Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Ahern
Herr ordförande! Vad gäller frågan om Sellafield och föroreningen av Irländska sjön, sade jag inte att artikeln var redigerad, utan totalt nedstruken, på begäran av kärnkraftsindustrin, speciellt British Nuclear Fuels Limited. Jag vill göra ledamöterna uppmärksamma på att jag i dag kommer att dela ut denna artikel för deras kännedom.

Pinel
Herr ordförande! Den ordningsfråga jag vill ta upp gäller transportlådorna. Transportlådorna hör till de hjälpmedel parlamentet ställer till ledamöternas förfogande för att de skall kunna transportera sina dokument mellan Bryssel och Strasbourg. Om cirka två timmar skall jag avge ett yttrande från utskottet för regionalpolitik angående Cunhas betänkande. Min transportlåda står i denna stund kvar i D3: s korridorer i Bryssel, tillsammans med mina arbetsdokument.
Jag skall inte uppehålla mig vid graden av inkompetens som präglar flyttjänsterna, men jag konstaterar ändå att vissa problem som har med byggnaderna i Bryssel att göra tenderar att upprepas, exempelvis de olika missförhållandena i hissar, hygienutrymmen, etc. Den här gången går det lite för långt.
Därför väntar jag mig snarast en förklaring. Herr ordförande! Hur skall en ledamot kunna fullgöra sina förpliktelser utan dokument, utan arkiv, utan det mest elementära för att utföra sitt uppdrag?

Ordföranden
Detta är en konsekvens av att vi har tre olika arbetsplatser. Jag föreslår att ni skriver till ordföranden och tar upp denna fråga.
(Protokollet justerades.)

Beslut om brådskande förhandling
Fantuzzi
Herr ordförande! De flesta i socialistgruppen kommer att rösta för ett beslut om brådskande förhandling. Det var i februari 1997 som kommissionens förslag om ändring av marknaden för olivolja presenterades och den kompromissresolution som bär Jové Peres namn antogs i december i förra året. Man kan inte påstå att Europaparlamentet inte har haft tid och möjligheter att uttala sig i ärendet!
Herr ordförande! Dagens förslag från kommissionen upptar dessutom den största delen av de punkter som framförs i Jové Peres resolution, vilket visar att påtryckningarna från parlamentet har haft betydelse när det gäller att forma kommissionens grundinställning. Det är egentligen inte min sak att säga det, med tanke på att jag kommer att rösta mot resolutionen, utan föredragandens, och det är enligt min mening absurt att han inte gjorde det redan i utskottet. Det är nämligen så, att oavsett vad som skrivs finns det ett land, det största producentlandet, som inte vill höra talas om några reformer, som har valt att protestera utan kompromisser och som vill se ett ovillkorligt och obegränsat återförvisande. Nästa säsong börjar den 1 november, så det är med andra ord bråttom att fatta ett beslut och det finns ett antal felaktigheter som behöver rättas till snarast. En av dessa felaktigheter är förekomsten av en tillåten maximikvot för hela gemenskapen, varur uppkommer den absurda situationen att man behöver göra avsevärda nedskärningar i stödet till producenterna i de länder som inte har ökat sin produktion, enbart som en följd av att produktionen i andra länder ökar. I ingen annan gemensamt organiserad marknad förekommer det en så orättvis mekanism.
Om vi inte rättar till detta, herr ordförande, tror jag att vi snart kommer att dränkas i protester från producenterna och att vi snart kommer att avkrävas en motivering för denna vår kortsynthet. Föredraganden vägrade i utskottet att acceptera några tidsfrister när det gäller betänkandet, även efter de mycket rimliga förslag som framförts av vår grupp. Ett beslut om brådskande förhandling är dessutom det enda sättet att tillåta ordföranden, minister Cunningham, att avsluta det beundransvärda pedagogiska arbete som har påbörjats och som på sista tiden inte har varit lätt, och att ge ett positivt svar till vissa tillverkare.

Cunha
Jag anser att ordföranden begick ett misstag. Jag begärde ordet först för att jag, å utskottet för jordbruk och landsbygdens utvecklings vägnar, ville informera kammaren om att detta utskott den 19 maj godkände en brådskande förhandling med 27 röster mot 17. Det var detta jag ville säga inledningsvis, innan ordet gavs till dem som kommer att tala för eller emot.

Colino Salamanca
Herr ordförande! Jag har varit 13 år i detta parlament och det är första gången jag står inför en brådskande förhandling av detta slag. I april begärdes ett brådskande förfarande till juni, och det om reformen av olivoljesektorn som skall träda i kraft den 11 november 1998. Det vill säga, det finns ingenting ur förfarandets synvinkel som kräver att vi nu måste diskutera olivoljesektorns reform som brådskande förhandling.
För det andra, den reform som föreslås är inte en enkel anpassning av några detaljproblem, utan en oerhört djup reform av olivoljesektorn. Det handlar inte enbart om den högsta garanterade kvantiteten och dess fördelning mellan länderna - vilken utan tvivel är diskutabel - utan om att man inför djupt genomgripande element vilka inte har diskuterats i detta parlament. Exempelvis försvinner interventionen och det är i den främsta sektorn i den gemensamma jordbrukspolitiken som interventionen försvinner. Detta sker inte med spannmålen, mjölken eller köttet, men däremot med olivoljan. Även konsumtionsstöden försvinner, utan någon debatt i parlamentet. Förbudet mot inblandningar i olivoljan kommer också att försvinna och vi beklagar också att det saknas en reglering för bordsoliver.
Därför anser vi att denna fråga inte kan gås igenom på ett snabbt sätt, utan utskottsdiskussion, utan en föredragande och utan yttrande. Jag anser att parlamentets ära står på spel, bortom de problem som ett visst land i denna sektor kan få. Vad som står på spel är en seriös och djup diskussion om något som bör påverka Agenda 2000 och som, följaktligen, måste diskuteras fullständigt i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
(Applåder)
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)

Robles Piquer
Herr ordförande! Jag talar genom att utnyttja det tveksamma privilegiet att vara ålderspresident i utskottet för utveckling och samarbete eftersom ordföranden för utskottet, Rocard, och vice ordförandena, av olika skäl inte har möjlighet att närvara i detta ögonblick. Jag gör det för att informera om att utskottet för utveckling och samarbete har behandlat denna begäran om brådskande förhandling och har praktiskt taget enhälligt, det vill säga, med undantag av en politisk grupp, beslutat att stödja en brådskande förhandling.
Om begäran godkänns, kommer således utskottet för utveckling och samarbete att sammanträda i eftermiddag, kl. 17.30, för att rösta om Lieses betänkande, liksom om de ändringsförslag som har lagts fram till utskottets text.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)

Colino Salamanca
Herr ordförande! Det faktum att vi under denna sammanträdesperiod måste diskutera jordbrukspriserna, och då vi alltid har krävt just att denna diskussion tas med inom ramen för ett obligatorisk upphörande av träda, begär vi att man godkänner en brådskande förhandling av denna fråga.
(Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.)

Fastställande av priserna på jordbruksprodukter - Den gemensamma organisationenav marknaden för råtobak
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om två betänkanden från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling:
Betänkande av des Places för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling (A4-0216/98) om förslag till rådets 18 förordningar om fastställande av priserna på jordbruksprodukter och vissa åtföljande åtgärder (1988/1989) (KOM(98)0051 - C4-0101/98-98/0034(CNS) till 98/0049(CNS). 98/0805(CNS) och 98/0806(CNS)), -Betänkande av Rosado Fernandes för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling (A4-0218/98) om förslag till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2075/92 om den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak (KOM(98)0019 - C4-0185/98-98/0027(CNS)).
des Places
Herr ordförande, herr kommissionär! Allra först vill jag tacka alla mina kolleger i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för deras förslag och inlägg under våra olika åsiktsutbyten, liksom för deras ändringsförslag. De har till stor del stöttat mig i min uppfattning och det tackar jag dem för.
Vad beträffar prispaketet för regleringsåret 1998-1999 kommer ingen att bli förvånad över att priser och kompensationsbelopp med några få undantag har förlängts på samma sätt som under föregående år, vilket då presenterades av vår kollega Sturdy, för att inte säga på samma sätt som efter 1993, efter reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Herr kommissionär! Idéerna präglas kort sagt av stor stabilitet. Kanske beror detta på de viktiga händelserna - reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken inför WTO-förhandlingarna år 2003, reformen av strukturfonderna som i Agenda 2000 skall ske år 1999, unionens utvidgning till vissa länder i Östeuropa som skall inledas år 2000, ländernas övergång till euron och eurons paritet med ecun, något som för övrigt aktualiserar frågan om beaktandet av den gröna ecun och slutligen pariteten mellan euron och dollarn, för jag vill gärna påminna om att de stora jordbruksproduktionernas världskurser fastställs i dollar och baseras på terminshandeln i Chicago. Det är klart, kanske vill ni snabbt införa en europeisk terminshandel med jordbruksprodukter, i närheten av Europeiska centralbanken, det vill säga i Frankfurt. Kära kolleger! Ni vet att allt detta skall ske i ett snävt budgetsammanhang, som gäller fram till 2006, och med Europeiska unionens budgetmedel som aldrig får överskrida 1, 27 procent av BNP, vilket innebär begränsade disponibla medel till jordbrukspolitiken.
Några ord om budgetsituationen inför 1999. För 1999 uppgår de provisoriska uppskattningarna för riktlinjen för jordbruket till 45, 2 miljarder ecu, vilket är en ökning med i runda tal 1, 9 miljarder ecu, eller 4, 5 procent jämfört med 1998. Den budgetansvariga myndigheten antog under 1997 och 1998 års budgetförfaranden principen om kontroll av budgetutgifterna och antog budgetförslag som låg betydligt under de preliminära budgetförslag som fastställts av dess enheter. Enligt kommissionen skall budgetåtstramningen fortsätta i medlemsstaterna under 1999, som är det år då euron införs.
I detta specifika budgetsammanhang föreslår kommissionen ett prispaket som ökar jordbruksutgifterna med 9 miljoner ecu i 1998 års budget och med 29 miljoner ecu i 1999 års budget. Man bör vidare notera att återinförandet av rörlig valuta översatt till konstant valuta motsvarar en ungefärlig minskning på 2 procent av priser och kompensationsbelopp. Jag har i denna fråga ingivit en serie ändringsförslag som syftar till att räkna upp jordbrukspriser och kompensationsstöd, så att effekterna av valutaurholkningen korrigeras.
När det gäller budgeten konstaterade jag vid genomläsning av skrivelsen om förvarningssystemet av den 10 juni 1998 att skillnaden mellan genomförandet och den beräknade konsumtionen av anslag från EUGFJ: s garantisektion uppgår till närmare 1, 1 miljard ecu. Denna minskning till följd av valutaurholkningen kommer enligt beräkningarna att åtföljas av ytterligare en minskning med 2 procent av priser och kompensationsbelopp. Orsaken är att den gröna euron försvinner när euron införs.
Jordbruksutskottet har antagit de ändringsförslag jag lade fram om införandet av en justeringskoefficient för att bibehålla en rättvis nivå på jordbrukarnas inkomster i Europeiska unionens alla medlemsstater och för att mildra effekterna för de medlemsstater som deltar i den gemensamma valutan, om den gröna valutan försvinner den 1 januari 1999. Jag vill här påpeka att vissa beräkningar visar att 1 procent värdeskillnad mellan den gröna ecun och euron motsvarar 400 miljoner ecu.
Kommissionens förslag om prispaketet innehåller en rad brister. Först och främst gäller det markuttaget. Vi har nu på morgonen godkänt att kommissionens förslag i denna fråga behandlas som en brådskande fråga. Det gläder mig att kommissionen har tillmötesgått vårt krav att redan i juni 1998 fastställa ett markuttag, i enlighet med ett ändringsförslag som antogs i utskottet för jordbruk. Detta förslag, som går ut på att man samtidigt tillämpar principen om särskilt markuttag och höjer markuttaget till 10 procent, är fullständigt oacceptabelt. Kommissionen kan ju inte låta jordbrukarna lida för de misstag den begått i förvaltningen av marknaderna och som kommer att leda till mellan 20 och 25 procent ökning av överskottslagren. Alltsedan juli 1997 verkar kommissionen ha tagit för stora risker i förvaltningen av spannmålsexporten. Exportavgifter på vete när europapriset ligger under världskursen, eftergifter för konkurrenterna på den saudiarabiska kornmarknaden, överdriven försiktighet i början av regleringsåret - allt detta som i dag resulterar i hot om kraftigt ökade europeiska överskott.
Om den nuvarande tillbakagången för exportåtagandena håller i sig - 4, 5 miljoner ton mindre än för motsvarande period 1997 och 8 miljoner ton under den normala nivån - kan Europeiska unionen den 30 juni 1998 finna sig stå med runt 30 miljoner ton spannmål, jämfört med 28 miljoner ton den 30 juni 1997. Då är ändå exportvolymerna lägre än 25 miljoner ton, trots att WTO skulle tillåta export av 30 miljoner ton plus överskottet från föregående år.
Jordbrukarna skulle inte heller förstå att man vill tvinga dem att lägga ytterligare arealer i träda samtidigt som man föreslår att de nästa år skall acceptera nya prissänkningar för att kunna sälja och producera mer. Jag vill påpeka att markuttaget både påverkar budgeten och jordbrukarnas inkomster. I detta sammanhang finner jag det glädjande att vi under samma sammanträdesperiod kan anta både prispaketet och markuttaget.
Jag vill så säga några ord om vinodlingen. Till skillnad mot övriga stora jordbruksproduktioner har den gemensamma organisationen av marknaden för vin inte reformerats på femton år. Reformen är på gång och kommer att presenteras för oss redan nu i veckan. Den kommer i alla händelser inte att träda i kraft förrän under regleringsåret 1998/1999. I sina förslag om prispaketet planerar kommissionen att inrätta en ny kvot för slutgiltig nedläggning av vinodlingsarealer och glömmer att inrätta en kvot för nyplantering. En sådan åtgärd för nyplantering skulle dock ge de mest dynamiska vinodlingsregionerna möjlighet att anpassa utbud efter efterfrågan och förbättra kvaliteten på vinstockarna. I denna fråga har jag därför lagt fram en rad ändringsförslag, som för övrigt har godkänts av jordbruksutskottet.
När det gäller hampa förpliktade sig kommissionen vid rådets möte i januari 1997 att föreslå en förstärkning av kontrakten inom sektorn för hampa. I juni 1997 uppmanade rådet kommissionen att undersöka möjligheten att upprätta obligatoriska kontrakt mellan producenter och förädlare av hampa. I stället för att lägga fram dessa kontrakt nöjer sig kommissionen med att sänka priserna med 25 procent, för att avskräcka hampaproducenterna, eftersom hampaarealerna har ökat från runt 10 000 hektar år 1996 till 40 000 hektar år 1998. Jag vill påminna om att hampa är en jordbruksproduktion som kräver särskilda investeringar, såväl för jordbrukare som förädlingsindustrier. Den fiber som erhålls från hampa används i industrisektorn (isolering, osv.) och det rör sig därför om en jordbruksprodukt som inte är avsedd för livsmedel.
I fråga om nötkött föreslår kommissionen i första hand följande. En förlängning av sänkningen av de nationella taken för bidragen för handjur av nötkreatur inom gemenskapen...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Rosado Fernandes
Herr ordförande! Jag skall tala om ett hett ämne, tobaken. Grekerna kallar det êáðíós, tobak säger vi. Det är ett hett ämne eftersom det framkallar häftiga reaktioner. Det är ett hett ämne eftersom det framkallar nästan irrationella reaktioner. Å ena sidan, en falsk rationalism som inriktar sig på kostnaderna, och å den andra ett medlidande i förhållande till de skador tobaken åstadkommer. Hälsoskäl och budgetskäl har skapat en passionerad cocktail av frågan, och som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har försökt att förändra genom att inta en hållning där man tänker mer på de människor som ägnar sig åt denna odling.
Det är uppenbart att vi alla, alla som har barn, är angelägna om att ungdomen inte skall röka. Alla är vi angelägna om att ungdomen inte skall dricka, men vi måste producera vin. Vi är alla angelägna om att ungdomen inte skall äta för mycket fett eller socker, för detta kan få negativa effekter för vår hälsa, men det finns fläskproducenter och sockerproducenter. Vi är alla överens om denna aspekt.
Vad gäller utbetalda pengar, det kapital som investerats i tobaksodlingen, vet vi att nära 600 000 människor är knutna till denna sektor, utan att nämna detaljisterna, och naturligtvis ser vi att budgetutskottet intagit en hållning som jag, på skämt, skulle kunna kalla påvlig, genom att det bannlyser de pengar som betalats till denna odling.
Emellertid vet jag att samma utskott röstade emot att anskaffa scanners som, i lastbilar och containrar, skulle kunna kontrollera de tobaksprodukter som ingår i bedrägerier, i hela Europa. Jag hyser inga tvivel om den information som jag har fått, om att om dessa budgetmässiga åtgärder och budgetkontrollåtgärder skulle genomföras, skulle de pengar som återfås från bedrägerierna och den organiserade brottsligheten, helt säkert kraftigt överstiga de pengar som betalas ut till tobaksproducenterna.
Sedan har vi utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd. Det har rätt att välja den inställning de vill i förhållande till den här typen av odling och andra. Jag anser dock att de, många gånger, överskrider sina befogenheter, då de försöker komma med diktat vad gäller den kommande jordbruksreformen, vad gäller utgifter, vad gäller människors beteenden. Jag skulle vilja säga, utan att förolämpa någon, att sanningen är att i inledningen av den iranska revolutionen, och det räcker med att läsa en artikel som publicerades för ett tag sedan i The Economist - " Ayatollorna" - var en av de första åtgärderna som vidtogs att förbjuda rökning i hela Iran. Jag behöver inte göra några reflexioner om var och ens egna val, dock försvarar jag individernas ansvar och deras förmåga att välja själv, förutsatt att det inte stör andra eller är en belastning för samhället. Jag anser att vi alla har denna rätt att göra rätt eller fel. Jag kan inte undvika att min nästa gör fel.
I det betänkande jag har lagt fram försökte jag undvika, och föreslå att man undviker, att låta kommissionen intervenera genom köp av bestämda kvoter. Jag försökte försvara att denna odling, som kräver mellan 1 000 och 2 000 timmar per hektar och, således, hör till de minst lönsamma i Europa, får fortsätta i de grekiska bergen eller i Medelhavsområdet. Jag har också försökt försvara att man skall ge unga jordbrukare tillgång till sektorn, och att förändringen inte drabbar jordbrukarna för hårt under förevändning om kvalitet. Detta är de aspekter jag försvarade och med detta slutar jag, herr ordförande, för att inte betunga detta inlägg.

Cunningham
Herr ordförande! Jag vill börja med att säga att det både är en ära och ett privilegium för mig, att å ordförandeskapets och jordbruksministerrådets vägnar, vilka jag representerar här i dag, få tillfälle att rikta mig till er alla i parlamentet.
För drygt ett år sedan anträdde en ny labourregering i Storbritannien sin färd mot nya relationer mellan Förenade kungariket och Europaparlamentet, och för den delen, de övriga institutionerna inom Europeiska unionen. Vi var beslutna att arbeta konstruktivt och samarbetsvilligt med våra europeiska partner och med Europaparlamentet, och detta har vi också gjort. För att nämna min egen insats i den utvecklingen, så är detta mitt fjärde framträdande i parlamentet som ordförande för jordbruksministerrådet och mitt sjätte besök på 12 månader i min roll som jordbruksminister i Förenade kungariket.
Det brittiska ordförandeskapet har varit aktivt, och vad gäller den korta tid som återstår, tycks också juni bli en bråd tid. Förutom de punkter vi är här för att diskutera i dag, kommer vi också vid juni månads rådsmöte att slutbehandla andra frågor, till exempel kvoterna för produktionen av potatisstärkelse, uppdatera reglerna för kontroll av tuberkulos, brucellos och Enzootisk bovin leukos hos boskap, samt fastställa 1990 års nivå för arealuttag av jordbruksgrödor. Vi hoppas också att det är möjligt för juni månads rådsmöte att enas om en metod för att utarbeta generella normer för skyddet av tamboskap för hela unionen. Dessutom är vi tacksamma över parlamentets snabba beaktande av frågan om prydnadsväxter, där det nu finns ett stort mått av enighet i rådet, och vi nu kan vänta oss ett antagande av detta ärende inom kort.
Låt mig först ta upp frågan om priskarteller. I beaktande av förslagen om att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken och många av de stora organisationer som förvaltar den gemensamma marknaden - till vilka jag återkommer senare - koncentrerar sig kommissionens förslag inför 1998 års priskartellrunda på de prisbeslut som krävs av lagliga och tekniska skäl. I de flesta fall har kommissionen helt enkelt rekommenderat en förlängning av befintliga provisionsnivåer. Det råder en bred enighet kring denna linje i rådet. Emellertid har medlemsstaterna, under rådsdiskussionerna om denna fråga, föreslagit ytterligare ett antal punkter i 1998 års prispaket.
Ordförandeskapet och kommissionen har ett nära samarbete för att kunna inrymma så många av dessa som realistiskt sett är möjligt. Jag ämnar förhandla om en kompromiss om detta paket vid nästa veckas jordbruksministerråd, efter att först ha tagit del av parlamentets synpunkter.
Tobak är ett exempel på en sektor där unionens jordbruk bör bli mer konkurrenskraftigt och öppet för marknaden när vi förbereder oss för utvidgningen, och för de kommande WTO-förhandlingarna. Med detta i åtanke har kommissionen lagt fram ett antal konstruktiva och utvecklingsbara idéer som jag hoppas skall erbjuda en sund bas för ett kraftigt förbättrat system.
Samtliga medlemsstater accepterar behovet av reformer och målsättningen att förbättra tobakskvaliteten, men det finns åsiktsskillnader mellan producentländer och icke-producentländer om hur man skall gå till väga. De flesta producentländerna accepterar behovet av bidrag för anpassning som en viktig metod för att förbättra kvaliteten och hjälpa odlarna att komma närmare marknaden. De förespråkar emellertid en lägre grad av anpassning, vilken genomförs gradvis över en längre period. De huvudsakliga producentländerna motsätter sig också återköp av kvoter eftersom detta med tiden skulle resultera i en gradvis minskning av den subventionerade produktionen. De hävdar att det skulle medföra en avfolkning av landsbygden och arbetslöshet om inte återköpta kvoter återfördelas bland befintliga eller nytillkomna producenter. Kommissionens ståndpunkt är att outnyttjade kvoter måste återkallas permanent.
Icke-producentländer fortsätter att peka på de höga kostnaderna för förvaltningen och skillnaden mellan budgeten för kommissionens anti-rökprogram och de årliga kostnaderna för stödet till tobaksproducenterna. Några förespråkar t.o.m. en gradvis avveckling av stödet till sektorn.
I diskussionerna hittills har generell enighet uppnåtts i många frågor, men några olösta tvister återstår att lösa. Ordförandeskapet har försökt göra framsteg vad gäller denna fråga, som med alla frågor vars behandling vi har ansvarat för under vårt ordförandeskap, på ett rättvist, öppet, konstruktivt och opartiskt sätt. Vi gör allt vi kan för att uppnå ett slutgiltigt avtal senare i denna månad, och kommer därför att i synnerhet sätta stort värde på det yttrande som kommer att lämnas av parlamentet.
Jag vill ge en varm personlig hyllning till kommissionär Franz Fischler, å Förenade kungarikets ordförandeskaps vägnar, för hans utomordentliga hjälp och samarbete och konstruktiva arbete tillsammans med oss under de månader vårt ordförandeskap varat, och, ännu en gång, herr ordförande, tack för att ni inbjöd mig att öppna er första debatt. Jag ser nu med intresse fram emot att få höra era kollegers synpunkter på dessa viktiga frågor.

Fischler
Herr ordförande, herr rådsordförande, mina högt ärade damer och herrar! Först skulle jag vilja gå in på prisförslagen för budgetåret 1998-1999. Förslagen fortsätter den stabilitetspolitik som man iakttagit i de tidigare prispaketen. De föreskriver därvid inom nästan alla sektorer att bestående institutionella prisnivåer bibehålls. Av detta kan man emellertid inte på något sätt utläsa att det inte skulle vara nödvändigt med någon väsentlig omarbetning av den gemensamma jordbrukspolitiken. Tvärtom! Med Agenda 2000 vill kommissionen inleda en reform som går mycket längre än de fragmentariska årliga anpassningarna inom ramen för prispaketet, för att anpassa Europas jordbruk till framtiden och garantera den europeiska jordbruksmodellen. Vi bör därför när det gäller priserna för 1998-1999 inskränka oss till de absolut nödvändiga åtgärderna och inte föregripa de förestående grundläggande reformerna.
Jag vill tacka både föredraganden och ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för deras utmärkta arbete med att granska förslagen och formulera ändringsförslagen. Mitt tack går också till ledamöterna i de andra utskotten som tagit aktiv del i arbetet: budgetutskottet, utskottet för externa ekonomiska förbindelser, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, samt utskottet för utveckling och samarbete.
Vid behandlingen av ändringsförslagen skulle jag vilja börja med dem som hänger ihop med eurons införande. Där föreslår man en koefficient för anpassning av priser och stödbelopp för att jämna ut bortfallet av omräkningskurserna för jordbruket per den 1 januari 1999 i de medlemsstater som deltar i den gemensamma valutan. Kommissionen har under den gångna veckan antagit ett förslag, som just behandlar effekten av eurons införande på den gemensamma jordbrukspolitiken. Kommissionen anser att eventuella inkomstbortfall på grund av eurons införande bäst kan balanseras med hjälp av kompensationsutbetalning. Ett system av anpassningskoefficienter skulle nu åter innebära en ny typ av omräkningskurser för jordbruken. Ändringsförslagen som rör detta kan därför inte accepteras, men kommissionen är liksom parlamentet medveten om det ekonomiska problem som ligger till grund för dem.
En rad ändringsförslag vill höja samtliga priser och direktbetalningar med 1, 7 procent. Detta kan jag inte acceptera, väsentligen av tre skäl: för det första står de i diametral motsatsställning till nödvändigheten att förbättra konkurrenskraften för gemenskapens produktion, både på den inre marknaden och på världsmarknaden. För det andra är de förknippade med avsevärda budgetkostnader - ca 260 miljoner ecu - vilket är oacceptabelt i en tid av strikt budgetdisciplin. För det tredje riskerar man att genom dem ifrågasätta unionens internationella förpliktelser, i synnerhet inköp på den interna stödnivån. Dessutom vill jag påpeka att de låga inflationseffekterna kompenseras mer än väl av de tekniska framstegen och förbättringen av jordbruksstrukturerna.
I ändringsförslag 11 uppmanas kommissionen att snarast lägga fram ett förslag för arealen för markuttag under räkenskapsåret 1999-2000. Som ni vet finns redan detta förslag, och det har även erkänts vara brådskande. Inom två sektorer, nämligen hampa och nötkött, syftar majoriteten av förslagen till en grundläggande ändring av kommissionens förslag.
För det första behandlar förslag 18-22 hampsektorn, och med dessa förslag skall i synnerhet förslaget om reducering av stödbeloppen strykas. Kommissionen är verkligen oroad över den starka och ihållande utvidgningen av odlingsytorna, likaså av problemet med kontrollen inom denna sektor. Kommissionen föreslog den 6 maj rådet en tydlig skärpning av kontrollerna, vilka i synnerhet skall höra samman med införandet av obligatoriska fördrag mellan producenter och förädlare. Denna punkt ingår för övrigt i ändringsförslag 77, vars synpunkter jag delar.
I nötköttssektorn syftar ändringsförslag 48-53 till att vända på kommissionens förslag. De tar upp en återgång av det maximala bidraget för handjur av nötkreatur till 1996 års höga nivå, dvs. 20 procent mer än under de båda senaste åren. Med tanke på att marknadsläget fortfarande är bekymmersamt och för att inte föregripa omarbetningen av de gemensamma organisationerna av marknaderna inom ramen för Agenda 2000, anser kommissionen att man måste bibehålla status quo. När det gäller Spanien och Portugal har dock höjningen av maximibeloppen ett direkt samband med rådets åtagande från november 1996, och därför har vi lagt fram ett förslag som motsvarar den.
Flera ändringsförslag innebär också avsevärda ändringar i de gemensamma organisationerna av marknaderna som kommissionen emellertid inte kan acceptera inom ramen för dessa prisförslag, som gjorts så enkla som möjligt. Ändringsförslag 7 förutser till exempel att högre kompensation skall ges till ytor som ligger i träda och som används till andra ändamål än till produktion av livsmedel. Till detta vill jag säga att vi alla visserligen vill främja odlingen av återväxande råmaterial med de olika instrument som står till förfogande, men ett nytt specifikt bidrag tycks mig vara allt annat än önskvärt. En kompensation på 10 procent kommer också principiellt att tillfalla denna begäran.
Nu över till ändringsförslag 25: De som odlar silkesmaskar drog redan för kort tid sedan nytta av valutanedskrivningen i medlemsstaterna i fråga. En höjning av stödbeloppet anser jag därför vara orimligt. Tillstånd till nyplanteringar, tidigarelagd nyplantering, planteringsrättigheterna för vin och stödbeloppet för vinmust, som det förutses i ändringsförslag 29-35 och i ändringsförslag 37, kan inte behandlas inom ramen för detta prispaket. Kommissionen erkänner att det här handlar om viktiga frågor, och den kommer därför att ta upp dem i sitt förslag i samband med reformen. Detta förslag kommer i morgon att läggas fram för kommissionen för beslut.
Ändringsförslag 41, 85 och 87 eftersträvar en höjning av bidragen för särskilda tobakssorter som är av högre kvalitet. Det finns ingen ekonomisk anledning att gynna den ena eller andra sorten. Å andra sidan är ju ett av huvudmålen med tobaksreformen, som ju nu också diskuteras, att förbättra den totala tobakskvaliteten.
Ändringsförslag 55 och 94 syftar till att neutralisera den stabiliserande effekten för fårkött med hjälp av en höjning av grundbidraget med 7 procent. Detta skulle kräva att man avstår från bidraget till landsbygden och på nytt sätta i gång debatten om den budget som ställts till förfogande för denna sektor. De eventuella tilläggskostnaderna skulle uppgå till 85 miljoner ecu.
Låt mig nu gå in på de ändringsförslag som syftar till att förlänga eller införa undantagsbestämmelser. De kan inte godkännas i sin nuvarande form. Några av dem förtjänar dock att granskas grundligt. Det är ändringsförslag 2 och 3. De rör spannmålens fuktighet. Detta beslut faller inom kommissionens ansvarsområde. Undantaget har av tradition garanterats, men i år måste man även ta hänsyn till det större antalet interventioner med globalt synsätt.
Ändringsförslag 5 och 9 gäller uppskjutandet av det särskilda uttagandet av mark. De skall bedömas mot bakgrund av förslaget om areal för markuttag. Ändringsförslag 6, 10, 49 och 54 gäller de nya tyska delstaterna. De undantag det här handlar om garanterades med tidsfrist på grund av de särskilda strukturproblemen i de nya delstaterna. Vad gäller basarealen för jordbruksgrödor hänvisar jag till att förslagen i föreliggande prispaket föreskriver en viss flexibilitet såtillvida som tidpunkten för valet av en reglering av delbasarealerna förskjuts till den 15 september.
Enligt ändringsförslag 8 skall det i vissa fall även i fortsättningen vara tillåtet att de områden som lagts i träda är större än odlingsarealerna. Kommissionen är medveten om detta problem, men vill gå in på detta inom ramen för Agenda 2000.
Ändringsförslag 36 förutser en förlängning av undantagsbestämmelserna för den lägsta syrahalten i vin. Vilken lösning man än väljer får den inte i något fall föregripa den förestående reformen. Med ändringsförslag 38-40 möjliggörs odling av vin på små odlingslotter. Man skulle faktiskt kunna överväga att ta hänsyn till detta problem. När det gäller resultatet så gläder jag mig över att kunna fastslå att kommissionens förslag genomgående tillfredsställer era initiativ, eftersom lämpliga förslag redan har lagts fram till många ändringsförslag, till exempel eurons införande, markuttaget, tobaksreformen, fördragen om hampa och andra saker.
Många av dem tar man hänsyn till i Agenda 2000, och vi är också ense om att några av dessa förslag måste granskas med det snaraste. Jag ber om överseende med att jag i dag måste hålla en något längre utläggning, eftersom vi skall behandla ytterligare en viktig fråga, nämligen reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak. Jag återkommer till detta senare i mitt inlägg.
Först vill jag här också tacka utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och föredraganden så hjärtligt för att de så snabbt har behandlat förslaget till reform av de gemensamma organisationen av marknaden för råtobak, så att vi alltså kan diskutera det i dag. Efter omröstningen om rapporten, som kommissionen förra året lade fram för parlamentet, kom rådet och kommissionen överens om att bibehålla stödet till tobaksodlarna. Kommissionen föreslår principiellt, som ni vet, att man ger en effektiv stimulans för att förbättra produktkvaliteten, men samtidigt också stöder dem som vill upphöra med sin tobaksproduktion.
Genom att förskjuta tyngdpunkten från mängd till kvalitet tar reformen också hänsyn till begäran från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, utan att man tar bort möjligheten till andra inkomstkällor för jordbrukarna särskilt i de missgynnade områdena. Av denna anledning avvisar kommissionen ändringsförslag 29, 30, 33, 37, 42, 53 tillsammans med 59, och vidare 66, 67 och 76, som eftersträvar att gemenskapen obligatoriskt skall dra sig tillbaka från tobaksproduktionen.
Gemenskapens produktion utgör bara ungefär en tredjedel av dess konsumtion och skulle lätt kunna ersättas av import. Men jag är absolut för att man uppmuntrar till att man frivilligt upphör med denna produktion. Jag välkomnar principiellt definitionen av kvalitetskriterier när det gäller saluförande av tobak, så som den återfinns i ändringsförslag 4, 7, 15 och 16. Dessa kriterier bör dock fastslås i odlingsfördragen och de enskilda bestämmelser som rör detta bör fastslås i kommissionens genomförandedirektiv.
Ni kan vara säkra på att kommissionen i detta förfarande kommer att ta hänsyn till Europaparlamentets ändringsförslag. Kommissionen vill erbjuda jordbrukarna så effektiv stimulans som möjligt för att förbättra kvaliteten. Vad därför gäller bidragets rörliga del enligt ändringsförslag 14, 17, 18, 39, 67, 75 och 77, är kommissionen av den uppfattningen att åtminstone 35 procent av bidraget skall vara differentierat på lämpligt sätt, för att man i tillräcklig omfattning skall kunna tillfredsställa målen med kvalitetsdifferentiering och undvika sociala problem.
Med möjligheten till återköp av kvoter som ändringsförslag 8, 9, 27 och 28 refererar till, vill kommissionen skapa ett trygghetsnät för ekonomiskt svaga producenter, som inte ser sig vara i stånd att delta i kampanjen för förbättring av kvaliteten. Jag är beredd att granska ytterligare trygghetsåtgärder för att förhindra att detta system leder till att produktionen läggs ned fullständigt. Jag kan emellertid inte acceptera några ändringsförslag som skulle göra detta system ineffektivt.
Jag vill också hänvisa till att medlemsstaterna redan inom ramen för strukturfonden har möjlighet att lägga fram program som underlättar för tobaksodlarna att lägga om sin verksamhet till andra områden. Av detta skäl kan jag inte godkänna ändringsförslag 6, 26, 58 och 63. Vad gäller ändringsförslag 44 håller jag med om syftet, men det är varken nödvändigt eller självklart att återköpta kvoter bör dras av från garantifonden. Med tanke på ändringsförslag 51 vill jag erinra om att återköp av kvoter bör ske på frivillig basis, och därför kan inga minimivärden accepteras.
Kommissionen välkomnar ändringsförslag 24 och 81 samt den del i ändringsförslag 36 som handlar om utvidgning av tillämpningsområdet för tobaksfonden. Enligt min åsikt bör dock också åtgärder för omställning och undersökning av nya tillämpningsmöjligheter för tobak finansieras ur denna fond. Därför anser jag att man bör hålla fast vid förslaget att höja anslagen till denna fond, för att i tillräcklig utsträckning kunna finansiera dessa nya uppgifter. Av den anledningen kan jag inte acceptera ändringsförslag 11, 23, 25, 48, 49, 50 och den del av förslag 36 som rör denna fråga. Jag delar de betänkligheter som uttrycks i ändringsförslag 10. Kommissionen kan emellertid inte tillåta att finansieringen av forsknings- och informationsåtgärder bör ha företräde framför åtgärder med vars hjälp man skall förbättra kvaliteten.
Vad gäller ändringsförslag 52 och 86 accepterar jag gärna att man ställer rapporten till Europaparlamentets förfogande. Jag kan emellertid inte acceptera förslag 13, 34 och 38, eftersom det ytterligare belopp som erbjudits de nordliga produktionsstaterna motsvarar situationen för deras producenter och därför också bör bibehållas.
Ändringsförslag 20 föreslår att kvoter kompenseras nationellt. Kvoter hör emellertid till individuella producenter, varför gällande överföringsmöjligheter är den riktiga lösningen på detta problem. Jag kan därför lika lite acceptera detta ändringsförslag som förslag 22, eftersom vi måste respektera stabiliteten i de årliga utgifterna.
Ändringsförslag 41, 45, 47, 51, 78, 79, 82 tillsammans med 85 syftar till en förändring av kommittéförfarandet. Jag anser däremot att samma bestämmelser skall gälla för den gemensamma organisationen av marknaden för tobak som för alla andra marknadsorganisationer. Ändringsförslag 35, 60, 61 och 68 kan jag inte acceptera, eftersom det är viktigt att behålla de strukturella förbättringarna och friheten att överföra kvoter. Den i ändringsförslag 52 och 65 föreslagna bedömningen av den nya förordningen år 2000 eller 2001 anser jag är något för tidig, men naturligtvis är det nödvändigt med en bedömning.
Vad gäller ändringsförslag 70, 73 och 74 anser jag att överenskommelserna om utauktionering skulle ge producenterna bättre chanser med tanke på marknadspriserna. Jag vill därför hålla denna möjlighet öppen.
Ändringsförslag 1 tillsammans med 5, 12, 19, 32, 40, 43, 46, 62 och 64, skulle massivt förändra den underliggande balansen i vårt förslag inom områdena i fråga, därför kan jag inte anta dem. Jag kan dock acceptera förslag 71 och 72, som inrymmer en övergångsperiod för medlemsstaterna för en övergång till direkta bidragsutbetalningar till producenterna. Vad gäller ändringsförslag 31 och 86 skulle det betyda, om vi antar dem, att vi inte höjer tobakskvaliteten, utan minskar den. Kommissionen är emellertid beredd att tillämpa den nationella kvotreserven för fördelning till unga jordbrukare, som det föreslås i ändringsförslag 21. Detta borde dock ske inom ramen för de normala förvaltningsbefogenheterna.
Jag vill än en gång tacka för att ni så snabbt har behandlat reformen för denna sektor, och jag hoppas att det också kommer att vara fallet med de kommande förslagen som rör Agenda 2000.

Giansily
Herr ordförande! Det förvånar mig att kommissionären inte väntade tills de ansvariga utskotten yttrat sig innan han gav sitt svar, men jag skall ändå förmedla budskapet från budgetutskottet.
Det unika med regleringsåret 1998-1999 är att det är det sista som faller under den nuvarande jordbrukspolitiken och jag är frestad att säga: gläd er åt dessa prisförslag, vilka är de sista. Den verkliga debatten om den nya reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken hör nämligen hemma i Agenda 2000. Därför betonade budgetutskottet när det antog det yttrande jag lade fram att jordbrukspriserna under kommande regleringsår kommer att få begränsade återverkningar för budgeten.
Jordbruksutskottet har med rätta lagt särskild vikt vid övergången till euron, precis som budgetutskottet önskade. Det är viktigt att så exakt som möjligt utvärdera vilka budgetkonsekvenser övergången till euron kommer att leda till för jordbrukssektorn, och så snart som möjligt föreslå lämpliga åtgärder. Från och med den 1 januari 1999 skall euron ersätta ecun och därmed också den gröna ecun, som är värd upp till 1, 5 procent mer än den vanliga ecun. Kommissionen har ännu inte lagt fram några förslag för övergången av det nuvarande agromonetära systemet till euron, men räknar med att innan september överlämna förslag till rådet och parlamentet. Detta har den hittills inte kunnat göra, eftersom den först säkert måste veta vilka länder som definitivt skulle ingå i den europeiska monetära unionen. De ekonomiska verkningarna av dessa förslag kommer naturligtvis att bli föremål för ett nytt yttrande från budgetutskottet.
När det gäller sektorsförändringar finner jag det glädjande att jordbruksutskottet har följt mig i förslaget att bevilja nyplanteringstillstånd för kvalitetsviner som framställs i avgränsade regioner.
Budgetutskottet hade också protesterat mot den av Europeiska kommissionen föreslagna strategin för stöd till hampaproduktionen. Kommissionen vill bromsa hampaproduktionen, då den anser att denna ibland motiveras av illegala skäl. Hampa kommer dock inte alltid från Indien och den här sorten går inte att röka. Kommissionen har valt den enklaste vägen - att sänka bidraget för att förhindra en ny produktionsökning. Jordbrukssektorn har gjort stora investeringar på detta område och straffas därmed orättvist med en kraftig minskning på 25 procent av stödnivån. Det är mycket positivt att konstatera att jordbruksutskottet har varit lyhört för problemet och till och med föreslagit en ökning av arealbidraget.
Jag skulle vilja göra en sista anmärkning om olivolja och fästa kommissionens uppmärksamhet på den oro och de snedvridningar som blir följden av de volymer olivolja som produceras, av storleken på de bidrag som beviljas och av de nuvarande bristfälliga kontrollmetoderna.

Wynn
Herr ordförande! Jag kommer bara att tala om tobaksbetänkandet. Jag kommer för det första att bortse från Rosado Fernandes kommentarer om budgetutskottet. I likhet med hans betänkande är de felaktiga. Jag är realist vad gäller dessa frågor, och jag förmodar att ändringsförslagen från Wynn, ändringsförslagen från Hardstaff samt miljöutskottets ändringsförslag inte kommer att antas senare under dagen och därför föreställer jag mig att betänkandet kommer att godkännas.
Som ni förstår kommer jag inte att rösta för det, kanske kommer jag dock att rösta för det första ändringsförslaget från Rosado Fernandes som lyder: " Kommissionen har inte tagit någon som helst hänsyn till Europaparlamentets yttrande av den 17 juli 1997." Jag skulle vilja ändra detta till " Välkomnar det faktum att kommissionen inte har tagit någon hänsyn till vår åsikt det senaste året eftersom den ännu en gång var felaktig" . Det finns en strutsmentalitet, med huvudet i sanden: Se på det andra ändringsförslaget från utskottet, där det påstås att marknaden för råtobak är mycket konkurrenskraftig. Varifrån får de dessa fantasier? Det är obegripligt.
Sanningen är, att utan stödet från Europeiska unionen skulle det inte finnas någon tobaksindustri i Europa. Inte ett gram kan säljas på den fria marknaden utan stöd från EU. Det finns ingen anledning för oss att ge pengar till bönder i Frankrike, Belgien, Tyskland och Österrike. Det är ett svart hål som vi lägger våra pengar i.
Kommissionen har lagt fram en rapport som är bra mycket bättre än det system vi har för närvarande. Emellertid anser budgetutskottet att det innehåller felaktigheter. Varför inte gå tillbaka, och börja om från början? Konsekvenserna är långt ifrån perfekta. Som ni själv påpekade, sparar vi inte ens några pengar. I själva verket kostar det mer pengar än det nuvarande systemet om vi tar hänsyn till pengarna från strukturfonderna. Detta är inte en situation som vi i budgetutskottet vill skall fortsätta, och ärligt talat vore det bäst för alla att dra tillbaka betänkandet och lägga fram något betydligt mer djärvt och dramatiskt.

Sonneveld
Herr ordförande! I år är jordbruksförslagen inte särskilt genomgripande. I själva verket kommer de flesta priserna att bibehållas. Ett element som verkligen har stor betydelse saknas i dessa förslag, nämligen den obligatoriska arealen för markuttag i fråga om spannmål.
Kommissionens förslag i ärendet var inte avslutade vid tiden för prisförslagen. Spannmålsodlarna hade sedan några år tillbaka vant sig vid att marknadspriset låg över EU: s interventionspris. Situationen inom EU och på världsmarknaden gav anledning till det. I år är interventionen på EU: s inre marknad emellertid återigen helt och hållet med i bilden.
För prisutvecklingen inom EU är det nu dessutom viktigt att EU kan bromsa den kraftiga ökningen av lagren och överproduktionen. Lyckligtvis är markuttagsinstrumentet fortfarande helt intakt. En ny areal för markuttag på 10 procent kan ge den inrikes prisnivån oumbärligt stöd, men kan också förhindra att EU uppnår den högsta tillåta mängden spannmålsexport med exportrestitution i WTO-sammanhang.
Det är lämpligt att den här sortens mekanismer tas i bruk även inom andra sektorer. Det gäller särskilt inom nötköttssektorn, där EU-lagren i ännu högre grad ger anledning till oro. Hittills har beloppen som behövts för exportrestitutionerna under de gångna åren visat sig vara lägre än vad som antogs i budgeten för 1998, men det skulle mycket väl kunna utfalla på ett annat sätt för 1999.
Det är bra att vi inom EU: s jordbrukssystem håller tillräcklig flexibilitet för att kunna göra våra handelsrelationer beständiga. Vi kommer också att behöva vara uppmärksamma på vad andra gör om situationen på världsmarknaden försämras. Kommissionens prisförslag för jordbruket kan i varje fall inte betraktas som en provokation av våra partner inom WTO. EU beter sig även i detta avseende disciplinerat. Den verkliga diskussionen om hur EU: s framtida jordbruks- och prispolitik skall fungera äger rum på grundval av Agenda 2000.
Utskottet för externa ekonomiska förbindelser kommer med nöje att närmare analysera utrikeshandelsaspekten vid detta tillfälle.

Kestelijn-Sierens
Herr ordförande, herr kommissionär, kolleger! Vi vill absolut inte spela någon ayatolla som Rosado Fernandes insinuerar. När vi formulerat vårt yttrande om den gemensamma organisationen av marknaden för tobak har vi från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydds sida utgått från två konstateranden.
För det första, att det enorma produktionsstödet för tobak, märk väl, det handlar om över en miljard ecu, ligger på kollisionskurs med EU: s politik för förebyggande av cancer. Vi stöder en produkt som bär ansvaret för att en halv miljon europeiska medborgare dör varje år.
För det andra, subventioner är i princip temporära. Vi har nu sedan mer än en generation tillbaka stött tobaksodlare utan någon förbättring i sikte. Därför godkänner vi inte kommissionens förslag. Vi pläderar för ett fullständigt avskaffande av den subventionerade tillverkningen fram till år 2006. För länder som Belgien och Österrike, där det finns tillräckliga alternativ, måste subventionen avskaffas tidigare.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd är väl medvetet om att avskaffandet måste ske gradvis och har därför utarbetat ett fullständigt övergångsscenario med följande huvudlinjer. För det första, hälften av premien måste vara beroende av produktionens kvalitet. De som producerar högre kvalitet kan således snart få klara sig utan subvention. För det andra, kvoterna måste minskas gradvis. För det tredje, det får inte längre vara tillåtet med överföring av kvoter mellan producenter. För det fjärde, 5 procent av premien måste gå till fonden för tobaksforskning. Denna fond måste söka efter möjligheter till alternativa odlingar och efter andra inkomstbringande ekonomiska aktiviteter. Slutligen ber vi kommissionen att på nytt grundligt undersöka alternativet att ge direkt inkomststöd som vi fick av revisionsrätten 1994.
Kolleger! Mina förslag finns återgivna i ändringsförslagen 29 till och med 53. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd godkände dem enhälligt. 30 kolleger från alla grupper har också undertecknat dem. Jag hoppas också att en majoritet i parlamentet kommer att välja en ansvarsfull och sund användning av offentliga medel.

