Istuntojakson avaaminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin 30. tammikuuta 1997 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Parlamentin jäsenyys
Puhemies
Ilmoitan, että Tapie on työjärjestyksen asiaa koskevien määräysten mukaisesti ilmoittanut luopuvansa edustajantoimestaan 4. helmikuuta 1997.
Euroopan parlamentin edustajainvaalista annetun säädöksen 12 artiklan mukaisesti parlamentti toteaa edustajantoimen vapautuneen ja ilmoittaa asiasta kyseiselle jäsenvaltiolle.
Horylla on puheenvuoro.

Hory
Arvoisa puhemies, sallinette minun sanoa muutaman sanan Bernard Tapiesta, sillä mitä kollegallemme tapahtui, ei luullakseni ole aiemmin tapahtunut parlamentissa. Haluaisin puhua siitä muutaman sanan.
Bernard Tapie oli henkilökohtaisesti ilmoittanut teille, arvoisa puhemies, sekä meille työjärjestystä käsittelevässä valiokunnassa eroavansa, jos hänen tuomionsa vahvistetaan lopullisesti. Hän ei halunnut suojautua parlamentin jäsenyytensä taakse välttääkseen monien meistä epäoikeudenmukaisena pitämän tuomion selkeästi liialliset seuraukset. Näin hän toimi. Hän erosi, mutta kukaan edustajakokouksessamme eikä myöskään yleinen mielipide Ranskassa usko niihin poliittiseen soveliaisuuteen liittyviin syihin, joiden vuoksi aloitettiin oikeudellinen ajojahti, jonka uhriksi Bernard Tapie joutui.
Yksi Bernard Tapielle vähiten myötämielisistä kollegoistamme - tarkoitan Thierry Jean-Pierreä - ilmoitti jopa televisiossa, että Ranskan oikeuslaitos on saanut poliittisilta päättäjiltä välineet todelliseen ihmismetsästykseen. Tästä syystä sallinette, arvoisa puhemies, minun sanoa parlamentillemme, että olen ylpeä, kun sain osallistua Bernard Tapien käymään taisteluun Euroopan puolesta. Toivon myös, että saan vielä osallistua hänen kanssaan moniin muihin poliittisiin taisteluihin. Samalla tavoin ajattelevat myös ryhmämme muut ranskalaiset jäsenet.

Puhemies
Herra Hory, teidän osoittamanne yhteisvastuuhenki tullaan aikanaan kirjaamaan istuntoselostuksiin. Ymmärtänette, että vaikka ette käsitelleet mitään työjärjestyksen artiklaa, annoin teidän puhua, koska entinen kollegamme ei ole paikalla eikä siis voi ilmaista kantaansa, joten ainakin jonkun oli sanottava sana hänen puolestaan. Voin sanoa teille, että parlamenttimme on kaikkien elintensä kautta yrittänyt korjata kollegamme tilanteen.
Ilmoitan, että Kranidiotis on nimitetty Kreikan hallituksen ulkoasiain apulaisministeriksi 3. helmikuuta 1997 alkaen. Onnittelut nimityksen johdosta.
Euroopan parlamentin edustajainvaalista annetun säädöksen 12 artiklan mukaisesti parlamentti toteaa edustajantoimen vapautuneen.
Kreikan viranomaiset ovat ilmoittaneet, että Anna Karamanou on nimitetty parlamentin jäseneksi Kranidiotisin tilalle 6. helmikuuta 1997 alkaen.
Toivotan uuden kollegamme tervetulleeksi ja muistutan työjärjestyksen 7 artiklan 4 kohdan määräyksistä, joiden mukaan jokainen Euroopan unionin parlamentin jäsen hoitaa edustajantointaan parlamentissa ja sen eri organisaatioissa alusta asti täysin oikeuksin, vaikkei hänen valtakirjaansa olisi tarkistettu eikä mahdollista vastustusta ratkaistu.

Andrews
Arvoisa puhemies, työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro. Puhun ihmisoikeuskysymyksestä, jonka otin esille viime vuoden joulukuussa. Toivon, että asiasta käydään keskustelua 97 artiklan alaisuudessa. Asia koskee Roisín McAliskeytä, joka on edelleen pidätettynä A-luokkaan kuuluvassa vankilassa Britanniassa - tarkentaakseni Hollowayn vankilassa.
Brittiläisten ja saksalaisten viranomaisten välillä näyttää olevan väärinkäsitys. Olettaakseni saksalaiset olisivat valmiit vapauttamaan naisen takuita vastaan, mutta brittihallitus on eri mieltä - perusteettomasti, kun otetaan huomioon naisen huono kohtelu. Roisín McAliskeytä pidetään vangittuna A-luokkaan kuuluvassa vankilassa eikä hän saa riittävästi lääkärin valvontaa. Hänelle suoritetaan jokaisessa mahdollisessa tilanteessa ruumiintarkastus. Tässä viranomaiset syyllistyvät vallan väärinkäyttöön.
Pyydän, että asialle tehdään jotakin.

Puhemies
Tämä asia ei kuulu esityslistaan. En voi sallia teidän puhuvan siitä enempää. Otan sananne huomioon, ja parlamentti ryhtyy tarvittaviin toimiin. En voi sallia keskustelua asiasta tällä hetkellä.

Käsittelyjärjestys
Puhemies
Puhemieskonferenssin kokouksessaan 13. helmikuuta 1997 työjärjestyksen 95 artiklan mukaisesti laatiman esityslistaluonnoksen lopullinen versio on jaettu.
Joulukuun 13. päivänä 1996 pidetyssä istunnossa parlamentti palautti valiokuntaan työjärjestyksen 59 artiklan 3 kohdan mukaisesti Izquierdo Rojon laatiman kalatalousvaliokunnan mietinnön kalavarojen teknisistä säilyttämistoimenpiteistä (A4-0409/96).
Kokouksessaan 20. ja 21. tammikuuta 1997 kalatalousvaliokunta nimitti uudeksi esittelijäksi Adamin ja päätti pyytää mietinnön palauttamista valiokuntaan työjärjestyksen 129 artiklan mukaisesti.
Fraga saa puheenvuoron esittääkseen kalatalousvaliokunnan pyynnön.

Fraga Estévez
Arvoisa puhemies, kalatalousvaliokunta todellakin on päättänyt pyytää mietinnön palauttamista valiokuntaan.

Puhemies
Siirrymme äänestykseen kalatalousvaliokunnan pyynnöstä.
(Parlamentti hyväksyi pyynnön.)
Maanantai ja tiistai:

Puhemies
En ole saanut lainkaan muutosehdotuksia, mutta muistutan, että viime vuonna 13. helmikuuta ilmoitin vastaanottaneeni työjärjestyksen 34 artiklan mukaisesti 71 jäseneltä epäluottamuslauseen komissiolle tämän BSEkriisin hoitoa koskevan asenteen johdosta (B4-0056/97/korj.2). Epäluottamuslause on toimitettu komissiolle.
Lopullisen esityslistaluonnoksen mukaisesti keskustelu asiasta käydään tiistaina klo 15.00.
Green saa puheenvuoron.

Green
Arvoisa puhemies, haluan esittää yhden pienen pyynnön. Tällä hetkellä tutkintovaliokunnan BSEtautia koskevan päätöslauselman kompromissitekstin määräajaksi on sovittu viimeistään klo 16.00 huomenna eli ennen keskustelua ja komission vastauksen kuulemista. Niinpä pyydän Teitä siirtämään määräaikaa ainakin huomisiltaan klo 20.30 saakka.
Tiedän, että tämä on henkilökunnallenne erittäin tiukka aikataulu, ja pyydän anteeksi vaivannäköä. Ei kuitenkaan ole sopivaa, että päätöslauselmaa koskeva viimeinen määräaika asetetaan ajankohtaan, joka on ennen kuin keskustelu on pidetty ja ennen kuin puheenjohtajalla on ollut tilaisuus vastata.

Puhemies
Ehdotan, että yhteisen päätöslauselmaesityksen ja sen tarkistusten määräaikana säilytetään klo 16.00 mutta muutosehdotuksia sallitaan aina keskustelun loppuun saakka eli klo 20.30 asti huomenna tiistaina.
Jos siis keskustelun seurauksena syntyy muutosehdotuksia, niiden kohdalla toteutuu tuo peräämänne aikajousto, ja käännöstyöt päästään silti aloittamaan ajoissa. Eli pitäkäämme kiinni sovitusta määräajasta, mutta mahdollisia keskustelun seurauksena syntyneitä muutosehdotuksia voidaan esittää klo 20.30 saakka.
Keskiviikko ja torstai:

Puhemies
ARE-ryhmä pyytää, että BSE: tä koskevien suullisten kysymysten johdosta jätetyistä päätöslauselmaesityksistä äänestettäisiin vasta torstaina klo 15.00 epäluottamuslauseäänestyksen jälkeen.
Barthet-Mayer saa puheenvuoron perustellakseen pyynnön.

Barthet-Mayer
Arvoisa puhemies, sallinette minun ehdottaa Euroopan radikaaliallianssin puolesta muutosta teidän meille juuri ehdottamaanne esityslistaan.
Toivoisimme, että BSE-taudin tutkintavaliokunnan mietintöön liittyvistä päätöslauselmaesityksistä äänestettäisiin aihetta koskevan säännönmukaisen epäluottamuslauseäänestyksen jälkeen. Toivomukseemme on neljä syytä.
Ensinnäkin, meille esitetty epäluottamuslause näyttäisi olevan jonkinlainen ennakkokysymys, josta on välttämätöntä äänestää ennen päätöslauselmista äänestämistä sikäli, kun sitä on käsiteltävä parlamentaarisen oikeuden menettelyistä poikkeamisten tavoin.
Toiseksi - samaan aiheeseen edelleen liittyen - parlamentissa on perinteisesti ollut tapana äänestää ensin tekstistä, joka eniten poikkeaa alkuperäisestä tekstistä tai jossa käsiteltävästä aiheesta esitetään jyrkimpiä kantoja.
Kolmanneksi, jos päätöslauselmaesityksistä äänestettäessä saataisiin riittävä enemmistö sille, ettei komission asennetta tuomittaisi niin ankarasti kuin epäluottamuslauseen hyväksyminen merkitsisi, myöhemmin suoritettavalla epäluottamuslauseäänestyksellä ei enää olisi mitään poliittista merkitystä.
Neljänneksi, tämä tilanne johtaisi siihen, että joidenkin edustajien ja ryhmien aloitteita käsiteltäisiin epäoikeudenmukaisesti, sillä jos hyväksyttäisiin epäluottamuslausetta lievempi päätöslauselmaesitys, osalta edustajista evättäisiin näin oikeus epäluottamuslauseiden esittämiseen, joka on yksi kiistattomista parlamentaarisista etuoikeuksista.

Puhemies
Puerta saa puheenvuoron perustellakseen pyynnön.

Puerta
Arvoisa puhemies, puhemiehistön kokouksessa esitin jo samat näkökohdat kuin ARE tänään.
Tiedän, että parlamentilla on valta päättää asiasta parhaaksi katsomallaan tavalla enemmistön päätöksellä - ja tulemme kaikki noudattamaan sitä. Euroopassa vallitsevan yleisen mielipiteen ja oman tehtävämme perusteella ei ole kuitenkaan mielekästä yhdistää muita elementtejä epäluottamuslauseeseen, joka on dramaattinen tilanne, jossa parlamentin on tehtävä velvollisuutensa. Muiden asioiden mukaanliittäminen ei ole mielekästä, ja se heikentää torstain äänestystä epäluottamuslauseesta. Voisi jopa sanoa, että se on ristiriidassa työjärjestyksen 136 artiklan kanssa ja tutkimusvaliokunnan mietinnön kehityksen ja seurausten kanssa.
Tutkimusvaliokunta ei ole päättänyt, että mitään päätöslauselmaa esitetään. Se ei ole päättänyt myöskään, että epäluottamuslausetta esitetään. Mutta koska kyseessä ovat niin tärkeät asiat kuin eurooppalaisten terveys, unionin sisäiset markkinat ja unionin demokraattisten toimielinten toiminta, seitsemänkymmentä tämän parlamentin jäsentä on ehdottanut epäluottamuslausetta. Ja tämä epäluottamuslause on ensisijainen.
Tätä epäluottamuslausetta ei voi muuttaa ennakkokeskustelulla ja -äänestyksellä joistakin päätöslauselmaehdotuksista. Jos jatkamme tällaisen toimintakaavan noudattamista, menetämme uskottavuutemme parlamentin jäseninä emmekä täytä eurokansalaisten yleisen mielipiteen meille asettamia vaatimuksia.
Sen tähden esitän oman puolueryhmäni puolesta ja yhdessä niiden seitsemänkymmenen epäluottamuslausetta esittäneen parlamentin jäsenen kanssa sekä täysin sopusoinnussa ARE-ryhmän kanssa, että päätöslauselmaehdotukset tehtäisiin epäluottamuslauseäänestyksen jälkeen.
Siinä tapauksessa, että epäluottamuslause ei saa kannatusta, me sitä esittäneet voisimme jopa sopia joistakin päätöslauselmista, joita esitettäisiin parlamentin poliittisen julkilausuman kautta. Mutta emme voi sallia puhuttavan epäluottamuslauseesta, joka olisi useita kuukausia poliittiseen päätöslauselmaan sidoksissa, silloin kun vakavan velvollisuutemme mukaisesti suunnittelemme epäluottamuslauseen esittämistä komissiolle. Ja olemme tietoisia, että jos unionin demokraattiset toimielimet ja tämä parlamentti toimisivat eri tavalla, voisimme mahdollisesti esittää moitteen esimerkiksi maataloudesta vastaavalle komission jäsenelle. Koska se ei ole mahdollista, pidämme epäluottamuslausetta ensisijaisena.

Puhemies
Martens saa nyt puheenvuoron vastustaakseen pyyntöä.

Martens
Arvoisa puhemies, huomenna tulemme keskustelemaan kello 15.0-15.30 yhtä aikaa kolmesta eri esityslistan kohdasta: Medinan mietinnöstä, suullisista kysymyksistä, päätöslauselmaluonnoksesta sekä Happartin ja kumppaneiden jättämästä epäluottamuslauseesta. Puhemiehistön suuri enemmistö oli sitä mieltä, että meidän on noudatettava normaalia menettelytapaa äänestyksen suhteen eli äänestettävä keskiviikko-iltapäivänä jätetyistä päätöslauselmista. Esityslistaluonnoksen mukaan meidän on muuten äänestettävä tuolloin niihin mietintöihin liittyvistä päätöslauselmista, joista ei enää käydä keskustelua. Työjärjestyksen 34 artiklan 5 kohdan mukaisesti epäluottamuslausetta koskeva äänestys on suullinen, eikä se saa tapahtua ennen kuin on kulunut 48 tuntia keskustelun avaamisesta.
Hyvät kollegat, kysymys kuuluu siis, voiko parlamentti tätä menettelytapaa noudattaen siirtyä perustavan laatuiseen poliittiseen keskusteluun ja voiko jokainen toimia omantuntonsa mukaan keskiviikko-iltapäivänä äänestettäessä päätöslauselmista ja torstai-iltapäivänä kello 15.00 äänestettäessä epäluottamuslauseesta. Toivomme, että keskustelusta tulee syvällinen ja perusteellinen. On haluttu käsitellä näitä kolmea asiaa yhdessä, sekä Medinan mietintöä että mietintöluonnokseen liittyviä suullisia kysymyksiä ja epäluottamuslausetta. Mielestäni tässä ei missään tapauksessa pyritä estämään parlamentin jäseniä äänestämästä täysin vapaasti. Ja siksi me ja puhemiehistön suuri enemmistö olemme esittäneet yhteistä keskustelua siten, että harkinta-ajan käyttö on mahdollista, siten kuin päätöslauselmia koskevissa säädöksissä määrätään, ja että epäluottamuslauseesta äänestettäessä otetaan käyttöön vastaava, mutta pidempi harkinta-aika työjärjestyksen määräämällä tavalla. Siksi puollamme esityslistan hyväksymistä sellaisenaan, se ei rajoita vapauttamme keskustella, toimia eikä äänestää, ja siksi vastustan esitystä esityslistan muuttamisesta ja pyydän tämän parlamentin enemmistöä hyväksymään esityslistan, siten kuin puhemiehistön enemmistö sen on laatinut.

Puhemies
Siirrymme äänestykseen PPE-ryhmän pyynnöstä ja ARE-ryhmän ehdotuksesta.
(Parlamentti hylkäsi ehdotuksen esityslistan muuttamisesta.)

Energiaperuskirja
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Matikainen-Kallströmin tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energiaasioita käsittelevän valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0041/97) ehdotuksesta neuvoston ja komission päätökseksi energiaperuskirjaa koskevan sopimuksen ja energiatehokkuutta ja siihen liittyviä ympäristötekijöitä koskevan energiaperuskirjan pöytäkirjan hyväksymisestä Euroopan yhteisöjen puolesta (KOM(95)440-12046/96 - C40664/96-95/0237(AVC)).

Matikainen-Kallström
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, EU: n riippuvuus energian tuonnista kasvanee nykyisestä 50 prosentista noin 75 prosenttiin vuoteen 2015 mennessä. EU: n alueella energiantuotantolaitosten markkinoiden arvellaan kasvavan vain 1-2 prosenttia vuodessa seuraavien viidentoista vuoden aikana. EU: n alueella toteutetuilla ympäristönsuojelutoimilla on vain vähäinen vaikutus, ellei niitä toteuteta globaalisesti, kaikkialla maapallolla. Saasteet eivät tunne rajoja.
Energiaperuskirja on saanut alkunsa jo vuonna 1990 Alankomaiden pääministerin aloitteesta, jonka mukaan ItäEuroopan ja Neuvostoliiton taloudellinen nousu voitaisiin käynnistää ja sitä voitaisiin nopeuttaa energia-alan yhteistyöllä. Euroopan yhteisö ja sen jäsenvaltiot allekirjoittivat Euroopan energiaperuskirjan vuonna 1991 Haagissa. Vuonna 1994 kaikkiaan 50 osapuolta allekirjoitti energiaperuskirjaa koskevan sopimuksen sekä energiatehokkuutta ja siihen liittyviä ympäristönäkökohtia koskevan energiaperuskirjan pöytäkirjan antaakseen kyseessä olevassa pöytäkirjassa asetetuille periaatteille ja tavoitteille varman ja kansainvälisen oikeudellisen perustan. Suurin osa EU: n jäsenmaista on jo ratifioinut sopimuksen ja Suomikin tekee sen vielä tämän vuoden puolella. Venäjältä odotetaan vielä vahvistusta. USA on ollut mukana rakentamassa sopimusta, mutta ei näillä näkymin allekirjoita sitä, mikä on selvä puute.
Energiatehokkuutta ja energian säästöä on tehostettava koko Euroopassa. Erityisesti Keski- ja Itä-Euroopan maissa sekä IVY-maissa energiaa voitaisiin säästää jopa 30-40 prosenttia. Länsimaiset yhtiöt voivat antaa apua ja neuvontaa uusien teknologioiden käyttöönotossa, esimerkiksi SYNERGIA-ohjelman kautta. KIE-maiden ja Venäjän talouden siirtymävaihetta voidaan helpottaa PHARE- ja TACIS-ohjelmien avulla ja tällöin energiahankinnat voisivat toimia siirtymävaiheen rahoitusmuotona.
Energiaperuskirjan pöytäkirja energiatehokkuudesta ja siihen liittyvistä ympäristötekijöistä muodostaa hyvän perustan vaativammalle ympäristönsuojelulle, erityisesti edistämällä energiatehokkuutta. Näin ollen on myönteistä ja tarpeellista, että sopimuksella ja pöytäkirjalla tuetaan kestävän kehityksen politiikkaa, " saastuttaja maksaa" -periaatetta sekä ympäristöongelmien minimoimisen periaatetta. Ympäristönsuojelusta ei kuitenkaan ole annettu laillisesti sitovia päätöksiä, mikä on myös selvä puute. Uusien voimaloiden rakentamisessa Itä-Euroopan mailta voitaisiin edellyttää samoja päästönormeja rikkidioksidille, typen oksideille ja hiukkasille kuin lännessäkin. Vanhojen voimaloiden kunnostuksessa on tyydyttävä vaatimattomampaan tasoon. Sopimuksen puitteissa toteutettaviin uusiin hankkeisiin ja toimiin pitää sisällyttää myös ympäristövaikutusten pakollinen ennakkoarviointi.
Yhteistyö ydinturvallisuuden alalla on myös tärkeää. Keski- ja Itä-Euroopan maissa sekä IVY-maissa ydinvoimaloiden ylläpitovaikeudet sekä plutoniumin ja muiden radioaktiivisten aineiden laiton kauppa ovat lisääntyneet. EU: n tulisikin USA: n tapaan pyrkiä ostamaan aseluokan plutoniumia, joka on väkevyydeltään yli yhdeksänkymmentäprosenttista. Kun sen laimentaa köyhdytettyyn uraaniin, saadaan ydinvoimaloiden polttoainetta, joka on väkevyydeltään 3-4 - prosenttista eikä sitä voi enää käyttää ydinpommin tekoon. Nykyään ydinaseet kyllä puretaan, mutta väkevöity plutonium jää jäljelle. Ajatelkaa, tällä tavoin ydinvoima toimisi maailmanrauhan puolesta.
Ottaen huomioon, että sopimus on hyvin merkittävä, ehdotan, että Euroopan parlamentti antaisi puoltavan lausuntonsa neuvoston ja komission päätökseksi hyväksyä Euroopan yhteisöjen puolesta energiaperuskirjasopimus ja energiaperuskirjan pöytäkirja energiatehokkuudesta ja siihen liittyvistä ympäristötekijöistä.

