääkaupungeissa pitäisi oppia, että ne voisivat Euroopan arvostusta parantaessaan parantaa samalla myös omaa imagoaan.

Nielson
. (EN) Uskon, että täydentävyys ja EU-tason koordinointi ovat tärkeimpiä välineitämme, joilla parannetaan EU:n kehitysyhteistyön tehokkuutta ja vaikutusta paikan päällä. Sen vuoksi olen tyytyväinen Ferrerin mietintöön.
Parlamentilla ja komissiolla on sama näkökanta, ja ne ovat samaa mieltä lähestymistavasta. Olemme samaa mieltä siitä, että meidän on nyt saatava aikaan tuloksia. Meidän on parannettava EU:n sisäistä koordinointia maittain ja aloittain toiminnallista yhteensovittamista koskevien vuoden 1998 suuntaviivojen mukaisesti.
Meidän olisi autettava kumppanuusmaita niiden pyrkimyksissä ja lujitettava EU:n koordinaatiota tuenantajien laajemman maailmanlaajuisen koordinaation edistämiseksi riippumatta siitä, onko tuenantaja Maailmanpankki, Yhdistyneiden Kansakuntien järjestö vai kahdenkeskinen hallituksen alainen tai hallituksesta riippumaton järjestö.
Komissio on jo ottanut ensimmäisen askeleen. Olemme hyväksyneet yhdenmukaistetun kehyksen maaraporttien laatimiseksi. Käytämme tätä kehystä tulevissa suunnitelmissa. Maaraportit ohjaavat meitä tukiohjelmiemme tarkastelussa. Ne antavat viitteitä siitä, miten yhteisön tuki sopii yhteen muiden tuenantajien toimien kanssa.
Nämä maaraportit ovat ensimmäinen käytännön väline; niillä ei paranneta ainoastaan tuenantajien koordinaatiota ja täydentävyyttä vaan myös kehitysyhteistyöpolitiikan yleistä johdonmukaisuutta EU:n muiden politiikkojen kanssa. Maaraporttien tulisi myös johdattaa meitä oikeaan suuntaan niin, että optimoidaan työn jakautuminen komission ja jäsenvaltioiden välillä. Yhdessä meidän pitäisi voida vastata kehitysmaiden kumppaneidemme keskeisiin tarpeisiin. Siirtyminen koko alan kattaviin ohjelmiin helpottaa suuresti tätä prosessia. Toivon myös, että se parantaa kustannustehokkuutta.
Jos haluamme onnistua tässä, jäsenvaltioidemme on kuitenkin tultava mukaan ja osallistuttava tähän toimintaan. Määrällinen näkökulma eli se, miten paljon jokainen jäsenvaltio ottaa resursseja käyttöön ja panostaa tähän pyrkimykseen, on myös osa kollektiivista menestystämme tai kollektiivista tappioamme.
Sallinette minun kommentoida mietintönne muutamia yksityiskohtia. Ensinnäkin huomaan, että useissa kohdin tätä päätöslauselmaa täydentävyys liittyy laajempaan kehykseen, ja siihen yhdistyy tarve parantaa EU:n eri politiikkojen johdonmukaisuutta. Olen samaa mieltä.
Tästä syystä me puhumme kolmen c:n politiikasta: "complementarity, coherence, coordination" eli täydentävyydestä, johdonmukaisuudesta ja koordinaatiosta. Parantaaksemme johdonmukaisuutta - josta olemme keskustelleet usein - olemme nyt ottaneet käyttöön johdonmukaisuutta korostavan lähestymistavan kehityksen pääosastossa. Se on ollut käytössä tämän kuukauden alusta, ja me hyödynnämme sitä ja haluaisimme toisten tekevän samoin aina, kun johdonmukaisuudessa näyttää ilmenevän ongelmia.
Haluaisin mainita myös sen, että tämä on suuri päivä kehitysyhteistyöpolitiikkamme ja kauppapolitiikkamme johdonmukaisuudelle. Komissio lupasi ensin, että lähestulkoon kaikki vähiten kehittyneiden maiden tuotteet päästetään markkinoille kiintiöittä tai tullitta, mutta myöhemmin se päätti poistaa sanan "lähestulkoon". Komissiolla on selvä toimintaperiaate tästä eteenpäin. Jäsenvaltioiden on nyt toimittava. Päästämme kaikki vähiten kehittyneiden maiden tuotteet markkinoille ilman kiintiöitä tai tulleja. Tämä on erittäin hyvä päätös.
Toiseksi suhtaudun tyytyväisesti toiveeseenne lujittaa yhteisön ja jäsenvaltioiden välistä koordinaatiota kansainvälisissä foorumeissa ja kansainvälisissä konferensseissa. Me komissiossa yhdymme huoleenne. On ensisijaisen tärkeää, että parannamme EU:n tehokkuutta ja näkyvyyttä kansainvälisellä tasolla. Se on tuotu ilmi useissa konferensseissa: me teemme hyvää yhteistyötä ja edustamme rakentavaa edistyksellistä voimaa globaalilla tasolla.
Minua on pyydetty osallistumaan Maailmanpankin kehityskomiteaan. Yksikään komission jäsen ei ole tehnyt sitä aiemmin. Järjestämme tässä istuntosalissa ensi toukokuussa YK:n kauppa- ja kehityskonferenssin UNCTADin kanssa konferenssin, jossa käsitellään vähiten kehittyneitä maita, ja järjestämme myös WHO:n ja UNAIDSin kanssa 28. syyskuuta konferenssin, jossa käsitellään malariaa, HIV:tä/aidsia ja tuberkuloosia, kolmea suurta tarttuvaa tautia. Teemme myös hyvää yhteistyötä kumppaneidemme kanssa monenkeskiseltä pohjalta.
Kolmanneksi, olen tyytyväinen etenkin päätöslauselmaesityksen suositusten osalta siihen, että te tuette varsinkin kahta keskeistä asiaa: ensinnäkin henkilöresursseja ja toiseksi hallintokomiteoiden roolia kehitysyhteistyössä.
Henkilöresurssien puute on vakava ja todellinen ongelma, joka on liian kauan jätetty huomiotta. Se vaivaa taas meitä ja vaatii nyt toimia. Me komissiossa jatkamme ponnisteluja parantaaksemme yksikköjemme tehokkuutta. Muutamme perusteellisesti työskentelytapaamme, mutta se ei riitä. Tarvitsemme myös henkilöresursseja, jotka vastaavat ohjelmaresurssejamme ja tavoitteitamme. Teidän tukenne tässä asiassa on ratkaiseva, kun talousarviota koskevat päätökset on tehtävä.
Niiden jäsenvaltioiden komiteoiden osalta, jotka toimivat rinnakkain komission kanssa kehitysyhteistyöohjelmien hallinnossa ja täytäntöönpanossa, meidän mielestämme niiden päätehtävänä pitäisi olla poliittisista prioriteeteista ja yleisestä strategiasta keskusteleminen kanssamme. Niiden tehtävänä ei tulisi olla prosessin mikrojohtaminen tai yksittäisten hankkeiden tarkastelu, kuten yhä valitettavasti on asian laita. Meidän on löydettävä tehokkaammat keinot tehdä yhteistyötä. Myös parlamentin tuki on ensisijaisen tärkeää.
Täällä käydyssä keskustelussa on väitetty, että muutamat jäsenvaltiot haluavat purkaa kollektiiviset toimemme. En usko, että se on totta. Joka tapauksessa jäsenvaltiot suhtautuivat lämpimästi yleistä toimintaperiaatetta koskevaan lausuntoon, joka on toimiemme perusta. Olemme myös sitoutuneet selvästi yhdeksänteen EKR:ään ja rahoitusnäkymiin.
Verrattuna muihin suuriin maailmanlaajuisiin tuenantajiin komissio - ja se, mitä me teemme yhdessä Euroopassa - saa selvästi vakaampaa ja paremmin ennustettavissa olevaa taloudellista tukea. Se myös sälyttää raskaan vastuun harteillemme, mutta peruslähtökohta on, että me emme ole ainoastaan suurin vaan myös parhaiten ennustettavissa oleva ja vakain tuenantaja ja kumppani.
Lopuksi haluaisin kiittää esittelijää vielä kerran hänen erinomaisesta työstään. Tämä on erittäin hyödyllinen mietintö ja aion päättäväisesti edistää täydentävyyttä ja hyödynnän uusia käytettävissä olevia välineitä: maaraportteja, uusia ja paranneltuja suunnittelujärjestelmiä ja ulkoisen avun tehokkaampaa hallintaa, johon sisältyy myös suurempi vastuu valtuuskunnistamme kolmansissa maissa.
Olen vakuuttunut siitä, että Euroopan parlamentti antaa meille tarvittavan tuen näissä pyrkimyksissä. Odotan toiveikkaana töiden jatkamista kanssanne avoimessa ja rakentavassa hengessä. Uudistusprosessi etenee parhaillaan. Me tiedämme, minkälaiset taistelut meidän on käytävä, ja teidän tuellanne me voitammekin ne.
Voimme olla tänä päivänä ylpeitä siitä, että me teemme tämän kaiken, ja toivottavasti voimme huomenna olla ylpeitä myös siitä, miten me onnistumme siinä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komission jäsen Nielson.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto keskeytettiin klo 19.55 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Tiettyihin maataloustuotteiden valmistuksessa tuotettuihin tavaroihin sovellettava kauppajärjestelmä
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Souchet'n laatima maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö (A5-0228/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi tiettyihin maataloustuotteiden valmistuksessa tuotettuihin tavaroihin sovellettavasta kauppajärjestelmästä annetun asetuksen (EY) N:o 3448/93 muuttamisesta (KOM(1999) 717 - C5-0095/2000 - 1999/0284(CNS)).

Souchet
. (FR) Arvoisa puhemies, käsiteltäväksemme toimitettu ehdotus asetukseksi koskee kolmansien maiden kanssa käytävän liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden kaupan erityisjärjestelmää, ja sen pääkohdassa säädetään vientitukien myöntämisestä tavaroihin sisältyville maataloustuotteille. Perustamissopimuksen liitteessä I on sellaisten tuotteiden luettelo, joihin sovelletaan yhteistä markkinajärjestelyä osana yhteistä maatalouspolitiikkaa. Luettelossa mainitaan perusmaataloustuotteet ja ensimmäisen jalostusasteen tuotteet. Liitteeseen I kuulumattomat tuotteet ovat toisen jalostusasteen tuotteita.
Ongelma, joka on nyt selvästi näkyvissä ja johon yhteisön on tästä vuodesta lähtien tartuttava, on tukien määrän riittämättömyys tarpeisiin nähden, mikä johtuu yhteisön osana Marrakechissa tehtyä sopimusta myöntämistä konsolidoinneista.
Ei voida sanoa, että komissio olisi osoittanut ylitsevuotavaa mielikuvitusta etsiessään ratkaisuja tähän vaikeaan ongelmaan, johon liittyy maataloustuotteiden tuottajilla ja jalostajilla suuria panoksia. Sen rinnalla, että jotkin tuotteet yksinkertaisesti poistetaan tukeen oikeutettujen tuotteiden luettelosta, mikä aiheuttaa niille tuotannonaloille suuria hallinto-ongelmia, meille esitetään, kuten tavallista, yhtä ainoaa ratkaisua: aktiivisen jalostusmenettelyn laajentamista, jonka turvin maatalouden raaka-aineita saisi tuoda maahan niin sanotuin maailmanmarkkinahinnoin, kunhan raaka-aineita sisältävät jalostustuotteet vain viedään uudestaan pois maasta.
Yhtäkään aktiivisen jalostusmenettelyn vaihtoehtoa ei ole vakavasti tutkittu. Joidenkin jäsenvaltioiden, kuten Saksan ja Itävallan, avaamat väylät on saman tien tukittu, ja kaikki vaihtoehtoiset ehdotukset on julistettu etukäteen niiden rajoitusten kanssa yhteensopimattomiksi, joihin me olemme ahtaneet itsemme GATTissa.
Näissä olosuhteissa meidän on tietysti otettava ensisijaisesti huomioon tämän tuotannonalan merkittävyys ja sen viennin painoarvo. Kuitenkin on niin, että liitteeseen I kuulumattomien jalostustuotteiden voimakkaasti kasvava vienti muodostaa yksin 25 prosenttia kaikesta maatalous- ja elintarviketuotteiden viennistä, ja ainoastaan tästä tuotannonalasta riippuvaisia työpaikkoja on 2,5 miljoonaa hyvin hajallaan ympäri eri alueita. Tämän tuotannon osalta pääsy aktiivisen jalostusmenettelyn piiriin muodostaa ainakin nopeasti käyttöön otettavissa olevan osaratkaisun, jonka turvin voidaan taata liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden lyhyen aikavälin kilpailukyky, kun vaihtoehtoisia ehdotuksia ei ole.
Parlamentin maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta on katsonut, että aktiivisen jalostusmenettelyn lisätoimien täytäntöönpanojärjestelyjen olisi oltava sellaiset, että yritysten on tosiasiassa mahdollista turvautua niihin alustavien taseiden asettamien mahdollisuuksien rajoissa, jotta voidaan varata riittävä määrä tukia yrityksille, jotka eivät voi käyttää järjestelmää, koska ne haluavat välttää GMO:ita, koska maailmanmarkkinoilla ei ole raaka-aineita tarjolla tai koska on pulaa henkilökunnasta tai sopivasta infrastruktuurista.
Tästä huolimatta aktiiviseen jalostusmenettelyyn liittyy haittoja ja riskejä. Ensinnäkin periaatteellinen haittapuoli: aktiivinen jalostusmenettely sinänsä merkitsee itse asiassa käännettä yhteisön etuuskohtelussa. Euroopan elintarviketeollisuutta on silti kannustettava asettamaan yhteisöstä tulevat raaka-aineet etusijalle. Tämä tarkoittaa sitä, että meille ehdotetusta laajentamisesta huolimatta aktiivisen jalostusmenettelyn on ehdottomasti pysyttävä marginaalisena järjestelynä, siitä ei saa tulla rakenteellista välinettä, ja sen on pysyttävä viimeisenä pelastautumiskeinona, jota voidaan käyttää ainoastaan silloin, kun kyseessä on todellinen tukivaje.
Tämän vuoksi ehdotamme joitakin tarkistuksia, jotka on otettava lukuun kokonaisvaltaisesti ja joilla on tarkoitus vahvistaa aktiivisen jalostusmenettelyn marginaalista luonnetta. Arviomme mukaan aktiivisen jalostusmenettelyn mahdollista laajentamista on rajattava, ja sitä on seurattava hyvin tiukasti. Tämän vuoksi kannatamme järjestelyn kiintiöintiä. Tämän vuoksi myös ehdotamme, että komissio esittäisi Euroopan parlamentille uuden järjestelyn käyttöönoton ensimmäisen vuoden jälkeen väliaikaisen kertomuksen, jossa se selvittäisi erityisesti kunkin yhteisen markkinajärjestelyn tilanteen. Siten Euroopan parlamentilla olisi käytettävissään seurannan ja valvonnan väline, jotta voidaan varmistaa, että aktiivisen jalostusmenettelyn avaaminen pysyy rajoitettuna ja marginaalisena, että se koskee vain todella tarpeellisia määriä, ettei sillä ole kielteisiä vaikutuksia raaka-aineiden tuottajiimme ja ettei se keskity tiettyihin yhteisiin markkinajärjestelyihin, koska se voi saattaa ne epätasapainoon.
Aktiivisen jalostusmenettelyn toinen haittapuoli on sen erityinen monimutkaisuus ja niiden menettelytapojen raskaus, joita siitä koituu etenkin pk-yrityksille. Olisi siis edistettävä pk-yritysten tuensaantimahdollisuuksia, sillä tukien hallinnointi ei ole niin raskasta, ja vapauttaa ne tässä yhteydessä todistusten esittämisestä 50 000 euron vuosittaiseen ja soviteltavaan rajaan asti. Älkäämme unohtako, että etenkin elintarvikejalosteiden osalta tukia ei ole varattu pelkästään suuryrityksille. Ne ovat tärkeitä pk-yrityksille.
Nämä ovat sellaisen todellisen valvontamekanismin peruselementit, joka on arviomme mukaan välttämättä toteutettava, jotta voisimme olla varmoja siitä, että aktiivisen jalostusmenettelyn avaaminen toimii niiden tavoitteiden mukaisesti, joita varten me sen hyväksymme. Asiaan, jonka joudumme tänään käsittelemään kiireellisenä, ei kuitenkaan saada pitkän ajan kuluessa kestävää ratkaisua, elleivät yhteisön neuvotteluosapuolet saa yhteisen markkinajärjestelyn seuraavaan määräpäivään mennessä selviä ohjeita, jotta liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden tuotannon etu otettaisiin asianmukaisesti lukuun ja jotta tiiviit suhteet, jotka jalostusteollisuutemme on solminut eurooppalaisiin maatalousraaka-aineiden tuottajiin ja heidän alueisiinsa, voidaan säilyttää ja jotta niitä voidaan kehittää.