Fantuzzi
Herr ordförande, herr kommissionär! Vad kan man egentligen mer säga om prispaketet? Kanske att det skulle vara förnuftigt att inte längre presentera det på det här viset, utan gå över till ett annat system som engagerar vårt parlament när det gäller de grundläggande policybesluten, så att man kan erbjuda fleråriga riktlinjer när det gäller våra bönders val av produktion. Vår grupp anser att det är nu vi skall göra det, eftersom denna procedur, som en gång medförda långa maratondebatter, i dag allt tydligare strider mot reformerna i Agenda 2000, vilket är det verkliga prispaketet för jordbruksprodukter som vi har på bordet. Det enda man kan säga är att instämma med föredraganden des Places om behovet att garantera ett minimum av dynamik inom vinsektorn. Vi kan inte stå och passivt se på medan nya och omfattande vinodlingar anläggs i länder som konkurrerar med Europeiska unionen. Framför allt inte med tanke på att det inte längre finns något överskott, marknaden för kvalitetsviner har fått nytt liv och pengarna på gemenskapens budget som avsätts för denna sektor är på väg att helt försvinna. Vi måste undvika denna progressiva förlamning i en sektor som skulle kunna fortsätta att vara något som européerna kan vara stolta över genom att i prispaketet föregripa några av inslagen i reformen av den gemensamma organisationen av marknaden som kommissionen skall besluta om i morgon.
När det gäller råtobaken vill jag vädja till mina kolleger. Låt oss sträva efter en evolutiv vision av den sektorn och inte hela tiden låsa fast oss i en manikeisk och ideologisk debatt - ja eller nej till tobak - låt oss upphöra med att kriminalisera en produktiv sektor som skulle kunna fortsätta att spela en ekonomisk, social och arbetsskapande roll som kräver den största uppmärksamhet. Om det var så att vi genom att ta bort allt stöd också skulle ta bort alla dödsfall på grund av rökning, så skulle jag vara den förste att inte undandra mig detta moraliska imperativ. Men vi vet att det inte är på detta vis, att detta är en illusion. Vi skulle bara importera ännu fler produkter från tredje land eftersom vi, som kommissionär Fischler har påpekat - har ett kraftigt underskott. För övrigt diskuterade vi det här redan för ett par månader sedan. Vi vet också att med den miljard ecu som går till den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak är det svårt att garantera andra sysselsättningar som alternativ till den som erbjuds av tobaksodlingen, vilket är den jordbruksproduktion som är mest arbetsintensiv och dessutom är placerad i de mest eftersatta regionerna.
Vi instämmer därför i den strategi som föreslagits av kommissionen - betydande innovation, som till exempel när det gäller kvaliteten - för att hela tiden kunna bättre anpassa marknaden och även hjälpa dem som frivilligt vill lämna sektorn, eftersom det inte längre finns framtidsutsikter. Vi anser att föredragandens ansats, även om den besjälas av den goda viljan att försvara producenterna, i vissa delar är alltför negativ till dessa nyheter. Det är också rätt och riktigt att även tobaksproducenterna börjar inse det som för övrigt är framtiden för hela den gemensamma jordbrukssektorn, nämligen lägre avkastning, mer riktade stödinsatser, en politik inriktad på kvalitet och bättre internationell konkurrenskraft samt, å andra sidan, nyheter när det gäller politiken för utveckling av landsbygden och för omstrukturering av jordbrukssektorn. Detta är de ramar som gäller, och det ligger i allas intresse att ha det klart för sig.

Funk
Herr rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Föredraganden des Places har i sitt betänkande fastställt att den genomsnittliga realinkomsten av jordbruksverksamhet har sjunkit med 3, 1 procent. Här vill jag helt och fullt hålla med honom. Faktiskt har priserna för produkter från djurhållningen sjunkit, i synnerhet priserna på griskött har nått en lägre nivå än på länge. Avkastningen av spannmål har också hamnat under prispress. Därför måste de månatliga bidragen bibehållas.
I denna jordbruksdebatt, som skiljer sig från tidigare jordbruksdebatter, herr kommissionär, vill jag be er att för dessa båda områden - spannmål och griskött - liksom för nötkött utnyttja era möjligheter att sätta in lättnader på marknaden. Inför betänkandena om Agenda 2000 har besluten om jordbrukspriserna, som ni sade, snarare fått en övergångskaraktär och innehåller huvudsakligen en komplettering. När det gäller Agenda 2000 kan jag komma med ett bra förslag till er. Om ni antar våra förslag, kan det gå mycket snabbare med Agenda 2000 än som hittills planerats, annars måste vi naturligtvis ställa in oss på ett jättelikt maskineri. Vi har dock utarbetat utmärkta förslag, som vi vid tillfälle kommer att presentera för er.
Jag vill enträget be er när det gäller hampa att inte följa minsta motståndets lag, utan stödja denna miljövänliga växt, så att vi kan lyckas införa den på marknaden. Det är ingen mening med att börja med bidrag när det gäller växter, och sedan investera i verksamheten, och sedan åter börja sänka stödbeloppen innan man över huvud taget har avslutat introduktionen på marknaden. Man riskerar därigenom också existensen för de nationella anläggningarna för hampaodling.
Jag välkomnar förlängningen av undantagsbestämmelserna för de fem nya förbundsstaterna. Principiellt måste man för detta problem naturligtvis finna en hållbar lösning i jordbruksreformen och den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött. Jag tackar uttryckligen, herr kommissionär, för att ni har reagerat så snabbt när det gäller markuttagen. Det vill jag ge er mycket beröm för. Jag vill stärka er i er föresats att fortsätta med detta 10-procentiga markuttag. Annars kommer vi inte ifrån eländet, och era förhandlingar om Agenda 2000 kommer åter att vara belastade med ett stort antal interventioner. Det är inte bra, för då blir det åter så att vi inte kan besluta så som vi absolut borde.
Metoden med klöver är inte genomförbar, eftersom vi därigenom börjar på ny kula. Då kommer nya överskott av nötkött och mjölk att produceras, och därför anser jag att vi för närvarande bör lägga områden i träda så som det har visat sig gynnsamt.
Jag hänvisar också till bidraget för förtida utsläppande på marknaden av kalvar och, herr ordförande, låt mig komma med ett sista påpekande: Jag vill berömma kommissionären för att han har kommit med ett förnuftigt förslag till hur man skall införa euron, och inte med en komplicerad mekanism. Han vill nämligen balansera dessa förluster som kan uppstå för enskilda medlemsstater, med åtgärder som är överskådliga.

Mulder
Herr ordförande! Jag skulle först och främst vilja tacka rådets ordförande för det varma intresse han under det gångna halvåret har visat för verksamheterna i parlamentet, och vi hoppas att de kommande ordförandena kommer att ta exempel av detta.
För det första, des Placesbetänkandet kommer inte, vad priserna för jordbrukarna beträffar, under gynnsamma omständigheter. Jag tror att det vore en illusion att tro att vi, både i ljuset av svårigheterna med budgeten och i ljuset av Agenda 2000-förslagen, skulle kunna lova jordbrukarna högre priser. Min grupp kommer därför att i stora drag stödja kommissionens förslag. Ett par ställen måste betonas, vilket kommissionen redan tillmötesgått innan vi röstade om ändringsförslagen i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Övergången från den gröna ecun till euron måste ske gradvis. Vi kommer att diskutera det vidare, det är vad som kan göras just nu.
För det andra måste kommissionen göra så mycket som möjligt för att utveckla nya marknader, och därför kommer vi att stödja ändringsförslagen som handlar om övergång till jordbruksproduktion, om användning av jordbruksprodukter för icke-livsmedelsändamål, särskilt de ändringsförslag som avser produktion av hampa för industriella ändamål.
Vad Rosado Fernandesbetänkandet beträffar kan jag bara säga att min grupp är mycket splittrad på den punkten. Vi kommer att rösta i två riktningar. Den allmänna linjen är att vi stöder kommissionens ståndpunkt att tobaken som produceras i så hög grad som möjligt måste uppfylla marknadens krav, alltså hög kvalitet. I områden med tobak av låg kvalitet måste vi försöka att hitta alternativ så att bönder i dessa områden kan få inkomster även från andra produkter än tobak.
Till sist vill vi peka på nödvändigheten av att fortsätta med upplysningen om rökningens faror och så vidare.

Kaklamanis
Herr ordförande, ärade kolleger! Efter att ha lyssnat på kollegan från socialistgruppen, Wynn, måste jag tala om för er att också jag är ledamot av Europaparlamentets budgetutskott och att alla ledamöter i budgetutskottet förvisso inte delar de åsikter som Wynn givit uttryck för. Wynn tillhör en grupp kolleger i budgetutskottet som, så fort det blir en diskussion om det europeiska jordbruket i allmänhet och produkterna från södra delen av Europeiska unionen i synnerhet, drabbas av något konstigt och börjar säga " nej" till allting, såsom t.ex. vår käre kommissionsledamot i dag.
I ert 25 minuter långa anförande, herr kommissionär, började ni med att säga att ni skall ta Europaparlamentets förslag på största allvar, men när ni kom in på ändringsförslagen, räknade jag ut att ni avvisade 90 procent av Europaparlamentets ändringsförslag. Och jag frågar er: var det det ni menade när ni sade att ni kommer att ta Europaparlamentets förslag på största allvar? Jag undrar nämligen, om ni förkastade alla ändringsförslagen, visade ni då respekt för parlamentet eller drev ni med det?
Samtidigt sade ni att ni inte motsätter er ett totalt avskaffande av tobaksodlingen. Ni vill inte att tusentals europeiska jordbrukare skall drabbas av arbetslöshet. Ni är, sägs det, för en förbättring av tobakens kvalitet. Men med alla de " nej" som ni sagt främjar ni inte någon förbättring av kvaliteten.
För det andra; Kan ni tala om för oss om den tobak som importeras till Europa är av högre kvalitet än den som produceras i Europa? Har ni i kommissionen kontrollerat det? Och till hur stor del är den av bättre kvalitet?
Och för det tredje, och det är det viktigaste; jag är läkare och jag vet mycket väl om tobaken skadar eller inte. Men något som jag inte har hört kommissionen säga i dag är hur mycket pengar ni kommer att ge för att vi skall lära skolbarnen att de inte bör röka. Detta, herr kommissionär, har jag inte hört er säga.

Ephremidis
Herr ordförande! För det första beträffande tobaken: Kampanjen mot tobaken är ihålig och bedräglig. Om gemenskapen verkligen ville begränsa eller t.o.m. avskaffa rökningen, borde den nämligen inte tillämpa en politik mot rökning utan man borde, inom ramen för politiken mot rökning, begränsa, kanske t.o.m. förbjuda importen av tobak. Gemenskapen borde vidta åtgärder mot tobaksindustrin, som tillverkar den slutliga tobaksprodukten. Det gör den inte, och därför är det fråga om svepskäl.
För det andra, herr ordförande, beträffande prissättningen. Den är som förut eller sämre, och den kommer att få värre följder. Det tidigare systemet innebar för odlaren en kraftig minskning av de faktiska genomsnittspriserna och motsvarande minskning av hans inkomster. Skall detta vara åtgärder till förmån för odlarna? Och var finns ert intresse för kvaliteten, herr kommissionär? Ni har förkastat ett ändringsförslag som handlar om " särskilt gynnande av särskilda tobakssorter av särskilt hög kvalitet" . Varför förkastar ni ändringsförslaget? Är ni intresserade av kvaliteten, eller är det tvärtom?
Er modell, herr kommissionär, är således i själva verket det stora jordbruksföretaget, som slår ut de små och medelstora producenterna och särskilt produkterna från Medelhavsområdet, som mitt eget land tillhör. Tobaksodlingen har begränsats med 30 procent, och antalet personer som sysslar med tobaksodling har minskat med 33 procent: Vart skall dessa människor ta vägen? Vad skall de göra? Varken ni eller de nationella regeringarna talar om det för dem.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Jag vill inskränka mig till några principiella påpekanden. Herr kommissionär! Med de priserna - vare sig vi nu fastslår dem i detta prispaket eller drastiskt drar tillbaka dem i Agenda 2000 - så kvarstår ju problemet att det även i fortsättningen existerar ett interventionssystem. Priserna är redan nu otillräckliga för 80 procent av de små och medelstora jordbruken. Det är också ett faktum att fastläggandet av interventionspriser och interventionssystem i sig själv skapar överskott på dessa områden och att priserna - i varje fall på lång sikt - aldrig kan övervinna detta interventionssystem. Detta leder till att de flesta jordbruk inte kan leva med dessa priser. Följaktligen gäller det att företa en omorientering i riktning mot marknaden, så att jordbruken kan uppnå högre priser på marknaden. Jag hoppas att denna linje förstärks i Agenda 2000.
En fundering kring hampan: Herr kommissionär! Se till att eurosedlarna trycks på hampa! Då behöver ni inte ta tillbaka de 25 procenten, för då har vi en jättelik avsättningsmarknad. Dessutom prasslar pengarna så trevligt, och vi skulle även i fortsättningen på ett klokt sätt kunna främja en mycket intressant produkt. Vad gäller tobaken anser jag att den egentliga skandalen inte består i att vi främjar en hälsovådlig produkt, utan att, fastän vi bara har en liten produktion som säljs på världsmarknaden, - även bidrag är en indirekt stimulans - ges det här ut miljardbelopp som tjänar till att pressa priset på hela världsmarknaden. Det är snarare ett främjande av tobaksindustrin. Vi bör se till att vår tobak också säljs här i Europa och att industrin köper den. Även här behöver vi en strategi som strävar framåt och mindre av en hindrande strategi.

Nicholson
Herr ordförande! Jag vill inleda med att gratulera föredraganden till hans mycket goda betänkande.
Sedan jordbruksreformen för ett antal år sedan, har det priskontrollsystem vi tillämpar blivit ett verklighetsfrämmande förfarande som inte tar hänsyn till de problem som bönder ställs inför i sin vardag. Detta förfarande är i hög grad betydelselöst och löser inte de många svåra problem som industrin står inför. Jordbruksindustrin, i synnerhet i min egen del av Storbritannien, har aldrig stått inför så stora svårigheter som den gör just nu.
Förr kanske en sektor kunde råka i svårigheter. Nu har vi plågats av BSE inom nötsektorn och försöker återhämta oss från detta. Om man ser på jordbruket i Storbritannien just nu - svinindustrin, hönsindustrin, mejeriindustrin, spannmålsproducenterna - samtliga dessa sektorer står inför ekonomiska svårigheter, med bönder som inte vet vilken väg de skall ta. Det kommer inte unga jordbrukare till branschen. Ja, jag vet att saker alltid måste förändras; ja, jag vet att jordbruket måste följa med utvecklingen. Bönderna kommer att utvecklas, men de måste ges chansen att kunna göra detta. Såsom situationen ser ut i dag får de inte den chansen. Jag måste också säga till den ansvarige ministern, som är här i egenskap av rådets ordförande, att han inte kan stå vid sidan om och passivt se på hur jordbruksindustrin försvinner och tar så mycket stryk som den fått utstå på grund av det starka pundet och omständigheter bonden inte har någon kontroll över. Detta är ett svårt problem.

Hardstaff
Herr ordförande! Jag vill koncentrera mig på kommissionens förslag om råtobak och välkomnar de stycken som tar upp omställning och återtagande av kvoter när odlare lämnar denna sektor.
Min invändning är att kommissionen, trots att den uppmuntar odling för marknaden snarare än för subventioner, inte föreslår det sista logiska steget, nämligen en total avveckling av tobakssubventionerna. Jag har lagt fram ändringsförslag i denna riktning. Intressant nog innehöll gårdagens Suddeutsche Zeitung en artikel om ett förslag om att tobakssubventionerna skulle avskaffas i Förenta staterna. EU borde göra samma sak.
Att subventionera produktionen av livsmedel och andra nyttiga jordbruksprodukter är befogat. Att subventionera - till ett belopp av en miljard ecu om året av skattebetalarnas pengar - odlingen av tobak, som dödar 500 000 av sina konsumenter årligen, ofta efter år av ohälsa, är fullständigt oförsvarbart. Kommissionen har delvis medgivit detta faktum genom sina förslag om att återköpa kvoter, stödja producenter att gå över till andra grödor och andra aktiviteter, samt dess uppmuntran till produktion av tobakssorter som kan inbringa ett rimligt marknadspris.
I dag förstörs en stor del av unionens produktion eller vältras över till fattiga länder till priser under produktionskostnaderna, för att bidra till deras hälsoproblem. Kommissionen bör ta det logiska nästa steget, att sträva mot en situation där tobaken konkurrerar på marknaden utan subventioner, om den skall odlas över huvud taget. Rika länder som Tyskland, Frankrike, Belgien och Österrike kan omöjligen hävda att de är ekonomiskt beroende av sådana subventioner. De Medelhavsländer där verkliga svårigheter skulle kunna uppstå måste ges kontinuerligt stöd för att göra det möjligt för odlare att ställa om till andra grödor samt bistå lokala och nationella styrande i att skapa alternativa arbetstillfällen i regioner som i dag är starkt beroende av tobak.
Med politisk vilja skulle detta kunna uppnås inom tio år - jag erbjuder två år mer än utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd. År 2008 bör vi kunna göra oss av med den skandal det innebär att spendera en miljard ecu om året av EU: s skattebetalares pengar på att stödja en gröda som dödar våra medborgare.
Jag ber om stöd för det ändringsförslag som påbörjar detta program.

Redondo Jiménez
Herr ordförande, herr kommissionär! En av fördelarna med att tala när de flesta ledamöter redan har gjort det, är att praktiskt taget allt redan är sagt, och detta tillåter mig att skissa på aspekter jag vill ansluta mig till.
Jag vill gratulera föredragandena Places och Rosado, till det arbete de har utfört och till deras klara och positiva syn på frågorna. Jag vill också gratulera kommissionären för hans rationella förslag, såväl i frågan om priserna som i frågan om tobaken, vad gäller anpassningen till euron och i förstärkningen av kontrollerna. Jag anser att detta är viktigt - jag skulle uppskatta om kommissionären noterar vad jag säger eftersom det ser ut som om han är upptagen med andra saker.
Vad gäller hampa har han föreslagit oss obligatoriska kontrakt, jag är ense med kommissionären. Jag är också ense med bidragen till äldre nötkreatur, med en ökning på 7, 7 procent respektive 7, 5 procent för Spanien och Portugal, vilket rättfärdigas genom att det godkändes 1996. Detta kommer en aning sent, men det kommer.
Beträffande tobaksfrågan, efter att ha lyssnat på ledamöterna, har vi ånyo inlett debatten mellan de som felaktigt kallas miljövänner och jordbruksmiljövännerna. Vad som verkligen oroar mig, och vilket jag vill framhäva för kommissionären, är emellertid att kommissionär Flynn, i denna kammare nyligen, under förra sammanträdesperioden, sade att han inte skulle upphöra i sina ansträngningar att upphäva stöden till tobaksproducenterna.
Det oroar mig verkligen, herr kommissionär, att det uttalades av en kommissionär, för Europeiska kommissionen. Jag vet inte om han sade detta för sin egen del, men man kan inte säga så, eller det är i alla fall inte acceptabelt att man säger så, i denna kammare för Europeiska kommissionens räkning, eftersom stöden till de europeiska tobaksproducenterna är ett reglerat och legalt stöd inom Europeiska unionen, bland de stöd som beviljats producenterna i Europeiska unionen. Därför vill jag erinra kommissionären, Flynn, om skyldigheten att korrigera sig i denna fråga.
Vi befinner oss ju i en tid när vi vill skapa sysselsättning, och här har vi 400 000 arbeten och 130 000 direkta producenter. Trots alla anmärkningar vi kan göra om att förbättra kvaliteten, om åtgärder för jordbruksmiljön etc. för att förbättra odlingen, kan vi således inte gå till frontalangrepp på denna odling, vilken enbart utgör 5 procent av tobakskonsumtionen i Europeiska unionen.

Anttila
Herr ordförande, herr rådsordförande, herr kommissionär! Jag gratulerar föredraganden des Places till ett klart betänkande som på ett bra sätt beskriver hur EU: s pris- och stödpolitik för jordbruket påverkar jordbrukarnas inkomstutveckling. Kommissionens förslag till ett prispaket skär ned jordbrukarnas priser och kompensationsstöd med två procent. Eurons införande i början av nästa år innebär ytterligare en nedskärning med två procent för jordbruket. Förra året sjönk jordbrukets inkomster med 3, 1 procent.
Jag ställer mig bakom föredragandens krav på att det årliga prispaketet skall behållas även efter genomförandet av Agenda 2000. Det får inte på villkors vis avskaffas. Med hjälp av det kan man mildra jordbrukarnas förluster av subventioner och kompensationsstöd som orsakas av förändringar i penningvärdet och av andra omständigheter. Eftersom man inte vet hur pass bra euron kommer att bli måste man ha system som kan minska dess negativa effekter. Föredraganden föreslår att de administrativa priserna och kompensationsstöden skall uppräknas med värdet av inflationen. Jag ställer mig bakom detta förslag.
Sett ur jordbrukarens synpunkt är bokslutet för EU: s jordbrukspolitik mycket trist. Jordbrukets inkomster har hela tiden sjunkit och de kommer att sjunka ytterligare när Agendans reformer genomförs. Hur länge tål jordbruksbefolkningen den stora ojämlikhet mellan olika befolkningsgrupper som översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken allt mera leder till? Medan övriga befolkningsgrupper får inkomstökningar förlorar jordbrukarna. Den här politiken innehåller stoff för en allvarlig kris, och därför kan jag inte stödja den.

des Places
Herr ordförande, kära kolleger! Jag vill helt kort säga att vi naturligtvis stöder betänkandet från vår kollega Rosado Fernandes, och i synnerhet de 28 ändringsförslag som har godkänts av jordbruksutskottet.
Som jag vid flera tillfällen har sagt här i kammaren är Europeiska unionen nettoimportör av närmare 70 procent av den tobak som förbrukas i unionen. Därför stöder vi principen om ett produktionsstöd, för jag vill påminna om att de tobaksproducerande områdena i första hand är missgynnade områden och att tobaksodling är den mest arbetskraftsintensiva jordbruksproduktionen.
I min grupp har vi dock ingivit fem ändringsförslag, eftersom vi motsätter oss såväl principen om utauktionering av odlingskontrakt som knyter producenten till den huvudsakliga förädlaren som inrättandet av ett system för återköp av kvoter.
Herr ordförande! Den gemensamma organisationen av marknaden för tobak bör bestå och göra det möjligt för Europeiska unionen att gradvis bli självförsörjande. Tobakskonsumtionen bör nämligen stadigt minskas och produktionen fortsätta att ligga kring 351 000 ton råtobak i unionen, en siffra som är densamma i förslaget till ny organisation av marknaden och den nuvarande organisationen av marknaden.

Izquierdo Rojo
Herr ordförande! Den gemensamma organisationen av tobaksmarknaden måste behandlas med samma generella kriterier som styr den övriga produktionen i den gemensamma jordbrukspolitiken och därför finns det ingen grund vare sig för ytterligheter eller annorlunda behandling och inte heller för en ojämlik behandling i förhållande till övriga produkter i den gemensamma jordbrukspolitiken.
Det skulle också vara mycket inkonsekvent att, vid en tidpunkt då Europeiska unionens första prioritet är sysselsättningen, inte ta en odling som denna i beaktande, vilken kräver mycket arbetskraft och innebär sysselsättning för kvinnor, och att man agerar på ett osammanhängande sätt. Vi kan inte, å ena sidan, uttala principer om att sysselsättningen skall prioriteras och därefter, när det kommer till den konkreta politiken, undanröja dem. Därför anser jag att det är mycket bra att alla förslag i förhållande till denna gemensamma organisation av marknaden skall ta hänsyn till de effekter de har på sysselsättningen. Denna reform måste gynna de unga jordbrukarna i de fattigaste områdena inom unionen.
Jag instämmer i att vi måste kunna förena försvaret av folkhälsan och miljön, men också den sociala betydelsen och de sociala konsekvenserna av denna produkt.
Vi måste även förbättra förvaltningen av forskningsfonden, herr kommissionär, eftersom den har fungerat mycket dåligt hittills, i frågan om mindre europeisk tobaksproduktion. Följden är inte på något sätt, mindre konsumtion. Följden är bara att Europeiska unionen måste köpa denna produkt från andra länder.
Jag anser också att det är en framgång att utöka reformens flexibla och progressiva karaktär till förmån för producenterna, och jag anser att det är bra om vi är djärva när det är dags att undersöka nya användningsområden och variationer för tobaken. Garantierna för arbeten och avkastning måste ta hänsyn till producenterna, och man måste undvika att deras inkomster sjunker, för då, herr kommissionär, skulle vi tvinga dem att överge sektorn.
Jag anser det också vara bra att vi med kvalitet inte enbart menar handelspriser.

McCartin
Herr ordförande! Jag instämmer med de personer som har sagt att detta förfarande nu är en smula meningslöst. I MacSharry-reformen erbjöds vi bibehållna inkomster från jordbruket och, på samma gång, en stabilisering av befolkningen på landsbygden. Som vi kan se i dag har detta inte infriats. Under detta årtionde har vi redan förlorat 25 procent av antalet människor sysselsatta inom jordbruket, och inkomsterna har sjunkit med ca 20 procent. Därför har alla eventuella förbättringar för enskilda jordbrukare skett på bekostnad av antalet arbetstillfällen inom sektorn.
Situationen på Irland är t.o.m. värre på grund av vårt stora beroende av nöt- och lammkött. Som Jim Nicholson påpekade är situationen extra besvärlig i Nordirland och Storbritannien på grund av pundets styrka, och det finns ett nytt och mycket påtagligt motstånd hos ungdomar till att bli jordbrukare.
Detta förfarande är tämligen meningslöst eftersom vi, med tanke på budgetrestriktionerna i kombination med besluten i GATT, har mycket små möjligheter att påverka de priser som bönderna kan få för sina produkter. Detta årliga förfarande borde granska tillståndet för jordbruksindustrin, dess långsiktiga livskraft, och ta i beaktande att vår andel av världsproduktionen blir allt mindre. Samtidigt som marknaden växer erbjuder oss inte Agenda 2000 någon ytterligare strategi än det vi fick i MacSharry-reformen, för att exploatera dessa växande marknader och upprätthålla den långsiktiga livskraften hos europeiskt jordbruk.

Lambraki
Herr ordförande! Kommissionens förslag om marknaden för råtobak domineras av idén om återköp, och naturligtvis finns det inga förslag om förbättring av kvaliteten, som Fischler sade. Det är för övrigt därför han har förkastat alla våra ändringsförslag som avser att främja en förbättring av den europeiska tobakens kvalitet. En nedläggning av tobaksodlingen i mindre gynnade områden kommer att få förödande negativa konsekvenser för dessa områden, ekonomiskt, socialt och politiskt.
Herr Fischler, både ni och jag och vi alla vet att det i dessa områden inte är möjligt att införa alternativa grödor. Därför har invånarna här odlat tobak sedan hundratals år.
Sedan finns argumentet att tobaken har skadliga effekter för hälsan. Förvisso, men vi vet ännu inte i hur hög grad rökning påverkar hälsan och, för det andra, det finns även andra produkter som kan förorsaka hälsoproblem, som t.ex. mejeriprodukter. Jag har inte hört er säga att man skall stänga marknaderna för mejeriprodukter, därför att de leder till en förhöjd kolesterolhalt. Vet ni hur många hjärtattacker som beror på mejeriprodukter? Först och främst måste vi inse att även om vi stoppar den europeiska tobaken, så kommer rökningen att fortsätta i Europa. Och jag tror att det bakom hela denna antitobakskampanj döljer sig ett försök av stora företag att importera billig tobak, som är av sämre kvalitet än den europeiska tobaken.
Jag skulle vilja säga er att den senaste statistiken från USA visar att det sätt på vilket kampanjen genomförs - denna amerikanska hysteri som i dag har vällt in över Europa - i stället för att minska faktiskt ökar antalet rökare bland de unga. Låt oss inte skapa sådana situationer som rusdrycksförbudet i Amerika. Låt oss förbli européer, låt oss vara måttfulla.
Jag vill också gratulera föredraganden herr Fernandes, för jag anser att hans betänkande är ett steg i rätt riktning.

Filippi
Herr ordförande! Två korta påpekanden om de två betänkandena - det ena om vin och det andra om tobak - där jag måste erkänna att jag i det stora hela instämmer i de båda föredragandenas framställning, och jag tackar dem för det arbete de har utfört. När det gäller vinet, framför allt de ändringsförslag som har presenterats - och som det enligt kommissionär Fischler kan vara svårt att uppta, eftersom man i morgon kommer att presentera en organisk reform av hela vinsektorn - vill jag bara understryka problemets betydelse. I prispaketet för två år sedan presenterade jag själv ett förslag som syftade till att förnya förordningen om återplantering och röjning. I dag finns det en viss balans på marknaden på generell nivå. Den mekanismen måste nu utvecklas ytterligare. Jag anser att man måste komma fram till en regionalisering av hanteringen, så att denna balans tillåts genomsyra samtliga stora produktionsområden.
När det gäller tobaken vill jag bara säga en sak. Eftersom jag har noterat att det finns ändringsförslag - förmodligen motiverade av goda avsikter - som syftar till framtida omstruktureringar och omläggningar av produktionen, så måste vi försöka undvika att vara demagogiska i våra ställningstaganden. Det finns områden som lever av tobaksproduktion. Jag själv bor till exempel i ett område, södra delen av Veneto, som - för övrigt på samma sätt som regionerna Venedig eller Verona - lever på tobaksodling. Låt oss därför, innan vi talar om omstrukturering, ange vilka som är alternativen, i annat fall gör vi oss skyldiga till demagogi.

Iversen
Herr ordförande! Jag måste säga att jag är besviken på resultatet av Rosado Fernandes arbete med detta betänkande. I stället för att vara ett progressivt betänkande med nytänkande som undersöker hur man kan förbättra reformen av tobakssektorn, har vi fått ett betänkande som tänker i gamla banor och föreslår mängder av stöd till tobaksodlingen som håller fast bönderna i en mycket ineffektiv produktion. Inte nog med det. Föredraganden betonar också att det skall ges stöd till yngre jordbrukare så att de kan överta produktionen. Detta innebär helt enkelt att en helt ny generation startar inom branschen, så att EU under många år i framtiden kan fortsätta med att tillverka tobak av dålig kvalitet som bara kan säljas med stora EU-medel i ryggen. Vad jag saknar i betänkandet är ett stöd till kommissionens goda initiativ till att köpa upp kvoter från jordbrukare som vill lämna sektorn. Vidare saknar jag ett nytänkande om hur man kan stödja och informera jordbrukarna om hur de kan lägga om sin produktion till ofarliga produkter.
Jag anser det dessutom beklagligt att föredraganden inte vill stödja forskningsfonden med större medel. Hur skall annars fonden kunna fungera effektivt? Eller är det i själva verket meningen att den skall vara handlingsförlamad? Jag måste säga, herr ordförande, att jag är mycket besviken på detta betänkande.

Fernández Martín
Herr ordförande! Detta är det tredje förslaget om förändring av den gemensamma organisationen av marknaden för råtobak på bara några år. Tre reformer på fem år tycks tillräckligt för att man skall definiera situationen som en olöst kris.
Åtgärderna som har genomförts, speciellt subventionssystemet, har gjort det möjligt för odlingarna och sektorn att överleva, men det har inte löst några av dess strukturella problem. De europeiska tobaksproducerande regionerna hör till de minst utvecklade i unionen och arbetstillfällena som tobaksodlingen ger har inte hittat några alternativ i form av andra tillfällen till sysselsättning. Det enda alternativet till odling av råtobak är arbetslöshet i de regioner som redan lider av de högsta arbetslöshetsnivåerna i unionen.
I detta sammanhang, herr kommissionär, anser jag att det förslag ni lägger fram är det bästa möjliga, även om det inte tar upp vissa av de grundläggande problemen som påverkar sektorn, vilket har visats i Rosado Fernandes betänkande.
Av dessa skäl, herr kommissionär, kommer vi att rösta för ert förslag.

Virgin
Herr ordförande! Betänkandet om tobak är ett yttrande över rådets förslag om vissa ändringar av marknaden för råtobak. Dessa ändringar tar bland annat sikte på vissa kvalitetsfrågor. Den övergripande frågan om subventionernas berättigande tas emellertid inte upp. Med hänsyn till den debatt om tobakens skadeverkningar och förbudet mot reklam för tobak, som parlamentet fattade beslut om för en månad sedan, är det mycket märkligt. Det var ju till och med så att en majoritet av parlamentets ledamöter ansåg att problemet var så stort att det legitimerade att man bortsåg från de krav som EU: s regelsystem ställer.
I yttrandet från miljöutskottet föreslås bland annat att subventionerna via EU: s budget för tobaksproduktion inom Europeiska unionen skall upphöra senast skörden år 2006. Denna inriktning har också uttryckts i ändringsförslagen 37, 55, 65, 66 och 67; dessa förslag är värda allt stöd. Det är ingen tvekan om att det är ett oansvarigt sätt att spendera offentliga medel, europeiska skattebetalares medel, för att subventionera odlingen av en produkt som åstadkommer så mycket skada. Tobaken är trots allt orsak till mer än en halv miljon människors död i EU varje år. Stödbeloppet har legat runt en miljard ecu per år, eller 7 500 ecu per odlare. Det kastar en tung skugga över alla andra stödsystem inom EU, en skugga som genom ett avvecklingsbeslut skulle kunna lyftas bort - en avveckling som självklart måste ske på socialt acceptabelt sätt.

Baldarelli
Herr ordförande, herr kommissionär! För det första instämmer jag i förslaget om en bättre prisintegration mellan produktion och förädling när det gäller hampa. När det gäller tobak vill jag peka på skillnaderna i stil mellan kommissionär Fischler och kommissionär Flynn. Kommissionär Flynn visade avgjort prov på dålig stil i denna kammare när han blev så upprörd, han till och med gestikulerade - det var svårt att förstå vad han var ute efter - och på ett fullkomligt felaktigt vis demonstrerade att han var emot reformen vad gäller tobak. Jag tycker inte det är korrekt att en kommissionär uppträder på detta vis när det gäller ett beslut som fattats gemensamt i kommissionen.
Om vi sedan återgår till tobaken, har det redan sagts mycket om kvalitet och sysselsättning. Låt mig peka på ett par punkter. Jag tror det är viktigt, herr kommissionär, att det förekommer en detaljerad kommunikation mellan kommissionen och parlamentet när det gäller den etablerade forskningskvoten, 5 procent. Vi anser att det är viktigt att man meddelar parlamentet på vilket sätt man tänker utnyttja forskningsfonden. Inte bara siffrorna, utan att man även analyserar resultaten från den fonden.
Jag instämmer i kraven på att justera bidragen och jag anser att det är ett bra förslag. Ändringen av bidragen borde emellertid knytas även till sysselsättningen, kvaliteten, men jag skulle önska förtydliganden när det gäller miljökraven. Ökningen från 2 till 5 procent av stödet till föreningarna är till exempel konstruktivt, och man skulle kunna använda det först och främst till att förbättra kvaliteten samt utveckla miljöaspekterna som är mycket, mycket viktiga inom den här produktionen. Justeringen borde även ta hänsyn till de nya produktionsteknikerna, även om detta inte får ske till men för sysselsättningen, eftersom om Europeiska unionen spenderar så betydande belopp på tobaken, så gör man det framför allt på grund av de stora sysselsättningskraven i många regioner där det finns stora och allvarliga sysselsättningsproblem. Jag syftar framför allt på områdena kring Medelhavet och också på vissa områden i mitt eget land.

Garriga Polledo
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag talar här för att försvara den ståndpunkt som budgetkontrollutskottet har intagit om reformen av råtobakssektorn som uttrycks i Rosados betänkande.
Vårt utskott anser att kommissionens reformförslag är acceptabelt, även om vi vill införa en rad ändringsförslag med huvudsaklig inriktning på att stärka Europaparlamentets roll i reformförfarandet för denna sektor.
Vi anser att denna förstärkning borde ske genom ett ändrat förfarande, från artikel 23 till artikel 43.2 i fördraget. Frågan om kommittéförfarandet, vilket kommissionen har meddelat att den inte tänker stödja, skulle vara en garanti för att man lyssnar på de politiska ståndpunkter parlamentet försvarar, särskilt bevarandet av en kvalitativ tobaksproduktion i gemenskapen, och att dessa på ett obligatoriskt sätt beaktas av kommissionen i allt som gäller denna reform.
Vi beklagar också att kommissionen inte heller vill acceptera detta förändrade förfarande när det gäller andra reformer.
Vi anser i vilket fall som helst att vår och föredragande Rosado Fernandes inställning är betydligt mer realistisk och adekvat vad gäller det övergripande problemet med gemenskapsproduktionen än den som exempelvis föredraganden av yttrandet från budgetutskottet har uttryckt.
Hur som helst är vägen för reformen öppen. Jag anser att vi måste engagera Europaparlamentet i försvaret av jordbrukarna och tobaksproducenterna.

Wibe
Herr ordförande! Parlamentet har ju fattat beslut om förbud mot tobaksreklam. Vi har också fattat beslut om förbud mot indirekt reklam för tobak. Vi ger stöd till kampanjer som uppmanar människor att sluta röka. Vi ger också stöd till forskning som skall bekämpa tobakens skadliga hälsoeffekter. Det största stödet ger vi emellertid till odlingen av tobak, en gröda som varje år skördar hundratusentals dödsoffer i unionen.
I världen dör betydligt fler av tobak än av aids. Detta går inte ihop! Jag vet att jag talar å alla svenska ledamöters vägnar och med instämmande av hela det svenska folket när jag säger att denna politik måste komma till ett slut. Stödet kan inte försvaras med hänvisning till sysselsättningen eller till att någon annan i så fall skulle ha producerat tobaken. Med samma logik skulle vi lika gärna kunna stödja produktionen av kärnvapen eller av kemiska och biologiska stridsmedel. Problemets kärna är inte ekonomisk utan moralisk. Unionens medborgare vill inte finansiera odlingen av denna skadliga gröda.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken (Agenda 2000)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A4-0219/98) av Cunha för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken (Agenda 2000 - Del 1 - Kapitel III) (KOM(97)2000 - C4-0522/97).

Cunha
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Syftet med detta betänkande är att förse parlamentet med en samling allmänna principer vilka kan utgöra en referensram för de betänkanden om sektorer som senare kommer att godkännas.
I detta avseende skulle jag, i egenskap av föredragande, vilja understryka några grundläggande punkter:
För det första, det europeiska jordbrukets verklighet begränsas inte till det lilla antal jordbrukare som kan exportera utan exportbidrag. Det är nödvändigt att prissänkningarna sker med större försiktighet och att interventionssystemen för nötkött och olivolja bibehålls i motsats till vad kommissionen föreslår.
För det andra, reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken får inte inskränkas till sänkningar av garantipriser och kompensation för detta genom ett direkt produktivitetsstöd. Kommissionens förslag måste korrigeras i detta avseende, eftersom de härrör från ett grundläggande analytiskt misstag. Detta misstag består i att man utgår från grundsatsen att alla jordbrukare står på jämlik fot, för att möta det yttre tryck som kommer från GATT, vilket inte är sant. Vi vet alla att de mindre specialiserade jordbrukssystemen, mer perifera och extensiva, med lägre produktivitet och i allmänhet jordbruk i mindre gynnade områden, bergsområden, torra och arktiska regioner, i utgångsläget har många nackdelar och kommer att bli de första offren för globaliseringen av jordbruksmarknaden, om den gemensamma jordbrukspolitiken inte ger dem de allra nödvändigaste svaren för deras överlevnad.
För det tredje motiverar detta en förstärkning av åtgärder och stöd, av övergripande karaktär, utifrån region, miljö, skog, diversifiering av produktionsmönster i de områden som är mest beroende av jordbruket, främjande av kvalitet och bedömning av de regionala produkterna, djurhälsa och kvalitetskontroll av växter, relation till sysselsättningen och de mindre gynnade områdena. Förslaget angående landsbygdens utveckling borde, även om det är tydligt, ändå stödja detta mål, men är långt ifrån att göra det, med tanke på de små ekonomiska medel som förutses. Kommissionen kallar med rätta denna politik för landsbygdens utveckling, " andra pelaren" . Vi kommer dock inte att få en pelare, vi kommer kanske att få en minipelare eller en käpp om kommissionen inte förändrar dessa stöd på ett genomgripande sätt.
För det fjärde anser jag att kommissionens förslag om att finansiera politiken för landsbygdens utveckling genom riktlinjen är riktigt, eftersom detta gör det möjligt att öka den inre sammanhållningen i den gemensamma jordbrukspolitiken och undvika dubbelheten i kriterierna och svaren till olika jordbrukare. Av detta skäl borde riktlinjen även finansiera denna komponent i mål 1-regionerna.
För det femte: Eftersom det inte handlar om utvidgningen måste vi vara medvetna om att farhågorna och oron från jordbrukarnas sida är berättigade, med tanke på den mängd reformer och anpassningar som de har drabbats av, och omfattningen av GATT: s nuvarande och framtida innebörd. Av detta skäl, liksom på grund av frågan om klarhet och öppenhet, anser jag att finansieringen av samtliga åtgärder innan anslutningen, inom jordbruket eller andra, borde ha en egen rubrik, utanför alla politikområden, och först senare integreras, allteftersom varje land integreras.
För det sjätte: Trots att de olika produktionssektorerna har sina specifika egenheter är det faktum att det bara finns direkta inkomststöd inom de sektorer som tidigare åtnjutit en hög skyddsnivå, skapar alltfler problem för den politiska och sociala sammanhållningen. I verkligheten har vissa kulturer, exempelvis, de i Medelhavsområdet, aldrig i det förflutna, fått del av skyddet genom prissystemet och därför får de inte heller i dag något inkomststöd.
Det handlar om en på sikt ohållbar situation som kommer att tvinga Europeiska unionen att i framtiden fundera ut stödsystem som baseras på andra faktorer, inte bara kompensation för prissänkningar. Om en sådan korrigering inte genomförs i framtiden, kommer vi att skapa ett slags apartheid inom jordbruket, där några kulturer har rätt till direktstöd och andra utestängs från denna rätt.
För det sjunde är det väsentligt att den gemensamma jordbrukspolitiken, i Amsterdamfördragets anda, bidrar till den ekonomiska och sociala sammanhållningen i Europeiska unionen, genom att garantera en grundbalans mellan produktion, regioner och jordbrukare, i enlighet med uttalandet från jordbruksministrarna och av själva toppmötet i december.
Slutligen, och för det åttonde, är det viktigt att understryka att kommissionen måste genomföra de kommande förhandlingarna om framtiden för GATT mycket seriöst. Det är i dag bevisat att det existerar en unik verklighet i Europa, vilken grundas på mångsidighet och familjejordbruk. Deras genomsnittliga 18 hektar går inte att jämföra med de hundratals hektar, i genomsnitt, som de huvudsakliga konkurrenterna på världsmarknaden har. Vi får inte jämföra det som inte är jämförbart, och inte heller gå i fällan genom att följa andras intressen. Dessutom är det nödvändigt att reglerna för en rättvis handel respekterar så viktiga frågor som konsumenternas sensibilitet, miljöhänsyn och respekten för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheter.
För att avsluta uppmanar jag kommissionen att ta hänsyn till dessa principer om inriktning som jag föreslår, och som jag hoppas att parlamentet godkänner. Om detta sker får vi äntligen en balanserad gemensam jordbrukspolitik, som kan ge rättvisa svar till jordbrukarna i framtiden.

Cunningham
Fru ordförande, mina damer och herrar! Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken är ett nyckelelement i Agenda 2000. Mot den bakgrunden vill jag till att börja med understryka det oundgängliga behovet av att bygga upp en öppen, konstruktiv dialog mellan rådet och parlamentet i dessa frågor. En sådan dialog, som motsvarar de krav som fördragen ställer, kan bara vara till gagn för alla inblandade. Det kan bara gynna det gemensamma bästa. Det kommer att tillåta varje institution att samarbeta med en annan, med syfte att uppmuntra båda att spela sin särskilda roll i besluten.
Vad gäller reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, har jordbruksministerrådet redan gjort en lyckad start, där kommissionens förslag behandlats vid ett speciellt jordbruksråd den 31 mars. Rådet har erkänt behovet av reformer för att fastställa en klar riktning för utvecklingen av det europeiska jordbruket. Vi behöver detta, inte minst för kunna att ta unionens kommande utvidgning i beaktande. Vi har också de utmaningar som de kommande förhandlingarna inom Världshandelsorganisationen innebär.
Låt mig vara mycket tydlig på denna punkt. Vi har inget annat val än att planera för att möta de utmaningar som ligger framför oss. Vi har redan inlett denna viktiga process. Rådet har identifierat en rad nyckelfrågor som måste ägnas uppmärksamhet i nästa fas av förhandlingarna om kommissionens förslag. Dessa innefattar behovet av en lämplig omfattning av de nedskärningar av stödpriserna och den tidsram inom vilken sådana nedskärningar bör uppnås, det lämpliga sättet att kompensera sådana nedskärningar, villkoren för när medlemsstaterna skall ha rätt att använda diskretion vad gäller jordbruksstöd, den framtida rollen för produktionsbegränsningar såsom mjölkkvoter i en reformerad gemensam jordbrukspolitik samt den lämpliga balansen mellan stöden till olika produktionssektorer, producenter och regioner inom unionen.
Slutligen har vi frågan om utvecklingen av jordbrukets ekonomi och skyddet av jordbruksmiljön, inklusive mångfunktionellt jordbruk. Förutom att ta upp behovet av att reformera enskilda handelsvaror, har rådet välkomnat kommissionens förslag om att ta upp de vidare problemen i landsbygdsområdena runt om i unionen. Jordbruket är verkligen en viktig del av landsbygdsproblematiken, men ändå bara en del och vi måste se på vad som kan göras på den europeiska nivån för landsbygdssamhällen och områden som helhet. Rådet har därför lagt fast klara ramar för nästa fas i förhandlingarna om kommissionens förslag.
Nyckelfrågorna läggs just nu fram inför regeringscheferna i Cardiff samtidigt som vi möts för att diskutera dem här i parlamentet. Detaljarbetet fortsätter under de återstående veckorna av det brittiska ordförandeskapet, för att sedan fortsätta under våra österrikiska kollegers ordförandeskap. Nyckeln till framgång kommer att vara en effektiv sammanjämkning av de europeiska konsumenternas och producenternas intressen och miljöbehoven, för att gynna en hållbar och allsidig struktur för Europas jordbruk. Denna struktur måste vara robust nog för att möta de utmaningar som jag har beskrivit, och för att konkurrera effektivt på världsarenan.

Colom i Naval
Fru ordförande! Jag skulle först av allt vilja säga att budgetutskottet, i allmänhet, instämmer i det betänkande som Cunha har lagt fram.
Vi hade givetvis föredragit att man uttryckligen hade tagit med våra ändringsförslag, men det finns faktiskt inte så många invändningar. Tvärtom anser jag att det framför allt finns överensstämmelser.
För budgetutskottet finns det dock en grundläggande fråga angående allt det som Cunha presenterar: Finns det pengar eller inte?
I punkt 36 kräver man en ökning av anslagen och, ärligt talat, från budgetutskottets sida, måste vi säga att vi anser att det är en förhastad begäran, och jag pekar på det förhastade, vi säger helt enkelt inte att det inte kan vara motiverat, men för tillfället anser vi det vara förhastat.
Därför krävde vi, i resolutionen togs i december, att man skulle inkludera en klausul om översyn av budgetplanen för att i så fall kunna möta detta tilläggsbehov om det skulle uppstå.
Vi anser, som Cunha mycket väl uttryckte det, att det huvudsakliga målet för reformerna av den gemensamma jordbrukspolitiken eller den gemensamma jordbruks- och landsbygdspolitik - med landsbygdspolitiken inkluderad - inte är att spara utan att förbättra denna politik.
Sanningen är den att från 1988 har det alltid genomförts ett systematiskt sparande - mellan taket på kategori ett och jordbruksbudgeten - i ordningen 1 till 1, 5 miljarder ecu årligen. Dessutom har budgeten alltid överskridit de verkställda utgifterna. Därav vår försiktighet.
Jag kan emellertid försäkra er att om vi skulle se att det uppstår problem skulle vi stödja utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling i att erhålla dessa tilläggsanslag.
I punkt 57 anser utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att kostnaderna för utvidgningen bör ske vid sidan av riktlinjen, men enligt vår mening motsäger detta det vi sade i december: att jordbrukskostnaderna vid föranslutningen och utvidgningen bör täckas av riktlinjen. Med detta anser vi att Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, samt jordbrukspolitiken, bör vara en verklig fond inom sammanhållningspolitiken och inte, som man har sagt, en antistrukturell fond.

Pinel
Fru ordförande, kära kolleger! Jag ställer mig frågande till nyttan med föredragande av yttranden, eftersom rådet uttalar sig innan dessa har hörts. Jag skall trots det redovisa yttrandet från utskottet för regionalpolitik.
Den översyn av den gemensamma jordbrukspolitiken som föreslås i Agenda 2000 ger upphov till åtskilliga frågetecken och orosmoln. Det finns många som befarar att jordbruksregionerna kommer att drabbas av denna reform. Det i sig nog så viktiga jordbruket är inte det enda som står på spel. Den stora utmaningen består i att åstadkomma en balanserad regionalpolitik som undviker flykten från landsbygden och farorna med att hela bygder avfolkas och redan överbefolkade tätorter växer till sig och allt girigare pockar på gemenskapsmedel.
Ett oberoende och specifikt delmål inom det nya mål 2 måste inrättas för landsbygdsområden och områden som är beroende av fiske. Landsbygdsutvecklingens betydelse för en balanserad regionalpolitik och för bevarandet av såväl kulturbygd som kulturarv kräver detta, liksom de särskilda förhållandena i fiskesektorn och behoven av en finansiering av den gemensamma fiskeripolitiken.
Att de nya reglerna för EUGFJ knyter samman alla åtgärder för utveckling av landsbygden kan vara en intressant väg, förutsatt att EUGFJ endast fortsätter att finansiera åtgärder som är direkt relaterade till jordbruket, och till de områden som är beroende av fiske, som inte får glömmas bort. Det är likaså nödvändigt att kommissionen lägger fram konkreta förslag för att förankra jordbruket i regionerna - lokala nischprodukter, kvalitetsmärkning osv. Förutom att förbättra kvaliteten skulle det bidra till att bemöta den illojala konkurrensen från låglöneländer utan socialt skyddsnät. Vår ambition måste vara att möjliggöra en harmonisk utveckling av små jordbruk och hantverksindustrier och samtidigt främja kompletterande verksamheter, som ekoturism och gårdsförsäljning.
På så vis skapar vi verktyg som kan att blåsa liv i våra avfolkningshotade bygder och bevara en dynamisk landsbygdsmiljö i unionens femton medlemsländer, i enlighet med den vilja som nyligen kom till uttryck vid toppmötet i Luxemburg. Detta kräver att vi fullföljer den ansträngning som har inletts inom ramen för det nuvarande mål 5a för att uppmuntra investeringar och unga jordbrukares och fiskares etablering samt för att bidra till förädling och saluföring av jordbruks- och skogsprodukter och främja utvecklingen av bergstrakterna.
Detta är några av de frågor som utskottet för regionalpolitik har lyft fram, frågor som Cunha och jordbruksutskottet välvilligt har införlivat i sitt betänkande. Detta skall de ha tack för.