Stockmann
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, Euroopan energiaperuskirja on tervetullut aloite. On tärkeää luoda kansainoikeudellinen perusta energiapoliittisen yhteistyön periaatteille ja siihen liittyville ympäristönäkökohdille. Aivan liian usein olemme ryhtyneet toimiin aivan liian myöhään ja tänään on vielä vaikeaa löytää asioille yhteinen nimittäjä. Energiaperuskirjalla on neljä tärkeää tavoitetta: luoda avoimet markkinat primäärienergialähteille ja energiatuotteille, helpottaa energiatuotteiden kauttakuljetusta, edistää teknologiansiirtoa, mikä on erityisen tärkeää Itä-Euroopan maille ja IVY-maille, ja rajoittaa haitalliset ympäristövaikutukset minimiin ja ottaa samalla sopivasti huomioon turvallisuus. Tästä viimeksi mainitusta näkökohdasta haluan puhua tänään.
Energiatehokkuutta koskeva pöytäkirja tuo ympäristönäkökohdat mukaan energiaperuskirjaan. Minusta on hyvä ja tärkeää, että lopultakin on olemassa jotakin sellaista kuin peruskirja, ja voin vain suositella yhdessä energiavaliokunnan kollegojen kanssa äänestämään peruskirjan ensimmäisen toimeenpanosopimuksen puolesta. Mutta nyt ei ole kyse lihasta eikä kalasta. Miksi pöytäkirjassa säännellään energiatehokkuutta ja ympäristöä, jos me kerran jätämme huomiotta sopimuksen sitomattoman 19 artiklan? Koska epäselvissä tapauksissa sopimuksen määräykset menevät pöytäkirjan edelle. Pöytäkirjan muotoiluille on ominaista diplomaattiset rakenteet, jotka peittävät sisällöttömyyden vain jotakuinkin. Jos edullisia ja taloudellisesti tehokkaita energiatehokkuuspolitiikkoja laaditaan " parhaan kyvyn mukaan" ja ympäristönäkökohdat otetaan huomioon sopivasti, kuten pöytäkirjan 3 artiklassa lukee, kuulostaa se kyllä aika heikolta. Sanallakaan ei mainita siitä, että otettaisiin käyttöön oikeudellisesti sitovia energiantuotantolaitosten ympäristö- ja turvallisuusnormeja Itä-Euroopan maissa, ei edes sellaisille laitoksille, jotka esim. toimittavat sähköä Euroopan unioniin. On onneton vitsi, että Itävalta haluaa tosin puolustautua Mochovcea vastaan, mutta harkitsee samalla sähkön tuontia Ukrainasta.
Vuoteen 2005 mennessä Rion sopimuksen allekirjoittajavaltioiden pitäisi vähentää energiankulutustaan vuoden 1990 tasolle. Siitä me olemme vielä kaukana. Sitten tuli uusi idea säästää toisaalla, missä se maksaa vähemmän, esim. IVY- tai KIE-maissa. Tiivistämällä Siperian ja Itä-Euroopan välisten putkistojen vuotokohtia voidaan kasvihuoneilmiötä hillitä tehokkaasti. Jos metaanista haihtuu vain 5 %, on sen kasvihuonevaikutus yhtä suuri kuin lopun 95 %, jotka palaessaan muuttuvat CO2 : ksi. Lisäksi tässä jätetään käyttämättä mahdollisuus esimerkiksi yhdistää investoinnit sitovasti tekniikan tasoon. Kun kilpailulla on korkea?
(Puhemies keskeytti puhujan.) Vetoan kollegoihini, että he pitävät silmänsä avoinna ja muistuttavat suurta yleisöä peruskirjan heikoista kohdista. Me äänestämme sen puolesta, koska se on parempi kuin ei mitään, mutta ei paljon juuri muuta.

Estevan Bolea
Arvoisa puhemies, Euroopan energiaperuskirja muodostaa puitteet länsimaiden ja ItäEuroopan maiden väliselle sopimukselle. Itä-Euroopan maiden joukossa tärkein osapuoli on Venäjä. Maailman suuret kaasuvarat ovat Venäjällä - Jamalin niemimaalla, Barentsin meressä ja Siperiassa - ja Euroopan unioni on aloittanut tärkeän ohjelman kaasun kulutuksen lisäämiseksi. Toivon, että saamme pian uuden direktiivin, joka säätelee kaasun kaupan vapauttamista, ja sen vuoksi meidän kannaltamme on tärkeää, mitä Venäjällä tapahtuu.
Kuten toisetkin puhujat ovat sanoneet, annamme täyden tukemme lausunnolle energiaperuskirjaa koskevan sopimuksen ja energiatehokkuutta ja siihen liittyviä ympäristötekijöitä koskevan pöytäkirjan hyväksymisestä. Uskomme, että sopimus on hyvä, vaikka, kuten Stockmann sanoi, tekomme ovat pieniä. Itä-Euroopan maissa voitaisiin säästää 30-40 prosenttia niissä kulutettavasta energiasta. Se on hyvin paljon. Täytyy ottaa huomioon, että Venäjä saa 60 prosenttia valuutastaan energiatuotteiden viennistä, joka voisi paljonkin vielä kasvaa, ja toisaalta länsimaat voisivat vähentää 20 prosenttia energiankulutustaan. Se olisi parasta ympäristönsuojelua. Mutta puhumme paljon ja teemme vähän.
Mitä ympäristöön tulee, uskon, että olisi pikaisesti tehtävä etukäteistutkimuksia kaikkien energiaperuskirjasopimuksen tavoitteena olevien toimien ympäristövaikutuksista sekä ympäristötarkistuksia jo olemassa olevissa laitoksissa, jotta lukuisat vahingot saataisiin korjatuksi niin Itä-Euroopan maissa kuin omissammekin.
Energiaperuskirjassa on kolme tasoa: itse sopimus, kolmen maan erityissopimukset ja konkreettiset toimet. Kaikkiin niihin tulisi kohdistaa mainitsemani toimenpiteet.

Malerba
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, Euroopan energiaperuskirja ja energiatehokkuutta ja siihen liittyviä ympäristötekijöitä koskevan energiaperuskirjan pöytäkirja ovat jo käyneet läpi melko pitkän käsittelyn. Tänään keskustelemme neuvoston ehdotuksesta, joka antaa unionille valtuudet hyväksyä sopimus, ja Matikainen-Kallströmin tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan mietinnöstä, jota ryhmämme kannattaa. Peruskirjan tavoitteet, sekä vakauspyrkimykset itäisen Euroopan maiden kanssa tapahtuviin energiatoimituksiin että energian säästäminen ja ympäristön kunnioittaminen, ovat tavoitteita ja aikomuksia, joita energiavaliokunta on laajasti kannattanut.
Haluaisin siksi korostaa kahta huolta, jotka ovat edelleen olemassa ja edelleen kiirehtivät asianomaisen valiokunnan pyrkimyksiä. Peruskirjaa eivät ole allekirjoittaneet Yhdysvallat ja Venäjä, ja ilman näitä kumppaneita sopimus näyttää jollakin tavalla vajaalta, varsinkin mitä tulee ydinturvallisuuteen itäisen Euroopan maissa, minkä suhteen peruskirja voi kuitenkin edistää johdonmukaisuutta. Ellei peruskirja koske Venäjää periaate- ja säädöstasolla ja Yhdysvaltoja ennen kaikkea teknologisesti, sopimus voi olla käytännössä riittämätön. Toinen huoli koskee sitä, miten tehokkaasti voimme puuttua ydinturvallisuuden parantamisen päämääriin itäisen Euroopan maissa, jotka ennen kuuluivat Neuvostoliiton etupiiriin. On joitakin reaktoreita, joita länsimaiset asiantuntijat pitävät ehdottomasti turvattomina, ja toisia, joihin tarvitaan teknisiä parannuksia, jotta saavutettaisiin tyydyttävät turvastandardit.
Peruskirjan normiston avulla voisi varmaan toteuttaa rajoitetun määrän pilottiprojekteja, joissa itäisen Euroopan maiden parhaat voimalat uusitaan eurooppalaisten standardien mukaisiksi, jotta voitaisiin varmistaa turvallisuussäädökset ja sulkea turvattomimmat voimalat lopullisesti. Vain jos idän ydinturvallisuusongelma saada jotenkin hallintaan, peruskirja johtaa näkyviin tuloksiin kansalaisten silmissä.

Plooij-Van Gorsel
Arvoisa puhemies, eurooppalaista energiaperuskirjaa ja energian tehokkuutta käsittelevää pöytäkirjaa koskeva sopimus antaa tärkeän panoksen energian tehokkaammalle ja puhtaammalle käytölle; se on hyväksi ympäristölle ja liberaalien ryhmä tukeekin tätä täysin.
Tehokkaaseen energian käyttöön panostamisen tulee tapahtua siellä, missä ympäristön saastuminen on suurinta, eli tällä hetkellä Keski- ja Itä-Euroopassa, missä on mahdollista toteuttaa yksinkertaisella tavalla 30-40 prosentin energian säästö. Se alkaa jo raaka-aineiden hankinnasta ja kuljetuksesta. Läntiset yritykset voivat olla apuna tässä neuvoineen ja teknologisine uudistuksineen. Tästä saadaan kaksinkertainen hyöty: energian saanti halpenee ja ympäristö kärsii vähemmän.
Tämä tuo minut toiseen kohtaani: Ukraina esimerkiksi on yksi maailman eniten energiaa tuhlaavista maista. Energian käyttö suhteessa bruttokansantuotteeseen on siellä seitsemän kertaa suurempi kuin Euroopan unionissa. Silti siellä rakennetaan Euroopan jälleenrakennus- ja kehittämispankin lainan turvin kaksi uutta ydinvoimalaa, koska Tshernobyl tullaan sulkemaan ja näin tapahtuu vastoin riippumattoman asiantuntijapaneelin neuvoa. Kysynkin siksi komissiolta ja Wulf-Mathiesilta: saako Euroopan jälleenrakennus- ja kehittämispankki investoida uusiin ydinvoimaloihin Ukrainassa, ellei se ole halvin ratkaisu sikäläiseen energiaongelmaan? Eikö yksi Euroopan jälleenrakennus- ja kehittämispankin myöntämien lainojen ehto ole se, että valitaan taloudellisesti kannattavin eli halvin vaihtoehto? Rouva komission jäsen ja komissio, uskallatteko lopultakin...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Bloch von Blottnitz
Arvoisa puhemies, energiaperuskirjaa on arvosteltu ja arvostellaan paljolti oikeutetusti. Toisaalta sisällön vuoksi ja luonnollisesti myös muodollisten seikkojen vuoksi. Parlamentti voi äänestää vain joko puolesta tai vastaan. On tietenkin myönnettävä, että parlamentti ei ole juurikaan pyrkinyt vaikuttamaan, mikä on valitettavaa ja hieman myös hävettävää. On kuitenkin myös myönnettävä, että meillä on ensimmäistä kertaa ylipäätään kansainoikeudellisia, joskin ei vielä kuitenkaan aivan sitovia säännöksiä ympäristökustannusten ja aiheuttaja maksaa -periaatteen mukaan ottamisesta. Edeltävät puhujat ovat myös jo puhuneet siitä. Tämä on edelleenkin vain pieni askel, vaikkakin se valitettavasti, juuri ympäristön osalta, vain vahvistetaan pöytäkirjassa. Mielestäni on politiikan ja tietysti myös komission tehtävä huolehtia siitä, että tämä lähenee hieman ylväitä toiveita ja tavoitteita.
Toisaalta on myös sanottava, että nyt vallitsevia olosuhteita on muutettava sen suhteen, että kukaan ei ole vastuussa putkistoista eikä kukaan myöskään korjaa niitä ja kaikki sanovat, että saan vain viisi, kymmenen tai 20 prosenttia, ja että rahat tuloista eivät koskaan valitettavasti myöskään päädy sinne, missä niitä tarvitaan, vaan että rahat päätyvät erityisesti Itä-Euroopassa pääsääntöisesti mafian taskuun.
Mielestäni olisi nyt nimenomaan meidän tehtävämme, että huolehtisimme asiasta hieman ja emme huomenna vain nostaisi kättämme ja äänestäisi puolesta; sillä ympäristönäkökohtia ei pidä vain ottaa huomioon energiapolitiikan noudattamisessa, vaan siitä on tultava myös ajatusten keskipiste. Juuri niin tulee energiatehokkuutta parantaa, ottaa käyttöön uusiutuvia energialähteitä ja hyödynnettävä niitä paremmilla varojen siirroilla ja puiteohjelmilla. Ja juuri tässä asiassa me yhteisönä näytämme huonointa mahdollista esimerkkiä. Haluan vielä muistuttaa SAVE: sta, THERMIE: sta jne. Toivon, että komissio kuuntelee nyt tarkkaan. Se, mikä on hurskaita toiveita energiaperuskirjassa, otetaan nyt ainakin aluksi käyttöön.

Blokland
Arvoisa puhemies, energiaperuskirjan käsittely on kestänyt paljon kauemmin kuin sen suunnittelija, Hollannin entinen pääministeri Lubbers vuonna 1990 kuvitteli, etenkin Itä-Euroopan maiden lisääntyneen itsetietoisuuden takia.
Jälkikäteen katsottuna oli hyvä, että siihen kului enemmän aikaa, sillä muuten sopimuksesta olisi tullut liian edullinen läntisille maille. Nykyinen teksti on hyvä kompromissi raaka-aineita tuottavien ja niitä kuluttavien maiden etujen välillä.
Silti suhtaudun kaksijakoisesti tähän peruskirjaan. On selvää, että itä-eurooppalaisille on edullista myydä suuria määriä fossiilisia polttoaineita. He tarvitsevat kovasti valuuttaa taloutensa rakentamiseksi. Mutta peruskirjalla voi olla ajan mittaan energian hintaa laskeva vaikutus raakaöljyn ja kaasun lisääntyvän tarjonnan vuoksi. Minun mielestäni tässä on syy ryhtyä verottamaan energiaa niin pikaisesti kuin mahdollista, sillä fossiilisten polttoaineiden alhaiset hinnat eivät edistä uusiutuvien energianlähteiden käyttöönottoa. Tässä mielessä energiaperuskirja sisältää itse asiassa vanhanaikaista lyhyen tähtäimen ajattelua, vaikka toisin väitetäänkin.
On myönteistä, että peruskirjaan on lisätty tehokasta energian käyttöä käsittelevä pöytäkirja, niin ettei sellaista tarvitse lisätä jälkikäteen suurella vaivalla. Siitä näkyy, että energian säästeliään käytön kannattaminen on tullut kaikkien yhteiseksi asiaksi. Jaan esittelijän kanssa epäilykset siitä, mitä pöytäkirjan itseasialliseen soveltamiseen tulee. Ei ole olemassa mitään pakotteita taloudelliseen energian käyttöön. Ymmärrän hyvin, ettei tällaisessa monikansallisessa sopimuksessa voida vaatia kaikkea, mutta nyt on jätetty erittäin paljon jäsenvaltioiden hyvän tahdon varaan. Kasvihuoneilmiöön liittyvät ympäristönsuojelulliset toimenpiteet ovat riittämättömiä, eli se tulee tämän sopimuksen vaikutuksesta vain voimistumaan.
Siitä huolimatta sopimus saa tukemme. Se antaa ainakin jonkinlaisen rakenteen ja oikeudelliset puitteet öljy- ja kaasukaupalle. Unionin on tulevaisuudessa tehtävä kaikkensa panostaakseen SYNERGIE- ja PHARE-ohjelmien avulla energiaa säästävien toimenpiteiden suorittamiseen Itä-Euroopassa, sillä se on aivan välttämätöntä.

McNally
Arvoisa puhemies, olin Lissabonissa edustamassa parlamenttia, kun energiaperuskirja allekirjoitettiin. Jo silloin oli selvää, että jollei näihin pöytäkirjoihin suhtauduta erittäin vakavasti, voimme ajautua melko vaaralliseen tilanteeseen. Olemme tulossa entistä riippuvaisemmaksi tuontipolttoaineesta, ja Itä-Euroopasta sekä kauempaakin löytyy runsaasti voimavaroja, joten selvästikin voimme yhdistää nämä kaksi asiaa ja päästä solmimaan kauppoja. Mikäli kuitenkin toimimme näin emmekä tarkastele energiatehokkuutta ympäristönsuojelussa, joudumme nykyistäkin huonompaan tilanteeseen. Mielestäni meidän pitäisi joka tapauksessa turvautua enemmän kotimaisiin kuin ulkomaisiin energialähteisiin.
Ympäristöongelmat on jo mainittu: kasvihuonekaasut, CO2 ennen kaikkea, mutta myös metaani, kuten kollegani Stockmann ansiokkaasti esitti. Ydinvoiman osalta ongelmia aiheuttavat käyttöongelmien lisäksi tietenkin jätteiden käsittely ja polttoaineiden kuljetus. Lisäksi öljytutkimus ja öljyn tuottaminen aiheuttavat vaaroja. Näin ollen meillä täytyy olla maailmanlaajuinen ympäristöstrategia, johon sisältyy ympäristövaikutusten arviointi, koska ympäristökin on maailmanlaajuinen.
Energiatehokkuutta on aivan syystä kutsuttu viidenneksi polttoaineeksi. Suoraan sanoen se on parasta polttoainetta. Jos kerran säästömahdollisuus on joissakin maissa 30-40 prosenttia, on absurdia, että tämä vaihtoehto ei ole listan kärjessä paljon ennen tarpeettomien ydinreaktorien rakentamista.
Tätä sopimusta täytyy tiukentaa. Se ei ole riittävä. Ennen kaikkea se tarvitsee valvontaa. Siitä syystä pyydän, että Euroopan parlamentti ottaa tehtäväkseen sopimuksen noudattamisen valvonnan.

Porto
Arvoisa puhemies, Keski- ja Itä-Euroopan maiden energiatilanne vaatii meitä miettimään välttämättömiä ehtoja, jotta resurssien tehokas käyttö toteutuisi ja jotta päätöksiä käytännössä seurattaisiin.
Vaikka virallisesti ilmoitetut aikomukset olisivatkin mitä parhaimmat, kokemukset niiden toteuttamisesta eivät ole olleet mutkattomia, koska ne ovat näyttäneet hyvinvoinnin tehottomuuden ja ennakkoluulot, jotka pahenevat sosialistisessa yhteiskuntajärjestelmässä, jossa ei oteta huomioon markkinoiden ehtoja ja jossa kansalaiset eivät voi pitää oikeuksistaan kiinni, kun kerran demokratiaa ei ole.
Nyt on tärkeätä, että etenisimme tavalla, josta ei koituisi ei-toivottuja seurauksia tasa-arvon tai taloudellisten seikkojen suhteen, ja, jos mahdollista, seuraisimme kaikkein parasta toimintatapaa, jolla vältämme virheet.
Meidän täytyy harkita tarkkaan, kun komissio esittää uuden aloitteen, jossa ehdotetaan energiaveroa tai sen nostamista epävarmalla tavalla suhteessa tämänhetkisiin jäsenmaihin ja kun se on epäilemättä epäkorrekti ehdokkaiden näkökulmasta.
Suurempien verojen määrääminen vähempivaraisten perheiden kustannuksella saa aikaan taantuvan ja epäoikeudenmukaisen verotusjärjestelmän varsinkin, kun laitteiden hankkimisen mahdollisuuden puutteessa vanhat laitteet kuluttavat enemmän sähköä ja kilpailukykykin on jo kärsinyt.
Näissä maissa on itse asiassa keskeisimpänä huolenaiheena kansalaisten hyvinvointi, ja saastuminen taas on koko Euroopan ongelma. Hiilidioksidipäästöt ovat pääosin teollistuneiden maiden päästöjä. Saksan, Yhdistyneen kuningaskunnan, Italian ja Ranskan päästöt ovat 71, 5 prosenttia koko Euroopan unionin päästöistä. Luku on suhteessa suurempi kuin näiden maiden väkiluku suhteessa unionin väkilukuun.
Pikemminkin kuin sen uhalla, että velvoitamme nämä ihmiset, joilla on vähemmän ja joiden taloudellinen ja teollinen kehitys on jälkeenjääneintä, maksamaan enemmän, tulevan politiikan täytyy muodostua edistämällä ensin laillista kehityksen vaatimusta uudenaikaistaen kotitalouksien ja yritysten laitteistoa.
Tukemalla tätä uudelleenstrukturointia niin kuin on tehty tähän asti, Euroopan unioni on näyttämässä, antamatta mahdollisuutta epäilyksille, että se yrittää löytää itse asiassa ja vain oikean ratkaisun olemassa olevalle ongelmalle. Muuten pysyttelemme johdonmukaisesti samalla linjalla EY: n perustamissopimuksen 130 r artiklan kanssa, jossa otetaan huomioon " olemassa olevien tilanteiden moninaisuus eri alueilla" .

Fitzsimons
Arvoisa puhemies, minä uskon, että Euroopan parlamentin tulisi hyväksyä Euroopan energiaperuskirja, joka allekirjoitettiin Haagissa joulukuussa 1991. Euroopan parlamentin energiavaliokunta on oikeassa kehottaessaan Euroopan komissiota edistämään neuvotteluja, joilla pyritään poistamaan epävarmuus vahvistamalla energiaperuskirjan sitovuutta ydinturvallisuuden osalta. Irlantilaisesta näkökulmasta katsottuna, kun Sellafieldin ja Thorpin ydinvoimalat sijaitsevat vain 60 mailia rannikostamme, ei ole hyväksyttävää, että brittihallitus voi kirjoittaa Euroopan energiaperuskirjan ilman, että sen oma ydinvoimateollisuus on velvoitettu noudattamaan sopimusten säädöksiä.
On tietenkin tärkeää, että ympäristöä suojellaan enemmän. Tässä Euroopan unioni on ottanut askeleen oikeaan suuntaan saattamalla loppuun SAVE III -ohjelman, jonka tarkoituksena on vähentää ilmakehän hiilidioksidipäästöjä. Lisähuolenaiheena on sähkö- ja kaasuverkoston vapauttaminen. Niin eurooppalaisella ja irlantilaisella käyttäjällä kuin yksittäisillä tuottajillakin on oikeus tietää, lisääkö kilpailu käyttäjän energiakustannuksia. Ja tietenkin teollisuuden piirissä työskentelevillä on oikeus tietää, kuinka lisääntynyt kilpailu vaikuttaa heidän työpaikkoihinsa. Näin ollen peruskirjassa olisi pitänyt käsitellä tarkemmin energiavoimavarojen yksityistämistä ja korostaa kuluttajille tarjolla olevaa suojaa, sillä heihin kaikki muutokset viime kädessä kohdistuvat.

