Skadeståndstalan vid överträdelse av EG:s antitrustregler (grönbok) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Antolín Sánchez Presedo, för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om grönboken om skadeståndstalan vid brott mot EG:s antitrustregler
Antolín Sánchez Presedo 
föredragande. - (ES) Herr talman, kommissionsledamot Kroes, mina damer och herrar! Det finns ett oupplösligt samband mellan ekonomisk frihet, den inre marknadens sätt att fungera, den europeiska utvecklingens hållbarhet och konkurrenspolitiken. Sedan Romfördraget undertecknades för 50 år sedan har dess betydelse bara blivit större och större. Konkurrensen är ett mått på EU:s livskraft och styrka. Det är en viktig politik för att uppfylla målen för Lissabonstrategin och uppnå unionens mål.
Konkurrensen blir orättvis om reglerna överträds, eftersom detta påverkar utbytet mellan medlemsstaterna och skadar förtroendet för reglerna. Det skadar unionens dynamik och dess resultat. Det är viktigt att vi har mekanismer som kan fungera i avskräckande och motverkande syfte.
Överträdelser har i första hand hanterats med offentliga åtgärder av administrativ karaktär. Den centraliserade tillämpningen av artikel 81.3 - genom förhandskontroll av kommissionen, som tonades ned med hjälp av undantagsförordningar från 1980-talet - blev offer för sina egna framgångar. Kraven på mer och bättre konkurrens avslöjade att systemet var ekonomiskt ineffektivt och hade rättsliga brister.
I sitt utslag i målet Courage mot Crehan från 2001 framhöll EG-domstolen vikten av privata initiativ då den slog fast att vem som helst kan väcka talan vid nationella domstolar och kräva skadestånd för skada som orsakats dem genom handlande som begränsar eller snedvrider konkurrensen.
Den modernisering som infördes med rådets förordning (EG) nr 1/2003 bröt kommissionens monopol och ledde till införandet av ett öppnare system som kan tillämpas på ett decentraliserat sätt av de administrativa myndigheter som utgör nätverket av gemenskapens konkurrensmyndigheter och även direkt av nationella rättsliga myndigheter.
Möjligheten för privatpersoner att väcka talan är inte något exotiskt, utan snarare en återgång till klassisk juridik enligt vilken gemenskapsrätten medför förpliktelser för stater och enskilda, och har såväl vertikala som horisontella effekter som måste skyddas. Enligt en studie som beställts av kommissionen finns det mycket stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller privata rättsageranden och användningen av dem är dåligt utvecklad. I Förenta staterna är nio av tio fall om tillämpningen av konkurrenslagstiftningen privata skadeståndsanspråk. Föredraganden ser positivt på att kommissionen har offentliggjort en grönbok för att identifiera de hinder som står i vägen för privata rättsageranden och söka efter sätt att undanröja dessa hinder.
I ett avancerat system bör offentliga ageranden mot regelbrytande företags straffrihet backas upp av privata aktioner mot immunitet och skadestånd som står i proportion till de skador som drabbat offren för deras handlingar. Om det blir enklare att inleda privata rättsageranden kommer konkurrensreglerna att bli effektivare. Argumenten för detta handlar både om effektivitet och om rättvisa. Det räcker inte att regelbrytande företag bötfälls om detta inte åtföljs av privata rättsageranden för att förhindra att företaget kan vinna fördelar gentemot sina konkurrenter som ett resultat av regelbrottet och för att kompensera offren för de skador som de har drabbats av. I betänkandet framförs uppfattningen att offentliga och privata åtgärder utgör två pelare där målen att skydda marknadsdisciplinen i allmänhetens intresse och att skydda de privata intressena för aktörerna på den marknaden kompletterar varandra.
Administrativa och rättsliga myndigheters tillämpning av gemenskapens konkurrenslagstiftning måste vara enhetlig. Det får inte vara så att utslaget beror på vilken myndighet som beslutar om det. Detta är en central punkt. Det är nödvändigt att upprätthålla det gemensamma regelverket och reglerna om förmånlig behandling måste vara effektiva, offentliga och privata åtgärder måste samordnas och samarbetet mellan de behöriga myndigheterna måste intensifieras.