Ordföranden
Tack, herr Pinel. Ni frågar efter meningen med debatten, när ordförandeskapet i rådet... Lyssnar ni? Ni lyssnar inte! Då skulle jag egentligen inte heller behöva säga det, men jag ville påpeka att kommissionen, herr Pinel, får ordet i slutet av debatten.

Souchet
Fru ordförande! Fiskeriutskottet har enhälligt antagit de slutsatser som jag lade fram i yttrandet avsett för jordbruksutskottet. Även detta utskott har å sin sida bekräftat dessa slutsatser. Jag har dock å min grupps vägnar ingivit två ändringsförslag som uppdaterar slutsatserna i mitt yttrande med hänsyn till de första förslagen från kommissionen.
Precis som när det gäller förslagen om landsbygdens utveckling tycks det nämligen nödvändigt att utarbeta en för fiske och fiskodling specifik, övergripande struktur i vilken alla bestämmelser från det tidigare mål 5a införlivas.
Vad skall en gemensam fiskeripolitik tjäna till om den inte längre tillämpas på medlemsstaternas hela territorium och om de områden undantas som inte passar in på de nya målen 1 och 2? Om man tillämpar kommissionens nuvarande förslag kommer den gemensamma fiskeripolitiken att inskränkas till en samling tekniska pålagor för våra fiskare och en politik som syftar till att skrota fartyg. Denna galenskap skulle passa dem som i den gemensamma fiskeripolitiken endast ser en övergångsbestämmelse, ett simpelt förspel till en fullständig avreglering av sektorn, trots att denna gemensamma politik motiverades av och hade till mål att stödja fiskesektorn i alla medlemsstater med kustområden.
Fiskeriutskottet uppmanar därför kommissionen att brådskande lägga fram ett förslag om en sådan övergripande förordning för fisket. Precis som landsbygdens utveckling bör denna finansieras genom EUGFJ och budgeteras under riktlinjen för jordbruket.
De nödvändiga anslagen till fiskerisektorn är begränsade, men har stor betydelse, såväl för kust- och havsområden - som är sårbara områden - som för landsbygdsområden inne i landet som berörs av fiskeodling.
Vi chockerades alla av att ordet " fiske" helt lyste med sin frånvaro i den första versionen av kommissionens meddelande " Agenda 2000" - som om Europeiska unionen inte skulle ha några kuststräckor. Kommissionen har insett sitt misstag och lagt fram ett förslag som införlivar de fiskeriberoende områdena i det nya mål 2. Detta steg i rätt riktning är dock fortfarande högst otillräckligt, eftersom alla fiskare i Europeiska unionen arbetar i gemensamma zoner och det skulle vara synnerligen stötande om stödet för tillämpning av den gemensamma fiskeripolitiken varierade från 0 till 75 procent beroende på båtarnas hemmahamn.

Fantuzzi
Fru ordförande! Jag tackar kollega Cunha för ett gott arbete, mycket användbart med tanke på framtiden. Kanske hade man emellertid kunnat arbeta tydligare i riktning mot en klarare och effektivare kompromiss, eftersom det finns för många punkter i denna resolution. Detta väcker också frågan om behovet av strängare regler för parlamentets arbete, för att undvika att man hela tiden kommer fram till oklara dokument, som dränker ett fåtal goda ting i ett hav av upprepningar och självklarhet. Jag lyckas för övrigt inte inse vilka fördelar detta medför för vår öppenhet.
Om syftet med detta initiativbetänkande är att bestämma villkoren för betänkandena som rör de sektoriella aspekterna av Agenda 2000, beror dess framgång inte bara på den utmärkte föredraganden, Cunha, utan till stor del också på vårt framtida arbete. Vi måste med andra ord se om vi tillsammans skall kunna ta denna text till utgångspunkt för att sedan röra oss i riktning mot en sammanhängande reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. De första diskussionssignalerna till ministerrådet, minister Cunningham, inger inte gott hopp. I en tid när man bara talar om världsmästerskapen i fotboll, skulle man kunna säga att det fortfarande förekommer mycket dribblande fram och tillbaka. Vi är överens om vackra definitioner, som den europeiska jordbruksmodellen, mångfunktionaliteten, konkurrenskraften, utvecklingen av landsbygden, men så fort man går från principdeklarationer till konkreta åtgärder så uppstår kraftiga åsiktsskillnader och allt sugs ned i ett hav av särintressen som riskerar att förvandla alltsammans till en inköpslista.
Vi socialister ser främst två risker. Den första är att hela debatten styrs av prisgarantier, marknadspolitik och enbart av detta. Landsbygdspolitiken skulle då även i fortsättningen vara den gemensamma jordbrukspolitikens svagaste länk, trots konferensen i Cork och kommissionärernas löften. I stället är det så - vi hävdade detta i en konferens i november - att det är strukturpolitiken inom jordbruket som måste ikläda sig rollen som nyckelpolitik, inriktad på investeringar i olika sektorer, kvalitet och olika regioner. Om marknadens betydelse hela tiden skall öka och det traditionella skyddet hela tiden minskar så är den enda hållbara politiken för framtiden strukturomvandling och landsbygdspolitik.
Den andra risken är att hela problemet med en övergripande reglering av den gemensamma jordbrukspolitiken - modulisering, bestämning av en maximal cross compliance - kommer att sluta som ett förlorat tillfälle. I en period när subsidiariteten mer och mer är på modet så anser vi att det skulle vara ett misstag att helt lämna ifrån oss ansvaret för detta paket som omfattar frågor som är så viktiga, ett val som kanske någon skulle tycka vara modigt, men som i verkligheten - enligt min mening - visar på kommissionens bristande mod när det gäller att på europeisk nivå fatta beslut som överensstämmer med det som man flera gånger har hävdat och som kräver en allmän opinion som hela tiden blir mer uppmärksam när det gäller det som sker inuti den gemensamma jordbrukspolitikens lilla svarta låda.

Goepel
Fru ordförande! Två påpekanden till Cunhas betänkande. För det första är det ett bra betänkande. Varför? Cunha har lyckats åstadkomma en förnuftig symbios mellan de nu existerande dokumenten från grupperna och de kommande betänkandena om produktionssektorerna inom ramen för Agenda 2000. Vidare har föredraganden hållit sig till rekommendationen från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att inte ta med några detaljer i sitt betänkande, vilket dock inte har avhållit honom från att - med all rätt - tydliggöra utskottets åsikt om tyngdpunkterna i den kommande Agenda 2000.
För det andra: I diskussionen om Agenda 2000 spelar väl prissänkningen i utbyte mot en mer eller mindre tillräcklig kompensation nyckelrollen, herr kommissionär. Man kan diskutera detta, om man vill, men det måste säkerställas att jordbrukaren inte uteslutande eller till väsentlig del förtjänar sitt uppehälle med hjälp av kompensationer, utan att han mer än tidigare kan delta på marknaden. Det är just den punkt som framför allt påverkar våra väljare, som har skickat oss till denna församling, och som i sin egenskap av icke-jordbrukare i ökande utsträckning inte längre förstår detta finansieringssystem.
Har dessa våra väljare någon gång frågat varför till exempel de producentprissänkningar som gjordes vid MacSharry-reformen 1992 inte har märkts för konsumenten? Hur blir det vid den kommande Fischler-reformen, för att nu ge ett annat namn åt Agendans jordbruksdel? Herr kommissionär, blir brödet billigare? Priset på spannmål skall nämligen sänkas med 20 procent nu. Blir ölet billigare? Det vore glädjande för alla som är så begivna på denna dryck, eftersom andelen spannmål i denna trevliga produkt inte är obetydlig, och priset för det sänks ju nu! Blir köttet billigare vid den planerade prissänkningen på 30 procent? Hur går det med priset på smör? Inte minst borde också priset för blandfoder för djuruppfödning bli mer prisvärt. Kan vi förvänta oss det? Om detta hände skulle våra väljare som inte bara har anknytning till jordbruket, med säkerhet äntligen visa mer förståelse för det europeiska jordbruket. De måste emellertid märka det i plånboken när de handlar. Då skulle det europeiska jordbruket bli väsentligt mycket mera trovärdigt!

Mulder
Fru ordförande! Först och främst vill jag framföra mina komplimanger till Cunha, som med stor entusiasm arbetat med detta betänkande - för att säga det på god nederländska: vi fick känslan av att ni kände er som en fisk i vattnet.
Kommissionen anför tre argument för förslagen i Agenda 2000. För det första: Om vi inte gör någonting kommer det åter att bli en överproduktion. För det andra: Vi måste förbereda oss inför de kommande WTO-förhandlingarna. För det tredje: Vi måste förbereda oss inför de central- och östeuropeiska ländernas anslutning. Vad mig beträffar och vad vår grupp beträffar anser vi att den tredje punkten är den i särklass mest övertygande. Att behålla fred och säkerhet i Europa är värt ett pris, och jordbrukssektorn kommer också att få betala ett visst pris för detta, precis som andra ekonomiska sektorer. Min grupp stöder därför i princip förslagen i Agenda 2000.
Priserna i Öst- och Västeuropa måste efterhand närma sig varandra, och det kommer att innebära att priserna i vår del av Europa måste sänkas. Vi anser att en kompensation måste ges för denna prissänkning, även för vissa produkter, i motsats till Cunhabetänkandet, som till exempel mjölk. Vid sidan av detta, och det är en annan politik, måste en aktiv landsbygdspolitik föras. Det är, tror jag, inte något omtvistat, och därför stöder vi det också.
Det handlar också om någonting annat än kompensationen för prissänkningen: det som enligt vår mening verkligen fattas i förslagen i Agenda 2000 är utvecklandet av nya marknader. Det kan göras mycket mer åt jordbruksprodukternas kvalitet. På vilket sätt kan konsumenterna lätt känna igen detta? Jag hoppas kunna lägga fram konkreta förslag om detta inför parlamentet senare i år.
Något som jag också saknar i förslagen i Agenda 2000 är förslag på området övergång till jordbruksproduktion. Det kan bara vara effektivt om kommissionen för en effektiv politik genom att göra användningen av vissa produkter obligatorisk. Inga subventioner, inte alltför många subventioner, utan man säger helt enkelt: en viss produkt kommer från jordbrukssektorn, är bra för miljön, och därför är det obligatoriskt att vi använder den i hög utsträckning. Det är en effektiv ny marknad för jordbruksprodukter. Jag skulle vilja rekommendera detta.

Rosado Fernandes
Fru ordförande, herr kommissionär! Jag skulle vilja gratulera Arlindo Cunha till det förträffliga arbete han har utfört, som är ett resultat av hans erfarenheter som portugisisk jordbruksminister och som jordbruksministerrådets ordförande, vid en redan förfluten tid, vid tillämpningen av McSharry-reformen.
Det är uppenbart att vi befinner oss i en etapp då Europa, efter den stolthet man kände över den dotter man frambringat, kallad den gemensamma jordbrukspolitiken, nu skäms över denna dotter och betraktar henne som en oäkting. Sanningen är att de attacker som den fått på världsmarknaden, genom den amerikanska kritiken, från högborgen - mot Europa - från Cairnsgruppen och från alla de grupper som har helt annorlunda historiska erfarenheter än vi, inklusive från Förenade kungariket, fick naturligtvis Europa att skämmas över den gemensamma jordbrukspolitiken som hade frambringats, och som nu anses som en oäkting vad gäller dess intelligens.
Det är den situation vi befinner oss i och det är denna situation som Cunhas betänkande åtminstone försöker förbättra. Det lägger vikt vid de unga jordbrukarna, regionerna och skillnaderna mellan olika områdens bördighet och klimat i hela Europa, det lägger vikt vid sådant som ingen annan bryr sig om, emellertid lägger det stor vikt vid termen " landsbygdens utveckling" , vilket jag inte skulle bry mig så mycket om, eftersom jag vet att det nästan är en utopi att vilja ha en utveckling på landsbygden som enbart baseras på jordbruk. Landsbygdens utveckling måste ske jämsides med tjänstesektorn och industrin - detta är mina erfarenheter från Portugal - och naturligtvis har jag aldrig sett att enbart jordbruket uppnått en utveckling av vilken region det än må vara. Låt oss vara uppriktiga!
Jag uppskattar också att det som har gjorts hela tiden görs med ett öga på GATT. Jag skulle dock vilja att kommissionen åtminstone tänkte litet. Med prissänkningarna, förutom den gröna lådan och den blå lådan, vilken är den svarta låda som vi skall lägga de jordbrukare i som blir över i Europa? Jag skulle vilja veta hur många de är.

Jové Peres
Fru ordförande! För det första vill jag gratulera Cunha till det utmärkta betänkande han har genomfört.
Detta betänkande kan inte utgöra mer än ett första närmande till reformerna i Agenda 2000. Emellertid har det ett extra värde av stor betydelse, eftersom det har genomfört ett arbete som kommissionen borde ha gjort, då kommissionen är fortfarande den som kan föreslå lagstiftningsinitiativ.
Innan Cunhas betänkande går in på principerna i Agenda 2000 analyseras bristerna i reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992. När man strävar efter en ny reform av den gemensamma jordbrukspolitiken är det nödvändigt att först analysera bristerna i den förra. Emellertid har inte kommissionen gjort detta. Enligt min mening är detta ett av de stora värdena med Cunhas betänkande.
När man strävar efter att fördjupa sig i principerna för 1992 års reform, kan ingen institution tillåtas undkomma effekterna, vilka i många fall varit negativa. Man kan inte bortse från det enorma antalet jordbruksanläggningar som har försvunnit eller från effekterna för det sociala nätet på landsbygden och ordningen inom området. Man kan inte bortse från det stora antalet försvunna arbetstillfällen i jordbruket, framför allt när man formulerar en politik som har skapandet av sysselsättning som ett politiskt mål för Europeiska unionen.
Man kan inte heller undkomma att 1992 års reform har fördjupat obalansen som fanns i den gemensamma jordbrukspolitiken. Koncentrationen av stöden till några få jordbrukare har ökat, koncentrationen av budgeten till ett mindre antal gemensamma marknadsorganisationer har ökat, medan Medelhavsproduktionen får mindre medel och förslag genomförs som praktiskt taget innebär dess utplåning.
Om Cunhas betänkande hade stannat där hade det varit tillräckligt. Dess bidrag ger en politisk signal om att Agenda 2000 leker med elden. Europeiska unionen måste förstå att den har slagit in på fel väg. Om vi till detta skulle lägga delförslagen om strukturpolitik med Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket - en garanti i de rika regionerna, skulle vi förlora den geografiska koncentrationen, och sammanhållningen på landsbygden.
Följaktligen är det nödvändigt att tacka Cunha, än en gång, för det arbete han har genomfört och det skulle vara bra om andra institutioner kunde förstå att det europeiska bygget inte kan genomföras med abstrakta formuleringar eller experiment.
Det skulle också vara bra om Europeiska unionen visade sin verkliga tyngd i organ som Världshandelsorganisationen, där man i de flesta fall har intagit en passiv hållning och avstått från sina egna förslag.

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Cunha har lagt fram ett bra betänkande. Min grupp kommer att stödja det. Han har tydliggjort att detta interventionssystem tidigare lett till stora skillnader och orättvisor mellan producenterna, länderna och regionerna, och att det även har påverkat arbetstillfällen och kvaliteten på livsmedel på ett negativt sätt. En prissänkningspolitik inom interventionsystemet, herr Fischler - det har jag redan sagt - leder till utgallring av företag. Det är dödsbringande för företag och regioner som har en känslig produktion och inte hör till den gynnade sidan. Här måste man göra ett radikal ändring. Vi måste komma ut ur interventionssystemet och i stället bedriva en integrerad utveckling av landsbygden, så som det avses i andra pelaren i Agenda 2000.
Att här erbjuda en övergripande strukturpolitik är absolut nödvändigt, eftersom vi inte orkar med en prissänkningspolitik eller ett utträde ur interventionssystemet om vi inte samtidigt stärker de regionala marknaderna på många områden. Det skulle leda till att ytterligare arbetstillfällen försvinner. Därför behöver vi absolut komma fram till en kvalitetskonkurrens, herr Fischler, även för produktionen på världsmarknaden. Den som vill producera för världsmarknaden, skall få göra det, men utan statlig hjälp! Detta skulle leda till att priserna på världsmarknaden hämtar sig, och att många jordbrukare i länderna i tredje världen också åter skulle få en chans att säkra sin existens inom livsmedelsproduktionen för sina länder och sina regioner. Om vi även i fortsättningen dumpar produkter med hjälp av miljardbelopp, förstörs denna utveckling även i fortsättningen, och det kommer att inträffa många nedläggningar på grund av sociala och ekologiska skäl.
Ett par ord också om det yttre skyddet. Även detta har bekräftats av alla grupper, och jag hoppas att kommissionen bibehåller sin linje att även skydda den regionala utvecklingen inom EU med hjälp av ett skydd mot social och ekologisk dumping utifrån. Det skulle också bidra till att stabilisera situationen på världsmarknaden, vilket återigen kommer de svagaste länderna inom jordbruksproduktionen till godo.

Barthet-Mayer
Fru ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Vem kan ifrågasätta att vårt jordbruk måste kunna delta på den expanderande världsmarknaden och samtidigt förberedas inför utvidgningen och de kommande WTO-förhandlingarna? Vem kan ifrågasätta att det krävs en bättre fördelning av stödet, samtidigt som jordbrukets mångsidighet måste beaktas? Man applåderar de avsikter kommissionen tillkännager, men fruktar de föreslagna lösningarna, som i huvudsak grundas på den som det påstås ofrånkomliga tendensen mot en avreglering av handeln och följaktligen en allmän prisnedgång. Det enda framtidsalternativ som återstår är då att utveckla råvaruhandeln på världsmarknaden.
Det europeiska jordbrukets konkurrenskraft kan inte begränsas till denna enda parameter. Produkternas kvalitet, deras förädling och anpassning till internationell efterfrågan och en dynamisk handelspolitik i medlemsstaterna kan i lika hög grad som sänkta priser stimulera vår exportpotential. Det är inte mindre budget, utan " bättre budget" vi behöver. En budget som ställs om för att stödja den europeiska jordbruksmodell som Cunha framgångsrikt har definierat i sitt betänkande och som förenar jordbrukets nödvändiga ekonomiska uppgift med de krav som är kopplade till konsumenthälsa, produktkvalitet, miljö, regionalpolitik, landsbygdsutveckling och nyetablering av ungdomar.
Det är denna modell som måste inspirera en förstärkt gemensam jordbrukspolitik, utan att för den skull lämna dörren på glänt för åternationalisering, genom att integrera gemenskapspreferensen, och vi skall heller inte glömma att viss produktion är förlustbringande, som exempelvis oljeväxter och proteingröda, citrusfrukter, fisk och trä. Låt oss inte börja i galen ända eller se oss besegrade på förhand.
När vi ställs inför WTO: s krav kommer vi att ha ett bättre förhandlingsläge för den gemensamma jordbrukspolitiken om denna politik i förhand har anpassats till våra mål. Låt oss inte underskatta vad som står på spel. Bakom reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och Agenda 2000 handlar det om vilket samhälle vi väljer. Det är vi politiker som måste ta ansvar för detta och det tackar jag Cunha för att han påminde oss om.

des Places
Fru ordförande, kära kolleger! När jag var föredragande för kommissionens meddelande Agenda 2000 bad jag jordbruksutskottet att sammanställa ett initiativbetänkande om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, och det gläder mig att denna uppgift gick till vår vän och kollega Cunha.
I Agenda 2000 föreslås ju inom mycket begränsade budgetramar en reform av de båda viktigaste politikområdena - den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturpolitiken. Den gången slogs jag av kommissionens ensidigt ekonomiska perspektiv i förslagen till reform av de gemensamma organisationerna av marknaderna för spannmål, nötkötts- och mjölkproduktion. Man tog inte hänsyn till det europeiska jordbrukets särart och i sin önskan att anpassa sig till en internationell jordbruksmodell undlät kommissionen att definiera en verklig europeisk jordbruksmodell som beaktar våra särdrag, såväl när det gäller landsbygdsutveckling som regionalpolitik.
Vår kollega Cunhas betänkande var i sitt ursprungliga skick ett bra betänkande. De många ändringsförslag som lagts fram av jordbruksutskottet har gjort texten klart mindre sammanhängande och ibland till och med färgat den med en viss ideologi som glömmer att jordbruket även och i första hand är en ekonomisk verksamhet.
Sammanfattningsvis vill jag nämna ett exempel. Om man vill att det europeiska jordbruket skall bestå är det nödvändigt att unga människor etablerar sig som jordbrukare och den enda realpolitik som kan gynna etablering av unga jordbrukare består i att erbjuda dem en ekonomiskt lönsam verksamhet, som grundas på en synlig jordbrukspolitik på medellång sikt. Vilken hållning kommer Europeiska unionen att inta när de kommande WTO-förhandlingarna inleds i juni 1999? Ingen offensiv strategi har för närvarande lagts upp och reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, sådan den läggs fram av kommissionen, beaktar inte denna internationella tidsgräns. Tvärtom, för att lindra effekterna av prissänkningarna vill kommissionen bevilja jordbrukarna delvisa kompensationsbelopp, detta i medvetande om att dessa stöd begränsas inom ramen för de nuvarande GATT-bestämmelserna och att vi medborgare inte kommer att inse nyttan med sådana stöd.

Martinez
Fru ordförande! Vi har nu på förmiddagen avverkat olivolja, jordbrukspriser, tobak... I eftermiddag blir det bananer... Tack vare det utmärkta betänkandet från Cunha kan vi reagera på denna den gemensamma jordbrukspolitikens tredje variant som Fischler erbjuder oss. Vi har haft Sicco Mansholts variant, som baserades på priser och inkomster. Resultatet var att 12 miljoner bönder försvann, vilket gjorde Sicco Mansholt till en poldrarnas Pol Pot. Vi har haft den gemensamma jordbrukspolitiken anno 1984-1992, med stabilisatorer, kvoter, maximal garantimängd och med... fiasko. Så sent som i går kväll fick vi veta att spannmålsöverskottet uppgår till 14 miljoner ton. Och nu är det dags för den tredje reformen, som lite grann påminner om den italienska författaren Lampedusas roman Geparden . Allt skall förändras och ingenting förändras. Motiven är de samma - 1992 var det GATT som skulle förberedas och 1998 skall vi förbereda WTO. Det beräknas att 21 procent av klagomålen till WTO gäller Europa och att över en tredjedel av dessa kommer från USA.
Även verktygen är desamma - fortfarande handlar det om malthusianism och " budgetarism" . Malthusianismen, det är prissänkningarna, trädan, livsmedlen på världsmarknaden, de brutala ingreppen (exempelvis i vinodlingen). " Budgetarismen" , det är det inskränkta siffertänkandet, ransonerandet, som blir så mycket snävare som vi nu med det magiska beloppet på 1, 25 procent av BNP måste finansiera både förberedelsen av anslutningen och själva anslutningen.
Bortom de tekniska frågor som Cunha tar upp, det vill säga no food , bortkoppling av produktionsstöden, produktkvalitet, ett övre tak för stödet, säkerhet, osv., måste det verkliga valet i själva verket stå mellan två modeller: den amerikanska och den europeiska modellen. Detta har hävdats av des Places, Barthet-Mayer och många andra.
I den amerikanska modellen är nyckelordet intensitet. I Förenta staterna är jordbruket kemi parat med de genmodifierade organismernas trolleri - nitrater, herbicider, pesticider, fungicider och nu också GMO. I den europeiska modellen är ledmotivet harmoni. Harmoni för producenterna, familjejordbruk, en harmonisk produktion som både bedrivs runt Medelhavet (tobak, vin, frukter, grönsaker, oliver) och i nordliga områden. Härav följer mångfald i produktionen som skänker konsumenten en hälsans harmoni tack vare produkternas kvalitet, landskapets harmoni (berg och slätter), estetisk harmoni, ekologisk harmoni och själslig harmoni. Herr minister från Förenade kungariket! Har man ett bra jordbruk har man inga brittiska huliganer i Marseille.
Vi känner naturligtvis till konsekvenserna av den amerikanska modellen, i kontrast till vår egen. Utarmning av jorden, förgiftat grundvatten, smittspridning, galna kor och alienering, för Monsanto och Pioneer vill i det industriella ägandets namn förvandla även de amerikanska bönderna till arbetare som inte skall ha rätt att beså sin jord på nytt.
Vill vi försvara vår europeiska modell mot den föråldrade amerikanska modellen måste vi därför först och främst skydda den. Att skydda den med gemenskapspreferens är själva kärnpunkten för Europa. Utan gemenskapspreferens, inget Europa. Vi måste skydda den genom att upprätthålla höga priser som bidrar till höga inkomster. Skydda den genom kvalitetsproduktion, med hjälp av ett mervärde som rättfärdigar både höga priser och att vi exporterar vår modell. Att exportera vår modell betyder inte att vi måste anpassa oss till världspriserna - exempelvis genom bortkopplingen. Det betyder att vi måste tillhandahålla exportstöd, precis som Förenta staterna själva gör genom FAIR-lagen, eftersom lagen upprätthåller exportanslagen, särskilt till förmån för Ukraina, Egypten, Ryssland och Sydafrika. Herr kommissionär! Att skydda vår modell innebär slutligen att försvara den i de internationella förhandlingarna. Ni är europeisk jordbrukskommissionär och inte biträdande amerikansk jordbruksminister.

Colino Salamanca
Fru ordförande! Jag skulle också vilja ansluta mig till gratulationerna till Cunha för det genomförda arbetet och framför allt på grund av tesen i hans arbete. Jag anser att hans arbete tydliggör att dokumentet Agenda 2000 är ett oerhört obalanserat dokument. Mycket klart och mycket radikalt i vissa aspekter, konkret i frågorna om priser, det är dock mycket otydligt vad gäller kompletterande åtgärder. Det är mycket radikalt, konkret sett, vad gäller prissänkningar, vilka kompenseras delvis, inte helt och hållet som tidigare. Det är också mycket radikalt när det handlar om att ge likvärdiga stöd till alla odlingar utan att ta hänsyn till de olika odlingarna, vilket kan innebära att solrosodlingarna försvinner.
I dessa ämnen är kommissionens dokument enorm tydligt, enormt radikalt. Emellertid finns inte, i andra aspekter, samma beslutsamhet i förslagen. Det ger en känsla av, vilket redan har sagts, att det enda skälet till denna nya reform tycks vara kraven från de framtida förhandlingarna med Världshandelsorganisationen.
Dokumentet pekar dock inte alls på vilket det framtida europeiska jordbruket skall vara. Ett jordbruk som vi vill - vilket också har sagts flera gånger - skall uppta den europeiska marken, som fortsätter att spela sin miljömässiga och sociala roll. Ingenting sägs om behovet av att den gemensamma jordbrukspolitiken skall svara mot kriterier om ekonomisk och social sammanhållning, mot behovet av att garantera en balans mellan produktion, jordbruk och regioner och, som ett negativt exempel räcker det med att påminna om att den budgetmässiga obalansen innebär olika skydd för produktion i söder och den kontinentala produktionen. Vilken roll vill man egentligen att stöden skall spela? De övergripande bestämmelserna är inte särskilt klargörande ur denna synpunkt.
Jag anser att förslagen i Agenda 2000 långt ifrån motsvarar de förväntningar som Corkkonferensen väckte om landsbygdens utveckling. Det verkar inte som om vi i framtiden kan räkna med en verklig landsbygdspolitik, som är verkligt integrerad, med många olika sektorer och med tillräckliga finansiella anslag, vilka kan mildra de problem som obalansen i Agenda 2000 uppvisar.

Sonneveld
Fru ordförande! Kollega Cuhna hade i uppdrag att samla ett antal horisontella problem ur jordbruksförslagen i Agenda 2000 i ett betänkande och ge en långsiktig syn på saken. Det har hon lyckats bra med, och även utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har på ett par punkter kompletterat med viktiga åsikter. Denna syn på den europeiska jordbruksmodellen bildar samtidigt ramen för den framtida politiken för integrationen av Östeuropa på jordbruksområdet. Den tjänar också som en redogörelse inför medborgarna i deras egenskap av konsumenter och skattebetalare om varför en sådan jordbrukspolitik och landsbygdspolitik bör föras. Betänkandet ger dock naturligtvis en ungefärlig bild. Det ger till exempel ingen analys av vilka åtgärder som bör komma i fråga för fullständig EU-finansiering och vilka som bör komma i fråga för samfinansiering. Detta övergripande problem måste utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling utarbeta närmare tillsammans med budgetutskottet.
Betänkandet försöker att skapa jämvikt mellan behovet av konkurrerande jordbruk och stöd till de områden och grupper som har ett större inkomstbehov eftersom de mer eller mindre konstant befinner sig i underläge. Ändå har begreppet lönsamhet för företag kanske hamnat för mycket i bakgrunden. Om priserna sänks under kostnadspriset för de mest effektiva företagen, då bör kompensationerna för dessa företag stå i proportion till deras produktivitet. Annars kommer de också att försvinna, och det kan väl ändå inte vara syftet med den gemensamma jordbrukspolitiken. Punkten om mejeripolitiken är i det sammanhanget slarvigt formulerad och kan som sådan inte accepteras.
När det gäller frågan om att ställa miljövillkor för direkta betalningar avvisar betänkandet kommissionens förslag om nationella kriterier. Ändå kommer det att visa sig att miljövillkoren aldrig kan formuleras på EU-nivå för alla EU-regioner. Vi kommer här i praktiken att bli tvingade att gå i riktning mot större subsidiaritet. Det ger dessutom en bättre garanti för att EU-jordbrukarna inte kommer att belastas av ännu fler regler och mer byråkrati.

Boogerd-Quaak
Fru ordförande, herr kommissionär! Jag tror att Cunha har lyckats att sätta ut ett antal riktmärken som verkligen behövdes. Han har breddat och fördjupat debatten, och det är något som vi måste fortsätta med, eftersom jag anser att vi annars inte klarar av de kommande WTO-förhandlingarna. Enligt min uppfattning är det inte produktmängder kopplat till prisstöd som vi skall ta upp under de kommande WTO-förhandlingarna, utan sådant som livsmedelskvalitet, miljökrav och sociala kriterier. Jag har då med nöje läst att Cunha föreslår att vi på sikt måste komma fram till att skilja stödet från produktionen. I det sammanhanget vill jag göra kommissionären uppmärksam på Buckwellrapporten, som ni helt säkert känner till, där det finns ett antal intressanta förslag om att övergå till att frånskilja beviljandet av stöd. Kanske kräver den rapporten litet mer uppmärksamhet från Generaldirektoratet för jordbruks sida än vad den har fått hittills.
Fru ordförande! Jag tror att amerikanerna kommer att erövra en bra bit av världsmarknaden med sin FAIR-lag och att vi med vårt system för närvarande inte har nått så långt. De ger också en viss form av stöd. Man kommer således att behöva begrunda den aspekten på ett mycket mer kreativt sätt.
Till sist, fru ordförande, vill jag ägna uppmärksamhet åt landsbygdsutvecklingen. De demografiska uppgifterna utvisar att landsbygdsbefolkningen i stora delar av Europa fortfarande beger sig till städerna. Det kommer vi inte att kunna motverka med enbart jordbrukspolitik, utan det kräver en bredare landsbygdspolitik och även medel för att utveckla denna bredare landsbygdspolitik. Av den orsaken skulle jag gärna se att de förslag som tidigare utvecklades i Cork verkligen får resultat.

Hyland
Fru ordförande! Jag vill gratulera Cunha. Han har utarbetat ett mycket objektivt betänkande. Alla vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling uppskattar hans arbete mycket.
De senaste förslagen från Europeiska kommissionen för att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken måste verkligen, ur ett irländskt perspektiv, förändras i grunden. Om inte förslagen förbättras väsentligt kommer många marginaliserade irländska jordbruk att utsättas för ett hårt tryck, och somliga kommer inte att överleva. En sådan utveckling skulle få allvarliga konsekvenser för den socio-ekonomiska infrastrukturen i samhällena på landsbygden. Kommissionens förslag, som de ser ut i dag, skulle, om de infördes i sin helhet, ha följande skadliga verkningar på det irländska jordbruket.
För det första, vad gäller diskrimineringen i samband med tilldelningen av mjölkkvoter, har Irland en mycket legitim begäran vad gäller tilläggskvoter. Förslagen, som inte sörjer för full kompensation, skulle få förödande effekter för den irländska nötsektorn. På Irland utgör, som alla vet, nötkött och mjölk 71 procent av vår totala jordbruksproduktion. Förslagen, sådana de ser ut i dag, skulle resultera i inkomstbortfall för de irländska bönderna, destabilisera strukturen hos familjejordbruken, få unga människor att avstå från att välja jordbruket som yrke, samt leda till fortsatt avfolkning av landsbygden.
Vi måste komma ihåg att, uttryckt i komparativa termer, jordbruket är nära tre gånger så viktigt för den irländska ekonomin som den är för EU som helhet.1997 var den gemensamma jordbrukspolitiken värd 5, 1 miljarder pund för den irländska ekonomin. Vad gäller förslagen i Agenda 2000 kan prissänkningar endast stödjas om de åtföljs av full ersättning till bönder för att motverka effekterna av de föreslagna prissänkningarna. De direkta ersättningar som föreslås av kommissionen är inte tillräckliga och måste debatteras innan vi kan samtycka.
Sammanfattningsvis är förslagen i reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken oacceptabla för Irland eftersom de är obalanserade, inte skyddar det irländska lantbrukets intressen och inte främjar landsbygdens utveckling.

Querbes
Fru ordförande! Jag hoppas att Europaparlamentet kommer att anta det utmärkta betänkandet av Cunha och därigenom uttrycka sin åsikt om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, men också fortsätta driva det motstånd mot kommissionens förslag som finns inom jordbruket och på landsbygden.
Kommissionen har inte velat ta konsekvenserna av 1992 års reform, vilken har förvärrat arbetsbristen i jordbruket och på landsbygden, förstärkt den orättvisa fördelningen av gemenskapsstöd, hållit kvar jordbrukarnas inkomster på 60 procent av genomsnittsinkomsten i samhället samt lett till regional obalans. Vad värre är, kommissionen fortsätter att låsa sig vid dogmen om sänkta priser och en produktivitetshets som riskerar arbeten och social, miljömässig och regional jämvikt och som hotar livsmedelsförsörjningens oberoende och kvalitet.
Som föredraganden betonar, behöver jordbruket och det europeiska samhället i stället en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som erbjuder ett verkligt alternativ och från grunden ger en rad åtgärder ny inriktning, som befäster den europeiska jordbruksmodellen och ger den incitament att anta de nya utmaningar som mänskligheten står inför när det gäller sysselsättning, livsmedelsförsörjning, energi, miljö och vattenförsörjning. Hur skall vi klara detta? Vilka verktyg skall vi använda?
Föredraganden erinrar med rätta om att pris- och marknadspolitik måste bygga på de tre traditionella pelarna, i första hand gemenskapspreferensen. Han lägger också fram förslag för framtiden. Ett förslag handlar om lönebildningen inom jordbruket, där inkomsten i första hand skall säkras genom produktion och försäljning av jordbruksprodukter. Därefter genom priserna snarare än genom bidragen. Han ställer frågan om övre bidragstak och justering av bidragen efter kriterier som främjar sysselsättning och, i samma syfte, en balansering mellan fastlandsproduktion och Medelhavsproduktion. Han föreslår att definitionen om internationella handelsförbindelser skall åtföljas av klausuler om produktionskostnader och normer inom området arbete, miljö och sociala frågor. Han ställer till och med frågan om landsbygdens undantag som bör ange globaliseringens begränsningar inom denna sektor.
Detta betänkande erbjuder utan tvekan ett debattforum som innehåller alternativ till kommissionens förslag. Europas jordbrukare och befolkning kommer att känna igen sig. Rådet bör ta intryck av det.

Nicholson
Fru ordförande! Jag vill också tacka Cunha och gratulera honom till ett förnämligt betänkande. Det motbevisar i allra högsta grad de tvivel som finns om att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, som ibland utsätts för våldsam kritik från ledamöter i budgetutskottet och även andra håll, ibland kan lägga fram mycket konstruktiva betänkanden.
Som vi alla vet riktar den blicken mot Europeiska unionens utvidgning och WTO-diskussionerna - hela Agenda 2000-processen. Den kommer att ha mycket långvariga effekter på jordbruket och vårt synsätt på detsamma inom Europeiska unionen.
Jag vill peka på ett antal saker. Det är viktigt att den befintliga strukturen med familjejordbruk inom Europeiska unionen skyddas så att den kan överleva. Medlemsstaterna är oerhört entusiastiska över utvidgningen, men i detta ögonblick är rådet i Cardiff förmodligen i färd med att skära ned bidragen till Europeiska unionen. Å ena sidan önskar de en utvidgning medan de, å andra sidan, inte är beredda att betala för den. De kan inte få bådadera. Medlemsstaterna måste inse den principen oavsett vilken linje de väljer. Vi behöver en längre övergångsperiod och måste utöka tiden innan utvidgningen.
Ytterligare en sak jag vill betona starkt är följande: Vi får inte tillåta en åternationalisering av den gemensamma jordbrukspolitiken såsom vi uppfattar den. Jag är mycket orolig över förslagen till nationella kuvert, eftersom jag anser att det skulle medföra ojämlikheter mellan medlemsstaterna. Vi har ju hela problematiken med additionaliteten, som vi har sett i det förflutna.
Personligen skulle jag vilja se att parlamentet och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling deltar fullt ut i hela Agenda 2000-processen.

Görlach
Fru ordförande, kära kolleger! Kollega Cunha har i själva verket lagt fram ett betänkande som man mycket väl kan rösta för. Vi kommer visserligen att märka att problemen dyker upp när det gäller detaljer. Kollegerna vet nämligen att man mycket snabbt kan enas om allmänna frågor, men när det handlar om konkreta detaljer finns det olika uppfattningar.
Med adress till kommissionen vill jag säga: Kommissionens förslag i Agenda 2000 går åt rätt håll. Dock finns det brister. Förslagen satsar fortfarande i alltför hög utsträckning på produktrelaterade subventioner. De som fortsätter att ignorera förändringsbehovet inom jordbrukspolitiken och låter chansen med Agenda 2000 gå sig förbi genom att genomföra halvhjärtade reformer eller reformansatser, de kommer att bestraffas av livet, WTO och utvidgningsprocessen. Därför anser jag att det är nödvändigt att vi koncentrerar oss. Det så kallade andra starka, kraftiga benet eller den andra pelaren, som kommissionen säger, inom landsbygdspolitiken, behöver få mycket mer kött på benen. Det vi behöver vid reformen är hjälp att anpassa jordbruken till marknaderna. Det kan bara göras med hjälp av produktkvalitet eller produktionskvalitet, och inte med hjälp av kvantitet. Den som fortfarande satsar alltför hårt på att vi skall gå ut på marknaden med överskott, kommer att märka att vi då sätter oss själva under press. Vid WTO-förhandlingarna måste vi inom EU sätta villkoren och inte låta amerikanerna eller Cairnsgruppen föreskriva dem.
Vi behöver främja sysselsättningen på landsbygden. Vi behöver täcka den efterfrågan som inte är täckt när det gäller ett balanserat system i en miljöanpassad produktion. Här är kommissionens förslag, liksom tidigare, otillräckligt. Det är också fel när de europeiska jordbrukarorganisationerna stämmer upp samma klagosång som de gjorde för två år sedan. Då påstod man att den gemensamma jordbrukspolitiken gick under. Den har inte gått under. Den kommer inte heller att gå under i framtiden. Vi kan dock förlora om vi inte gör någon verklig reform, utan bara en reformansats!

Ordföranden
Vi avbryter nu debatten om jordbruket.
Debatten kommer att återupptas klockan 15.00.

Omröstning
Bonde och Sandbæk
Vi kan inte stödja Pimentas förslag om att förkasta förslaget till avtal med USA. Inte för att avtalet är det bästa tänkbara, utan för att det är bättre än alternativet. Alternativet till avtalet med USA är inte ett avtal med bättre standarder. Rådets tidigare beslut om förbud mot rävsaxar innebär att man kan införa ett importförbud, men det är också i stort sett det enda det möjliggör. Beslutet om förbud mot rävsaxar är mycket begränsat, det gäller endast 13 arter mot de 19 arter som omfattas av det nya avtalet, det förbjuder inte användning av rävsaxar utan bara importen av pälsar, och först och främst täcker beslutet endast denna fångstmetod. Vi tycker att det är hyckleri att fokusera på denna enda, om än barbariska, fångstmetod när det i EU används minst lika grymma fällor. Det är detta som är alternativet till avtalen med Ryssland, Kanada och nu också med USA - inte strängare krav på fällor.

Deprez
Jag stöder helhjärtat föredragandens ståndpunkt och vill markera mitt djupa missnöje när det gäller det avtal som har ingåtts mellan Europeiska gemenskapen och Förenta staterna om så kallade " humana" fångstmetoder, eftersom dessa alls inte förhindrar grymhet mot djuren. För mig är det av stor vikt att villkorslöst, och då menar jag villkorslöst, få ett slut på användningen av rävsaxar som utan åtskillnad förorsakar fasansfullt lidande för miljoner av fångade djur.
Dessutom är detta avtal mycket mindre långtgående än de avtal som har ingåtts med Kanada och Ryssland. Vi rådfrågades om dessa avtal, som många av oss redan då fann otillräckliga. För mig verkar avtalet vara en tydlig reträtt, såväl juridiskt (jag tänker till exempel på metoden för att lösa eventuella tvister) som i själva sakfrågan (det räcker att nämna längden på den föreskrivna tidsfristen).
Eftersom vi i denna fråga endast tillerkänns rådgivande befogenheter vet vi tyvärr (tyvärr för djuren) att risken är stor att rådet ignorerar vår uppfattning och trots allt antar denna text.
Det hindrar dock inte oss som parlament att högt och eftertryckligt förespråka att detta oacceptabla förslag förkastas!

Kirsten Jensen, Blak och Iversen
De danska socialdemokraterna har i dag röstat för Pimentas betänkande, och rådet uppmanas därmed att avvisa det föreslagna avtalet med USA.
Vi erkänner dock att vi står inför ett dilemma. Vi skulle vilja hitta alternativ till rävsaxar. Rävsaxar är grymma mot djuren och skall förbjudas. Problemet är att de politiska strävandena i huvudsak går ut på att avskaffa rävsaxar i områden där de vilda djuren fångas av människor som har stor nytta av fångsterna. De politiska strävandena riktas över huvud taget inte mot det enorma antal rävsaxar som används i EU för att hålla borta " skadedjur" . Logiken verkar vara att om en kvinna vill bära djurets skinn som päls får det inte fångas med rävsax, men om djuret är oattraktivt sett med människors ögon, så kan man göra vad man vill med det. Vi använder i EU tusentals fällor till att fånga djur som inte står högt i kurs hos djurvännerna, nämligen råttor och vattenråttor.
Härtill kommer att internationella förhandlingar i denna fråga - i helt grotesk grad - har dragits i långbänk, manipulerats och givit så magra resultat att det hela borde göras om. När man väger det ena mot det andra väger det över till miljöutskottets fördel vad gäller avvisning av avtalet, även om vi inte stöder den hycklande majoriteten här i kammaren som gärna vill krossa ursprungsbefolkningarnas möjligheter till att få inkomster, men inte kan se grandet i sina egna ögon (eller skulle man kanske säga bjälken).

Souchet
Rådets förordning nr 3254/91 innehåller bestämmelser som föreskriver att de länder utanför gemenskapen som vill exportera skinn och liknande produkter från tretton djurarter antingen skall förbjuda användningen av rävsaxar på sitt territorium eller se till att de fångstmetoder som används är förenliga med normerna om humana fångstmetoder som har antagits på internationell nivå.
Fast denna förordning är gammal har den inte alltid tillämpats. Orsaken är enkel - Kanada och Förenta staterna hotar att föra saken inför Världshandelsorganisationen om så skulle ske.
Kommissionen lägger i dag fram ett förslag till bilateralt avtal mellan Europeiska gemenskapen och Förenta staterna. I likhet med föredraganden förkastar vår grupp avtalet. Återigen är detta ett uttryck för kommissionens reflexmässiga eftergift inför Förenta staternas (och Kanadas) önskan att säga nej till varje form av miljöklausuler inom ramen för WTO.
Om detta avtal tillämpades skulle det för övrigt skapa en rent grotesk situation. Europeiska unionen skulle nämligen kunna fortsätta att importera skinn från djur infångade med rävsaxar, samtidigt som vi själva förbjuder användningen av sådana fällor för att oskadliggöra skadedjur på vårt eget territorium.
Särskilt i våra våtmarksområden är nämligen alla invallningar och diken utsatta för betydande åverkan, som medför avsevärda kostnader för lokala och regionala administrationer och intresseföreningar, på grund av åverkan från skadedjur som saknar handelsvärde, exempelvis sumpbävrar.
Logiskt sett borde vår ståndpunkt vara den rakt motsatta till vad kommissionen föreslår. Om djuren har ett marknadsvärde vore det logiskt att använda skonsammast möjliga fångstmetoder. När det däremot gäller nödvändigt undanröjande av skadedjur utan marknadsvärde vore det att föredra att använda så billiga och effektiva fällor som möjligt.

Titley
Jag har inget annat val än att rösta emot utkastet till avtal med USA om humana normer för djurfångstfällor. Det är helt enkelt inte hårt nog mot de grymma rävsaxar som mina väljare så naturligt vänder sig emot.
Föredraganden av detta betänkande har mycket riktigt dragit slutsatsen att miljoner försvarslösa djur i åratal framöver kommer att gå en plågsam död till mötes orsakad av rävsaxar, som en följd av att detta avtal inte går tillräckligt långt för att förbjuda dem.
Ståndpunkten hos våra medborgare i EU, inte bara i nationer som traditionellt är kända för sin kärlek till djur, såsom britterna, har uttryckts i den lagstadgade skyldigheten för den europeiska kommissionen att bannlysa importen av pälsar från djur fångade i dessa grymma fällor, närhelst detta är praktiskt möjligt.
Jag hoppas att hänsynen till handeln med USA inte kommer att användas som ett argument för att avstå från att fortsätta utöva påtryckningar för en bättre standard vad gällande fångstfällor. Vi är det största handelsblocket i världshistorien och det är hög tid att EU: s förhandlare utövar detta inflytande för att åstadkomma ett bättre resultat för djuren i denna typ av internationella avtal. Om resultatet inte är gott nog måste de återvända till förhandlingsbordet tills detta uppnås.
Betänkande: Girão Pereira

Novo
Vi röstar för förslaget till rådets förordning om antagande av det protokoll som, för tiden från och med den 1 januari 1998 till och med den 31 december 1999, fastställer de fiskemöjligheter och den ekonomiska kompensation som föreskrivs i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Guineas regering om fiske utanför Guineas kust av följande skäl:
1.Vi anser att den utveckling som har skett i förhållande till det tidigare protokollet är mycket positiv vad gäller kontrollen av fiskeresurser och påverkan på de ekonomiska medlen till förmån för lokala vetenskapliga och tekniska program liksom medel för att kontrollera och övervaka fisket.2.Vi anser att förnyelsen av protokollet - med bibehållande av de tidigare fångstnivåerna, men med en betydande ökning av den ekonomiska kompensationen - gör det möjligt att fastställa en kompromiss mellan behovet av att gemenskapens flottor (från Spanien, Grekland, Frankrike, Italien och Portugal) kan fortsätta att utnyttja de lokala resurserna och ta upp råvaror, och de uppenbara behoven hos de mindre utvecklade länderna att öka sina ekonomiska fördelar. Vi önskar bara att gemenskapens redare (framför allt de portugisiska som beviljats möjligheten att fiska 200 BRT räkor per år och kunna flytta två fartyg för fiske med flytlinor till de guineanska vattnen) bättre utnyttjar möjligheterna som skapats, eftersom utnyttjandet i det förra protokollet var mycket begränsat.3.Vi vill dock inte låta bli att påtala våra tvivel om det faktum att gemenskapsflottan kan utnyttja de guineanska vattnen utanför 10 sjömil när, enligt vår mening, det bara borde gå att göra utanför de normala 12 sjömilen. Likaledes tvivlar vi på den fastställda perioden för det aktuella protokollet - bara två år, och därför sämre än de flesta avtal av denna typ som EG har - vilket inte skapar en tillräcklig operativ stabilitet för gemenskapsflottan.
Souchet
Vår grupp yttrar sig i dag över detta betänkande om avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Guinea om fiske, för att ta upp en väsentlig beståndsdel i den gemensamma fiskeripolitiken.
Vid det senaste fiskeriministermötet antogs förbudet mot att använda drivgarn på 2, 5 kilometer, såväl i Medelhavet som i Atlanten. Jag motsatte mig kraftigt detta förbud, då beslutet fattades utan någon vetenskaplig grund och berövar fiskarna i de fiskeberoende områdena en näring som är väsentlig för deras överlevnad. Jag påminner om att detta beslut är så mycket mer oacceptabelt som kommissionen för att kunna få rådets godkännande har skyddat användningen av drivgarn på 21 kilometer i Östersjön, samtidigt som den internationella bestämmelsen, sådan den har fastställts av FN, förordar en gräns på 2, 5 kilometer.
Tillbaka till detta fiskeavtal med Guinea. Vad kan vi konstatera? I avtalet föreskrivs bland annat fiskemöjligheter för 33 notfartyg med frysanläggning för tonfiskfiske och 13 tonfiskfartyg för spöfiske med fasta linor. Dessa båtar kommer i enlighet med internationell rätt att om de så önskar kunna använda drivgarn. Vilken logik åberopar då kommissionen?
Jag försvarar principen om kontroll av fiskeresurserna, samtidigt som jag försvarar yrkesfiskarna och kan då inte annat än skarpt kritisera kommissionens motsägelsefulla agerande, som är helt skandalöst. Kommissionen måste nöja sig med att kräva att de internationella regler som tillåter användning av drivgarn skall följas, och upphöra med att vilseledande åberopa svepskäl för att i slutänden tillåta fiskarna från en enda medlemsstat att tillskansa sig marknadsdelar som innehas av andra, genom att som förevändning förbjuda ett fiskeredskap! Om drivgarn av begränsad längd är acceptabelt för miljön och för fiskeresurserna skall det vara det för alla fiskare och i alla hav och vatten.