Stevenson
Arvoisa puhemies, komission suunnitelmat vähentää vientitukea maksavat EU:n elintarvikejalostajille noin 145 miljoonaa euroa vuodessa. On erityisen ärsyttävää, että näistä leikkauksista päätettiin kuulematta parlamenttia.
Vientituki ei ole valtionapua. Niillä korvataan elintarviketeollisuudelle se, että teollisuus hankkii raakamateriaalinsa EU:sta maailmanmarkkinahintoja korkeampaan hintaan. On hämmästyttävää, että komissio päätti soveltaa näitä leikkauksia saksalaiseen hedelmäjogurttiin, skotlantilaiseen viskiin ja lääkevalmisteisiin ilmeisesti ainoastaan siitä syystä, että se uskoo näiden olevan vauraita elinkeinoja, jotka eivät ansaitse tukea. Toiset tuotteet kuten pasta, leivonnaiset ja muutamat maitotaloustuotteet, jotka myös ovat saaneet vientitukea, ovat säilyneet suhteellisen vahingoittumattomina. Se on hyvin epäoikeudenmukaista. Näillä leikkauksilla vahingoitetaan EU:n teollisuutta ja tuhotaan maatalous- ja elintarviketeollisuuden kilpailuetu ja työpaikkoja.
Komission suunnitelma korvata elintarvikejalostajille vientituen menettäminen rohkaisemalla niitä etsimään muutamille tuotteille aktiivista jalostusmenettelyä EU:n ulkopuolelta on sekä hämmentävä että typerä. Sen lisäksi, että järjestelmällä kannustetaan jalostajia tuomaan maahan viljaa ja muita raakamateriaaleja EU:n ulkopuolelta - millä jälleen kerran vahingoitetaan suoraan hätää kärsiviä maanviljelijöitämme - siihen liittyy myös valtavasti virastomuodollisuuksia ja vaikeaselkoista byrokratiaa, mikä johtaa käytännössä siihen, että pk-yritykset suljetaan tämän järjestelmän ulkopuolelle.
Komission on suunniteltava uusi järjestelmä. Elintarvikkeiden viejille, jotka lisäävät tuotteidensa arvoa ja ovat siten äärettömän tärkeä osa EU:n maatalousalan taloutta, on annettava vaihtoehtoinen korvaus, joka vastaa täysin niiden menettämää vientitukea. Jos sitä ei tehdä, EU:n elintarvikejalostajat joutuvat erittäin huonoon kilpailuasemaan maailmanmarkkinoilla.
Vientituet ovat ensisijaisen tärkeitä liitteeseen I kuulumattomien jalostettujen elintarvikkeiden kansainvälisen kilpailukyvyn varmistamiseksi. Lisäksi elintarvikkeiden jalostajat EU:ssa ostavat noin kaksi kolmasosaa kaikista maataloustuotteistaan 15 jäsenvaltiosta. Tämä tahallinen hyökkäys liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden vientitukia vastaan sortaa entisestään maanviljelijöitämme, jotka kärsivät suurimmasta laskukaudesta vuosikymmeniin. Sillä hyökätään myös suoraan EU:n nopeimmin kasvavaa vientialaa eli jalostettuja elintarvikkeita vastaan.
Me olemme sitoutuneita vähentämään vientitukia 36 prosenttia kuuden vuoden aikana, ja lähestymme GATTin Uruguayn kierroksen sopimuksen mukaisten velvoitteidemme määräajan loppua. Näitä leikkauksia ei kuitenkaan pitäisi kohdistaa näin mielivaltaisesti muutamaan elinkeinoon, kuten komissio on päättänyt tehdä. Mahdollisuus turvautua aktiiviseen jalostusmenettelyyn merkitsee vain hyvin epätyydyttävää ja väliaikaista ratkaisua.
Onnittelen jäsen Souchet'ta siitä, että hän on laatinut hyvän mietinnön, vaikka komissio onkin myöntymätön tässä asiassa. Hän on pohjimmiltaan oikeassa kuvatessaan komission ehdotusta väliaikaiseksi toimenpiteeksi. Koko järjestelmä on nyt epäilemättä purettava ja rakennettava uudelleen paljon järkevämmin ja yksinkertaisemmin WTO:hon ja GATTiin liittyvien sitoumustemme mukaisesti.

Izquierdo Rojo
Arvoisa puhemies, tämän ehdotuksen aihe on erittäin arkaluonteinen. Riittää, kun totean, että aktiivinen jalostusmenettely merkitsee pohjimmiltaan aukkoa eurooppalaisessa suosituimmuusperiaatteessa tai tarkemmin sanottuna yhteisön suosituimmuusjärjestelmässä. Kyse on erittäin arkaluonteisesta aiheesta, ja lisäksi aktiivisen jalostusmenettelyn soveltaminen on erittäin monimutkaista ja hidasta, mistä on haittaa lukuisille pienille ja keskisuurille yrityksille.
Tällä arkaluonteisella alalla meidän poliitikkojen tekemillä päätöksillä on pyrittävä ylläpitämään Euroopan elintarviketeollisuuden kilpailukykyä maailmalla ja lujittamaan jalostusteollisuuden ja raaka-ainetuottajien välisiä tiiviitä siteitä. Suurin vastuu tällä alalla kuuluu komissiolle. Tarvitsisimme komissiota, joka on luova ja joustava, joka kykenee tunnustelemaan markkinakehitystä ja joka on harkitseva ja samalla kekseliäs. Tarvitsemme sellaista komissiota, joka osaa asettaa etusijalle eurooppalaisen maatalousmallin ja pienten puolustamisen, mutta komissio on totta puhuen osoittanut tällä alalla toistaiseksi vain kaartelutaitonsa ja normatiivisen omapäisyytensä eikä juuri muuta.
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentissa sekä maatalousvaliokunta että sen puheenjohtaja Graefe zu Baringdorf ovat työskennelleet erittäin vakavissaan ja järkevästi tämän vaikean mietinnön parissa. Esittelijä Souchet on laatinut suurenmoisen mietinnön, mistä onnittelen häntä. Hänen ehdotuksensa ovat onnistuneita, erityisesti ne ehdotukset, jotka koskevat aktiivisen jalostusmenettelyn käytön rajoittamista ja järkeistämistä sekä sen sopeuttamista markkinatilanteeseen, sääntelykehykseen ja talousarviokehykseen. Kaikki nämä ehdotukset ovat onnistuneita, kuten myös poikkeusta koskevat vaatimukset, joilla suositaan pieniä viejiä.
Paljon kiitoksia siis esittelijälle ja Euroopan parlamentille, ja toivon, että komissio parantaa työtään tällä alalla.

Pesälä
Arvoisa puhemies, komissio esittää jalostettujen maataloustuotteiden kauppajärjestelmään muutoksia. Tarkoituksena on lopettaa tukia ja rajoittaa tukea tukitodistusten avulla. Taustalla on kaksi perustavanlaatuista kehityskulkua: toisaalta maailmankaupan vapauttamisjärjestelmän aiheuttamat paineet vientitukien pienentämiseen ja toisaalta EU:n sisäiset budjettipaineet liittyen lähinnä ulkosuhteitten hoitoon. Elintarvikkeiden jalostusketju ja viime kädessä viljelijät tulevat maksamaan tämän laskun. Jo nyt markkinoiden tilanne painaa eurooppalaista tuottajaa ahtaalle. Lisäksi kustannukset nousevat muun muassa kohonneiden polttoainekustannusten ja lisääntyvien ympäristö- ja muiden velvoitteiden takia. Tuotannon kannattavuus järkkyy ja hiukan kärjistäen sanoen herää kysymys: Onko maataloustuotannossa Euroopassa enää mitään järkeä?
Meidän valiokuntamme ja Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän lähtökohtana on, että EU:n on turvattava tuotantoketjun kannattavuus. Komissio esittää valikoivia heikennyksiä. Olemme kuitenkin pakkotilanteessa. Näin lienee pakko menetellä, mutta tietyt periaatteet tässäkin asiassa pitää olla. Muutoksissa pitää ottaa huomioon alalla toimivat pienet yritykset. Esimerkiksi minun edustamassani maassa ei yksinkertaisesti voi olla olemassakaan suuria vientiyrityksiä pienen väestöpohjan takia. Rajojen asettamisessa vientitukimenettelyyn pitäisi olla joustavuutta. Siksi tarkistuksen 8 muoto on perusteltu. Se antaa joustavuutta nimenomaan pienille yrityksille.
Haluan myös huomauttaa, että korvaamalla vientitukileikkauksia sisäisellä jalostuksella ja lisämenettelyillä, vaikutukset kohdistuvat sikäli epätasaisesti, että syrjäisemmillä EU-mailla kuljetuskustannuksista koituu suuri rasite. Siksi yhdyn mietinnön laatijaan siinä, että pitemmän päälle tällaisilla menettelyillä ei voida toimia. Kyse on nimenomaan väliaikaisista ratkaisuista. Ryhmämme kannattaa valiokunnan esittämiä tarkistuksia.

Graefe zu Baringdorf
Arvoisa puhemies, kun komissio esitti ehdotuksensa, hieraisimme hieman silmiämme. Mitä oikeastaan on sisäinen jalostus? Kun syvennyin materiaaliin paremmin, olin erittäin yllättynyt siitä, mistä oli kyse. Tähän asti oli selvää: teollisuus ostaa tuotteita, joita tuotetaan EU:ssa. Sitten ne tehdään vientitukien avulla kilpailukykyisiksi niin sanotuilla maailmanmarkkinoilla. Nyt komissio kertoo, etteivät rahat enää riitä, koska sitouduimme Marrakechissa johonkin, ja nyt meidän pitää keksiä jotain. Sitten te saatte ajatuksen ja sanotte: hyvä on, teollisuus ei osta maatalouden raaka-aineita enää EU:n markkinoilta vaan maailmanmarkkinoilta, joille EU nyt puolestaan vie raaka-aineita ja on polkuhintojensa vuoksi osaltaan vastuussa maailmanmarkkinahinnoista. Nyt teollisuuden pitää pystyä ostamaan sieltä, kotimarkkinoiden tuotteet jäävät varastoon, ja näistä tuotteista valmistetaan sitten jalostustuotteita, jotka viedään maailmanmarkkinoille.
Emme aluksi pitäneet asiaa mahdollisena. Sitten työskentelimme valiokunnassa erittäin aktiivisesti sen parissa, mutta nyt teille esittämäni näkökanta on komission haluama. Sitten yritimme keskustella siitä, olisiko mahdollista ostaa maailmanmarkkinahintaan myös EU:n sisäpuolella tuotettuja tuotteita, kuten kemianteollisuus ja farmaseuttinen teollisuus voivat tehdä, jotta voitaisiin purkaa ainakin niiden tuotteiden ylijäämät, joista täällä on osittain ylituotantoa vaikka emme tuotakaan kaiken kaikkiaan ylijäämiä, tietyillä alueilla niitä kuitenkin on.
Sitä komissio ei kuitenkaan halunnut viedä WTO:n neuvotteluihin. Sitten ehdotettiin näennäisesti tyylikästä ratkaisua, joka hieman vahingoittaa WTO-neuvotteluja. Tämän asetuksen perusteluissa on kohta, jossa sanotaan: yhteisön etua ei saa vahingoittaa eikä Euroopan unionin markkinoilla saa aiheuttaa häiriöitä. Mikäli ostan jostain muualta tuotteita, joita täällä tuotetaan liikaa, en voi tietenkään olettaa, että markkinat eivät häiriydy! Tämä vaikuttaa minusta hätäratkaisulta, jota ryhmäni ei voi hyväksyä tällaisenaan.
Haluaisin esittää suosittavan lausuntoni esittelijästä. Jäsen Souchet paneutuu aina maatalousasioihin, minun käsitykseni mukaan monesti hieman perinteisesti, mutta haluaisin esittää kunnioitukseni teitä kohtaan. Te olette ansioitunut Euroopan maatalouden puolustaja, ja sen vuoksi kannatammekin tarkistuksia, joita esitimme valiokunnassa. Kannatamme mietintöänne. Torjumme kuitenkin lainsäädäntöpäätöslauselman.
Tässä asiassa meidän oli pakko sanoa "ei" ainakin yhdessä kohdassa, koska emme pidä tätä ratkaisua kokonaisuutena ottaen tasapainoisena ja järkevänä, koska olemme sitä mieltä ja pelkäämme kaikkiaan, että tämä mekanismi kohdistaa EU:n sisämarkkinoiden hintoihin taas painetta. Käymme seuraavan hintakeskustelun ja seuraavan keskustelun siitä, onko tuotteidemme hinnat EU:ssa asetettu liian korkealle. Oikeastaan meidän pitäisi keskustella siitä, vaativatko maailmanmarkkinoiden myyntihinnat hintakeskustelua, koska näillä edellytyksillä kukaan maailmassa ei pysty tuottamaan ekologisesti ja sosiaalisesti järkevissä olosuhteissa.

Korakas
Arvoisa puhemies, esittelijä Souchet tekee oikeita huomioita seurauksista, joita tiettyihin maataloustuotteiden valmistuksessa tuotettuihin tavaroihin sovellettavasta kauppajärjestelmästä annettuun asetukseen N:o 3448/93 esitetyt muutosehdotukset saavat aikaan.
Jos nimittäin esitetyt tarkistukset hyväksytään, ja jalostusmenettelyä suunnataan enemmän uudelleenvientiin, käytännössä jo nyt rappeutunut yhteisön arvostus mitätöityy, yhteisön jalostettujen maataloustuotteiden asema kansainvälisillä markkinoilla vaikeutuu, ja pienet ja keskisuuret jalostajat joutuvat vaikeuksiin, koska ne tukeutuvat yhteisön maataloustuotantoon ja yhteisön vientitukiin, samalla kun suuret jalostuslaitokset saavat hyötyä, koska ne varmistavat halvat raaka-aineet kolmansista maista.
Nämä seuraukset ovat kielteisiä varsinkin Välimeren maille, esimerkiksi Kreikalle, koska ne ovat erityisesti näiden tuotteiden tuottajia, ja suurin osa jalostajista näissä maissa on pieniä tai keskisuuria. Olisi väärin hyväksyä esitetyt tarkistukset, kun on syntynyt näin huono tilanne, vaikka väliaikaisestikin, nimittäin kunnes WTO-sopimus toteutuu väitettyine työllisyyden ja arvonlisän varmistamisineen.
Siitä huolimatta, että olemme esittelijän kanssa monelta osin samaa mieltä, emme kuitenkaan voi yhtyä hänen yhteenvetoonsa, joka viittaa vientiin kohdistuvan sisäisen jalostusmenettelyn luomiseen, vaikka tällä olisikin väliaikainen luonne, koska uskomme, että nykyisillä sopimuksilla tilanne huonontuu pysyvästi väliaikaisuuden sijasta.

Van Dam
Arvoisa puhemies, tämän asetuksen mukaan komissio on vaikeuksissa tiukan budjetin kanssa mutkikkaassa kokonaisuudessa, johon on kolme syytä: ensinnäkin Euroopan alueelta tulevien maataloustuotteiden takuuhinnat, toiseksi vientituet yrityksille, jotka toimittavat näitä maatalousraaka-aineita jalostetussa muodossa maailmanmarkkinoille, sekä kolmanneksi sopimukset WTO:n sisällä.
Esittelijä Souchet toteaa oikeutetusti, että komissiolle ei tuota hankaluuksia niinkään tiukka budjetti vaan ennemminkin WTO:n säännöt. Kun Euroopan sisämarkkinoilla on puutetta raaka-aineista, elintarviketeollisuus voi tuoda niitä maailmanmarkkinoilta ilman maksuja ja jalostaa niitä sitten aktiivisesti, kuten tähän saakka on tapahtunut.
Asetus kuitenkin muuttaa aktiivisen jalostusmenettelyn luonnetta. Aktiivisen jalostusmenettelyn käyttöä ei oikeuta enää raaka-aineiden puute vaan taloudellinen motiivi, nimittäin WTO:n ylärajojen saavuttaminen. Ajatelkaa viljan ylijäämää sisämarkkinoilla, samalla kun tukien yläraja on saavutettu. Aktiivinen jalostusmenettely avaa silloin oven viljan tuonnille maailmanmarkkinoilta. Se vaara, että elintarviketeollisuuden ja maanviljelijöiden välinen suhde muuttuu kumppanuudesta kilpailuksi, ei ole silloin vain kuvitteellinen.
Euroopan maanviljelijät eivät ole pelkästään maataloustuotteiden tuottajia, vaan monissa tapauksissa he ovat myös niitä, jotka pitävät yllä kulttuurimaisemaamme, ja sillä on hintansa. Meidän täytyy olla perusteellisesti tietoisia tästä hinnasta, joka vaikuttaa elintarviketeollisuuteen saakka. Vaatii luovuutta löytää maanviljelijöille ja teollisuudelle hyviä ratkaisuja Maailman kauppajärjestön tiukoissa puitteissa. On väistämätöntä, että jotkin teollisuudenalat menettävät silloin vientitukensa. Jotkin teollisuudenalat käyttävät vain pientä osaa maataloustuotteista lopputuotteissaan. Mielestäni on erityisen epäoikeudenmukaista, että ne uskaltavat vielä valittaa, vaikka ne esittävät joka vuosineljänneksellä suuria voittoja, mutta pienet vientiyritykset sitä vastoin ansaitsevat enemmän suojelua. Tarkistukset, joissa kiinnitetään huomiota niiden etuihin, saavat tukemme.
Pyydämme esittelijän kanssa komissiota pitämään hyvin silmällä tasapainoa Euroopan maatalouden ja elintarviketeollisuuden välillä tulevissa WTO:n puitteissa käytävissä neuvotteluissa.