Ahern
Arvoisa puhemies, neuvoston ehdotuksessa on vakavia puutteita, koska ympäristöpoliittiset ja energiaa säästävät lausekkeet ilmaisevat ainoastaan toivomuksia eikä peruskirjassa tarjota mitään sitovia laillisia välineitä kaikkien osapuolten myöntämien vakavien ympäristöä vahingoittavien ja saastuttavien sekä erittäin puutteellisten energiansäästönormien kehittämiseksi Itä-Euroopan maissa, joissa ei osoiteta mitään muutoksen merkkejä. Näin ollen peruskirjasta saattaisi tulla pikemminkin energiaa tuhlaava kuin energiaa säästävä peruskirja, ja minusta se olisi erittäin vakava ja vaarallinen lopputulos.
Suurlähettiläs Ruttenin ja energiaperuskirjakonferenssin pääsihteerin Schutterlen kanssa käydyssä keskustelussa oli merkille pantavaa se, että sen sijaan, että he olisivat tuoneet esiin niitä vaikeuksia, joita unionilla saattaa olla peruskirjan ympäristö- ja energiansäästömääräysten toteuttamisessa, he totesivat, että muutamat jäsenmaat eivät halunneet sitovia määräyksiä ympäristökysymyksistä. He olivat sitä mieltä, että näitä asioita tulisi käsitellä eri sopimuksessa. Mielestäni Euroopan unionin tai jäsenvaltioiden on täysin sopimatonta käyttää tälläistä menettelytapaa.
Mietinnössä sanotaan, että energiaperuskirjan näkökohdat energiatehokkuudesta sekä siihen liittyvistä ympäristökysymyksistä tarjoavat hyvän pohjan ympäristönsuojelun kehittämiselle, erityisesti tukemalla energiatehokkuutta. Mutta näillä sanoilla ei ole mitään merkitystä. Siinä sanotaan, että meidän tulisi rohkaista yhteistyötä ympäristötavoitteiden saavuttamisessa sekä erityisesti pitää mielessä energiatehokkuus. Mielestäni tämä on täysin merkityksetön asiakirja, kun otetaan huomioon vaikeudet, joita olemme kohdanneet Itä-Euroopan maiden kanssa yrittäessämme saada heidät ymmärtämään energiatehokkuuden parantamisen merkityksen.
Esittelijä on viitannut erikoiseen ehdotukseen ydinaseita varten rikastetun plutoniumin tuonnista Venäjältä käytettäväksi ydinvoimaloissa perustellen ehdotustaan sillä, että tämä edistäisi rauhaa. Mielestäni tämä on ällistyttävä esitys. Vaikka siinä kiinnitetään huomiota siihen, että meidän plutoniumtaloutemme tila on järkyttävä ja että meidän ei tulisi tuottaa plutoniumia, toivon kuitenkin, että voimme käydä vakavia keskusteluja ehdotuksesta jonain myöhempänä ajankohtana.

Wulf-Mathies
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, haluaisin selostaa teille vielä kerran komission kantaa tästä tärkeästä mietinnöstä Papoutsisin puolesta, joka on tällä hetkellä Moskovassa. Sallikaa minun aluksi korostaa sitä, että komissio pitää energiaperuskirjaa koskevan sopimuksen ja energiatehokkuutta koskevan pöytäkirjan ratifiointia ja niihin liittyviä ympäristönäkökohtia etusijaisena asiana. Tämä sopimus tulee voimaan vasta, kun sen on ratifioinut vähintään 30 valtiota. Tällä hetkellä se on käytössä mahdollisimman kokeilunomaisesti.
Kuten varmasti tiedätte, on Euroopan energiaperuskirjan, poliittinen aiejulistus, joka ei ole oikeudellisesti sitova, allekirjoittanut 51 valtiota ja Euroopan yhteisö. Esittelijä Matikainen-Kallström, jota haluan kiittää hänen mietinnöstään, esitteli peruskirjan historiaa. Siksi en aio enää toistaa sitä, vaan haluan tehdä selväksi, että toistaiseksi 49 valtiota ja Euroopan unioni on allekirjoittanut sopimuksen, joka on syntynyt tämän poliittisen aiejulistuksen pohjalta.
Tämä sopimus energiaperuskirjasta on ensimmäinen taloussopimus, jonka ovat allekirjoittaneet kaikki entisen Neuvostoliiton tasavallat, Keski- ja Itä-Euroopan maat, Euroopan yhteisö ja sen 15 jäsenvaltiota sekä muut OECD-maat. Sen päätarkoitus on luoda oikeudelliset puitteet pitkäaikaiselle energia-alan yhteistyölle molemminpuolisuuden ja molemminpuolisen hyödyn pohjalta. Sopimuksessa on määräyksiä prixäärienergialähteiden ja energiantuotteiden käyttöönotosta, tuotannosta, kauttakuljetuksesta ja vapaasta kaupasta sekä investointien ja vapaan pääomaliikenteen turvaamisesta. Sopimuksessa ja pöytäkirjassa on myös yleisiä julistuksia ympäristönäkökohdista ja energiatehokkuuden lisäämisestä. Enempää kuin tämä, mitä te oikeutetusti olette arvostelleet vähäisestä sitovuudesta, ei ollut neuvotteluissa saatavissa läpi.
Lisäksi on tärkeä ensimmäinen askel, että niin monet valtiot ovat ainakin allekirjoittaneet nämä periaatteet. Tietenkin komissio ottaa peruskirjan ja sopimuksen toimeenpanossa huomioon myös täällä esiin tuodut Euroopan parlamentin kannat. Marraskuussa komissio esitti tiedonannon ja ehdotuksen neuvoston ja komission päätökseksi energiaperuskirjaa koskevan sopimuksen ja energiatehokkuutta ja siihen liittyviä ympäristötekijöitä koskevan energiaperuskirjan pöytäkirjan hyväksymisestä. Tässä ehdotuksessa esitetään itse sopimuksen hyväksymisen lisäksi, että Euroopan yhteisö ja jäsenvaltiot samanaikaisesti säilyttävät ratifiointiasiakirjat, sekä yksinkertaistettua menettelyä Euroopan yhteisöjen kannan vahvistamiseksi energiaperuskirjaa käsittelevässä konferenssissa.
Viime vuoden joulukuussa neuvosto pääsi yksimielisyyteen päätöksen kiinteästä sanamuodosta. Tästä päätöksestä Euroopan parlamentti nyt äänestää. Vaikka komissio on tietoinen siitä tosiasiasta, että neuvoston hyväksymä sanamuoto eroaa merkittävästi sen alunperin esittämästä ehdotuksesta, voi se silti yhtyä tähän sanamuotoon osoittaakseen kompromissivalmiutensa, jos se saa myös Euroopan parlamentin kannatuksen, kuten käytettyjen puheenvuorojen perusteella näyttäisi olevan.
Haluaisin kiittää esittelijä Matikainen-Kallströmiä, koska hänen mietintönsä näyttää juuri tätä suuntaa. Komission näkemyksen mukaan on poliittisesti hyvin merkittävää, että Euroopan yhteisö ratifioi mahdollisimman pian sopimuksen energiaperuskirjasta, jotta varmistetaan hyväksyminen yhdessä samaan aikaan jäsenvaltioiden ratifioinnin kanssa. Yhdeksän jäsenvaltiota on jo saattanut päätökseen ratifiointimenettelynsä ja useimmat muut jäsenvaltiot tekevät sen pian.
Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden ratifiointimenettelyn päättäminen voi antaa myönteisen signaalin Venäjälle, joka tosin on allekirjoittanut sopimuksen, mutta jonka ratifiointimenettely on tällä hetkellä vasta meneillään. Mielestäni voidaan myös olettaa, että muut riippumattomat valtiot ja Keski- ja Itä-Euroopan maat reagoivat myös tähän signaaliin.
Komissio on sitä mieltä, että on kovasti unionin etujen mukaista, että sopimus hyväksytään ja että sen ratifiointi on erittäin tärkeää, jotta ylläpidetään muiden sopimuspuolten ja energiatalouden etuja rajoittamatta. Energiaperuskirjasopimus tulee epäilemättä olemaan hyödyllinen idän ja lännen väliselle yhteistyölle, mikä on viime kädessä meidän kaikkien edun mukaista.
Haluaisin siksi pyytää teitä vielä kerran äänestämään tämän päätöksen puolesta. Lisäksi haluaisin vastata lyhyesti Plooij-Van Gorselin kysymykseen: sekä EIP: n luoton että G7-luottojen mahdollisuutta tutkitaan Ukrainan hankkeisiin; toistaiseksi päätöksiä ei kuitenkaan ole tehty ja myös mainitsemanne lausunnot vaikuttavat tutkintaan.

Plooij-Van Gorsel
Arvoisa puhemies, minulla olisi vielä yksi kysymys komission jäsenelle. Asiantuntijapaneeli on nähtävästi laatinut raportin. Voisiko parlamentti saada sen raportin, sillä se olisi erittäin tärkeää tässä tapauksessa, myös kysymykseeni liittyen.

Wulf-Mathies
Pyydän teiltä ymmärrystä sille, etten tunne tätä mietintöä, koska tänään vain edustan Papoutsisia. Välitän toiveenne kuitenkin hänelle. Vastaamme sitten kirjallisesti kysymykseenne kertoaksemme, onko sellaista mietintöä olemassa, ja kuinka me menettelemme sen kanssa.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Kehitysongelmat Italiassa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Podestàn aluepoliittisen valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0405/96) kehitykseen liittyvistä ongelmista ja rakenteellisista toimenpiteistä Italiassa (C4-0050/96, C4-0051/96 ja C4-0052/96).

Podestà
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja alueiden välisen yhteistyön ja solidaarisuuden politiikka on Euroopan unionin ensisijaisia tavoitteita. Rakennerahastot ovat siksi erityisen merkittävä väline, kun pyritään vähentämään vakavaa eriarvoisuutta, jota on Euroopan eri alueiden välillä. Niinpä Italian tilanne on eräs kiinnostavimmista, siksi että Italialla - joka on Espanjan ja Saksan jälkeen rakennerahastojen kolmanneksi suurin edunsaaja - on rakenteellisia vaikeuksia käyttää näitä varoja. Työssä, jonka tuloksena on tämä mietintö ja jossa kollegoiden pyrkimysten yhdenmukaisuus on ollut erityisen merkittävää - mistä lausun teille kiitokset - olemme yrittäneet selvittää, mitkä ovat tämän vaikeuden suurimmat syyt, ja myös selvittää, miten olisi mahdollista ottaa kiinni vuosien mittaan syntynyt jälkeenjääminen.
Tekijöitä on erilaisia, mutta mainitsen vain tärkeimmät: ennen kaikkea tietenkin maan poliittinen epävakaus kaikkina näinä vuosina - ajateltakoon vain, että meillä on sodan jälkeen ollut yli viisikymmentä hallitusta viidenkymmenen vuoden aikana; hallintorakenteiden hauraus, sekä keskus- että varsinkin aluehallinnon, ja tietty kyvyttömyys, joka on ilmennyt ohjelmien suunnittelussa ja niiden toteuttamisessa; päättävien elinten moninaisuus, myös ottaen huomioon, että aluejako Italiassa ei ole kunnolla jakanut toimivaltaa, vaan on aiheuttanut päättävien elinten päällekkäisyyttä; äärimmäisen laaja ja toisinaan ristiriitainen lainsäädäntö, jonka täytäntöönpano on byrokraattista, hidasta ja hyvin monimutkaista; koordinoinnin puute kunnallisten ja toisaalta valtakunnallisten, keskus- ja aluelaitosten välillä, mikä on hidastanut huomattavasti tiedonvälitystä ja valitettavasti usein myös itse informaation ymmärrettävyyttä; ja vielä se, että varojen käyttäminen on entisestään heikentynyt vuosina 1989-93. Siksi on syytä muistaa sopimuksessa, jonka komission jäsen rouva Wulf-Mathies laati silloisen ministerin Maserin kanssa, tarjottu mahdollisuus käyttää vuoden 1997 loppuun asti sitä, mikä olisi pitänyt käyttää vuoden 1996 loppuun mennessä. Kaikki tämä on kuitenkin väistämättä hidastanut sitä, että seuraavan periodin, siis vuoteen 1999 ulottuvan, resurssit otettaisiin tehokkaammin käyttöön.
Mutta miksi Italian on jatkuvasti vaikea hallita tätä tilannetta? Käytännössä me elämme kahdessa täysin erilaisessa tilanteessa. Etelä-Italian maakunnissa - jotka kaikki kuuluvat tavoitteen 1 piiriin, paitsi Abruzzo, joka vasta nyt on päässyt tavoitteesta 1, sillä se on kehittänyt huomattavasti tilannettaan, ja korostan tässä muutosehdotusta, josta äänestetään huomenna, jonka mukaan myös tulevaisuudessa tarvitaan mahdollisuuksia pehmeisiin siirtymäkausiin - kehitystaso on tavattomasti alhaisempi kuin Keski- ja Pohjois-Italian maakunnissa ja työttömyys paljon suurempi. Huomenna esitämme muutosehdotuksessa muun muassa työllisyyteen liittyvien lukujen ajantasaistamista; luvut osoittavat valitettavasti, että tilanne maassamme on entisestään vaikeutunut. Meillä on toisaalta joitakin lukuja - jotka eivät ikävä kyllä ole vielä virallisia ja joita emme siksi voi liittää tähän mietintöön - jotka rohkaisevat meitä jossakin määrin, sillä tilanne on viime kuukausina, myös ja ennen kaikkea kansallisen ja paikallisen EU-suhteista vastaavan hallinnon ponnistusten ansiosta, alkanut parantua, vaikka meidän on myönnettävä, että tilanne on kuitenkin vielä epätyydyttävä.
No, maamme tilanne ei ole nykypäivän Euroopassa ainutlaatuinen, mutta se osoittaa selvästi, että pitäisi ponnistella - ja tämä on mietinnön ydinajatus - jotta voidaan nopeuttaa lupamenettelyä, parantaa koordinointia unionin, kansakuntien ja alueiden välillä, niin ettei menetetä resursseja, jotka - varsinkin Maastrichtin kaudella - ovat ehkä ainoita, jotka ovat käytettävissä.

Speciale
Arvoisa puhemies, Podestàn mietintö on varmasti myönteinen ja täsmällinen. Se on tietenkin hänen itsensä ansiota, mutta myös koko valmistelujen ja menetelmän, joka on vakiintunut aluepoliittisessa valiokunnassa: se on menetelmä, jossa keskustellaan ja syvennytään kaikkiin rakenteellisiin toimenpidetapauksiin kaikissa maissa eikä pelkästään Italiassa. Komission kanssa on keskusteltu perusteellisesti. Joka tilanteessa on myös kuultu kyseisen valtion vastuullisia, hallituksen, parlamentin, paikallishallinnon, alueiden ja yhteiskunnallisten vallanpitäjien edustajia, ja näin on tehty myös Italian suhteen. Sen vuoksi voimme tänään esittää joitakin yleisiä näkökantoja.
Onkin totta, että käyttäessään rakennerahastoja Italia syyllistyy huolestuttavaan viivyttelyyn, ja tämä on vielä vakavampaa, sillä se vähentää voimavaroja ja investointeja haurailla alueilla. On syytä huomata - kuten mietintö, mistä olen yhtä mieltä - että Italian budjettiministeri on ilmaissut painokkaasti haluavansa kuroa umpeen nämä viivytykset. Hän on myös äskettäin tavannut Brysselissä vastuunalaiset komissaarit ja on sitoutunut kuromaan tämän viivytyksen umpeen tämän vuoden kuluessa. Se on kunnianhimoinen tavoite, vaikea mutta mahdollinen, jos kaikki ministerit sitoutuvat tähän pyrkimykseen yhtä lujasti, kaikki ministerit ja ennen muuta kaikki alueet ja kaikki asianomaiset paikalliset päätöksentekoelimet.
Erityisesti on tunnettua, että suuri osa rakennerahastojen varoista keskittyy Italiassa tavoitteen 1 maakuntiin, siis maan eteläosaan, kuten jo mainittiin. Pahinta viivästyminen on joissakin maakunnissa, ei kaikissa, mutta erityisesti suurissa, Sisiliassa, Campaniassa, Apuliassa. Jos näissä maakunnissa saadaan aikaan tuloksia, kokonaiskuva muuttuu merkittävästi.
Tarvitaan siis ylimääräisiä toimia, mutta myös kaikkien sitoutumista, voimakasta ja laajaa poliittisen tilanteen ymmärtämistä. On vedottava Euroopan parlamentin jäseniin ja myös Italian parlamentin jäseniin, jotka on valittu näistä vaalipiireistä, jotta he todella sitoutuisivat asian hoitamiseen.
Ylimääräiset toimet ovat seuraavat: pitää määritellä tavoitteet uudelleen, aluehallinnon on tehostettava varainkäyttöä ja mukautettava myös hallinnon rakennetta, ja missä tarpeen, vahvistaa sitä ja ottaa huomioon myös mietinnössä esitetty mahdollisuus vaihtaa, silloin kun vakavia epäonnistumisia tapahtuu kerran toisensa jälkeen, julkisen vallan edustajat, jotka ovat vastuussa ohjelmien toteuttamisesta. Se on äärimmäinen toimenpide, vaikea toteuttaa ja se johtaa ristiriitaan asianosaisten kanssa. Meidän pitää kuitenkin kysyä itseltämme, eikö nytkin synny ristiriitaa, eikö toimettomuus jatku, jos jotkut ryhmät eivät käytä näitä rahoitusmahdollisuuksia ja ovat vaarassa menettää ne. Kumpi siis on tärkeämpää?
Haluaisin lopuksi korostaa, että se ongelma, ettei rakennerahastoja käytetä tai että niitä käytetään huonosti, koskee myös muita maita. Olisi siis syytä uudistaa rakennerahastojen säännökset perusteellisesti ja yksinkertaistaa ne kunnolla, jotta päästäisiin eroon viivytyksistä ja byrokratiasta; säännöksethän on tarkoitus uudistaa vuonna 1999. Uskon, että aluepoliittisen valiokunnan ja Euroopan komission on ponnisteltava tänä vuonna lujasti, jotta ne voisivat käsitellä näitä normeja ja pohtia niitä uudelleen.

Viola
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, Italian maakunnat ovat rakenteellisesti hyvin erilaisia - kuten Podestà mainitsi hetki sitten - joten toimenpidekaaviokaan ei ole homogeeninen. Siksi koko Etelä-Italia kuuluu täysin tavoitteen nro 1 alueiden piiriin ja koko Keski- ja Pohjois-Italia kuuluu tavoitteiden nro 2, 5 a ja 5 b piiriin.
Tämä epähomogeenisuus, joka on valitettavasti asian ainoa homogeeninen piirre - jos tutkimme rahastojen käyttöä vuoden 1996 lopun tilastoista - näkyy siinä, että varoja on tavattoman vaikea käyttää hyväksi. Sitä paitsi tämä ongelma toistuu, sillä se on huomattu myös unionin tukiselvityksessä 1989-93.
Ennen kuin tutkimme sisäisiä vaikutteitamme, siis maamme sisäisiä, yhdyn siihen mitä Speciale sanoi hetki sitten: eräs pääsyistä on varmasti rakennerahastojen säännösten monimutkaisuus, joka on viiden viime vuoden aikana estänyt myös muita maita käyttämästä resursseja täysin hyväkseen.
Mutta Italian ongelmat ovat samanlaisia kuin ne vaikeudet, jotka liittyvät ennen muuta maan aluehallinnon haurauteen; hallinnon pitäisi läheisyysperiaatteen mukaisesti noudattaa varainkäytön suunnittelun ja toteuttamisen menettelytapoja, mutta niillä on usein suuria vaikeuksia hallita aluekehityssuunnitelmia, joista on sovittu komission kanssa.
Pitäisi siis pohtia, eikö joustavuutta, josta hallitusten välisessä konferenssissa on puhuttu, voitaisi käyttää hyväksi myös yhteenkuuluvuuspolitiikassa. Onhan maita, jotka pystyvät hyvin keskustelemaan aluepolitiikasta ja ovat jo vanhastaan tottuneet antamaan hallintovastuun maakunnille, departementeille, osavaltioille ja kreivikunnille.
Italiassa, vaikka siellä jo joitakin vuosia on ollut aluehallinto ja paikoin myös jo monivuotinen autonominen hallinto, läheisyysperiaate on monessa tapauksessa surkeasti epäonnistunut. Olisi siis hyödyllistä määrätä, että jos yksittäiset alueet todella pystyvät hoitamaan rahastokysymykset, niille siirretään kaikki asiaan liittyvä vastuu, mutta että siellä, missä tämä osoittautuu vaikeaksi, asianomainen maa voi käyttää muita keinoja ja tarkoitukseen asetettuja uusia päättäviä elimiä.
Italian ja EU: n välisiä suhteita hoitavien hallintoelinten perustaminen on epäilemättä myönteinen merkki. Toinen merkki voisi olla, ja tässä olen samaa mieltä kuin Speciale, että otettaisiin käyttöön korvaava järjestelmä niiden tilalle, jotka osoittavat vuosi vuodelta, etteivät pysty käyttämään hyväkseen yhteisön resursseja. Toinen myönteinen asia on aluesopimusten määrän kasvu, mikä osoittaa, että on alettu tiedostaa, miten kehityskysymyksiä on lähestyttävä uudella ja oikealla tavalla.
Uskon, että tiedonpuute on ollut rahastojen tehokkaan käytön tärkeimpiä esteitä. Myös tästä syystä on toivottavaa, että Italian maakunnat tekevät itsensä tiettäviksi unionissa avaamalla edustustoja, jotka välittävät tietoa julkisille ja yksityisille rahastojen käytöstä kiinnostuneille tahoille. Tämän vuoksi olen esittänyt muutosehdotuksen, josta keskustellaan huomenna.
Italia pyrkii kovasti kuromaan umpeen kasvavan jälkeenjääneisyyden vuoksi syntynyttä välimatkaa. On sitä paitsi tarpeen, että täydentävyysperiaatetta kunnioitetaan ennen kaikkea Etelä-Italian maakunnissa, joiden ongelmana on toisaalta valtion taloudellisen tuen huomattava väheneminen ja toisaalta rakennerahastojen vajaakäyttö, ja ne ovatkin vaarassa kärsiä kaksinkertaisen vahingon. Toivon siis, että komissio valvoo tarkasti täydentävyysperiaatteen kunnioittamista; periaatteen, joka on Euroopan yhteenkuuluvuuspolitiikassa keskeinen.