Wibe
Hela den fiskeripolitik som går ut på att gemenskapen köper fiskerättigheter av de fattiga länderna i Afrika är felaktig. Vi kan därför inte stödja den. Det föreliggande förslaget från kommissionen innebär dessutom en ökning av stödet i förhållande till tidigare. Man måste förutom de principiella betänkligheterna dessutom ställa frågan om det stöd som EG betalar till Guinea verkligen kommer landets fattiga befolkning till del. Det förtjänar att erinra om att Guinea inte är en fullvärdig demokrati, något som får en att undra var pengarna egentligen hamnar.
Betänkande: Trakatellis

Bonde och Sandbæk
Vi anser det naturligtvis lämpligt att man löpande ser över bestämmelserna om genetiskt modifierade mikroorganismer på grundval av ny kunskap, man får på detta sätt nya forskningsområden. Vi anser särskilt att det är viktigt att säkra en hög säkerhetsnivå, som betänkandet har som ett av sina mål. Trots det har vi varit tvungna att undvika att rösta om en rad ändringsförslag. Detta hänger samman med att man som lekman inte har någon möjlighet att förstå innehållet av och konsekvenserna av dessa förslag. Vi tycker att det är diskutabelt att frågor av så komplicerad och teknisk art tas upp vid omröstningarna, utan att man har någon verklig möjlighet att förstå dem.

Souchet
Rådets gemensamma ståndpunkt, som den antogs efter första behandlingen, gör det möjligt att reglera innesluten användning av genmodifierade organismer och samtidigt skydda medlemsstaternas intressen.
Vi står nu inför 35 ändringsförslag som ingivits till utskottet för miljö och som till stor del är desamma som de ändringsförslag som lades fram vid granskningen av texten under förstabehandlingen. Gruppen De oberoende för nationernas Europa kan varken stödja dem som vill hindra medlemsstaterna från att förstärka minimireglerna för miljöskydd eller dem som riskerar att göra texten omöjlig att tillämpa, genom att söka fastställa en överdriven grad av exakthet.
Bland de viktiga ändringsförslagen finns ett förslag till ändring av den rättsliga grunden - artikel 100a i stället för artikel 130s. Ett sådant förslag är i det här fallet oacceptabelt, eftersom det handlar om ett direktiv som syftar till att fastställa minimiregler för miljö- och folkhälsoskydd, som medlemsstaterna om så krävs måste kunna skärpa, och inte regler för harmonisering av den inre marknaden.
Detta direktiv reglerar inte omloppet och handeln med genmodifierade organismer, utan endast villkoren för användningen av dem i inneslutna anläggningar.
En annan viktig fråga (ändringsförslag 4 och 9) består i att man inför en obligatorisk försäkring som operatörerna skall underteckna för innesluten användning av GMO. Denna bestämmelse hör inte hemma i denna text, eftersom operatörernas skadeståndsansvar skall regleras av allmänna bestämmelser på europeisk nivå och av specifika bestämmelser i de enskilda medlemsstaterna. Denna text skall inte tjäna som förevändning för att bakvägen försöka reformera försäkringslagarna.
När det gäller de flesta ändringsförslag (ändringsförslag 2-14) är ordalydelsen i den gemensamma ståndpunkten exaktare och lämpligare än ursprungstexten. Med sina ändringsförslag krånglar utskottet för miljö liksom för nöjes skull till texten, så att den inte är i fas med den tekniska utvecklingen och blir omöjlig att tillämpa i detta skick.
Däremot stöder vår grupp alla bestämmelser om inneslutning som föreslås i ändringsförslag 15-35. Dessa är till skillnad mot de föregående bättre lämpade än texten i den gemensamma ståndpunkten.
Till sist stöder vår grupp ändringsförslag 36 från gruppen De gröna, vilket gör det möjligt att förbättra beskrivningen av och därmed kunskapen om de GMO som används.
Betänkande: des Places

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Theorin, Waidelich och Wibe
Vi anser att kommissionens förslag är bättre än det förslag till betänkande som föreligger från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. Vi röstar mot förslag till höjningar av priserna och kan därför ej rösta för detta betänkande. Speciellt motsätter vi oss stöd till hampa, vin och tobak. Vår åsikt är att en ordentlig reformering måste ske före 1999.

Alavanos
Kommissionens förslag till prisnivå för 1998-1999 utgår från de begränsade anslagen till den gemensamma jordbrukspolitiken, och enligt föredragandens betänkande kommer förslagen, omräknat i reella priser, att leda till en minskning med 2 procent av priserna och omställningsbidragen. Denna minskning kommer dessutom sannolikt att följas av en ytterligare minskning med 2 procent vid övergången från ecu till euro.
Enligt föredraganden har det europeiska jordbrukets sammanlagda inkomster minskat med 16, 4 procent i reella priser under perioden 1990/96, och jordbruksbefolkningen har minskat med drygt 2 miljoner.
En fortsatt " frysning" av priserna och omställningsbidragen för trettonde året i följd kommer förmodligen att leda till ytterligare minskning av antalet jordbrukare, samtidigt som de europeiska jordbruksinkomsterna kommer att fortsätta att minska.
Förslagen till rådets 18 förordningar innebär bara en upprepning av nu gällande bestämmelser, med några undantag som är nödvändiga av rent juridiska skäl eller för att rådets åtaganden skall fullgöras. Förslagen tar inte upp problemet med jordbrukarnas inkomster och deras fortsatta sysselsättning.
Vi kan inte rösta för dessa förslag.

Cushnahan
Detta års förslag är i huvudsak en överföring av fjolårets prissättning. Detta låter vid en ytlig betraktelse påskina att situationen inom jordbruket är utmärkt. Ingenting kunde vara längre från sanningen vad gäller Irland. Irländska bönder upplever enorma problem, speciellt inom nötköttssektorn. BSE-krisen, nedskärningarna av återbetalningarna för export och licenser samt ytterligare problem som har att göra med tillgången till marknader i tredje land har allt bidragit till detta problem.
En överföring tyder på en total avsaknad av politisk styrning från kommissionens sida. Bönderna behöver veta i vilken riktning kommissionen ämnar föra dem under kommande tioårsperiod. De behöver klara signaler om en väl genomtänkt strategi från kommissionens sida.
Vad som behövs är att man utvecklar förslag som syftar till att återuppliva landsbygdens ekonomi, inklusive jordbrukssektorn.

Martinez
Här står vi nu med 18 förslag till förordningar om priserna på jordbruksvaror. Vägen hit har varit lång. När jag började i parlamentet 1989 gav jordbrukspriserna upphov till en stor ceremoni. Debattens vågor svallade. Nästan som en högmässa, söndag klockan 11.
I dag är kyrkan tom. Så kraftigt har prisfallet varit att bönderna nästan förlitar sig mindre på marknaden än på gemenskapsstöden - och Agenda 2000 kommer att stympa återstoden av dessa priser med ytterligare 10-30 procent.
Gemenskapens budget går för övrigt i ransoneringens tecken. Detta till en sådan grad att 1992 års jordbrukspriser kommer att minska med 2 procent i fasta priser. Den sammanlagda inkomsten från det europeiska jordbruket, som sjönk med 16, 4 procent mellan 1990 och 1996, kommer troligtvis att fortsätta sjunka under 1999.
I den katastrofdrabbade sektorn för frukt och grönsaker är läget dramatiskt. Det är problematiskt även för vinodlingen som fortfarande väntar på en gemensam marknadsorganisation som respekterar denna odling och dess kulturarv. Därför krävs en gemensam marknadsorganisation, i väntan på de nyplanteringar som Bryssel säger nej till, precis som kommissionen vägrar inse att ett jordbruk som är beroende av ekonomiskt stöd är extremt sårbart. Det är priset på bondens produkter som borde utgöra grunden för hans tillvaro.
Att minska prispaketet är att minska jordbrukarnas självständighet. Och därmed deras frihet.

Novo
Vi anser att det är negativt att kommissionen vidhåller ett förslag om bibehållna jordbrukspriser i vissa sektorer och sänkning i andra, vilket är fallet med jordbruksgrödorna. Vi anser att det alltid, även vid bibehållna priser, utgör en realsänkning av jordbrukspriserna, eftersom de inte tar hänsyn till inflationen. Vi anser tvärtom att det vore önskvärt med en aktualisering av jordbrukspriserna som åtminstone tog hänsyn till en inflation på 1, 7 procent, på EU: s nivå, som ett sätt att garantera avkastning för jordbrukarna.
Vi anser också att det är djupt negativt att det än en gång inte finns några ändringsförslag för, eller någon översyn av, den gemensamma organisationen av Medelhavsmarknaden, med argumentet att dessa ännu inte har reformerats. I sammanhanget anser vi det vara oacceptabelt att interventionspriserna för olivoljesektorn inte har noterats som en klar strategi för att driva på ett nödvändigt snabbt godkännande av det nu diskuterade nya förslaget till förordning.
Trots att vi anser att förslagen om utsträckning av de nya vinplanteringarna är av särskild kvalitet och positiva, förkastar vi på förhand en strategi som fortsätter att stödja nedläggning av vinodlingsarealer, på grund av denna odlings betydelse för de södra länderna, framför allt Portugal. Likaledes förkastar vi förslag som syftar till att tillåta blandning av olika vinmust och vinprodukter, då man premierar dålig kvalitet hos de kommersiella vinerna och bedrar konsumenten.

Seppänen, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat emot betänkandet, bl.a. för att vi är motståndare till EU: s jordbrukspolitik i allmänhet på grund av dess ineffektivitet, dess höga kostnader och inte minst dess orättvisa fördelning som främst gynnar de stora jordägarna. Denna politik bör snarast möjligt föras tillbaka till medlemsländerna.
Dessutom finner vi det synnerligen olämpligt att ett parlament skall ta ställning till prisnivåer inom en marknadsordning för jordbruksprodukter. Vi har dock röstat för inrättandet av ett vinodlingsregister som anmärkningsvärt nog inte har funnits, trots ständiga rapporter om missbruk med gemenskapens medel inom vinsektorn.

Souchet
För Gruppen De oberoende för nationernas Europa är det bara att glädja sig åt kvaliteten på det betänkande och de ändringsförslag vår kollega Edouard des Places lägger fram.
Vi beklagar däremot den brist på fantasi kommissionen uppvisar när den nöjer sig med att lägga fram prispaketet som ett rutinärende. Vi är dock tillfredsställda med att kommissionen just föreslagit oss en ny förordning som skall tillämpas under nästa regleringsår, till följd av ett ändringsförslag vi ingav för att begära att markuttaget skulle fastställas före denna månads utgång, det vill säga för att ett beslut om markuttaget skulle antas samtidigt som prispaketet. Kommissionens förslag är emellertid i detta skede fullständigt orealistiska. Det är därför vår grupp har ingivit två ändringsförslag, det ena för att kräva att det särskilda uttaget av mark skall slopas, det vill säga tillämpningen av en straffsats som höjer det fastställda markuttaget, och det andra för att kräva att skyldigheten att lägga mark i träda skall gälla 5 procent, och inte 10 procent vilket kommissionen föreslår.
Förutom att vår grupp har ställt sig bakom alla ändringsförslag föredraganden har föreslagit och som antagits av jordbruksutskottet har vi återigen lagt fram de ändringsförslag till kammaren i vilka föreslås en ökning av de institutionella priserna med 1, 7 procent för att begränsa valutaförsämringens effekter på jordbrukarnas inkomster. Det är fullständigt oacceptabelt att man tänker sig att jordbrukarnas produktionskostnader inte är utsatta för inflation. I kommissionens förslag om Agenda 2000 har vi redan kritiserat att priser och stöd låses på en fast nivå under en sjuårsperiod. Vilken yrkesgrupp skulle acceptera att dess inkomster inte indexreglerades med hänsyn till prisutvecklingen? Personligen vet jag ingen.
Vår grupp gläder sig dock åt att jordbruksutskottet har antagit ändringsförslagen från vår kollega des Places om inrättande av en justeringskoefficient för att säkerställa en rättvis nivå på jordbrukarnas inkomster i alla unionens medlemsländer, och mildra de allvarliga effekter som kan drabba de medlemsstater som deltar i den gemensamma valutan till följd av att den gröna ecun försvinner den 1 januari 1999.
Eurons försvarare har hävdat att euron enbart skulle vara till fördel för jordbrukarna, eftersom devalveringar av konkurrensskäl skulle försvinna, liksom budgeten för agromonetära åtgärder. Då glömmer man de synnerligen betungande effekter som övergången till euron medför för jordbrukarna när den gröna valutan försvinner. I Frankrike är exempelvis skillnaden mellan den gröna valutan och penningvärdet i storleksordningen 2 procent. I själva verket kommer vi därför efter den 1 januari 1999 att få uppleva en ytterligare minskning med 2 procent av de institutionella priserna och bidragen. Tack vare föredragandens ändringsförslag kommer en text från Europaparlamentet att ha förtjänsten att avslöja en uppenbar brist hos euron. Måste jordbrukarna bekosta en övergång till euron som har beslutats av ideologiska skäl, utan hänsyn till deras uppfattning?
Det arbete des Places har utfört gör att parlamentet är i stånd att redan under denna sammanträdesperiod avge sitt yttrande, vilket gör att rådet under sitt möte den 22-23 juni kan fastställa den allmänna och rättsliga ramen och det regelverk som skall tillämpas på våra jordbrukare och ge dem möjlighet att fatta sina beslut med full kännedom om saken.
Betänkande: Rosado Fernandes

McKenna
Fru ordförande! Det är ironiskt att Europeiska unionen subventionerar tobak så kraftigt, samtidigt som den försöker bekämpa cancer och även informera människor om hälsoriskerna förknippade med rökning. Vad den borde göra är att avskaffa dessa subventioner. Det är fullständigt skamligt att de övriga ledamöterna i kommissionen inte stöder kommissionär Flynn i denna fråga. Det är en av hans mest positiva förslag och det är en skam att kommissionen inte stöder hans försök att få slut på tobakssubventionerna. Varje år går över en miljard ecu av skattebetalarnas pengar åt till att subventionera något så förödande för folkhälsan och som har en förödande effekt i länder runt om i världen, där det inte finns några riktiga regler för att försäkra sig om att rökarna är medvetna om farorna med rökning.
Tobaksindustrin och tobaksodlarna måste inse att de måste gå över till andra grödor. En ironisk detalj i detta betänkande är att de försöker främja alternativa tobakssorter. Det finns inga alternativa tobakssorter som inte är farliga för hälsan och det är löjligt att försöka främja förställningar om att så skulle vara fallet. Kommissionen bör stödja kommissionär Flynn i denna fråga och avskaffa tobakssubventionerna i folkhälsans och konsumenternas intresse.

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Theorin, Waidelich och Wibe
Då tobakskonsumtion har skadliga effekter på användarnas hälsa, är det orimligt att offentligt stöd ges till tobaksproduktion. Vid omröstningen om detta betänkande stöder vi de ändringsförslag som vill avveckla tobaksstödet. Om dessa ändringsförslag ej bifalls röstar vi mot betänkandet i dess helhet vid slutomröstningen.

Alavanos
Vi motsätter oss helt kommissionens förslag
1.om återköp av kvoter med motsvarande minskning av garantitrösklarnaI jordbruksutskottets ändringsförslag klargörs inte tydligt hur frågan om återköp av kvoter skall hanteras. Det kommer att finnas ett system för återköp, som kommer att finansieras av strukturfonderna. En del av de kvoter som dras in kommer att gå till en " nationell reserv" . Vad som skall ske med resten ges det inget exakt besked om. Generellt kommer frågan om återköp av kvoter att avgöras av den ansvariga kommittén, och det är inte känt hur detta kommer att lösas.
Vi motsätter oss detta. Vi kräver en tydlig formulering om att de kvoter som dras in inte skall leda till motsvarande minskning av garantitrösklarna.
2.Kommissionen föreslår att en andel på 35-45 procent av stödet skall vara beroende av kvaliteten. Vi motsätter oss denna reglering som är riktad mot stora grupper av odlare, utan någon reell kompensation. Jordbruksutskottets ändringsförslag går ut på att andelen inte får överstiga 25 procent.Vi motsätter oss helt nivån på 35-45 procent. En nivå på 25 procent kan diskuteras.
3.Kommissionen föreslår att man i stället för 1 procent skall avsätta 2 procent av stödet och att dessa summor skall användas för att bekämpa rökning och till forskning om tobaksodling. Jag motsätter mig detta. Det modifierade förslaget från jordbruksutskottet innebär att man innehåller 1 procent av bidraget, med möjlighet till höjning, för att finansiera information om rökning till allmänheten samt forskning.Ja till åtgärder mot rökning, men nej till en ensidig användning av producenternas resurser för att bekämpa rökningen, samtidigt som importen från bl.a. USA inte berörs. Detta är hyckleri.
4 Kostnaden för tobaken har redan minskat efter reformen 1992 (från 1 329, 6 miljoner ecu 1991 till 1 021 miljoner mellan 1999 och 2003).
Nej till ytterligare minskning.

Bébéar
Vi har äntligen påbörjat en djupgående debatt om de nödvändiga förändringarna i vissa särskilda sektorer av den gemensamma organisationen av marknaden, som är särskilt konkurrenskraftiga jämfört med övriga kontinenter. Jag delar därför uppfattningen hos mina kolleger i parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling, som har antagit Rosado Fernandes betänkande om tobak.
Vi har i dag tillfälle att bekräfta behovet av att anpassa vårt stöd till denna bransch utifrån produktionens kvalitet och på nytt se över problemet med bidragen mellan producentländerna i norr och söder. Detta problem måste få en slutlig lösning. Tobakssorterna i norr kan inte i all evighet diskrimineras jämfört med dem i söder.
Varför skall vi vara så trångsynta att vi bara försvarar vårt ursprungslands intressen, beroende på om det är tobaksproducent eller ej? Ett kraftfullt stöd är till nytta för sektorn som helhet, vilken i många år har gjort betydande ansträngningar för att höja kvaliteten.
Låt oss inte glömma att tobaken med sina 135 000 producenter och 400 000 säsongsanställda sysselsätter många människor på landsbygden. Även om tobaksodlingen försummades i Europa skulle cigarettkonsumtionen för den skull inte minska, som vissa utopister vill få oss att tro. Vi måste därför gå in för att uppvärdera kvalitetsprodukter i stort, även de från Nordeuropa. De förtjänar vårt fulla stöd, eftersom de är efterfrågade på marknaden och eftersom deras produktionskostnad är högre.
Dessa stimulansåtgärder behöver backas upp genom en effektivare spridning av forskningsarbetet, särskilt gentekniken. Nya växtförädlingsprogram måste vidare genomföras för att följa upp de framsteg som sker inom andra områden. Det är nu möjligt att framställa tobak som är mindre skadlig för folkhälsan. Låt oss beslutsamt ta oss an detta arbete.
Med sitt förbud mot tobaksreklam fattade Europaparlamentet nyligen väl avvägda beslut som kan skydda ungdomars hälsa. Låt oss nu fortsätta i denna riktning och rösta för bestämmelserna i Rosado Fernandes betänkande.

Blot
Kommissionen har planerat att inrätta en mekanism för återköp av kvoter i det uttalade syftet att gradvis minska produktionsvolymen i Europa. Det är i själva verket inte rimligt att vi skall eftersträva detta mål med tanke på att tobaksimporten från tredje land är såpass stor.
Jag vill påminna om att Europeiska unionen är den största nettoimportören av råtobak i världen, med en självförsörjningsgrad på endast 30 procent. Dessutom möjliggör den planerade mekanismen varken en modernisering av produktionen eller nyetablering av unga jordbrukare.
Denna politik främjar alltså inte producenternas intressen. Inom ramen för de regler som för närvarande påtvingas de franska producenterna försvarar dock vår kollega Rosado Fernandes riktlinjer som av två onda ting är mindre onda och därför röstar vi utan minsta tvekan ja till betänkandet.

Bonde och Sandbæk
Mot bakgrund av tobakens skadliga inverkan på användarens hälsotillstånd kan vi inte medverka till att EU upprätthåller eller ökar stödet till produktion av råtobak. Vi anser att alla former av offentligt stöd till tobaksproduktion skall avvecklas. Med hänsyn till tobaksproducenterna skall avvecklingen ske gradvis under en kort period, så att de har möjlighet att ställa om till andra grödor eller annat förvärvsarbete.

Cars
Min uppfattning är att inget stöd alls skall utgå för tobaksodling inom EU. Eftersom inget av de föreliggande förslagen syftar till ett omedelbart beslut av det slaget, har jag röstat för ändringsförslag 66 (som innebär avslag på betänkandet som helhet) och mot det slutliga antagandet av betänkandet. I övrigt har jag röstat blankt.

Cushnahan
Vid sammanträdesperioden i maj enades vi om att förbjuda tobaksreklam. Detta beslut var i enlighet med EU: s hälsopolitik.
Subventioneringen av tobaksodling strider däremot helt klart mot förpliktelsen i EU: s fördrag om att skydda våra medborgares hälsa. Jag beklagar att kommissionen avvisade förslaget om att avveckla subventionerna 1996 och i stället uttalade sig för reformförslagen.
1994 års rapport i ämnet från revisionsrätten drog slutsatsen att avskaffandet av tobakssubventionerna skulle leda till betydande budgetbesparingar utan att förstöra försörjningen för tobaksodlarna.
Av dessa skäl och för att vara konsekvent vad gäller de hälsomässiga skälen, har jag stött de ändringsförslag som lagts fram av Collins och övriga från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd.

Delcroix
I sektorn för tobaksproduktion renodlas vårt samhälles hyckleri och motsägelser.
Tobak är ett gift och en drog.
Att minska detta mänskliga beroende är ett led i kampen mot cancer. Den medicinska forskningen har identifierat en av orsakerna till en form av cancer och alla moraliska skäl talar för att vi bör angripa roten till detta problem. Vi har inget val.
Tobaksindustrin skänker emellertid arbetstillfällen och tryggar många familjers inkomst. Erfarenheten lär oss också att det är lönlöst med förbud, vilket bara föder smuggling och ökad kriminalitet.
Vi måste övertyga, ta ett steg i sänder och låta omställningen ske gradvis. Vi måste:
öka människors och i synnerhet ungdomars medvetenhet om hälsoriskerna med tobakskonsumtion, -öka medvetenheten om det kollektiva resursslöseri som legaliseras genom detta bruk, -hjälpa producenter och arbetstagare i tobakssektorn att omskola sig till andra näringar.Unionen har inte tvekat att fatta svåra och kostsamma beslut för att minska jordbruksöverskotten och undvika avfolkning av landsbygden. Den måste ha modet att hantera även detta problem.
Det handlar inte om att välja mellan att försvara sysselsättningen eller folkhälsan. Vad det gäller är att försvara folkhälsan och en omställning av sysselsättningen.

Holm
Att EU har ett system med stöd till tobak anser vi från V-gruppen vara helt fel och att det ger felaktiga signaler till allmänheten om tobaksrökning. Europaparlamentet antog för inte så länge sedan rådets förslag om förbud mot indirekt tobaksreklam. Europaparlamentet har också uttryckt att tobak är en hälsofara som måste tas på större allvar. V-gruppen delar helt dessa åsikter och var pådrivande för att Europaparlamentet skulle fatta dessa beslut. Tobaksrökningens risker är betydande. Vi måste därför agera för att få människor att sluta röka respektive få dem att låta bli att ens börja.
Samtidigt är det ett faktum att EU ger betydande stöd till odling av tobak inom EU, för närvarande ca en miljard ecu per år. Denna dubbelmoral är enligt oss helt orimlig. Vi agerar därför för att detta stöd skall upphöra så snart som möjligt. Det bästa vore naturligtvis om detta stöd fasades ut under de närmaste åren; det vore bäst för dem som i dag odlar tobak och det skulle ge rätt signal om att EU tar tobaksfrågan på allvar och agerar för en minskning av tobaksrökningen.
De omställningsbidrag som finns för att förmå tobaksodlare att odla andra grödor måste uppmuntras och ges en större budgetpost. Samtidigt skall budgetposten för stöd till tobaksodlare minskas. Vissa påstår att dessa omställningsbidrag inte är till någon hjälp, eftersom den enda gröda som kan odlas, där det i dag odlas tobak, är just tobak. Denna argumentering är inte seriös utan endast en politisk retorik, eftersom odlare får större stöd för tobak än för andra grödor. Omställningen till andra grödor måste intensifieras och göras mer attraktiv. V-gruppens mål är att stödet till tobaksodling skall upphöra helt.

Martinez
Den gemensamma organisationen för tobak väcker lidelsefulla reaktioner. Man glömmer bönderna, tekniska problem och tänker bara på hälsoproblemet med cancer.
Utifrån detta faktum upprörs man över en motsättning, nämligen att det 1997 satsades 11 miljoner ecu på att bekämpa cancer i gemenskapen, medan 18 miljoner gick till omställningsbidrag och forskningsmedel till förmån för odlingen av den tobak som kan orsaka cancer.
Förvisso finns det ett problem hos Bryssels Shiva, där den ena handen vill bota cancer medan den andra handen främjar cancer. Denna motsättning är dock inte den enda i det Europa, som i överproduktionens namn lägger mark i träda och samtidigt tillåter genmanipulerade organismer, främst för att öka produktion och avkastning.
Om det inom unionens gränser inte fanns några tobaksproducenter skulle det bara öka importen till ett Europa som redan nu är världens största importör av råtobak och som bara är självförsörjande till 30 procent.
Det är med tobak som med drivgarn. Att förbjuda dem hos oss hindrar inte att de används av andra, hos andra och importeras från andra. Detta är verkligheten. Tobaksodlingen förhindrar jordbruket från att utarmas i missgynnade områden. De arbetslösas lidande leder också till sjukdom.
Att ifrågasätta 1970 års gemensamma organisation för tobak är förvisso förståeligt ur hälsosynpunkt, men oförnuftigt ur ekonomisk synpunkt.

Novo
När man reformerar den gemensamma organisationen av tobaksmarknaden kan inte tonvikten läggas på den skada produkten förorsakar hälsan, eftersom vi då skulle vara tvungna att börja med att förbjuda import av den tobak som de europeiska beredningsföretagen är i stort behov av. Formen och platsen för att behandla frågor om folkhälsan måste vara andra, inom utbildningsområdet och på det förebyggande planet.
När denna sektor reformeras bör tonvikten, tvärtom, läggas på den direkta och indirekta sysselsättning som sektorn garanterar, huvudsakligen i de mest eftersläpade regionerna i EU, av vilka många saknar alternativa produkter. Eller på det mycket viktiga bidrag som denna produktion ger för att motverka den växande avfolkningen på landsbygden.
När man reformerar tobakssektorn kan man inte på ett avsiktligt sätt främja och stimulera - så som kommissionens förslag till förordning gör - en definitiv nedläggning av odlingen utan att skapa trovärdiga alternativ, utan tvärtom, bör man skapa förutsättningar för att produktionen bibehålls och att en föryngring tillåts, framför allt genom att släppa in unga jordbrukare.
Det oroar oss att på ett tilltagande systematiskt sätt - som på nytt sker i denna diskussion - kommissionen inte beaktar vissa åsikter och strategier som majoriteten av Europaparlamentet har uttryckt angående denna reform.

Querbes
Jag röstar för det föreliggande betänkandet av tre huvudskäl.
För det första skiljs det i betänkandet tydligt mellan de frågor som rör tobaksproduktionen och de som rör kampen mot tobaksmissbruket. De senare berör inte direkt unionens produktion, som bara täcker 30 procent av konsumtionen.
Betänkandet avvisar alla ändringsförslag som syftar till att slopa produktionsstöden och försvarar därigenom principen om gemenskapsstöd till produktion och angränsande arbeten och verksamheter. Samtidigt uppmuntras kvalitetsförbättring, att utbudet bättre skall anpassas efter efterfrågan och det föreslås i detta sammanhang att branschorganisationen skall stärkas och bidragen för vissa tobakssorter öka.
Betänkandet motsätter sig slutligen varje form av åtgärd för att minska kvoterna, samtidigt som det presenterar frivilliga omskolningsåtgärder, och föreslår i stället att unga jordbrukare skall kunna etablera sig inom denna produktionssektor.
Jag beklagar dock tanken på att öka avdraget som görs på bidraget för att finansiera gemenskapens tobaksfond, för att bekämpa tobaksmissbruk, eftersom den tenderar att skuldbelägga tobaksproducenterna och på dem vältra över en verksamhet som är hela samhällets angelägenhet, även om fondmedlen också används till odlingsmetoder.
Till sist delar jag den oro som uttrycks i betänkandet angående konsekvenserna av unionens utvidgning och välkomnar lämpliga åtgärder för att försvara producenternas intressen, särskilt som återerövringen av den inre marknaden inom detta område erbjuder stora möjligheter att utveckla produktion och arbetstillfällen.

Reding
Ett konsekvent handlande är absolut nödvändigt inom politiken. Därför kan jag inte rösta för de europeiska bestämmelserna om tobaksodlingen.
För någon tid sedan godkände Europaparlamentet ett direktiv som förbjuder tobaksreklam. Detta förbud anslöt jag mig till med övertygelse. Tobaksreklamen riktar sig nämligen huvudsakligen till ungdomen, väl vetande att tillvänjning till nikotin oftast börjar i unga år. Konsekvensen är 548 000 döda av tobak per år, därav 654 luxemburgare.
Man kan dock inte förbjuda reklam för tobaksprodukter och samtidigt subventionera tobaksodling. Just detta gör emellertid unionen när den garanterar en årsproduktion på 350 600 ton råtobak, och ger ut cirka 1 000 miljoner ecu för detta. Visserligen har systemet starkt förbättrats genom att kvantiteten har minskats (24 procent under bara 4 år) och genom att ge ersättning till dem som avstår från produktionsarealer. Huruvida kontrollen är optimal överallt, må dock vara osagt.
Jag välkomnar den relativa tillbakagången av subventionerna och omställningsåtgärderna, som dock inte får leda till att man åter tar arealer i bruk, som man lagt ned. Min uppfattning är ändå att det finns en stor motsägelse mellan hälsovårdspolitiken (där det bara finns ganska lite EU-pengar till förfogande) och främjandet av tobaksodlingen, som i Europa dessutom uppvisar en ganska låg kvalitet. Av dessa orsaker kan jag inte rösta för betänkandet.

Seppänen, Sjöstedt och Svensson
Vi har röstat emot förslaget på grund av att förslaget varken på kort eller lång sikt löser frågan om tobaksodlarnas beroende av omfattande EU-subventioner. Förslaget innehåller ingen minskning av det finansiella stödet till tobakssektorn och tar inte heller hänsyn till de stora konsekvenser som tobaksodling har på hälsooch miljöskyddsområdet.

Souchet
Vår grupp stöder alla ändringsförslag som föredraganden har lagt fram och som jordbruksutskottet har antagit, för den europeiska tobaksproduktionen måste kunna fortleva.
Ett stort antal ändringsförslag som ingivits av våra brittiska kolleger syftar till att slopa allt gemenskapsstöd till tobaksproduktion. Vi motsätter oss naturligtvis detta, då Europeiska unionen till övervägande del är nettoimportör av tobak. Dessutom är gemenskapens tobaksproduktion främst förlagd till mindre gynnade områden, varför det är nödvändigt att för sysselsättningens skull skydda denna produktion som är mycket arbetskraftsintensiv.
Vår grupp har emellertid ingivit fem ändringsförslag, vilka främst syftar till att slopa kommissionens förslag om ett system för återköp av kvoter. Systemet skulle leda till att de volymer som är berättigade till produktionsstöd minskar och därmed till en minskad europeisk produktion. Dessutom skulle det inte stimulera till modernisering av produktionen och förhindra all nyetablering av unga jordbrukare. På medellång sikt skulle systemet även få den snedvridna konsekvensen att skänka kvoterna ett värde som innebär en ytterligare ekonomisk belastning för producenterna. Vi skulle nämligen få en sorts börshandel med kvoter, där en kvots enhetsvärde skulle vara beroende av dess återköpsvärde.
Vi föreslår tvärtemot att det skall inrättas en nationell reserv för att skydda produktionskapaciteten i medlemsstaterna och samtidigt bidra till den ekonomiska jämvikten hos befintliga jordbruk och sådana som är under uppbyggnad. Dessutom skulle vi på så vis undvika att bygga upp ett överskott, som skulle bli följden av kvotvärdet. Jag vill påminna om att systemet med nationella reserver redan finns för annan produktion, exempelvis fårkötts-, nötkötts- och mjölkproduktion.
Vår grupp har ingivit flera ändringsförslag rörande kommissionens förslag om utauktionering av odlingskontrakt som knyter producenten till en huvudsaklig förädlingsindustri. Denna åtgärd tycks oss vara mycket betungande, eftersom den glömmer att tobakssektorn är en särskild och strikt organiserad sektor, där distributionen är reglerad och förädlingen sköts av ett fåtal nationella och multinationella bolag.

Titley
Jag kan inte stödja kommissionens förslag om framtiden för den europeiska tobakssektorn. Jag är förvånad och förargad över att vi, efter senare tids framsteg vad gäller att få tobaksjättarna att medge att deras produkter orsakar sjukdomar såsom cancer, har ett förslag som fortsätter att spendera offentliga medel på att subventionera tobaksproducenter! Är detta en galen metod för att förse sjukhusen med nya patienter?
Vad exakt menas med idén om att subventionera tobak av hög kvalitet - är detta att förespråka mera beroendeframkallande cigarettsorter eller sådana för vilka det tar längre tid att döda sina rökare? Skattebetalaren förväntas fortfarande, under förevändningen att lite mer information skall ges, att enligt dessa planer att punga ut med miljoner för att betala tobaksproducenterna för att dessa skall göra folk sjuka.
Den fortsatta misshushållningen med offentliga medel för denna typ av tobaksstöd är inte längre acceptabel. Kanske kunde den i början skyllas på okunskap om rökningens effekter - men inte 1998. Om vi måste ha tobaksproduktion, låt den få lyckas eller misslyckas efter egna förutsättningar, som vilken annan industri som helst, inte med hjälp av människors mödosamt ihoptjänade pengar.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.00 och återupptogs kl.15.00.)

Översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken (Agenda 2000) (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är en fortsättning av debatten om betänkande av Cunha (A4-0219/98) för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken (Agenda 2000 - del 1 - kapitel III) (KOM(97)2000 - C4-0522/97).

Anttila
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag gratulerar och tackar föredraganden Arlindo Cunha för ett bra betänkande. Det är ett bevis på föredragandens stora sakkunskap. I betänkandet betonas de olika produktionsförhållandena inom EU: s område. Det är också rent utopiskt att försöka handla efter enhetliga EU-föreskrifter från finska Lappland till Kanarieöarna.
Den största utmaningen för Agenda 2000 kommer i fortsättningen också att vara att kunna göra specialbehoven inom unionens nordliga, bergiga och sydliga regioner till en del av EU: s gemensamma jordbrukspolitik. Översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken är ju tillämplig inom EU: s bästa regioner. I EU: s nordliga, bergiga och övriga svåra områden är produktionskostnaderna högre. Detta måste man på ett mycket bättre sätt kunna beakta i Agenda 2000.
Agenda 2000 försämrar konkurrenskraften mellan spannmål och gräsfoder till gräsfodrets nackdel. Stödet till majsensilage ökar mjölkproduktionens konkurrenskraft i sex medlemsländer och försämrar den gräsfodersbaserade mjölk- och nötköttsproduktionens lönsamhet. Därför behövs stöd för gräsensilage såsom det sägs i betänkandet. För att få lönsamhet i växtodlingen inom EU: s nordliga regioner krävs också motsvarande specialarrangemang.
Agenda 2000 utvidgar användningen av EU-stöd till skogssektorn. Skogsbruket har sorterat och bör även i fortsättningen sortera under den fria marknadsekonomin. Vi får under inga omständigheter göra skogssektorn till en strikt reglerad och understödd sektor i likhet med jordbruket. Om Agenda 2000 skall bli accepterat förutsätts en större regional betoning av EU: s jordbrukspolitik. Vi måste försvara den europeiska modellen som är baserad på familjejordbruk.

Ordföranden
Fru Anttila, jag beklagar att jag måste be er skynda er, men det är inte mitt fel, er grupp måste ge er mera tid.

Hardstaff
Herr ordförande! Jag vill gratulera föredraganden till detta betänkande, men koncentrerar mitt inlägg till landsbygdens utveckling. Det är ofrånkomligt att antalet arbetstillfällen inom jordbruket inom EU, och i ännu högre grad inom de länder som sökt medlemskap i EU, kommer att sjunka som ett resultat av mekaniseringen. Utan alternativa arbetstillfällen i landsbygdsområdena kommer unga människor att söka sig till städerna och ännu fler kommer att dagligen pendla till tätorter och städer, med alla de negativa effekter på miljön som ett ökat bilanvändande på otillräckliga landsbygdsvägar innebär.
Arbetstillfällen inom förpackning och behandling av livsmedel stöds för närvarande av anslag enligt mål 5a. Det finns emellertid ett akut behov av ytterligare icke jordbruksrelaterade arbetstillfällen och småskalig företagsamhet på landsbygden. Leader-programmen har redan uppvisat stora framgångar när det gäller att generera finansiella medel för investering i sådana jobb. Om landsbygdspelaren inom den gemensamma jordbrukspolitiken skall bli verklighet behöver Leader-programmet fortsätta i någon form efter år 2000 för att upprätthålla blomstrande landsbygdssamhällen, i synnerhet i områden som inte längre omfattas av mål 1 eller mål 5b efter 1999.
Produktion av hälsosamma livsmedel, skyddet av miljön och en god djurskyddsstandard måste också vara nyckelelement i reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken.

Ephremidis
Herr ordförande! Cunhas betänkande präglas av uppriktighet och mod. Han visar på ett objektivt sätt att den gemensamma jordbrukspolitiken inte är en jordbrukarvänlig politik. Cunha har helt rätt när han säger att den ständiga minskningen av priserna och andra liknande åtgärder har bidragit till en extrem minskning av antalet mindre och medelstora jordbruksföretag och till en ökning av antalet stora jordbruksföretag. Det är modellen för Europeiska unionens jordbrukspolitik, som Fischler sade i förmiddags. Alla tänkbara kompensationer för dessa negativa åtgärder som kommissionen föreslagit väger lätt i förhållande till de alltför höga böter som duggar tätt och de alltför stora minskningar av kvoterna som åläggs de små och medelstora jordbruken i synnerhet i Medelhavsområdet.
Agenda 2000 kommer att förvärra situationen, det kommer att tjäna Mammon, dvs. de stora ekonomiska intressena, det kommer att motarbeta de små och medelstora företagen, i synnerhet företagen i Medelhavsområdet. Jag har en rad förslag som jag inte kommer att utveckla, eftersom jag inte har tid, som ni säger. Förslagen finns formulerade i form av ändringsförslag, och flera av dem har godkänts av kommissionen.
Jag vill dock bara säga, för det första, att Cunha kanske utelämnar en sak: Han säger inte varför man för denna jordbrukarfientliga politik eller vilka intressen den tjänar. Detta måste påtalas här. Och, för det andra, att jordbrukarna kommer att resa sig och göra motstånd mot denna politik, och det kommer att förekomma godtyckliga åtgärder och inslag av våld, så som situationen nu är i Grekland, där 10 000 jordbrukare förs inför rätta och straffas med stränga påföljder.

Garot
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Även jag skulle vilja understryka vilket gediget arbete Cunha uträttat i en så känslig fråga som kommissionens förslag till reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta förslag måste för övrigt avsevärt ändra inriktning om Europeiska unionens alla jordbruk sammantagna skall erbjudas någon reell framtid.
Olika faktorer måste beaktas i denna fråga. Först har vi medborgarnas förväntningar på jordbrukarna vad gäller produktkvalitet, respekt för miljön och även förekomsten av talrika jordbruk över hela gemenskapen. Sedan har vi den internationella bakgrunden, i synnerhet WTO-förhandlingarna, där vi efter att ha tvingats minska våra statliga exportstöd riskerar att de statliga produktionsstöden utsätts för hård press, om vi inte lyckas ändra villkoren för deras tilldelning. Till sist har vi utvärderingen av den sedan 1993 gällande gemensamma jordbrukspolitiken, som vi skall dra våra lärdomar av.
Då jag måste fatta mig kort skall jag bara säga att prisfallet på råvaror och minskningen, för att inte säga övergivandet, av det offentliga stödet inte ger någon acceptabel jordbrukspolitik. Två vägar måste däremot främjas: strävandet efter konkurrenskraft och en förnuftig fördelning av offentliga medel. Konkurrenskraften måste i allt högre grad genereras av en varu- och tjänstehandel i samklang med vårt samhälle, vilket inbegriper hälsokvalitet och smakmässig kvalitet, lokalt kunnande som en tillgång för regionen, branschtekniker som ger upphov till mervärde, och mångfald på allt mer uppstyckade marknader. Det är dessa fördelar som kommer att utgöra Europas styrka och originalitet gentemot konkurrenterna och som vittnar om en helhetskapacitet.
När det gäller de offentliga jordbruksstöden, som fortfarande behövs, kommer dessa på sikt endast att accepteras av de europeiska skattebetalarna och av våra konkurrenter inom WTO om den legitima oron för miljön och sociala och regionala frågor vägs in. Härifrån kommer tanken på ett övre bidragstak för varje jordbruk och en nationell anpassning utifrån subsidiaritetsprincipen, vilken skall styras av gemenskapsregler för att undvika snedvridning av konkurrensen och en åternationalisering av den gemensamma jordbrukspolitiken.

Gillis
Herr ordförande! Jag vill tacka föredraganden, Cunha, för hans betänkande. Jag välkomnar i synnerhet uppmaningen till speciell försiktighet vad gäller stora prisnedskärningar inom något som helst av jordbrukets områden. Jag välkomnar också betänkandets åtagande att bevilja full kompensation för nedskärningar vad gäller de institutionella priserna. Detta står i påfallande kontrast till kommissionens dokument, som föreslår endast 50 procents kompensation för en av våra viktigaste jordbruksprodukter. I ljuset av de redan nu kollapsade inkomsterna för nötkreatursuppfödarna på Irland är kommissionens förslag totalt oacceptabelt och måste ändras utan dröjsmål.
Betänkandet bekräftar också de tre hörnpelarna i den gemensamma jordbrukspolitiken, men ber kommissionen att revidera förslagen i Agenda 2000 på många punkter, med insikt om att den pågående åderlåtningen av unga människor från jordbruksnäringen medför enorma sociala och ekonomiska svårigheter inom stora landsbygdsområden. En chockerande statistisk uppgift från mitt eget land till exempel: Självmordssiffran överstiger nu antalet människor dödade i trafikolyckor på våra vägar. Ett stort antal av dessa totalt onödiga dödsfall beror på ekonomisk vanmakt i landsbygdsområdena. Under rådande politik, med den utbredda avfolkningen av landsbygden, är det inte lockande för unga människor att slå sig på lantbruk som yrke. Systemet med priser för produkter som är satta under produktionskostnaderna och där inkomsten endast beror på utbetalningen av ovillkorad kompensation, som i sig inte förmår överbrygga det gap som prissänkningen medför, erbjuder inte den långsiktiga trygghet som välutbildade unga människor ser som ett nödvändigt krav för sin framtid.
Detta betänkande vittnar om att reformförslagen i Agenda 2000 måste förändras radikalt, liksom det nu också står mycket klart att sänkning av priserna inte har löst problemen med marknadsbalansen, och inte heller hejdat den pågående nedgången av lantbrukens inkomster, som är en viktig faktor när det gäller att stoppa åderlåtningen av unga människor från landsbygdsområden.

Guinebertière
Herr ordförande! Jag vill inte spä på föregående talares pessimism, men i likhet med honom måste jag konstatera att antalet jordbruk stadigt minskar och att antalet anställda i jordbruket pekar mot noll... Vilken modell för det europeiska jordbruket vill vi då ha i framtiden? Utvidgningens, WTO: s eller vår förvanskade europeiska modell? Vi genomlever den viktigaste perioden i den gemensamma jordbrukspolitikens historia och vi måste förstå att nya riktlinjer borde ge jordbrukarna fortsatta möjligheter att försörja sig på sitt arbete och producera för gemenskapens behov, men också för världsmarknaden samt bevara en levande landsbygd genom att skydda miljön och kulturlandskapet. Är detta verkligen vad Agenda 2000 erbjuder?
Vår grupp kommer att inrikta sig mer på att värna om jordbrukarna och deras familjer än om frågorna på världsmarknaden. Vår uppgift består i att stödja en förnyelse av jordbruket, och då främst nyetablering av unga, genom att främja övertagande av mark, bevilja produktionsrättigheter och skänka dem hopp om att Europa för dem alltid kommer att vara ett land att odla.

Alavanos
Herr ordförande! Jag undrar om kommissionär Fischler har uppmärksammat att Cunhas betänkande stöds av alla sidor i kammaren, av alla de politiska grupperna, och att det framför häftig kritik mot Agenda 2000 och regleringarna av jordbrukspolitiken.
Jag tycker att kritiken är välgrundad, för genom Agenda 2000 företar sig kommissionen det som vi ser över huvud taget i Europeiska unionens samhällen, dvs. den river ned den sociala staten och den inför modeller av USA-typ. Vi ser hur detta sker även inom jordbruket. Vi kan inte acceptera ett jordbruk som stöder sig på omställningsbidrag, bidrag som är provisoriska och som gör att jordbrukarna från att ha varit samhällets produktiva krafter blir bidragstagare som tar emot provisoriska allmosor från staten, så som Europeiska unionen i dag föreställer sig. Det är nödvändigt, och detta är det betydelsefulla i Cunhas betänkande, att vi stöder den europeiska jordbruksmodellen, där jordbrukaren är producent, där han är miljöns beskyddare, där han är den som värnar om de kulturella traditionerna och där familjejordbruket är grunden för sysselsättningen, och jag tycker att min kollega mittemot på ett mycket åskådligt sätt beskrev de problem som uppstår när familjejordbruket upplöses.
Med denna innebörd anser jag att vi måste stödja Cunhas betänkande och motsätta oss kommissionens förslag om utvidgning av Agenda 2000.

Lambraki
Herr ordförande! Också jag vill för min del gratulera Cunha. Jag tror faktiskt att vårt primära mål i alla ansträngningar att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken är att stödja den europeiska modellen för jordbruksutveckling och att arbeta för ekonomisk och social sammanhållning på den europeiska landsbygden.
Detta beskrivs på ett helt riktigt sätt i Cunhas betänkande. Jag vill bara kommentera vissa punkter:
Det första påpekande jag vill göra är att med den nya målinriktning som Agenda 2000 innebär överförs till EUGFJ verksamheter som hör hemma under andra mål och som naturligtvis medför nya kostnader. Det är emellertid inte klart varifrån anslagen för dessa kostnader skall hämtas. Det finns en risk: att vi på finansieringsnivån sätter likhetstecken mellan politiken för landsbygdens utveckling och den gemensamma jordbrukspolitiken. Det kan eventuellt bli så att den gemensamma jordbrukspolitiken assimileras och på lång sikt splittras upp på andra politiska områden, såsom regionalpolitiken osv.
Mitt andra påpekande är att vi särskilt måste ge akt på risken för att den gemensamma jordbrukspolitiken åter blir en nationell angelägenhet. Detta kan ske, antingen genom att medlemsstaterna tillåts en alltför stor flexibilitet vid hanteringen av de befintliga anslagen, eller genom att principen om subsidiaritet får en vidare tolkning. Möjligheten till dolda nationella stödåtgärder kommer att öka bristen på jämlikhet mellan utvecklade och outvecklade områden och leda till en lång rad problem för de ekonomiskt svagaste medlemsstaterna.
Mitt tredje påpekande är att vi åter bör behandla de olika sektorerna inom det europeiska jordbruket och de olika områdena på den europeiska landsbygden på ett likvärdigt sätt. Vi bör åter ta upp frågan om proportionerna i bidragen till små och stora jordbruksföretag, eftersatta och utvecklade områden, produkter från norr och från söder. Vi bör, herr Fischler, t.ex. åter ta upp frågan om syftet med att vissa av den gemensamma marknadens organisationer har år 2006 som slutår och andra år 2001. Det råkar vara så att de som har år 2001 som slutår är produkterna från södra Europa.
Mitt sista påpekande är att vi inför utvidgningen av unionen särskilt måste uppmärksamma hur man skall finansiera en modernisering av jordbrukssektorn i ansökarländerna. Om man finansierar detta slags åtgärder med anslag i överensstämmelse med den nuvarande jordbrukspolitiken, kommer det att leda till enorma problem, eftersom en stor del av kostnaden för utvidgningen kommer att få betalas av de mindre utvecklade områdena i Europeiska unionen.