Cunha
Arvoisa puhemies, komission ehdotus pienentää valmistettujen maataloustuotteiden tukia ja edistää aktiivista jalostusmenettelyä pitää sisällään huomattavia riskejä. Otan esille ainoastaan kolme niistä: ensimmäinen on se, että tämän mietinnön vaikuttimena eivät ole niinkään Maailman kauppajärjestön rajoitukset kuin ne talousarvion rajoitukset, joita Euroopan unioni nykyään asettaa, erityisesti siksi, että sillä on tarve ohjata varoja ja resursseja ulkoisiin sitoumuksiin, niin kuin erityisesti Kosovoon. Sellaisia tavoitteita ei aseteta kyseenalaisiksi. Niihin on sitouduttava avoimuutta osoittavalla tavalla silloin, kun käydään laajamittaisia keskusteluja Euroopan unionin valinnoista. Sen sijaan ei ole oikein, että vajaa vuosi sitten on hyväksytty vuoteen 2007 ulottuvat taloudelliset näkymät ja nyt muutaman kuukauden kuluttua maataloudelta otetaan sille kuuluvia resursseja.
Toinen riski on se, että turvautuminen yhä useammin aktiivista jalostusmenettelyä hyödyntävään kauppaan voi muodostua äärimmäisen vaaralliseksi tilanteeksi, jolloin Euroopassa jätettäisiin tuottamatta monia maataloustuotteita, sillä olisi erittäin edullista tuoda ne maahan jalostamattomina, jalostaa ne ja viedä ne uudelleen maasta. Tästä koituisi etua ainoastaan joillekin yhteiskuntaryhmille, sillä maaseudun asukkaille se olisi suuren luokan onnettomuus. Pitkällä aikavälillä koko Euroopan unionista tulisi äärimmäisen haavoittuvainen, sillä se olisi riippuvainen ulkomailta tehtävistä hankinnoista niinkin strategisella alalla kuin elintarvikealalla. Joutuisin siis pettymään, jos pitäisin aktiivista jalostusmenettelyä hyödyntävää kauppaa kestävänä ratkaisuna.
Kolmas riski liittyy vuosituhannen vaihteen neuvottelukierroksella käytettävään strategiaan. Komissio hyväksyi tällä viikolla viennin kilpailukykyä koskevan asiakirjan, joka ilmentää sen periaatteellista kantaa erilaisiin vientitukiin. Sen kanta onkin kristallinkirkas: Euroopan unioni ei voi tulevaisuudessa hyväksyä sitä, että Maailman kauppajärjestön piirissä supistetaan ainoastaan vientitukia, sillä lisäksi on supistettava kaikenlaisia tukia, joita pääasialliset kilpailijamme käyttävät kansainvälisillä markkinoilla, alkaen vientiluotoista ja päätyen elintarviketukeen ja valtion omistamiin kaupallisiin yrityksiin. Kaikki nämä on otettava käsiteltäväksi ja niitä on supistettava GATTin sääntöjen mukaisesti.
Euroopan unionin kanta tähän asiaan on aivan oikea: kaikkien sellaisten tukimuotojen, joista koituu samantapaisia seurauksia, on kuuluttava Maailman kauppajärjestön tuomiovallan alaisuuteen, ei ainoastaan Euroopan unionin käyttämän tukijärjestelmän. Kun ajatellaan juuri tätä ulkoista painostusta, jota Euroopan unioni harjoittaa Maailman kauppajärjestön ja GATTin neuvotteluissa, minusta on virhe, että tämä ehdotus on esitetty juuri nyt.
Lopuksi haluaisin vain kiittää kollegaamme Dominique Souchet'ta hänen tekemästään valtavasta urakasta, jota me arvostamme suuresti.

Hyland
Arvoisa puhemies, onnittelen parlamentin jäsen Souchet'ta hänen työstään ja ilmaisen samalla olevani pettynyt ja huolissani, koska komissio on ehdottanut, että elintarviketeollisuuden tukia vähennetään 145 miljoonaa euroa vuodessa. Tämä ehdotus vaikuttaa vakavasti Irlannin maitotaloustuotteiden alaan, ja se johtaa suuriin tappioihin kaupan ja etenkin maitotaloustuotteiden uudelleenjalostuksen alalla.
Kannatan täysin esittelijän ehdotuksia ottaa toimenpide käyttöön vain väliaikaisesti ja ottaa käyttöön tuki, jolla hillitään vaikutuksia tilanteesta eniten kärsiviin aloihin. Mainitsin esimerkkinä Irlannin maitotalousalan, ja pyytäisin komission jäsentä tutkimaan vaikutuksia etenkin tähän alaan. Kannatan myös Souchet'n mietinnössä esitettyä näkemystä, jonka mukaan meidän on varmistettava kunnioitus Euroopan maatalous- ja elintarvikemallia kohtaan. On täysin oikein ja asianmukaista, että neuvottelemme liitteeseen I kuulumattomien tuotteiden vientiä koskevasta uudesta säädöskehyksestä WTO:n kierroksen yhteydessä.
Parlamentin jäsen Souchet on oikeassa sanoessaan, että päätöstä leikata tiettyjen tuotteiden vientitukia ei voi hyväksyä, sillä tällaisilla järjestelyillä edistettiin alun perin sisämarkkinoiden hallintaa. Maailman kauppajärjestö on itse asiassa vahvistanut tämän tilanteen lailliseksi. Uskon, että ehdotus luoda sisäiseen jalostusmenettelyyn kelpaavia raaka-aineita koskeva lisämenettely ei riitä kattamaan elintarviketeollisuuden toimitus- ja vientitarpeita.
Euroopan on suhtauduttava pitkällä aikavälillä valppaammin maailmankauppaan - jota tarkastellaan parhaillaan - ja siihen, miten maailmankaupassa tehdyt päätökset vaikuttavat omiin jalostajiimme ja maanviljelijöihimme. On riittävästi todisteita siitä, että kilpailijamme maailmanmarkkinoilla, etenkin Yhdysvallat ja Uusi-Seelanti, eivät ole aina yhtä sitoutuneita noudattamaan sääntöjä kuin EU:n jäsenvaltiot. Kun otetaan huomioon Euroopan unionin mahdollinen laajentuminen Keski- ja Itä-Eurooppaan, meidän on suojattava voimakkaasti Euroopan päämäärää, joka on tietenkin kehittää maataloutta yhtenä suurena ja kilpailukykyisenä toimijana maailmankaupassa. Kilpailijamme ovat jo osoittaneet neuvottelutaitonsa tällä kansainvälisen politiikan ensisijaisen tärkeällä alalla.

Mayer, Xaver
Arvoisa puhemies, kun lukee, mitä komissio ehdottaa ratkaisuksi näihin ongelmiin, joista on keskusteltu ja joita on käsitelty, pitää hieroa silmiään jopa kaksi tai kolmekin kertaa! On aivan totta, mitä esittelijä Souchet ja maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puheenjohtaja Graefe zu Baringdorf siitä sanoivat. Tuen heitä painokkaasti.
Toisaalta ei ole epäilystäkään siitä, että talousarvion niukkuus ja WTO-neuvottelut nimenomaan vientituista asettavat aivan uusia haasteita. Kuka olisi vielä vuosi sitten ajatellut, ja viittaan erityisesti siihen, että joudumme pohtimaan juuri tätä kysymystä, että meidän on punnittava maataloustuotteiden jalostuksen etujen ja maanviljelijöiden tuottamien tuotteiden etujen suhdetta. Kun Euroopan komissio etsii nyt ratkaisua tämän sellaisten tuotteiden vientiahdingon poistamiseksi, joita ei ole lueteltu liitteessä I, se on toisaalta välttämätöntä. Komission ehdotuksessa ei ole kuitenkaan merkkiäkään siitä, että se olisi tietoinen ongelmista, joita raaka-aineiden tuottajilla eli maanviljelijöillä on.
Olen aivan samaa mieltä jäsen Souchet'n kanssa. Kiitos hänen ankarasta työskentelystään mietinnön parissa. Hän valittaa oikeutetusti, että komissio ei tarjoa toimintavaihtoehtoja. Ei voi olla epäilystäkään siitä, että raaka-aineiden saatavuutta kilpailukykyiseen hintaan ei saa rajoittaa, että maatalouspolitiikka ei voi myöskään paneutua jäykästi vain raaka-aineiden tuottajien suojeluun. Maatalouden tai peräti yksittäisten tuotteiden yksipuolista kuormittamista ei kuitenkaan myöskään saa tapahtua.
On olemassa maataloustuotteita, jotka rahoittavat vientitukensa lopulta lähes itse, tuottajien eli maanviljelijöiden suorittamina maksuina. Esimerkiksi sokeri on tällainen tuote. Maanviljelijöiden suorittamat maksut osoitetaan EU:n talousarviossa yleisesti tulopuolelle, ja mikäli vientitukia vähennetään, nämäkin maksut vähenevät. Tämä pätee, kuten sanottu, ennen kaikkea sokeriin. Tarkoitan sitä, että se on nyt otettava erityisesti huomioon. Tarkoitan sitä, että on välttämätöntä ottaa se hyvin huomioon vientitukia tarkasteltaessa.

Maat
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää sydämellisesti esittelijä Souchet' ta hänen mietinnöstään, koska komission ehdotukseen, joka ei ollut hyvä ehdotus, oli vain yksi mahdollinen vastaus: se oli vahva parlamentaarinen vastaus. Se on nyt tässä. Olen sen johdosta erityisen iloinen. Se antaa samalla mahdollisuuden tilanteessa, jossa nyt olemme, koska itse asiassa meidän on pakko mukauttaa järjestelyjä kahdessa asiassa, ja joskus täytyy toimia toisella tavalla kuin haluaa.
Ensimmäinen syy ovat WTO:n puitteissa tehdyt sopimukset, ja toinen syy voisi olla budjetti. Haluan käsitellä lyhyesti molempia, ja haluaisin aloittaa WTO:n säännöistä. Tuskallisella tavalla tulee selväksi - ottaen huomioon hintatason Euroopan unionissa mutta myös sen ulkopuolella - että tarvitsemme yhä vientitukia, mikä myös osoittaa, että tuottajien ja maanviljelijöiden sekä heidän tuotteidensa käyttäjien vallan määrän ero on yhä valtava maailmanlaajuisesti. Niin kauan kuin tilanne on tällainen, emme itse asiassa tule toimeen ilman tukia. Tämän täytyy myös tulla todella selväksi tulevissa WTO-neuvotteluissa.
Toinen asia on budjetti. Minusta ei vaikuta oikealta perustelulta käyttää sitä tukijärjestelyjen yhteydessä ja jalostettujen maataloustuotteiden osalta. Miksi ei? Tilanne on ollut jo muutamien vuosien ajan sellainen, että Euroopan unioni palauttaa rahaa jäsenvaltioille, koska sitä kaikkea ei yksinkertaisesti voida käyttää. Se ei voi olla perustelu. Toiseksi Euroopan parlamentti on - käyttämällä myös vuoden 2001 budjettia koskevaa mietintöä, joka on hyväksytty maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa - ilmaissut selkeästi, että Berliinin rahoitussopimusten puitteissa on mahdollisuuksia.
Esimerkiksi muutamia vientisertifikaatteja varten on ehdotettu viittä miljoonaa lisää viljoille alkoholijuomien muodossa, kymmentä miljoonaa lisää viljoille ja riisille, 11:tä miljoonaa sokerille ja isoglukoosille sekä 11:tä miljoonaa maitojalosteille tämän ongelman ratkaisemiseksi. Rahat on siis myös olemassa, ja asia täytyy voida ratkaista.
Jäljelle jää vielä sellainen asia, että maatalouspolitiikka on periaatteessa tarkoitettu maanviljelijöille. Siksi se on käynnistetty Euroopan maaseutua varten. Se, että tämä järjestely on tarpeellinen, osoittaa myös, että Euroopan jalostusteollisuuden ja maanviljelijöiden välillä on tiukka sidos. Tässä mielessä väliaikainen järjestely on ehdottomasti tarpeellinen. Minun täytyy kuitenkin lisäksi sanoa, että jalostusteollisuudelle täytyy lähettää hyvin selkeästi sellainen viesti, että ennen kaikkea tulisi käyttää niitä tuotteita, joita myös viljellään Euroopan unionissa. Lisäksi haluaisin myös pyytää komissiota ottamaan hyvin tarkasti huomioon pienet ja keskisuuret yritykset. Alueilla, joilla harjoitetaan paljon maataloutta, ei ole kovinkaan paljon työllisyyttä, ja juuri näiden yritysten täytyy kyetä käyttämään hyvin tällaisia järjestelyjä, ja siinä mielessä niiden täytyy yksinkertaisesti saada hieman ylimääräistä huomiota osakseen.

Nielson
. (EN) Komission ja etenkin kollegani Liikasen puolesta haluaisin kiittää esittelijä Souchet'ta ja maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokuntaa mietinnön laatimisesta. Toivon, että neuvottelunne johtavat yhteisymmärrykseen niin, että mahdollistetaan nopea täytäntöönpano uuden varainhoitovuoden alussa.
Olemme kaikki samaa mieltä tarpeesta edistää unionin jalostettujen elintarvikkeiden kilpailuasemaa. Vientituki on tärkeä väline teollisuuden kilpailukyvyn säilyttämiseksi, sillä vientituella annetaan korvausta maatalouden perustuotteiden korkeista hinnoista unionissa. Sekä niukat talousarviomäärärahat että WTO:ta koskevat sitoumukset rajoittavat voimakkaasti käytettävissä olevia tukia, jotka eivät enää jatkossa riitä kattamaan teollisuuden vientimahdollisuuksia. Tästä syystä komissio on ehdottanut tasapainoisten erityistoimenpiteiden rajoissa sisäistä jalostusmenettelyä koskevaa lisämenettelyä, jolla autetaan kompensoimaan teollisuuden kansainvälisen kilpailukyvyn heikkeneminen.
Komissio on samaa mieltä teidän ehdottamistanne tarkistuksista 2, 6, 10, 13 ja 15. Komissio on laajalti samaa mieltä tarkistusten 1, 3, 7, 8, 9, 11 ja 14 tavoitteesta, mutta se ei pidä niitä täysin hyväksyttävinä muutamista syistä.
WTO:n neuvotteluja varten tarvitaan neuvoston erityinen valtuutus, ja siksi nykyinen määräys ei näytä olevan tarkoituksenmukainen keino päättää unionin kannasta. Tämä koskee ensimmäistä näistä tarkistuksista. Lisäksi muutamat tarkistukset voivat lisätä täytäntöönpanoon ja valvontaan liittyvää hallinnollista kuormitusta, mikä vaikuttaisi kohtuuttomalta. Tämä koskee tarkistuksia 3, 11 ja 14.
Kynnystä, joka on asetettu pienten maastaviejien vapauttamiselle vientitukitodistusten esittämisestä, on jo nostettu 50 000 euroon, ja tämä koskee tarkistuksia 7 ja 8. Vuoden 2000 talousarvion sisältämä joustovara on jo käytetty, mikä liittyy tarkistukseen 9.
Lopuksi, komissio ei ole valmis hyväksymään tarkistuksia 4, 5, 12 ja 16 ja osaa tarkistuksesta 1. Yleisenä sääntönä komissio ei halua syrjiä yksittäisiä tuotteita sen osalta, annetaanko niille lupa käyttää sisäistä jalostusmenettelyä. Tämä koskee osittain tarkistuksia 1, 4, 12 ja 16. Lisäksi C-sokerin käyttö vientiin tarkoitetuissa jalostetuissa tuotteissa ei ole mahdollista nykyisten markkinajärjestelyjen puitteissa: tämä koskee tarkistusta 12. Sisäiseen jalostusmenettelyyn kuuluvien tuotteiden maahantuojat eivät saa tukea jalostettujen tuotteiden vientiin, joten tarkistuksessa 5 esitetty olettamus on väärä.

Graefe zu Baringdorf
Arvoisa puhemies, sallikaa minun tehdä komissiolle kaksi huomautusta. Ensinnäkin: komission jäsen puhui perustuotteiden korkeista hinnoista unionissa. Voisiko komissio mukautua kielen sääntelyyn ja sanoa, "kun otetaan huomioon poljetut maailmanmarkkinahinnat", koska muuten annamme vaikutelman, että EU:n tuotteidenhinnat olisivat liian korkeita. Ei, ne ovat maailmanmarkkinoilla liian alhaiset, koska niillä hinnoilla ei voi tuottaa.
Toiseksi: tämä on 37 artiklan mukainen mietintö. Pidätämme itsellämme oikeuden palauttaa sen keskustelen siitä muiden ryhmien kanssa takaisin valiokuntaan, koska se, mitä juuri sanoitte, jonka hyväksytte, saa tietysti maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan ponnistelut raukeamaan tyhjiin. Sitten meidän on todennäköisesti ryhdyttävä neuvottelemaan. Sanon tämän nyt vain alkusysäyksenä; kollegat voivat sitten sanoa keskusteluissa, mitä mieltä he ovat asiasta. Halusin vain ilmoittaa siitä. Arvoisa puhemies, kiitoksia, että annoitte minulle tilaisuuden siihen!

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina klo 11.00.

Tuomioistuinten toimivalta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Wallisin laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan mietintö (A5-0253/2000) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi tuomioistuinten toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeudellisissa asioissa (KOM(1999) 348 - C5-0169/1999 - 1999/0154(CNS)).