Azzolini
Arvoisa puhemies, kaiken sen jälkeen, mitä esittelijä Podestà ja kollegat Speciale ja Viola ovat sanoneet, ja kun äänenikin on tänään aivan käheä, on hyvin vaikea ryhtyä toistamaan asioita, joista kaikki ovat samaa mieltä, ennen kaikkea ne, jotka ovat aluepoliittisessa valiokunnassa arvostaneet alusta asti Podestàn nimeä kantavaa mietintöä, siksi että Podestà on laatinut sen, kuitenkin kaikkien valiokunnan jäsenten yhteistyön ja yhdenmukaisen panoksen avulla. Tällaista yhteistyötä korosti hetki sitten Speciale, tuon valiokunnan erinomainen puheenjohtaja, ja minulla on velvollisuus sanoa se julkisesti, sillä hän on antanut meille kaikille mahdollisuuden perehtyä tilanteen realististen ja tarkoituksenmukaisten - kun on puhe tavoitteista - mahdollisuuksien tutkimiseen. Italia on rakenteensa vuoksi hyvin sopiva esimerkkimaa muille jäsenvaltioille.
Mikä on se pyrkimys, jota haluaisin kiirehtiä, nyt kun komission jäsen, rouva Wulf-Mathies, on läsnä? Yksinkertaistamisen tarve, joka on usein näkynyt komission puheiden rivien välistä, kun olemme tavanneet komissaarin aluepoliittisen valiokunnan kokouksessa, itse Podestàn mietinnön rivien välistä ja hyvin painokkaasti kollegojen puheenvuoroista: vaatimus yksinkertaistaa joitakin menettelytapoja, vaatimus järkiperäistää ja yhdenmukaistaa erilaisia toimia komission, jäsenvaltioiden ja alueiden välillä. Uskon, että keskeistä ei ole vain rakenteellisten ja kulttuuristen ongelmien poistaminen, vaan pitäisi poistaa ne käytännön toimintatavat, jotka eivät vallitse vain jäsenvaltiossa ja paikallistasolla vaan myös joissakin itse komission merkittävissä osastoissa.
Tarvitaan kulttuurien yhteenkuuluvuutta, jossa on komission jäsenen esittämät suuntaviivat ja jossa on yhteinen tavoite: sellainen, joka edustaa Podestàn mietintöä ja jossa, niin oletan, voidaan osoittaa, että mietintö, jota arvostan täysin, on ymmärretty.

Moretti
Arvoisa puhemies, vuonna 1957 allekirjoitettiin Rooman sopimukset ja nyt, kun Euroopan yhdentyminen on jatkunut 40 vuotta, meidän on todettava, että valtaosa rakennerahastojen varainhoidon virheistä johtuu tilintarkastustuomioistuimen vuosiraportin mukaan jäsenvaltioista. Konkreettisia ja muodollisia virheitä avunpyyntöjen muotoilussa on lukuisia, mutta varmasti suurempi ja vakavampi virhe on jäsenvaltioiden tekemä: ne ovat estäneet poliittista ja hallinnollista hajauttamista, johon alueet ja kreivikunnat ovat pyrkineet. Alueyksiköiden kypsyys ja kyky hallita itseään tukahdutetaan liian usein systemaattisesti ja ehdollistetaan oman maan keskusjohtoisuudella, kuten näkyy, ei vain tilintarkastustuomioistuimen vuosiraportista, vaan myös alueiden ja parlamentin välisistä raporteista ja Euroopan kansalaisten luottamuksesta valtioon.
Italian hallituksen pyrkimys uudistaa julkisia palveluita ja yksinkertaistaa määrärahojen jakamista, mitä tarvitaan rakennerahastojen hoitamisen tekniseen puoleen, ei riitä. Mitä demokraattisempi ja federatiivisempi jokin valtio on, sitä enemmän provinssit, osavaltiot ja maakunnat pystyvät kävelemään omilla jaloillaan rakentaakseen uutta Eurooppaa. Euroopassa on moniakin alueyksiköitä, jotka pystyvät pitämään yllä suoria yhteyksiä eurooppalaisten organisaatioiden kanssa, mutta niitä jarruttaa kotimaan keskusjohtoinen järjestelmä.
Italiassa on viisikymmentä vuotta vanhoja alueita, joita tietoisesti pidetään lapsen asemassa, ja toisia yhtä vanhoja, ilmeisen aikuismaisia, joilta on kuitenkin riistetty kaikki itsenäinen, demokraattinen ja liberaali aloitteentekomahdollisuus. Millaisen Euroopan haluamme rakentaa, jos sen keskusjohtoisuus merkitsee valtioiden kyvyttömyyttä käyttää voimavarojaan?
Pyrkikäämme toki kaikki siihen, että rakennerahastojen merkitys laajenee, että siihen liitettäisiin tavoitteen 5 b alueiden kulttuuritoimet, erityisesti vuoristoalueiden, mutta ennen kaikkea pyrkikäämme siihen, että Euroopasta tulisi yhä demokraattisempi ja federatiivisempi, niin että se muodostuu liittovaltioista, ja että alueyksiköt voivat toimia myös rakennerahastojen hoidossa ja osoittaa olevansa parempia kuin valtionsa.

Pettinari
Arvoisa puhemies, myös minä arvostan Podestàn mietintöä sen selkeydestä ja syventymisestä rakennerahastojen varojen jakamisen rajoihin, ei vain omassa maassani vaan myös muissa. On kuitenkin totta, kuten kaikki italialaiset kollegat hyvin tietävät, että unionin rakennerahastot ovat edelleen välttämättömiä Italialle, erityisesti maani eteläosien kehitykselle, koska siellä on nykyisin lähes 20 prosentin työttömyys, kuten mietinnössä muistutetaankin.
Rakennerahastot ovat siksi korvaamaton eurooppalaisen solidaarisuuden väline, ja juuri solidaarisuudesta pitää taas tulla eurooppalaisen identiteetin perusta: ilman sitä ei minkäänlainen Euroopan integraatio olisi mahdollinen.
Tietenkin täytyy pitää mielessä se, miten valitettavan hitaasti maani on tähän asti käyttänyt rakennerahastoja. Maani ja siis sen hallitukset mutta, myös - suonette anteeksi, kollega Moretti - uskomattoman tehoton aluebyrokratia ovat usein johtaneet siihen, että on menetetty miljoonia ecuja, joita alueemme kuitenkin tarvitsevat sekä pohjoisessa että etelässä, koska niin etelässä kuin pohjoisessakin näiden varojen saaminen on rajallista.
On kuitenkin syntynyt erikoinen tilanne: Italia on yksi niistä maista, jotka tarvitsevat varoja enemmän, mutta käyttävät niitä vähemmän. Toivon - myös sen panoksen ansiosta, jonka Podestàn mietintö on antanut ja antaa tähän keskusteluun - että maani kuten muutkin maat voisi ylittää tähänastiset rajat.

Orlando
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kaksi huomiota Guido Podestàn perinpohjaisesta ja syvällisestä mietinnöstä: toinen on jos ja toinen miten rakennerahastojen varoja käytetään Italiassa.
Jos: Siitä, miten käyttöä voitaisiin tehostaa ja nopeuttaa, mainitsen uudelleen päätöslauselmaehdotuksen 6. kohdan korostaakseni, minkä julkisten aiheiden pitää, myös vaihtoehtoisesti - mikäli aluehallinto hidastelee - olla paikallisen kumppanuuden keskipisteenä: esimerkkeinä aluesopimusten aiheet ja hankkeet työllisyyden parantamiseksi, joita on yhä enemmän, ja tavoitteen nro 1 piiriin kuuluvien maakuntien tehokkaat kehitysmenetelmät.
Miten: Jotta saataisiin parempilaatuisia hankkeita, edellyttää parannusehdotus, jota vihreiden ryhmä on esittänyt minun nimissäni, että aluekehitysprojektit vastaavat kestävän kehityksen periaatteita sekä käynnissä olevissa että tulevissa vaiheissa; se kannattaa myös vaatimusta, että ympäristöministeriön ja muiden kuin hallituksen organisaatioiden pitää tulla siihen mukaan.

Cellai
Arvoisa puhemies, ennen kaikkea haluan onnitella Podestàa erinomaisesta työstä; se ei ollut helppo tehtävä, mutta tulos on erinomainen.
Mietinnön mukaisesti aion tässä istunnossa korostaa eräitä huomioita. Yksi suurimmista eroista Italian ja sen tärkeimpien kumppaneiden tilanteen välillä on se, miten laajaa ja sitkeää sen alueiden eriarvoisuus on. Rakennerahastojen suurempi keskittyminen ja tehokkuus, komissaari Wulf-Mathies, tulosten ja käytössä olevien varojen jakamisen parempi arviointi ja tehokkaampi seuranta ovat välttämättömiä, jotta voidaan varmistaa, että kehitysalueiden kasvu heijastuu työpaikkojen luomiseen ja lähentymisprosessin tukemiseen.
Jotta edistettäisiin kilpailukykyä, pitäisi kohdistaa enemmän määrärahoja tutkimukseen, kehitykseen ja innovointiin. Jotta yrityksiä voitaisiin kannustaa käyttämään innovatiivista teknologiaa ja kehittämään uusia tuotteita, Euroopan unionin pitää tutkia tukitoimien parempaa yhdistämistä pääoman ja yritysten hyväksi, jotta tekninen tuntemus välittyisi ja syntyisi uudenlaista koulutusta ja harjoittelua, sekä perus- että jatkotason.
Vaikeudet, joita on kohdattu viime vuosina rakennerahastojen käyttämisessä, ovat aiheuttaneet ja aiheuttavat vakavaa huolta meille italialaisille ja myös unionin toimielimille. Jotta niitä voitaisiin käsitellä, on meidän järjestelmässämme äskettäin pyritty tekemään uudistuksia: EU-suhteita hoitavat kansalliset elimet ja aluesopimukset - tämä jälkimmäinen on järjestelmä, josta voisi tulla yhteiskunnallisen kumppanuuden tärkeä ilmentymä, niin että se täyttää yhteiskunnallisten osapuolten osallistumisen vaatimukset, mikä osallistuminen näkyy sekä aloitteenteossa että sitovien pyrkimysten toteuttamisesta huolehtimisena.
On siis toisin sanoen kyse sopimuksista, joiden perusteella paikalliset toimijat, työn suorittajien edustajat, yritykset ja julkishallinto pyrkivät toteuttamaan tarkoin määriteltyjä investointihankkeita. Paikallisen kehityksen edistäminen sekä toimin, joilla pyritään edistämään alueen sisällä rajallisia aloitteita ottaen huomioon niin varustetaso kuin infrastruktuurikin, että tukemalla pieniä ja keskisuuria yrityksiä, on yhä oleellisempaa oikealla tavalla ymmärretyssä aluekehityspolitiikassa. Tämä voikin edistää erityisesti työpaikkojen luomista, jos hyödynnämme kaikkia hankkeita, joista jokainen luo vain vähän paikkoja mutta jotka kaikki yhdessä voivat tuottaa mielenkiintoisia tuloksia jonkin alueen tai vyöhykkeen työllisyyteen.
Paikallista kehitystä voidaan lisätä ennen kaikkea mutta ei pelkästään näin: edistetään sitä, minkä voisi määritellä aloitteiden, kykyjen ja ammattitaitoisten henkilöiden mobilisoimiseksi niin, että syntyy tuottavia järjestelmiä, jotka pyrkivät innovatiivisuuteen ja kansainvälistymiseen. Paikallinen kehitys tähtää itse asiassa siihen, että muutetaan kehityksen arkkitehtien ajattelutapaa. On syytä käyttää hyväksi ennen kaikkea jo olemassaolevaa erityisosaamista, kuten BICit, jotka on perustettu kannustamaan paikallistaloutta alueilla, joissa teolliselle kehitykselle on hyvät mahdollisuudet.
Lopuksi totean, että mielestäni pitää kiinnittää nykyistä enemmän huomiota kolmeen tavoitteeseen: taisteluun työttömyyttä vastaan, miesten ja naisten yhtäläisiin mahdollisuuksiin ja ympäristönsuojelun keinojen lisäämiseen - ympäristöä ja kestävää kehitystä aliarvioidaan usein rakenteellisesti heikoilla alueilla - ja kaikkeen tähän liittyy se, että menettelytapoja ja uusia säädöksiä ja tiedonvälitystä on pikaisesti yksinkertaistettava.

Bontempi
Arvoisa puhemies, minäkin olen arvostanut suuresti Podestàn mietintöä ja olen yhtä mieltä huomioista, joita on tehty tavoitteesta nro 2, uudelleenteollistamisesta, johon haluan hetkeksi pysähtyä.
Näkemykseni mukaan myös tässä viivästykset osoittavat, että ongelma on syvällä koko koneistossa, ehkä siinä, mitä maassamme on viime vuosina alettu pitää modernina käsityksenä suunnittelusta. Kuitenkin olemme näillä alueilla vastatusten keskittyneempien toimien kanssa, myös pienempien summien ja kaiken kaikkiaan menettelytavan - uudelleenteollistamisen - joka on osa jo olemassaolevaa talouden, tuotannon ja hallinnon verkostoa, ja tämän tosiasian pitäisi antaa meille toiveita siitä, että tilanne voisi edistyä tähänastista nopeammin.
Tästä huolimatta tämä tavoitteeseen nro 2 liittyvä kokemus, hyvin tärkeä ikään kuin tutkimuslaboratoriona - eikä pelkästään Italiassa - joka on asettanut vastakkain julkisen ja yksityisen ja on herättänyt uudelleen pitkän tähtäyksen suunnitteluun liittyviä ajatuksia, sisältää mielestäni asioita, jotka meidän tuotava esille myös kriittisesti, kun rahastoja uudistetaan.
Edellisen lisäksi haluaisin nyt lyhyesti mainita kaksi mietinnössä korostettua erityisen tärkeää asiaa: ennen kaikkea mitä tulee paikallistason aloitteisiin - joihin jotkut kollegat ovat jo viitanneet - haluan muistuttaa, että niiden kehittämiseksi tarvitaan toisenlaista kulttuuria, ohjauksen ja edistämisen kulttuuria eikä muodollisen kontrollin ja myönnytysten; toiseksi mitä tulee kulttuuritoimenpiteisiin talouskehityksen vauhdittajina, minusta tuntuu, että myös täällä pitäisi pyrkiä - mutta ei sattumanvaraisesti - taloudellisen verkoston ja sosiaalisen verkoston saneeraukseen.
Vielä kaksi seikkaa: toimenpiteet kaupungeissa ja vuoristoaluepolitiikka. Tavoitteessa nro 2 olemme usein nähneet toimien rajoittuvan vain yhteen kaupunginosaan. Toiminta on ollut tärkeää, mutta uskon, että kaikki tämä osoittaa tarvetta luoda toimiva kaupunkipolitiikka niin kuin - ja yksi sen lähtökohta on esitetty mietinnössä - vuoristoaluepolitiikkakin. Kohta 5b osoittaa meille ehkä, että sekalaisten toimien sijaan pitää vastaisuudessa keskittyä pienimuotoiseen ja tärkeään toimintaan vuoristoalueen hyväksi niin koko Euroopassa kuin myös Italiassa.

Baggioni
Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin onnitella kollegaamme Podestàa hänen erinomaisesta työstään tämän hänelle erittäin vaikean aiheen parissa. Yhtä vaikeaa olisi meille kaikille, jos joutuisimme arviomaan rakenteellisten tukitoimien vaikutuksia kotimaassamme.
Euroopan unionin rakennerahastot perustettiin kestävän taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kannustamiseksi. Niiden toteuttamista on arvosteltu paljon, mikä on johtunut erityisesti tukien käytössä ilmenneistä esteistä ja viivästymisistä. Italiassa silmiinpistävintä on se, että maassa on hyvin syvään juurtuneita alueellisia eroja. Mielestäni näyttäisi olevan välttämätöntä, että Euroopan unioni ei hellitä ponnistelujaan tasapainoisen kehityksen turvaamiseksi koko Italiassa. Rahastojen virheellinen käyttö ei tarkoita, etteikö niille olisi tarvetta, vaan että käytettävissä olevien varojen saamista ja käyttöä koskevat säännöt eivät ole mukautettuja.
Minun on mahdotonta hyväksyä, että tähän mennessä ei ole suunniteltu minkäänlaista järjestelmää alueille, jotka menettävät valintakelpoisuutensa tavoitealueeksi. Kuten Abbruzzon ennakkotapaus osoittaa, ei ole olemassa mitään toimenpiteitä rakennetuen äkillisen lakkauttamisen vaikutusten lieventämiseksi, jollei sellaisiksi lasketa lisäaikojen myöntämistä, joiden ansiosta käynnissä olevien ohjelmien päätökseen saattaminen on mahdollista. Muitakin alueita on vaarassa joutua kokemaan lähitulevaisuudessa Abruzzon kohtalon. Uhkaako tämä lamauttaa ponnistelut, jotka ovat mahdollistaneet talouden elpymisen alkamisen? Vaikka emme haluakaan ikuisesti tukea rahallisesti taloudellisesti heikkoja alueita, mielestäni olisi vastuutonta olla laatimatta kyseisille alueille tarkoitettua siirtymäkauden tukijärjestelmää. Kun tällaista järjestelmää ei ole, olisi sopeuduttava siihen ajatukseen, että tällä hetkellä toteutetut rakenteelliset toimet ovat turhia, sillä pienikin taloudellinen hyppäys saattaa vaikuttaa siten, että alue ei enää saakaan rakennetukia ohjelmakauden päätyttyä.
Abruzzon esimerkin pitäisi antaa meille aihetta pohtia nopeasti, millä keinoin rakennerahastojen tavoitealueisiin valintakelpoisuuden äkilliseen menettämiseen liittyvä oikeudellinen tyhjiö voitaisiin täyttää. Ratkaisu on löydettävä, kun rakennerahastoja seuraavan kerran tarkistetaan, ja ehdottomasti ennen vuotta 1999. Asian kiireellisyyttä ei tarvitse enää todistaa.

Vallvé
Arvoisa puhemies, haluaisin ensinnäkin kiitellä esittelijää, Podestàa, siitä, miten osuvasti hän kertoi rakennerahastojen toimintaan liittyvistä ongelmista. En analysoi konkreettisia tapauksia, koska edelliset puhujat ovat jo tehneet sen tarpeeksi tarkasti. Viittaan vain eräisiin yleisiin näkökohtiin, joiden uskon kiinnostavan meitä, kuten ensinnäkin Podestàn huoleen rakennerahastojen tulevaisuudesta ja tarpeeseen, että Euroopan unioni pohtii vuoden 1999 tarkistuksessa, millainen sen tulisi olla.
Näemme huolestuneina, että kuilu, joka erottaa Euroopan unionin kehittyneimmät alueet sen vähiten kehittyneistä alueista, ei suinkaan ole pienentymässä, vaan pyrkii edelleen kasvamaan. Siksi rakennerahastojen käyttö tulee olemaan jatkossakin tärkeää.
Toinen tärkeä aihe on se tosiseikka, että on tuhlattu varoja näiden rahastojen virheellisen käytön takia. Ja sen tähden uskon, että olisi ensisijaisen tärkeää muuttaa rahastoja koskevia säädöksiä niin, että niitä voitaisiin käyttää tehokkaammin.
Ja lopuksi haluan korostaa tarvetta tarkoituksenmukaistaa näitä rakenteellisia rahastoja ja koordinoida niitä muiden projektien, esimerkiksi Välimeren maiden eteläosia koskevien MEDA-projektien kanssa.