Poisson
Herr ordförande, kära kolleger, herr kommissionär! Antalet jordbrukare i Europa minskar stadigt, från 8 miljoner 1990 till 6, 9 miljoner 1995. De små familjejordbruken försvinner. Antalet anställda i jordbruket redovisar en minskning med 3, 7 procent årligen sedan 1990. Innebär inte detta en risk för bevarandet av den sociala strukturen på landsbygden och för den europeiska regionalplaneringen?
Kommissionen föreslår en prissänkning som skall kompenseras med direkta inkomststöd. Vilken industri skulle acceptera att sälja sina produkter under produktionskostnaden? För att inte tala om osäkerheten för jordbrukarna, vars tillgångar mer än någonsin skulle bli beroende av direkta stöd, fast vi alla vet att dessa inte varar för evigt. Hur skall kommissionen förvalta alla dessa hektar som ingen tar över? Det är ju lätt att förstå de unga som tvekar inför att etablera sig när de hör " 10 procent mindre på mjölken, 20 procent mindre på spannmål, 30 procent mindre på nötkött" , som det heter i Agenda 2000. Man måste verkligen älska detta underbara yrke för att vilja bli jordbrukare i dag, men det går inte att leva på kärlek allena, tyvärr! Vi som är föräldrar till ungdomar som älskar jordbruk, vilket råd skall vi ge dem, vi som är ansvariga för deras framtid? Likväl är de unga jordbrukarna den enda garanten för ett framtida europeiskt jordbruk.

Campos
Herr ordförande, herr kommissionär! Arlindo Cunhas betänkande är bra mycket bättre än kommissionens förslag, även om det inte går lika långt som det borde.
Jag skall förklara mig, herr kommissionär: Ni förbrukar hälften av budgeten till nära 1 procent av Europas rikaste människor. Som ni vet fördelas 80 procent av dessa pengar mellan jordbrukarna. Det är en djupt orättvis politik. Och betänkandet definierar inte ett solitt tak och en solid ändring av formen för att skapa rättvisa i fördelningen av gemenskapens pengar. Jag påminner om att i gemenskapen betalar varje medborgare nära 350 ecu för att stödja denna politik, varför jag anser att kommissionen inte har respekt för de skatter som medborgarna betalar.
Den andra frågan är att jordbrukspolitiken fortsätter att vara en politik som går emot miljön och kvaliteten, då den fortsätter att stödja produktionen och inte produktionsmetoden och försvaret av kvaliteten i livsmedelskedjan. Kommissionären konfronteras i dag med problemet med den växande bristen på trovärdighet i själva livsmedelskedjan. Med denna politik kommer kommissionären att förvärra de existerande problemen i gemenskapen, vilka inte är lösta på ett lämpligt sätt.
Det finns inte heller någon solidaritet mellan regionerna. Man kan inte tillåta att två jordbrukare som producerar samma produkt klassificeras på olika sätt eller får olika ersättning för att de bor i olika områden i gemenskapen. Regionaliseringen av stöden är inte genomförd. Den obestridliga nödvändigheten att stödja familjejordbruken till förfång för de stora producenterna är inte absolut klar. Hela denna politik gynnar bara ett halv dussin jordbrukare och resultatet är uppenbart: Avfolkningen är total, i dag har vi 5 procent jordbrukare, år 2000 kommer det att finnas nära 2, 5 procent och vi kommer att fördela hälften av gemenskapsbudgeten till 0, 5 procent av de rikaste producenterna och av de rikaste människorna i hela gemenskapen.

Otila
Herr ordförande! Jag tycker att den i Agenda 2000 föreslagna ökningen av stöd till skogssektorn rimmar illa med principen om ett understödsfritt, marknadsbaserat skogsbruk. Unionens nuvarande stöd för beskogning av åkrar, för skogsförbättringsåtgärder och för bekämpning av skogsbränder är redan tillräckliga. Våra gemensamma pengar kan säkert placeras även i mera lönsamma objekt. Dessutom skulle förslaget leda till en klar utvidgning av EU: s skogspolitik, dvs. till en minskning av medlemsländernas egen bestämmanderätt inom skogssektorn. Detta betyder dock inte att unionen inte skulle eller skulle kunna spela en viktig roll i skogsfrågor. Exempelvis skulle man med hjälp av något slags paraplycertifikat få önskvärd klarhet i skogscertifieringen som väckt omfattande och hetsig debatt.
Eftersom jag kommer från ett nordligt land i unionen kan jag inte tycka annat än att de prisnedskärningar som föreslagits för mjölk- och spannmålsprodukterna är för hårda. Var har man glömt det löfte som givits på toppmötesnivå om att landsbygdsmiljön skall behållas livsduglig genom att bedriva jordbruk inom unionens alla regioner? En mycket viktig fråga har kommissionen lämnat helt utan avseende, nämligen unga jordbrukares situation i dag och deras framtidsutsikter. Vi måste sörja för att de unga jordbrukarna får stöd i samband med generationsväxlingar på gårdarna samt att de får ett tillräckligt socialt skydd.
Om utvidgningen och om Agenda 2000 vill jag till sist säga att det är lönlöst att ens fortsätta med debatten så länge EU: s institutionella problem är olösta.

Hallam
Herr ordförande! Jag vill tacka Cunha för hans betänkande. Jag vill upprepa några av de farhågor jag har givit uttryck för vid andra tillfällen. Ett av problemen med detta betänkande är att det inte tar upp frågan om den ökade arbetslösheten inom lantbruket. När vi talar om landsbygden behöver det inte nödvändigtvis betyda att vi talar om jordbruket som ett slags industri och anställning.
Vi måste se till att det finns differentiering inom det enskilda lantbruket, men vi måste också se till att det finns differentiering inom den lokala ekonomin. Vi måste se över landsbygdsregionens roll när det gäller att vara sovstäder för storstadsområden, andrahandsägande, rekreation, turism osv. Vi måste också se över vilken typ av arbeten som erbjuds. Vi behöver arbetstillfällen baserade på teknik, i synnerhet användandet av Internet och ISDN-teknik. Vi måste också se på hur vi kan erbjuda småskaliga industrienheter åt nyetablerade företag i våra landsbygdsområden. Vi måste finna en ny roll för landsbygden.

Sturdy
Herr ordförande! Också jag vill gratulera Cunha till hans betänkande. Ett av problemen vi har inom jordbruket - inte som ett resultat av Cunhas betänkande utan som ett resultat av BSE - är att vi tvingats bevittna stora förändringar i vår syn på jordbruket. Det är inte ofta som jag kan instämma med den motsatta sidan i parlamentet, men vid detta speciella tillfälle råkar jag hålla med Hallam.
Ett av problemen med jordbruket är att vi inte sörjer för återväxten av unga människor inom sektorn, och en av de saker vi måste göra är att avskaffa de begränsningar som kvoterna utgör. Detta är något som vi måste se på i framtiden, och delar av Cunhas betänkande behandlar också detta. Vi måste också se till att jordbruket ger avkastning på marknaden. Det är viktigt att jordbruket inser att det inte kan fortsätta att räkna med obegränsade stödpengar för all framtid.
De viktigaste frågorna är emellertid för det första att vi har en inre marknad och att denna inre marknad för jordbruket måste fortsätta gälla över hela Europa. I annat fall får vi uppleva diskriminering av medlemsstaterna. Detta är orsaken till att jag motsätter mig anpassning, eftersom den slår mot de stora och effektiva jordbruken. För det andra motsätter jag mig det nationella kuvertet. Detta tillåter regeringar att ha kontroll över utgifterna och hålla tillbaka dem.

Iversen
Herr ordförande! Cunhas betänkande är ett centralt betänkande, eftersom det skall ge en signal om Europaparlamentets hållning till hela reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Betänkandet har enligt min åsikt en tydlig prägel av kompromiss mellan många olika åsikter om hur reformen skall ske. Jag tycker också personligen att betänkandet saknar visioner. Jag saknar strängare tillkännagivanden inom särskilda områden som miljö och djurens välbefinnande.
Vad gäller avdelningen om den förestående utvidgningen i Cunhas betänkande är jag emellertid mycket glad för att det ändringsförslag som jag själv har lagt fram om att ta med de första ansökarländerna i systemet för miljövänliga produktionsmetoder från 1999 har godkänts av jordbruksutskottet. Vi skall ju inte glömma att miljöförbättring inte bara är en fråga för de nuvarande 15 medlemsstaterna. Miljöföroreningarna stoppas ju inte av nationsgränser. De länder i Central- och Östeuropa som har ansökt om medlemskap i EU har också en stor jordbruksproduktion. Det är därför viktigt att vi genom stöd och samarbete säkrar en god och miljövänlig produktion för dessa jordbrukare. I annat fall kommer vi med all säkerhet få uppleva att dessa jordbrukare offrar miljön i kampen för att klara sig i konkurrensen på den inre marknaden.

Keppelhoff-Wiechert
Herr kommissionär, herr Cunha, herr ordförande! Cunha har i dag berömts så mycket att jag med lite försiktig kritik skulle vilja peka åt ett annat håll, nämligen för att - och det vet han säkert - han inte har berört kvinnornas prestationer inom jordbruket i sitt betänkande. Han kommer säkert före omröstningen att än en gång reflektera över detta och ta igen det i resolutionsförslaget, för han är egentligen för kvinnorna. I hela EU är cirka 50 procent av alla som arbetar inom jordbruket kvinnor. De drar i hög grad in intäkter till jordbrukarfamiljer med hjälp av arbete på fälten, i ladugård och stall, med bokföring, gårdsförsäljning, semestererbjudanden på bondgården etc.
Kommissionens budskap har nått fram till jordbruken, och det förvånar oss inte särskilt. I sin helhet gör det dem negativt stämda, i synnerhet kvinnorna inom jordbruken, och jag tror att jordbrukskommissionär Fischler också lade märke till detta vid sitt besök vid vårt arrangemang i Berlin. De kvinnliga jordbrukarna värjer sig mot Agenda 2000. Kritiken gäller den skärpta inriktningen av jordbruks- och prispolitiken för att få den att nå upp till världsmarknadsnivå. Inkomst- och prispolitiken kompenseras inte i tillräcklig utsträckning, till exempel när det gäller de högt ställda miljövillkoren, så att ett avsevärt antal jordbrukarfamiljer inom kort kommer att få stora problem med sin existens. Jordbrukarna är rädda att förlora den materiella grundvalen för sitt liv och sina arbetsplatser. Vi anser också att det påskyndade tempot i den europeiska jordbrukspolitiken i riktning mot världsmarknaden inte behövs.

Botz
Herr kommissionär! I den ärade kollega Cunhas betänkande finns det bland annat två målsättningar: dels det heltäckande jordbruket, dels förmågan till överlevnad och anpassning, stärkandet av förmåga till överlevnad och anpassning hos jordbruksföretag. Genom kommissionens förslag om. Tillbakagång och övre gränser äventyras dock dessa målsättningar, i synnerhet i de missgynnade regionerna i Tysklands nya delstater.
Vad gäller förmåga till anpassning och överlevnad behöver ingen i Europa över huvud taget undervisa östtyska jordbrukare. Under tiden mellan 1945 och 1992 var dessa jordbrukare tvungna att klara av tre radikala, kortfristiga omstruktureringar. De klarade det. Med den första omstruktureringen skildes under loppet av två år 80 procent av jordbruksbefolkningen ut från denna verksamhet. Detta var nödvändigt. Herr kommissionär! Särskilt i dessa regioner finns det helt enkelt inget alternativ till de företagsstrukturer som nu har överlevt - övervägande kooperativa företag - som, vilket vi alla vill, skulle kunna säkra en heltäckande skötsel.
Redan av den anledningen får den förbättrade moderna jordbrukspolitik som vi alla vill ha inte leda till en ytterligare destabilisering av denna företagsform, eftersom det skulle uppfattas som något som går tvärt emot den nya sysselsättningspolitiken i Europeiska unionen.

Lulling
Herr ordförande! Jag gratulerar Cunha till hans betänkande, som har den stora förtjänsten att inte falla i den taktikfälla kommissionen gillrade i ministerrådet, nämligen att divide et impera . Betänkandet bemöter effektivt oron inom jordbruket.
Parlamentets ståndpunkt är därmed av avgörande betydelse för den europeiska jordbruksmodellens fortlevnad. Det luxemburgska ordförandeskapets strategi, som bestod i att definiera en det europeiska jordbrukets identitet som skall tjäna som utgångspunkt för att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken och bestämma det europeiska jordbrukets ställning på världsmarknaden, fastställdes av Europeiska rådet i Luxemburg i december. Den modell som utkristalliserar sig ur denna strategi är ett mångfunktionellt, hållbart, högeffektivt jordbruk som är spritt över hela gemenskapens territorium, inbegripet mindre gynnade områden, som respekterar landskapstyper och arter och kan bemöta konsumenternas oro när det gäller livsmedelskvalitet och livsmedelssäkerhet.
Tyvärr beaktas inte denna strategi i en hel rad av de reformåtgärder som läggs fram av kommissionen. De föreslagna prissänkningarna är alltför stora och inte motiverade. De kompensationsbelopp som föreslås är otillräckliga, men kommer att förvandla jordbrukarna till ständiga bidragstagare och riskerar dessutom att skapa problem i de kommande WTO-förhandlingarna. Kompensationsstödens öde är ovisst efter utvidgningen och avgörande för de flesta jordbrukens överlevnad, särskilt i mindre gynnade områden. Härtill kommer att kompensationsstödens koppling till miljövillkor är överdriven eftersom den deformerar dem.

Thomas
Herr ordförande! Jag vill också gratulera Cunha till hans förnämliga och lägliga betänkande. Jag välkomnar å det varmaste kommissionens förslag som ett steg i rätt riktning, men ingen i parlamentet bör göra sig några illusioner. Detta är ingen genomgripande reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är, som kommissionen har deklarerat i inledningen av sitt dokument, en vidareutveckling och utvidgning av MacSharrys förslag.
Så länge som de grundläggande målsättningarna och mekanismerna kvarstår med den gemensamma jordbrukspolitiken föreligger ingen betydande omstrukturering av jordbruket inom EU. En betydande majoritet har antytt att en gemensam landsbygdspolitik snarare än en gemensam jordbrukspolitik skulle vara till större gagn för Europas landsbygd. Jag uppmanar kommissionen att ompröva sina förslag mycket noggrant för att försäkra sig om att Europas landsbygdssamhällen inte missgynnas när de skall konkurrera om medel ur strukturfonderna under förändringsarbetet när landsbygdsområdena inkluderas i det nya mål 2.
Vidare är, trots att Agenda 2000 utfäster sig att tillämpa en mera marknadsorienterad linje, de föreslagna betalningarna för att kompensera bönderna för reducerade priser inte tidsbegränsade och kommer inte att bryta den onda cirkeln av EU-bidragsberoende för europeiska bönder; inte heller kommer den att göra något åt skattebetalarnas berättigade oro. En kompensation för förändrade marknadsförhållanden bör reduceras och slutligen upphöra efter en rimlig omställningsperiod. Med tanke på det kaos som BSE-krisen skapat och de många olösta frågorna kring livsmedelssäkerhet och import från tredje land, anser jag att kommissionen bör använda de möjligheter Agenda 2000 erbjuder för att se till att konsumenterna åtnjuter högsta möjliga skydd när vi går in i det nya seklet och att Europa kan konkurrera med billigare icke-EU-produkter.

Redondo Jiménez
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade ledamöter! För det första vill jag gratulera föredraganden till hans betänkande, samt för att han på ett lyckat sätt har påskyndat att fastställa riktlinjerna, mästerlinjerna, för vilken framtiden kommer att bli för den gemensamma jordbrukspolitiken inför Agenda 2000, utvidgningen till östländerna och de framtida förhandlingarna i Världshandelsorganisationen.
Ämnen som prissänkningar eller jordbrukarnas medverkan på marknaden har redan behandlats av alla mina kolleger, liksom fastställandet av landsbygdens befolkning och integreringen av ungdomar och kvinnor i sektorn. Vilka effekter prissänkningen kommer att få på konsumenterna är något vi fortfarande får se. Vi måste emellertid förbereda oss inför förhandlingarna med Världshandelsorganisationen, genom en offensiv inställning, för att försvara vår jordbruksmodell, förkasta det som kommer utifrån, och göra landsbygdens verklighet gällande genom att försvara vår sociala och miljömässiga verklighet.
Det är viktigt med en fullständig verksamhet för landsbygden, som går längre än jordbruksverksamheten, då detta är dess grundläggande kärna, kärnverksamheten - skulle jag säga - vilken bör förses med extra ekonomiska medel för andra typer av verksamhet. Man bör också ta hänsyn till det som handlar om anordningar för regioner, miljö, landsbygdsturism, skapande av sysselsättning och förbättring och bevarande av landsbygdens och kulturarvet.
Herr kommissionär! Till följd av Cork-andan bör landsbygdens utveckling vara den andra pelaren i den gemensamma jordbrukspolitiken. Denna er reform skulle kunna bli, och borde bli, att skapa den gemensamma jordbruks- och landsbygdspolitiken.

Novo
Herr ordförande, ärade ledamöter! En verklig reform av den gemensamma jordbrukspolitiken borde, en gång för alla, kunna överge de riktlinjer som infördes med reformen 1992. Detta har inte gjorts och därför har kommissionens förslag i Agenda 2000, räknat med opposition från jordbrukarna och deras organisationer, litet grand över hela Europeiska unionen.
Faktiskt borde en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken vara fullständig och omfatta alla jordbruksprodukter. Förslagen i Agenda 2000 gynnar dock kött-, spannmåls- och mjölksektorerna, och försöker, isolerat och på ett kasuistiskt sätt, reformera sektorer som olivolje-, frukt-, grönsaks och vinsektorerna, vilka är grundläggande för jordbruksekonomierna i söder.
Å andra sidan borde man, för att det skall bli en verklig reform och en mer förändrad strategi än 1992, tydligt stödja landsbygdens utveckling, försvara, och framför allt generalisera, tillämpningen av gemenskapens prioriteringar, skapa ett undantag för landsbygden i ett globalt sammanhang, beslutsamt stödja de unga jordbrukarna och bekämpa landsbygdens avfolkning, bibehålla och utveckla mekanismerna för marknadsregleringen och avskaffa obalansen mellan regionerna, produktionen och jordbrukarna, och ge prioritet till familjejordbruken.
Vi värdesätter dessa aspekter i betänkandet till vilket vi bidrar vi med ändringsförslag, vilka ligger i linje med den väg som vi i flera år har föreslagit. Vi insisterar i kammaren på ändringsförslag som syftar till en öppen och allmän kontroll av kvaliteten, stöd till produktion och försäljning av regionala produkter, avvisande av kriterier om stöd som baseras på produktivitet och som, framför allt, för in en klar förändringstanke.
Med dessa inriktningar och ett godkännande av dessa ändringsförslag, skulle vi ha en politisk ram som kommissionen borde beakta, och i enlighet med denna politiska ram, borde den förändra de förslag som lades fram inom Agenda 2000.

Santini
Herr ordförande! Det här betänkandet är bra av två anledningar som kan verka motstridiga. För det första visar det en förmåga att tränga ned i de minsta detaljer, samtidigt som det innehåller en generös och övergripande vision av det europeiska jordbrukets framtid. Detta inträffar främst när föredraganden förenar den ekonomiska dimensionen när det gäller jordbruksreformen med sitt naturliga intresse som är knutet till en hållbar utveckling av markutnyttjandet, skyddet av livsvillkoren för dem som arbetar inom jordbruket - dvs. böndernas avkastning - men framför allt uppvärderingen av de regionala produkterna.
Det skulle kunna verka paradoxalt, men för att man skall kunna trygga de grundprinciper som den gemensamma jordbrukspolitiken vilar på - som i dag lider under en tillväxtkris i den betydelsen att den har växt för mycket - måste man återvända till ursprunget. Från de stora industriella gårdarna måste vi nu tillbaka till den gamla kärnfamiljen från vilken allt en gång började och som i många områden fortfarande är den bästa garantin för kontinuiteten. Framtiden för det europeiska jordbruket - i det Europa vi lever i i dag och det vi kommer att leva i morgon, med ytterligare ett tiotal central- och östeuropeiska länder att konkurrera med - beror på dess förmåga att bli en motor och ett instrument för den ekonomiska och sociala sammanhållningen, framför allt i eftersatta områden, där det fortfarande är en utmaning och även en troshandling att bedriva jordbruk. Jag tänker på bergsområdena, kontinuerligt plågade av flykten från landsbygden, framför allt när det gäller ungdomarna, som attraheras av de mer lättförtjänta inkomsterna nere på slättbygden. Jag tänker på de arktiska områdena, men även på de områden som hotas av ökenspridningen, den sista utposten för dem som inte vill ge sig.
Det är därför jag håller med föredraganden om att stödet till jordbruket skulle kunna bli ett dubbelriktat vapen som kapar solidaritetsbanden med de eftersatta områdena och främjar framväxten av två olika sorters jordbruk, ett rikt och ett fattigt och gräver ett dike mellan de utvecklade regionerna och de regioner som ligger efter i utvecklingen. I de framtida programmen måste vi garantera en serie regleringsmekanismer för ingripanden och harmonisering mellan den kontinentala produktionen och produktionen runt Medelhavet, som grundas på avkastningsgarantier och på olika typer av integration av stödyrkena, där framför allt jordbruket ges rollen av huvudnäring.

Martin, Philippe-Armand
Herr ordförande, kära kolleger! Låt oss inte glömma att den gemensamma jordbrukspolitiken är den främsta pelaren i Europabygget. I själva verket är den enda integrerade gemenskapspolitiken.
Vad är det kommissionen föreslår oss i sitt meddelande Agenda 2000? Med anledning av de begränsade budgetmedlen på 1, 27 procent av medlemsstaternas BNI föreslår kommissionen en fullständig reform av den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturpolitiken. På jordbruksområdet inskränker sig förslagen till prissänkningar på spannmål, mjölk och nötkött och för att upprätthålla en så kallad jämvikt föreslår man samtidigt en delkompensation, som i teorin gör det möjligt för jordbrukarna att anpassa sig till prissänkningen.
I slutet av december 1999 skall Europeiska unionen och medlemsstaterna infinna sig vid WTO: s förhandlingsbord. I potten ligger naturligtvis begränsningarna av jordbruksstödet och framför allt den nästintill slopade gemenskapspreferensen.
Vad har kommissionen att föreslå inför detta avgörande? Ingenting, eller snarast en ökning av kompensationsstöden. Vi vet alla att dessa inte kommer att godtas av våra olika handelspartner, eftersom det i GATT-avtalen anges ett tak för dessa stöd och då kan jag inte förstå hur en ökning skulle kunna accepteras. Vilken strategi kommer kommissionen att använda? Skall den ha modet och verktygen att tvinga våra amerikanska partner att anta sociala klausuler och miljöklausuler?
Herr kommissionär! Det europeiska jordbruket har funnits i över 2 500 år. Det skall inte jämföras med jordbruket i länder vars historia endast omfattar två till trehundra år. Försöker vi kopiera det kommer vi att förstöra landsbygden och rubba den regionala jämvikten i medlemsstaterna över Europeiska unionens hela territorium.
Jag skall bara avslutningsvis gratulera Cunha och tacka honom för det utmärkta utkast till betänkande han förelagt oss. Tyvärr har de många ändringarna från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling gjort att det förlorat en del av sin pregnans.

Fischler
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Det skulle nu naturligtvis vara mycket frestande att utförligt gå in på ledamot Cunhas utläggningar och på hans betänkande. Med tanke på att vi är försenade vill jag dock inte bidra till att förlänga debatten. Jag tillåter mig att dela ut mitt uttalande, som jag har förberett, till er, och här bara göra några viktiga påpekanden ur min synvinkel.
Först vill jag dock utnyttja tillfället och hjärtligt tacka föredraganden Cunha och ledamöterna i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling för detta betänkande. Jag har läst det med stort intresse, och även jag är ense med många punkter i betänkandet. Visserligen skulle jag ha lagt tyngdpunkterna något annorlunda. Låt mig nämna några exempel. Naturligtvis är och förblir det ett huvudmål för kommissionen att konsolidera den europeiska jordbruksmodellen, men i en värld som är stadd i omvandling får konsolidering inte betyda att man inskränker sig till att cementera det som är bestående. Då skulle vi göra jordbruket och våra jordbrukare en otjänst.
Den gemensamma jordbrukspolitiken måste anpassas och reformeras, eftersom vårt jordbruk under de närmaste årtiondena i ökande utsträckning kommer att möta nya realiteter, nya ramvillkor och nya utmaningar. Bara på så vis kan vi garantera den europeiska jordbruksmodellens fortbestånd. Just detta vill också kommissionen uppnå med sina förslag. Låt mig säga det helt öppet: Jag har hittills inte sett ett konsekvent och trovärdigt alternativ till kommissionens förslag, som man skulle kunna enas om, åtminstone inte när det handlar om ett längre perspektiv.
Ett väsentligt kännetecken, även om det inte är det absoluta väsentliga kännetecknet, för det europeiska jordbruket är dess mångsidighet, som det nämns i betänkandet. Där handlar det till att börja med om den ekonomiska dimensionen. Vi har i dag principiellt ett val mellan två olika vägar: Vi skulle kunna dämpa produktionen med hjälp av strikt kvantitetsbegränsning. Frågan är om detta verkligen är ett attraktivt program för framtiden, just med tanke på ett heltäckande jordbruk, på utvidgningen österut eller på den nya världshandelsrundan.
Den strategi som kommissionen föreslår går i en annan riktning. Den är baserad på att konkurrenskraften för de inhemska jordbruksprodukterna skall förbättras, internt och externt, så som det uppdrogs åt kommissionen vid toppmötet i Luxemburg. Därmed kommer jag till en punkt i betänkandet, där jag skulle vilja varna för felbedömningar. De av kommissionen föreslagna prissänkningarna är inget självändamål. Det är ett sätt att förbättra konkurrenskraften för våra produkter och på så sätt skapa nya avsättningsmöjligheter. Sänkningen av de institutionella priserna måste därför ske på så sätt att det även i händelse av fluktuerande marknadspriser finns tillräckligt med spelrum för att kunna vara med på marknaden. Ur denna synvinkel tror jag inte att de prissänkningar som kommissionen föreslår kan betraktas som alltför höga. Interventionen skall i framtiden bara fungera som ett säkerhetsnät vid starka prisras.
När det gäller utformningen av direktstödet kan jag på grund av de analyser som jag har framför mig inte bekräfta att de föreslagna enhetliga stödbeloppen för spannmål och oljeväxter skulle göra odlingen av oljeväxter olönsam inom en stor del av EU-området. Inte heller hänger förhållandet mellan nötkötts- och kalvköttsmarknaden enligt vår uppfattning på långt när så nära samman som betänkandet tycks anta.
Det som förvånar mig något är att man skall avvika från den allmänna regeln när det gäller mjölk. Regeln lyder att storleken på kompensationen skall rätta sig efter den regionala eller individuella produktiviteten. Det måste stå klart att ett sådan försök skulle ha väsentliga omfördelningseffekter. Även på ett annat ställe ser det ut som om betänkandet pläderar för att direktstödet i stärkt omfattning skall användas för omfördelningar. Om detta är parlamentets önskan, då måste man också säga det mycket klart och entydigt.
Det klart uttalade önskemålet att arealrelaterade stödbelopp, liksom stödbelopp som är knutna till tjänster för vårt samhälle i hög grad skall stärkas gentemot de produktionsrelaterade stödbeloppen, har jag tagit del av med stort intresse. När allt kommer omkring ser jag i det som betänkandet säger om subsidiaritet och decentralisering en bekräftelse på kommissionens uppfattning. Subsidiaritet - ja! Decentralisering - ja! Åternationalisering - nej!
Det gläder mig att kunna fastslå att betänkandet följer en liknande princip som kommissionen när det handlar om att bygga ut politiken för landsbygden och för miljöskyddet inom jordbruken till en solid andra pelare i jordbrukspolitiken. Jag noterar att den i betänkandet angivna inriktningen på en rad punkter går avsevärt mycket längre än kommissionens förslag, att den tydligt hänvisar till slutsatserna från konferensen i Cork och pläderar för en större finansiell ansträngning från gemenskapens sida till förmån för landsbygdens utveckling.
Möjligheten till detta finns i riktlinjen för jordbruket, under förutsättning att den politiska viljan finns och om riktlinjen bibehålls i sin hittillsvarande form. Detta är en punkt där jag också är ense med föredraganden. Även när det gäller frågan om livsmedelskvalitet och livsmedelssäkerhet delar jag de åsikter som uttalas i betänkandet.
Betänkandet - det kan jag säga här - finner jag uppmuntrande på flera punkter, men det ger också anledning till många frågor, som vi måste diskutera. Jag är tacksam för båda delarna, och jag gläder mig redan åt de fortsatta diskussionerna och åt det framtida goda samarbetet!

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag, kl. 11.30.

Agenda 2000: " Ekonomisk och social sammanhållning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande av Schroedter (A4-0210/98) för utskottet för regionalpolitik om Agenda 2000, del 1, kapitel II, om ekonomisk och social sammanhållning (KOM(97)2000-C4-0523/97).

Schroedter
Herr ordförande! Den ekonomiska och sociala sammanhållningen i EU kommer inom kort att stå inför sin andra prövning. Alltid när EU: s integreringsprojekt står inför en stor prövning försöker man offra sammanhållningspolitiken, fastän det just är den som gör den europeiska inre marknaden till ett framgångsrikt koncept. Harmoni och balanserad utveckling är förutsättningarna för stabilitet. Därför är det närmast tvingande nödvändigt att de stora exportländerna, som kan tacka konceptet med den inre marknaden för sina vinster, åtminstone bidrar med en minimal procentsats för att förverkliga den europeiska samhällsmodellen. Vi får inte tillåta att det skall bero på tillfälligheter om någon inom Europeiska unionen skall höra till vinnarna eller till förlorarna. Jag vill här än en gång säga det med all tydlighet: Den som vill säga upp EU: s solidaritetsprojekt angriper kärnpunkten i integrationsprocessen. Diskussioner om nettobetalare säger vi här ett klart nej till eftersom de saknar all grund. Å andra sidan måste det också få oss att tänka över att vi trots avsevärda finansiella kostnader hittills inte har lyckats övervinna klyftan mellan fattiga och rika regioner. Fortfarande är arbetslösheten sju gånger högre i de tio fattigaste regionerna än i de tio rikaste regionerna. Denna kluvna ekonomiska utveckling fortsätter nu också i de rika regionerna, bildar öar av välstånd och går rätt genom samhället. Den mänskliga tragedin med massarbetslöshet, fattigdom och utslagning drabbar allt bredare skikt av befolkningen. Med tanke på denna faktiska misär i den ekonomiska och sociala sammanhållningen är utvidgningen med de tio central- och östeuropeiska länderna samt Cypern en enorm utmaning, och den låter den politiska strukturen bli till nyckel för EU: s förmåga till utvidgning. Kommissionens revideringsförslag får inte bara inskränkas koncentrationen. Effektivitetsmålsättningen betyder att man framför allt skall inse att man inte längre kan bemästra denna utmaning med den stigande arbetslösheten och transformationsprocessen av den östeuropeiska ekonomin med hjälp av traditionella ekonomiska metoder. Jacques Delors fastslår i sin vitbok om tillväxt, sysselsättning och konkurrens att det fortfarande är nödvändigt att rikta in sig på en hållbar utveckling. Det är mycket viktigt att skapa utvecklingsmönster som är baserade på en låg förbrukning av icke förnybara resurser och som skapar en balans mellan ekonomi, ekologi och social utveckling.
Med adress till medlemsstaterna vill jag än en gång tydligt framhäva följande: " En överenskommelse om förvaltning skall inte jämställas med en nedskärning av demokratin." De europeiska strukturfonderna inrymmer vittgående rättigheter till deltagande för lokala och regionala myndigheter i områdena, och även för arbetsmarknadens parter. Dessa rättigheter kan emellertid bara utnyttjas av regionerna i fråga om medlemsstaterna samtidigt ger dem möjlighet att vara med och utforma planerna och programmen. På grund av rådets försening med strukturfondsförordningen - första halvåret 1999 är för sent för planeringen - hamnar vi i det dilemmat att principen om deltagande visserligen skrivits in i förordningen, men att den inte kan genomföras eftersom planerna redan har förberetts, för att genomförandeperioden skall kunna börja punktligt. Om vi vill ta " medborgarnas Europa" på allvar, måste vi åtminstone lyckas att i god tid garantera att lokala och regionala nivåer skall kunna delta. Man förenklar inte genom att slå ihop olika bidragsområden. Till exempel verkar mål 2 i kommissionens förslag att helt enkelt ha flyttats ned. Jag anser att det är kommissionens ansvar att undanröja konkurrensen på europeisk nivå mellan å ena sidan stadsoch industriområden och å andra sidan landsbygdsområden. Betänkandets förslag erbjuder en möjlighet att utveckla öppna förfaranden, och säkrar rätten till deltagande från berörda parter på landsbygden och från Europaparlamentet. Parlamentet bekräftar med detta betänkande än en gång sin beslutsamhet att främja euroområdet i dess gränser mot de östliga grannstaterna med hjälp av en gemensam fond. Med Agendan har vi den unika möjligheten att upprätta denna fond inom en budgetkategori och under ansvar av ett generaldirektorat. Varför vägrar kommissionen fortfarande att komma med konkreta förslag?
Det gläder mig mycket att vi har lyckats att i detta betänkande arbeta fram en bred konsensus och enhälligt godkänna det. Som föredragande har jag ansvaret för att se till att denna konsensus består, och Europaparlamentet har ett unikt tillfälle att visa rådet att vi på kortast möjliga tid kan lägga fram en konsensus. Jag tackar alla kolleger och medarbetare i parlamentet som har bidragit till denna aktningsvärda framgång, och jag hoppas att vi kommer att lyckas slutföra den.
(Applåder)

Colom i Naval
Herr ordförande! Föredragandens konsensus når längre än till hennes eget utskott, då jag, för budgetutskottet, skriver under största delen av orden i hennes betänkande.
Därför vill jag bara påpeka att även om majoriteten av våra ändringsförslag inte har tagits med formellt, finns majoriteten av dem med implicit, och våra ändringsförslag, reflekterar i grunden bara kammarens beslut den 4 december. Således anser jag inte att det existerar några problem från vår sida.
Däremot skulle jag vilja göra två korta observationer. Vi väntade oss en kraftigare reaktion från utskottet för regionalpolitik. Ur vårt perspektiv, ärade ledamöter, är inte det provisoriska föranslutningsinstrumentet, ur ett strukturellt perspektiv, en strukturfond, utan än en gång en sammanhållningsfond. Detta kan leda till framtida problem. Den har några annorlunda mekanismer och syften än strukturfonderna, och således anser vi att det fortfarande saknas en verklig förberedelse från kandidatländerna inför strukturfonderna, för kandidatländerna kommer att vänja sig vid vad en sammanhållningsfond är, och det är en annan sak.
Inom avtalets allmänna ram skulle jag vilja peka på en kanske avgörande punkt ur vårt perspektiv. Från budgetutskottets vill vi ha en klausul om översyn av det finansiella resultatet av reformen av strukturfonderna - och givetvis av utvidgningarna. Även om vi accepterar kommissionens hypoteser och siffror i dessa ögonblick, måste vi dock säga att om man, till de aktuella siffrorna för struktur- och sammanhållningsfonderna, lägger de tillhörande kostnaderna för föranslutning och utvidgning, finns det fortfarande manöverutrymme innanför taket på 1, 27 procent. Det vill säga, om man minskar de strukturella krediterna för de femton medlemsstaterna, så är det inte för att inte överstiga taket på 1, 27 procent, utan för att hålla den mycket lägre. I år ligger vi på 1, 14 procent. Jag frågar, hur många hundradelar av Bruttonationalprodukten handlar det om? Vi diskuterar nu i själva verket - det har diskuterats i Cardiff - fattigdom i procentuella termer.
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja tillägga att vi verkligen måste vara medvetna om den ekonomiska och politiska vikten av rubrik 2 i det europeiska politiska bygget.

Ettl
Herr ordförande, mina damer och herrar! Från utskottet för sysselsättning och socialfrågor kan jag bara hälsa Schroedters betänkande med tillfredsställelse. Det visar på medvetande om problemet och en känsla för frågorna om utvidgning. Det visar att man tillmötesgått uppslagen att skapa ekonomisk och social sammanhållning, och det visar på politiska strävanden att förebygga en viss brist på sammanhållning.
Utvidgningen är naturligtvis inte bara en chans till en positiv utveckling, den är redan i dag ett tecken på att alla frågor om utvidgning inte bara skall betraktas ur ekonomisk synvinkel och inte heller kommer att bli enkla. Vi återfinner i huvudsak alla resolutionsförslag, alla resolutionsfrågor från den 4 december i Schroedters betänkande. Det som det för min del handlar om är att vi behöver en jämvikt mellan infrastruktur, transport-, miljö- och även mänskliga resurser, för att här uppnå sammanhållning. Det får inte betraktas ensidigt utan måste skapas och diskuteras som en helhet.
Det som är viktigt i detta sammanhang är naturligtvis även den roll som arbetsmarknadens parter spelar, vilket här har berörts. Utan arbetsmarknadens parter kan vi inte genomföra detta i utvecklingsländerna, i de länder som har ansökt om medlemskap. Till detta behövs instrument, till detta måste vi utforma Phare på annat sätt för att kunna hjälpa till på genomgripande sätt. Allt detta måste vi fortfarande göra. För mig är det därför fortfarande ett diskussionsunderlag.
Den nya definitionen av mål 2 är naturligtvis också mycket viktig. Jag vill bara peka på att kombinationen av industri och landsbygd kan vara en möjlighet för framtiden. Dessutom vill jag hänvisa till att i de tre förslagen till förordning, som under den närmaste tiden skall tas upp och som befattar sig med de strukturpolitiska instrumenten för förberedandet inför anslutningen, finns det tillräckligt med tid för diskussioner för att kunna skapa en rimlig ram för det hela, och för att åstadkomma det som vi vill ha, nämligen en homogen utvidgning med de tidigare öststaterna.

McCarthy
Herr ordförande. Jag välkomnar dagens debatt om Schroedters betänkande om det kapitel i Agenda 2000 som handlar om ekonomisk och social sammanhållning som en fast grund för att inleda parlamentets mera detaljerade och omfattande arbete om de förordningar som styr strukturfonderna. Som Schroedter nämnde, röstade man i utskottet för regionalpolitik enhälligt för betänkandet, men jag tror att hon också skulle medge att det var resultatet av mycket omfattande ändringsförslag framlagda av många politiska grupper, och vi har verkligen mycket arbete att uträtta inom detta område.
Som svar till Colom i Naval vill jag säga att det nu inte är rätt tidpunkt att ge sig in på de mycket detaljerade förordningarna i strukturfonderna: Vi kommer att se över dem när vi drar upp specifika, detaljerade betänkanden.
Detta är en läglig debatt, som följer på förra veckans diskussioner under det brittiska ordförandeskapet vid det informella rådet i Glasgow och rådet för allmänna frågor i Luxemburg, och i ljuset av dagens mycket aktuella diskussion vid toppmötet i Cardiff om lägesrapporten om Agenda 2000, färdigställd av det brittiska ordförandeskapet för att identifiera de områden där det råder enighet inom rådet.
I ljuset av dessa diskussioner vill jag därför ägna tid åt att belysa ett möjligt angreppssätt som min grupp kommer att välja under reformprocessens gång. Det råder inget tvivel om att denna reform av struktur- och sammanhållningsfonderna representerar de mest betydelsefulla förändringarna de senaste tio åren med sikte på att möta de utmaningar som utvidgningen av EMU innebär. En utvidgning kommer utan tvivel att erbjuda möjligheter för våra regioner, men vi vill se till att de av kommissionen presenterade förslagen stämmer överens med våra målsättningar och prioriteringar som socialister, nämligen att föra vidare arvet från Delors att verka för att skapa arbetstillfällen, fortsatt tillväxt och våra regioners konkurrensförmåga samt fördragets centrala målsättning gällande ekonomisk och social sammanhållning för att möjliggöra för alla medborgare, regioner och medlemsstater att medverka på jämställda villkor. Unionens bästa måste komma i första hand i vår politiska process. Det handlar lika mycket om att skapa likvärdiga möjligheter som om att undanröja skillnaderna mellan fattigare och rikare regioner.
Vi bör vara klara över de interna utmaningar vi kommer att möta: Var femte europeisk ungdom är arbetslös, arbetslösheten bland kvinnor ligger konstant på en högre nivå än bland män, långtidsarbetslösheten fortsätter att vara ett gissel i det moderna samhället.
Reformprocessen måste därför kombinera rättvisa med ekonomisk offervilja och varaktighet, med en högre grad av förenkling och effektivitet. Den måste vara rättvis för att kunna garantera att vi prioriterar fattiga regioner utan att överge de problemregioner som går igenom processer av ekonomisk och social omstrukturering i rikare medlemsländer. Solidaritet, om den skall stödjas av många, måste fungera åt båda hållen, och inte vara en process i endast den ena riktningen. Stödverksamhet och decentralisering måste vara hörnstenen i vår framtida politik för att garantera att regionalpolitiken är relevant för lokalsamhällenas behov och intressen.
Jag skulle därför välkomna ett beslut om att parlamentet skall vara fullt engagerad i reformprocessen. Vi välkomnar det interinstitutionella avtalet och hoppas få se det undertecknat under detta ordförandeskap. Vi har fått en positiv skrivelse från rådets ordförande Robin Cook, men vi måste nu gå framåt vad gäller de mera grundläggande punkterna.
Till sist vill jag ta upp några områden där vi bör begrunda kommissionens förslag mera i detalj: effektivitet är givetvis grundläggande för att garantera ett bättre användande av medlen. Om effektivitetsreserven leder till ökad byråkrati och en utökad kontrollerande roll för kommissionens personal, då är jag rädd att allt vi åstadkommer är ett ökat anlitande av privata konsulter för att kontrollera dessa processer. Därför måste vi se över mycket noggrant hur denna reserv skulle fungera. Jag förordar att man undersöker möjligheterna till en innovationsreserv med lämpliga metoder för decentralisering och stödverksamhet.
Vi kommer att dömas av våra medborgare efter det sätt på vilket vi hanterar de utmaningar som reformarbetet innebär. Först när EU upplevs bidra till lösningen av stora problem i samhället, såsom fattigdom och arbetslöshet, kan vi förvänta oss få åtnjuta deras stöd, och garantera trovärdigheten hos unionen och dess politik och institutioner.
Min grupp kommer att ta denna utmaning på allvar och vi ser fram emot att få samverka med rådet och kommissionen i arbetet med att förbättra förslagen i Agenda 2000 för att vinna allmänhetens stöd. Vi hoppas innerligt att vi kommer att ges chansen att vara med och dela på den verkställande makten - i en anda av samverkan, vill jag tillägga. Detta kan endast leda till att öka den demokratiska legitimiteten hos reformprocessen.

Schiedermeier
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Till att börja med hjärtligt tack till föredraganden för hennes samarbetsvillighet. Hon har i hög grad bidragit till att betänkandet har blivit så bra som det är. Från Europeiska folkpartiets sida vill jag förklara följande: Strukturfonderna måste inrikta sina bidrag på målen i fördraget och gemenskapens uppgifter. Hit hör bland annat en balanserad och hållbar utveckling av det ekonomiska livet, hög sysselsättningsnivå, stark social trygghet, jämställdhet mellan kvinnor och män, ekonomisk och social sammanhållning inom ramen för medlemsstaternas solidaritet. Där måste alltid principen om subsidiaritet beaktas i hög grad, och även de finansiella ramarna. Utvidgningen får på intet sätt utnyttjas till att ta bort den övre gränsen på 0, 46 procent av gemenskapens BNP för strukturpolitiken respektive 1, 27 procent för de totala utgifterna.
Ur min synvinkel kan länder som deltar i valutaunionen inte få något ytterligare bidrag via sammanhållningsfonderna. Solidaritet betyder inte heller att man skall ta mer hjälp än nödvändigt i anspråk. För mål 1 måste därför den 75-procentiga gränsen för BNP per person absolut bibehållas. Här välkomnar jag uttryckligen en övergångstid för de regioner som nu har rätt till bidrag inom ramen för mål 1, 2 eller 5b. Det nya mål 2 har tyvärr inte någon egen logik, fru kommissionär, det är och förblir ett " gulaschmål" . 80 procent av EU: s medborgare bor i städer, och om landsbygden i framtiden missgynnas ännu starkare av EU: s stöd, så kommer förhållandet att försämras ännu mer. Det betyder att utvandringen från landsbygden till städerna kommer att öka ännu mer.
Det finns två möjligheter att förbättra kommissionens förslag. För det första ett självständigt mål för landsbygden, och för det andra ett uppdelat mål 2 med separata budgetposter. Kriterierna måste kunna utvidgas och viktas av medlemsstaterna på lämpligt sätt inom ramen för subsidiariteten. Den planerade koncentrationen får inte i något fall fullständigt tysta ned medlemsstaterna när de egna stöden skall fastläggas. Den övre gränsen för de minimis -regeln måste därför höjas väsentligt. Stödbidrag från mål 3 måste vara flexibla och lätta att sätta in. Reduceringen av gemenskapsinitiativen till tre initiativ kan välkomnas. Men Phare-CBC-medel, som hittills har varit öronmärkta för samarbetet med Interreg, får inte heller i något fall sättas in också vid gränserna mellan de central- och östeuropeiska länderna.
Främjandet av små och medelstora företag måste förstärkas, men, vilket är viktigare, det måste förenklas, fru kommissionär. 10 procents reserv är för mycket! Kommissionen försöker på detta vis att få mer inflytande, ty den beslutar i slutändan också om när dessa reservmedel skall sättas in. I mina ögon är detta ett klart brott mot subsidiaritetsprincipen.

Vallvé
Herr ordförande, fru kommissionär! Jag skulle i första hand vilja säga till föredraganden, Schroedter att hon har lagt fram ett bra betänkande om Agenda 2000.
Jag skall inte i detalj gå in på det som kommer att bli den framtida diskussionen om strukturfonderna, men jag vill trycka på att den ekonomiska och sociala sammanhållningen är en av de grundläggande aspekterna i det europeiska bygget, och därmed måste staternas och regionernas, tillsammans med Europeiska unionens, roll och bidrag värderas i en direkt tillämpning av subsidiaritetsprincipen.
Jag ser positivt på den förenkling man vill göra i strukturfonderna, med ett stort mål 2, där man måste studera hur närvaron av landsbygdsområden, industriregioner på tillbakagång, stadsområden och fiskeområden skall inkluderas på lämpligt sätt, alltihop genom en god tillämpning av subsidiariteten. Även rollen som regioner med lagstiftande behörighet kan spela i tillämpningen av dessa utvecklingsramar i mål 2, bör beaktas.
Jag anser därmed inte att det vore klokt med en enhetlig förordning som inte tar hänsyn till hur varje land, enligt sin interna organisation, beslutar om tillämpningen av mål 2.
Det är en mycket viktig framställning som görs av mål 3, framför allt med tanke på det som i dag är det största problemet i Europeiska unionen, nämligen arbetslösheten. Och allt detta bör beaktas med hänsyn till den framtida utvidgningen av Europeiska unionen och staterna i Central- och Östeuropa. Därför menar jag att det är positivt att gemenskapsinitiativet Interreg också tilldelar fonder för staterna i Central- och Östeuropa, men inte på bekostnad av de som tilldelas de nuvarande länderna i Europeiska unionen.
Slutligen skulle jag vilja säga att effektiviteten i tillämpningen av strukturfonderna och de tilldelade medlen alltid är lovvärt, och därför hoppas jag att ett bra kriterium beslutas för att kunna fördela dessa fonder, som Europeiska unionen beviljar, på ett så effektivt sätt som möjligt.