I betänkandet föreslås en gemenskapsmodell i linje med unionens rättsliga kultur, som tar hänsyn till medlemsstaternas rättstraditioner. Man vill inte ha en utveckling mot den amerikanska modellen, och det rekommenderas inte att faktorer som är unika för den modellen ska införas, t.ex. rättsliga myndigheter där även personer som inte är jurister ingår, grupptalan, skadestånd som är tre gånger större än den skada som åsamkats, stränga krav på tillgång till handlingarna och det systemets sätt att reglera advokatkostnader och rättegångskostnader.
Vi måste kompensera för den bristande balansen och se till att skadeståndsskyldigheten respekteras, utan att bryta mot principen om lika villkor eller stimulera en ökning av antalet tvister på ett konstgjort sätt. Syftet är att uppmuntra en rationell användning av rättsliga åtgärder, inte rättslig aktivism, och framför allt att bidra till tidiga uppgörelser i godo.
På gemenskapsnivå är konkurrensen EU:s exklusiva befogenhet. Administrativa och rättsliga förfaranden på nationell nivå kan inte ändra på detta och de får inte stå i vägen för gemensamma riktlinjer för påföljder i enlighet med principerna för bättre lagstiftning.
Jag avslutar med att tacka föredraganden för utskottet för rättsliga frågor, Bert Doorn, för hans värdefulla samarbete, skuggföredragandena för deras hjälp och de ledamöter som har lagt fram ändringsförslag för deras bidrag.
Jag uppskattar den oavbrutna och föredömliga dialog som jag haft med kommissionen under arbetet med betänkandet och jag uppmanar kommissionsledamoten att ge fortsatta prov på sitt engagemang i nästa vitbok.
Neelie Kroes
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman, ärade ledamöter! Vi är här i kväll för att diskutera en fråga av grundläggande betydelse, nämligen rättigheter.
Rådet har varit tydligt: rätten till skadestånd är nödvändig för att garantera att gemenskapens konkurrensbestämmelser är effektiva. Men konsumenter och affärskunder gör inte bruk av sina rättigheter. Skadorna gottgörs inte medan samhället och näringslivet får ta på sig förlusten, så är det bara. Det är klart orättvist, oförenligt med vår rättsgemenskap och stämmer dåligt med våra gemensamma mål för konkurrenskraft. Kommissionen tänker inte finna sig i denna situation och detsamma gäller de flesta parlamentsledamöterna vad jag förstår.
Vi redogjorde för problemen i vår grönbok. Det krävs en mycket noggrann och genomtänkt strategi för att finna lämpliga lösningar, som grundas på den europeiska rättstraditionen och utarbetas genom dialog med de berörda intressenterna och framför allt med parlamentet. Kommissionen kommer därför att lägga fram en vitbok som följs av en konsekvensanalys, som kommer att diskuteras ytterligare kring nyåret.
Antolín Sánchez Presedos betänkande bidrar på ett relevant sätt till denna process. Jag gratulerar föredraganden varmt och tackar också skuggföredragandena och utskottet för ekonomi och valutafrågor för allt arbete. Jag tackar också Bert Doorn och ledamöterna i utskottet för rättsliga frågor för deras bidrag. Vi kommer att överväga alla parlamentets rekommendationer ytterst noggrant under utarbetandet av vitboken.
Jag är medveten om att vissa oroar sig för att främjandet av privatpersoners rätt att väcka talan skulle kunna leda till en processrättskultur i amerikansk stil. Vi kommer självklart att ta med det i beräkningen när vi utarbetar vitboken. Men domsluten går för närvarande emot offren. Vi måste finna välbalanserade lösningar på EU-nivå. De gemensamma lösningarna måste uppfylla stränga krav på proportionalitet och subsidiaritet, och ska endast utarbetas i de fall där rätten till skadestånd inte garanteras tillräckligt i de nationella bestämmelserna.