Wulf-Mathies
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää sydämellisesti esittelijä Podestàa ja osallistuneita valiokuntia niiden kattavasta ja perusteellisesta analyysista. Komissio ei vain jaa huoltanne rakennerahastojen puutteellisesta hyödyntämisestä, vaan se on pitkälti samaa mieltä myös ehdottamistanne toimista tehokkuuden lisäämiseksi.
Komissio neuvotteli heinäkuussa 1995 Italian hallituksen kanssa kattavan toimenpidepaketin rakennerahasto-ohjelmien hallinnon parantamiseksi. Tämä paketti sisältää mm. uusien hallinnon rakenteiden luomista sekä menettelyjen kiristämistä, ammattitukea ja ohjelman hallinnoijien pätevöittämistä, tehokkaampia menetelmiä ohjelmien valvontaan, tarkastukseen ja arviointiin sekä varojen järjestäjäjärjestöille siirtämisen helpottamista.
Tässä yhteydessä pitäisi vielä kerran korostaa, että kaikki Italian alueet hyväksyivät tämän toimenpidepaketin syyskuussa 1995. Selitin asian siellä kaikille vielä kerran. Me olemme muuten tällä ohjelmalla ja näillä ehdotuksilla päässeet yksinkertaistamismahdollisuuksien rajoille, mutta valvonnasta ja kunnollisesta taloushallinnosta ei voida tinkiä, ja mielestäni tulee olla meidän kaikkien yhteisen edun mukaista, että emme hanki täällä peräjälkeen vaikeuksia.
Tähänastisten saavutusten tulos ja arviointi olivat keskustelun keskipisteinä viimeisimmässä tapaamisessani Italian valtiovarainministeri Ciampin kanssa 20. tammikuuta. Ohjelman toteuttamisen aikana on tilanne tavoite-1-alueilla parantunut mietinnössä mainittujen viime toukokuulta peräisin olevien lukujen suhteen. Maksuosoitukset loppusaajille nousivat nyt yli 14 prosenttiin kokonaismäärästä, kun sama luku toukokuussa 1996 oli 7, 7 %. Niitä on siis pystytty huomattavasti nopeuttamaan.
Muihin jäsenvaltioihin verrattuna Italia on kuitenkin edelleen selvästi paitsiossa, sillä EU: n keskiarvo on noin 35 %. Tämä on myös tuotava tässä selvästi esille. Kyse ei siis voi olla pelkästään komission menettelyjen monimutkaisuudesta. Paikan päällä puuttuvien edistysaskelten johdosta ei 1, 6 miljoonaa ecua ole vieläkään voitu sitoa, ja me olemme kaikki myös keskustelun perusteella sitä mieltä, että tämä ei voi jatkua.
Komissio on siksi jälleen sopinut Italian viranomaisten kanssa siitä, että asetetaan uudet maksutavoitteet. Ohjelmista, jotka eivät ole tavoittaneet näitä maksutavoitteita, vedetään käyttämättömät varat pois ja ne käytetään paremmin menestyvien ohjelmien rahoitukseen. Tässä asiassa en sulje pois, ja teen tämän vielä kerran hyvin selväksi, että me siirrämme lopulta varoja myös toisille alueille, mikäli tietyillä alueilla ei pidemmänkään ajanjakson jälkeen ole näkyvissä parannusta. Tämän pitäisi motivoida kaikkia toimimaan todella niin, että ihmiset, joille ohjelmat on tarkoitettu, voivat vihdoinkin hyötyä niistä.
Komissio on tällä menettelyllä ottanut myös käyttöön teidän kannattamanne askeleet yhteisön varojen hävikkien estämiseksi. Komissio toivoo näiden toimien positiivisten vaikutusten näkyvän jo tämän vuoden aikana ja toteuttaa vaatimanne asianmukaisen arvioinnin jo talousarviovuotena 1998 näiden toimien perusteella. Lisäksi sovin ministeri Ciampin kanssa, että heinäkuun sopimuksen käytännön toimeenpanoa tutkitaan säännöllisesti sekä teknisellä että poliittisella tasolla. Tämä koskee sekä uudistuslupausten käytännön toteutusta että taloudellisten tavoitteiden noudattamisen valvontaa. Ja pyydän sydämeni pohjasta: älkää antako meidän luoda nyt uusia rakenteita, vaan antakaa lopultakin toteuttaa nämä uudet ehdotukset ja cabina di regia kaikilla tasoilla.
Meidän ongelmamme on, että meillä on nyt teoreettisesti ja paperilla täysin järkevä järjestelmä, mutta me tarvitsemme ihmisiä, jotka sitä toteuttavat ja jotka ottavat myös asian omakseen. Uusissa tavoite-2-ohjelmissa me olemme jo ryhtyneet perusteellisiin korjauksiin Italian hallituksen kanssa, ja toivon, että tämä auttaa myös tulevaisuudessa. Me olemme myös edistyneet työmarkkinaosapuolten sitomisessa sekä vuoden 1995 sopimuksen puitteissa että uusissa tavoite-2-ohjelmissa. Toivon, että tämä auttaa myös kehittämistä.
Vaatimuksenne, herra Podestà, hyödyntää tulevaisuudessa voimakkaammin taloudellisia voimavaroja kulttuurin alalla; olemme jo ottaneet onkeemme ja ottaneet sen mukaan yhteistyöhömme Italian viranomaisten kanssa, sillä on aivan selvää, että Italia on erityisen suotuisa alue näiden taloudellisten voimavarojen hyödyntämiselle.
Rakennerahastot tarjoavat Italialle matkalla kohti talous- ja rahaliittoa ainutlaatuisen tilaisuuden edistää talouden vakauttamista ilman tulevaisuuden investointien sivuuttamista. Voin vain vedota kaikkiin vastuussa oleviin, että he tarttuvat tähän tilaisuuteen. Komissio tulee kuitenkin edelleenkin pyrkimään tarmokkaasti siihen, että varat päätyvät lopulta sinne, missä niitä kiihkeimmin tarvitaan, ja me toivomme edelleenkin teidän voimakasta tukeanne.

Puhemies
Kiitoksia, Wulf-Mathies.
Julistan keskustelun päättyneeksi.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Kehitysongelmat Saksassa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Botzin aluepoliittisen valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0002/97) kehitysongelmista ja rakenteellisista toimista Saksassa vuosina 1994-1999 (C4-0047/96, C4-0048/96, C4-0049/96, C40673/96, C4-0674/96).

Botz
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, kun katsoo tänään käsiteltävien mietintöjen otsikoita, voisi luulla, että on kyse rutiiniasioista. Haluaisin lyhyesti esitellä ja perustella sitä, että Saksan tapauksessa on kuitenkin kyse aivan muusta kuin rutiiniasiasta. Saksan yhtenäisyys, joka oli mahdollista myös vain silloisen Euroopan yhteisön jäsenvaltioiden suostumuksella, antoi meille saksalaisille mahdollisuuden; "Se, mikä yhteen kuuluu, kasvaa jälleen yhteen" , kuten tämän parlamentin entinen jäsen Willy Brandt vuonna 1989 sanoi.
Ensisijaisesti se on tietenkin Saksan tehtävä, mutta myös nimenomaan myös Euroopan tehtävä, ainakin entisen DDR: n osalta - ja tästä haluaisin vielä nimenomaan muistuttaa - liittää Keski- ja Itä-Euroopan ensimmäinen entisen suunnitelmatalouden alue hyvin lyhyellä aikavälillä meidän sisämarkkinoihimme. Se merkitsee yhdelle Euroopan unionin vauraimmista jäsenvaltioista - Saksalle - täysin uutta tilannetta. Kun vuoteen 1990 asti suurimmat rakenteelliset erot näiden sisämarkkinoiden alueiden välillä olivat Saksan rajojen ulkopuolella, on tänään niin, että meillä on Saksassa suurimmat erot taloudellisen bruttoarvon ja hyvinvoinnin suhteen. Sillä, että Saksa ottaa tämän vaatimuksen yhteenkuuluvuuden luomisesta vastaan rajojensa sisäpuolella, ottaa se myös eurooppalaista vastuuta.
Euroopan rakennerahastojen keskitetty panos uusissa osavaltioissa oli, on ja tulee olemaan siksi välttämätön, ja asianomainen väestö ottaa sen erittäin kiitollisena vastaan. Tässä on kyse yhteensä - mainitsen tämän vielä kerran lyhyesti - vuosien 1994-1999 aikana 13, 64 miljardista ecusta. Yhtä tärkeää ja johdonmukaista on Euroopan unionin interventiot niin sanotuissa vanhoissa osavaltioissa, entisen Saksan liittotasavallan alueella. Siellä toimeenpannaan tavoitteita 2 ja 5 b. Kyse on mainitulla aikavälillä noin 2, 82 miljardista ecusta.
Haluaisin nyt pikaisesti, luetelmanomaisesti, mainita keskeisiä kehitysongelmia ja puhua niistä, jotka ovat ominaisia kaikille kohdealueille, siis kaikille Saksan kohdealueille. Komission, Saksan ja osavaltioiden välisen hallinnon nopeuttaminen on tarpeen. Tämän suhteen, jos saan sanoa henkilökohtaisen mielipiteeni, kuulee eri tahojen välillä usein tämäntyyppisiä syytöksiä, vaikkakin ehkä liian harvoin konkreettisia ratkaisuehdotuksia.
Saksan työmarkkinoiden huolestuttavan kehityksen huomioon ottaen, lukuja minun tuskin tarvitsee teille mainita, on yritettävä soveltaa asetuksen periaatteessa mahdollistamia nykyisiä tukisuunnitelmia mahdollisimman vähän monimutkaisesti. Tässä suhteessa on pyrittävä ottamaan voimakkaammin mukaan alueelliset työmarkkinaosapuolet seurantakomiteoiden työhön. Joissakin osavaltioissa tämä toimii esimerkillisesti. On kuitenkin myös osavaltioita, erityisesti uusia osavaltioita, joissa tätä työtä voidaan vielä parantaa.
Paikallisten työllistämis- ja kehitysjärjestöjen roolia tällä hetkellä kasvavan massatyöttömyyden vähentämisessä pitäisi arvostaa ehdottomasti enemmän. Varojen jaon menettelytapojen avoimuutta on lisättävä selvästi, mikä on ehdoton vaatimus Saksan viranomaisille, erityisesti osavaltioiden viranomaisille. Vielä usein tarvittavaa alueiden välistä rahoitusta pitäisi yrittää välttää tulevaisuudessa. Kun otetaan huomioon yleisesti tunnettu taloudellinen tilanne, tarvitaan tässäkin neuvotteluja.
Sallikaa minun puhua lyhyesti tavoitealue 1: n, jossa minäkin toimin, keskeisestä ongelmasta. Haluaisin muistuttaa tässä siitä, että olemme tekemisissä sellaisten rakennemuutosten seurausten kanssa, jotka ilmenevät siten, että lähes kaikkien kansalaisten osalta on lähes kaikilla elämän alueilla lähes kaikki muuttunut. Tämä aiheuttaa myös tiettyä psykologista kuormitusta, jota ei saa unohtaa. Lopuksi haluaisin viitata siihen, että Euroopan unionin rakennerahastot ovat välttämätön keino uusien osavaltioiden rakentamisessa ja niiden on oltavakin sitä vielä pitkään. Niitä on mahdollisesti vielä muotoiltava ja käsiteltävä joustavammin, kun otetaan huomioon myös Saksassa monimutkaistuva talouden ja yhteiskunnan tilanne. Kehotan kaikkia osallisia liittotasavallassa, osavaltioissa ja komissiossa sekä myös täällä parlamentissa tekemään osuutensa.

Walter
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, Saksa on Euroopan valtioista toiseksi vahvin maa eli toiseksi suurin Euroopan rakennerahastojen varojen saaja. Näin siis, vaikka Saksanhan pitää olla yksi Euroopan unionin vahvimmista maista ja on sitä myös. Tämä on selitettävissä siten, että Euroopan unioni ymmärtää Saksan tilanteen ja - kuten edeltävä puhuja, esittelijä Botz, jo sanoi - tukee uusia osavaltioita voimakkaasti. Mutta Euroopan unioni ottaa myös vastuuta vanhojen osavaltioiden heikoimmista alueista. Tämä on erittäin tärkeää huomata, sillä mehän eurooppalaisina haluamme nähdä alueet, alueelliset erot. Niinpä Euroopan unioni tukee Saksassa tavoite-2-alueilla niin sanotusti kolhuja saaneita jättejä. Nämä ovat teollisuusalueita, joilla on ongelmia ja jotka tarvitsevat apuamme, koska niissä on meneillään rakennemuutostoimenpiteitä, mutta jotka ovat olleet useita vuosikymmeniä Euroopan vetureita, ja joilla on siksi vaatimuksia tuen suhteen.
Toiseksi Euroopan unioni tukee myös maaseutualueita, jotka ovat täysin erilaisia verrattuna teollisuusalueisiin, koska niillä on toisenlaisia ongelmia, eli puutteellinen infrastruktuuri ja muun muassa se, että Euroopan maatalouspolitiikka tuottaa niille ongelmia.
Rakennerahastovarojen jakamisessa Saksa ei valitettavasti kuulu mallilapsiin. Vuonna 1995 maksettiin vain 21 % varatuista rahoista tavoite-2-alueille. Tavoite-5b-alueilla summa oli vain 51 % rahoista. Siinä jätettiin mahdollisuus käyttämättä, mahdollisuus edistää kehitystä, mutta myös mahdollisuus lähentää Euroopan kansalaisia siten, että tehdään selväksi, että Eurooppa huolehtii myös heistä. Me tulemme lähiaikoina valiokunnassa ja kaikissa mahdollisissa tilaisuuksissa seuraamaan varojen maksua konkreettisemmin, kriittisemmin ja nopeammin, jotta varojen hyödyntämistä tehostetaan myös Saksassa. Tiedämme, että hakumenettelyjä pitää parantaa ja että rakennerahastojen kehittämisen suhteen meidän pitäisi ottaa hyvin vakavasti, mitä alueelliset edustustot ovat sanoneet meille Gerhard Botzin mietinnön käsittelyn yhteydessä. Meidän pitäisi yrittää vaikuttaa rakennerahastojen kehittämisessä siihen, että rakennerahastoja yksinkertaistetaan ja keskitetään, kumppanuutta vahvistetaan sekä vältetään kaksinkertaisia tukia ja erityisesti toimitaan avoimesti niin, että ihmiset kokevat, mitä Euroopan varoilla voidaan saada aikaan heidän kotikonnuillaan. Enää ei saa käydä niin, että tukia otetaan vastaan, ilman, että tehdään selväksi, että Euroopan unioni ottaa vastuun Euroopassa kaikista, jotka elävät alueilla, jotka tarvitsevat apua.
Euroopan tuki näkyy Saksassa. Me tuemme sitä voimakkaasti. Meidän on tietenkin myös pantava sormemme ongelmaalueisiin ja yritettävä saada aikaan parannuksia, silloin kun sitä tarvitaan. Me tuemme täysin ystäväni Gerhard Botzin erinomaista mietintöä.

Berend
Arvoisa puhemies, rouva komissaari, arvoisat kollegat, haluaisin aluksi tunnustaa ryhmäni puolesta selvästi Saksan ja Euroopan unionin yhteiset ponnistelut uusien osavaltioiden taloudellisessa kehittämisessä sekä rakennerahastojen menestyksekkään vaikutuksen Saksan tavoite-2- ja 5b-alueiden tilanteen parantamisessa ja arvostaa niitä, kuten esittelijäkin mietinnössään hyvin teki.
Mielestämme rakennerahastot ovat myös tulevaisuudessa välttämätön Euroopan solidaarisuuden ilmaus Saksan epäsuotuisille alueille. Tämä mietintö tekee välitilinpäätöksen kehityksen ongelmista ja rakennerahastotoimenpiteistä. Parlamentin ja komission tehtävänä on tehdä tästä johtopäätökset seuraavalle suunnitelmakaudelle. Sallikaa minun mainita muutamia tällaisia johtopäätöksiä ja myös kokemuksia tämänhetkisestä käytännöstä. Tällä hetkellä käytössä olevat menettelyt yhteisön tukien ja toimintaohjelmien laatimisessa sekä ohjelmien toteuttamisessa jää paljon jälkeen yksinkertaistamista koskevan asetuksen mahdollisuuksista. Esimerkiksi komissio ei sallinut vuonna 1994 laatia yhtä yhtenäistä suunnitelma-asiakirjaa. Se kannatti sen sijaan niin kutsuttujen monirahasto-ohjelmien laatimista, mikä kasvatti toimintaohjelmien toteuttamisen hallinnollisia kustannuksia tarpeettomasti. Samanaikaisesti kasvoi tarvittavan avustavan hallinnon kustannukset jatkuvasti kasvaneiden ja muuttuneiden arviointi-, raportointi- ym. vaatimusten seurauksena. Komissio esittää kulloisenkin asetuksen hyvin laajalti, mikä on vähintäänkin todistettu käytännössä. Suurta merkitystä on oikeudellisista epävarmuuksista johtuvat eri tukiasioiden erilaiset tulkinnat, esim. loppusaajista, tukeen oikeuttavista kustannuksista, jne. sekä säännökset tosiasiallisista kuluista, jotka kuormittavat merkittävästi ja tarpeettomasti yrityksiä ja kuntia kulujen tarvittavien esirahoitusten vuoksi. Tämä on todellakin taitekohta. Tässä asiassa on tehtävä avoimia, selkeitä ja määrällisesti tiukasti rajattuja säännöksiä, joiden tavoitteena on erityisesti kunkin jäsenvaltion talousarvio-oikeuden huomioon ottaminen ja jotka mahdollistavat etukäteismaksut. Uusien rakennerahastoasetusten, rouva komissaari, tulee rajoittaa tarvittavien indikaattoreiden laji kuhunkin tukikohteeseen. Niiden tulee laajentaa jäsenvaltioiden oikeuksia ja vastuualueita EU: n varojen hallinnoinnissa, ja niiden tulee lisätä seurantakomiteoiden toimivaltaa ja tehdä niiden päätöksistä komission vahvistuksesta riippuvaisia. Tukien taloudelliset vaikutukset ja niiden hyväksyttävyys taloudessa ja alueilla lisääntyisivät näillä ehdotetuilla toimenpiteillä ilman lisäkustannuksia mitattavasti ja huomattavasti.
Mielestäni Botzin mietintö on tässä hyvä lähtöasetelma.

Vallvé
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä Botz, olette mielestäni tehneet erinomaisen mietinnön Saksaa koskevasta rakennerahastojen käytöstä, joka on - kuten hyvin sanoitte - niin Saksan kuin Euroopankin velvoite.
Näillä rahastoilla on ongelmana uudet valtiot , niiden infrastruktuuri, ympäristön parantaminen, uusien työpaikkojen luominen ja sitä kautta pienten ja keskisuurten yritysten tukeminen, koska juuri ne voivat lisätä työpaikkoja näillä alueilla.
Mietinnössänne on mielestäni kaksi tärkeää näkökohtaa, joita voisi soveltaa muihinkin valtioihin. Ensimmäinen on kaikkien yhteiskunnallisten osapuolten osallistuminen rakenteellisten rahastojen päätöksiin ja niiden soveltamiseen ja seurantaan. Toinen on alueen omien viranomaisten osallistuminen, sillä toissijaisuusperiaatteen mukaisesti juuri he voivat kaikkein tehokkaimmin valvoa rakennerahastojen käyttöä.

Schroedter
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Delorsin valkoisen kirjan jälkeen on rakennerahastoissa muuttunut monikin asia. Käsite " kestävä kehitys" on kirjattu siihen. Delors teki myös selväksi, että alueellinen kehitys on käsitettävä olennaisesti laajemmin. Siten ympäristön suojelu sai ratkaisevasti enemmän merkitystä sekä rakennemuutosten tavoitteena että uuden työllisyyden alueena. Saksassa on tässä kehityksessä nukuttu pommiin. EU: n varat otetaan vastaan ja ne jaetaan osavaltioille yhteisen ohjelman tukivälineen avulla 50-luvun talouspolitiikan mallien mukaan. Kyllä hyvät kollegat, ymmärsitte oikein. Saksassa rakennerahastoja ei osata käyttää laajassa tukiskaalassa kuten vuodesta 1994 on ollut Euroopan laajuisesti tapana. Tästä ovat kärsineet erityisesti viisi uutta osavaltiota ja niiden on ollut pakko erityisesti ilman rahavaroja tukea sitä, mitä ne ovat yhdessä liittohallituksen kanssa voineet. Mutta siitä ovat kärsineet myös pienet ja keskisuuret yritykset ja siksi erityisesti uusissa jäsenvaltioissa ei vieläkään ole keskiluokkaa, vaikka tukea on annettu jo pitkän aikaa.
Me emme voi antaa asioiden enää tapahtua häiritsemättä, ja meidän pitäisi vaikuttaa nyt siihen, että asiassa tapahtuu ratkaiseva muutos. Pyydän teitä tämän vuoksi tukemaan Euroopan parlamentin vihreiden ryhmän tarkistuksia.

Schiedermeier
Rouva komissaari, hyvät kollegat, ensinnäkin Botz sanoo oikeutetusti hyvässä mietinnössään, että lisääntyvä työttömyys on yhdentyneen Saksan suurin yhteiskunnallinen ongelma. Todellinen työttömyys erityisesti uusissa osavaltioissa on paljon suurempi kuin tilastollisesti. Euroopan unioni ja Saksan liittotasavalta ovat käyttäneet tilanteen parantamiseen todella onnistuneesti Euroopan rakennerahastojen varoja tavoite1-alueille uusissa osavaltioissa ja tavoite-2- ja tavoite-5b-alueille vanhoissa osavaltioissa, joista viimeksi mainituissa oli merkittäviä viivästyksiä, rouva komissaari. Sellaiset viivästykset on tulevaisuudessa pystyttävä ehdottomasti estämään!
Työpaikkojen luomisen ja säilyttämisen tavoitteet eivät ole uusissa osavaltioissa helposti saavutettavissa, vaikka siihen tarkoitukseen on vuosille 1994-1999 suunniteltu käytettäväksi 13, 64 miljardia ecua. Tavoite-2-alueille on määrä antaa samalla käyttöön 1, 59 miljardia ecua taantuvan teollisen kehityksen alueiden taloudelliseen ja sosiaaliseen muutokseen. Leijonan osuus eli 1, 13 miljardia ecua siitä menee Nordrhein-Westfalenille ja Berliinille. Suurille osavaltioille menee vain hyvin pieniä osia, eli esim. Baijerille n. 32 miljoonaa ecua. Ne saavat sitä vastoin varoja 5btukien muodossa 1, 23 miljardia ecua. Tämä tuki on suurissa osavaltioissa, erityisesti Baijerissa ja Ala-Saksissa, erittäin tärkeää maaseudulle, esim. uusien maatalouden tulolähteiden avaamisessa, uusien työpaikkojen luomisessa sekä ammatti- ja jatkokoulutuksessa. Tässä, rouva komissaari, haluaisin puhua suunnitelmistanne rakennerahastojen keskittämisestä ja paremmasta tehokkuudesta vuoden 1999 jälkeen. Mikäli 5b-tuki todella poistetaan, täytyy maaseudun kehitys ja tukeminen ehdottomasti turvata edelleen; muuten on olemassa voimakkaamman maaltapaon ja taajamien epäterveen laajenemisen vaara.
Toisaalta te tuette myös ympäristönsuojelua, jota tällainen kehityskulku vahingoittaa. Älkää siis, kollegani Euroopan parlamentissa, komissiossa ja neuvostossa, unohtako rakennerahastojen kehittämisen yhteydessä maaseudun tukemista ja maaseudulla eläviä ihmisiä!