Collins, Gerard
Herr ordförande! Detta är den sista chansen detta parlament kommer att ha att uttrycka vår ståndpunkt om de övergripande principerna i reformen av strukturfonderna innan vi inleder granskningen av de detaljerade lagstiftningsförslagen under de kommande månaderna, och det är därför ett extremt viktigt betänkande.
Jag vill börja med att betona att ekonomisk och social samordning är en helig princip nu och i framtiden. Den handlar inte om några kortsiktiga framgångar för något visst nationellt politiskt parti i jakten på röster. Vi har en skyldighet att ta vårt bidrag till unionens framtida utveckling på allvar, och våra ambitioner om en bättre väg framåt måste motsvara förväntningarna från alla medborgare i Europeiska unionen.
I det stora hela instämmer jag med Schroedlers betänkande. Det finns emellertid ett par punkter som är av särskild vikt för mig. Jag delar fullständigt, och stöder kraftigt, kommissionens ståndpunkt att det inte finns några kopplingar mellan EMU-deltagande och rätten till Sammanhållningsfonden. Jag vill för vissa kolleger betona att det inte finns någon grund i fördraget för någon sådan koppling. Ändringsförslag 25 av Novo Belenguer och andra representerar helt korrekt detta synsätt och jag kommer med glädje att stödja dem. Jag kan godta principen om halvtidsöversyn av Sammanhållningsfonden. Jag skulle dock tycka att det vore oacceptabelt om det inte inrättades övergångsarrangemang för medlemsländer som upphör att kvalificera sig vid en halvtidsöversyn.
Det är av största vikt att adekvata övergångsarrangemang inrättas för regioner som mitt land, Irland, som inte längre kommer att kvalificera sig för mål 1. Övergångsarrangemangen för Irland måste vara lämpliga vad gäller bidragens nivå och varaktighet, för att kunna svara upp mot våra fortsatta speciella utvecklingsbehov. Medan bidragsnivån i synnerhet måste motsvara behoven i de mindre utvecklade irländska regionerna anser jag att de skulle omfatta hela nationen under hela den sjuårsperiod som nästa finansiella rambeslut omfattar. Byggandet av ett stabilt hus är en långsiktig investering. Man bygger inte ett hus på en grund som inte förankrats. Ja, vi på Irland har med stora kliv närmat oss EU: s genomsnittliga BNP men - ja - vi behöver fortfarande betydande mängder bidrag för kommande period om vi skall kunna befästa den ekonomiska tillväxt vi uppnått till dags dato. Jag tror slutligen inte att någon på allvar vill bestrida vår målsättning att uppnå en situation där vår ökade levnadsstandard är bergfast förankrad på en permanent och hållbar grund.

Müller
Herr ordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Agenda 2000 drar i trådarna, men man kan fortfarande inte urskilja någon regi, för medlemsstaterna avvisar kommissionens manus. Upprörda strider om fördelningen, bevarare av egendomsförhållandena, som högljutt tar till orda, och mitt i allt detta förlorar man ur sikte vad det egentligen handlar om, nämligen den mycket stora sammanjämkningen med Central- och Östeuropa. Men vilka är spelreglerna? För det första: En utvidgning kan bara ske i samband med en reform av jordbruks- och strukturpolitiken. För det andra: Delvis kommer mer välsituerade regioner att plockas bort från de nuvarande stöden, både i Tyskland och i Sverige eller till exempel i Spanien. Om de tyska förbundsstaterna kräver att, jag citerar " i finansieringsbestämmelserna måste budgetrisker för länderna förhindras" kan man rekommendera dem att utnyttja övergångsfristen om fyra till sex år för att själva garantera detta.
För det tredje: Sammanhållningsfonden borde teoretiskt sett, och där har jag en annan åsikt än föregående talare, lösas upp efter att valutaunionen har uppnåtts. Om den spanska regeringen och andra med näbbar och klor vill hålla fast vid den, då borde - och föredraganden ger en möjlighet till detta - man emellertid ärligt säga att man inte heller kan förhindra Polen, Ungern, Tjeckien, Slovenien och Estland att ta till detta; det är spelets regler. Den som kräver något för sig själv, skapar faktiska förhållanden även för andra.
För det fjärde: Om man nu skall schackra om pengar, då skall man göra det på rätt sätt, dvs. bringa ljus i mörkret i debatten om nettobetalare, i synnerhet hos Waigel. Rättviseluckan kan inte täppas till på intäktssidan, utan bara på utgiftssidan. Den som säger R som i reformer måste också säga N som i nedskärning av jordbrukssubventionerna. En inskränkning av den brittiska rabatten på jordbrukssubventioner och om de eventuellt deltar i samfinansieringen skulle detta samtidigt öppna möjligheten till en allmän korrigering. Om man håller sig till dessa spelregler får man en regi, och då har vi också ett manus med vilket vi framgångsrikt kan komma fram till slutet av överläggningarna.

Féret
Herr ordförande! Schroedters betänkande uttrycker en stark önskan om ett mer solidariskt Europa, där de rika regionerna hjälper de fattigaste mer, och önskar sig ett utvidgat Europa, på kontinental nivå, där de femton första länderna skulle åta sig att höja länderna i Central- och Östeuropa till sin nivå. I dessa länder är köpkraften i medeltal per invånare upp till fem gånger lägre än i medlemsstaterna, samtidigt som våra tappra statschefer i Cardiff endast kommit överens på en punkt: Man vill betala mindre men få mera, och få Europa att ta ett stort steg bakåt.
När en region som min, Hanaut, har blivit ett katastrofområde - det är kommissionens eget uttryck - ett katastrofområde på grund av fyrtio år av socialistisk absolut makt, och Europas medel förskingras av socialistpartiets kompisar och skojare, vilka därmed respekterar en gammal socialistisk vallonsk tradition, när man till Öst ger ros och ris genom att till folken i Central- och Östeuropa - som är våra bröder - säga: kom med oss, samtidigt som man förebrår dem ett grand i ögat, i form av det demokratiska underskottet, när våra västerländska demokratier är döende, då är detta betänkande, herr ordförande, mina kära kolleger, den moderna versionen av Tantali kval: Ju mer vi vill närma oss Europa och dess välgörande verkan för sina landsmän, desto längre avlägsnar Europa sig från oss.

Walter
Herr ordförande, fru kommissionär, mina högt ärade damer och herrar! Vi har mindre än ett år på oss, sedan måste allting stå klart som vi har velat diskutera och besluta för Agenda 2000. Mindre än ett år är inte särskilt mycket tid. Vi måste alltså faktiskt kavla upp ärmarna och sätta i gång. Jag tror att Schroedters betänkande är en bra början. Det ger mycket information utan att föregripa några fastlägganden som ännu återstår att intensivt debattera. Jag tror att det är precis rätt väg.
Under de tidigare debatterna - jag vill påminna om plenarsammanträdet i Bryssel - har vi upplevt vad som kan hända om man på något sätt försöker fastslå något alltför snabbt eller chansartat. Detta får inte vara måttstocken, utan vi måste diskutera seriöst med varandra och sedan komma fram till bra lösningar. Betänkandet lägger fram en del information, även om jag inte skulle vilja lämna min underskrift in blanco till allt som nu står i det. Det finns ytterligare ändringsförslag. Vi skall rösta om dem i morgon. Sedan kommer vi slutligen att få se resultatet. Jag tror emellertid att det är viktigt att man har tagit detta steg.
Vad handlar det om? När det gäller den vidare utvecklingen av Agenda 2000 handlar det inte bara om att fördela pengar. Det handlar om ett balanserat system. Det handlar om hur vi tillsammans skall förbättra och vidareutveckla ett hjälpinstrument, och hur vi tillsammans skall komma vidare. Det får inte vara så att vi nu ställer oss här och säger: " Vi har fått pengar från medlemsstaterna" , och medlemsstaterna säger: " Ge tillbaka dem till oss, vi vet säkert bäst hur man skall fördela dem." Nej, det är inget europeiskt mervärde som skall uppnås. Här måste vi agera gemensamt. Jag tror att man på många ställen måste sätta fingret på den ömma punkten. Det får inte vara så att det här mitt i spänningen mellan globalisering och regionalisering bara handlar om att lämna tillbaka så mycket som möjligt och att säga till dem där hemma: " Gör vad ni vill med dem" , och sedan har vi nått målet.
Vi måste förvisso också noga studera kommissionens förslag. Här behövs det på flera ställen förenkling respektive insyn. Vi kommer att granska det noga, för i många instanser invänder man att förenklingen, till exempelvis när det gäller partnerskap eller programmering, naturligtvis också för med sig en högre grad av påtryckning och byråkrati än vad som var meningen. Vi skall noga granska detta. Jag anser att det under de närmaste veckorna och månaderna just är vår uppgift att se efter vilka regioner som behöver pengar och vilka som får det. Vi måste naturligtvis också se till att detta instrument inom gemenskapen utvecklas vidare, så att det blir till ett överskådligt instrument med vilket vi gemensamt kan arbeta för framtiden i våra regioner.

Rack
Herr ordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! Att enas om principer är relativt enkelt, i varje fall när det är någon mening med de principer som det handlar om. Sett på det viset röstar vi principiellt gärna för Schroedters betänkande och förslagen om reform av strukturpolitiken inom ramen för Agenda 2000. Urskiljbara tyngdpunkter i stället för att man lägger lite här och lite där, objektiva kriterier för utbetalning av EU: s bidrag, bottom-up -partnerskap, bedömning, vad kan man mer önska sig? I de berördas intresse måste man vilja mer!
I de första utkasten har man ännu inte tagit så stor hänsyn till landsbygden, och det har man i dag redan berört, som den förtjänar. Åtminstone har landsbygden förtjänat ett självständigt delmål inom ramen för det nya mål 2, med säkrade ekonomiska medel. möjligheter och även här en säkrad mängd Interreg-medel för unionens gränsområden kommer att behövas så att vi kan få ett brett godkännande från våra medborgare inför nästa utvidgningsrunda. Det är bättre att lyssna till signaler om bidrag från Bryssel här än till skräckscenarios från diverse politiska gränsskikt. Och utan övre finansiella gränser kommer många så kallade nettobetalare att känna sig överansträngda. Detta bra betänkande av Schroedter kommer bara att få en stor majoritet om man vid sidan om principerna även lämnar utrymme åt de olika speciella intressena - och jag har här redan medvetet berört några av dem. Låt oss gemensamt med kommissionen och rådet anstränga oss för att få en bra jämvikt under de närmaste månaderna, så att vi sedan kan visa upp ett resultat, som det finns en bred uppslutning kring i hela unionen.

Ryynänen
Herr ordförande, fru kommissionär! Genom reformeringen av EU: s regional- och strukturpolitik måste man kunna svara mot den ökande regionala ojämlikhetens utmaningar. Den globala ekonomiska utvecklingen, massarbetslösheten, utvidgningen och EMU är alla faktorer som förutsätter en strukturpolitik som utjämnar skillnader och skapar nya möjligheter. EU: s regionalpolitik måste på ett bättre och mera flexibelt sätt än i dag ta hänsyn till skilda förhållanden. Till exempel vid bedömning av befolkningstäckningen och när det gäller den nationella finansieringen behövs mera flexibilitet efter landets förhållanden.
Tidtabellen för Agenda 2000 måste absolut hållas. Ett effektivt genomförande av programmen och olika parters engagemang förutsätter att man har tillräckligt med förberedelsetid. Med tanke på framtiden är situationen inom stora landsbygdsområden exempelvis i östra och norra Finland kritisk. Regionerna håller på att tyna bort på grund av avfolkningen. Nu behövs snabbt en förnyelsepolitik som kan hjälpa till att dessa regioner får möjligheter till utveckling av humankapital, företagsamhet baserad på ny teknik och mångsidiga incitamentfaktorer. Tyngdpunkten måste ligga på lokala åtgärder som stöder initiativrikedom och skapar nya arbetstillfällen.

Amadeo
Herr ordförande! Låt mig understryka betydelsen av partnerskapsprincipen, framför allt när det gäller att utarbeta programmen och de metoder som skall tillämpas. Jag vill framför allt understryka att om man inte tydligt förklarar och beskriver de åtgärder man tänker vidta när det gäller utvecklingen av landsbygdsregionerna, riskerar man allvarliga skador på det lokala och regionala samarbetet. Samtidigt finns det ett andra problem som inte får underskattas, och det är faran att den ekonomiska och sociala sammanhållningen mot bakgrund av Agenda 2000 tenderar att sudda ut Europaparlamentets behörighet och kontroll. Om detta skulle ske skulle det verkligen vara en paradox att, i ett ögonblick när man på allvar tar itu med utvidgningen, beskärs Europaparlamentets demokratiska garantifunktion.
Samtidigt är vi av den uppfattningen att det skulle vara nyttigt att underlätta samarbetet med tredje länder inom ramen för Interreg och Phare och skapa lämpliga juridiska och finansiella instrument, som till exempel gemensamma fonder. Vi är förvånade när det gäller möjligheten att effektivt utnyttja de reserver på 10 procent som föreslagits. Vi vill peka på behovet av att öka de medel som ställs till förfogande.
Utvidgningen kräver en rationell och effektiv strukturpolitik, oavsett de budgetrestriktioner som kommer att införas. Med tanke på nyheterna i Agenda 2000 ser vi att gemenskapsinitiativen minskat från 13 till 3, vi noterar att budgeten för Sammanhållningsfonden bara är 3 miljarder ecu, vi noterar att kriterierna för att få stöd verkar ha förenklats, Samtidigt noterar vi att man inte gjort några viktiga framsteg när det gäller strukturpolitiken, i dag än viktigare med tanke på de nya medlemsstaterna.

Lage
Herr ordförande, ärade ledamöter! Budgetplanen för åren 2000 till 2006, som betingar sammanhållningspolitiken, kommer att beslutas nästa år, enligt toppmötet i Cardiff, efter att effekterna från de tyska valen avklingat.
Schroedters betänkandet är ett bra arbete, men det har bara en förberedande karaktär, även om det är impregnerat av den bästa filosofi om sammanhållningen. Omständigheterna ålägger oss emellertid, med tanke på omröstningen i Europaparlamentet för två veckor sedan, som var oväntat fientlig mot de länder som får bidrag från Sammanhållningsfonden, att i dag återuppta ämnet genom ändringsförslag till Schroedters betänkande.
Omröstningen om dessa förslag blir ett talande bevis på Europaparlamentets aktuella lyhördhet. Den kommer att på ett outplånligt sätt markera skillnaden mellan nationell egoism och gemenskapssolidaritet, mellan marknadslagar och etiska imperativ om sammanhållning, kort sagt, mellan ord och handling. Säg inte att Sammanhållningsfonden är till för att stödja de bidragstagande länderna att uppnå euron, och genom detta uttömmer sina funktioner. Det handlar om en sofism, det vill säga, om ett falskt resonemang med ett verkligt sken. Faktiskt motiverar införandet av euron, i ännu högre grad, behovet av att bibehålla Sammanhållningsfonden.
Geografin och den ekonomiska historien visar oss att när marknaden enas, harmoniseras, utvidgas och förses med en gemensam valuta får man fördelar för helheten, men å andra sidan noteras en djup tendens mot att de geografiska centrumen, och de existerande ekonomiska polerna, förstärks till nackdel för de perifera områdena och de ytterst perifera regionerna. Dessa risker är reella och får inte föraktas utan måste bekämpas av medlemsstaterna. På vilket sätt? Genom att prioritera principen om balans på det europeiska området och genom sammanhållningspolitiken. Det är därför Sammanhållningsfonden bör behållas och det är därför det, kort sagt, vore ett allvarligt misstag att avskaffa den.
Europaparlamentet, som genom åren har varit en förkämpe av principerna om solidaritet, skulle allvarligt fläcka ned sitt rykte, om det inte vid denna tidpunkt, utan någon tvetydighet, uttrycker lojalitet mot sina traditioner och de grundläggande värdena.

Hatzidakis
Fru ordförande! Unionens ansträngningar att skapa inre ekonomisk och social sammanhållning bör fortsätta i oförminskad takt, eftersom det fortfarande, trots vissa betydande framsteg, råder brist på jämlikhet både på regional och på nationell nivå; i vissa fall finns t.o.m. tendenser till ökande ojämlikhet. Denna situation i kombination med den förestående utvidgningen till Central- och Östeuropa ger unionen ett större ansvar och kräver att man i framtiden hanterar gemenskapens strukturpolitik på ett nytt sätt.
Den första stora fråga som måste ställas i detta sammanhang är frågan om unionens ekonomi i framtiden. Denna fråga måste snarast få en lösning, för att vi skall veta exakt hur mycket pengar vi har, så att vi sedan på ett ansvarsfullt sätt kan fastställa vår politik i detta avseende. Detta är en fråga som naturligtvis främst hör till rådets kompetensområde.
Gemenskapens budget, ungefär 1, 27 procent av gemenskapens BNP och härav 0, 46 procent till strukturpolitiken, kan mycket väl visa sig otillräcklig i framtiden om den skall räcka till både för de nuvarande och de nya medlemsländerna. Utvidgningen får absolut inte gå ut över de nuvarande, och framför allt inte de fattigaste medlemsländerna. Före den första utvidgningen måste man därför åter ta upp frågan om unionens framtida ekonomi med tanke på de nya behov och utvecklingstendenser som redan har uppstått eller som kommer att bli mera synliga.
Områdena inom mål 1, som har en BNP på mindre än 75 procent av gemenskapsgenomsnittet, är de fattigaste och har de största behoven. De bör därför även i framtiden få två tredjedelar av strukturbidragen, vilket för övrigt också kommissionen föreslår. Dessa områdens bidragsandel bör förbli hög, och ännu högre bidrag måste utgå till öområdena på grund av deras speciella problem, vilket numera också framgår av artikel 130a i Amsterdamfördraget. Med stöd av denna formulering i fördraget måste man för att lösa öarnas speciella problem tillämpa en heltäckande politik, som tar hänsyn till öarnas speciella karaktär. Det är också riktigt att man, för att skapa enkelhet och koncentration, minskar antalet mål från 6 till 3 och antalet gemenskapsinitiativ från 15 till 3. Att 5 procent av resurserna anslås för dessa ändamål finner jag också rimligt, men det behövs säkert en fördubbling av anslagen för att finansiera de nya insatser som just genom sin karaktär av pionjärinsatser kan visa sig särskilt nyttiga.
Avslutningsvis skulle jag vilja betona att det också i fortsättningen bör finnas en sammanhållningsfond för att finansiera stora infrastrukturprojekt inom transport- och miljösektorerna. I denna fond bör deltagande vara möjligt också för länder med en BNP som ligger under 90 procent av gemenskapsgenomsnittet.

Izquierdo Collado
Herr ordförande! Jag vill gratulera Schroedter till hennes betänkande och säga att det bästa i betänkandet, och det bör inte tynga henne, är att det är skyldigt till kommissionens förslag och konkret från kommissionären som är närvarande hos oss, fru Wulf-Mathies.
Detta betänkande följer kommissionens förslag, och däri ligger just dess styrka och dess positiva karaktär. Det har en annan positiv ingrediens, och det är att det kommer att låta oss upphäva den otroliga händelsen i det senaste plenarsammanträdet då man, genom en sammanlänkning av misstag, kom till en slutsats, om Sammanhållningsfonden, som inte representerar känslan hos kammarens majoritet, vilket vi kommer att kunna visa i omröstningen i morgon.
Sammanhållningsfonden - och jag vill be Schroedter att hon med en viss pedagogik skall arbeta med en viss ledamot i er grupp, för att hon skall bli medveten om vad Sammanhållningsfonden är och vad sammanhållningen är - det tas upp i fördragen och bör fortsättningsvis tas upp i fördragen, och att förändra det skulle vara att förändra fördragen. Det kan inte presenteras som ett val från några länder som inte vill överge vissa subventioner. Vi talar om fördragen, och de länder som har mindre än 90 procent av gemenskapens inkomst har rätt, eftersom detta är reglerna för de femton medlemsstaterna som vi har skapat, att fortsätta i Sammanhållningsfonden.
Schroedter däremot har förstått vad sammanhållningen är. Och sammanhållningen kan inte förstås utan den grundläggande kopplingen till den inre marknaden som nu, med den gemensamma valutan, är en fullkomlig inre marknad.
De uppnådda ståndpunkterna har också uppnåtts av de länder, regioner och företag som, i den gemensamma marknaden, har åtnjutit en privilegierad konkurrenssituation; och därför uppstår sammanhållningen, så att detta konkurrensprivilegium beaktas och de minst gynnade regionerna får stöd.
Vi måste vara logiska när vi talar om sammanhållningen, herr ordförande.

Arias Cañete
Herr ordförande! Jag vill inleda detta inlägg med att ansluta mig till de gratulationer som har givits till Schroedter - vilket hon utan tvivel förtjänar - för det seriösa arbete hon har genomfört i förberedandet av sitt betänkande, och särskilt för hennes ansträngningar för att försöka finna kompromisser mellan de olika politiska grupperna, kompromisser som har gjort det möjligt för detta betänkande att godkännas, praktiskt taget enhälligt, i utskottet för regionalpolitik.
Bland slutsatserna i betänkandet skulle jag vilja framhålla, på grund av dess betydelse för sammanhållningspolitiken, det tydliga erkännandet av att två tredjedelar av de totala resurserna i strukturfonderna bör tilldelas mål 1-regionerna, eftersom bara en koncentration av resurserna till de minst gynnade regionerna kan minska de regionala skillnaderna inom en överskådlig tid.
Jag anser att hänvisningen till den viktiga roll som Sammanhållningsfonden spelar i främjandet av en harmonisk utveckling i gemenskapen, vilken formuleras i stycke A i ingressen, är mycket positiv, men jag menar att uttalandet i stycke L inte bara borde ha införlivats i slutsatserna, utan att det dessutom är nödvändigt att utforma det på ett sätt så att det klargör den pågående debatten i ljuset av omröstningen om ändringsförslaget från Berend vid det senaste sammanträdet i Bryssel.
Därför anser jag att texten i ändringsförslag 5, 6 och 14, ingivna av ledamöter i PPE-gruppen, ARE-gruppen och PSE-gruppen, vilka stöder ett bibehållande av en sammanhållningsfond från år 2000, utan att på förhand döma om Europaparlamentets definitiva ståndpunkt, vilken kommer att uttryckas inom ramen för lagstiftningsförfarandet om Sammanhållningsfonden, återför debatten till rimligare nivåer, utan förhandsuttalanden, och gör det möjligt för detta parlament att kunna börja debattera med ett nödvändigt lugn, med respekt för fördragen, och i ett klimat av parlamentariskt lugn som inte förändras av framställningar som har med valrörelsen inför viktiga nationella val att göra.
Jag anser, vilket betänkandet också betonar, att det är mycket viktigt att man kräver kompetens för de organ som är ansvariga för den europeiska regionalpolitiken, vid utformning och utvärdering av programmen inom ramen för landsbygdens utveckling, för, i annat fall kommer den sammanhållning att gå förlorad, som bör genomsyra alla områden av regionalpolitiken.
Jag avslutar med att på nytt tacka vår föredragande för hennes utmärkta arbete, vilket kommer att tjäna som kriterium för inriktningen på de uppgifter utskottet för regionalpolitik kommer att ha de närmaste månaderna, då det analyserar de lagstiftningsförslag som kommissionen, mycket rationellt och balanserat, har presenterat.

Bösch
Fru kommissionär, herr ordförande, mina damer och herrar! Jag tror att vi i samband med den alltid citerade solidariteten när det gäller den ekonomiska sammanhållningen i unionen måste passa oss så att vi inte för vidare de sagor som rådet och andra herrskap, ibland även kommissionen, berättar för oss. Man får inte å ena sidan planera en sådan utvidgning som man uppenbarligen gör, och detta enhälligt från alla medlemsstaters sida, nämligen den fattigaste och största utvidgning som den europeiska integrationshistorien någonsin sett, och sedan å andra sidan tro att man kommer att få betala mindre eller rent av kunna bibehålla den bestående strukturpolitiken och intäkterna för medlemmarna i samma skick som tidigare.
Det kommer medborgarna inte att godta, och det är egentligen också en direkt skymf mot vårt eget intellekt. Därför kommer det att bli fråga om en ordentlig uppdelning. I det avseendet har några kolleger säkert rätt. Vi har inte bara en nord-syd-konflikt när det gäller sammanhållningen, utan delvis även en nord-nord-konflikt. Här måste jag också invända mot några av de föregående talarna att det inte är någon mening med att enbart betrakta strukturpolitiken i sig. Naturligtvis kommer vi senast i oktober att få till stånd en ny debatt om utgifterna i kategori 2 när det gäller strukturpolitiken, medan kommissionen räknar upp intäkterna i denna Agenda 2000 och säger att detta land skall betala så mycket, och detta land skall betala så mycket. Därför är det också viktigt att vi här även tar upp exempelvis utgifterna på jordbruksområdet. Då kan utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling inte fatta egna beslut och säga att det hela inte angår dem. Detta säger jag också med adress just till våra bayerska representanter här. Naturligtvis skall det tas med, för om vi i framtiden kommer att ha nya stora utgifter - och det kommer vi säkert att ha - innebär det en utmaning för vår solidaritet. Då kommer det inte längre att vara möjligt att det näst rikaste landet i denna union skall vara en nettomottagare på grund av denna - ja galna - jordbrukspolitik, då kommer medborgarna i unionen inte längre att vilja vara med om en sådan politik.

Behrend
Herr ordförande, fru kommissionär, högt ärade kolleger! Till att börja med skulle jag vilja förklara att jag är införstådd med prioriteringarna i betänkandet som fick sin nuvarande form inte minst tack vare föredragandens kompromissvilja och med hjälp av många ändringar. Vi förespråkar den i betänkandet och av kommissionen föreslagna koncentrationen på ett främjande av utveckling och strukturell anpassning av de regioner som har en eftersläpning i utvecklingen (mål 1). Vi stöder att man strikt skall tillämpa kriteriet med en regional BNP per capita på mindre än 75 procent av gemenskapens genomsnitt, mätt på köpkraftspariteten på NUT II: s nivå, när kommande mål 1-områden skall väljas.
Två tredjedelar av strukturfondsmedlen för mål 1 säkerställer i själva verket den nödvändiga koncentrationen av stödet till de mest behövande regionerna. I detta sammanhang vill jag dock uppmana kommissionen att inte avvika från en strikt tillämpning av detta kriterium. Detta betyder i klartext att man garanterar jämställdhet hos alla mål 1-områden när medlen delas upp. Det nationella välståndskriteriet är med tanke på den regionala orienteringen av målen inte lämpat att åstadkomma jämställd behandling. Det skapar tvärtom nya orättvisor och avvisas därför av oss.
Vi förespråkar, liksom betänkandet och kommissionen, att man finansierar den europeiska strukturpolitiken med bibehållande av taket på 1, 27 procent för de egna medlen och 0, 46 procents andel av strukturfondsmedlen, och att man inte heller inom ramen för utvidgningen avviker från dessa hörnpelare. Vad gäller Sammanhållningsfonden är vi ense med föredraganden om att man efter år 2000 skall förfoga över en sammanhållningsfond som stöd för att uppnå konvergenskriterierna. Vi vill i varje fall inte enbart komplettera den nuvarande, så som Agenda 2000 nu föreskriver. Ett sådant översättningsfel i ändringsförslagen kommer att korrigeras i morgon.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr ordförande, fru kommissionär, ärade ledamöter! Den ekonomiska och sociala sammanhållningen är ett väsentligt mål i det europeiska bygget, jämställt med valutaunionen eller den inre marknaden, men om sammanhållningsarbetet har varit viktigt visar de ekonomiska uppgifterna att det fortfarande är otillräckligt.
För att ni skall förstå oss rätt: Vi står inte här och talar om välgörenhet eller odefinierade eller icke-diskriminerande subventioner. Sammanhållningen är synonym med solidaritet och rättvisa för de skilda ansträngningarna, i olika europeiska regioner, för att uppnå konkurrenskraft. Sammanhållningen är den andra sidan av den inre marknaden och valutaunionen och, i detta sammanhang, och beträffande utvidgningen, kommer den ekonomiska och sociala sammanhållningen att bli nödvändigare än någonsin, för rättvisa.
Valutaunionen och den inre marknaden kommer att förstärka centraliseringen av investeringar till de rika länderna. Utvidgningen kommer att innebära större behov av solidaritet utan att vi ännu har uppnått sammanhållningen mellan de nuvarande femton medlemsstaterna.
Sammanhållningsfonden är därför ett oumbärligt instrument. Oberoende av om man går med i valutaunionen eller ej är Sammanhållningsfonden nödvändig för de nuvarande medlemsstater vars BNP per capita är lägre än 90 procent av gemenskapens genomsnitt, så som fördraget fastställer.
Slutligen nämns i fiskeriutskottets yttrande till Schroedters betänkande, nämns en orättvisa som jag vill påtala: Den bristande strukturella uppmärksamheten av fiskesektorn i Agenda 2000. Det speciella med kustområdena, i allmänhet perifera, mycket beroende av fisket och utan några lätta sysselsättningsalternativ, kräver ett strukturellt stöd, genom en övergripande förordning, som inrymmer hela Europas kustområden och konkretiserar den verksamhet som bör utvecklas, vilken nu inte existerar och som är så nödvändig för dessa områden.
Jag avslutar därför med att gratulera föredraganden, och gör dessa uppmaningar så att den ekonomiska och sociala sammanhållningen i Europa verkligen förbättras.

Viola
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger, och kära föredragande, som jag gratulerar! Agenda 2000 är ett hinder för utvecklingen av sammanhållningspolitiken genom att man sänker det utgiftsmål som sattes upp i Edinburgh, från 0, 46 till 0, 39 procent, eftersom rubrik nr 2 i budgeten måste avstå 7 miljarder ecu till åtgärderna i samband med utvidgningen. Det är framför allt därför vi kräver att man skapar ett nytt konto - konto nr 7 - en avsättning på 1, 27 procent som skall revideras när datum och siffror i samband med utvidgningen börjar klarna och en uppdelning av fonderna som ger sammanhållningspolitiken stabilitet utan att reducera den till att bara bli en vip-utväg för ett fåtal.
Jag frågar mig faktiskt om Agenda 2000, i sina försök att maximalt koncentrera fördelningen av resurserna, verkligen har tagit de verkliga behoven i regionerna som utgångspunkt eller bara valt en blind statistikuppgift som kriterium. Detta tvivel gäller även valet av BNP per capita som absolut referenspunkt. Denna statistiska uppgift borde analyseras i grunden så att den verkligen återspeglar de ekonomisk-sociala villkoren i en region, i annat fall kommer vi med den här takten snart att stå inför uppenbara förvanskningar av verkligheten, som till exempel när det gäller öregionerna. Hur kan en siffra från Eurostat återge den stora skillnaden mellan de 76 procent som uppnås av en öregion och de 76 procent som uppnås av en region på fastlandet?
Det finns många saker i det kapitel som ägnas åt sammanhållningspolitiken i Agenda 2000 som gör mig förvånad, till att börja med reserven på 10 procent. Jag nöjer mig här med att uppmana till att man snarast gör en översyn av Sammanhållningsfonden som i en snar framtid leder till att den regionaliseras, snarare än stryps.

Wulf-Mathies
Herr ordförande, mina damer och herrar ledamöter! Till att börja med ett hjärtligt tack till er, fru Schroedter, för betänkandet och resolutionerna, som är kritiska och konstruktiva och erbjuder ett fortsatt tillfälle till diskussion om Agenda 2000 i Europaparlamentet. Som särskilt positiv skulle jag vilja framhålla den långtgående överensstämmelsen mellan Europaparlamentet och kommissionen, i synnerhet vad gäller betydelsen av den ekonomiska och sociala sammanhållningen, men också vad gäller gemensamma målsättningar såsom hållbar utveckling, bekämpning av arbetslösheten, stärkande av konkurrenskraften i regionerna, betydelsen av de mänskliga resurserna och jämställdhet.
Även inom rådet går sakerna långsamt framåt. Det brittiska ordförandeskapet har inte bara i rådets arbetsgrupper, utan även vid det informella rådet i Glasgow under den gångna veckan gjort stora ansträngningar för att inleda en första politisk diskussion om reformen av strukturfonderna.
Det kanske viktigaste budskapet från Glasgow sett ur min synvinkel är att det inte fanns något fundamentalt motstånd. Den politiska filosofin i kommissionens förslag bekräftades i stor utsträckning. Det är också viktigt att ministrarna accepterade sammanhanget mellan å ena sidan förenkling och decentralisering, och å andra sidan en bättre redovisning. Men i sak - det har också sagts här av flera talare - finns det naturligtvis fortfarande ett stort behov av diskussioner.
Låt mig än en gång med all tydlighet lägga fram följande om jämvikten i det totala paketet. För det första sker utvidgningen inte på bekostnad av de fattigaste regionerna. Tvärtom kommer äkta mål 1-regioner att vara de som vinner på reformen. Dessutom vill jag uttryckligen visa på att även Sammanhållningsfonden och anpassningen till stabilitetspakten hör till kommissionens helhetsförslag.
För det andra kommer koncentrationsansträngningarna att fördelas lika och rättvist på alla medlemsstater, varken på bekostnad av landsbygden eller andra problemregioner.
För det tredje innebär föranslutningspaketet ett fördelaktigt anbud till de stater som vill ansluta sig, och överanstränger inte de nuvarande medlemsstaterna.
Beträffande era tvivel om att utvidgningen kan finansieras, vill jag säga att det totala paketet i Agenda 2000 är väl finansierat. Visserligen - och där understryker jag vad som här har sagts - bildar förslagen till reform av viktig gemenskapspolitik och till en stegvis integration av kandidatländerna en enhet. Det ena fungerar inte utan det andra. Det krävs även av kandidatländerna att de inte ger upp sina ansträngningar att uppnå gemenskapens acquis .
Om alla deltagare agerar rationellt kan utvidgningen finansieras utan ytterligare belastning för de europeiska skattebetalarna, även om tillväxten skulle bli lägre. Vi bör för övrigt inte i diskussionen om finanserna glömma bort den politiska och säkerhetspolitiska nyttan med utvidgningen, och framför allt nyttan när det gäller demokrati och ekonomiska framsteg. Jag tror att vi inte gör något särskilt välkomnande intryck på de medlemmar som med sitt inträde i gemenskapen även föreställer sig att de skall komma att tillhöra ett demokratiskt, fredssäkrande system.
Vad gäller ert krav om att ett enda finansinstrument skall föreslås för föranslutningsstrategin vill jag påpeka att kommissionen i överensstämmelse med uppdraget från Europeiska rådet i Luxemburg har föreslagit tre finansinstrument. På grund av de olika rättsliga grunderna skulle till slut ingenting innebära någon mer förenkling för oss än det försök som vi nu har gjort, att nämligen via förordningen om samordning och funktionen hos de tre förordningarna utforma förfarandet så enhetligt som möjligt.
Ni engagerar er på samma sätt som många medlemsstater för ett nära samarbete mellan instrumenten för föranslutningen och Interreg. Jag vill bara än en gång påpeka att det inte räcker att inskränka sig till gränsöverskridande aktiviteter i ISBA, utan att man här även i fortsättningen måste lägga tyngdpunkten på Interreg och Phare-CBC. Phare kommer för övrigt även i fortsättningen att vara ansvarig för inarbetandet av regionalpolitiken i kandidatländerna genom små projekt och institution building . Vid det fortsatta arbetet med Phare-CBC anser kommissionen dock, i motsats till det uttalade nejet i resolutionsförslaget, att det är nödvändigt att inom ramen för det gränsöverskridande samarbetet ägna mer uppmärksamhet åt de östra gränserna, och inkluderar det i föranslutningsstrategin. Men, och där är vi åter överens, detta får inte leda till att man negligerar de västra gränserna. En fördjupning av det gränsöverskridande samarbetet är här inte bara av särskild betydelse för acceptansen av utvidgningen österut, utan även för inarbetandet av regionalpolitiska förfaranden och innehåll.
Partnerskap och integrerad ansats är de nyskapande elementen i den nya strukturfondsförordningen. Jag tackar för Europaparlamentets stöd när det gäller utbyggnaden av partnerskapet. Jag är dock överraskad över att man efter årslånga diskussioner om nödvändigheten av integrerade strategier för regionalutveckling plötsligt ifrågasätter det integrerade försöket. Här visar ju alla erfarenheter, som är sammanfattade i sammanhållningsrapporten, att strukturpolitiken har varit särskilt framgångsrik överallt där åtgärder som rör infrastruktur, främjande av privata investeringar och utveckling av humankapitalet tillsammans utgjort beståndsdelar av ett regionalt utvecklingskoncept.
Jag anser att det vore farligt om det skulle ske en splittring av aktiviteterna och uppstå ett lapptäcke av sektorer, som skulle stå i strid mot en integrerad strategi för regionalutveckling och därigenom framför allt också mot effektiviteten i främjandet. För övrigt är ett program per region också en väsentlig förenkling, som dock inte på något sätt utesluter att man kan betrakta olika problem på olika sätt, eller ta verklig hänsyn till landsbygden.
Ni kräver att mål 2 skall delas upp i två delmål, eller att man rent av skall skapa ett eget mål. Detta anser jag vara kontraproduktivt. Vi vill ju övervinna konkurrensen mellan stad och land med hjälp av en gemensam strategi för regionalutveckling, fru Schroedter. Det kan väl knappast vara tal om att vi missgynnar landsbygden, käre herr Schiedermeier! Om vi ser framåt, och nämligen för det första tillämpar mål 2 i enlighet med subsidiariteten med möjlighet för länder och regioner att välja ut en väsentlig del av områdena, och till det lägger det horisontella främjandet i avsnitt 3, så kan detta väl ändå för Guds skull inte sägas vara ett missgynnande av landsbygden!
Det gläder mig att förslaget om en reserv åtminstone i princip förespråkas av Europaparlamentet, och jag hoppas att vi kan undanröja er skepsis gentemot omfånget och möjligheten att genomföra det. Detta gäller också för kommissionens förslag att stimulera till en bra finansiell styrning av programmen. Jag är införstådd med att vi måste diskutera detta grundligt, men jag vill också be er hjärtligt att inte låta ministeriernas särintressen lägga beslag på er i dessa frågor.
Det österrikiska ordförandeskapet är fast beslutet att se till att man kan besluta om riktlinjerna i reformen fram till rådets toppmöte i Wien, så att det totala paketet kan godkännas i början av 1999. Jag hoppas här på handlingskraftigt stöd från Europaparlamentet och ber er att koncentrera alla era krafter på detta, och inte på en interimsförordning.
(Applåder)

McCarthy
Herr ordförande! Det gäller en ordningsfråga. Kan ni informera kommissionär Fischlers stab om att mobiltelefoner inte är tillåtna i parlamentet. Det är oartigt mot ledamöterna och orsakar avbrott i debatterna.

Ordföranden
Tack så mycket, fru McCarthy. Vi noterar alla er anmärkning. Naturligtvis även kommissionären.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Den gemensamma organisationen för marknaden för bananer
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0220/98) av Thomas för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslag till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 404/93 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (KOM(98)0004 - C4-0046/98-98/0013(CNS)).

Thomas
Herr ordförande! I dag behandlar vi ett förslag från kommissionen som kommer att bringa Europeiska unionens ordning för handel med bananer i överensstämmelse med ett utslag levererat av WTO-organet för biläggande av tvister. Trots att många av oss skulle önska detta, har vi inte rätt att ändra på utslaget och många av oss, mig själv inräknad, är kritiska till det sätt på vilket detta beslut fattades och det sätt på vilket det ursprungliga klagomålet upptogs.
Europeiska unionen är emellertid skyldig att ombesörja ikraftträdandet av ett nytt system innan den 1 januari 1999. Världshandeln med bananer är en mycket komplicerad bransch med många aktörer och stridande intressen. Jag är fast övertygad om att vi trots vår skyldighet att verka inom de legala ramarna för våra internationella åtaganden, måste ha som huvudmål att skydda EU: s producenter och de länder som vi genom Lomékonventionen har förbundit oss att ge vårt stöd.
Tillhandahållandet av kvalitetsbananer till ett rimligt pris är bara ett mål för ordningen för handeln med bananer. Världshandeln bör emellertid inte enbart styras av ekonomiska hänsyn. Det är vår plikt att bidra till kampen mot fattigdom och till skyddandet av acceptabla sociala och miljömässiga förhållanden.
Jag stöder i stort sett de förslag från kommissionen som innebär så små ändringar som möjligt jämfört med den befintliga ordningen. Kommissionen föreslår ett bibehållande av de befintliga tariffkvoterna på sin nuvarande nivå av 2.2 miljoner ton på samma skattenivå på 75 ecu per ton, med en ytterligare självständig tilläggskvot på 353 000 ton, med en skattenivå på 300 ecu per ton med hänsyn till en utvidgad Europeisk union.
Min huvudsakliga oro över kommissionens förslag gäller det faktum att den skattefria tillgången till bananer från traditionella AVS-leverantörer upp till ett tak på 875 000 ton kommer att fortsätta, medan det nuvarande licensieringssystemet kommer att avskaffas och enskilda länder inte längre kommer att tilldelas delar av kvoten på nationsbasis. Licensieringssystemet är ett inslag i ordningen för handel med bananer som fördömts av WTO och som måste ersättas.
Kommissionens förslag ger inga detaljinstruktioner om hur licenserna skall fördelas och detta väcker oro. Jag uppmanar kommissionen att bevara en balans i banantillgången på EU-marknaden och att tillförsäkra att det vid fördelningen av kvoter används bästa möjliga statistik som tar hänsyn till senare års förändringar i handelsflödet. Det vore totalt oacceptabelt om de AVS-länder som traditionellt försett EU-marknaden med bananer, och vars ekonomier är beroende av avkastningen från bananhandeln, blir förlorare när de nya systemet träder i kraft.
Lomékonventionen talar om enskilda länder och inte om AVS som helhet och utslaget från WTO erkänner det åtagande som EU har gjort gentemot AVS-staterna. Traditionella AVS-leverantörer riskerar också att förlora som ett resultat av den ökade inblandningen av amerikanska multinationella företag i bananproduktionen i viss av de icke-traditionella AVS-staterna. Jag hoppas att kommissionen granskar denna situation noggrant och håller detta i minnet vid fördelningen av tillträde till marknaden.
Jag är nöjd med att kommissionen i detta sammanhang har lagt fram förslag till ett finansiellt paket på 370 miljoner ecu för att bistå bananproducenter inom AVS och överbrygga det konkurrensmässiga gapet mellan AVS- och latinamerikanska bananer. Liese är föredragande för utskottet för utveckling och samarbete om dessa förslag och de är kopplade till mitt. De bör behandlas såsom brådskande denna vecka.
Det är viktigt att ha en mekanism som möjliggör för AVS-staterna att utöka sin produktion. Jag har föreslagit att kommissionen inkluderar en expansionskoefficient i sina kalkyler. Det är lätt för en engelsman att glömma att 17 procent av de bananer som konsumeras i Europa är producerade i hemlandet. Jag skulle vilja tacka mina spanska och portugisiska kolleger för den tid de har lagt ned på att se till att jag var fullt informerad om detta faktum.
Vi hade långa diskussioner om EU: s bananproduktion och dess betydelse för industrin i några av de mera perifera områdena inom unionen. Kommissionens förslag innehåller inga specifika åtgärder för att gynna våra egna bananproducenter vilka riskerar att förlora som en resultat av ändringarna i systemet. Jag förslog därför i mitt betänkande att den maximala kvantiteten för EU-bananer skall ökas med 15 procent från den nuvarande nivån på 854 000 ton till 982 000 ton och att den generella referensinkomsten skall öka med 20 procent.
På detta sätt kan vi se till att EU: s producenter också gynnas av marknadens tillväxt. De 78 miljoner ecu som kommer att sparas in som ett resultat av högre tullar bör omdisponeras för att underlätta bananproduktionen i de regioner inom EU såsom Madeira, Kanarieöarna och Kreta, vars ekonomier i hög grad är beroende av denna gröda.
Till slut vill jag särskilt nämna Somalia. Inbördeskriget och de svåra översvämningarna har tillintetgjort bananindustrin. Det är vår plikt att sträcka ut en hjälpande hand till Somalias folk och se till att de åter kan bygga upp det som var en blomstrande industri. Jag uppmanar kommissionen och rådet att vara flexibla och visa medkänsla. Det finns mycket mer jag skulle kunna säga om mitt betänkande. Jag hoppas kollegerna stöder det på samma sätt som det stöddes med överväldigande majoritet av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Cardona
Herr ordförande, ärade kolleger! Europeiska unionen konsumerar årligen nära fyra miljoner ton bananer. 76 procent av dessa kommer från import från tredje länder, över vars planteringar härskar framför allt nordamerikanska företag.
Denna produktion, eller denna produktionsform för bananer, tar inte, såvitt man vet, hänsyn till miljöfrågor eller ens sociala frågor. Därför har man, ur Europeiska unionens produktionsperspektiv - där som ni vet Madeira ingår, som en del av Portugal - skyddat dels gemenskapens produktion, dels produktionen i de traditionella AVS-länderna. Detta skydd har garanterats genom bidrag och en förmånsbehandling genom ett särskilt importlicenssystem och en tullfri importkvot.
Detta system besvarades som ni vet från USA och av några bananproducenter i Latinamerika, genom att bryta mot artikel 13 i GATT. Unionen uppmanades därför, av Världshandelsorganisationens organ för biläggande av tvister, att förändra detta system.
Kommissionen kom, till följd av detta, med ett ändringsförslag till förordning 404/93 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Det är om detta förslag vi har utarbetat vårt yttrande. Efter analys och studier av alla aspekter, huvudsakligen de med budgetmässig betydelse, samtycker budgetutskottet, i det väsentligaste, till de förslag som lagts fram på den rättsliga sidan; emellertid, och med innebörden av dessa för producenterna och för de traditionella AVS-producenterna i åtanke, utarbetade budgetutskottet en samling normativa ändringsförslag - vilka vi hoppas kommer att tas upp i jordbruksutskottets betänkande - vilka syftar till att, genom en årlig rapport från kommissionen, kontrollera och justera de ekonomiska konsekvenserna av det nya systemet och analysera den föreslagna särskilda stödramen.

Carlotti
Herr ordförande, kära kolleger, herr kommissionär! Inrättandet av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer 1993 gav mycket positiva resultat: flödet inom gemenskapen multiplicerades med sju, konvergens och prisstabilitet, förnyat förtroende i produktionsländerna och slutligen ökade marknadsandelar för de europeiska aktörerna i förhållande till de amerikanska.
Av de tre stora multinationella företag som kontrollerar tre fjärdedelar av världsmarknaden för bananer är det mer exakt bara Chiquita som förlorar marknadsandelar, och då skall man veta att det beror på strategiska misstag och dålig förvaltning. Chiquita har därför bara sig självt att skylla, men detta företag med kolonialtraditioner som tagit för vana att pådyvla andra sin vilja, vid behov med våld, och som vid flera tillfällen dömts för missbruk av dominerande ställning, skyller på de europeiska reglerna, och det värsta är att den amerikanska regeringen har följt dess exempel, tillsammans med några andra länder. Man måste säga att Chiquitas VD har en roll och ett politiskt inflytande som är betydande, eftersom han betalade ut mer än en miljon dollar till de stora partierna under presidentvalet i Förenta staterna.
Tvisten gäller inte principen om avreglering av den europeiska bananmarknaden. Den gemensamma organisationen av marknaden för bananer har uppenbarligen inneburit att marknaden gjort framsteg. Tvisten gäller något grundläggande som gör att vår uppfattning om ekonomin ställs emot Förenta staternas, särskilt när detta stora land får sina valmöjligheter dikterade av ett företag som inte skyr några medel.
Inför WTO: s befallningar, och efter att ha utnyttjat alla utvägar, har unionen till slut beslutat att se till att den gemensamma organisationen av marknaden för bananer blir förenlig med reglerna för internationell handel. Utskottet för utveckling och samarbete accepterar den lösning kommissionen föreslagit med föredragande Thomas ändringsförslag, och jag tackar honom för att han tagit med många av våra förslag. Vi accepterar den här lösningen eftersom den respekterar kompromissen från 1993: respekt för olika leverantörers intressen, hänsyn till unionens åtaganden, nämligen gemenskapspreferensen och AVS-ländernas preferenstillträde, som återfinns i det femte protokollet till Lomékonventionen.
I ett stort antal länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet utgör bananer den huvudsakliga produktionen, den enda som genererar export, och den viktigaste arbetsgivaren. Detta är den enda motorn för ekonomier som fortfarande är sårbara och som med mod och envishet försöker bli modernare. Denna nya förordning kommer att bidra till att testa unionens politiska förmåga att försvara sin politik och sin identitet.