Jag har också hört sägas att ökade möjligheter för privatpersoner att väcka talan kommer att medföra ytterligare kostnader för företagen. Vi hörde liknande argument för flera år sedan beträffande principen om att ”förorenaren betalar” på miljöområdet. Faktum är att karteller och andra missförhållanden i dag orsakar oerhört stora men dolda kostnader. Empirisk forskning visar att internationella karteller höjer priserna med över 20 procent. Kommissionen fattade nyligen beslut i kartellfrågor som rör syntetiskt gummi, gasisolerade kopplingsanläggningar och akrylglas. Alla dessa karteller ökade företagens ingångskostnader och skadade EU:s konkurrenskraft. Det är dags att införa principen om att ”konkurrensöverträdaren betalar”. Vi får inte glömma att vissa företag är tvungna att orsaka utsläpp för att kunna bedriva sin verksamhet, men på konkurrensområdet finns det varken behov av eller ursäkter för överträdelser. De som bryter mot bestämmelserna kanske inte uppskattar att behöva reparera den skada de förorsakar, men de borde helt enkelt inte bryta mot reglerna i första hand. Det är deras val.
Att se till att företag och konsumenter inte blir förlorare på grund av vissa företags olagliga agerande är ett mål värt att kämpa för enligt min åsikt. Jag hoppas innerligt att parlamentet kraftfullt kommer att stödja detta mål nu i veckan. Därefter kommer vi tillsammans att diskutera detaljerna på grundval av vår vitbok, som kommer att vara balanserad och genomtänkt och som kommer att genomgå parlamentets noggranna och mycket värdefulla granskning.
Bert Doorn 
föredragande för yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. - (NL) Herr talman! Jag tror att det är tredje gången som jag talar om konkurrenslagstiftning här i kammaren när klockan är omkring midnatt. Jag är inte säker vad detta kan bero på, men det är häpnadsväckande att det uppenbarligen, på något vis, tycks betraktas som ett nattligt samtalsämne.
Jag vill göra några iakttagelser som föredragande för yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. Den grundläggande frågan gäller om medborgare och företag som har lidit skada i samband med brott mot EG:s antitrustregler ska ha rätt till skadestånd. Jag anser att de bör ha det och utskottet för rättsliga frågor anser detsamma. Vi anser att det i sådana fall bör finnas en rätt till skadestånd i medlemsstaterna och att det ska finnas förfaranden för att tillvarata sådana rättigheter, men att det är upp till medlemsstaterna hur de organiserar dem. I vissa medlemsstater krävs det att myndigheterna först konstaterar att ett regelbrott har ägt rum. I andra medlemsstater kommer detta att lösas på annat sätt, men alltid i enlighet med medlemsstaternas förfaranden. Detta handlar även om huruvida Bryssel överhuvudtaget kan tvinga medlemsstaterna att införa sådana här förfaranden. Det är möjligt att det går att övertala dem om att de bör införas men det är en helt annan fråga om det är möjligt att tvinga dem. Detta handlar trots allt inte om antitrustregler utan om det civilrättsliga området, som precis som straffrätten tillhör medlemsstaternas befogenheter, och som EU inte kan ingripa i. Det är anledningen till att vi hyser allvarliga tvivel om den rättsliga grund som skulle kunna motivera rättsliga åtgärder på gemenskapsnivå för att införa förfaranden av denna art.
Detsamma gäller faktiskt alla andra frågor och iakttagelser i grönboken som handlar om att ta fram bevis, till exempel att anlita experter eller grupptalan. Allt detta är exempel som omfattas av nationell civilrätt, där EU inte kan föreskriva någon lagstiftning. Detta är de viktigaste iakttagelser som vi har gjort i utskottet för rättsliga frågor.
Jonathan Evans
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Kommissionsledamoten antydde i sitt anförande att hon hoppades på att parlamentet skulle ge ett mycket starkt stöd för åtgärder inom detta område. Jag vill som företrädare för min grupp klargöra att vi välkomnar offentliggörandet av grönboken och ser fram mot publiceringen av vitboken. Vi anser att medborgarnas rättigheter på detta område inte tillämpas korrekt och vi vill verkligen se till att mer görs än för närvarande.
Som kommissionsledamoten själv antydde kommer detta emellertid att kräva en känslig avvägning, inte minst på grund av de skäl som Bert Doorn angav och det som vi kom fram till under den utfrågning som Antolín Sánchez Presedo anordnade, då vi ägnade en halvdag åt att diskutera dessa komplicerade frågor.