Klaß
Arvoisa puhemies, rouva komissaari, hyvät kollegat, Saksan kehitysongelmia ja rakennetoimenpiteitä aikavälillä 1994-1999 on Botzin mietinnössä - myös minun mielestäni - esitetty objektiivisesti ja kriittisesti. Rouva komissaari, mielestäni on hyvä, että tämä mietintö esitetään puolessa välissä kyseistä ajanjaksoa, koska me voimme olettaa, että rakennerahastoissa osoitetut ongelmat voidaan poistaa jatkossa ja että jäljelle jäävä aika voidaan käyttää tehokkaasti Saksan rakenteelliseen kehittämiseen.
Mitkä ovat Botzin mietinnön keskeiset kohdat? Meidän on pyrittävä yksittäisten rahastojen parempaan yhteensovittamiseen. Tämä tarkoittaa, että neuvonta- ja palveluvoimavaroja on lisättävä, jotta olemassa olevien tukimahdollisuuksien käyttöönotto helpottuu. Toiseksi se tarkoittaa mielestäni myös sitä, että meidän tulee vastaisuudessa keskittyä harvoihin, mutta merkittäviin ongelmiin ja edetä niiden ratkaisemisessa. Hakemusten tekoa on yksinkertaistettava. Ja tässä, rouva komissaari, me olemme täysin samaa mieltä italialaisten kollegojemme kanssa. Ei voi todellakaan olla niin, että me tarvitsemme pidemmän päälle neuvontatoimistoja, jotta me pärjäämme Euroopan hakemusbyrokratian kanssa.
Oman etunsa vuoksi on alueet otettava paremmin mukaan päätöksentekoprosessiin. Tämä koskee erityisesti pilottihankkeita, joiden käyttöön varataan vain 1 % rakennerahastojen varoista, mutta jotka aloittavat suuren ja kalliin hakuprosessin eivätkä sitten lopulta liian vähien varojen vuoksi tule hyväksytyiksi.
Meidän on tehtävä Euroopasta konkreettisempi, käsitettävämpi. Rakennerahastot tekevät suurenmoista työtä Euroopan alueiden yhteensovittamiseksi. Myös Saksassa on suuria eroja eri alueiden välillä.
Toivon, niin, vaadin, että kaikki Euroopan varat, jotka jaetaan alueille, on selvästi osoitettava sellaisiksi ja ne on havainnollistettava myös luvuin. Moton " tee hyvää ja kerro siitä" mukaan Euroopan unioni saisi siten alueilla kunnioitusta ja painoarvoa.

Wulf-Mathies
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, komissio toivottaa tervetulleeksi Botzin laajan ja harkitun mietinnön, ja toivon, että me voimme toimeenpanna monet johtopäätöksistä myös käytännössä. Saksan työmarkkinoiden shokki sekä Itä-Saksan merkittävät taloudelliset murrokset tekevät aivan erityisellä tavalla selväksi, miksi liittotasavalta on rakennerahastojen tukien kokonaissaajana toisella sijalla Espanjan jälkeen ja ennen Italiaa. Tämä tosiasia on itse Saksassa, kuten muutamat teistä ovat huomauttaneet, valitettavasti vain vähän tunnettu, ja siksi voin vain tukea teidän ponnistelujanne. Siinä ei ole kyse vain ystävällisestä eleestä, vaan myös liittohallituksen ja asianomaisten osavaltioiden julkistamisvelvollisuudesta.
Vuosina 1991-1993 luotiin ja säilytettiin Itä-Saksassa rakennerahastojen avulla yli 220 000 uutta työpaikkaa, ja toivon, että tämä merkitsee nykyisellä tukikaudella huomattavan useita työpaikkoja ei vain Itä-Saksassa, vaan koko Saksassa. Muistutan vielä, että varat, jotka ohjataan Euroopasta Saksaan, eivät ole jatkuva ja keskeytymätön rahoitusvirta, vaan ne ovat ennen kaikkea myös konkreettinen osoitus Euroopan solidaarisuudesta. Olemme siksi iloisia siitä, että mietinnössä arvioidaan tätä Euroopan rakennerahastojen panosta sekä tavoite 1: n että Saksan tavoite-2- ja tavoite-5alueiden tilanteen parantamisen osalta selvästi myönteisesti.
Komissio voi kaiken kaikkiaan pitkälti yhtyä mietinnön johtopäätöksiin ja vahvistaa yhdessä jäsenvaltioiden kanssa vuoteen 1999 asetetut ensisijaisuudet eli työttömyyden vastaisen taistelun, ympäristön ja kestävän kehityksen, kilpailukyvyn lisäämisen - erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten - ja tasa-arvoiset mahdollisuudet. Ne on esitetty komission suuntaviivoissa uudelle ohjelmakaudelle 1997-1999 tavoite-2-alueille, ja nämä suuntaviivat ovat osoittautuneet oikeiksi, kuten Saksan uusi ohjelmasuunnitelma osoittaa: komissio on tammikuun lopun jälkeen hyväksynyt periaatteessa jo kuusi ohjelmaa yhdeksästä.
Haluan tehdä tällä selväksi, että me päätämme tällä kertaa vuoden 1997 alussa ohjelmista ja olemme tällä taistelleet sitä vastaan, mitä on arvosteltu viivyttelystä. Meidän tarkoituksemme on muuten laatia vastaavanlaiset suuntaviivat tavoite-1-alueiden puolivälintarkistuksille. Mielestäni tätä nyt käsiteltävää mid term rewiev ia pitäisi hyödyntää kriittiseen välitilinpäätöksen tekoon, sillä tavoite-1-alueiden eli itäsaksalaisten alueiden kasvun dramaattisen taantumisen ja työttömyyden nousun pitäisi olla syy tutkia kaikkien suunniteltujen toimenpiteiden tehokkuus vielä kerran huolellisesti ja tarvittaessa on ryhdyttävä myös asianomaisiin ohjelmien mukauttamisiin.
Mietinnössänne te, herra Botz, puhutte eräästä uusissa osavaltioissa laajalti levinneestä huolenaiheesta, kun toteatte, että toiveikkaiden alueiden taloudellisen tervehtymisen ensimmäisiä alueellisesti rajoittuneita edistysaskelia ei saisi vaarantaa pienentämällä tukien määrää liian aikaisin. Sallikaa minun muuten todeta myös muiden kuin Itä-Saksan alueiden osalta, että ensinnäkin solidaarisuus köyhimmille maille ja alueille on myös tulevaisuudessa taattava ja että toisekseen itse bruttokansantulon tavoitteiden saavuttamisessa, mikä ei valitettavasti tule tapahtumaan Itä-Saksassa lyhyellä aikavälillä, pitäisi välttää jyrkkiä muutoksia. Abruzzin esimerkki, josta vähän aikaa sitten puhuttiin, on oikeastaan pikemminkin hyvä esimerkki hitaasta kehityksestä kuin päinvastaisesta. Mielestäni tätä pitäisi kerran tarkastella konkreettisesti. Haluan tehdä tässä myös selväksi, että myöskään maaseutualueita ei saa unohtaa tarkasteltaessa rakennerahastoja.
Yksi uuden ohjelmasukupolven tärkeimmistä tehtävistä on, sen mainitsitte aivan oikein, herra Botz, toimeenpano- ja rahoitusmenettelyjen yksinkertaistaminen. Tässä on jonkin verran parantamisen varaa. Haluan kuitenkin muistuttaa myös siitä, minähän olen matkustellut viime aikoina paljon eri alueilla, että itäsaksalaisten osavaltioiden EU-välineitä arvioidaan joustavammiksi ja tarkoituksenmukaisemmiksi kuin Saksan yhteistä ohjelmaa. Tästä meidän pitäisi ehkä oppia, että ei vain komissiossa pitäisi kaiken muuttua, vaan muutamat asiat puhuvat sen puolesta, että meidän pitäisi yhteistyössä ja kumppanuudessa saada aikaan yhteisiä parannuksia toissijaisuusperiaatteen huomioon ottaen. Toivon, että SEM 2000 -menettely, joka liittyy tukimahdollisuuksiin, tuo jo lähiaikoina helpotuksia.
Mitä tulee arviointi-aiheeseen, tiedän että se mainitaan joka kerta. Viittaan nyt yksinkertaisesti Saksan liittotasavallan tilintarkastustuomioistuimeen, joka on arvostellut sitä, että Saksan tukivälineissä ei ole lainkaan tavoitteellista kohdistamista, ei määrällisiä tavoitteita eikä järkevää arviointia, ja mielestäni tämä osoittaa selvästi, miksi saksalaiset huokailevat Euroopan tuista. Uskon kuitenkin myös, että jos tilintarkastustuomioistuin ja sen ajatukset otettaisiin Saksassa paremmin huomioon, meidän arviointimme olisi helpompaa.
Lisäksi huomautan, että jäsenvaltioiden budjettilainsäädäntö on paljon monimutkaisempaa ja vähemmän joustavaa kuin Euroopan budjettilainsäädäntö. Niissä ei ole esimerkiksi, kuten tiedätte, varojen siirtoa, jota on Euroopan lainsäädännössä ja joka hyödyntää nimenomaan jälkeenjääneitä alueita. Ja mikäli epäilette, että suuri osa varoista perustuu etukäteismaksuihin ja vain loput 20 % vaativat asiaomaisten toimien esittämistä, on mielestäni kyseessä hyvin suuripiirteinen säännös. Toivon, että te arvostatte sitä, että korot, jotka ovat tähän asti kertyneet Bonniin, tulevat nyt myös alueiden hyväksi. Haluaisin vielä kerran muistuttaa siitä, että me emme voi toisaalta sanoa, että haluamme tehokasta valvontaa ja järjestettyä taloushallintoa ja toisaalta sitten maksaa aina vain etukäteismaksuja, niin että emme lopulta voi vakuuttua siitä, että toimenpiteet on myös toteutettu ja järjestetty huolellisesti. Uskon, että tämä menettely mahdollistaa hyvin paljon joustavuutta, ja toivon, että se on aina niin avoin kuin se todella on.
Päätän puheenvuoroni kahdella hyvällä uutisella. Ensinnäkin: vuoden 1996 lopussa maksujen loput voitiin pitkälti tasata uusissa osavaltioissa, jäännöksiä on vielä tavoite-2- ja tavoite-5-ohjelmissa. Tämä sanottiin myös oikein, mutta myös tässä meillä on hyviä tasausmahdollisuuksia. Tämä koskee erityisesti tavoite 2: ta.
Toiseksi: kumppanuusperiaatteen kehittämisessä me olemme edistyneet valtavasti, mikä toivottavasti tehostaa ohjelmia ja auttaa alueita samaistumaan paremmin EU-ohjelmiinsa.

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva komissaari!
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Yhteenkuuluvuuspolitiikka ja ympäristö
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Hatzidakisin aluepoliittisen valiokunnan puolesta laatima mietintö (A40360/96) komission tiedonannosta yhteenkuuluvuuspolitiikasta ja ympäristöstä (KOM(95)0509 - C4-0141/96).

Hatzidakis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, käsittelyssä tänään oleva mietintö, jonka esittelijänä minulla on kunnia olla, koskee aihetta " Yhteenkuuluvuuspolitiikka ja ympäristö" . Se perustuu samannimiseen ja, tämä on sanottava, hyvin laadittuun komission julkilausumaan. Sen käsittelyn kohteena ovat unionin taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuspolitiikan vaikutukset tai mahdolliset vaikutukset tukiaisia saavien jäsenvaltioiden ja alueiden ympäristölle.
Ympäristön laatu vaikuttaa suoraan elämämme laatuun. Siksi se vaatii jatkuvan huomiomme. Sen aliarviointi saattaa aiheuttaa suuria vaaroja. Kuten esittämässäni mietinnössä tuon esiin, unionin harjoittama yhteenkuuluvuuspolitiikka saattaa joissakin tapauksissa olla ympäristön kannalta raskasta. Siksi on ryhdyttävä kaikkiin tarpeellisiin toimenpiteisiin, jotta näin ei tapahdu, ja jotta yhteenkuuluvuuspolitiikka voidaan sovittaa ympäristönsuojelun kanssa yhteen. Pyrkimyksenä on löytää oikea tasapaino yhteenkuuluvuuspolitiikan parhaan mahdollisen soveltavuuden saavuttamiseksi.
Ei tietenkään saa unohtaa sitä, että kehitystä ja ympäristönsuojelua edistämään asetetut tavoitteet eivät ole välttämättä keskenään ristiriitaisia, kuten moni ajattelee ja kuten aikaisemmin uskottiin, vaan ne voivat ja niiden pitääkin olla toinen toisiaan täydentäviä. Hyvä ympäristö on usein kehityksen keskeinen edellytys. Hyvät ympäristöolosuhteet omaava alue on varmasti houkuttelevampi sijoituskohde kuin ympäristöllisesti huonossa tilassa oleva. Kun esimerkiksi puhdistamme rannat ja valmistamme biologisia puhdistamoja jollakin matkailualueella, varsinkin Euroopan unionin eteläisillä alueilla, jotka ovat niitä, joita varten unionin yhteenkuuluvuuspolitiikka on pääasiassa tarkoitettu, emme ainoastaan suojaa niiden luontoa, vaan teemme niistä samalla houkuttelevampia matkailijoille ja edistämme siten niiden kehitystä.
Onnistuaksemme siis näissä tavoitteissa joitakin mietinnössäni esittämiä muutoksia ja järjestelyjä yhteenkuuluvuuspolitiikassa on tehtävä. Haluaisin lyhyesti ottaa esiin niistä joitakin:
1.On vahvistettava unionin yhteenkuuluvuuspolitiikan ympäristöllistä ulottuvuutta kaikilla suunnittelu- ja toteuttamistasoilla. Tämä voidaan toteuttaa lisäämällä ympäristönsuojelulle tarkoitettuja voimavaroja, parantamalla ympäristöön liittyvien töiden laatua sekä kehittämällä mahdollisesti tulevaisuudessa puhtaasti unionin omia ympäristöön liittyviä aloitteita.2.Silmällä pitäen yhteenkuuluvuusrahastoa, joka, kuten tunnettua, rahoittaa liikenne- ja ympäristöprojekteja, on ehdottomasti pidettävä kiinni 50 %: n jakoperusteesta. Näin ei tapahdu nykyään vielä täydellisesti huolimatta selvistä parannuksista aikaisempaan verrattuna. Liikenteensuunnittelussa on painotettava ympäristöystävällisiä vaihtoehtoja, kuten rautateitä eikä autoliikennettä, kuten nykyään. Ympäristön osalta on tuettava puhtaasti ympäristöllisiä projekteja, kuten metsänistutusta ja taistelua Välimeren tuhoutumista vastaan.3.Pidän erityisen tärkeänä ympäristövaikutusten seurantaohjelman uudistamista. Se on toki nytkin käytössä, mutta kyseenalaisin tuloksin. Niinpä riippumattomien tutkijoiden olisi suoritettava tutkimukset ennen rakennusprojektin aloittamista ja tulosten pitäisi olla luonteeltaan sitovia.4.Komission olisi suoritettava tutkimus laajasti hyväksytyn mittausjärjestelmän löytämiseksi projektien tai muiden toimenpiteiden ympäristövaikutuksen arvioimiseksi.5.Myös seurantatoimikuntien toimintaa on parannettava. Tämä pitää tapahtua kuitenkin yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, etteivät avustamisperiaatteet vaarantuisi. Pidän hyvänä ajatusta muun muassa ympäristötarkastajan elimen perustamisesta yhteisön tasolla sekä myös kansallisella tasolla. Tämän elimen tarkoitus on ympäristönsuojelun säädösten valvominen ja tarvittaessa se voi määrätä tuomioita ja sakkoja " saastuttaja maksaa" -periaatteen mukaisesti.6.Ekologinen yritystoiminta, " ecobusiness" , saattaa osoittautua tärkeäksi. Kyseessä on laaja pienten ja keskisuurten yritysten toiminta eri aloilla, kuten saastuttamisen valvonta, energian säästöä palvelevan uuden teknologian kehittäminen, jätteiden käsittely- ja rajoittamistoimenpiteiden kehittäminen jne. Tässä on kyseessä miellyttävän ja hyödyllisen yhteensovittaminen. Autamme ympäristönsuojelua ja samalla edistämme talouskehitystä tukemalla pieniä ja keskisuuria yrityksiä ja luomalla vakaita työpaikkoja. Lopuksi, tukea on annettava ympäristöystävällisille toimille, kuten ekologiselle matkailutoiminnalle.Tässä vaiheessa haluaisin kiittää kaikkia niitä, jotka auttoivat mietinnön laatimisessa esittämällä huomautuksia, ehdotuksia ja muutoksia. Mietinnön lopullinen muoto, niin kuin se tulee täysistunnon äänestettäväksi, tyydyttää minua täysin. Olen esittänyt vain kaksi muutosehdotusta. Toinen on luonteeltaan tekninen ja toinen on esitetty erään kohdan kielellisen ilmaisun parantamiseksi.
Haluaisin lopettaa puheenvuoroni seuraaviin asioihin. Toivon, että Euroopan komissio suhtautuu vakavasti mietinnön johtopäätöksiin ja että niistä keskustellaan lähiaikoina rakennerahastojen kohdalla tapahtuvaa muutosta silmällä pitäen. Tulevaisuudessa meidän pitää noudattaa vielä ympäristöystävällisempää unionin yhteenkuuluvuuspolitiikkaa, koska, kuten alussa sanoin, meidän on omaksuttava yhteinen lähtökohta, jonka mukaan ympäristönsuojelu ja kehitys eivät ole keskenään ristiriitaisia käsityksiä. Ne ovat tavoitteita, jotka voivat ja joiden pitää olla toisiaan täydentäviä siten, että ne yhdessä edistävät kestävää kehitystä.

Papayiannakis
Arvoisa puhemies, ympäristövaliokunta on luovuttanut lausuntonsa enkä aio toistaa kaikkia sen kohtia. Haluaisin painottaa kolmea, neljää sen kohtaa. Ensinnäkin, mielestäni meidän on vietävä päättäväisemmin eteenpäin niiden luonnonvarojen vakavaa ja vastuullista hinnoittelupolitiikkaa, joiden kohdalla esiintyy usein tuhlausta. Viittaan erityisesti vesi- ja energiavaroihin. Tässä asiassa vihreät verot voisivat vaikuttaa hyvin, mutta, kuten tiedämme, ne valitettavasti viivästyvät. Toinen kohta, jota korostamme erityisesti, ja johon viittaan vain pääpiirteissään, on rohkeampi kestävän kehityksen tavoitteiden yhteensovittaminen yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Kolmas korostamamme kohta on tarve välttää kansallisten ympäristöohjelmien vinoutumista poliittisen ja vaalien alla tapahtuvan painostuksen edessä. Tässä komission pitää harjoittaa suurempaa valvontaa, ja joskus on otettava käyttöön myös pakotetoimenpiteet. Ei ole mahdollista tavoitella esimerkiksi faaraomaisia suurtöitä joen kurssin muutoksineen jne. kun sen sijaan voisimme edistää veden säästämistä ja tehdä pieniä projekteja, jotka voivat olla enemmän avuksi. Yksi korostamamme kohta on luonnonsuojelu. Käsityksemme mukaan luonnonsuojelua ja sen tukemista koskeva kappale on saanut liian vähän huomiota. Tässä asiassa tapahtuu joskus ihmeellisiä rikkomuksia. On nimittäin olemassa luonteeltaan ekologisia sijoituksia, kuten biologinen jätteidenpuhdistus jne., jotka saavat tukea yhteenkuuluvuusrahastosta, mutta jotka tehdään luonnon kustannuksella, sillä ne tehdään metsissä puita kaatamalla, erityisen kauniilla rannoilla tai vaikkapa biologisesti hyvin herkillä alueilla. Minulla on mielessäni esimerkkejä Kreikasta ja muualtakin. Katsomme siis, että mikäli valiokunnan meille esittämä erittäin mielenkiintoinen esitys ja herra Hatzidakisin tekemät huomautukset, joita me kannatamme, vievät näitä asioita eteenpäin, ne auttavat meitä ottamaan paljon paremmin kestävän kehityksen mukaan myös jokapäiväiseen politiikkaan.