Cunningham
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera David Thomas, föredraganden, till hans förnämliga arbete om den viktiga frågan om vår handel med bananer. Jag vill också framföra en ursäkt till er, herr ordförande, till parlamentet och kommissionär Fischler, för att jag måste lämna er omedelbart efter mitt inlägg, för en bilateral diskussion med min holländske kollega, Jozias van Aartsen, om denna fråga och om fastställande av priser generellt, inför rådsmötet nästa vecka.
Efter allt det hårda arbete som har lagts ned på denna fråga, hyser jag optimism om att rådet skall lyckas uppnå en överenskommelse vid vårt junimöte. I dag är därför ett tillfälle för mig att uttrycka min innerliga uppskattning till parlamentet, David Thomas och alla hans kolleger för den snabbhet med vilken denna fråga, denna komplicerade och, som vi vet, kontroversiella fråga, har beaktats.
Ända sedan den senaste dispyten med WTO började för två år sedan, har vi accepterat att, om utslaget blir ogynnsamt för oss, måste unionen få sitt system att stämma överens med dessa WTO-regler. Unionen åtog sig att göra detta omedelbart, då utslaget publicerades. Vi har nu till den 1 januari nästa år på oss att förbereda det reviderade systemet. Detta är varför vi måste nå en uppgörelse vid nästa veckas råd, så att det finns tillräckligt med tid för att enas om och införa de detaljerade reglerna innan tidsfristen.
De reviderade systemen kommer inte att vara lika förmånliga som de nuvarande för producenterna i AVS-länderna, gentemot vilka vi har förpliktelser enligt Lomékonventionen. För att ta av mig min ordförandehatt för ett ögonblick, är vi i Storbritannien speciellt oroade över situationen för de västindiska producenterna. På grund av våra långvariga relationer med regionen är vi synnerligen medvetna om deras nuvarande beroende av bananproduktionen för att klara av hela sin ekonomi.
Rådet inser bananernas betydelse, både vad gäller export och sysselsättning, för de västindiska och de övriga AVS-länderna, samt för de yttre randområdena inom unionen. Samtidigt accepterar vi de revideringar som kommissionen föreslår är den bästa vägen framåt under de mycket svåra omständigheter som WTO: s utslag medför. Det är därför viktigt att uppnå en överenskommelse så snart som möjligt, både inom Europeiska unionen och även utanför densamma, för att åstadkomma den stabilitet på marknaden som både producenter och handlare kräver.
Medan vi tycks avancera mot en acceptabel uppgörelse inom Europeiska unionen, är tyvärr signalerna från några av de som för fram klagomål till WTO av mindre hjälp. Dessa länder har givetvis följt förhandlingarna om de reviderade arrangemangen med stort intresse. De hävdar att de åtgärder kommissionen föreslår inte är tillräckliga för att få ordningen för handel med bananer att stämma överens med utslaget.
Jag måste säga att denna attityd gör mig mycket besviken. Jag hoppas att när väl Förenta staterna får en chans att ta en titt på vad rådet beslutar, kommer de att acceptera att vi, i samarbete med kommissionen, har funnit ett rimligt sätt att uppfylla samtliga våra internationella förpliktelser - det vill säga förpliktelser såväl enligt Lomékonventionen som enligt WTO.
Jag hoppas verkligen att detta är fallet, eftersom den osäkerhet som skapats av det fortsatta hotet om ytterligare WTO åtgärder varken bidrar till en väl fungerande marknad eller förmågan för odlare inom AVS eller EU att anpassa sig till det nya systemen.
Jag är fast övertygad om att förslagen representerar en noggrant övervägd sammanjämkning av unionens förpliktelser gentemot WTO och dess åtaganden gentemot AVS-länderna enligt Lomékonventionen. Jag är fast besluten om att uppnå en överenskommelse vid juni månads jordbruksråd, och jag är mycket tacksam för Europaparlamentets hjälpsamhet vad gäller att göra detta möjligt. Jag ber ännu en gång om ursäkt över att jag måste ge mig av.

Fischler
Herr ordförande, herr rådsordförande, mina högt ärade damer och herrar ledamöter! Först vill jag tacka Thomas så hjärtligt för hans betänkande om ändring av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Anledningen till att man måste ändra de punkter i organisationen för bananer, där handeln med tredje land är reglerad, känner ni till. Här vill jag tillfoga att WTO: s bestämmelser inte har någon effekt på de interna reglerna inom gemenskapen. De behöver därför heller inte ändras.
Bland de ganska många ändringsförslagen kan man urskilja nio stora frågekomplex. Den första problematiken rör de autonoma tullkvoterna och balansräkningen. Enligt kommissionens uppfattning motsvarar ifrågavarande ändringsförslag inte försörjningsbehovet för de femton ländernas utvidgade gemenskap. Vi måste också garantera att vi uppfyller de rättmätiga förväntningarna hos de näringsidkare som tidigare hade företrädesrätt till 353 000 ton.
Vidare vill jag påpeka att varje höjning av de autonoma tullkvoterna kommer de icke-traditionella AVS-staterna till godo, och att EU: s producenter alltid gynnas av en ökning av antalet konsumenter, eftersom deras produktionsmängd inte är begränsad. Kommissionen kan därför inte efterkomma ändringsförslag 11, 15, 23, 27, 28, 30, 31, 46 och 53.
Den andra problematiken rör bestämmelserna för kompensationsbetalningar. Kommissionens förslag säkerställer att bestämmelserna stämmer överens med WTO: s bestämmelser, vilka dock inte har någon effekt på de interna reglerna i gemenskapen. Därför är det enligt kommissionens uppfattning varken nödvändigt eller ändamålsenligt att ändra på bestämmelserna för kompensationsbetalningarna. Jag vill dock understryka att inkomstgarantin för EU: s producenter aldrig garanteras någon fullständig kompensation, oaktat den faktiska prisnivån på marknaden.
Förslagen 5-8, 10, 21, 22, 24-26, 48 och 51 är därför problematiska för kommissionen. Vad gäller de traditionella AVS-leverantörerna, som ändringsförslag 3, 6, 9, 36, 48, 55 och 57 hänvisar till, bibehålls existerande AVS-preferenser i kommissionens förslag. Vi tror att tillgången till gemenskapen garanteras med hjälp av den tredje stycket i ingressen i den ursprungliga förordningen. Ett särskilt stöd till de traditionella AVS-leverantörerna skall enligt kommissionens förslag regleras via en speciell ram. Denna ram kommer förhoppningsvis snart att antas och har redan tidigare varit föremål för omröstning om anmodan om brådskande förfarande. Därför anser kommissionen att den kan avstå från att ändra sitt förslag i detta sammanhang. Jag kan tillfoga att vad gäller ändringsförslag 48 och 55 så ligger översynen av WTO-mekanismerna utanför denna förordning.
Vad gäller förslag 14, 28, 45, 50 och 52 om de icke-traditionella AVS-bananerna, så kommer enligt kommissionens uppfattning de icke-traditionella AVS-bananerna att garanteras tillgång till gemenskapen i tillräcklig omfattning med hjälp av en preferens motsvarande 200 ecu.
När det gäller ändringsförslag 50 kan påpekas att kvantiteten 857 000 ton endast gäller de traditionella AVS-leverantörerna, och att detta fastläggande av kvantiteten säkrar deras tillgång till unionens marknad. Ändringsförslag 16, 17 och 32 gäller i synnerhet Somalia. Om vi skulle garantera Somalia en särskild kvot, då skulle detta helt entydigt innebära en överträdelse av WTO: s föreskrifter, och även av preferensgarantin avseende licenser. Somalia kommer hur som helst i åtnjutande av totalkvoten för AVS, även om landet inte har undertecknat den senaste Lomé-konventionen.
Nästa problemområde rör importlicenser och licensbestämmelser. En balanserad försörjning säkerställs med hjälp av kvoterna för tredje land och inte med hjälp av licensbestämmelser. Dessutom beslutas detaljerna i licensbestämmelserna för bananer och expansionskoefficienten för beräkning av omfånget av de licenser, som varje år skall delas ut till alla grupper av näringsidkare under loppet av förvaltningskommitténs förfarande. Där kan jag inte godkänna förslag 12, 13, 33-35, 44 och 49.
Så till frågan om de rättvisa konkurrensvillkoren, vilka, som jag vet, ligger många ledamöter här i kammaren varmt om hjärtat. Denna fråga gäller ändringsförslag 1-4, 18, 19, 37, 38, 40, 44, 54, 55 och 55-60. Jag vill understryka att kommissionen absolut är för rättvisa konkurrensvillkor och för ekologiskt jordbruk. Enligt vår uppfattning borde dock de lämpliga åtgärderna vara övergripande, och inte enbart anpassade till bananer. Denna fråga diskuteras för närvarande av berörda instanser, för att klargöra kommissionens ståndpunkt vad gäller frågan om rättvisa konkurrensvillkor. Jag vill därför inte föregripa kommissionens diskussioner.
Ändringsförslag 29 skall säkerställa att de mindre leverantörerna, framför allt de mindre AVS-staterna, inte missgynnas på grund av införandet av tullkvoter. WTO: s föreskrifter erbjuder emellertid redan ett högre skydd för mindre leverantörer, och dessa föreskrifter kommer vi att följa. En ändring i den ursprungliga ordalydelsen är därför inte nödvändig ur kommissionens synvinkel.
Enligt kommissionens uppfattning finns det tillräckligt med tid fram till översynen i slutet av år 2005 för att bevisa att bestämmelserna är fullt funktionsdugliga och för att de skall kunna granskas med avseende på sin effektivitet. Därför kan jag inte acceptera de förslag där man föreslår andra tidpunkter för bestämmelsernas löptid respektive för granskningen.
Kommissionen välkomnar det konstruktiva samarbetet från Europaparlamentets sida i denna synnerligen svåra och delvis känsloladdade fråga, som både ur internationell och intern EU-synvinkel är av allra största betydelse. Kommissionens försiktiga agerande vad gäller inlämnade ändringsförslag hänger samman med att vi måste bemöda oss om att undvika en andra WTO-panel i denna fråga, eftersom detta i varje fall skulle avsevärt skada det internationella anseende som Europeiska gemenskapen och alla dess institutioner har.
(Applåder)

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär Fischler.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.

Frågestund (kommissionen)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B4-0474/98). Vi skall behandla frågor till kommissionen.

Ordföranden
Efter att ha hälsat kommissionär Wulf-Mathies välkommen, föreslår jag att ni, när ni väl har installerat er, svarar på fråga nr 45 från Richard Corbett (H-0501/98):
Angående: Penningtvätt och övergången till den gemensamma valutan
I artikel 3 i rådets direktiv 91 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar föreskrivs en skyldighet att fastställa en kunds identitet vid affärshändelser på ett belopp på 15 000 ecu eller mer. Kommer denna skyldighet att gälla även vid växling från de nationella valutorna till euro? Om inte, varför inte, och kommer kommissionen om nödvändigt att lägga fram förslag som syftar till att säkerställa att övergången till euro erbjuder en unik möjlighet att göra de stora summor kontanter värdelösa, som kriminella grupper och andra kriminella förfogar över?

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Förpliktelserna i rådets direktiv om att förhindra att finanssystemet används för penningtvätt gäller också i full utsträckning vid tidpunkten för övergången till euro, när den nationella valutan skall växlas in till den gemensamma valutan. Det enda som för närvarande är förbjudet enligt direktivet är tvättning av narkotikapengar. Därför planeras en utvidgning av förbudet till att omfatta ett bredare spektrum av svåra förbrytelser. I enlighet med direktivet måste var och en som vill öppna ett bank- eller sparkonto legitimera sig, och de data som registreras för att fastställa identiteten måste sparas minst fem år. Dessutom skall identiteten fastställas för alla kunder som gör affärer med belopp som är 15 000 ecu eller mer. Detta sker oberoende av om affären görs på en gång eller i omgångar, om det finns eller tycks finnas ett samband mellan dem.
Om man kan anta att kunden inte handlar i eget namn måste man försöka fastställa identiteten hos ägaren av verksamheten. Kundens identitet skall fastställas, oberoende av transaktionsbeloppet, i samtliga fall när det finns en misstanke om penningtvätt. Samtliga misstänkta transaktioner skall anmälas till ansvarig myndighet. Kommissionen förväntar sig kontinuerlig vaksamhet från banker och finansinstitut under tiden fram till övergången till euro, då brottslingar skulle kunna försöka slussa in sina kontanta medel i finanssystemet, eller växla nationella valutor till andra valutor. Detta gäller även för själva omställningsperioden.
Samtidigt medger dock kommissionen att fler svårigheter skulle kunna uppträda för bankerna när man avslöjar misstänkta transaktioner, i synnerhet under tröskeln på 15 000 ecu, om ett stort antal obekanta kunder dyker upp vid deras luckor. Kommissionen fortsätter sina interna överläggningar om vilka möjliga effekter omställningen till euron kan ha på bekämpningen av tvättning av pengar. Det problemet skall även kontaktkommittén som behandlar penningtvätt att befatta sig med, vilken har tillsatts inom ramen för direktivet. Kommissionen kommer för övrigt att godkänna den andra rapporten om genomförande av direktivet om tvättning av pengar och sannolikt lägga fram det för parlamentet redan före sommaruppehållet.

Corbett
Tack herr kommissionär för detta detaljerade svar som är mycket uppmuntrande. Jag vill dock uppmana er att gå längre och se till att denna unika möjlighet tas till vara. Den svarta ekonomin är till stor del en kontant ekonomi. Narkotikahandlare och andra väljer att handskas med kontanter snarare än via bankkonton, eftersom det inte lämnar några spår. Genom övergången till euron tvingas de i något skede att omvandla gamla sedlar och mynt till euro, och då detta sker, finns en chans till kontroll och uppföljning av spår som kanske givits av andra källor. Detta är anledningen till att en fullständig och noggrann tillämpning av detta direktiv och andra åtgärder som ni nämner är av största vikt för att vi skall kunna utnyttja detta tillfälle till att få ett extra bonus vid övergången till den gemensamma valutan, förutom de ekonomiska fördelar som den kommer att ge oss. Jag uppmanar er att framhärda.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Jag tror att vi är ense i det som är väsentligt. Vi kommer att även i fortsättningen noggrant iaktta sakernas tillstånd och försöka att med det nya förslaget till direktiv reagera på potentiella problem. Man måste inse att gamla sedlar möjligen också kommer att växlas in av helt oskyldiga medborgare, som föredrar att spara i madrassen framför på bankkontot. Därför måste man mycket noggrant framför allt sörja för information och nödvändiga förberedande åtgärder hos bankerna.

Ordföranden
Fråga nr 46 från Georgios Anastassopoulos (H-0542/98):
Angående: Kommissionens skyldighet att kontrollera användningen av EU-medel och förhindra att de används till regeringspropaganda
Mot bakgrund av att det i Grekland används betydande belopp av EU-medel (exempelvis 1, 5 miljarder drakmer från gemenskapsstödramen) till regeringspropaganda, reklaminslag i TV och dylikt och detta utan hänsyn till den politiska balansen och det faktum att ledamöterna från Europaparlamentet inte ges möjlighet att informera den allmänna opinionen i Grekland, kan kommissionen besvara följande frågor:
Hur stora belopp av anslagna EU-medel har under de tre senaste åren använts till sådan verksamhet? Varför har inte kommissionen kontrollerat att de med parlamentet överenskomna principerna tillämpats? Har kommissionen, mot bakgrund av att det i Grekland under 1998 skall hållas kommunala och regionala val och de ovan framförda anklagelserna, för avsikt att förändra det aktuella systemet för att förhindra en ensidig användning av EU-medel till propaganda för regeringen och enskilda ministrar och också sätta strålkastarljuset på gemenskapens bidrag till landets utveckling?

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Enligt gällande gemenskapsrätt skall medlemsstaterna sörja för lämplig publicitet för de åtgärder som strukturfonderna bidrar till, för att göra både de potentiella mottagarna och näringslivset uppmärksamma på de möjligheter som erbjuds genom dessa åtgärder, och informera den breda allmänheten om arbetet i de europeiska strukturfonderna.
Det operationella programmet " Tekniskt stöd inom ramen för gemenskapens främjandekoncept för Grekland" föreslår att man genomför en åtgärdsplan för publicitet och information, för vilken 6, 2 miljoner ecu skall ställas till förfogande. De nationella och regionala programmen och gemenskapens initiativ omfattar också publicitets- och informationsåtgärder, som har fått lägre anslag. Enligt subsidiaritetsprincipen är de grekiska myndigheterna ansvariga för det vederbörliga genomförandet av anbudsinfordran och upphandlingen av informations- och publicitetsåtgärder.
Innan denna anbudsinfordran skickades ut konsulterades kommissionen om en lämplig beskrivning av dessa tjänster. Det ansvariga grekiska ministeriet konsulterade kommissionen både om åtgärdsplanen och om den nationella riktlinjen " reklam och information" , för att garantera sammanhållningen. Alla åtgärder som beslutats av de grekiska myndigheterna när det gäller reklam och information motsvarar bestämmelserna i gemenskapens tillämpliga riktlinjer.
Såvitt kommissionen känner till är reklamsnuttarna i TV, radio och press politiskt neutrala. Inte heller har det hittills gjorts någon anmärkning på det 1997 inledda åtgärdsprogrammet. Till exempel deltog, enligt vad vi vet, även frågeställaren själv, vice ordföranden, aktivt i åtgärderna. Under de talkshows som organiserades 1997 garanterades ett flertal gånger att ledamöter från Europaparlamentet deltog vilka representerar de stora politiska riktningarna.
Kommissionen kommer att uppmana de ansvariga grekiska myndigheterna att även i framtiden garantera en jämvikt i deltagandet. Eftersom det hålls kommunalval i Grekland under oktober 1998 har man kommit överens med den grekiska regeringen om att skjuta upp den informationskampanj, som skall samfinansieras med hjälp av strukturfonderna, från augusti till oktober, för att därigenom förekomma eventuell kritik.

Anastassopoulos
Jag undrar om kommissionären kan vara nöjd med det svar hon givit mig, när det nu framförs anklagelser. Jag är rädd för att den neutralitet som kommissionären nämnde inte finns. Har inte kommissionens tjänstemännen informerat kommissionen om att gemenskapsanslag används för att bedriva regeringspropaganda och för att framhäva ministrarnas insatser? Och låt oss inte förväxla detta med en viss informationsverksamhet, som Europaparlamentet medverkar i. Tillsammans med kommissionär Marcelino Oreja är jag ordförande för en sådan verksamhet och vi ger riktlinjer, och i en del av denna informationsverksamhet har också grekiska Europaparlamentariker deltagit. Det ena har inget samband med det andra. Under den senaste tiden har grekiska Europaparlamentariker inte deltagit i vissa av dessa informationsprogram, och det är en av anklagelsepunkterna.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Jag tycker att jag har klargjort tillräckligt att vi bortsett från ett enda fall inte känner till några klagomål, och att vi nu har börjat agera i förebyggande syfte. Jag tror att det garanterar en tillräcklig neutralitet. Naturligtvis kan man, när det gäller sådan information, inte förhindra att även de ansvariga ministrarna lämnar denna information. Det är enligt min åsikt även nödvändigt med tanke på att informationen skall vara korrekt.
Låt mig dock än en gång uttryckligen framhäva att man i Grekland, ur vår synpunkt, som helhet inte bara garanterar den partipolitiska neutraliteten, utan att det dessutom finns en del särskilt positiva åtgärder, till exempel kommissionens och Europaparlamentets åtgärder i de högre skolorna i Grekland, som är föredömliga, i varje fall ur vår synvinkel. Jag skulle önska att många andra medlemsstater också ville göra det till föremål för utbildningen i skolorna. Såtillvida utgår vi från att de nödvändiga åtgärderna har vidtagits för att förhindra missbruk.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Wulf-Mathies. Jag uppehåller emellertid fortfarande er uppmärksamhet på samma fråga för två stycken har begärt ordet, och jag måste reglementsenligt bevilja dessa. Först har herr Hatzidakis ordet i en minut.

Hatzidakis
Fru kommissionär! Det var förvisso positivt att ni sade att man skall inställa sändandet av dessa " politiskt neutrala" budskap från slutet av augusti till slutet av oktober. Enligt min mening är budskapen nämligen inte neutrala. I varje fall vill jag tacka er personligen för detta ingripande av kommissionen, för det är verkligen viktigt, inför kommunalvalen i Grekland, men jag vill sedan kommentera två punkter.
Det finns ingen rättvis fördelning när det gäller medverkan i radio- och TV-program. I ett program, fru kommissionär, fick inte en enda företrädare för Nea Dimokratia medverka. Vi är parlamentets näst största parti, med stöd från 38 procent av väljarna, och ändå var vi inte representerade. Detta bör ni också undersöka. Det är betecknande att jag, som är Europeiska folkpartiets samordnare i regionalpolitiska frågor, aldrig har inbjudits till en sådan sändning. Jag framför inte detta som ett personligt klagomål utan jag nämner det för att ni skall förstå situationen och agera utifrån detta.
Avslutningsvis skulle jag vilja fråga er om följande: Vet ni om man i de regionala företagsprogrammen har följt reglerna när det gäller att ge reklamuppdrag till reklamföretag? Jag tänker inte på den nationella nivån, där reglerna har följts, utan på de regionala programmen. Känner kommissionen till att reglerna inte har följts där?

Wulf-Mathies
Enligt vad vi vet har gemenskapens direktiv och bestämmelser iakttagits. Jag skulle tycka att det vore bra om ni kunde tillställa oss konkreta fall där ni har klagomål. Vi är ingen allmän fjärrkontrollmyndighet. Om det finns problem, undersöker vi dem var för sig. Jag tror dock att en teoretisk debatt inte för oss mycket längre här i parlamentet.

Ordföranden
Tack så mycket, fru Wulf-Mathies. Som jag sade, behåller jag dock er uppmärksamhet inom samma område eftersom Seppänen önskar ställa en följdfråga. Ni har ordet i en minut, herr Seppänen.

Seppänen
Herr ordförande, fru kommissionär! Detta problem berör inte enbart Grekland utan även när det gäller mitt eget land Finland hävdar jag att man med hjälp och på initiativ av kommissionen sprider politisk propaganda som inte är opartisk och där man inte tar hänsyn till att det i vårt land finns olika medborgargrupper som också är kritiska mot de beslut som fattas i Europeiska unionen. Därför gör jag er uppmärksamma på att det i Finland till exempel används pengar för införandet av euron, och att dessa pengar endast står till förfogande för de medborgarorganisationer som är positiva till euron. Anser ni, fru kommissionär, att det är rätt att i den här frågan endast den så kallade ja-sidan får använda pengar till en sådan propaganda som den tycker är viktig?

Wulf-Mathies
Alltså återigen: Det handlar om subsidiaritetsprincipen. Det betyder att medlemsstaterna är ansvariga för dessa publicitetsåtgärder inom ramen för de av kommissionen uppsatta allmänna föreskrifterna. Om det existerar konkreta klagomål, skall vi undersöka dem. Jag anser att det är svårt att fortsätta att diskutera det teoretiskt.

Ordföranden
Fråga nr 47 från Charlotte Cederschiöld (H-0556/98):
Angående: Punktskattekontroll
Enligt ett lagförslag (Proposition 1998/97: 100) från den svenska regeringen skall möjligheterna till punktskattekontroll utökas. Bakgrunden är den ökade gränsöverskridande handeln med alkohol och tobak. Ett exempel på detta är det tyska företaget Warendienst OCC GmbH som via Internet förmedlar leveranser från Tyskland till privatpersoner i Sverige. Regeringen föreslår att tullen skall ges rätt att beslagta och i vissa fall förverka varor då det finns risk för att punktskatter inte kommer att betalas. Vidare föreslås att tullen skall ges befogenhet att bryta privata försändelser i de fall det antas att dessa innehåller alkohol eller tobak.
Anser kommissionen att detta lagförslag är förenligt med principerna för den inre marknaden samt Europakonventionens skydd för den enskildes korrespondens?

Wulf-Mathies
Herr ordförande, fru ledamot! Föreskrifterna för den inre marknaden hindrar inte medlemsstaterna från att företa kontroller inom landet. Gemenskapens föreskrifter bestämmer uttryckligen att punktskatten skall tas ut enligt förfarandena i respektive medlemsstat. Medlemsstaterna kan alltså upprätta egna kontrollsystem, såvitt dessa inte orsakar några gränsformaliteter och står i samklang med de allmänna principerna i gemenskapsrätten vad gäller icke-diskriminering och lämplighet.
Kommissionen kunde visserligen inte granska de föreslagna ändringarna i detalj, men enligt föreliggande information torde bestämmelserna inte strida mot den inre marknadens principer.

Cederschiöld
Tack för svaret. Min fråga var emellertid om detta förslag är förenligt med konventionen om de mänskliga rättigheterna, eftersom privat införsel av tobaks- och alkoholvaror från andra EU-länder är en medborgerlig rättighet enligt EG-rätten.
Den lag som nu kommer till den 1 juli ger tullen rätt att öppna privat post och försändelser från andra EU-länder. Det är inte förenligt med svensk konstitutionell rätt eller EG-rätten, enligt de rättslärda EU-specialister som har yttrat sig. Även lagrådet, justitiekanslern och advokatsamfundet i Sverige anser att detta inte är tillåtet. Förslaget strider faktiskt mot de mänskliga rättigheterna. De tillåter nämligen bara inskränkning i brevhemligheten om landets ekonomiska välstånd hotas, vilket inte sker i detta fall. Här skall man alltså kunna beslagta och förverka " misstänkta" lastbilar genom ett enkelt domstolsbeslut utan offentlig, opartisk rättegång.
Jag vill bara fråga om kommissionär Wulf-Mathies anser att detta överensstämmer med de mänskliga rättigheterna, och om inte gränshandeln är viktigare än medlemsstatens rätt att plocka ut skatt.

Wulf-Mathies
Ja, fru ledamot! Jag måste tyvärr göra er besviken, men gemenskapen omfattas inte av Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna. Därför är det inte på sin plats att kommissionen yttrar sig om huruvida nationell lagstiftning överensstämmer med enskilda föreskrifter i Europakonventionen.

Andersson
Jag vill tacka kommissionären för svaret som var klargörande. Denna fråga från Cederschiöld är nämligen, som jag ser det, ett inslag i den svenska valdebatten, då vi har val i september. Det finns ett parti i Sveriges riksdag som är emot det förslag som nu ligger på riksdagens bord, nämligen det konservativa partiet. Resten av partierna däremot anser att de förslag som nu gäller för att upprätthålla punktskattereglerna och för att upprätthålla de åldersregler som vi har kring alkohol- och tobaksförsäljning är förenliga både med den inre marknaden och med Europakonventionen. Dessa frågor kan för övrigt prövas. En överväldigande majoritet av partierna i Sverige delar kommissionärens uppfattning att dessa förslag, som vi har att behandla här, inte strider mot den inre marknaden.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Andersson. Wulf-Mathies önskar inte svara på denna fråga. Cederschiöld vet att jag inte kan ge henne ordet eftersom arbetsordningen hindrar mig från det. Således, fru kommissionär, ärade ledamöter, föreslår jag att vi nu går över till fråga nr 48 från Pedro Marset Campos (H-0573/98):
Angående: Avtal av den 18 maj 1998 mellan EU och USA om de exterritoriella sanktioner som föreskrivs genom Helms-Burton-lagen (Kuba) och D'Amato-lagen (Libyen/Iran)
EU har åtagit sig att hindra och motverka framtida europeiska investeringar i exproprierade tillgångar på Kuba.
Kan rådet mot bakgrund av detta besvara följande frågor:
Anser kommissionen att detta avtal förlänar exterritoriell giltighet åt USA: s ensidiga bestämmelser och därmed kränker de internationella rättsprinciperna?
Anser kommissionen att detta avtal kommer att få allvarliga effekter för europeiska investerares intressen på Kuba?
Anser kommissionen att EU bör tillämpa detta avtal om USA: s kongress vägrar att uppfylla sin del av avtalet?
Anser kommissionen att detta avtal minskar medlemsstaternas nationella suveränitet och försvagar EU: s förhandlingsposition om det multilaterala avtalet om investeringar samt i WTO? Fru Wulf-Mathies, jag ber er svara på frågan från Pedro Marset.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Den enighet som uppnåddes av Europeiska unionen och USA den 18 maj på toppmötet i London är en paketlösning där det finns realistiska utsikter till att vi varaktigt skall kunna bilägga tvisterna med Förenta Staterna om Helms-Burton-lagen, lagen om sanktioner mot Iran och Libyen och om det mer allmänna problemet med exterritoriella sanktioner.
Trots denna enighet vidhåller kommissionen att dessa lagar bryter mot internationell rätt. Gemenskapen har därför aldrig erkänt deras rättmätighet. För den händelse att åtgärder vidtas mot personer eller företag i gemenskapen på grund av dessa lagar, har den oinskränkt förbehållit sig rätten att åter ta upp fallet inom ramen för WTO. Den uppnådda enigheten är alltså av rent politisk natur, och betyder inte att man legitimerar de fortfarande rättsvidriga USA-lagarna.
Paketlösningen omfattar tre punkter: För det första enandet om bestämda discipliner, förbud mot nya investeringar med lagstridigt exproprierade tillgångar, för det andra USA: s samtycke till att i framtiden avstå från exterritoriell lagstiftning i en överenskommelse om det transatlantiska partnerskapet för politiskt samarbete, och, det som är viktigast för gemenskapen, USA: s regerings försäkran att man upphör att tillämpa de båda omtvistade lagarna på gemenskapen och företag från gemenskapen, det vill säga att man garanterar den så kallade waiver . Gemenskapen har erhållit ett klart medgivande om att USA: s regering i kongressen ofördröjligen kommer att bemöda sig om att bevilja en icke tidsbunden befrielse från avsnitt 4 i Helms-Burton-lagen respektive the waiver .
Det som är viktigt är att gemenskapen inte kommer att tillämpa de överenskomna disciplinerna innan befrielsen faktiskt har bekräftats. Europeiska unionen kommer att uppfylla de utlovade förpliktelserna när USA håller sin del av överenskommelserna. Någon prestation i förskott kommer därför inte att äga rum från Europeiska unionens sida. När det gäller de överenskomna disciplinerna för att förhindra nya investeringar i rättsstridigt exproprierade tillgångar, är det mycket viktigt att investeringar som gjorts före den 18 maj undantas från detta förbud.
Disciplinerna gäller därför bara för framtida investeringar i förmögenheter, där medlemsstaterna är övertygade om att en rättsstridig expropriering ägt rum. Det betyder i huvudsak att inget statligt eller handelspolitiskt stöd får garanteras för investeringar i rättsstridigt exproprierade tillgångar. Investeringar utan offentligt stöd berörs inte av detta. Än en gång, för att klargöra detta: Disciplinerna kommer inte att tillämpas av gemenskapen innan USA: s kongress har givit presidenten fullmakt att här medge befrielse från avsnitt 4 i Helms-Burton, och denna befrielse faktiskt har trätt i kraft.
Vidare föreskrivs i överenskommelsen om discipliner för investeringar i rättsstridigt exproprierade tillgångar att gemenskapen och USA gemensamt tar upp dessa discipliner i förhandlingarna om den multilaterala investeringsöverenskommelsen.

Marset Campos
Fru kommissionär! Jag vill första tacka för ert kompletta och uttömmande svar.
Emellertid hyser jag fortfarande tvivel angående Europeiska unionens agerande i förhandlingarna den 18 maj, och det av följande skäl:
För det första antar jag att fru kommissionären känner till den betydelse för Spanien, som våra ekonomiska, sociala och kulturella relationer av alla slag med Kuba har, och därför skulle varje typ av sanktion innebära en mycket allvarlig skada.
Den andra frågan jag vill ställa med tanke på ert svar är att emellertid den att det å ena sidan sades i den text som offentliggjordes att Europeiska unionen åtog sig att hindra och avråda framtida investeringar, och i ert svar nämner ni också direkt, att detta handlade om de expropriationer som betraktas som illegala.
Därför är min konkreta fråga om detta innebär ett accepterande av USA: s ståndpunkt i dessa frågor och, indirekt, av Helms-Burton-lagen.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Jag vill återigen betona att det i själva verket bara handlar om framtida investeringar och om det offentliga stödet till framtida investeringar. Det som är avgörande, innan vi faktiskt genomför detta, är att den amerikanska regeringen förpliktar sig att avstå från exterritoriell lagstiftning och även beviljar denna waiver . Det betyder alltså att det är en ömsesidig affär, och först måste den amerikanska regeringen sätta effekten av Helms-Burton för europeiska investeringar ur kraft, innan Europeiska unionen agerar i denna anda.

Ordföranden
Tack så mycket, fru kommissionär. Jag har fortfarande två följdfrågor om avtalet av den 18 maj om Helms-Burton-lagen, och den första av dem kommer Newens att formulera under en minut.

Newens
Herr ordförande, om undantaget från avdelningarna 3 och 4 i Helms-Burton-lagen går igenom - vilket är osannolikt med tanke på senator Helms uttalanden - skulle inte då försöken att avskräcka framtida offentligt stöd till investeringar i så kallade exproprierade egendomar stå i strid med de avtal som är ingångna mellan enskilda medlemsstater i Europeiska unionen och Kuba? I så fall, vilket påbud skulle då gälla framför det andra? Borde inte Förenta staterna uppmuntras att uppnå en överenskommelse med Kuba om kompensation för nationaliserade egendomar som andra länder, inklusive de i Europa, har gjort? Under dessa förhållanden skulle det inte föreligga något mål för Helms-Burton-lagen.

Wulf-Mathies
Herr ordförande! Jag vill egentligen inte gärna spekulera i vad som händer om kongressen inte godkänner dessa bestämmelser, eftersom vi och även den amerikanska regeringen naturligtvis vill satsa allt på att dessa bestämmelser fastläggs. För övrigt gäller överenskommelsen heller inte något förbud mot investeringar på Kuba, utan det handlar bara om denna del av det offentliga stödet.

Ordföranden
Med detta svar är frågorna i detta block slut. Jag tackar Wulf-Mathies för hennes svar och för hennes närvaro.

Ordföranden
Fru Cresson, jag hälsar er välkommen och ger er ordet för att besvara fråga nr 49 från Bernd Posselt (H-0567/98):
Angående: Embryoförbrukande forskning
Vilken är kommissionens inställning till den så kallade " embryoförbrukande forskningen" , och stöds sådana forskningsprojekt av EU-medel?

Cresson
Frågan om berättigandet för forskning som inbegriper embryon är en av de mest komplexa och känsliga etiska frågorna inom vetenskapen. Det är också en av dem där uppfattningar, synsätt och bestämmelser skiljer sig mest mellan medlemsstaterna. Hela problemet ligger i att finna en balans mellan å ena sidan att beakta intressena hos sterila par och sjuka personer och å andra sidan att respektera grundläggande etiska principer, samt moraliska och religiösa övertygelser inom befolkningens olika grupper.
De etiska aspekterna på forskning inom biovetenskap och bioteknik är i allmänhet föremål för särskild uppmärksamhet när unionens forskningsprogram genomförs. Vissa kategorier arbete utesluts därför uttryckligen från forskningsprogrammen inom biomedicin och hälsa i det fjärde ramprogrammet. Det gäller särskilt forskning om mänsklig kloning eller forskning som kan leda till överförbara genetiska förändringar. Däremot utesluts inte forskning som använder vävnad från embryon och foster. Vi skall vara medvetna om att sådan forskning är av mycket stort intresse inom områden som konstgjord befruktning, diagnos och behandling av cancer eller genetiska sjukdomar.
Som alla förslag som läggs fram inom ramen för forskningsprogrammet för biomedicin och hälsa, måste förslag som gäller forskning som innebär användning av embryon eller mänskliga foster alltid rätta sig efter rättsliga bestämmelser och bestämmelser i förordningar, som anger vilka krav som gäller på det etiska området i det land där forskningen utförs.
Förslag av denna typ som läggs fram inom det fjärde ramprogrammet har granskats av en grupp experter på embryon och foster, en grupp som inrättats av kommissionen och som bl.a. har till uppgift att utvärdera de etiska aspekterna av den forskning som bedrivs inom unionens program. En av de beståndsdelar som beaktats i denna utvärdering var avsaknaden av ersättningslösningar till den föreslagna metoden. Gruppens yttrande har överlämnats till de lokala eller nationella etiska kommittéerna som har till uppgift att bevilja det tillstånd som krävs i förväg, och som kommissionen ställt som krav. Samtliga gällande bestämmelser på det etiska området när det gäller biovetenskap och bioteknik kommer att överföras till det femte ramprogrammet.
Med tanke på att frågan är så känslig har jag uppdragit åt etikgruppen, under ledning av Noëlle Lenoir, att uttala sig innan det särskilda programmet " Biovetenskap" träder i kraft. Synsättet på de etiska frågor som är knutna till forskning som omfattar foster grundas alltså på viljan att beakta det faktum att denna forskning är en förutsättning för framsteg när det gäller kunskap, i patienternas intresse, och samtidigt respektera de grundläggande etiska principerna och skillnaderna i nationell känslighet.

Posselt
Fru kommissionär, om jag har förstått ert svar rätt, kommer projekt som rör embryoförbrukande forskning att främjas. I varje fall har ni inte uttryckligen uteslutit det, utan har hänvisat till de nationella normerna.
Men finns det inte också EU-normer? Jag vill påminna om det nyligen godkända direktivet om patent av biotekniska uppfinningar. Här har vi när det gäller kloning entydigt sagt att människan från början, alltså så att säga från och med konceptionen, är människa och alltså skall åtnjuta skydd, och vi har här också i det interinstitutionella ärendet gjort väsentliga klargöranden, som går långt utöver uttalandena från den rådgivande gruppen för bioetik. Jag anser nog att de normer som vi har utvecklat i samband med patenteringsdirektivet är de hittills klaraste EU-normerna, och att vi med dessa som grund måste utveckla egna EU-normer, ty det kan ju i längden inte vara tillfredsställande att kommissionen här, som sagt, ger olika stöd beroende på vilken nation det gäller.

Cresson
Ja herr ledamot, jag är fullständigt överens med er, det skulle vara mycket önskvärt att vi hade europeiska normer.
Utöver ett antal grundläggande regler som jag hänvisade till nyss, såsom förbudet mot mänsklig kloning, sade jag också att reglerna varierade, t.o.m. var extremt olika, inom unionens olika stater. Jag har för övrigt låtit göra en tabell, land för land, över situationen som den ser ut i dag. Jag säger inte att det är en bra situation, och vi måste göra allt för att kunna uppnå allmänna regler. De olika medlemsstaterna måste emellertid också respekterar dem.
Kommissionen anser emellertid inte att forskning som inbegriper foster skall uteslutas från unionens forskningsprogram, och jag tog nyss upp de möjligheter som denna forskning kan resultera i, inom dessa mycket viktiga områden.
Med hjälp av de grundläggande etiska principer som de jag nyss tog upp anser kommissionen att forskning av denna typ, med tanke på den betydelse den har för framsteg när det gäller kunskap och patienter, kan vara berättigad.
Om bestämmelserna på området rättar sig efter den mest restriktiva nationella lagstiftningen - eftersom vi naturligtvis kan försöka finna gemensamma normer genom att rätta oss efter de mest restriktiva bestämmelserna - tror jag det skulle skapa ett prejudikat som kan leda till att denna princip blir lösningen varje gång som den nationella lagstiftningen är annorlunda, och ni skall veta att det är fallet inom en rad områden med alla de negativa konsekvenser det medför för forskningen och för medborgarna.
Vi har därför inte avslutat diskussionen, och jag förstår fullständigt, och accepterar helt och hållet, det relevanta i er fråga. Vi står dock inför en fråga där vissa medlemsstater har en mycket restriktiv attityd och andra en mycket mer tolerant inställning.
Är det tillåtet eller ej att tillverka foster i experimentsyfte? Vissa medlemsstater, bl.a. en av dem, går så långt, medan andra - flertalet för övrigt - har en mycket mer restriktiv hållning.
Kommissionen kan inte tvinga fram en enhetlig norm som är den mest restriktiva normen, och jag tror inte heller att det är önskvärt. Vi måste också vara extremt vaksamma på det etiska planet och den diskussion vi nu inlett har bara börjat. Jag bedömer det därför som om vi har ett mycket viktigt diskussionsarbete framför oss och ännu en gång kan vi bara, med de instrument vi i dag förfogar över, fortsätta denna diskussion och försöka övertyga medlemsstaterna om att anta en gemensam definition, men, ännu en gång, vi har inga möjligheter att tvinga dem.
Det är anledningen till att vi, utifrån en principiell ståndpunkt, nämligen respekten för grundläggande etiska värderingar, för närvarande är tvungna att acceptera situationen sådan den är i medlemsstaterna.

Ordföranden
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 50.
Med detta avslutar vi blocket med frågor till fru Cresson. Således tackar jag er för er närvaro och ert samarbete.

Ordföranden
Fråga nr 51 från Alexandros Alavanos (H-0498/98):
Angående: Samarbete mellan EU och internationella organisationer på kulturområdet
Enligt artikel 128.3 i fördraget om Europeiska unionen skall gemenskapen och medlemsstaterna främja samarbetet med tredje land och behöriga internationella organisationer på kulturområdet. Inom ramen för FN verkar UNESCO som är en vederhäftig och allmänt erkänd världsorganisation för kulturellt samarbete samt utbildnings- och forskningssamarbete.
Samarbetar Europeiska unionen med UNESCO och på vilket sätt agerar den för att genomföra Europaparlamentets beslut? Herr Oreja, jag hälsar er välkommen och ger er ordet för att besvara Alavanos fråga.

Oreja Aguirre
Herr Alavanos! De europeiska institutionernas samarbete med UNESCO har hållit på i många år och etablerades i grunden genom ett utbyte av handlingar år 1964, på vilket följde ännu ett 1973, och det fastställdes i artikel 128.2 i fördraget. Genom ett samarbetsavtal på senare tid, undertecknat av gemenskapen och UNESCO 1996, utplånades vissa hinder av normativ karaktär, som i det förflutna bromsade samarbetet på ett ansenligt sätt. Men fortfarande återstår samarbetsproblem i förhållande till projekten, genom problem som beror på skillnaderna mellan de finansiella bestämmelserna för gemenskapen och för UNESCO, liksom i tillämpningen av dessa.
I praktiken har samarbetet hittills, trots att relationerna mellan denna organisation och gemenskapsinstitutionerna är utmärkta, inte inneburit något större antal gemensamma aktiviteter, av olika skäl, och speciellt det faktum att, genom dess inriktning på hela världen och dess begränsade ekonomiska medel, placerar inte UNESCO Europa bland sina huvudsakliga prioriteringar på regional nivå. Ur detta perspektiv skulle inte annat återstå än att framhålla den komplementära karaktären av interventionsområdena för respektive Europeiska unionen och UNESCO.
Men angående det kulturella området kan vi påstå att UNESCO och Europeiska unionen, inom ramen för sina respektive behörighetsområden, regelbundet utbyter information och uppgifter inom vissa sektorer av gemensamt intresse, såsom statistik eller tillgångar, deltar ofta i möten med specialister som utan åtskillnad anordnas av den ena eller den andra och, ibland finansierar de tillsammans vissa projekt. Det finns också ett samarbete med UNESCO inom områdena utbildning, information och kampen mot det illegala narkotikabruket. Detta samarbete skulle kunna tjäna som exempel på ett tätare samarbete med UNESCO inom det kulturella området vad gäller Europeiska unionens utrikesverksamhet.
Beträffande framtiden finns samarbetet mellan unionen och UNESCO med i artikel 5 i förslaget till det kulturella ramprogram för perioden 2000-2004, vilket jag hade äran att presentera för kommissionen nyligen, där det godkändes, och som jag också har presenterat för Europaparlamentet och rådet.
Då programmet godkänts, kommer det att utgöra referensramen där ett partssamarbete skulle kunna förstärkas, även ur ett finansiellt perspektiv. Jag hoppas på ett godkännande av detta ramprogram i parlamentet och därefter måste vi se hur vi kan agera i framtiden.

Alavanos
Jag tackar kommissionären så mycket för hans utförliga svar på min fråga. Jag får nu möjlighet att ännu en gång komma in på det kanske viktigaste. En av UNESCO: s grundläggande ståndpunkter, som har samband med Europa och som Generalförsamlingen fattade beslut om 1982, är att de marmorskulpturer från Parthenon som finns i British Museum skall föras tillbaka till Athen. Detta berör Europa direkt, och ni vet att det i denna fråga råder ett spänt förhållande mellan två av Europeiska unionens medlemsländer.
Jag skulle vilja fråga kommissionsledamoten om ett land, enligt hans uppfattning, har rätt att ta upp denna fråga i EU-sammanhang med stöd av artikel 128.3, i Amsterdamfördraget, som handlar om samarbete med de internationella kulturorganisationerna. Jag skulle också vilja ta tillfället i akt, herr ordförande, och helt enkelt fråga kommissionären hur han vill kommentera den stora förstörelse som drabbat marmorskulpturerna från Parthenon, vilket i förra veckan avslöjades i de brittiska tidningarna.

Oreja Aguirre
Herr Alavanos, jag är medveten om vad detta innebär och delar er oro. Men ni vet att med de medel vi har, med de medel fördraget beviljar oss, och å andra sidan de som finns inom ramen för samarbetet med UNESCO, är detta inte en lösning.
Vad jag däremot måste säga er är att det ämne ni och många andra har tagit upp - vad det kräver - och jag känner till er känsla för en institution som UNESCO - är att vi samarbetar mer och att vi inte vänder ryggen åt varandra.
Jag vill säga något mer. Vi befinner oss i en kammare som också Europarådet använder. Jag har där, i andra ansvarsbefogenheter, pekat på behovet av att de tre institutionerna, som handhar kulturfrågor - en med ett mindre område, Europeiska unionen, en annan med ett bredare område, Europarådet, och ytterligare en, UNESCO - arbetar mer organiserat. Jag tror att vi åtminstone kommer att försöka göra det.
För några år sedan var detta inte möjligt eftersom vi saknade instrument för att genomföra det. I dag är det inte längre så. I dag har gemenskapen ett instrument i artikel 128. Således skulle jag vilja se hur vi, i dessa tre institutioner som arbetar inom kulturområdet och som, i många fall vänder varandra ryggen i stället för att se åt samma håll, skall kunna avancera tillsammans i samma riktning.

Ephremidis
Herr ordförande! Jag måste säga att kommissionären försökte leva upp till ämnets och frågans betydelse. Jag skulle emellertid vilja be honom att inte anse det bara som en fråga om grekisk känslighet. Det är en känslighet som gäller varje kultiverad människa och även gemenskapen själv som organisation, eftersom den gör så många uttalanden om respekt för kulturarvet. I det här fallet är en del av kulturarvet i fara, dels på grund av det förhållande som nämndes av Alavanos och som påtalats av den engelska pressen, dels därför att dessa marmorskulpturer inte är några fristående konstverk. Naturligtvis har de en viss självständighet, men deras verkliga konstnärliga värde kommer fram först när de förenas med de övriga Parthenonskulpturerna och kommer till sitt rätta hem, som är Akropolis. Det rör sig om en verkligt plågsam försening från engelsk sida - hur skall jag uttrycka det? - och engelsmännen vägrar alltjämt att lämna tillbaka skulpturerna. Det finns liknande fall som kanske är av intresse också för ert land.
Jag skulle alltså vilja be er att som Europeisk gemenskap på ett djärvare och mera realistiskt sätt ta itu med denna fråga, oberoende av det samarbete med andra organisationer som ni kanske kan uppnå.

Oreja Aguirre
Herr Ephremidis! Jag vill säga er att vi, med blicken mot det klassiska Grekland och dess konstnärliga rikedomar, alla är greker. Följaktligen identifierar jag mig med er önskan och vilja till identifikation med något som, naturligtvis, ligger långt bortom det som är den nationella verkligheten. Låt mig som europé dela denna känsla med er.
Jag vill också säga er att, i detta ögonblick, har vi inte andra rättsliga vägar att möta de ämnen ni tar upp - ni vet det mycket väl eftersom ni är en verklig kännare av fördraget. Därför vill jag återvända till tanken om känslan. Jag anser att det är mycket viktigt, eftersom känslan i slutändan också utgör en del av det europeiska kulturarvet.

Oreja Aguirre
Herr Alavanos! Kommissionen har redan inlett förfarandet mot Grekland, i enlighet med artikel 169 i fördraget, då vissa bestämmelser i direktiv 89/552 inte tillämpas på ett korrekt sätt.
Kommissionen undersöker just nu de kommentarer som Grekland har presenterat i sitt svar och jag är säker på att ni förstår mig om jag säger jag inte kan ge ytterligare information i denna prejudiciella fas av förfarandet. Det skulle vara helt taktlöst av mig att gå längre.
Vad jag dock kan upprepa är att förfarandet har inletts i enlighet med de bestämmelser som fördraget anger.

Alavanos
Herr ordförande! Först vill jag tacka för de varma orden med anledning av den familjetragedi som drabbat vår kollega Mihail Papayannakis. Jag tror att ni ger uttryck för vad alla kolleger, hela parlamentet, känner.
Nu vill jag tacka kommissionären för svaret på hans fråga, och jag vill helt enkelt säga att jag förstår svaret. Jag vill bara uttrycka mina farhågor, min intensiva oro, för att detta flagranta brott mot reglerna om reklamtid kommer att fortsätta länge i Grekland trots alla dessa byråkratiska och tidsödande procedurer i enlighet med artikel 169.

Oreja Aguirre
Jag vill bara säga att, då förfarandet är inlett, en korrespondens med de grekiska myndigheterna redan har kommit i gång. Kommissionens enheter studerar just nu det senaste svaret från de grekiska myndigheterna.
Det är ett svårt fall. Det är inget lätt fall eftersom Grekland har införlivat direktivet på korrekt sätt och har utdelat bötesstraff till de som sänder tv och som inte följer bestämmelserna. Vad kommissionen därför måste göra nu är att visa att dessa böter kanske inte är tillräckliga för att avskräcka utsändarna från att bryta mot bestämmelserna.
Detta är de frågor vi studerar för tillfället.

Ordföranden
Fråga nr 53 från Robin Teverson (H-0568/98):
Angående: Europeiska kulturinstitut
Enligt uppgift kommer ett Europeiskt kulturinstitut att öppnas i Luxemburg som komplement till ett kulturcenter som finansieras av UNESCO, Europarådet och Europeiska kommissionen Med tanke på Europas rika kulturella mångfald skulle jag vilja ha närmare uppgifter om Europeiska kommissionens roll i dessa kulturinstitut, allt från deras inrättande till ekonomiska konsekvenser. Dessutom skulle jag vilja veta om kommissionen stöder några ytterligare organisationer som främjar Europas rika kulturarv.

Oreja Aguirre
Herr Teverson, kommissionen deltar inte ekonomiskt i skapandet av det Europeiska kulturinstitutet i Luxemburg. Enligt den information vi har fått från Luxemburgs myndigheter har institutet skapats inom ramen för ett samarbetsavtal med Europarådet och de luxemburgska myndigheterna.
Kommissionen ser naturligtvis positivt på detta initiativ eftersom institutet, utifrån den viktiga sammanvävda europeiska kulturen, på ett positivt sätt kan bidra till att förbättra förbindelserna mellan det kulturella arvet och kulturturismen på europeisk nivå.
För närvarande disponerar kommissionen över medel för att stödja finansieringen av det europeiska kulturella institutet inom Rafael-programmet, som stöder gemensam verksamhet och samarbete men som inte GER stöd till etablerandet. Det ger stöd för utveckling av gemensam verksamhet och samarbete men inte för dess etablerande.
Detta är det klargörande som jag skulle vilja ge på Teversons fråga.