För egen del är jag starkt övertygad om att framstegen på detta område utgör en väsentlig del av kommissionens dagordning för moderniseringen av konkurrenspolitiken, så ingen behöver tvivla på att vi stöder ytterligare åtgärder från kommissionen.
Som kommissionsledamoten har klargjort anser man emellertid, både bland medlemsstaternas regeringar och inom affärsvärlden, att det är ytterst viktigt att undvika erfarenheterna från Förenta staterna. Det är inte tillräckligt att bara säga att vi inte ska göra som amerikanerna. Vi har nämligen, och detta måste sägas, noggrant övervägt Antolín Sánchez Presedos betänkande, och har kommit fram till att han så att säga försöker lösa alla dessa svårigheter genom att förändra bevisbördan, införa straffskadestånd - åtminstone med avseende på karteller - och kostnadsfria processer, genom att blanda ihop befogenheterna på EU-nivå och nationell nivå, ändra reglerna för tillgång till handlingar, och helt bortse från både subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna och frågan om den korrekta rättsliga grunden.
När vi får frågan om varför vi är oroade över detta betänkande svarar vi därför att det har blivit som en julgran med alltför många prydnader. Vi är för att öppna dörren, men vi är sannerligen inte för att stödja en process som kan leda oss in på samma spår som Förenta staterna, mot kommissionens vilja och mot alla dem som har arbetat med detta betänkande.
Ieke van den Burg
för PSE-gruppen. - (NL) Herr talman! Den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet ansluter sig med glädje till det initiativ som kommissionsledamoten har tagit i denna grönbok. Det är därför vi hävdar att det är förståndigt att inte specificera ett antal punkter som inte ska undersökas närmare i det här skedet. Vi vill att kommissionen ska få vidsträckta möjligheter att granska ett antal frågor ordentligt och följa upp dem med konsekvensanalyser för att studera deras effekter. När det gäller grönboken kan det mycket väl bli så att även vi kommer fram till att det inte är självklart att vi ska gå den vägen och att det finns ett antal frågor som måste utvecklas närmare eller där det behövs konkretare förslag. Vi anser dock att det är för tidigt att fatta beslut om detta just nu. Det är därför som vi uppmanar gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att ompröva ett antal av dessa frågor eller om möjligt presentera en lösning som erbjuder lite mer spelrum för att kunna dra en slutsats, så att vi i alla händelser ger kommissionen möjlighet att undersöka det här närmare. Då kommer även vi att se på våra egna ändringsförslag med kritiska ögon. Jag vill uppmana er att titta närmare på detta i morgon.
För egen del vill jag även belysa den här frågan ur nederländsk synvinkel eftersom vi i Nederländerna just nu har en hetsig debatt om precis denna fråga. Äntligen får människor se vad konkurrenspolitik på EU-nivå innebär och hur vi bekämpar dessa truster. I ett aktuellt fall har kommissionsledamoten utdömt höga böter för ölbryggerier. Detta är naturligtvis ett ämne som alla i Nederländerna anser att de vet allt om. Det var ett mycket talande exempel, eftersom denna ölkartell gick ut på prisöverenskommelser mellan bryggare som också har ett enormt inflytande på hotell- och cateringbranschen och den har lett till att människor, slutkunderna, betalade för mycket för sina öl, något som har diskuterats i Nederländerna ända sedan euron infördes. Det här exemplet visar än en gång att de böter som utdöms först går till kommissionen innan de kanaliseras tillbaka till medlemsstaterna, och att de inte går direkt till konsumenterna. Det är troligt att entreprenörer inom hotell- och cateringbranschen kommer att väcka talan mot dessa bryggare för att se om de kan få någon ersättning för skadorna, men detta kommer inte konsumenten, slutanvändaren, till del. I den meningen är det mycket intressant, som exempel, för att se om det går att komma framåt, eftersom det trots allt alltid är slutanvändaren som blir lurad av den här sortens karteller. Detta är också ett exempel på vad jag menar och jag vill uppmana parlamentet att hålla dörren öppen och fundera på vad vi kan göra för att konsumenterna, slutanvändarna, ska kunna dra fördel av denna antitrustpolitik.