Bösch
Arvoisa puhemies, rouva komissaari, hyvät naiset ja herrat, parlamenttimme on osana talousarvioviranomaista tehnyt niin sanotulla greening of the budget illa selväksi, kuinka suuren painoarvon se antaa ympäristöpolitiikalle unionin kulupolitiikassa. Tämä koskee luonnollisesti erityisesti myös rakenne- ja yhteenkuuluvuuspolitiikkaa, erityisesti siitä näkökohdasta, että lukuisat kansalaiset pelkäävät, että heidän veromarkkojaan käytetään unionissa lähinnä yksipuoliseen teollistamiseen ja että lopuksi ammennetaan taas varoja verokirstusta samalla syntyneiden ympäristöhaittojen korjaamiseksi ja poistamiseksi.
Myöskään Hatzidakisin käsiteltävänä oleva hyvä mietintö ei pysty hälventämään epäilystä, että komissio ei ottaisi riittävän tosissaan tätä veronmaksajien huolen aihetta. Sisällyksekkäiden ja ennen kaikkea vertailukelpoisten lausuntojen puuttumista ympäristömenojen prosentuaalisista osuuksista ei voi muuten tulkita. Mielestäni erityisesti meidän parlamentaarikoiden osalta pitäisi olla kyse siitä, että me saamme menot asianomaisen avoimesti esitettyinä ja voimme myös valvoa niitä asianomaisesti.
Lisäksi on korostettava esittelijän mainitsemaa tosiasiaa, että liikenteen infrastruktuurihankkeiden ja ympäristönsuojeluprojektien välillä vallitsee edelleen epätasapaino. Me odotamme komissiolta, että se korostaa sinänsä oikeita ympäristöalan hankkeita yhteenkuuluvuuspolitiikassa nopealla, konkreettisella toiminnalla. Me tiedämme, että tässä on tietysti myös keskipitkällä aikavälillä ajalla jälkeen 1999 myös tarvetta neuvotteluihin. Tämän parlamentin sosiaalidemokraatit tukevat mietintöä ja onnittelevat vielä kerran esittelijää hänen laajasta, hyvästä työstään.

Arias Cañete
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, komissio esittää meille tiedonannossaan " Yhteenkuuluvuuspolitiikka ja ympäristö" yksityiskohtaisen ja havainnollisen näkemyksen tarvittavista tekijöistä yhteenkuuluvuuspolitiikan ja ympäristön välisen komplementaarisuuden saavuttamiseksi; komplementaarisuuden, joka tarkoittaa sitä, että kehitys rasittaisi mahdollisimman vähän ympäristöä ja että nämä kaksi kulkisivat harmonisesti käsi kädessä.
Ennen kaikkea haluan kiittää esittelijää hienosta mietinnöstä, jossa hän pohtii tarvittavia keinoja tuon harmonisuuden saavuttamiseksi. Kuten Hatzidakis hyvin osoittaa, strategisena tavoitteena on kestävä kehitys. Yhteenkuuluvuuden soveltamisessa jää kuitenkin vielä pitkä taival todelliseen kestävään kehitykseen, vaikkakin suuria edistysaskelia on jo otettu.
Ohjelmien soveltamisen aikana komissio todellakin keskittää ympäristönsuojelun ensisijaisesti lainsäädännöllisten velvoitteiden kunnioittamiseen. Kuitenkin, kuten esittelijä tuo mietinnössään esille, on ponnisteltava vielä huomattavasti ja edistettävä ohjelmien arviointia ja kontrollointia sekä etukäteen että jälkikäteen. Komissio myöntää vuoden 1995 rakennerahastoja koskevassa seitsemännessä vuosikertomuksessaan, että ohjelmien arviointia ja niiden ympäristövaikutusten seurantaa on yhä parannettava.
Mitä " koheesiomaihin" tulee, kyseisessä asiakirjassa komissio näyttää keskittävän toiminnan vesien hoitoon, ja ponnistelut pitäisi suunnata toisentyyppisiin toimiin, joilla edistettäisiin ympäristön kunnioittamista, koska on olemassa vaara, että niin tärkeät näkökohdat kuin luonnonsuojelu jäävät syrjään.
Samoin, mitä " koheesiomaihin" tulee, kannatamme Hatzidakisin mietinnön teesiä teknisen tietämyksen ja resurssien tärkeydestä unionin yhteenkuuluvuuspolitiikassa, kehittyneimmistä jäsenvaltioista vähiten kehittyneisiin, koska sillä voi olla myönteinen vaikutus näiden maiden ympäristönsuojeluun.
Lopuksi on muistettava, miten oleellinen tehtävä on paikallisilla ja alueellisilla viranomaisilla, joiden osallistumista päätöksentekoon ja ohjelmien hoitamiseen on pakostakin lisättävä tehokkuuden lisäämiseksi, koska juuri paikallisella ja alueellisella tasolla ympäristövaikutus on tuntuvin ja kestävän kehityksen puolesta on mahdollista työskennellä kouriintuntuvimmin.

Eisma
Arvoisa puhemies, Hatzidakisin mietintö on erinomainen, mutta minä katson komission jäsentä ja sanon: kaksi vuotta sitten kävimme parlamentissa suunnilleen samanlaisen keskustelun ja sen jälkeen ei ole tapahtunut juurikaan parannusta. Meidän on myönnettävä, että hyvä ympäristö tekee alueesta houkuttelevamman yritysten perustamiselle. Eurooppalaisin varoin tehdyt sijoitukset ympäristön parantamiseksi ovatkin usein taloudellisesti tuottavia - tämän on oikeastaan oltava yhteenkuuluvuuspolitiikan perustana.
Huomaamme kollega Hatzidakisin mietinnöstä ja ympäristövaliokunnan lausunnosta, että tämä yhteenkuuluvuuspolitiikka aiheuttaa Euroopan unionissa vielä paljon ympäristövahinkoja. Meidän on parannettava ympäristöhaittoja koskevaa raportointia ja tehtävä se helpommin saatavaksi ja ymmärrettäväksi asianosaisille. Se tarkoittaa sitä, että ohjelmien yhteydessä on myös laadittava ympäristöhaitoista kertovia raportteja. Haluaisin viitata etenkin päätöslauselman 12 kohtaan. Tällä tavalla voidaan lopultakin soveltaa ennaltaehkäisyn periaatetta.
Lopuksi, arvoisa puhemies, yhteenkuuluvuuspolitiikassa tulee kiinnittää enemmän huomiota luonnonsuojeluun. Liian suuri osa ympäristöhankkeisiin tarkoitetuista varoista menee vielä niin sanotun vesi-infrastruktuurin hyväksi. Ja se tapahtuu luonnon kustannuksella. Puhemies, odotamme nyt komissiolta toimintaa, ettei meidän tarvitse jatkuvasti kysyä samoja asioita samalta komissiolta. Sanoisin komissiolle, että ryhtykää toimeen, ettei meidän tarvitse sanoa ensi vuonna samoja asioita.

Blokland
Arvoisa puhemies, Hatzidakisin mietintö sisältää tiettyjä tärkeitä suosituksia komission tulevan rakennepolitiikan suhteen. Alueellisella tuella on melko pitkä historia Euroopassa. Sen tavoitteet ovat olleet ainoastaan taloudellista laatua. Eli toisin sanoen kyseessä oli kasvun edistäminen, taloudellinen jälleenrakennus ja yhteisön hyvinvointierojen pienentäminen. Kaikki hyviä tavoitteita, joskin niissä on yksi suuri puute: ei kiinnitetty juuri lainkaan huomiota luonnon arvojen loukkaamiseen eikä ympäristöön. Mikäli saatiin aikaan kasvua, kaikki oli hyvin.
Tähän on tulossa muutos, vaikkakin hitaasti. On hyvä, että XVI pääosasto on antanut tiedonannon, jossa luvataan selventää yhteenkuuluvuuden ja ympäristön välistä suhdetta. Hatzidakisin mietintö osoittaa, että tiedonannossa on yksi suuri puute: se ei ole riittävän konkreettinen.
Mitä komissio oikeastaan tekee saadakseen nyt myös taloudellisen yhteyden aikaan kestävällä tavalla? Se on merkittävä kysymys.
Tarkoitan etenkin seuraavia kohtia: pyyntöä saada aikaan erillinen yhteisön aloite koskien ympäristön säilyttämistä ja kehittämistä ja tietyn prosentin varaamista rakennerahastoista korvaaviin toimenpiteisiin.
Korvaavuusperiaatteesta pitää tulla suunnittelukäytännön normaali osa. Joissakin unionin jäsenvaltioissa asia on jo niin, mutta ei tietenkään niissä, jotka saavat suurimman osan rakennerahastoista. Olen huomannut, että jotkut eivät edes tunne tätä periaatetta.
Mitä meidän on ajateltava? Suurten infrastruktuuriin liittyvien rakennelmien kohdalla esimerkiksi niin sanotun riistan kulkuväylän rakentamista. Näin voidaan säilyttää suhteellisin pienin kustannuksin harvinaisten eläinlajien asuma-alueet. Usein kysymyksessä on vain muutama prosentti tien tai rautatien rakennuskustannuksista. Haluaisin kuulla komission jäsenen mielipiteen näistä korvaavista toimenpiteistä. Onko hänen mielestään mahdollista sisällyttää tällainen säännös rakennerahastoista annettuun asetukseen?

Klironomos
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, minäkin haluaisin kiittää esittelijää hänen perusteellisesta ja varteenotettavasta mietinnöstään. On vain vähän sellaista, mitä voin lisätä kollegojen esittämien tarkistusten ja muutosehdotusten jälkeen, mutta käsittääkseni joidenkin asioiden toistaminen ei ole tarpeetonta tai merkityksetöntä. Ei ole epäilyksiä, ja käsittääkseni kaikki ovat samaa mieltä, että ympäristökysymykset ovat tärkeimpiä asioita Euroopan unionissa eikä pelkästään siinä. Se aika on jäänyt taakse, jolloin ympäristökysymykset olivat suppean joukon huolenaiheina ja politiikan reunakysymyksiä. Nykyään on maailmanlaajuisesti ymmärretty, että meidän on sovitettava talous- ja yhteiskuntatoimintamme ja -valintamme ympäristön mahdollisuuksiin.
Euroopan unionin harjoittamaa yhteenkuuluvuuspolitiikkaa on toteutettava vahvistamalla merkittävästi tämän politiikan merkitystä ympäristölle. Tämän politiikan avulla on viime vuosina tapahtunut merkittävää kehitystä ja edistystä. Tosiasia on kuitenkin, että tämä kehitys tapahtuu usein ympäristön kustannuksella. Siten on välttämätöntä, että talouspolitiikka takaa kestävän kehityksen. Ympäristönsuojelu ja ylläpito ovat nykyään ensisijaisen tärkeitä. Mikäli ne lyödään laimin, tulokset eivät ole tuhoisia ainoastaan tälle sukupolvelle, vaan ne jättävät hyvin huonon perinnön myös jälkipolville.
Ympäristökysymysten valtioiden välinen ja usein maailmanlaajuinen ulottuvuus edellyttää paikallista, alueellista, rajoja ylittävää ja kansainvälistä yhteistyötä. Euroopan unionin täytyy käyttää tehokkaammin asemaansa eettisenä, taloudellisena ja poliittisena mahtina voidakseen toimia kansainvälisellä tasolla maailmanlaajuisten ongelmien ratkaisemiseksi ja kestävän kehityksen tukemiseksi.
Lopuksi haluaisin korostaa sitä, että ympäristö on riippuvainen yhteisistä toimistamme. Tulevaisuuden ympäristö riippuu toiminnastamme tänään.

Varela Suanzes-Carpegna
Arvoisa puhemies, ihmisen hyvinvointi ei ole mahdollista ilman ekosysteemien suojelua, sillä niiden tuhoutuminen voi johtaa kestämättömään kasvuun.
Ympäristönsuojelun on sen vuoksi oltava yksi aluepolitiikan välttämättömistä tavoitteista. Sen vuoksi yhteenkuuluvuus ja ympäristönsuojelu ovat ja niiden on yhä suuremmassa määrin oltava Euroopan unionin toiminnan kaksi perustavoitetta. Niiden horisontaalisuus eli niiden ensisijainen soveltaminen kaikkeen yhteisön politiikkaan todetaan jo perustamissopimuksen artikloissa 130 A - 130 E.
Komissio on tiedonannossaan menossa oikeaan suuntaan, vaikka siltä täytyykin vaatia yhä enemmän näiden kahden politiikan komplementaarisuuden suhteen. Alikehittyneet alueet tarvitsevat tukea ympäristön - omansa ja meidän kaikkien yhteisen ympäristön - suojelussa. On toteutettava yhdentyminen myös elämän laadun suhteen. On ylläpidettävä ja tulevaisuudessa vahvistettava koheesiorahastoa, on tehostettava rakennerahastojen ja yhteisön ympäristöaloitteiden toimintaa sekä ennen kaikkea vaadittava vastuuntuntoa kansallisilta, alueellisilta ja paikallisilta hallinnoilta sekä tavalliselta kansalaiselta välttämättömänä askeleena siihen suuntaan, että Euroopan alikehittyneiden alueiden ympäristönsuojelu nähdään tulevaisuuden investointina, työpaikkojen synnyttäjänä ja tasapainoisena kestävänä kehityksenä.
Lopetan kiittämällä Hatzidakisia mietinnöstä ja taidosta yhdistää ympäristövaliokuntien ja tämän parlamentin budjetin sisältämät tärkeät hankkeet.

Novo
Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, arvoisa komissaari, taas jälleen kerran tämä puoliympyrä varmasti sitoutuu uudelleen periaatteisiin, joiden tavoitteena on turvata ympäristöulottuvuus muokaten ja soveltaen kaikkia unionin yhteenkuuluvuuspolitiikan tasoja.
Ne ovat periaatteita ja suuntia, joita ei voi erottaa toisistaan ja joita aina puolustamme ja vaadimme ja joita edelleen pidämme välttämättöminä tarttuaksemme mahdollisuuteen saavuttaa säädöksiä kestävälle kehitykselle.
Uusien ja parempien ympäristöalan säädöksien käyttöönotto ja niihin totuttelu ovat tietysti positiivisia asioita. Niiden toteuttaminen, kontrollien ja toiminnan vahvistaminen ovat tietysti kannatettavia. Ekologisten tuotteiden ja ekologiseen teknologiaan siirtymisen tukeminen on tärkeä ja luonnollinen näkökulma kehitykseen saavuttaaksemme sisäisesti eheämmän unionin. Hyvät ideat, hyvät esimerkit ja hyvät opastukset voisivat jatkua ja käyttää hyväksi tämän väliintulon, ja ne vahvistavat kollega Hatzidakisin erinomaista työtä.
Mutta aina on " muttia" , yksi tai useampi. Myös tässä keskustelussa ne ovat läsnä ja haluaisin viitata niihin.
Haluaisimme nähdä näiden asetusten ja ohjeiden täytäntöönpanon ja niiden sovellutuksen olevan samanaikaisia, yhtä johdonmukaisia ja tehokkaita kaikissa yhteiskunnallisissa suuntauksissa maatalouspolitiikasta maatalousteollisuuteen, tai teollisessa toiminnassa yleensä, osoittaen, että unionin kehittyneimmät maat ovat vastuussa suurimmasta osasta myrkyllisistä päästöistä. Ne ovat erittäin vaarallisia ja mahdollisesti syynä ihmiskunnan menehtymiseen tulevaisuudessa.
Samalla tavalla kuin väärinymmärrämme sen, että on valtava pula perusinfrastruktuureista, jotka edesauttavat taloudellista toimintaa yhteenkuuluvuuspolitiikan maissa alkaen liikenteen infrastruktuurista ja päättyen veden saatavuuteen ja sen käytön mahdollisuuteen - niin kuin minun kylässäni Alquevassa - ne voivat olla pakollisen, joskus huonosti perustellun tutkimuksen kohteena.
Itsepintaisuus ympäristöasioiden alistamisessa koheesiopolitiikalle on puolustettavaa, mutta epäilemme joidenkin asian kannattajien hyvyyttä. He kannattavat sitä jopa melkein yksipuolisesti ja pakkomielteenomaisesti.
Sen vuoksi meillä on vakava epäilys tai ainakin muutamia epäilyksiä. Epäilemme näiden rohkeiden hyvien ideoiden ja opastuksien takana olevan strategioita, joiden tavoitteena on vaikeuttaa epätasapainosta tointumista. He kai tavoittelevat taloudellista kilpailukykyä tai sitten he ovat todellakin kiinnostuneita puolustamaan ja edistämään Euroopan unionin yhteenkuuluvuuspolitiikkaa.

Frutos Gama
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tänään matkalla Strasbourgiin luin erään espanjalaisen lehden artikkelin, jossa viitattiin kansainvälisen tiedeyhteisön huoleen ympäristöstä. Sen ajatus oli kunnianhimoinen: suunnata koko hallintokoneistonsa ympäristövuosisadan - siis ensi vuosisadan - hyväksi ja antaa kaikkea mahdollista tietoa päätöksentekijöille.
Hatzidakisin tänään esittelemä komission tiedonantoa yhteenkuuluvuus- ja ympäristöpolitiikasta koskeva mietintö viittaa juuri tuohon suureen huoleen, jonka tämä aihe nostattaa myös meidän keskuudessamme. Tarve, että yhteisön rakenteelliset toimenpiteet estäisivät ympäristön tuhoutumisen, ympäristövaikutuksia koskevien tutkimusten järkevämpi hyväksikäyttö, koheesiorahaston jakaminen puoliksi infrastruktuuri- ja puoliksi ympäristöprojekteihin, seurantakomiteoiden tehokkaampi toiminta, nimenomaan ympäristöä koskevien yhteisöllisten aloitteiden syntyminen... Kaikki tämä ei voi enää jäädä vain hyvien aikomusten kokoelmaksi, vaan ne on muutettava konkreettiseksi todellisuudeksi. Kehitys ja ympäristö - kuten kollegamme osoittaa mietinnössään - eivät voi olla vastakkaisia vaan toisiaan täydentäviä käsitteitä.
Systemaattinen dialogi paikallisten ja alueellisten viranomaisten kanssa, investoiminen sektorin työntekijöiden koulutuksen parantamiseen - 80 prosentilla heistä on puutteellinen koulutus -, suuremman huomion antaminen ennaltaehkäiseville toimenpiteille, komissiolta saadun teknisen avun parantaminen ja sellaisen periaatteen noudattaminen, että kaikista vaihtoehdoista valitaan ympäristöä eniten hyödyttävä ja vähiten kuormittava toiminta. Siinä ovat - kuten Hatzidakis sanoo - yhteisön entistä ympäristötietoisemman ja jo määriteltyyn kestävään kehitykseen tiukemmin sitoutuvan aluepolitiikan peruselementit.

Fernández Martín
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, välttääkseni toistoja keskityn ainoastaan muutamaan kysymykseen.
Ensiksikin totean, että yhteenkuuluvuuspolitiikan tulokset alueellisen kehityksen suhteen ovat kokonaisuuden kannalta suotuisat.
Toiseksi, siitä eivät hyödy ainoastaan alikehittyneet vaan myös vauraat alueet - mikä tarkoittaa yhteiselle markkinaalueelle katsottujen etujen toteutumista. Aluekehityspolitiikkaa kritisoitaessa Euroopan komission tulisi arvioida sen hyödylliset seuraukset unionin rikkaimmilla alueilla. Tietyt alustavat faktat varojen ja pääoman siirroista eniten ja vähiten kehittyneiden maiden ja alueiden välillä voisivat yllättää kritiikin esittäjät.
Kolmanneksi, olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että koheesiorahastoja koskevia säädöksiä ei aina noudateta, joko kirjaimellisesti tai niiden hengen mukaisesti. Komission tulisi valvoa, että rahaston ympäristöpolitiikkaan varatut 40 prosenttia todella käytetään tähän tarkoitukseen.
Neljänneksi ja viimeiseksi, ympäristövaikutuksia koskevien tutkimusten pitäisi olla luonteeltaan velvoittavia eikä ainoastaan muodollisia, kuten ne nyt ovat. Pitäisi myös valvoa projektien toteuttamista ja arvioida ne lopuksi niiden ympäristörasitusten mukaan, jotta kestävän kehityksen konsepti toteutuisi.
Lopuksi haluan vielä kiittää Hatzidakisia erinomaisesta mietinnöstä.

Sjöstedt
Rouva puhemies! Kokonaisuutta ajatellen pidän käsiteltävänämme olevaa mietintöä oikein hyvänä. Se osoittaa ympäristöpolitiikan monia heikkoja kohtia. On myös ratkaisevan tärkeää, että ympäristönäkökulma läpäisee kaikki unionin politiikan osat. Jotta näin tapahtuisi, siihen vaaditaan vankka oikeudellinen perusta. Siksi katson erityisen tärkeäksi tämän mietinnön kohdan 13, jossa käsitellään direktiiviä ja ympäristövaikutusten kuvausta. On aivan ilmeistä, että tämä direktiivi on nykyisin liian heikko ja tärkeissä kohden epäselvä ja että sitä on syytä parantaa.
Haluaisin antaa tästä konkreettisen esimerkin. Kyseessä on Juutinrauman silta, kiinteä yhteys Ruotsin ja Tanskan välillä, jolla on hyvin suuret ympäristövaikutukset. On erittäin kyseenalaista, onko tätä direktiiviä oikeastaan noudatettu tehtäessä päätöstä tästä sillasta. Samaan aikaan, kun siltaa aletaan rakentaa, on parhaillaan Tanskassa käynnissä oikeusjuttu siitä, missä määrin EU: n direktiivejä on noudatettu. On melko ilmeistä, että ympäristönäkökohta saa toisinaan väistyä, jos se joutuu ristiriitaan suurten taloudellisten etujen kanssa. Juuri siksi tarvitaan vankempaa oikeudellista perustaa, jotta voitaisiin puuttua asioihin ja estää hankkeiden toteuttaminen, ennen kuin on huolehdittu siitä, että ympäristövaikutuksia koskevia direktiivejä on noudatettu.
Haluaisin myös ilmaista tukeni vihreiden muutosehdotukselle nro 2, joka koskee taloudellisen tuen antamista niille ympäristöjärjestöille, jotka ovat mukana valvontakomiteoissa. Se on uskoakseni tärkeä kysymys.