Wallis
. (EN) Arvoisa puhemies, puhun ensin valiokunnan puolesta ja sitten oman ryhmäni puolesta. Nyt, kun lopulta esitän tämän mietinnön täysistunnolle oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan puolesta, on useita ihmisiä, joita minun pitäisi ja joita aion kiittää, mutta on eräs henkilö, jonka innoituksesta haluaisin erityisesti mainita, sillä toivon, että näin luomme tämäniltaisen keskustelumme puitteet.
Kun olin nuori juristi Lontoossa 1980-luvun alussa, olin etuoikeutettu saadessani tehdä töitä tuolloin erään vanhemman saksalaisen naisen kanssa, joka oli yksi niistä huomattavista Saksan juutalaisista maahanmuuttajista, jotka tulivat Lontooseen sodan alkuvuosina ja ryhtyivät harjoittamaan juristin ammattia Englannissa. Sen lisäksi, että tämä hämmästyttävä nainen, joka oli jo aiemmin suorittanut loppututkinnon Saksassa, sai pätevyyden toimia englantilaisena asianajajana, hän sai aitona oman sukupolvensa eurooppalaisena tohtorinarvon myös Sorbonnen yliopistosta työstään, jonka otsikko oli tuomioiden vastavuoroinen tunnustaminen ja täytäntöönpano. Hänen kiinnostuksensa tähän lain alueeseen innoitti minua, ja kun hän lopulta jäi eläkkeelle ja luopui ammatinharjoittamisesta, tutustuin yhä paremmin Brysselin yleissopimuksen aikaansaannoksiin, kun se tuli voimaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Toivon, että hän hyväksyisi sen, mihin me olemme nyt päässeet, ja miten Euroopan unioni sallii nykyään juristien muuttaa ja harjoittaa ammattiaan muissa jäsenvaltioissa valinnan mukaan eikä niinkään olosuhteiden pakosta, ja että tällä asetuksella valiokuntamme edistää osaltaan kansalaisten mahdollisuuksia kääntyä tuomioistuinten puoleen kaikkialla Euroopassa.
Haluan hyödyntää tätä tilaisuutta ja sanoa jotain täällä tehtyjen toimiemme merkityksestä. Alkuperäinen EY:n yleissopimus tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta vuodelta 1968 oli tärkeä virstanpylväs kansainvälisen yksityisoikeuden alalla, ja se merkitsi luopumista valtaosin eri maiden välisten kahdenkeskisten sopimusten muodostamasta vanhasta sekamelskasta. Ensimmäistä kertaa EY antoi itse erityisen, ainutkertaisen ja kattavan tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevan säännöstön hallitustenvälisellä yleissopimuksella.
Osallistumme nyt seuraavaan tärkeään virstanpylvääseen tässä prosessissa - näemme, miten yleissopimuksesta on tullut yhteisön säädös, asetus, ja miten entinen kansainvälinen yksityisoikeus tuodaan nyt kertaheitolla osaksi yhteisön oikeutta ja ennen kaikkea osaksi sisämarkkinoita. Kuinka soveliasta onkaan, että nimenomaan meidän valiokuntamme, jolla on tällä vaalikaudella uusia toimivaltuuksia oikeudellisissa ja sisämarkkina-asioissa, käsittelee tätä uutta Brysselin asetusta.
Valiokunta on nähnyt valtavasti vaivaa koko tämän prosessin ajan tähdentääkseen ja korostaakseen tämän ehdotuksen sisämarkkinaulottuvuutta, ja se antaa meille mahdollisuuden varmistaa entistä paremmin, että yrityksemme ja kansalaisemme voivat luottaa siihen, että kaikkialla unionissa tehtyjä sopimuksia ja annettuja velvoitteita puolustetaan toimivaltaa ja täytäntöönpanoa koskevan prosessioikeuden yhteisellä kehyksellä. Olemme edistyneet sellaisen siviililainsäädännön ja oikeusjärjestelmän luomisessa, jolla helpotetaan luotettavan oikeusturvan saamista jäsenvaltioiden rajojen yli ja jolla vihdoinkin saatetaan alulle Tampereella ehdotettu vapauteen ja oikeuteen perustuva alue.
Suurimman osan valiokunnan ajasta ja huomiosta on vienyt se, että asetusehdotus käy rinnan sähköisen kaupan kasvun kanssa, joka itsessään tarjoaa valtavat mahdollisuudet yrityksille ja kuluttajille sisämarkkinoilla. Kuten komissio hyvin tietänee, valiokunta on painiskellut pitkään ja ankarasti asetusehdotuksen 15 ja 17 artiklassa esitettyjen kysymysten kanssa, eli selvittääkseen sitä, kumman tuomioistuimen puoleen osapuolten pitäisi kääntyä, jos yrityksen ja kuluttajan välille syntyy riita. Nämä kaksi artiklaa on luettava yhdessä riippumatta siitä, miten ne yhdistetään.
Vanhan kuluttajansuojalain mukaisessa komission ehdotuksessa on omaksuttu sellainen näkökanta 15 artiklaan, että kaikki tällaiset riidat olisi käsiteltävä kuluttajien omassa tuomioistuimessa, mutta komissio on kuitenkin valmis suostumaan yleiseen ehtoon, jonka mukaan etäsopimukset kuuluisivat tähän luokkaan. Valiokunta on etsinyt keinoa suojella Euroopan kasvavaa sähköistä kauppaa ja etenkin pieniä yrityksiä 15:ltä erilliseltä ja erilaiselta oikeusjärjestelmältä. Valiokunta on sen vuoksi päättänyt pienellä enemmistöllä kannattaa 17 a artiklassa esitettyä ehdotusta, jolla mukautetaan 15 artiklassa esitettyä yleistä periaatetta. Tämä mukautus sallii yrityksen ja kuluttajan välillä tehdyn sopimuksen osapuolten sitoutua myyjän tuomioistuimen päätökseen. Tämän katsottiin vahvistavan osapuolten sopimusvapautta, mutta se sisältää lisäksi erään toisen elementin, jota tarkastelen seuraavaksi.
Uskon, että valiokunnan kaikkien olennaisin panos tähän keskusteluun on ehdotus saattaa yritysten ja kuluttajien väliset riidat vaihtoehtoisen tai sähköisen kaupan riitojenratkaisujärjestelmän ratkaistavaksi. Tämän on katsottu yleisesti olevan paras tapa tasapainottaa vaikea keskustelu siitä, kenen lainsäädäntöä noudatetaan. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö Brysselin yleissopimuksella olisi edistytty valtavasti rajat ylittäviin riitoihin sovellettavien toimivaltasääntöjen yksinkertaistamisessa, mutta ne ovat yhä asianajajan unelma ja asianosaisten painajainen. Niillä ei ole parannettu aidosti mahdollisuutta kääntyä tuomioistuimen puoleen.
Vaihtoehtoista riitojenratkaisumenettelyä koskevalla käsitteellä valiokunta pyrkii saamaan aikaan yksinkertaisen ja tehokkaan rajat ylittävän riitojenratkaisujärjestelmän, ja olemme tyytyväisiä siihen, miten komissio on ottanut sen vastaan ja kehittänyt sitä edelleen. Valiokunta oli myös samaa mieltä siitä, että tällä kehittyvällä alalla olemme edelleen erittäin huolissamme lainsäädännön vaikutuksesta Euroopan sähköiseen kauppaan. Sen vuoksi olemme pyytäneet, että asetus tarkistetaan kahden vuoden kuluttua yhdenmukaisesti sähköistä kaupankäyntiä koskevan direktiivin kanssa.
Olen nyt tarkastellut pääkohtia. Haluaisin päättää esitykseni kiittämällä kollegoitani valiokunnassa, etenkin puheenjohtajaamme, jonka tiedän suhtautuvan mielipide-eroistamme huolimatta tähän oikeuden alueeseen yhtä intohimoisesti kuin minä, mutta suurimmat kiitokseni minun on osoitettava valiokunnan sihteeristölle ja johtavalla hallintovirkamiehelle Robert Braylle hänen kaikesta avustaan ja kaikista neuvoistaan tämän menettelyn aikana.

Evans, Robert J
. (EN) Arvoisa puhemies, haluaisin ensimmäiseksi onnitella esittelijää tämän hyvin oikeudenmukaisen ja tasapainoisen mietinnön esittelystä. Haluan sanoa kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan puolesta, että olen tyytyväinen voidessani antaa tämän lausunnon kollegani Hazanin puolesta, joka ei valitettavasti voi olla läsnä tänä iltana.
Valiokuntani mielestä on tärkeää antaa positiivinen vastaus tähän komission ehdotukseen, jolla pyritään mahdollistamaan tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano jäsenvaltioiden välillä lähes automaattisesti. Sen lisäksi, että tämä asetus perustuu valtioiden väliseen oikeudelliseen yhteistyöhön, sillä pyritään asettamaan kansalaiset Euroopan sydämeen - kansalaiset eikä vain suuryritykset, rahanvälittäjät ja muut, joiden motiivina on ehkä pelkkä voitto.
Valiokuntani katsoo myös, että meidän olisi hyväksyttävä asetuksen säännös, jolla pyritään suojelemaan sopimuksen heikompia osapuolia. Näin kuluttajia, työntekijöitä ja vakuutuksenantajia voitaisiin suojella tehokkain eurooppalaisin asetuksin, joita voidaan soveltaa automaattisesti kaikkialla jäsenvaltioissa.
Tämän logiikan mukaan meistä näyttää selvältä, että ei ole mitään legitiimiä syytä poiketa sähköisen kaupankäynnin yhteydessä kuluttajansuojaa koskevista määräyksistä. Esittelijä on ehdottanut sitä, mutta sähköinen kaupankäynti on vääjäämättä kasvava ala. Jos tekisimme eron verkossa ja ostoskadulla ostoksia tekevien oikeuksien välillä, toimisimme vastoin sitä arvokasta työtä, jota Euroopan parlamentti ja EU yleensä ovat jo tehneet puolustaessaan kansalaisten oikeuksia. Sähköisen kaupan kuluttajat samoin kuin kaikki sopimuksen heikommat osapuolet ja Euroopan kansalaiset yleensäkin ansaitsevat oikeudenmukaisen käsittelyn, ja heille pitäisi antaa siihen oikeus.
Lopuksi valiokuntani suhtautuu tyytyväisesti vaihtoehtoisten riitojenratkaisumenettelyjen käyttöönottoon ja toivoo, että tämä asetus tulee voimaan mahdollisimman pian.

Palacio Vallelersundi
Arvoisa puhemies, sallikaa minun aloittaa lausumalla pari sanaa oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajana. Olen harvoin ollut yhtä ylpeä tässä toimessa kuin tänään olen tästä mietinnöstä, jonka laatiminen valiokunnassa kesti vuoden. Vuoden, joka ei suinkaan merkinnyt sitä, että parlamentilta olisi puuttunut kiinnostusta aiheeseen, vaan joka päinvastoin merkitsi tiivistä ja hedelmällistä keskustelua valiokunnan jäsenten kesken ja myös akateemisten tahojen ja kaikkien asianosaisten kanssa.
Onnittelen vilpittömästi esittelijä Wallisia siitä, että hän esittelijänä mahdollisti tämän urakan, ja kiitän ilman muuta oikeudellisten asioiden valiokunnan sihteeristöä sen tekemästä työstä ja erityisesti, kuten esittelijä myös mainitsi, johtavaa hallintovirkamiestä Braytä hänen tekemästään työstä. Arvoisa puhemies, olemme olleet eri mieltä asioista, mutta olipa huomisen äänestyksen tulos sitten mikä tahansa, olen varma siitä, että oikeudellisten asioiden valiokunnan pohdinnat ovat merkittävästi edistäneet tätä asiakokonaisuutta.
Arvoisa puhemies, jatkan nyt PPE-ryhmän puolesta. Kuten te hyvin tiedätte ja kuten esittelijä muistutti, pääasiallinen kiistakysymys koskee Internetissä tehtyjä kuluttajasopimuksia käsittelevää tuomioistuinta. Olen jälleen kerran ylpeä siitä, että mietintö on tasapainoinen ja vivahteikas ja että siinä ehdotetaan käytännöllisiä ratkaisuja, jotka ovat omiaan parantamaan kuluttajansuojaa ja joiden ansiosta yritykset, erityisesti pienet ja keskisuuret yritykset, joista eurooppalainen yhteiskuntarakenne koostuu, voivat samalla tarjota palvelujaan ja tuotteitaan niille kuluttajille, joiden kotipaikka sijaitsee sisämarkkinoilla. On hyvä, että sisämarkkinat ovat todelliset kotimaanmarkkinat niin yrityksille kuin myös kuluttajille.
Kuluttajien osalta ehdotetaan erityisjärjestelyn soveltamisalan ulottamista niihin, jotka allekirjoittavat etäsopimuksia sisämarkkinoilla, tekemättä minkäänlaista eroa suunnatun tai ei-suunnatun toiminnan välillä, ja, kuten esittelijä on korostanut, asetukseen sisällytetään tuomioistuinten ulkopuolinen riitojenratkaisu. Rajat ylittävän sähköisen kaupankäynnin edistämiseksi ehdotetaan, että yritykset voisivat tietyin erityisin ja rajoitetuin edellytyksin ottaa käyttöön oikeuspaikkalausekkeita, jotka kuluttaja voisi hyväksyä.
Arvoisa puhemies, olen vakuuttunut siitä, että parlamentin lausunnolla on todellinen vaikutus oikeusministerien neuvostoon. Itse asiassa, ja esittelijä Wallis sanoi niin, parlamentti on tehnyt sen, mitä komissio ja neuvosto eivät ole uskaltaneet tehdä: se on käynyt realistisen keskustelun itse asiasta, nimittäin kuluttajansuojasta 2000-luvulla ei kuluttajansuojasta 1800-luvulla eikä 1900-luvulla niin, että kaikki asianosaiset ovat mukana ja että kaikki asiaan liittyvät edut otetaan huomioon.
Kun tarkastelemme tämän asiakokonaisuuden historiaa, huomamme, että komissio on ehdotusta tehdessään tyytynyt mukailemaan Brysselin yleissopimuksen muutosesitystä, jonka laati - ennen Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa, toisin sanoen silloin, kun tämä oli hallitustenvälinen asia ja hyvin lähellä kansainvälistä julkisoikeutta - eräs asiantuntijakomitea. Arvoisa puhemies, lisäksi tämä komitea työskenteli yksin vailla minkäänlaista avoimuutta ja kuulematta eri ministeriöitä ja asianosaisia. On selvää, että oikeusministerien neuvosto toivoi, että koska parlamentin toimivalta tällä alalla on heikko vielä Amsterdamin sopimuksen jälkeenkin, asetuksen lopullinen hyväksyminen neuvostossa olisi pelkkä muodollisuus.
Oikeusministerien neuvoston haluttomuus aloittaa keskustelua tästä kysymyksestä selittääkin sen, että parlamenttiin on viime aikoina kohdistunut kaikenlaisia paineita. Nyt, kun oikeudellisten asioiden valiokunta on keskustellut asiasta yli vuoden, voin yksinkertaisesti sanoa, että mietintöä vastaan esitetyt perustelut eivät ole perusteltuja, vaan että niiden taustalla on pikemminkin pelottelu tai kansankiihotus kuin järkisyitä. Tarkastelen tätä lyhyesti.
Jotkut yrittävät politisoida keskustelua siinä toivossa, että oikeiston ja vasemmiston välinen kahtiajako tulisi esille, ja he yrittävät ottaa kuluttajat panttivangeiksi sanomalla, että mietintö heikentäisi kuluttajansuojaa. Tämä perustelu on paitsi demagoginen myös perusteeton, ja se tukeutuu loppujen lopuksi vanhentuneeseen, tehottomaan suojeluun, jonka taustalla on sitä paitsi nationalistinen ja Euroopan rakentamisen vastainen näkökulma.
Tehdyt ratkaisut ovat kuluttajansuojan kannalta paljon parempia kuin komission ehdotukset tai - olen tässä asiassa eri mieltä kuin esittelijä Wallis - parlamentin ehdotukset, joissa suoja koskee todellisuudessa vain jonkin Internet-sivun tai yrityksen osoittamia kuluttajia.
Niin ikään on esitetty muka oikeudellisia perusteluja, kuten se, että ehdotus olisi ristiriidassa kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin tai tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa. Ehdotus ei ole ristiriidassa minkään kanssa näistä, ja haluaisinkin lainata kertomusta, jonka kuluttaja-asioista vastaava pääosasto julkaisi 20. syyskuuta 1999, ranskaksi, koska se on ainoa alkuperäinen versio: "Les clauses attributives sont donc possibles et licites, au titre de cette proposition, pour autant que certaines conditions soient garanties" (Oikeuspaikkalausekkeet ovat siis tämän säännöksen nojalla mahdollisia ja laillisia, jos tietyt ehdot taataan). Siinä sanotaan myös: "Il importe dès lors que le consommateur soit clairement informé avant de conclure le contrat" (Kuluttajille täytyy tässä tapauksessa tiedottaa näistä asioista ennen sopimuksen allekirjoittamista).
Arvoisa puhemies, juuri tästä syystä oikeudellisten asioiden valiokunta esittää tiukkoja avoimuuteen liittyviä vaatimuksia. Ei siis ole totta, että tämä mietintö olisi kyseisen yhteisön saavutuksen vastainen.
Lopuksi, ja tämä on kenties kaikkien kyynisin perustelu, sanotaan: "No, tämä tuo ongelmia pienille ja keskisuurille yrityksille, mutta niiden pitää vain ottaa vakuutus." Ikään kuin sanoisimme: "Kylissä tai kaupungeissa ei tarvita palomiehiä. Omistajien pitää vain ottaa vakuutus siltä varalta, että talo palaa." Meidän on saatava aikaan hyvää ja kaikkien kannalta tasapainoista lainsäädäntöä.
Lopuksi totean, että vaikka olenkin ollut mukana tässä seikkailussa esittelijä Wallisin kanssa, olen eri mieltä hänen ratkaisustaan. Se ei nimittäin mielestäni loppujen lopuksi paranna kuluttajansuojaa, koska siinä tyydytään suojelemaan niitä kuluttajia, joita jokin yritys on lähestynyt. Asianajaja voisi oikeuskäytännön myötä kierrellä ja kaarrella vuosikausia aktiivisen tai passiivisen sivun välillä tai suunnatun tai ei-suunnatun toiminnan välillä.
Arvoisa puhemies, sanoisin lopuksi, että parlamentin täytyy mielestäni tällä oikeudellisen yhteistyön osa-alueella antaa neuvostolle ja komissiolle selkeä signaali, ettei se hyväksy sitä, että se sivuutetaan tai että sitä manipuloidaan dogmaattisin perusteluin, joiden taustalla ovat pelkät nationalistiset edut. Sen sijaan parlamentilla on nyt syventämistyönsä ansiosta suuri tilaisuus osoittaa, että tämän ehdotuksen tasapainottamiseksi voidaan löytää käytännöllisiä ja järkeviä ratkaisuja, olipa huomisen äänestyksen tulos sitten mikä tahansa.