Sharon Bowles
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! När vi först diskuterade kommissionens grönbok kände jag mig som en senare tids Kassandra som förutsåg allt slags elände. Kanske blev jag bättre behandlad än Kassandra eftersom ni, fru kommissionsledamot, och föredraganden tog några av mina farhågor på allvar - jag tvekar att kalla dem ”förutsägelser”. Dessa farhågor har inneslutits, visserligen diskret, kanske alltför diskret enligt några av mina kollegers åsikt, i det betänkande som vi debatterar. Jag är för att ni ska få utrymme för att undersöka möjligheterna till både följdförfaranden och fristående förfaranden. Jag delar visionen om ömsesidigt erkännande av beslut men vill klargöra att det hör hemma i framtiden, inte i nuet.
Mina huvudsakliga kvarstående reservationer rör frågan om hur stor moroten måste vara för att systemet ska kunna komma igång, speciellt när det gäller fristående förfaranden. I detta sammanhang rekommenderar jag er att titta på en rapport om denna fråga som just har publicerats i Storbritannien. Om moroten är för stor, och det gäller både för konsumenterna, advokaterna och konkurrerande företag, är jag rädd för att vi, hur vi än snitsar till våra regler, riskerar att pressas till att hamna i några av de värsta avarterna av skadeståndstalan som vi hör talas om från Förenta staterna. Jag säger ”pressas” för det är så det går till. Ingen hamnar där frivilligt. Med hela EU som territorium för segraren måste vi göra en mycket fin avvägning.
En annan fråga som jag prioriterar är att se till att åtgärderna är välgrundade och att vi inte hamnar i det slags utpressningsförfaranden som förekommer i Förenta staterna. Jag håller med om att det är svårt lösa detta på rätt sätt och man måste ta hänsyn till nationella skillnader i rättspraxis och traditioner, men om vi lyckas blir det ett mycket användbart och värdefullt instrument. Jag ser även fram mot vitboken, men måste varna er för att jag kanske inte lagt undan min Kassandradräkt ännu.
Pervenche Berès
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot! Ni har en svår uppgift framför er för jag ser att uppfattningarna kommer att gå starkt isär på båda sidor. Å ena sidan kommer ni att få stöd av ett antal konsumentorganisationer som välkomnar ert förslag. Å andra sidan kommer det att finnas många intressegrupper, som kommer att kritisera riskerna med en sådan strategi på konkurrenslagstiftningens område.
Trots detta agerar ni på en nivå där kommissionens passivitet inte kommer att väcka lika starka protester som den hade gjort på andra områden, eftersom ni presenterar ett initiativ på ett område som har att göra med antitrustpolitik. Jag tänker särskilt på hur kommissionen bedömer förslag om sammanslagningar.
På antitrustlagstiftningens område finns det, på sätt och vis, större utrymme för en överenskommelse mellan medlemsstaterna och de offentliga aktörerna. Den grundläggande idén är att offentliga åtgärder kompletteras med privata. Vi befinner oss fortfarande bara på ett preliminärt stadium och vi kan tydligt se att vägen kommer att vara full av fallgropar. Det finns de som, i likhet med Bert Doorn, föreställer sig att kommissionen inte behöver ge uttryck för sin uppfattning på det här området, eftersom allt ska regleras av medlemsstaternas civilrätt. Sedan finns det de - och jag tror att samtliga talare i kväll har gett uttryck för sådana uppfattningar - som är bekymrade över möjligheterna att missbruka ett sådant system, alla tänker på missförhållanden i det amerikanska systemet, där de offer som försvaret påstår sig hjälpa i själva verket är juristernas mjölkkor. Det är uppenbart att ingen i parlamentet vill se en europeisk konkurrenslagstiftning som blir ett led i ett sådant system.
Ni har aviserat en vitbok och en konsekvensbedömning. Vi kommer som sagt att granska era förslag för att bidra till att konkurrenslagstiftningen förbättras så att den blir bättre lämpad för att lösa de problem som oroar EU-medborgarna och lever upp till vad de normalt borde kunna förvänta sig av en rättvis tillämpning av konkurrenslagstiftningen.