Izquierdo Collado
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aloittaa puheenvuoroni kiittämällä esittelijää, Hatzidakisia, erinomaisesta työstä. Hän on kiinnittänyt huomiomme yhteen tämän hetken ja tulevaisuuden avainkäsitteistä. Epäilemättä rakennerahastot ansaitsivat tällaisen hänen esittämänsä radikaalin ja voimakkaan pohdinnan, ja olisi ilman muuta melkoinen edistysaskel, jos hänen ehdotuksensa toteutuisivat.
Puhuessamme rakennerahastoista ja niiden käytöstä täytyy huomauttaa, ettei niitä ole tarkoitettu luomaan välittömiä työpaikkoja. Kun puhumme rakennerahastoista ja ympäristöstä, meidän täytyy myös pysyä siinä aspektissa. Eli mitä meidän tulee vaatia rakennerahastoilta? Ensinnäkin, ettei niiden toiminnalla aiheuteta mitään vakavia ympäristöhaittoja, kuten on aiheutettu, ja että ne korjaavat aiheutettuja vakavia virheitä, ja toiseksi, että Euroopan unionin yhteenkuuluvuuspolitiikka vaikuttaa Euroopan ympäristön suojeluun ja parantamiseen.
Luulen, että tämä on mietinnön objektiivinen kehys. Älkäämme pyytäkö siltä sellaista, mitä sen ei tule eikä se voi antaa. Pitäkäämme se omassa täsmällisessä tehtävässään, joka on taata, että yhteenkuuluvuuspolitiikasta tulee samalla ympäristöpolitiikkaa.
Mietinnössä tulee myös selväksi eräs asia, johon lopetan puheenvuoroni: Euroopan unionin ympäristöpolitiikan koheesioivaa luonnetta ei ole taattu. Voisi sanoa, että ympäristöpolitiikka on nimenomaan sellaista politiikkaa, jonka voisi syyttää olevan " antikoheesioivaa" . Kuten mietinnössä sanotaan, ei pidä käyttää ympäristöteemoja niin, että niiden vaatimusten taakse kätkeytyisi toimivaltaisuutta.

Imaz San Miguel
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa kiittämällä esittelijä Hatzidakisia erinomaisesta mietinnöstä ja esittämällä myös erään ajatuksen. Pitkään on pidetty ympäristönäkökohtia kehityksen jarruna tai esteenä erityisesti Etelä-Euroopan maissa, joissa eniten tarvitsemme tätä kehitystä.
Kuitenkin tämä mietintö tarjoaa toisenlaisen asetelman, jossa ympäristönäkökohdat ja niiden sisällyttäminen yhteenkuuluvuuspolitiikkaan nähdään yhtenä kehityksen tekijänä. Ensiksikin, koska ympäristön kunnioittaminen auttaa luomaan miellyttävän elinympäristön, joka on puolestaan tuottavien investointien vektori, olivatpa ne sitten teollisia tai palvelusektoriin kuuluvia. Ja toiseksi, koska ympäristö sinällään on tuottava sektori ja myös merkittävä työpaikkojen synnyttäjä, jonka kasvuindeksit ovat suurempia kuin toisilla perinteisillä sektoreilla.
Tämän pohdinnan lisäksi haluan korostaa myös, että tämä mietintö pyytää alueellisia ja paikallisia viranomaisia mukaan suunnitteluvaiheeseen, koheesio- ja rakennerahastojen seuranta- ja arviointityöhön ja myös toiminnan suorittamiseen silloin kun alueilla on siihen toimivalta.
Otaksun, hyvä komission jäsen, että ymmärrätte erittäin hyvin Euroopan maiden ja alueiden suhteen, jotka eivät muodosta valtiota, vaan toissijaisuusperiaatteen mukaisesti lähentävät päätöksenteon kansalaisten luonnolliseen todellisuuteen.
Sen vuoksi ymmärtänette täysin tämän sanoman, jonka tuon esille, jotta kiinnittäisitte erityistä huomiota tähän päätöslauselman 16 kohtaan. Kuten keskiajalla eräät kuninkaat, joilla ei ollut valtaa feodaaliherrojen rinnalla, liittoutuivat kaupunkien kanssa edistääkseen poliittista ja sosiaalista kehitystä, samoin Euroopan komission ja alueiden tulee näissä asioissa tukea toisiamme edistääksemme alueellista yhteenkuuluvuutta ja eurooppalaista rakentamista yli valtioiden rajojen.
Sen takia olen vakuuttunut, että suurempi alueellinen osallistuminen näiden rahastojen toiminnan täytäntöönpanoon, seurantaan ja arviointiin auttaa parantamaan ympäristönäkökulman syventymistä yhteenkuuluvuuspolitiikassa.

Myller
Arvoisa rouva puheenjohtaja, niin kuin täällä on jo moneen kertaan todettu, ja kuten myös mietinnön laatija on mietinnössään hyvin tuonut esille, koheesiopolitiikkaa ei voi erottaa ympäristöpolitiikasta. Ympäristöulottuvuus ja kestävä kehitys on väistämättä otettava huomioon kaikissa rakennerahastojen ja koheesiorahastojen toimissa. Tämän vuoksi en erityisemmin pidä ajatuksesta, että jälleen perustettaisiin uusi rahasto ympäristöpolitiikkaa varten, koska sen täytyy nimenomaan olla osa rakennerahastojen toimintaa. Mitään sellaista ei voida sallia, joka vahingoittaisi ympäristöä.
Kannatan myös suorien ympäristönsuojelutoimien rahoittamista EU: n budjetin sekä rakennerahastojen ja koheesiorahaston kautta sen vuoksi, että työllisyys ja ympäristö asetetaan usein vastakkain, mutta näinhän asia ei kuitenkaan ole. Alueellisesti kestävä kehitys voi syntyä vain ympäristön kestävän kehityksen kautta, esimerkiksi matkailun osalta, jonne povataan erittäin paljon uusia työpaikkoja tulevaisuudessa. Ei ole mitään järkeä kehittää matkailupalveluja, jos samalla ei pidetä huolta siitä, että meillä on puhdasta vettä, puhtaita rantoja ja alkuperäistä luontoa.
Aluekehitys tai aluesuunnittelu on uusi osa unionin toimintaa. Sillä pyritään Euroopan laajuisesti kiinnittämään huomiota ympäristönäkökohtiin. Tässä haluaisin vain korostaa, että jotta tämä INTERREG II C -aloite toteutuisi täysimääräisesti niillä alueilla, joilla sitä viedään eteenpäin, tulisi ehdottomasti huolehtia siitä, että sekä EU-jäsenmaat että tähän ohjelmaan liittyvät kolmannet maat voivat olla täysimääräisesti mukana. Tällä hetkellähän ainoastaan jäsenmaat saavat tukea INTERREG II C -ohjelman kautta ja tämä saattaa merkitä sitä, että kolmannet maat eivät ole riittävän motivoituneita tähän yhteistyöhön.

Vaz da Silva
Arvoisa puhemies, ympäristö ja yhteenkuuluvuuspolitiikka ovat kaksi etusijalla olevaa asiaa. Vaikka ne on tunnustettu etusijalla oleviksi, niiden eteen ei todellisuudessa tehdä mitään. Ja miksihän? Koska, arvoisa komissaari ja arvoisat jäsenet, ne koskevat keskeisiä asioita. Itse asiassa olisi kannattavaa ja varmasti tulevaisuuden kannalta paras ratkaisu tehdä kaikki mahdollinen, mitä kestävän kehityksen kannalta vaaditaan, mutta se on vaikeata niille, jotka haluavat tuloksia heti.
Jos Eurooppa haluaa itselleen voimaa tulevaisuuteen, ja ennen kaikkea jos se todella haluaa tulevaisuuden, sen täytyy vain sitoutua näihin kahteen keskeiseen arvoon: ympäristöön ja yhteenkuuluvuuspolitiikkaan, ei vain taloudellisiin arvoihin, vaan yhteiskunnallisiin ja koulutuksellisiin arvoihin. Nämä ovat kaksi perusarvoa, jotka määrittelevät kestävän kehityksen Euroopan. Koheesio- ja rakennerahaston perustana ei ole ollut eikä ole nytkään unionin anteliaisuus. Ne ovat perustuneet ja perustuvat edelleenkin järkiperäiseen ajatteluun, koska yhteenkuuluvuuspolitiikan vahvistaminen on yhtä tarpeellista niin vahvoille kuin heikoille tässä avoimessa kilpailuyhteiskunnassa.
Älkäämme vähätelkö keskustelua, joka puolustaa tältä kannalta katsottuna kansallisia intressejä. Puolustankin Euroopan intressejä ja uskon, että jos puolustan parempaa Eurooppaa, puolustan omaa maatani.
Edustaja Hatzidakisen poikkeuksellisen hyvä mietintö, joka toistaa monia myös erinomaisia mielipiteitä, esittää lyhyesti pääkohdat, joista keskeisimmät ovat 1, 2 ja 3. Kohdissa 6, 8, 12, 15, 19 ja 21 on ehdotettu ratkaisumalleja, jotka ansaitsevat koko komission huomion. Mietinnön esittelijän tasapainottamisehdotusta (50 prosenttia koheesiorahastosta on varattu ympäristöhankkeisiin ja toiset 50 prosenttia liikenneinfrastruktuurihankkeisiin) parempi vielä olisi minun nähdäkseni, että koheesiorahasto rohkaisisi yhtenäistämispolitiikkaa. Hyvät jäsenet, olisin ensimmäinen, joka kannustaisi maatansa tekemään näin.

Novo Belenguer
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan ensiksikin kiittää Hatzidakisia, koska mietinnössään hän on tehnyt selväksi, että yhteenkuuluvuuspolitiikan ensimmäisiä tavoitteita on pyrkiä kestävään kehitykseen, joka ei tuhoa ympäristöä. Sen saavuttamiseksi yhteenkuuluvuuspolitiikan eri ohjelmat ja toimet on suunnattava paitsi aluekehitykseen myös ympäristön kunnioittamisen lisäämiseen. Ja niinpä itse komission tulee myöntyä siihen, että 50 prosenttia koheesiorahastosta käytetään infrastruktuuriin ja ympäristönsuojeluun.
Täytyy kiittää yhä suuremmasta halukkuudesta sekä yhteisö- että alue- ja valtiotasolla tukea kestävää kehitystä, joka ei pidä taloudellisen kehityksen ja ympäristönsuojelun tavoitteita ennen kaikkea ristiriitaisina, vaan yhteen sopivina ja jopa toisiaan täydentävinä. Esimerkiksi tästä riittää ympäristönäkökohtien transversaalinen käsittely rakennerahastoja koskevassa vuoden 1995 vuosittaiskatsauksessa, josta valmistelen tutkimusta aluepoliittiselle valiokunnalle.
On tarpeen vahvistaa niitä eri instrumentteja, joita Euroopan unionilla on käytettävissä, esimerkiksi antamalla velvoittava luonne ympäristövaikutusten tutkimuksille.
On annettava enemmän valtaa seurantakomiteoille lisäämällä yhteistyötä komission sekä jäsenvaltioiden ja kansalaisjärjestöjen välillä. Yhteisön erilaisten aloitteiden ja EAKR: n 10 artiklassa mainittujen toimien pitää vaikuttaa syvemmin ympäristönsuojeluun ja sen edistämiseen ja luoda tukijärjestelmiä tästä kärsiville pk-yrityksille ja sellaisille sektoreille kuten eko- ja maaseututurismi ja varsinainen maatalous. Laajempi ja jatkuva dialogi alueellisten ja paikallisten yksiköiden kanssa on ensiarvoista, koska nämä ovat yhteenkuuluvuuspolitiikan välittömiä vastaanottajia ja vastaavat sen toimeenpanosta.
Valitettavasti Euroopan komission harjoittama politiikka ei ole kunnioittanut joissakin tapauksissa sitä henkeä, jossa rakennerahastot perustettiin ja on yhteenkuuluvuusperiaatteen vastaista, koska esittäessään erilaisia ympäristönsuojeluehdotuksia komissio ei todella ota huomioon jäsenmaiden eroavaisuuksia eikä niistä seuraavia taloudellisia velvoitteita niiden luonnon rikkauden säilyttämiseksi.
Pohjois- ja Etelä-Euroopan ympäristöongelmat ovat erilaisia, ja sitä ovat luonnollisesti myös niiden taloudelliset ja rahoitukselliset ratkaisut. Niinpä Euroopan komission politiikan on kiireesti muututtava ja esitettävä erilaisia ehdotuksia tutkittuaan ja hyväksyttyään jäsenvaltioiden erilaiset ominaisuudet omine ympäristöongelmineen ja taloudellisine velvoitteineen.
Tämän kaiken myötä - lopetan tähän - Euroopan unionin täytyy käyttää kaikki mahdolliset keinot rahoittaakseen uutta yhtenäisasiakirjan mukaista johdettua politiikkaa, jollaista on ympäristöpolitiikka, pystyäkseen rahoittamaan ne valtavat ponnistelut, joita Välimeren maiden, kuten Espanjan, on tehtävä soveltaakseen tiettyjä yhteisön määräyksiä hyvin rikkaan luonnon omistajina.

Wulf-Mathies
Arvoisa rouva puhemies, pyydän teiltä kärsivällisyyttä, kun joudun pidättelemään teitä vielä hetken, mutta mielestäni juuri Hatzidakiksen huolellinen mietintö ja keskustelu pakottavat minut vielä korostamaan selkeämmin muutamia asioita.
Ensinnäkin haluaisin tehdä selväksi, ja kun tarkastelette Hatzidakiksen mietintöä ja komission tiedonantoa, toteatte sen itsekin, että me olemme periaatteista pitkälti samaa mieltä. Olisin kuitenkin toivonut, että ympäristövaliokunnalle tällä välin viime vuoden 3. heinäkuuta annettu kirjallinen tiedotus olisi otettu lausunnossanne paremmin huomioon. Lisäksi pyydän teitä sydämellisesti ottamaan johtopäätöksissänne huomioon, että meidän on pidättäydyttävä voimassa olevassa yhteisön oikeudessa ja meidän on otettava huomioon toissijaisuusperiaate eli vaikka me yhdymmekin teidän vaatimuksiinne, me emme yksinkertaisesti voi toimia vastoin toistaiseksi voimassa olevia säännöksiä. Loppujen lopuksi ei saa unohtaa, kuinka merkittävässä määrin rakennerahastot jo nyt tukevat ympäristöinvestointeja, esim. tavoite-1alueilla noin 16 miljardilla eculla. Mielestäni tämä on todella osa ympäristöpolitiikan yhteenkuuluvuutta.
Kuitenkin me toimimme hyvin päättäväisesti toteuttaaksemme myös käytännössä 22. marraskuuta 1996 annetussa tiedonannossa yhteenkuuluvuudesta ja ympäristöstä ja 8. joulukuuta päivätyssä kirjeessä, niin sanotussa aiejulistuksessa, mainitut toimet. Pyrimme jakamaan koko koheesiorahaston suunnitelmakauden 1993-1999 ympäristöja liikennehankkeet puoliksi. Uusimmat luvut todistavat muuten myös, vuoden 1996 parannuksen ja komission tiukan painostuksen ansiosta myös tulevina vuosina, että me voimme päästä tähän myös johdonmukaisella toiminnalla.
Haluan lisäksi muistuttaa siitä, että yhtäkään suurhanketta ei hyväksytä ilman asianmukaista ympäristövaikutusten tarkastamista ja että rakennerahastot eivät vain vaadi tasaustoimenpiteitä, vaan ne myös rahoittavat niitä osaltaan. Mutta ensinnäkin yksi puhuja viittasi siihen, että ympäristövaikutusten tarkastusta koskeva direktiivi ei ole niin vedenpitävä kuin te ja me haluaisimme, ja toisekseen näkisin mielelläni, että ne ministerit ja hallitukset, joiden kanssa minulla oli hyvin tiukkoja erimielisyyksiä aiheesta ympäristönsuojelun ja kestävyyden huomioon ottaminen niiden investoinneissa, kuulisivat nyt tämän keskustelun, sillä minua pidetään toisinaan pikemminkin ympäristöhaihattelijana, eikä niinkään sellaisena, joka haluaisi saada läpi tämän parlamentin yhteiset tavoitteet. Toisaalta me myös annamme myös paikallisten ja alueellisten hallintoviranomaisten osallistua, mutta myöskään ne eivät ole aina sillä puolella, minkä puolesta ne ovat taistelleet, vaan myös tämän suhteen on olemassa monenlaisia ristiriitoja, joita me voimme vain yhdessä toivottavasti vähentää tietoisuutta lisäämällä.
Ohjelmien suunnittelutasolla me aiomme tulevaisuudessa lisätä ehkäiseviä toimenpiteitä ja tukea suuntautumista kestävään kehitykseen. Pyydän teitä kuitenkin ottamaan huomioon, että kaikki ohjelmat vuosille 1994-1999 oli jo hyväksytty ennen tämän komission virkaan astumista ja että se muodostaa sen oikeudellisen perustan, jolta meidän pitää toimia. Meillä on ollut eräs konkreettinen mahdollisuus ja olemme sen myös hyödyntäneet, nimittäin tavoite 2: n toinen ohjelmavaihe vuosina 1997-1999. Me annoimme huhtikuussa 1996 suuntaviivoja uusille tavoite-2-ohjelmille, jolloin ympäristö oli yksi neljästä tärkeimmästä asiasta, joita me erityisesti korostimme. Ja menestyksekkäästi, kuten nyt nähdään, sillä uudet ohjelmat hyväksytään vain, jos niihin sisältyy myös ympäristö ja tarvittavat ympäristötiedot niin sanotun ympäristöprofiilin muodossa. Edistytty on myös ympäristöviranomaisten mukaan ottamisessa. Tänä vuonna tapahtuva puoliväliarviointi tavoite-1- ja tavoite-6-ohjelmille tarjoaa komissiolle myös mahdollisuuden ottaa arvioinnissa mukaan pelkkien taloudellisten näkökohtien lisäksi myös kestävän kehityksen. Kuitenkin minun huomautettava siitä, että koheesiorahasto ja rakennerahastot eivät ole mitään ympäristörahastoja, vaan aluekehitysrahastoja, ja että meidän täytyy yrittää saada aikaan mahdollisimman järkevä tasapaino osaksi hyvin erilaisten intressien välille.
Komissio laatii tavoite-1- ja tavoite-6-puolivälintarkistuksille uuden matriisin ympäristön laatuindikaattoreille, ja me toivomme, että me pääsemme siten asiassa hieman eteenpäin. Sitä paitsi yhteisöaloite INTERREG 2c on myös aloite, jonka pääpaino on ympäristönsuojelussa, luonnonvarojen suojelussa ja vesihallinnossa. Jo tämänhetkiset ohjelmat sisältävät joitakin - vaikkakin harvoja - laatutietoja ympäristötavoitteista ja indikaattoreista. Bjerregaard, Fischler ja minä olemme asettaneet siksi työryhmän, jonka tehtävänä on yhteistyössä ympäristöasiantuntijoiden kanssa laatia muutamia keskeisiä indikaattoreita, jotka on suhteellisen helppo tunnistaa ja siten helppo toteuttaa käytännössä. Koska rahastoja hallinnoidaan hajoitetusti ja jäsenvaltioiden kansalliset ja alueelliset viranomaiset vastaavat yksin yksittäisten hankkeiden valinnasta, on meidän aloitettava erityisesti jäsenvaltioissa, ja muistutan vielä kerran siitä, että pienemmillä hankkeilla ei ole ilmoitusvelvollisuutta. Me voimme siksi vain lisätä tietoisuutta. Siksi me järjestämme jäsenvaltioissa ympäristöseminaareja rahastonjohtajille ja seurantakomiteoiden jäsenille. Ensimmäinen tapahtuma oli marraskuussa 1996 Irlannissa, ja tämän vuoden ensimmäisellä puoliskolla järjestetään seminaarit Portugalissa ja Kreikassa. Tämän lisäksi komissio järjestää jatkokoulutustoimia omalle henkilökunnalleen ja erityisesti ympäristövaikutusten strategisen arvioinnin ja ympäristövaikutusten tarkastamisen osalta. Minun alaisissani yksiköissä on viime vuoden aikana nimitetty koulutuksen perusteella lähes joka osastolle ympäristövaltuutettu.
Uusien rakenteiden vaatimuksesta haluaisin sanoa seuraavaa: me tarvitsemme mielestäni vähemmän uusia rakenteita kuin ympäristönsuojelun parempaa liittämistä kaikkiin aluetukiin, ja siihen me tulemme tehokkaasti pyrkimään. Seitsemäs vuosittainen kertomus rakennerahastoista 1995, eräs puhujista jo mainitsikin tämän, korostaa nimenomaan ympäristöulottuvuutta. Koheesiorahaston ja rakennerahastojen vuosittaiset kertomukset tekevät tämän vastaisuudessakin ja me toteutamme sillä kertomusten esittämisvelvollisuutemme. 8. joulukuuta 1995 päivätyn kirjeen mukaisesti komissio vahvistaa uusien suurhankkeiden 50 miljoonan ecun arvosta ympäristövaikutusmerkinnällä, että asianomaisilla hankkeilla ei ole haitallisia ympäristövaikutuksia tai että ympäristövaikutukset tasataan toimeenpanon aikana. Alaiseni yksiköt ovat kehittäneet yhteistyössä PO XI: n kanssa parannetun tarkastusvihkosen. Minä esitän parlamentille uudet ympäristövaikutusmerkinnät niin pian kuin käynnissä olevat arviointityöt on saatu päätökseen. Hankeluettelot julkaistaan lisäksi Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä ja ne ilmestyvät myös koheesio- ja aluekehitysrahastojen vuosittaisissa kertomuksissa.
Komissio on ennen kaikkea jatkanut rakentavaa vuoropuheluaan edustavien ympäristöjärjestöjen ja hallituksista riippumattomien järjestöjen kanssa tukeakseen rakennepoliittisten hankkeiden avoimuutta. Mutta olen myös tietoinen siitä, koska käyn jatkuvasti ja lähes päivittäin sellaisia neuvotteluja, kuinka pitkä matka on vielä edessä ja kuinka paljon me tarvitsemme nimenomaan jäsenvaltioiden tukea tavoitteemme saavuttamiseksi. Siksi olen edelleenkin riippuvainen teidän tuestanne.

Puhemies
Paljon kiitoksia, rouva Wulf-Mathies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(Istunto päättyi klo 20.10.)