McCarthy
Arvoisa puhemies, me kaikki tiedämme, että Internetin kehittyminen ostoskanavana voi tuoda suuria etuja: uusia mahdollisuuksia pienyrityksille, Internet-toiminnan aloittamiselle ja yhtenäismarkkinoiden avaamiselle kuluttajillemme kaikkialla 15 jäsenvaltiossa. Se voi alentaa kuluttajahintoja. Se voi johtaa laajaan valikoimaan, ja me kaikki kannatamme sitä, mutta me tiedämme myös kansallisten kuluttajalautakuntien tekemien tutkimusten perusteella, etenkin omassa maassani, että kuluttajilla ei ole vielä riittävästi uskoa ja luottamusta uuteen teknologiaan, jotta he tekisivät verkko-ostoksia. Olen tyytyväinen nähdessäni, että yritykset tiedostavat, että kuluttajien luottamus on ensisijaisen tärkeää pienyritysten sähköisen verkkokaupan kasvulle. Ne ymmärtävät, että se on sen edellytys, että kuluttajat saadaan houkuteltua tekemään verkko-ostoksia, ja sen vuoksi tärkein tavoitteemme on lujittaa tätä uskoa ja luottamusta niin, että yritykset voivat puolestaan hyötyä siitä laajemman asiakaskunnan ja laajempien kuluttajamarkkinoiden myötä.
On valitettavaa, että valiokunnassa käyty keskustelu on kääntynyt jossain mielessä suuntaan yritykset vastaan teollisuus. Sekä yritykset että teollisuus voivat hyötyä tervejärkisestä lähestymistavasta tähän asiaan. Voimme hyödyntää yritysten ja kuluttajien välisen sähköisen kaupan kaikki mahdollisuudet vain, jos uskoa ja luottamusta on riittävästi. Voimme suostutella näitä kuluttajia ottamaan ratkaisevan askeleen varmistamalla heille koskemattomat oikeudet, ja ryhmäni mielestä tähän on kuuluttava kuluttajien oikeus viedä asia oman kansallisen tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Erään näkemyksen mukaan kuluttajat ostavat ainoastaan CD-levyjä, kirjoja ja muita halpoja tuotteita, mutta me tiedämme tietenkin, että sähköinen kauppa lähtee käyntiin sellaista vauhtia, että pian kuluttajat ostavat rahoituspalveluja ja autoja. Minun vaalipiirissäni kuluttajat haluavat ostaa edullisempia autoja Ranskasta ja Alankomaista. Kyse on suurista rahasummista, ja samalla kun rohkaisemme useampia kuluttajia tekemään verkko-ostoksia, meidän on todellakin annettava heille oikeus nostaa kanne heidän omissa tuomioistuimissaan, eikä meidän pitäisi olettaa, että kuluttajat - etenkin vähävaraisemmat kuluttajat - vievät asian ulkomaisiin tuomioistuimiin. Todellisuudessa me tiedämme, että sähköisen kaupankäynnin sääntely sekä yritysten että kuluttajien etujen mukaisesti edellyttää innovatiivisempaa lähestymistapaa. Se edellyttää peruslainsäädäntökehystä sekä innovatiivisia ja muita kuin lainsäädännöllisiä ratkaisuja, ja sen vuoksi kannatan jäsen Wallisin ehdotuksia siitä, että tarkastellaan vaihtoehtoisten riitojenratkaisujärjestelmien tuomia mahdollisuuksia, tarkastellaan niin kutsuttuja trustmark-sinettejä, tuetaan pienyrityksiä vapaaehtoisin parhain käytäntein ja löydetään molempia osapuolia tyydyttäviä riitojenratkaisumenetelmiä.
Internet-palveluntarjoajilla on oma roolinsa tässä tehtävässä. Esimerkiksi America Online ylläpitää omaa kaupan alan liikeohjelmaa, jossa se takaa tukevansa kuluttajia oikeussuojan saamiseksi yrityksiltä, jotka käyttävät sitä toimittajana. Todellisuudessa yksikään näistä järjestelmistä ei tietenkään ole toiminnassa Euroopassa, eikä tällaisia ole todellisuudessa edes kehitetty. Myös Yhdysvalloissa, jossa vain 8 prosentilla WWW-sivustoista on trustmark-sinetti, on yhä lukuisia ongelmia oikeussuojan saamisessa. Vaihtoehtoisin riitojenratkaisumenettelyin ei siten voida korvata oikeussuojaa. Kuluttajia ei voida estää sopimuksin turvautumasta oikeuksiinsa viedä asia tuomioistuimen käsiteltäväksi, kuten oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan meidän eteemme tuomassa mietinnössä on esitetty.
Tällä alalla on tehtävä enemmän töitä. Meidän on luotava uskoa, mutta ennen kuin uudet järjestelmät otetaan käyttöön, ei ole mitään syytä siihen, miksi kuluttajien ei pitäisi nauttia samoista oikeuksista verkkokaupassa kuin tavallisessa kaupassa.
En voi riistää äänestäjiltäni heidän oikeuksiaan nostaa kanne omissa tuomioistuimissaan. He ovat oikeutettuja omaan oikeusjärjestelmään, ja meidän on tuettava sitä edelleenkin.
Me emme kannata oikeuspaikkalausekkeita, sillä ryhmäni uskoo myös, että ne ovat ristiriidassa kuluttajasopimusten kohtuuttomia ehtoja koskevan lainsäädännön kanssa, koska ne aiheuttavat merkittävää epätasapainoa osapuolten sopimuksen mukaisissa oikeuksissa ja velvoitteissa kuluttajan haitaksi. Uskomme, että tämä lisäisi lainsäädännöllistä epävarmuutta ja tuomioistuinkäsittelyjä ja toisi ehkä enemmän rahaa juristeille, mutta se ei voi olla yritysten tai kuluttajien edun mukaista.
Olen hyvin mielissäni siitä, että omassa maassani Britannian teollisuudenalan liitto CBI on kannattanut jäsen Wallisin lähestymistapaa. Se on järkevä näkökulma, jolla meitä autetaan tekemään yhteistyötä yritysten ja kuluttajien kanssa niin, että voimme varmistaa, että tuomioistuinkäsittely on vain viimeinen keino, ja että voimme etsiä parempia keinoja riitojen ratkaisemiseksi.
Minusta on jokseenkin valitettavaa, että oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan jäsenet näyttävät unohtaneen sen, että meidän valiokuntamme on vastuussa kuluttajien oikeussuojasta. Siksi ei voi olla oikein, että vastaamme sähköisen kaupankäynnin uuden maailman haasteisiin pyrkimällä rajoittamaan näitä oikeuksia. Se antaa huonon signaalin kuluttajille. Näin ei tueta sähköisen kaupankäynnin kehittymistä, ja se tarkoittaa, että me emme kehitä yritysten ja kuluttajien välistä sähköistä kaupankäyntiä.
Tämän vuoksi vetoan yleiseen järkeen tässä keskustelussa. Tiedän, että yksikään lainsäädäntö ei ole täydellinen. Me taistelemme yhä sähköisen kaupan maailmassa saadaksemme aikaan oikeanlaisen lainsäädännön, saadaksemme aikaan oikean tasapainon itsesääntelyn ja sellaisen sääntelykehyksen välillä, joka antaa vähimmäisturvan. Tämän vuoksi uskon myös, että tämä kahden vuoden tarkistuslauseke on järkevä. Sen ansiosta voimme tarkastella lainsäädäntöä, sen vaikutuksia pk-yrityksiin ja kuluttajiin. Ehdotus perustaa oikeustapauskokoelma ja kerätä todisteita on erinomainen ajatus. Meidän on nyt tehtävä töitä löytääksemme käytännölliset ja tehokkaat keinot riitojen ratkaisemiseksi. Sitä ei pidä tehdä kuluttajien kustannuksella.

Wallis
. (EN) Tätä mietintöä koskevassa lausunnossa keskitytään 15 ja 17 artiklaan. Puhun nyt oman ryhmäni puolesta ryhmäni ja muiden poliittisten ryhmien ehdottamista tarkistuksista.
Meidän kaikkien yhteinen päämäärämme on yrittää löytää tasapainoinen tapa suojella kuluttajia ja pk-yrityksiä jäsenvaltioiden tuomioistuinten erilaisilta toimivaltasäännöiltä. Tätä ongelmaa on liioiteltu aivan suhteettomasti. Saatavilla olevien todisteiden perusteella tällaiset valtioiden rajat ylittävät yritysten ja kuluttajien väliset riidat ovat kovin harvinaisia, ja toivottavasti useimmat niistä häviävät vaihtoehtoisen riitojenratkaisujärjestelmän käyttöönoton myötä. Jos niitä ei kuitenkaan pystytä ratkaisemaan mainitun järjestelmän avulla, siitä on eniten haittaa kuluttajille. Suuryrityksillä on varaa oikeudelliseen apuun. Kokeneet ja järkevät pk-yritykset voivat ottaa kohtuuhintaisen vakuutuksen. Jäljelle jäävät ainoastaan hyväuskoiset yritykset, jotka voivat harjoittaa kauppaa oman maansa ulkopuolella.
Näissä olosuhteissa ei ole kohtuutonta turvautua 15 artiklan aiempaan sisältöön, käyttää käsitettä "suunnattu" ja myöntää, että tätä käsitettä käytetään myös amerikkalaisessa oikeuskäytännössä ja Maailman henkisen omaisuuden järjestössä WIPOssa. Se ei ole yksinkertainen, mutta sitä on kuitenkin käytetty, eikä tähän kysymykseen ole olemassa yksinkertaista ratkaisua. Tämä sekä 17 artiklaan tehty tarkistus, jolla sallitaan vapaus valita vaihtoehtoinen riitojenratkaisujärjestelmä mutta jolla kunnioitetaan kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista annetun direktiivin mukaisia kuluttajan oikeuksia, on paljon käyttökelpoisempi, oikeudellisesti varma paketti, jolla edistetään luottamusta.
Olemme saaneet aikaan tasapainoisen ratkaisun näillä tarkistuksilla, sillä ne ovat saaneet omassa maassani sekä Britannian teollisuudenalan liiton CBI:n kannatuksen että kuluttajajärjestöjen vähintäänkin osittaisen kannatuksen. Ne todellakin pitävät tätä pakettia valiokunnan pakettia parempana.
Kun viimeksi puhuin, en maininnut parlamentin roolia tässä lainsäädäntöprosessissa. Me olemme neuvonantajia. Tiedämme komission jäsen Byrnen asiaa koskevien puheiden perusteella, että hän ei hyväksy valiokunnan ehdottamaa 17 a artiklan sanamuotoa. Uskon, että komission jäsen Vitorino on samaa mieltä hänen kanssaan.
Neuvoston näkökulmasta katsoen Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus esitti samanlaisen näkökannan. Näyttää epätodennäköiseltä, että puheenjohtajavaltio Ranska, joka korostaa kuluttaja-asioita, omaksuu erilaisen kannan.
Voisimme sanoa, että mehän saatamme sanoa, mitä haluamme, koska olemme ainoastaan neuvonantajia. Me pelkästään osoitamme poliittisen suunnan, mutta on tärkeää, että osoitamme oikeudellisesti varman ja käyttökelpoisen ratkaisun, emmekä ratkaisua, joka aiheuttaa yhtä monta ongelmaa kuin sillä pyritään ratkaisemaan.
Parlamentin pitäisi käyttäytyä vastuunalaisesti, kuten aikuinen lainsäätäjä eikä kuten pahantuulinen lapsi. Meillä on mahdollisuus edistää valiokunnan lopullisen mietinnön jo ennestään huomattavia saavutuksia. Toivon, että jatkamme tästä eteenpäin.

Ahern
Haluaisin kiittää esittelijä Wallisia hänen sinnikkyydestään. Hänellä on ollut pitkä ja raskas tie kuljettavanaan.
Euroopan komissio on tehnyt ehdotuksen, jolla taataan kuluttajien oikeus viedä rajat ylittävästä sähköisestä kaupankäynnistä aiheutuvat oikeudelliset riidat omiin kansallisiin tuomioistuimiinsa.
Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan esittämillä tarkistuksilla, joita parlamentti nyt käsittelee, tämä oikeus poistettaisiin, ja sille asetettaisiin kohtuuttomat ehdot, joten en voi tukea näitä tarkistuksia. Tarkistuksilla siirretään mietinnön tasapainoa kuluttajilta kauppiaille. Kuluttajat voivat sopia, että - ennen sopimuksen tekemistä - he eivät voi nostaa kannetta toista sopimuspuolta vastaan niiden jäsenvaltioiden tuomioistuimessa, joissa heillä on kotipaikka. Tämän lähestymistavan suurin ongelma on, että siinä oletetaan, että kuluttajat lukevat ensin tällaisten sopimusten pienellä painetun tekstin, ja vaikka he lukisivatkin, oletetaan, että he myös ymmärtävät täysin kaikki seuraamukset, jos he luopuvat oikeudestaan viedä asia omiin tuomioistuimiinsa, ja tästä aiheutuvat kustannuksiin, oikeusjärjestelmiin, kielivalintaan ja vastaaviin seikkoihin liittyvät erot.
On epätodennäköistä, että keskivertokuluttaja ymmärtää tai tiedostaa tämän, emmekä me voi suostua siihen, että heidän laillisia oikeuksiaan loukataan tällä tavalla. Olen samaa mieltä jäsen Wallisin kanssa siitä, että komission jäsen Byrne oli oikeassa sanoessaan, että hän ei hyväksy tätä, ja toivon, että komission jäsen Vitorino on samaa mieltä, sillä tämä olisi onneton lopputulos.
Valiokunta suostui kuitenkin tarkastelemaan kokonaisvaltaisesti Internetiin liittyvää lainsäädäntöä. Keskitetystä sähköisestä oikeustapauskokoelmasta ja tuomioistuinrekisteristä on jo valmisteltu ehdotus, jonka mukaisesti jäsenvaltioiden tuomioistuimen asiakirjojen tärkeimmät tiedot kopioitaisiin standardimuodossa keskitettyyn online-tietokantaan, johon eri osapuolilla olisi pääsy. Tällainen järjestelmä edistää myös jäsenvaltioiden erilaisten oikeusjärjestelmien lähentymistä ja yhteensovittamista, ja sen avulla eri osapuolet voivat tarkistaa kauppakumppaneittensa ja toimittajiensa tiedot erityisesti sähköisessä kaupassa.
Tätä eurooppalaista oikeustapauskokoelmaa on pidettävä erityisen myönteisenä, ja toivon, että voimme kannattaa tätä mietintöä.

Gallagher
Haluan onnitella parlamentin jäsen Wallisia sekä siitä, miten hän on laatinut mietintönsä, että siitä, miten hän sen esitteli. Suhtaudun tähän mietintöön yleisesti ottaen myönteisesti, ja haluan keskittyä erityisesti tarkistukseen 20, joka koskee johdanto-osan 26 kappaletta (uusi), jossa todetaan, että komissio harkitsee ehdotuksia Euroopan unionin keskitetyn oikeustapauskokoelman ja tuomiorekisterin perustamiseksi.
Mietinnössä tätä on perusteltu erittäin selkeästi. Se on kansalaisten ja kuluttajien edun mukaista, ja kehotan komission jäsentä painokkaasti suhtautumaan tähän ehdotukseen myönteisesti etenkin, kun otetaan huomioon, että se on ehdottomasti kuluttajien ja kansalaisten edun mukaista. Kehotan myös komissiota painokkaasti suhtautumaan ehdotukseen myönteisesti, sillä elämme nyt globaalissa verkossa, jossa on globaali talous ja globaalit yritykset.
Meidän on kuitenkin vielä luotava infrastruktuuri muutetun ja laajennetun Brysselin yleissopimuksen panemiseksi täytäntöön niin, että edistetään EU:n kuluttajien ja kansalaisten etuja ja houkutellaan sisäisiä sijoituksia.
On välttämätöntä perustaa oikeustapauskokoelma, jonka virikkeenä on toiminut tämän aloitteen parissa muutaman vuoden ajan ahkerasti työskennelleen irlantilaisen lakimiehen Twinkle Eganin ehdotus. Silläkin uhalla, että toistan itseäni, haluan sanoa, että tällä varmistetaan kansalaisten etu. Tämän järjestelmän etuna on se, että moni kuuluisa laitos, kansainvälinen asianajajaliitto mukaan luettuna, on jo tarkastellut sitä. Järjestelmän vetovoima on siinä, että sitä voidaan laajentaa ja sillä voidaan synkronisoida kansainvälinen oikeusjärjestelmä globaalissa maailmassa, jossa nyt elämme ja käymme kauppaa.
Järjestelmän avulla yhteisön kansalaiset ja muut voivat saada nopeasti ja helposti luotettavaa sekä ajan tasalla olevaa tietoa sellaisista valtioiden rajat ylittävistä riita-asioista ja niiden edistymisestä, joissa heillä saattaa olla legitiimi etu. Tällä järjestelmällä tehostettaisiin myös tuomioiden saamista ja täytäntöönpanoa EU:ssa.