Jag vill dock upprepa - och jag är inte den första som påpekar detta i kväll -att allt som kan dra in oss i ett missbruk av förfaranden, där yrkesgrupper som inom parentes sagt har många andra sätt att säkra sina inkomster på kan fylla sina fickor, inte kan räkna med vårt stöd. Det är i denna öppna anda och med ambitionen att skydda konsumenternas rättigheter, som ofta kommer till uttryck här i parlamentet, som vi kommer att stödja och granska era förslag.
Diana Wallis
(EN) Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för hennes initiativ och föredraganden för hans betänkande. Jag vill koncentrera mig på möjliga rättsageranden för konsumenter, så kallad kollektiv talan eller talan genom ombud. Dessa borde inte vara det skräckscenario för företagen som de som de ofta utmålas som. Om vi vill ha välinformerade och ansvarsfulla konsumenter som inte måste överbeskyddas av staten måste strategin för att behandla konsumenter som vuxna personer även innebära att de kan agera samfällt för att få gottgörelse. Varför ska staten ensam driva ärenden som strider mot konkurrensbestämmelserna egentligen? Det är ju faktiskt konsumenterna som förlorar på konkurrenshämmande agerande, men oftast får de varken gottgörelse eller kompensation för detta.
Det ligger inget häpnadsväckande i att föreslå detta, rätten att väcka talan har redan erkänts av EG-domstolen. Vad vi måste göra är att underlätta förfarandet, se till att de som förlorar får möjlighet till rättslig prövning och att kompensationen fördelas rättvist, inte bara till några få lyckligt lottade.
Denna strategi bör komplettera målet att ha välinformerade konsumenter och ge konsumenterna verklig makt genom ökade möjligheter till rättslig prövning och gottgörelse. Detta bör även bidra till att vår inre marknad fungerar bättre. Det är ofta konsumenterna som bäst kan bedöma vad som är konkurrenshämmande. Vi borde inte vara rädda för att utnyttja denna kraft för det allmännas bästa.
Alla är helt på det klara med att vi inte vill ha grupptalan i amerikansk stil, så nu har vi ett unikt tillfälle att skapa en EU-modell som respekterar våra europeiska samhällsvärderingar och våra rättssystem.
Neelie Kroes
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Ärade ledamöter! För över 40 år sedan, i målet van Gend [amp] Loos, gav rådet EU:s marknadsaktörer och medborgare de rättigheter de behöver för att spela en central roll i vårt europeiska projekt. Det nuvarande rättsliga klimatet för offren för antitrustöverträdelser är inte godtagbart. Jag har uppfattat det som att alla är överens om det. Jag tackar er för den stimulerande debatten vi haft här i kväll om hur vi steg för steg skulle kunna förbättra det rättsliga klimatet och jag ser fram mot parlamentets omröstning om betänkandet. Så långt är allt gott och väl.
Nu vill jag svara på några frågor som väckts i vår debatt i kväll. Bert Doorn tog upp frågan om rättslig grund. Den är viktig och alldeles självklar. Med tanke på att vi bara har grönboken och kommissionen inte har lagt fram något förslag ännu, måste jag dock säga att det är lite förhastat att diskutera frågan om rättslig grund i det här skedet. Fördraget erbjuder lämpliga, specifika och allmänna rättsliga grunder för åtgärder på det här området och jag föreställer mig att vi kan vara överens om det. En passande grund och därmed ett tillämpligt förfarande kan emellertid bara fastställas i överensstämmelse med arten av och målen och räckvidden för de enskilda åtgärder som eventuellt kan införas enligt vitboken. Jag kommer emellertid att överväga om det kan vara lämpligt att ta upp den rättsliga grunden i den kommande vitboken. Vi har alltså inte funderat färdigt på detta.
Jag är medveten om behovet att ta hänsyn till nationella processrättsliga regler. Det råder inget tvivel om det. Det är en självklar varning. I sak har vi redan en enhetlig europeisk konkurrenslagstiftning och brott mot antitrustreglerna har till sin natur en gränsöverskridande verkan eftersom de påverkar vår gemensamma marknad och det är den vi vill skydda. Jag anser att det är fullständigt logiskt att rätten till gottgörelse borde tillämpas likadant på hela inre marknaden.