Fiori
Arvoisa puhemies, meidän on otettava huomioon jäsen Wallisin tekemä erittäin suuri työ sekä yritys säilyttää jonkinlainen tasapaino tässä erittäin monimutkaisessa mietinnössä, koska kyse on pyrkimyksestämme hahmotella tulevaisuudennäkymiä, jotka ovat erittäin tärkeitä meille kaikille.
Tämäniltainen keskustelu vaikuttaa tekniseltä, mutta tosiasiassa siihen kätkeytyy erittäin merkittäviä poliittisia näkökohtia. Meidän on muun muassa määriteltävä perussäännöt, jotka koskevat markkinoiden toimintaa ja joilla säännellään kahden sen keskeisen toimijan, palveluiden tarjoajan ja kuluttajan, välisiä suhteita. On liian helppo väittää, että kuluttajaa suojellaan, jos häneen aina ja joka tapauksessa sovelletaan hänen kotipaikkansa lakia ja hänen asioitaan hoitavat kotipaikan toimivaltaiset viranomaiset.
Todellisuudessa markkinat, varsinkin uuden talouden markkinat, ovat monimutkainen ympäristö, jossa jäykkyys on poistumassa toimijoiden välisistä kaupallisista suhteista ja niistä monista eri tavoista, joilla kauppaa voidaan harjoittaa. Kukin meistä voi Brysselistä käsin ostaa Internetin kautta hyödykkeen Hongkongista ja järjestää toimituksen Buenos Airesiin. Minusta ei vaikuta käytännössä toteuttamiskelpoiselta ajatukselta, että meidän asetuksellamme otettaisiin käyttöön joustamaton sääntö, jolla määriteltäisiin, mitkä ovat toimivaltaiset viranomaiset, mikä on sovellettava laki ja kuluttajan kotipaikka. Jos ostaja on Italiassa asuva henkilö, häntä tämä luultavasti kiinnostaisi, koska maamme siviilioikeuskäsittelyt kestävät iät ja ajat: meitä tämä luultavasti kiinnostaisi. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että markkinoilla tarvitaan mahdollisuuksia ratkaista nopeasti mahdolliset riitatilanteet soveltamalla vaihtoehtoisia riidanratkaisumenettelyjä, asiantuntijoiden ohjaamia sovittelumenettelyjä.
Nykyään maailmanmarkkinoiden sääntöjen laatimiseen tulee mukaan uusia tekijöitä: tarkoitan esimerkiksi suurten lakifirmojen, kansainvälisen kaupan globaalien toimijoiden asemaa. Juuri ne luovat uudet säännöt ja uudet riidanratkaisutavat. Kirjoittamaton oikeus, joka heijastaa markkinoiden joustavuutta ja konkreettista tapausoikeutta, astuu yhä suuremmassa määrin kirjoitetun oikeuden paikalle. Markkinoiden maailmanlaajuistuminen johtaa useisiin rinnakkaisiin oikeusjärjestelmiin, jotka ovat niitä käyttävien sosiaalisten ryhmien itsensä luomia. Ryhmät ilmentävät markkinoiden jatkuvaa kehitys- ja laajentumistarvetta. Sääntelyn ja itsesääntelyn välille syntyy vuorovaikutusta. Itsemääräämisoikeuden ja aluekeskeisyyden periaatteet, jotka ovat kansallisvaltioiden perustana, ovat objektiivisesti katsottuna heikkenemässä. Miten arvelette, että yritykset, varsinkin pienet ja keskisuuret yritykset, reagoivat joustamattomiin ja rangaistuskeskeisiin järjestelmiin? Joko ne eivät harjoita kaupallista toimintaa kotimaansa ulkopuolella välttyäkseen liiallisilta oikeuskuluilta, tai ne varautuvat oikeuskäsittelyjen riskiin korottamalla hintoja.
Lopultahan juuri kuluttaja, jota sääntelyllämme turhaan yritämme puolustaa, maksaisi viulut tavaroiden ja palveluiden huonompana saatavuutena ja korkeampina hintoina. Lisäksi aiheuttaisimme haittaa talouden kehitykselle ja työllisyyden kasvulle, jotka uusi talous näyttää mahdollistavan. Juuri tätä haluaa se osa parlamenttia, joka tänään on ilmentänyt tarkistuksillaan pelkästään populistisia asenteita. Me emme yhdy heihin, myöskään siksi, että olemme muutama kuukausi sitten hyväksytyssä sähköistä kaupankäyntiä koskevassa direktiivissä määritelleet Internet-sopimusten tekoa koskevat säännöt ja korostaneet jälleen sisämarkkinoiden periaatteiden, alkuperäsääntöjen ja kotijäsenvaltion toteuttaman valvonnan merkitystä. Tästä syystä ryhmäni tukee täysin oikeudellisten asioiden valiokunnan lausuntoa - jossa korostetaan juuri joustavuuden lisäämistä - ja esittää vielä yhden pyynnön: markkinoiden oikeudelliset kysymykset edellyttävät nykyään maailmanlaajuisia ratkaisuja, varsinkin juuri uuden talouden sääntelyn osalta. Euroopan unionin on siis ilman muuta ehdotettava omaa malliaan, mutta sen on ymmärrettävä, että ilman maailmanlaajuista sopimusta se tuskin toimii käytännössä kovin hyvin.

Thors
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, toisin kuin useimmat kollegani, en yleensä kiitä esittelijöitä. Teen sen ainoastaan silloin, kun siihen on syytä. Tänään on syytä kiittää esittelijä Diana Wallista, koska hän on osoittanut enkelin kärsivällisyyttä ja härän kestävyyttä tätä mietintöä laatiessaan - todellakin enkelin kärsivällisyyttä ja härän kestävyyttä!
ELDR-ryhmän enemmistö tukee häntä ja niitä tarkistuksia, jotka hän on esittänyt ryhmän nimissä, mitä haluan korostaa. Haluan myös viitata siihen, että keskustelu on ollut tietyiltä osin turhauttavaa. Jos luottamusta herättävien järjestelmien kehittämiseen olisi käytetty yhtä paljon energiaa kuin osittain hieman taitamattomaan lobbaukseen, uskon, että olisimme edistyneet merkittävästi sen luottamuksen ja luottamusjärjestelmän luomisessa, jota tarvitaan, jotta kuluttajat uskaltaisivat ryhtyä tekemään ostoksia.
Yksi työn suurista ansioista on se painoarvo ja se paine, jota esittelijä ja parlamentti asettavat sille, että luodaan kuluttajaystävällisiä mekanismeja ristiriitojen ratkaisemiseksi. Se on tärkeää, enkä usko, että tämä kysymys olisi saanut samanlaista painoarvoa ilman tätä työtä. Me kaikki tiedämme, kuten useaan kertaan on toistettu, että suurin kiista on koskenut sitä, mikä oikeuspaikka tulee koskemaan sähköistä kaupankäyntiä. Tämä kysymys on ennakkotapaus, ja sen vuoksi painostus onkin ollut niin kovaa. Tämä kysymys esitetään meille monta kertaa; tarkoitan verokysymyksiä sekä tietoverkkorikollisuutta (cyber crime). Meidän on ratkaistava oikeuspaikkaan liittyvä kysymys. Luulen, että useat merkit viittaavat siihen, että tarvitsemme tulevaisuudessa selkeämpiä sääntöjä juuri kotipaikan osalta. Asioiden tapahtumapaikkaa ei voi jatkossa pitää yhtä tärkeänä lähtökohtana. Se kävi ilmi myös eilen pidetyssä tietoverkkorikollisuutta käsitelleessä seminaarissa. Missä kotipaikka on? Sen vuoksi on tärkeää, että päätämme tänään, että ratkaisevassa asemassa on viime kädessä kuluttajan kotipaikka.
Lopuksi kysyisin niiltä, jotka aikovat tukea valiokunnan enemmistöä äänestyksessä: kuinka he voivat katsoa kotimaansa kuluttajia silmiin silloin, kun kuluttajat huomaavat, että valiokunnan enemmistön kanta johtaa käytännössä siihen, että pääsy kotimaan tuomioistuimeen estyy?
Lopuksi haluaisin olla hieman raamatullinen. Tapasin kerran vanhan miehen, joka sanoi: " Olen vakuuttunut siitä, että kun puhun Jumalani kanssa, voin puhua äidinkielelläni, mutta toivon, että sama pätee myös niissä tuomioistuimissa, joiden eteen mahdollisesti joudun."

Crowley
Haluaisin kollegojeni tavoin kiittää jäsen Wallisia hänen mittavista ponnisteluistaan ja työstään tämän erittäin vaikean selonteon hyväksi, ja haluan myös kannattaa kollegani Pat the Cope Gallagherin ja toisen irlantilaisen kollegani Nuala Ahernin pyyntöä, joka koskee Irlannista kotoisin olevan asianajajan Twinkle Eganin ehdotusta Euroopan unionin keskitetyn sähköisen oikeustapaustietokannan perustamisesta.
Kun kuitenkin tarkastelemme tähän mietintöön liittyviä ongelmia, kun tarkastelemme eri näkökantoja - kuluttajien etuja ajavia niin kutsuttuja puristeja tai yritysten ja sähköisen kaupan etuja ajavia niin kutsuttuja puristeja - unohdamme toisinaan, että monet pienet ja keskisuuret yritykset ovat itsekin kuluttajia, jotka käyvät kauppaa suurempien yritysten kanssa tai suurempien toimittajien kanssa ja jotka ansaitsevat samanlaista suojelua kuin minä "yksityishenkilönä" tai kuka tahansa muu yksittäinen kuluttaja.
Sen tähden uudella puitekehyksellä halutaan varmistaa ennen kaikkea asetuksen mukainen suoja ja Internet-kauppaa käyvien henkilöiden velvollisuudet.
Tarkastelen muuta lainsäädäntöä mahdollisten yhtäläisyyksien tai hyötyjen toteamiseksi. Lukuisissa vakuutusdirektiiveissä velvoitetaan, että esimerkiksi muilla kuin kansallisilla vakuutuslaitoksilla on oltava asiamies jokaisessa jäsenvaltiossa kussakin jäsenvaltiossa mahdollisesti nostettavien vakuutuskanteiden ratkaisemiseksi. Miksi emme asettaisi samanlaista vaatimusta verkkokauppaa harjoittaville yrityksille?
Samaten kulutusluottodirektiivin mukaan palveluntarjoajan on tiedotettava kuluttajalle tietyistä oikeuksista, tietyistä korvauksista sekä tietyistä vapautuslausekkeista. Tällaista periaatetta ei ole vaikeaa sisällyttää myös kuluttajan ja palveluntarjoajan väliseen sopimukseen.
Tämän takia on ensisijaisen tärkeää, että tämä asetus hyväksytään. Meidän ei enää tarvitse lykätä sitä. Meidän ei enää tarvitse liata vettä. Meidän on autettava Eurooppaa, joka on jäänyt jälkeen sähköisessä kaupankäynnissä ja Internet-kaupassa maailmanlaajuisesti, ottamaan käyttöön uudet määräykset, joilla edistetään Internetissä käytävää kauppaa ja suojellaan kuluttajien oikeuksia, ja meidän on myös varmistettava, että Eurooppa ottaa sille kuuluvan paikan maailman huipulla Internet- ja online-kaupassa.
Tämän takia on tärkeää, että tuemme oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan hyväksymää yleistä näkökantaa ja jäsen Wallisin ehdotusta, jotka koskevat erimielisyyttä aiheuttaneita aloja, ja panen merkille sen, mitä komission jäsen Byrne sanoi hiljattain puhuessaan muista vaihtoehdoista. Yhdeltäkään kuluttajalta, "yksityishenkilöltä" tai yritykseltä, ei voida kieltää oikeutta ryhtyä viime kädessä oikeustoimiin, mutta tämä ei tarkoita sitä, että se olisi ensimmäinen toimenpide. Paikallisella tasolla pitäisi olla käytettävissä sovittu riitojenratkaisumenettely niin, että voidaan vähentää kuluttajariitojen ratkaisuista aiheutuvia kustannuksia, sillä riitojen ratkaisussa on myös otettava huomioon lisäkustannuksia koskeva kysymys, kuten monet tämän illan puhujat ovat osoittaneet.
Lopuksi haluan kiittää vielä kerran esittelijää ja komission edustajia heidän työstään ja muistuttaa kaikkia jäseniä siitä, että Brysselin ensimmäisen yleissopimuksen mukaan on olemassa toinenkin keino, ja voimme ottaa käyttöön muita menettelyjä. Olkaamme yhtä mieltä tästä mietinnöstä ja tehkäämme sen jälkeen muutoksia muilla aloilla sitä mukaa kuin ne tulevat käsiteltäväksemme.

Inglewood
Kuten jäsen Wallis tietää liiankin hyvin, olen eri mieltä monesta asiasta, josta hän on puhunut sinä aikana, kun hän on toiminut tämän tärkeän mietinnön esittelijänä, mutta haluan pöytäkirjaan merkittävän, että arvostan hänen erittäin merkittävää työtään ja ponnistelujaan parlamentin hyväksi.
Britannian konservatiivien ja oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan edustajana haluan aloittaa kannattamalla mainitun valiokunnan puheenjohtajan Palacion esittämiä huomautuksia. Kuten on jo mainittu, tämä keskustelu liittyy prosessiin, joka on niin sanotusti osa Brysselin yleissopimuksen mukauttamista Amsterdamin sopimukseen. Tämä on epätavallinen prosessi, mutta parlamentin on kuulemismenettelyssä viestitettävä, että Brysselin yleissopimusta ei pidä pelkästään muuttaa asetukseksi, vaan se on saatettava ajan tasalle, jotta se täyttää nykymaailman tarpeet.
Itse yleissopimus on vanha: se on päivätty, ennen kuin oma maani liittyi Euroopan talousyhteisöön. Se kuuluu aikakauteen, jolloin ei ollut Internetiä eikä edes yleisesti saatavilla olevia mikrotietokoneita. Siksi on surullista, että komissio ja neuvosto ovat olleet niin arkoja tarttumaan nykymaailman realiteetteihin, sillä elämme maailmassa, joka on siirtymässä kansallisten tuomioistuinten toimivallasta verkostojen maailmaan. Verkostojen maailmassa perinteisistä tuomioistuinten toimivaltaan perustuvista riitojenratkaisumenettelyistä ei ole todellista apua kuluttajille ja kauppiaille, kun asiat epäonnistuvat.
Tämän vuoksi tuomioistuinten toimivaltaan liittyvät näkökohdat ja perustelut on poistettava riita-asioista. Sopimuspuolten ja lainsäätäjien hyväksymien vaihtoehtoisten riitojenratkaisumenettelyjen, jotka ovat eräänlaista vilpittömässä mielessä yksityistettyä oikeutta, on oltava ensimmäinen ja tärkein keino riitojen ratkaisemiseksi. Ne eivät voi olla pelkästään tuomioistuinkäsittelyä edeltäviä vaiheita, ennen kuin pettynyt kuluttaja turvautuu omaan oikeusjärjestelmäänsä, sillä jos niistä tulee tällaisia, lukemattomat pk-yritykset boikotoivat Internet-kauppaa ja heikentävät näin ollen omaa kannattavuuttaan ja panostaan yhteiskuntaan ja valtionkassaan.
Tämä vähentää huomattavasti Euroopan kansalaisten vaihtoehtoja ja huonontaa näin ollen heidän elämänlaatuaan ja elintasoaan. Kuulen vastustajieni sanovan: kuunnelkaa, kun lordi Inglewood esittää taantumuksellista ja uhmaa yhteisön kuluttajansuojaa koskevaa kunniakasta perinnettä ja puhuu vastoin nykyisen Euroopan yhteisön kuluttajansuojalainsäädännön yksityiskohtaisia määräyksiä.
Jälkimmäisen osalta haluan ensin sanoa, että väitän näin, koska nykyinen lainsäädäntö ei enää täytä kuluttajien tarpeita. Loppujen lopuksi uusi laki korvaa aina edeltävät lait, ja jos kuluttajansuojan muotoa on tarkistettava, edeltävät lainsäätäjät eivät voi pysäyttää lain valmistelijoita eivätkä tulevia lainsäätäjiä.
Kun on muutoksen aika, on muutoksen aika, ja se aika on nyt. Maailma on mennyt eteenpäin. Meidän on seurattava sitä, ja se näkyy kaikkein selvimmin keskustelussa, jota olemme käyneet niin kutsutusta suunnatusta Internet-sivustosta. Tämä on ristiriitainen ilmaisu, sillä Internet on näyteikkuna verkon jokaisessa päätelinkissä, ja jos jotenkin väkinäisesti väitetään, että sivusto voidaan suunnata joihinkin, tämä on kielellisesti liian helppoa, kaupallisesti järjetöntä ja teknisesti sivistymätöntä.
Meillä on huomenna mahdollisuus äänestää 2000-luvun puolesta, sen kuluttajien, kauppiaiden ja kansalaisten puolesta äänestämällä valiokunnan mietinnön puolesta, tai voimme katsoa tulevaisuuteen ja sen jälkeen kääntää sille selkämme ja löytää pintapuolista lohtua viime vuosisadasta äänestämällä tarkistusten puolesta.
Me, valtuuskuntani ja tämä ryhmä, kannatamme äänestyksessä 2000-luvun ratkaisuja 2000-luvun ongelmiin ja tuemme valiokunnan mietintöä.
  