Det är bara i den mån som medlemsstaternas processrättsliga regler inte effektivt garanterar de materiella rättigheterna i fördraget som kommissionen får söka en tillnärmning av dessa regler. Varje åtgärd som föreslås måste uppfylla de stränga kraven på subsidiaritet, proportionalitet och nödvändighet. Vitboken kommer som sagt att åtföljas av en konsekvensanalys.
Jonathan Evans nämnde hur viktigt det är att inte främja en processkultur och att det finns risk för att oberättigade krav ställs. Kommissionen vill gynna en konkurrenskultur som är förenlig med våra befintliga europeiska rättskulturer. Vi kommer att följa en genomtänkt och välavvägd strategi eftersom vi precis som ni är fast beslutna att inte öppna dörren för de överdrifter som har förekommit i vissa andra jurisdiktioner. Men rädsla är en mycket dålig rådgivare. Inga av de huvudsakliga drag som kännetecknar de amerikanska antitrustprocesserna föreslås som en möjlighet i grönboken.
Många av dem som stöder ett underlättande av skadeståndstalan, som Sharon Bowles, betonade vikten av att vågskålen inte får väga över alltför mycket till de klagandes fördel. Men det var just dessa kommentatorer som erkände att domsluten för närvarande går emot offren för skador som förorsakats genom brott mot antitrustlagstiftningen, och något måste alltså göras åt detta. Kommissionen strävar efter en proportionell och genomtänkt strategi som utarbetas i samråd med intressenterna.
Diana Wallis nämnde kollektiv skadeståndstalan. Med tanke på kostnaderna för skadeståndsprocesser är det inte troligt att privatpersoner för fram småskaliga skadeståndskrav mot de som gör sig skyldiga till brott mot konkurrenslagen. Det är därför värt att undersöka möjligheterna till kollektiv gottgörelse som hon med rätta nämnde. I grönboken undersöker vi talan genom ombud som väcks av konsumentorganisationer. Så för tydlighetens skull upprepar jag att grupptalan enligt ”opt out-modellen” i amerikansk stil inte står på dagordningen, och jag kommer inte att beakta det alternativet.
När det gäller grupptalan enligt opt out-modellen agerar advokaterna på uppdrag av en oidentifierad grupp av personer och handlar främst i eget intresse. I talan genom ombud har ombuden inga egenintressen som skiljer sig från intressena hos de skadelidande parter som de representerar. Kommissionen anser därför att konsumenternas intressen är bättre betjänta av talan genom ombud än av grupptalan enligt opt out-modellen, och jag hoppas att det också lugnar Pervenche Berès.
Ert engagemang vittnar om hur viktig den debatt som inleddes i och med grönboken är och väcker förhoppningar eftersom vi alla vet att vi kan åstadkomma något på detta område. Det råder inget tvivel om att det är detaljerna som kommer att bli stötestenen.
Jag vill avsluta med två viktiga budskap. För det första hoppas jag att parlamentet kommer att sända en stark signal om att den nuvarande situationen inte är godtagbar, och det har ni sagt att ni kommer att göra. Detta handlar helt enkelt om rättigheter och parlamentet har konsekvent stött medborgarnas rättigheter i alla program och inom alla områden av EU-samarbetet. Vi måste ge EU:s medborgare och företag möjligheten att utöva sina rättigheter enligt EU:s konkurrenslagstiftning. På det här området kan gemenskapen visa att den betyder något för medborgarnas vardag och för näringslivet.
För det andra är det genom samarbete och dialog och genom att komma med idéer och konstruktiv kritik som vi kommer att kunna genomföra förbättringar och samtidigt undvika de kända fallgroparna. Jag ser fram mot att föra den här processen framåt med vitboken vid årsskiftet.
Jag tackar för den intressanta debatten och riktar ett särskilt tack till föredraganden, för det hårda arbete som han har lagt ned på detta viktiga dokument.
Talmannen
- Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.