Evans, Robert J
Arvoisa puhemies, kunnioitan puhemiehen tointanne, enkä anna tässä periksi kenellekään, mutta miten te perustelette sen, että määräätte puheajan, mutta ette välitä siitä lainkaan usean puhujan kohdalla. En tuomitse edellisiä puhujia tai heidän huomautustensa sisältöä, mutta jos puhujille on myönnetty kolme minuuttia aikaa, se että heille annetaankin yli 50 prosenttia enemmän, loukkaa aiempia puhujia, jotka ovat pysyneet tiukasti heille annetussa ajassa. Voisitteko perustella, miksi päätitte olla välittämättä kellosta?

Puhemies
Olen kyllä tietoinen siitä, paljonko kello on, ja olen erittäin huolestunut siitä, että suopeuttani käytetään hyväksi aivan liikaa. Jäsenet ovat yleisesti ottaen noudattaneet puheaikojaan, ja he ovat joka tapauksessa ilmaisseet näkemyksensä. Minä otan vastuun tästä poikkeuksesta, josta on myönteisiä seurauksia, sillä voitamme aikaa jatkossa - ellemme menetä sitä menettelyä koskeviin esityksiin - mutta tästä ei tule ennakkotapausta.
  

Beysen
Arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, haluaisin aluksi painottaa, että kollegani Wallis ei ole säästellyt ponnisteluissa voidakseen tuoda tämän mietinnön käsiteltäväksi. Mietintö, sellaisena kuin se on hyväksytty valiokunnassa, on mielestäni malli tasapainosta, jossa otetaan huomioon kaikkien osapuolten edut samalla sekä pienten ja keskisuurten yritysten että kuluttajien edut.
Olisi ikävää, jos tätä tasapainoa vielä häirittäisiin huomisella äänestyksellä, enkä muuten voi juurikaan uskoa, että neuvosto voi hyväksyä esitettyjä tarkistuksia.
Sallinette minun selittää, miksi. Terminologia sellaisenaan on selkeää. Puhumme "etäsopimuksista", joka on jopa maallikolle paljon selkeämpi termi kuin "suunnattu toiminta", kuten tarkistuksessa nyt sanotaan. Sallinette minun kuvata tätä uudelleen esimerkillä. Ranskalainen viininviljelijä ylistää kuohuviiniään ranskaksi. Ranskalainen kuluttaja nauttii silloin kyllä Brysselin yleissopimuksen suojelua, koska viininviljelijän "toiminta" on "tarkoituksellisesti suunnattu merkittävällä tavalla". Englantilaiset, belgialaiset ja italialaiset kuluttajat eivät kuitenkaan nauti suojelua, koska toimintaa ei ole suunnattu suoraan ja määrätietoisesti näihin kuluttajiin. Seurauksena on, että syntyy huomattavaa oikeudellista epävarmuutta ja että tuomioistuimissa riidellään erilaisista menettelyistä, jolloin on tutkittava tapauskohtaisesti, onko toiminta ollut määrätietoisesti suunnattua vai ei.
Toiseksi pidän hyvin tärkeänä, että mietinnössä tarjotaan sellaista mahdollisuutta, että osapuolet voivat itse sisällyttää sopimuksiinsa toimivaltalausekkeen. Sopimusvapaus on olennainen peruskäsite. Jos sopimusvapaus ja vastaavasti osapuolen perustuslaillinen oikeus kääntyä tuomioistuimen puoleen evätään, silloin oletan, että monia menettelyjä aloitetaan oikeuden kieltävän vastauksen vuoksi.
Olen sitä mieltä, että Brysselin yleissopimus on strategisesti hyvin tärkeä sähköisen kaupankäynnin kehittymisen kannalta sisämarkkinoilla ja että sillä on myös merkittäviä vaikutuksia siihen, onnistuvatko pienet ja keskisuuret yritykset vai eivät. Siksi toivon, että tämä mietintö, sellaisena kuin se hyväksyttiin valiokunnassa, hyväksytään muuttamattomana huomenna täysistunnossa.

Harbour
Arvoisa puhemies, kuten olen sanonut tässä istuntosalissa useita kertoja, olen etuoikeutettu saadessani työskennellä erittäin mielenkiintoisessa oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa ja koska olen yksi niistä harvoista valiokunnan jäsenistä, jotka eivät ole lakimiehiä. Jäsen Diana Wallis on arvostettu kansainvälinen asianajaja, ja siksi hänen kanssaan on ollut ihanteellista tehdä töitä tämän erittäin monimutkaisen asiakirjan parissa. Haluaisin kiittää häntä siitä, miten hän on tehnyt sen ja siitä, miten hän on vapaasti jakanut tietonsa meidän kanssamme. Olen todellakin oppinut siitä paljon.
Haluaisin ottaa esille minulle tärkeän asian: yritämme, kuten kollegani lordi Inglewood sanoi, heijastaa uutta maailmaa, jossa haluamme pienten yritysten hyötyvän kaikkein tehokkaimmasta kansainvälisen markkinoinnin välineestä, jota niille on koskaan tarjottu. Haluamme, että monet yritykset käyttävät verkkoa, Internetiä, myydäkseen kuluttajille kaikkialla Euroopassa. Monella näistä yrityksistä ei ole lainkaan kokemusta viennistä, niillä ei ole lakimiesten verkkoa, ne ovat itsekin epävarmoja siitä, miten ne käsittelevät kuluttajien valituksia. Valiokunta on lopulta jäsentänyt lähestymistapansa siten, että sillä luodaan juuri oikea tasapaino.
Tehkäämme selväksi, että suuryrityksiä ei koske se, mitä olemme ehdottaneet näissä vaihtoehtoista oikeuspaikkaa koskevissa lausekkeissa. Suuryrityksillä, jopa keskisuurilla yrityksillä, on toimistoja kaikkialla Euroopassa, niillä on lakimiehiä, ja ne pystyvät käsittelemään kuluttajien valituksia. Kuluttajien oikeus viedä asia kotipaikkansa tuomioistuimeen saadakseen oikeutta riita-asioissa on yhä koskematon. Muutamien tänä iltana esitettyjen puheiden perusteella luulisi, että tämä vaihtoehto on uhattuna. Olemme kuulleet jäsen Ahernin - ja pahoittelen, ettei hän ole läsnä - sanovan, että valiokunnan mietinnön hyväksymisellä on tuhoisat seuraukset. Olen pohjimmiltani eri mieltä hänen kanssaan.
Olemme tarjonneet pienille yrityksille mahdollisuuden tehdä jotain muuta. Ne voivat tarjota kuluttajille vaihtoehtoisen oikeuspaikan mutta ainoastaan erityisehdoin. Tähän on sisällytetty kaksinkertainen varmistus, sillä yritysten on suostuttava sisällyttämään ehtoihin vaihtoehtoinen riitojenratkaisumenettely, ennen kuin ne voivat turvautua vaihtoehtoiseen lausekkeeseen, ja ehdot on myös tehtävä täysin selviksi asianomaiselle kuluttajalle, ennen kuin hän hyväksyy ne.
Ajatelkaamme tätä Internet-maailmaa, hyvät jäsenet. Te, jotka olette tehneet Internet-ostoksia, tiedätte, että teille annetaan ehdot ja teidän on nimenomaan hyväksyttävä ne. Te painatte painiketta, liikutatte hiirtä, teette tietoisen päätöksen. Kun saitte viimeksi kaasu- tai sähkölaskun, kuinka moni teistä katsoi sen taakse pienellä painettua tekstiä - ehtoja? Kuinka moni teistä ymmärsi, että hyväksyitte ne? Internet-maailmassa meidän on ajateltava eri tavalla. Ajattelemme nyt kuten vanhassa maailmassa - muutamat kollegamme ajattelevat kuten vanhassa maailmassa.
Meidän on huomenna hyväksyttävä valiokunnan mietintö ja mentävä eteenpäin. Se on meidän tehtävämme varttuneena lainsäätäjänä: ajatella uusia ideoita, edistää muutosta eikä välttämättä, kuten lordi Inglewood sanoi, seurata yleisesti tunnustettua viisautta, jota olemme noudattaneet jo vuosia.

Kauppi
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Vitorino, on tärkeää sähköisen kaupankäynnin markkinoiden kannalta, että sähköisessä ympäristössä voidaan tehdä kauppaa Euroopan laajuisesti. Markkinoille ei pidä luoda mitään rajoja, ei lainsäädännöllä eikä teknologialla. Rajaton Eurooppa on kuluttajien etu. Mikäli nyt käsiteltävänä olevaan mietintöön valiokunnassa tehdyt tarkistukset huomenna hylättäisiin, vaarannettaisiin sähköisen kaupan tulevaisuus Euroopassa.
Hyvät ystävät, niin mukavaa kuin se meidän juristien ammattikunnan työllisyystilanteen kannalta olisikin, pienille ja keskisuurille yrityksille Euroopassa tulisi olemaan valtava rasitus ottaa huomioon toiminnassaan kaikkien EU-maiden ja Lucanon sopimuksen allekirjoittaneiden maiden lainsäädäntö harjoittaessaan sähköistä kauppaa. Luultavasti tämä tarkoittaisi myös sitä, että ne kunnolliset yritykset, jotka haluavat kantaa vastuunsa ja kantavat huolta kuluttajistaan, eivät lähde mukaan sähköiseen kauppaan lainkaan. Tämän johdosta kuluttajille suunnattu tarjonta kokonaisuudessaan vähenee, kuten lord Inglewoodkin aikaisemmin jo mainitsi. Toisaalta markkinoille jäisivät ne vastuuttomat hulivilipojat, jotka kantavat huolta kuluttajasta vain ja ainoastaan siihen asti kunnes maksu on kilahtanut myyjän tilille.
Kuluttajajärjestön ehdotuksen mukaan markkinointi voidaan ulottaa vain yhteen maahan tai tietyille markkinoille, mikä ei Internet-maailmassa ole edes teknisesti mahdollista. Sähköinen maailma ei tunne valtioiden rajoja. Tämä olisi sitä paitsi kuluttajia syrjivää, sillä kuluttajalla tulee olla oikeus tilata tuotteita mistä tahansa missä tahansa. Todennäköisesti tällainen tulkinta olisi myös vastoin Rooman sopimuksen 49 artiklassa tarkoitettua tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta. Sähköistä kaupankäyntiä käyvä yritys ei voi yleensä edes tietää, mikä on kuluttajan kotimaa. Olisi siis mahdotonta edellyttää, että yritys etukäteen selvittäisi kuluttajansuojalainsäädännön asiakkaan kotimaassa, koska kotimaa voi olla mikä tahansa. Vaihtoehtoisten riidanratkaisumenettelyjen kehittäminen sen sijaan on järkevää. Sähköisen kaupan osapuolilla pitäisi kuitenkin olla oikeus valita joko tavallinen tuomioistuintie tai vaihtoehtoinen riidanratkaisumenettely.
Pyytäisin myös neuvostoa ja komissiota vielä työssään harkitsemaan, olisiko järkevää miettiä tätä charge back -mekanismia, jonka de Palacio muutosesityksessään toi uudelleen mukaan tähän mietintöön. Se voi lisätä byrokratiaa kuluttajan kannalta. Tältä osin valiokunnan kantakaan ei ole täydellinen, mutta näyttää kuitenkin siltä, että enemmistö tässä talossa sitä kannattaa ja että huomenna se säilyy parlamentin kantana, mikä on hyvä asia.

Villiers
Noin 18 kuukautta sitten Euroopan unionin neuvosto hyväksyi automaattisesti uuden Brysselin asetusluonnoksen - jolla lähinnä hyväksyttiin vanhat periaatteet oletettavasti siksi, että niitä sovellettaisiin nykyoloihin - mutta ilman harkintaa, ilman todellista keskustelua ja ilman neuvotteluja. Huomisen äänestyksen tuloksesta riippumatta toivon, että sekä komissio että neuvosto panevat merkille parlamentissa käydyt laajat keskustelut, joissa on otettu huomioon sekä yritysten että kuluttajien huolet.
Olen eri mieltä jäsen Wallisin kanssa siitä, että meidän tulisi nyt antaa periksi, koska David Byrne arvosteli oikeusasioiden valiokunnassa aikaansaatua tulosta. Sanoisin, että meidän demokraattinen velvollisuutemme on puolustaa sitä, minkä uskomme olevan oikea ratkaisu kuluttajien ja sähköisen kaupan kannalta Euroopan unionissa riippumatta siitä, aiheuttaako tämä tuskaa jäsen Byrnelle vai ei.
Haluaisin tukea kaikilta osin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa tehtyä johtopäätöstä. Se on tervejärkinen ja tasapainoinen ratkaisu, jolla toisaalta suojataan kuluttajia ja toisaalta varmistetaan, että nämä samat kuluttajat nauttivat aidosti kilpailukykyisten markkinoiden alhaisista hinnoista ja laajoista valikoimista. Meidän on tehtävä päätöksiä uudella aikakaudella, jossa fyysinen sijainti on lähes menettänyt merkityksensä ja riita-asia viedään lopulta oikeuteen ja ratkaistaan. On erittäin käytännöllistä ja erittäin järkevää antaa kuluttajien ja yritysten tehdä tämä valinta itse, ja se antaa eniten varmuutta sekä yrityksille että kuluttajille. Se ei vie kuluttajilta heidän olemassa olevia oikeuksiaan. Se antaa heille vaihtoehtoja ja heijastaa heidän parempaa asemaansa uudessa Internet-maailmassa, jossa heillä on enemmän valtaa ja vaihtoehtoja kuin koskaan aiemmin.
Jos pienet yritykset karkotetaan markkinoilta komission ehdotusten takia tai jos hyväksymme jäsen Wallisin tarkistukset huomenna, kuluttajat kärsivät, sillä he jäävät suurten globaalien toimijoiden armoille, ja heiltä evätään alhaiset hinnat, joihin heillä on oikeus uudessa Internet-taloudessa. Tätäkin tärkeämpää on se, että se uhkaa uutta taloutta ja sähköistä taloutta Euroopan unionissa.
Olemme valitettavasti jääneet jälkeen Yhdysvalloista ja, jos tuemme huomenna jäsen Wallisin ehdottamia tarkistuksia, pysymme jatkossakin kaukana Yhdysvalloista. Hyväksymällä komission ehdotukset saamme epäilemättä molempien maailmojen huonoimmat puolet. Saamme epävarmuuden ja kaupankäyntiin liittyvät oikeudelliset riskit ilman aitoa kuluttajansuojaa, sillä monissa tapauksissa oikeus viedä asia omaan kansalliseen tuomioistuimeen voi olla näennäistä, jos tuomiota ei voida panna täytäntöön menemättä ulkomaille ja käymättä läpi samoja hankaluuksia kuin asian vieminen ulkomaiseen tuomioistuimeen olisi joka tapauksessa aiheuttanut.
Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta on kehittänyt käytännöllisen ratkaisun. Se on järkevä ja tasapainoinen ratkaisu vaikeaan kysymykseen, ja pyydän parlamenttia kannattamaan oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan esittämää päätöslauselmaa.

Vitorino
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, komissio haluaisi ilmaista ilonsa ei vain siitä, että sen ehdotus on saanut osakseen sitä huomiota ja tarkkaavaisuutta, jota kaikki ehdotukset saavat Euroopan parlamentilta, vaan myös siitä, että se osoittaa esittelijä Diana Wallisin, jota haluaisin tervehtiä aivan erityisesti, ja oikeudellisten asioiden valiokunnan, jonka puheenjohtaja on jäsen Ana Palacio, tehneen suurenmoista ja asiaan paneutunutta työtä.
Kuten tiedetään, Brysselin ensimmäisen yleissopimuksen mukauttaminen Amsterdamin sopimukseen on yksi puheenjohtajavaltio Ranskan painopistealueista. Kun asioita tarkastellaan komission näkökulmasta, meistä kyse on sellaisen oikeusvälineen käyttöönottamisesta, joka mahdollistaa selkeiden, avoimien ja kaikkien hyväksymien sääntöjen määrittelemisen. Nämä säännöt ovat välttämättömiä, jotta oikeuden päätösten keskinäisen tunnustamisen periaatetta voidaan soveltaa yhdenmukaisesti, minkä osalta ensin käydään tietenkin keskustelua siitä, miten määritellään ne periaatteet ja säännöt, joita sovelletaan jäsenvaltioiden tuomioistuimen toimivaltaan rajat ylittävissä riidoissa.
Tämän takia tämä asetus on laadittu laaja-alaiseksi. Ensinnäkin se sisältää erään periaatteen, joka mielestäni hyväksytään nykyään yleisesti: kuluttajan oikeus viedä asiansa kotipaikkansa tuomioistuimeen. Jotta toiminta olisi joustavampaa ja jotta osapuolten erityispiirteet voitaisiin ottaa paremmin huomioon jossakin nimenomaisessa riita-asiassa, asetusluonnoksessa määritellään vaihtoehtoiset toimivaltaa koskevat säännöt, pääasiallisesti tuomioistuinten toimivalta siinä jäsenvaltiossa, jossa sopimus on pantu täytäntöön tai jossa vahinko on kärsitty, mikäli kyse on laittomasta toiminnasta. Lisäksi asetuksessa annetaan määräyksiä myös toimivallasta kuluttajasopimusten heikomman sopimuspuolen eli kuluttajan suojelussa tähän aiheeseen palaan myöhemmin yksityiskohtaisemmin sekä solmittaessa sopimuksia heikompina osapuolina pidettyjen työntekijöiden ja vakuutettujen suojelussa. Noille osapuolille myönnetään tietyin edellytyksin muuten oikeus viedä asiansa kotipaikkansa jäsenvaltiota edustavaan tuomioistuimeen. Tämä on yleinen oikeuskehys.
Minun mielestäni luulen, että olisi tärkeää tehdä tämä asia selväksi parlamentille ehdotettu asetus on horisontaalinen väline, se on väline, jota sovelletaan yleisesti siviili- ja kauppaoikeudellisiin asioihin. Lisäksi se käsittää niin sopimuksiin liittyviä kuin niihin liittymättömiäkin asioita. Siksi on hyvä muistaa, että sopimusasioissa olemme yleensä tekemisissä yritysten keskinäisten sopimusten, yritysten ja kuluttajien välisten ja jopa yksityishenkilöiden keskinäisten sopimusten kanssa. Siksi erilaisia erityissopimuksia, kuten esimerkiksi työ- tai vakuutussopimuksia, käsitellään aivan erityisellä tavalla. Sanon näin ja haluan tähdentää, että vaikka pidänkin luonnollisena keskustelun keskittymistä asetuksen sähköisen kaupan uusiin sääntöihin liittyvän sovellusalan ympärille, totuus on, että tämä asetus ulottuu paljon laajemmalle kuin tuolle kapealle kaistaleelle. Lisäksi tämän siviilioikeudellista yhteistyötä koskevan asetuksen hyväksymisestä on tietenkin valtavasti hyötyä.
Siirtykäämme kuitenkin kysymykseen, josta käytiin kiihkeintä keskustelua ja joka liittyy sähköisesti tehtyihin kuluttajasopimuksiin. Toisin sanoen 15-17 artiklaa koskeviin tarkistuksiin. Ensiksi haluaisin sanoa komission puolesta, että kun määrittelemme ehdotuksessamme tuomioistuinten toimivaltasääntöjä, tarkoituksemme ei ole suosia oikeuskäsittelyjä vaihtoehtoisen riitojenratkaisujärjestelmän vahingoksi, ehdotuksessa ei puolleta ahdasmielisesti riitojen ratkaisua oikeusteitse ja kaihdeta tuomioistuinten ulkopuolisten kanavien valitsemista. Komissio on päinvastoin jäsenten tavoin yhtä mieltä siitä, että riitojen ratkaisu tuomioistuinten ulkopuolella on ehkä muutenkin yhä enenevässä määrin, mutta erityisesti sähköisen kaupankäynnin yhteydessä, ilman pienintäkään epäilystä useimmiten paljon parempi ratkaisu kuin oikeuskiista. Ei vain siksi, että nykyään tuontyyppisissä sopimuksissa liikkuu useimmiten vain pieniä rahasummia, vaan myös ja ennen kaikkea siksi, että se vauhti, jolla noita sähköisiä sopimuksia solmitaan, poikkeaa voimakkaasti siitä, miten muodollisesti ja hitaasti tuomioistuimet ryhtyvät ratkaisemaan noita riitoja.
Komissio ei siis tunnista itseään siitä kuvauksesta, jonka jotkut siitä kenties tahtoivat antaa ja joiden mukaan se on 1800-luvulta peräisin oleva dinosaurus tai jos haluatte, vielä vanhempi, sillä kuten tiedätte, antropologisesti asiaa tarkastellen 1800-luvulla dinosauruksia ei ollut enää olemassa joka vastustaa julmasti vaihtoehtoisten riitojenratkaisumekanismien soveltamista ja joka pitää kiinni pakkomielteestään: tuomioistuimet aina ja kaikkialla. Se ei ole komission kanta. Luulenpa jopa, että se mitä voimallisin työ Euroopan laajuisten vaihtoehtoisten riitojenratkaisumekanismien kehittämiseksi, jota me olemme tehneet ja josta puhun kohta yksityiskohtaisemmin, on käytännön osoitus siitä, että pelkkien suurten sanojen lisäksi teemme työtä vaihtoehtoisten riitojenratkaisumekanismien panemiseksi täytäntöön.
Lisäksi vielä tämä: olemme vakuuttuneita siitä, että uusia viestintätekniikoita, Internetiä, uudenlaista verkkoa ja muita uutuuksia on mahdollista käyttää riitojen ratkaisemiseen tuomioistuinten ulkopuolella. Siksi sanoisin, että vastauksena meille täällä esitettyihin haasteisiin ei ole niinkään tiukka oikeudellisten ratkaisujen valitseminen vaan se, että kykenemme luomaan uskottavuutta vaihtoehtoisille riitojenratkaisumenettelyille ja herättämään kuluttajissa ja liikeyrittäjissä luottamusta noihin vaihtoehtoisiin konfliktimenettelyihin. Luultavasti paras kunnianosoitus, jonka tälle keskustelulle voisi antaa, olisi sanoa muutaman vuoden kuluttua, että hukkasimme sangen paljon aikaa käymällä oikeudenkäyntiin liittyvää keskustelua, jolla ei loppujen lopuksi ollut minkäänlaista käytännön merkitystä.
Toisin sanoen: paras kunnianosoitus on saada selville, voidaanko todella saada aikaan sellainen riitojenratkaisujärjestelmä, joka tekee oikeuskanavien käytöstä käytävästä keskustelun jo valmiiksi vanhentuneen. Miksi emme siis kuitenkaan voi olla keskustelematta oikeuskanavien käytöstä? Siksi, että komissionkin näkemyksenä on todella se, että sääntönä on oltava tuomioistuinten ulkopuolinen ratkaisu, mutta jotta siihen turvautumista kannustettaisiin, on oltava selkeät periaatteet vaihtoehtoisesta ratkaisumallista, oikeuskäsittelystä. Sen vuoksi on luotava tuomioistuinten toimivaltasäännöt niitä tapauksia varten komissio toivoo, että ne ovat harvinaisia joissa vaihtoehtoinen ratkaisu ei ole mahdollinen tai joissa se ei tuota tyydyttäviä tuloksia.
Niinpä kuluttajasopimusten osalta komissio, joka on käyttänyt hyväkseen oikeudellisten asioiden valiokunnan keskustelua, on sitä mieltä, että tarkistuksen 23 toinen osa sisältää periaatteen, joka on melkoisesti selkeämpi ja varmempi kuin alkuperäisessä ehdotuksessa esitetty. Toiminnan suuntaaminen on moniselitteinen käsite, joka voi johtaa tulkintavaikeuksiin ja päättymättömään keskusteluun siitä, mitä ovat myönteiset, aktiiviset tai passiiviset web-sivustot; siksi olemmekin sitä mieltä, että käsitteen korvaamisesta "etäsopimus"käsitteellä on etua. Olemme valmiit liittämään tämän käsitteen tarkistettuun ehdotukseen.
Tällä on kuitenkin kaksi 15 artiklaa koskevaa seurausta. Ensinnäkin edellytetään sitä, että tuo 15 artikla laaditaan siten, ettei sen soveltamisala supistu ainoastaan kuluttajan kotipaikastaan käsin solmimiin sopimuksiin, mitä on sitä paitsi mahdoton asettaa ehdoksi sähköisesti solmituille sopimuksille. Siksi emme halua muuttaa tarkistuksen 23 ensimmäistä osaa. Toiseksi on tarkennettava, että mainitsemani tarkistuksen takia 15 artikla käsittää myös kasvokkain solmittavat (face to face) sopimukset. Tarkoitan tässä tilannetta, jossa myyjä, vaikka kuluttaja olisikin ottanut häneen yhteyttä esimerkiksi Internetin kautta, on tullut solmimaan sopimuksen kuluttajan kotipaikalle, samoin kuin tarkoitan sellaisia sopimuksia, joissa toinen osapuoli eli sopimuskumppani on saanut kuluttajan poistumaan kotivaltiostaan sopimuksen solmimiseksi, kuten esimerkiksi tavarantoimittajien tekemien sopimusmatkojen yhteydessä. Olemme sitä mieltä, että näitä kahta täsmennystä lukuun ottamatta etäsopimuksen käsite on paljon lähempänä sitä todellisuutta, josta puhumme.
Sitä vastoin meillä on 16 artiklaa koskevaan tarkistukseen 24 liittyviä vaikeuksia. Meidän ymmärtääksemme tämä ehdotus olisi sama asia kuin se, että sovellettaisiin sitä yleissääntöä, joka koskee jäsenvaltion toimivaltaa asianosaisen kotipaikassa, ja peruutettaisiin tuomioistuimessa kaikki Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteiset säännöt kuluttajien hyväksi. Minun ymmärtääkseni tämänkaltainen tarkistus tekisi sitä paitsi turhaksi kaikki kuluttajasopimuksia koskevat määräykset, erityisesti 15 artiklan, minkä lisäksi minusta vaikuttaa siltä, paremman näkemyksen puutteessa, että se panisi kuluttajat huonompaan asemaan kuin yritysten välisen sopimuksen nojalla toimivan toimijan, joka voisi valita kotipaikan ja sopimuksen toimeenpanopaikan tuomioistuinten välillä.
Samaa sanon siitä tarkistuksesta, jonka avulla pyritään vapautumaan Brysselin yleissopimuksessa määrätyistä säännöistä kuluttajasopimuksia koskevien oikeuspaikkalausekkeiden osalta. Viittaan nyt 17 artiklaan. Komission mielestä tarkistusta 26 ei voida hyväksyä, sillä mielestämme tavarantoimittaja otettaisiin järjestelmällisesti huomioon ehdotetuissa lausekkeissa ilman, että kuluttaja voisi ilmeisestikään neuvotella niiden pohjalta vapaasti ja yksilöllisesti. Uudessa 17 a artiklaa koskevassa ehdotuksessa pyritään tuomioistuinten tarjoama turva korvaamaan sellaisella tuomioistuinten ulkopuolisella riitojenratkaisujärjestelmällä, joka on osapuolia sitova. Kysymys sitovuudesta on erittäin tärkeä. Minun tulkintani on se, että tämä ehdotus edistää pakollisen sovintojärjestelmän luomista noiden kuluttajariitojen ratkaisemiseksi. Nyt on niin, että minun ymmärtääkseni sovintomenettelyissä noudatetaan lähtökohtaisesti monimutkaisempia prosessuaalisia sääntöjä kuin tuomioistuimissa noudatetaan. Tämä ehdotuksessa esitetty ratkaisu aiheuttaisi mielestäni oikeudellisia vaikeuksia sovintomenettelyjen toimeenpanossa sovellettavan lain osalta.
Tämänkaltaiset komission huolenaiheet voidaan ulottaa myös useiden jäsenten kannattamaan tarkistusehdotukseen 39. Ymmärrämme tämän tarkistuksen tarkoituksen. Siinä annetaan sopimuspuolille vapaus sopia tuomioistuinten ulkopuolista riitojenratkaisumenettelyä koskevasta lausekkeesta, jossa sanotaan, että tuo menettely voi olla molemmille sopimuspuolille sitova, että komissio hyväksyy sen ja että tavarantoimittaja voi kieltäytyä kaupasta, mikäli kuluttaja ei hyväksy lauseketta. Lausekkeen väitetään olevan en tiedä, onko väittämä kumottavissa vai kumoamaton aina kuluttajasopimusten kohtuuttomia ehtoja koskevan direktiivin 93/13/ETY mukainen. Minusta tämä tarkistus synnyttää samankaltaisia oikeudellisia hankaluuksia. En puhu sen sisältämästä väitteestä, jonka mukaan ehdot eivät olisi koskaan kohtuuttomia. On kuitenkin totta, että kun tarkistuksessa vedotaan siihen, että vaihtoehtoisen riitojenratkaisuelimen päätös sitoisi molempia sopimuspuolia, eli myös kuluttajaa, siinä esitetään yleissäännöksi tuomioistuinten korvaamista pakollisesti tuomioistuinten ulkopuolisella riitojenratkaisumenettelyllä. Tällainen ratkaisu toisi esiin perustuslakiin liittyviä kysymyksiä joissakin jäsenvaltioissa, joissa ei ole mahdollista estää vetoamista tuomioistuimiin, vaikka viimeisenä keinona, ja se antaisi tilaa tulkinnalle siitä, mitkä ovat oikeudellisesti arvosteltavia kysymyksiä ja mitkä tosiasioita tämänkaltaisissa sopimuksissa. Mielestäni tämä vahingoittaisi järjestelmän tehokkuutta ja nopeutta.
Komission mielestä tämä asetus ei saa riippua siitä, hyväksytäänkö yritysten ja kuluttajien välinen sähköistä kaupankäyntiä koskeva lainsäädännöllisiä ja ei-lainsäädännöllisiä toimia koskeva paketti. Olemme vakuuttuneita siitä, että aloittamamme ja jo käynnissä olevat valmistelut mahdollistavat sen, että lyhyen ajan kuluessa saamme käyttöömme vaihtoehtoisia riitojenratkaisumenettelyjä samoin kuin sen, että sähköisen kaupankäynnin riitojen ratkaisemista aiheutuviin haasteisiin voidaan vastata nopeasti. Muistan komission vuonna 1998 antaman vaihtoehtoisiin riitojenratkaisuelimiin sovellettavia periaatteita käsittelevän suosituksen uudistuksen. Näihin periaatteisiin perustuu sitä paitsi Euroopan laajuisen tuomioistuinten ulkopuolisen verkon, niin kutsutun IIJ-Netin, jo aloitettu toiminta. Samalla tavoin komissio tekee tätä nykyä aktiivista työtä, Feiran Eurooppa-neuvostossa hyväksytyn eEurope-aloitteen mukaisesti, käytännesääntöehdotusten, niin sanottujen trustmark-sinettien ja sähköisen kaupankäynnin riitojen tuomioistuinten ulkopuolista ratkaisua koskevien menettelyjen laatimiseksi. Se on myös valtuutettu laatimaan yksinomaan vaihtoehtoisille riitojenratkaisumenettelyille omistettu vihreä kirja, aivan kuten oikeusministerien neuvostossa päätettiin viime toukokuussa.
Kaikki tämä toteutetaan, kaikki tämä on työnäkymissämme lyhyellä aikavälillä, myös tuomioistuinten käsittelemien pienten riitojen (small claims) osalta. Olemme jo aloittaneet Tampereella tehdyn päätöksen mukaiset valmistelut yksinkertaistaaksemme ja nopeuttaaksemme sellaisten rajat ylittävien riitojen käsittelyä, joissa kyse on pienistä tai ei-kiistanalaisista summista. Näin ollen olemme vakuuttuneita siitä, että nämä tekeillä olevat aloitteet, joista on tietenkin keskusteltava laajalti kansalaisyhteiskunnan, asianosaisten, teollisuutta edustavien järjestöjen, kaupanalan, kuluttajien ja Euroopan parlamentin kanssa, mahdollistavat sen, että lyhyellä aikavälillä meillä on käytössämme ohjeellinen oikeuskehys, jonka avulla voimme laatia vaihtoehtoisia riitojenratkaisumenettelyjä. Siksi olemme sitä mieltä, että jotta antaisimme tämän prosessin kehittymiselle aikaa, olisi kannattavaa lykätä asetuksen voimaantuloa muutamalla kuukaudella. Ehdotamme kuutta kuukautta julkaisemisen jälkeen. Ei vain siksi, että toimijat oppisivat tämän asetuksen sisällön yksityiskohtaisesti, vaan myös sen mahdollistamiseksi, että vaihtoehtoisten riitojenratkaisumenettelyjen käynnissä olevat valmistelutyöt voitaisiin saattaa loppuun.
Lopuksi komissio haluaisi sanoa, että asetukseen voidaan liittää mukaan kartellimääräysten käyttöönottoa koskevat tarkistukset 3, 27 ja 30, joskin niiden terminologiaa on muokattava jonkin verran, ryhmävakuutussopimusta koskeva tarkistus 22, tarkistukset 28, 29, 33 ja 34, joissa mahdollistetaan notaareiden liittäminen tuomioiden toimeenpanosta vastuussa olevien viranomaisten joukkoon, samoin kuin tarkistukset 18 (osin) ja 29, mutta meistä tuntuu vaikealta hyväksyä 55 artiklaa, jossa pidetään riidan ratkaisemista tuomioistuinten ulkopuolella samanarvoisena ja toimeenpanoseurauksiltaan yhtä velvoittavana kuin varsinaista oikeuskäsittelyä, jonka julkinen virkavaltaa edustava taho on vahvistanut.
Arvoisa puhemies, pyydän anteeksi sitä, että olen aiheuttanut enemmän häiriötä kuin yleensä, mutta kunnioitus vankkoja perusteita ja ennen kaikkea kiihkeitä vastalauseita kohtaan ansaitsi komission puolelta rehellisen vastauksen. Komissio voi sanoa nöyrästi, että se on oppinut erinäisiä asioita tämän lainsäädäntöprosessin aikana ja että tämä työ ei millään muotoa pääty tähän.

Puhemies
Paljon kiitoksia seikkaperäisestä puheenvuorostanne, komission jäsen Vitorino.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 23.15.)