Teverson
Jag tackar kommissionären för hans svar som är tämligen uttömmande. Jag vill inte tillägga mer än att vi, i Cornwall - i sydvästra England - som jag representerar, har varit mycket tacksamma för det stöd som vissa av kommissionens och Europarådets program har givit för att bevara vår keltiska kulturella identitet.
Ett uttalande jag vill göra som brittisk ledamot av Europaparlamentet, som svar på några av mina kollegers kommentarer tidigare, är att jag personligen stöder kampanjen för att föra Elginstenarna tillbaka till Grekland. Detta är rätt och det har mitt stöd.

Ordföranden
I vilket fall som helst kanske det finns utrymme, för Rübig har begärt ordet för en följdfråga. Ni har ordet i en minut, herr Rübig.

Rübig
Herr ordförande! Jag tror att bildningsvägar har en särskild betydelse i Europa, eftersom vår kultur ju i huvudsak vilar på bildade värden. Det skulle inte bara utgöra ett väsentligt bidrag till bildningsturism utan framför allt också vara ett väsentligt bidrag till ett livslångt lärande. Därför bör det också granskas om inte best practice -modellen och benchmarking kan inkluderas i metoden, så att vi får se hur det går att utveckla en chans för Europa i det varierande bildningsutbudet.

Oreja Aguirre
Jag vill svara ledamoten att jag anser att en av aktiviteter vi bör ta itu med när ramprogrammet förverkligas är just den att inte stelna i de kulturella frågorna, och hålla oss strikt till det som skulle kunna vara finkulturen, utan vi måste utsträcka det till andra områden, som till exempel kultur och natur, kultur mot problemen med bristande solidaritet, det vill säga, att bidra utifrån kulturen till det sociala införlivandet, och även kultur och turism.
Jag anser också att utbildning och vidareutbildning är grundläggande för allt detta. Därför kommer de förslag som jag kommer att lägga fram om utvecklingen av ramprogrammet, i det fall de ärade ledamöterna godkänner det, att ha denna inriktning.
Nu skall ingen tro att jag inte känner till den roll som finkulturen har. Den utgör naturligtvis en del av vårt kulturarv, men jag anser att vi inte får begränsa oss till den. Jag deltog för två veckor sedan i ett möte med nio stora städer, där man behandlade ämnet kultur mot utslagning, och jag åkte mycket stärkt ifrån det mötet. Detta har samma inriktning som ledamoten just talade om. Låt oss alltså öppna kulturområdet för nya horisonter och nya gränser.

Ordföranden
Fråga nr 54 från Ioannis Theonas, vilken har övertagits av Ephremidis (H-0595/98):
Angående: Bevara den historiska bron i Monemvassia
Bron som förbinder Peloponnesos med den historiska fästningen Monemvassia hotas av omedelbar förstörelse. Denna bro som byggts på femhundratalet är ett minnesmärke med stort historiskt värde och bron är fortfarande den enda tillfartsvägen till fästningen. Den har lidit avsevärda skador, dels till följd av stormar och dels till följd av den starka fordonstrafiken över den, särskilt under turistsäsongen.
Kan kommissionen ge besked om det i gemenskapens program för bevarandet av kulturarv och arkitektoniska värden finns med någon post för medverkan vid finansieringen av reparationerna av de skador bron i Monemvassia lidit, så att det skulle bli möjligt att ge ett bidrag till omedelbart ingripande för att rädda ett viktigt minnesmärke från den bysantinska eran?

Oreja Aguirre
Herr Ephremidis, kommissionen delar er oro vad gäller bevarandet av den historiska bron i Monemvassia, vilken jag har haft turen att besöka och som verkligen utgör en del av allas vårt kulturarv.
Handlingsramen för att stödja samarbetsinitiativ för bevarande och förbättring av det arkitektoniska arvet är - som ni vet - Rafael-programmet, antaget förra året, och med en budgettilldelning av 30 miljoner ecu under en 4-årsperiod, från 1997 till 2000.
Jag vill säga er, herr Ephremidis, att kommissionens enheter - enheterna under GD X - med maximal uppmärksamhet kommer att studera alla ansökningar som behöriga myndigheter lämnar in, förutsatt att villkoren, för att kunna antas inom Rafaels verksamhet uppfylls, på det sätt som kungjordes i EGT den 31 mars. Jag vill också nu säga er att ansökningshandlingarna för i år skall vara inne före den 10 september. Därför skulle jag vilja be er att ni, innan den 10 september, inkommer med ert förslag och ni kan vara säker på att jag personligen, även om jag inte fattar det slutgiltiga beslutet, kommer att se till att man fäster speciell uppmärksamhet på denna viktiga fråga.

Ephremidis
Jag vill tacka kommissionären och försäkra honom om att jag för min del skall göra vad som krävs, dvs. jag skall förmedla det intresse ni har visat till invånarna i Monemvasia. Jag skall säga att de före september - som ni sade - måste lämna in förslaget på det sätt de finner lämpligt. Dessutom kommer jag att följa med er, för jag tror att de spontant kommer att inbjuda er att besöka Monemvasia igen. Om ni driver frågan så att skadorna på bron blir lagade, kommer ni att kunna åka till denna historiska fästning, men också till hela Monemvasia, som i sin helhet är en historisk plats fylld av minnesmärken, av historia, av minnen, av kultur. På så sätt kommer ni också att hjälpa tusentals turister som ofta reser till Peloponnesos och vill besöka denna plats, vilket de har hindrats från på grund av skadorna på bron.

Ordföranden
Herr Ephremidis, detta ordförandeskap uppskattar den entusiasm ni visar i ert inlägg, men skulle också vara tacksam om ni tog ordet efter det att ordföranden hade givit er det. Försök inte att ta min plats, för jag måste också förtjäna min lön.
Herr Marcelino Oreja, önskar ni besvara följdfrågan från Ephremidis?
(Avbrott av Ephremidis.)

Ordföranden
Men jag har inte givit er ordet nu. Varför börjar ni tala?
Herr Marcelino Oreja, ni däremot har ordet, vilket jag har beviljat er.

Oreja Aguirre
Herr ordförande! Jag vill svara Ephremidis, som jag har känt i många år och har stor respekt för, att jag förbinder mig till det jag har sagt här i kammaren och jag hoppas att vi tillsammans kan åka och besöka de påbörjade arbetena. Naturligtvis måste ansökan presenteras på vederbörligt sätt och, även om det inte är jag som kommer att fatta det slutgiltiga beslutet, åtar jag mig ansvaret att övervaka att det fattas på ett korrekt sätt.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär. Ni kan vara säker på att Ephremidis kommer att göra er sällskap även om arbetena inte inleds förrän om 20 år.
Ärade ledamöter, vi avslutar detta block av frågor. Vi tackar kommissionär Marcelino Oreja.

Ordföranden
Efter att ha hälsat Van Miert välkommen, föreslår jag att vi nu övergår till fråga nr 55 från Felipe Camisón Asensio (H-0500/98):
Angående: Illojal konkurrens på det internationella planet
Vilka gemensamma principer bör enligt kommissionen fastställas för att hindra utövandet av illojal konkurrens på det internationella planet? Herr Van Miert, jag ger er ordet för att besvara frågan från Camisón.

Van Miert
Jag vill gärna gå in på denna fråga eftersom den handlar om ett problem som kommissionen har känt till i ett antal år, och det är också anledningen till att vi redan 1994 från kommissionens sida tog initiativ till att upprätta en grupp som vi bad fundera över ett antal åtgärder som vi i förekommande fall skulle kunna föreslå. Den gruppen har gjort ett gott arbete, kommissionen har därefter kommit med ett antal förslag till ministerrådet, som också har accepterat dem, varigenom denna angelägenhet för första gången tagits upp på Världshandelsorganisationens dagordning. Det förklarar varför det nu inom ramen för Världshandelsorganisationen finns en arbetsgrupp som är i gång med att se över problemet med konkurrens och handel i syfte att komma med ett antal förslag.
Jag kan naturligtvis inte föregripa resultatet av dessa verksamheter, även om dessa verksamheter i sig själva uppenbarligen förlöper på ett mycket positivt sätt. Jag får inte undanhålla er att det inte är alla som är speciellt lyckliga över detta initiativ från Europeiska kommissionen. Det förekommer en hel del tvekan, bland annat från amerikansk sida, men under det besök som jag nyligen avlade i Washington konstaterade jag att det också finns en vilja och en önskan att tillsammans med Europeiska unionen att fundera vidare över hur det problemet kan behandlas ordentligt i framtiden.
Vad tänker vi mer på? I första hand på att verkligen försöka låta ett antal grundläggande regler i fråga om konkurrenspolitik expandera över hela världen och se till att de blir upptagna i lagstiftning i olika länder i världen. Dessutom gäller det att i högre grad göra dessa spelregler tvingande och om så behövs kunna behandla vissa konflikter i efterhand inom en speciell ram, som för vårt allra bästa borde vara en världsomfattande ram.
Det är på ett ungefär sakernas tillstånd, mer kan jag tyvärr inte säga om det, men jag står gärna till Europaparlamentets förfogande för att i efterhand, när denna arbetsgrupps verksamheter är avslutade, återkomma till detta, i synnerhet också i fråga om de fortsatta samtalen som vi kommer att ha om detta med våra amerikanska kolleger.

Camisón Asensio
Herr kommissionär! Ni försäkrade nyligen - och ni bekräftar det här i dag - inför ambassadörerna i Världshandelsorganisationen att i den nuvarande globala ekonomin finns en stor illojal konkurrens på ett internationellt plan och att det faktum att vi lyder under olika jurisdiktioner, skapar allvarliga problem.
Ni pekade till och med på - även tidigare - ett globalt avtal som en idealisk lösning för de problem som dyker upp på ett nationellt plan: att hoppa över ett steg.
Detta skulle faktiskt vara det idealiska, att skapa behörighetsstrukturer som inkluderar grundläggande principer, såsom inskränkningar mot missbruk och koncentration, gemensamma principer som skulle förbjuda illojal konkurrens på det internationella planet, och utveckla ett samarbetsinstrument baserat på uppnådda erfarenheter inom området. Allt detta anser vi vara mycket bra, herr kommissionär, det är det idealiska. Jag tycker också att det är bra att man fortsätter att tänka, men vi står inför en brådskande angelägenhet. När skall vi i verkligheten få se något praktiskt i denna brådskande fråga?

Van Miert
Jag kan tyvärr inte förutsäga när vi kommer att få se konkreta resultat, för som jag nyss antydde förekommer fortfarande viss tvekan från amerikanskt håll och även i Sydostasien, i Asien är motståndet mycket starkt. Jag behöver för övrigt inte säga varför, eftersom deras marknader fortfarande är mycket slutna, och rätt konkurrenspolitik gör det möjligt att öppna marknaderna.
För närvarande försöker vi inom ramen för Världshandelsorganisationens arbetsgrupp att vinna ett så starkt stöd som möjligt för initiativet. För en sak är säker: Europeiska unionen är här den mest aktiva medlemmen eller den mest aktiva myndigheten som verkligen försöker att nå framsteg. Det är emellertid säkerligen också mycket viktigt att vi skapar en viss förståelse mellan oss och våra amerikanska vänner för att kunna eftersträva målsättningarna med ännu mer kraft. Detta må vara sagt, jag är inte naiv och inte kommissionen heller, det kommer att kräva mycket tid, men det är viktigt att vi drar lasset och att vi på ett tydligt sätt sänder ut budskapet. Med tanke på att globaliseringen fortsätter och att problemen på världsnivå blir allt fler behövs det även spelregler på världsnivå som man också kan framtvinga.

Watson
Som ni konstaterar, herr kommissionär, är konkurrenspolitik ett sätt att öppna marknader. Vi i detta parlament har uppmanat er att tillämpa detta vad gäller VM-biljetterna, vilka nu har blivit en internationell handelsvara. Får jag fråga er, herr kommissionär, vad ni anser om president Chiracs rapporterade attack mot ordförande Santer vid Europarådet för sättet på vilket kommissionen ingrep för att göra fler VM-biljetter tillgängliga för icke-franska medborgare, och vad kommissionen ämnar göra för att försvara den makt den ges i fördragen; vad ni anser om det aktuella systemet med biljettförsäljning mot bakgrund av VM-matcherna; och om ni nu kommer att dra FIFA och den franska organisationskommittén inför Europeiska gemenskapernas domstol, mot bakgrund av det rättsliga utlåtande som parlamentet nu har fått?

Van Miert
Detta tycks vi viss mån vara en annan fråga, men jag är glad över att kunna ge ett svar eller redogöra för min inställning. Det råder inget tvivel om att denna fråga sträcker sig långt över nationsgränserna: det är en fråga av gemensamt intresse. Därför var kommissionen, som fick ta emot en ansenlig mängd klagomål, skyldig att göra sin plikt, och utreda dessa klagomål. Eftersom det förelåg, och föreligger, klar diskriminering, gäller konkurrensreglerna. Därför fortsätter vi med detta mål, och ett reservationsuttalande förbereds. Som ni känner till, måste vi emellertid också själv hålla oss till reglerna, i synnerhet förfarandereglerna. Om nya detaljer kommer till vår kännedom, måste vi givetvis även få organisationskommitténs utlåtande. Det är på detta sätt saker måste hanteras. Så vi kommer att fortsätta, trots vissa uttalanden som har gjorts.
Förresten, om vi vill komma närmare allmänheten - medborgarna - måste vi agera som vi gör. Det för våra institutioner närmare allmänheten när den ser att vi verkligen tar dess klagomål på allvar.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär. Detta ordförandeskap uppskattar den generositet med vilken ni har tolkat innehållet i den ursprungliga frågan, eftersom arbetsordningen inte tvingar er att besvara frågor som inte ligger strikt inom området för den ursprungliga frågan. Ordförandeskapet uppskattar emellertid er välkända generositet och likväl hoppas jag att vi fortsätter att verkligen röra på oss angående Camisóns fråga. Wibe har begärt ordet för en följdfråga. Ni har ordet i en minut, herr Wibe.

Wibe
Jag skall försöka vara mycket kort och exakt. Jag blev intresserad när ni, herr kommissionär, talade om att ni diskuterar tvingande åtgärder mot illojal konkurrens. Kan ni nämna mer konkret vad dessa åtgärder handlar om? Handlar det om tullar, om kapitalinkomster eller handlar det om någon slags gemensam behandling för utländska investerare? Skulle jag bara kunna få litet konkretion kring denna fråga?

Van Miert
Herr ordförande! Detta är föremål för fortsatta diskussioner och överväganden om vad som kan hänföras till vad jag skulle vilja kalla en korg av konkurrensregler, som sedan skall införas globalt, men av nationella konkurrensmyndigheter.
En av de saker vi beaktar är till exempel att exportkarteller delar upp marknaderna över hela världen. Att detta kan ske i vissa fall borde ses av alla konkurrensmyndigheter såsom ett slag mot alla grundläggande principer för en sund konkurrenspolitik. Detta är bara ett exempel på vad som kan diskuteras. Med detta sagt bör vi fortsätta med att göra en distinktion mellan handelsfrågor och konkurrensfrågor, eftersom handelsfrågor handlar om attityder och åtgärder vidtagna av myndigheter, medan konkurrensrelaterade frågor i huvudsak härrör från attityder hos företag, och alltså utgör privata beteenden. Vi bör behålla denna distinktion.
Låt mig ge ett konkret exempel för att illustrera vilka typer av svårigheter som kan uppstå. Amerikanerna har ett mål på mycket hög nivå, Kodak-målet, där deras invändningar gällde att den japanska marknaden var för sluten och inte tillät amerikanska konkurrenter verklig tillgång till marknaden. De förde målet till Världshandelsorganisationen men när allt kommer omkring sade panelen att de inte hade med saken att göra eftersom dessa restriktioner, eller svårigheter, som förhindrar tillgången till marknaden i Japan, inte uppstod på grund av åtgärder av regeringen, utan var resultatet av det privata beteendet hos japanska konkurrenter. Så det var ett konkurrensmål och detta mål visade amerikanerna att de inte kunde tackla denna typ av fråga genom de instrument som Världshandelsorganisationen förfogar över. För detta skulle antingen krävas ett bilateralt avtal med Japan för att garantera att de också tillämpar konkurrensregler på ett normalt sätt för att öppna marknaderna; eller i annat fall kunde vi tänka ut vad som kan göras i ett större sammanhang som Världshandelsorganisationen, men på ett sätt som är specifikt utformat för att ta itu med konkurrensfrågor och konkurrensproblem.

Ordföranden
Fråga nr 56 från Sören Wibe (H-0511/98):
Angående: Stöd till produktion i perifera områden
Nyligen blev det klart att Volvos Umeåfabrik inte tillåts erhålla transportstöd från svenska staten. Konsultrapporten som låg till grund för kommissionens beslut var hemlig. Volvo och den svenska staten trodde sig veta att den var felaktig, men då den var hemligstämplad kunde eventuella fel ej rättas till.
Beslutet är dock fattat nu. Men samtliga inblandade måste dock ta lärdom inför framtiden så att sådana här händelser inte upprepas.
Kommer kommissionen i framtiden att verka under större öppenhet och låta den berörda medlemsstatens myndigheter få ta del av kommissionens beslutsunderlag? Herr kommissionär, jag ger er ordet för att fortsätta dialogen med Wibe och att besvara hans fråga om produktion i perifera områden.

Van Miert
Ännu en gång ställs denna fråga till mig av den ärade ledamoten och jag är glad över att få svara på denna fråga. För det första, vi har tillsammans med de svenska myndigheterna rett ut hur detta system bör avvecklas. Som ni vet betraktas det som driftsstöd, vilket är uteslutet inom transportsektorn. Vi har en uppgörelse. Det är en rättvis och balanserad sådan som innebär avvecklingen av denna typ av stöd innan år 2002. Vi har alltså en uppgörelse.
Frågan hänför sig till en rapport som skrivits av en expert som då och då anlitas av GD IV när vi har att göra med frågor eller problem som gäller motorfordon. Denna görs endast för internt bruk inom mitt departement. I det här fallet skrevs denna rapport med syfte att få fram fakta om huruvida kommissionen bör inleda förfarandet: Inte fatta ett beslut utan inleda förfarandet. Vissa delar av denna rapport togs med i bagaget. De fakta som presenterades av kommissionen då vi inledde förfarandet har publicerats på samtliga officiella språk. Vem som helst med intresse inbjöds att avge ett yttrande om vårt faktasökande i samband med att förfarandet inleddes.
Därför är det en intern fråga och jag vill att detta faktum skall stå klart. Det kan hända att några av dessa rapporter kommer att vara till mycket ringa nytta för våra tjänstemän. I vissa fall kanske de kommer till större nytta. Det är emellertid en strikt intern fråga.
Givetvis kan kommissionens handlande när den inleder ett förfarande, och de grunder på vilka detta görs, bestridas av de regeringar eller företag det gäller. Den svenska regeringen och företaget Volvo var då i en position där de kunde bemöta det vi lade fram som bevis, på grundval av våra rön, då förfarandet inleddes.
Det bör inte föreligga några missuppfattningar om syftet med en sådan rapport. Den är inte till för att fatta slutgiltiga beslut. Den är endast till för att inleda ett förfarande som sedan startar den verkliga utredningen. Som jag nämnde tidigare har vi nu lyckligtvis nått en överenskommelse med den svenska regeringen och det är en rättvis sådan. Detta är det generella sammanhanget. Jag vill be er förstå en sak. Vi tvingas ta itu med så många mål - omkring 600 mål om statsstöd årligen. Vissa av dem är mycket komplicerade. Då och då kallar vi in experter för att bistå våra tjänstemän; inte för att fatta beslut som sådana utan för att tolka fakta. Jag hoppas att ni tillåter oss att fortsätta göra detta.
Ta, till exempel fallet med Crédit Lyonnais. Vi fick kalla in flera experter. Om alla enskilda expertutlåtanden var tvungna att offentliggöras vore det omöjligt för mina tjänstemän att fullgöra sina uppgifter som de skall. För övrigt är den aktuella informationen ibland mycket känslig, och företagen är de första att be oss om att inte yppa den. Jag ber er sålunda förstå att vi är mycket måna om att vara så öppna som möjligt. Jag ber er förstå att för att kunna fullfölja vårt arbete på ett riktigt sätt måste vi då och då kalla in experter på ett konfidentiellt sätt.

Wibe
Jag vill först tacka kommissionären för det mycket utförliga svaret. Jag tror dock att vi har litet skilda åsikter vad gäller öppenhet. I Sverige är det så att det är helt omöjligt att tänka sig att något som tjänstemän utför skulle vara hemligt för de folkvalda. Som kommissionären helt riktigt säger är sakinnehållet i den aktuella rapporten i och för sig överspelat, men rapporten i sig har blivit en principiellt viktig fråga för oss i Sverige när det gäller öppenhet.
Nu har ju också parlamentets ombudsman Jacob Söderman ingripit i denna fråga och skrivit ett brev till Jacques Santer med begäran om att denna rapport så här ex post skall offentliggöras. Min exakta fråga är: Kommer ni nu att offentliggöra denna rapport, och i så fall när?

Van Miert
Vi har redan hållit ett möte med ombudsmannens tjänstemän. Vi tillät dem givetvis att ta en titt på dokumentet. Av skäl som jag beskrev tidigare, måste vi emellertid hålla oss till den arbetsmetod som använts med framgång. För att kunna utreda - eftersom det är en del av utredningen, inte en del av beslutsfattandet, det är skillnaden - måste vi då och då ta reda på vissa specifika saker och då kallar vi in experter.
Vi känner alltså fortfarande mycket starkt att detta bör fortsätta vara konfidentiellt inom våra enheter. Följaktligen tillhör det inte den del som bör publiceras. Det är en del av utredningen.
Efter att detta har gjorts inträder nästa fas som är fullständigt öppen för insyn. Det kommissionen publicerar är tillgängligt för var och en. Detta är den skillnad vi vill behålla. Frånsett detta har vi om och om igen visat vår vilja till så stor öppenhet som någonsin är möjlig. För övrigt dras nu kommissionen inför rätta eftersom vissa företag och vissa personer anser oss vara för öppna.

Sjöstedt
Jag skulle också vilja tacka kommissionären för det utförliga svar som han gav.
Jag har två kompletterande frågor. För det första: Är denna fråga formellt avgjord av kommissionen i och med att ombudsmannen har gjort en formell begäran till kommissionen om att offentliggöra rapporten? Är frågan avslagen av kommissionen som kollegium, eller är det kommissionärens egen uppfattning att denna rapport inte bör lämnas ut?
För det andra: Spelar det faktum att det berörda företaget och svenska staten, dvs. de berörda parterna, vill läsa rapporten och ha tillgång till informationen någon roll i kommissionens bedömning? Eller är det bara kommissionens interna situation som avgör bedömningen?

Van Miert
Jag är en smula ledsen över att Sjöstedt har ställt en fråga som jag redan har fått tidigare. Som jag förklarade tidigare, ställdes frågan till oss av ombudsmannen och våra tjänstemän kunde genast förklara för honom vad som hände och han försågs med ett exemplar av rapporten. Detta är det korrekta sättet att hantera saker när ombudsmannen gör en förfrågan. Vi förklarade också varför vi anser att vi i framtiden bör få fortsätta att arbeta som vi gjort eftersom denna rapport tittade på de olika typer av aktiviteter som ägde rum i fabriken. Driftsstöd kan inte beviljas för att hjälpa bilindustrin. Detta är en generell regel. Det kan inte tillåtas vare sig i Tyskland eller i Belgien eller i Sverige. Vad detta problem anbelangar fanns inga meningsskiljaktligheter, men vi behövde få vissa råd om de olika typerna av aktiviteter i fabriken.
När vi har fått råden, försöker tjänstemännen, under mitt ansvar, och i diskussion med mig, att fastställa vad som är relevant för inledandet av ett förfarande, men detta är inte ett beslut. Vi anser att vi bör ha möjligheten att fastslå fakta och konstruera ett mål. Vad som sker senare bör vara fullständigt öppet. Jag instämmer till fullo med er, men om vi är skyldiga att offentliggöra varje enskilt litet råd, ibland i mycket komplicerade fall, skulle det göra livet fullständigt omöjligt. Vi har redan en hel del problem med att kontrollera fall av statsstöd. Det saknas personalresurser. Fallen blir alltmer komplicerade, så vi ber er att låta kommissionens tjänstemän få göra sitt jobb ordentligt. Om man av oss begära att vi skall förklara saker, dvs. varför någonting gjordes eller inte gjordes - är vi alltid tillgängliga för er, för ombudsmannen och även för andra människor.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Van Miert.
Ärade ledamöter! Klockan är 19.00 på kvällen. Vi har förbrukat den tid på föredragningslistan som är ägnad frågor till kommissionen. Således kommer frågorna nr 57 till 105 att besvaras skriftligt.
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.00 och återupptogs kl. 21.00.)

Den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (fortsättning)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen på debatten om betänkande (A4-0220/98) av Thomas för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslag till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 404/93 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer (KOM(98)0004 - C4-0046/98-98/0013(CNS)).

Kinnock, Glenys
Herr ordförande! Många av oss i parlamentet och i AVS-staterna var ganska förstämda över förslaget om en allmän kvot. Med detta i åtanke försäkrade jag mig om enighet i min grupp för ett ändringsförslag som jag tror kommer att bidra till att lindra konsekvenserna av de föreslagna förändringarna. Jag hoppas innerligt att parlamentet kommer att stödja detta ändringsförslag.
Kommissionens förslag garanterar inte på något sätt tillträde för de mindre och svagare AVS-leverantörerna. Risken är att dessa kommer att trängas undan eftersom de traditionella volymerna kommer att odlas och levereras av andra. Om vi nu skall ha en allmän kvot, kan vi då inte ge en garanti för att alla traditionella leverantörer kommer att kunna sälja sina traditionella volymer? Vi borde kräva att om det skall finnas en allmän kvot, måste vi ha tvingande och effektiva garantier för att AVS traditionella bananer kommer att kunna få tillträde till våra marknader i åtminstone den grad av tillgång som tryggades av Lomé.
Jag hoppas att en formulering kan författas vid rådsmötet på måndag som tar denna fråga om garanterat tillträde i beaktande. Kamerun, Elfenbenskusten och Belize utökar sin produktions- och exportkapacitet. De kommer att kunna öka sin produktion upp till och förbi den punkt där kvoten överskrids. Således kommer multinationella bolag i dessa länder att följa sina vanliga mönster och sätta profiten främst och AVS intressen kommer aldrig att tas med i deras kalkyler.
Är det rättvist att ge dessa multinationella bolag ännu större fördelar jämfört med våra traditionella producenter? Skall vi övertalas att utföra deras arbete åt dem och skall vi tyranniseras av de multinationella företagens och Förenta staternas ständiga förmåga att intrigera så skickligt med WTO mot våra intressen och våra traditionella leverantörers intressen? I dag kunde rådets ordförande berätta om en mycket kränkande skrivelse som han har mottagit från Förenta staternas handelsminister. Jag anser inte att Europeiska unionen bör hunsas på detta sätt av Förenta staterna och dess vänner i de multinationella bananproducerande länderna.

Fraga Estévez
Herr ordförande! För det första skulle jag vilja gratulera föredraganden, Thomas, till hans balanserade betänkande och till hans förhandlingstalang, vilken vid varje tidpunkt har främjat dialogen och kompromissen mellan representanterna för olika intressen som rör sig kring den gemensamma organisationen av marknaden av bananer.
Enligt min mening måste kommissionens förslag, vars mål är att strikt anpassa den gemensamma organisationen av marknaden för bananer till Världshandelsorganisationens beslut, grundligt kritiseras för projektets obalans i behandlingen av gemenskapens producenter och aktörer, genom att man glömt att ta med alternativa mekanismer för att kompensera för förluster av B-licenser, med tanke på att dessa mekanismer hade föreslagits av just kommissionen för att garantera försäljningen av gemenskapsbananen och att de nu, då detta är en av de viktigaste punkterna för kritik mot den gemensamma organisationen av marknaden, inte ersätts av någon annan.
Vi anser således att tillämpningen av en mekanism för uppmuntran till försäljning är oumbärlig, eftersom det nuvarande kompensatoriska stödet bara beviljas till den saluförda produkten, varför gemenskapsbananen, för att få detta stöd, måste välja att sänka priserna för att göra dess försäljning mer attraktiv, och genom detta störs marknaden och på ett oproportionerligt sätt ökar stödutgifterna.
Det skulle likaledes vara nödvändigt att göra en översyn, så som sägs i artikel 12 i förordning 404/93, av stödsystemet till inkomstförluster genom en ökning av den totala referenskvantiteten och den totala referensinkomsten, vilket reflekteras mycket bra i ändringsförslag 22 och 33 i Thomas betänkande.
Vad gäller licenssystemet, delar vi helt de kriterier som reflekteras i betänkandet, där det indikeras att man som referensperiod bör beakta den kortaste och den senaste som det finns uppgifter för, liksom upprätthållandet av en övergångsperiod på två år vilket motiveras av det legitima förtroende som skapas hos aktörer med B-licenser på grund av att de licenser som den nuvarande gemenskapsregleringen erbjuder, kan överföras
Beträffande kommissionens förslag om den autonoma tullkvoten, skulle jag bara vilja erinra om att vi är överens med betänkande Thomas och med den tradition som har följts här, efter Santinis betänkande. Jag anser inte att vi behöver störa balansen i gemenskapens försörjning.
Slutligen, vad gäller exportlicenserna, borde dessa återföras till gemenskapsbestämmelserna och krävas av alla gemenskapens leverantörsländer, inklusive AVS-länderna, eftersom detta inkluderande vore förenligt med GATT-bestämmelserna. Detta fastställande borde ske i syfte att undvika bedrägerier om bananernas ursprung och riskerna för att förfalska en repetition av importkvantiteterna.

Aldo
Herr ordförande! Efter att ha hört kommissionen nu i eftermiddag, och noterat de många och kategoriska avslagen från Fischler beträffande våra ändringsförslag, tror jag det finns anledning att ifrågasätta vårt parlaments nytta och roll på området, samt vilken betydelse som ges den politiska vilja vi uttrycker genom de yttranden vi ombeds lämna.
Jag skall inte återkomma till orsakerna till unionens oförmåga att kontrollera ödet för branschen som offras på internationaliseringens altare. Jag vill dock erinra om att gemenskapens produktion av bananer är en på alla punkter särskild produktion, eftersom den äger rum i de mest avlägsna regionerna, med de svårigheter det medför, och den täcker bara 20 procent av marknadens behov. Med tanke på de ambitioner som uttrycks i förordning 404/93 och en mer exakt försäkran om tillräckliga inkomster för producenterna, är det svårt för oss att förstå att kommissionen inte bedömt det lämpligt att göra anpassningar enligt avsnitt 3 i förordningen, med tanke på de viktiga förändringar som kommer att genomföras i bestämmelserna för handel med tredje part.
Trots att föredraganden har vissa förbehåll, gläds jag åt förslagen från utskottet för jordbruk och bekräftar på nytt att gemenskapens produktion måste dra nytta av effekterna av den senaste utvidgningen och en eventuell ökning av marknaden. Bestämmelserna för stöd till gemenskapens produktion måste anpassas till de nya reglerna, med tanke på höjningen av referensinkomsten och utvecklingen av bestämmelserna som ger rätt till kompenserande stöd. Återupprättandet av artikel 16 i förordningen är ett krav för att marknadens framtid skall utvecklas bättre.
Det här var, herr ordförande, kortfattat den inriktning som enligt min uppfattning Europaparlamentets yttrande borde ha, i strävan efter att förena våra intressen med övriga producentländers.

Querbes
Herr ordförande, kära kolleger! Vårt parlament gjorde rätt i att avslöja de amerikanska multinationella företagens vilja att genom WTO lyckas rasera gemenskapens system för handel med bananer. Vår beslutsamhet gjorde det möjligt att få respekt för bestämmelserna om gemenskapspreferens och stöd till producenter inom unionen som sedan mycket lång tid respekterar sociala regler och miljöregler. Tyvärr var kommissionens attityd helt annorlunda och kommissionens förslag böjer sig för WTO: s befallningar om en ökning på 16 procent av tullkvoten och bortser från riskerna med att gemenskapens producenter kan förlora avsättningsmöjligheter och inkomst.
Däremot vill betänkandet från vår kollega Thomas föreslå inkomststöd till gemenskapens bananproducenter. Han ändrar kommissionens förslag genom att ändra ökningen av den extra tullkvoten från 353 000 till 100 000 ton, genom att med 15 procent höja tullkvoten för gemenskapens bananer som kan erhålla kompenserande stöd och genom att öka detta kompenserande stöd med 20 procent. Vi uppmanar rådet att acceptera Europaparlamentets ändringsförslag och anta dessa åtgärder och detta betänkande, som jag röstar för i sin helhet.

Graefe zu Baringdorf
Herr ordförande! Denna organisation av marknaden för bananer visar att politiken ändå kan ha företräde framför ekonomin. Inte heller ändrar klagomålet inför panelen på det faktum att vi ger politiska signaler, att vi installerar ett yttre skydd, som rättar sig efter sociala och, inte minst, efter ekologiska åsikter. Det visar emellertid också att inte bara odlarnas intressen kommer till tals här. Om man betraktar amerikanernas ståndpunkt, som själva knappast eller inte alls producerar bananer, eller bara på Hawaii, ser man att de nu utnyttjar panelen för att gynna sina kapitalintressen eller de stora fruktbolagens kapitalintressen.
Inte heller var Förbundsrepublikens ståndpunkt tänkt för bananodlarna eller producenterna, utan för försäljningsbolagens intressen. Det är dock ett verkligt gott tecken att vi här trots detta kan tala om politiska bestämmelser.
Herr kommissionär Fischler, det borde uppmuntra oss till att på andra områden, där vi inte heller producerar några överskott, inom jordbruket och i diskussionerna med WTO, våga ge politiska signaler och inte gömma oss bakom en eventuell panel, utan att också ta detta i anspråk eller finna oss i det, för att sedan komma fram till kloka bestämmelser för jordbruksproduktionen i Europa.

Barthet-Mayer
Herr ordförande, kära kolleger! Bananproduktionen står för den största delen av produktionen av tropisk frukt i världen och utgör en avsevärd ekonomisk utmaning för producenterna inom Europeiska unionens mest avlägsna länder samt för AVS-länderna. Dollarbananerna som produceras under ojämlika villkor, vilka ofta bygger på obefintliga eller hånfulla sociala kriterier, konkurrerar på ett illojalt, eller t.o.m. omoraliskt sätt med producenter som tillämpar mer reglerade produktionssystem, som är sundare men, naturligtvis, mer kostsamma. Dollarbananen är billigare att producera och det är inte för inte! I eftermiddags förklarade Carlotti för oss med stor tydlighet företaget Chiquitas tillämpningar. Omfattande och välgrundad information visar att vissa exportländer tillämpar produktionsmetoder som står i strid med våra egna tekniska regler och reglerna på miljöområdet. Jag tänker på de många sjukdomsfall, och t.o.m. dödsfall, som skett på grund av bekämpningsmedel som använts på bananplantagen. Vad som värre är, man möter oacceptabla sociala villkor som måste få oss att föreskriva en moralisering av de internationella handelsreglerna vid de kommande diskussionerna med WTO, där kommissionens förhandlare skulle kunna komma på den goda idén att på nytt föra upp den sociala klausulen och miljöklausulen på dagordningen.
Inför de påtryckningar som WTO och de multinationella företagen i exportländerna utövar mot Europeiska unionen för att öppna nya kvoter, får vi inte överskrida det verkliga behovet, som mer rimligt uppskattas till 100 000 ton när det gäller den autonoma kvoten. Låt oss framför allt som villkor för handeln ställa principerna som vi försvarar inom Europeiska unionen, bl.a. respekten för de mänskliga rättigheterna och ett hållbart jordbruk, och låt oss uppmuntra åtgärderna från de producenter som vill gå i den riktningen, vilket ett antal ändringsförslag också föreslår. Låt oss slutligen tillämpa principen med gemenskapspreferensen, samtidigt som vi respekterar de åtaganden som gjorts enligt Lomékonventionen.
Jag vill inte sluta utan att också tacka Thomas för hans betänkande, som jag röstar för i dess helhet.

Van Dam
Herr ordförande! Organisationen av marknaden för bananer måste omedelbart ses över. Under sken av utvecklingshjälp har EU upprättat en kostsam och ineffektiv organisation av marknaden. Redan 1995 fällde Världsbanken ett mördande utlåtande om den europeiska bananpolitiken. Trots att regleringen utformats just med tanke på de små producenterna i utvecklingsländerna kommer den knappast dessa till godo enligt Världsbanken.
Den europeiska bananpolitiken vilar på ett importlicenssystem. De europeiska handlarna, som av tradition importerade bananer från AVS-länderna, fick i och med introduktionen av B-licenserna kontroll över en viktig andel av marknaden för " dollar" -bananer. Detta låg visserligen i importörernas intresse, men det hjälpte inte bönderna i AVS-länderna. Den livliga handeln med B-licenser har drivit upp bananpriset på den europeiska marknaden, vilket har resulterat i en minskning av konsumtionen. Det finns således all anledning att ta WTO: s klagomål över B-licenserna på allvar.
Just när det gäller denna avgörande del av marknadsregleringen har emellertid Europeiska kommissionen visat brist på kreativitet i sina förslag. Kommissionen väljer helt enkelt på nytt en fördelning av tillstånden med utgångspunkt från traditionella handelsflöden. Även i kollega Thomas betänkande har detta förslag övertagits. Verkligen en missad chans!
Det är hög tid att en förändring kommer till stånd. Vi måste ge företräde till de aktörer som i miljömässigt och socialt hänseende producerar på ett medvetet sätt. Jag anser att denna förändring är otillräcklig i förslaget från kommissionen och i Thomasbetänkandet.
Jag stöder föredragandens förslag om en säljfrämjande fond och särskilda bestämmelser för rättvisemärkta bananer. Så länge ett licenssystem håller den europeiska marknaden stängd för nya initiativ är jag dock rädd att rättvisemärkta bananer inte får en ärlig chans.

Martinez
Herr ordförande! Det handlar alltså om att med Thomas betänkande ändra den gemensamma organisationen av marknaden för bananer från 1993 till följd av detta upprop från Världshandelsorganisationen, enligt vilket vi inte skulle ha respekterat GATT: s artikel 12. Där har vi en första, juridisk, förvissning, om jag törs säga det.
Vi har en andra förvissning, som i stället är statistisk, och det är att Europeiska unionen konsumerar fyra miljoner ton bananer: 20 procent kommer från Kanarieöarna, Madeira, Guadeloupe, Martinique eller Kreta, och 80 procent produceras utanför unionen, bananer från AVS-länderna och de 2, 2 miljoner ton bananer som kommer från Centralamerika.
Den tredje förvissningen är historisk: redan från början försenades undertecknandet av Romfördraget med några timmar för att general de Gaulle ville rädda bananerna från Kamerun och Elfenbenskusten, medan tyskarna ville rädda bananerna från Centralamerika. Ett antal tyskar slog sig 1945 ned i Centralamerika, tyskar som för övrigt aldrig har accepterat den gemensamma organisationen av marknaden för bananer och som vänt sig till EG-domstolen.
Bortom siffrorna och historien råder mörker. Och det är ett juridiskt mörker. Vi har naturligtvis en gemensam organisation av bananmarknaden från 1993, men vi vet inte så mycket: det finns tullavgifter, avgifter på 850 ecu per ton, avgifter på 75 ecu per ton, det finns importkvoter, A- eller B-licenser, tredje land och AVS-länderna. Allt detta ifrågasätts av panelerna i Genève, där vi varken känner till sammansättningen, funktionen eller ens besluten. Det finns inte en enda parlamentariker här som fått texten till dessa beslut i sin hand. Juridiskt sett råder det alltså mörker. Man nöjer sig med denna oklarhet, men längre än så går det inte.
De två enda saker man förstår, vilka man ändå måste säga är grundläggande, är för det första att den gemensamma organisationen av marknaden för bananer från 1993 fungerade bra, man lyckades uppnå balans mellan gemenskapens bananer, AVS-bananer och t.o.m. dollarbananer. Det var Förenta staterna som inte längre ville veta av systemet. Vi beviljade dem 2, 2 miljoner ton, de ville ha 2, 3 miljoner och, efter att Österrike, Finland och Sverige anslutit sig, 2, 5 miljoner ton. Och vi bjöd dem på tullavgifter i storleksordningen 775 ecu per ton: 1, 9 miljarder ecu i present till tre multinationella företag! Men det var inte nog!
Den andra förvissningen är den amerikanska imperialismen, till vilket skall läggas en upplysning: som om ingenting har hänt ifrågasätter Genèvepanelerna sex europeiska politiska riktlinjer. För det första utvecklingspolitiken i Afrika, åtminstone i AVS-länderna, sysselsättningspolitiken på Madeira, Kanarieöarna, Guadeloupe, Martinique och Kreta, regionalpolitiken i de mest avlägsna regionerna, mänskliga rättigheter (Barthet-Mayer nämnde det nyss), för dollarbananerna är ändå slavbananer, produkten av att tre multinationella företag exploaterar människor (50 ecu per månad jämfört med 50 ecu per dag på Guadeloupe eller Martinique!).
Det är också ett ifrågasättande av budgetpolitiken, för Europeiska unionen bjuder ändå på 1, 9 miljarder ecu till tre multinationella företag. Var finns Europeiska unionens ekonomiska intressen? Dessutom lägger man till 370 miljoner ecu i ekonomiskt stöd till AVS-länderna som är offer för den nya gemensamma organisationen av marknaden för bananer. Ett ifrågasättande, slutligen - och det förefaller mig grundläggande - av Europas rättspolitik, eftersom rätten i Bryssel, rätten i Luxemburg och EG-domstolens rätt alla har böjt sig för rätten i Genève när det gäller ärendet med " bananer" , ärendet med " hormonbehandlat kött" , ärendet med " hormonbehandlad mjölk" och i går också beträffande rävsaxarna.
Varje gång är diagnosen densamma: den normativa makten har lämnat Bryssel och gått till Genève. Och det gäller för övrigt också normerna i codex alimentarus . Med andra ord är Europeiska unionen föråldrad redan innan den genomförts.

Medina Ortega
Herr ordförande! Jag uppskattar att Fischler har varit tillmötesgående och återkommit till oss i kväll för jag anser att det är viktigt att debatten fortsätter - även om vi måste medge att kammaren inte direkt är full.
Jag skulle vilja avvika litet från Martinez vad gäller den kännedom vi hade om besluten i Världshandelsorganisationen. Ämnet debatterades i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt i Europaparlamentet och i detta utskott studerade vi såväl yttrandet från Världshandelsorganisationens arbetsgrupp som beslutet i appellationsorganet.
Vi fann att Europeiska unionen försvarades på ett mycket dåligt sätt. Vi fann att appellationsorganet i en före detta nordamerikansk senator satt ordförande för Världshandelsorganisationen, och att det varken i arbetsgruppen eller i Världshandelsorganisationen fanns annat än representanter för vad vi skulle kunna kalla frihandelsteorier, eller den nya teorin eller den dominerande teorin, vilket gjorde att jordbrukssektorernas åsikter i Europeiska unionen inte försvarades.
Kommissionens rättsliga rådgivare berättade för oss, att man bara hade fem jurister för att försvara kommissionens åsikter, inför det batteri med hundratalet jurister som USA: s regering hade, dessutom bistådda av multinationella företag.
Jag vill tacka Fischler för hans närvaro. I detta ögonblick står i talarstolen en representant för bananodlarna på Kanarieöarna, människor som har ägnat hela sitt liv åt arbetet, och dessa människor har just nu inga alternativ än bananodlingen. Om kommissionens förslag går igenom som det är och inte skyddet av sektorn förstärks, kommer vi att finna en produktionssektor som hade ett absolut skydd innan antagandet av förordning 404/93 och som nu befinner sig i en oskyddad situation. Dessa människor har ingen möjlighet att flytta till andra delar eller finna alternativa odlingar.
Således anser jag att kommissionen borde stödja många av de ändringsförslag som detta parlament presenterar - vilka har ingivits av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling - och jag hoppas definitivt att rådet, nästa vecka, kan uppnå en bra gemenskapsförordning som gör det möjligt att bibehålla en viss skyddsnivå.

Sonneveld
Herr ordförande! Europeiska unionen gör rätt i att stå emot frestelsen att grundligt se över den nuvarande ordningen för handel med bananer. Det finns ett mycket stort antal skilda intressen i denna sektor. Därav risken att man löser ett problem men i stället skapar ett nytt. Därför måste en översyn först och främst ta sikte på att lösa de WTO-problem som har uppstått. Kommissionens ansträngningar har uppenbarligen gått ut på detta. Det är skälet till att jag stöder kommissionens förslag om att fastställa den autonoma tullkvoten till 353 000 ton i samband med den senaste EU-utvidgningen. Jag accepterar också tullsatsen på 300 ecu per ton för denna autonoma kvot och förutsätter att detta inte skall föranleda nya WTO-problem. Den nuvarande tullsatsen är som bekant 75 ecu per ton. Europeiska unionen ger därmed en god signal. Man frångår det kostsamma, mycket onaturliga och byråkratiska B-licenssystemet och ger AVS-länderna kompensation på intäktsområdet, och de nya medlemsstaternas liberala bananimportsystem får en ökad politisk integrering i det avsevärt mindre liberala EU-systemet. Kostnaden för detta extraskydd fördelas proportionellt mellan EU: s skattebetalare och konsumenter, och ingen diskriminering förekommer mellan de icke-privilegierade bananexporterande tredje länderna.
Det vore bra om EU också kunde reagera adekvat på en annan omisskännlig utveckling, nämligen EU: s intresse för rättvisemärkta bananer. Problemet belyser här inte så mycket behovet av att stödja införandet av dessa på marknaden; det största problemet är tillgången på importkvoter. Kommissionen får inte blunda för detta. Med rådets och parlamentets godkännande borde den med eftertryck reservera plats för denna kategori i den dagliga administrationen av importtillstånden.

Wibe
Herr ordförande! Med denna förordning kommer vi att få fem olika importkvoter och tullsatser för import av bananer. Det är orimligt! Jag tror inte heller att denna nya ordning kommer att godkännas av Världshandelsorganisationen, så förmodligen kommer vi att få en ny lösning om några år.
Jag tycker inte heller att det är riktigt att vi använder handelspolitiken för vårt u-landsbistånd. Den stora risken med en sådan politik är att vi låser fast länderna i en föråldrad produktionsstruktur, i detta fall i produktion av bananer. Vår politik gentemot AVS-länderna liknar vad vi i Sverige kallar för " Döbelns medicin" , dvs. det hjälper för stunden, men på lång sikt är det skadligt.
Både för de europeiska konsumenterna och för befolkningen i AVS-länderna vore det bättre med frihandel i kombination med direkta bistånd än med det nuvarande krångliga kvot- och tullsystemet.

Liese
Herr ordförande, ärade damer och herrar! Jag uttalar mig mot Thomas betänkande. Jag talar för en stor del av Europeiska folkpartiets grupp, inte för gruppen som helhet, men för en mycket stor del av den. Thomas betänkande kräver mer protektionism, där man egentligen borde efterfråga mindre protektionism. Särskilt dåliga anser vi ändringsförslag 11 och 28 vara, vilka sänker kontingenten för de tre nya medlemsstaterna drastiskt. Totalt 10 procent skall tas bort från de latinamerikanska bananerna, och det kommer att uppstå fler problem.
Jag tvivlar på att kommissionens förslag motsvarar WTO: s regler. Men jag är helt säker på att det som Thomas och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling kräver i varje fall kommer att leda till jättelika problem inom WTO. Det påpekas alltid - även i debatten i dag - att vi måste skydda de små och oberoende producenterna i de traditionella AVS-länderna och i EU mot de " onda" multinationella företagen i Latinamerika. Det är entydigt att den gemensamma organisationen av marknaden för bananer inte gör detta.
Jag inbjuder er alla till pressrummet tidigt i morgon bitti till ett samtal med en oberoende producent från Costa Rica som producerar fair trade -bananer, och har enorma problem med denna marknadsorganisation. De små i Latinamerika - det finns väldigt många av dem, till exempel också i Ecuador - lider mest av det, och därför måste vi engagera oss mer för fair trade -bananerna och på dessa punkter rösta mot Thomas betänkande.

Correia
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag börjar med att gratulera föredraganden David Thomas till det utmärkta betänkandet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning 404/93 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer.
Förslagen som föredraganden presenterat försöker på ett rättvist och balanserat sätt förena alla berördas intressen, det vill säga, gemenskapens producenter, AVS-länderna, tredje land och konsumenterna, och i detta respektera reglerna för den inre marknaden och den gemensamma organisationen av marknaden.
Emellertid har frågan om avskaffandet av bidragsmekanismerna för B-licenser inte tagit hänsyn till effekterna av ett sådant beslut för gemenskapens producenter. Fördelningen av importlicenser är som bekant en av grunderna för den gemensamma organisationen av marknaden för bananer, som varit i kraft sedan 1993, vilken tjänar till att begränsa de centralamerikanska bananernas inträde för att garantera försäljningen av gemenskapsbananen.
Det är nödvändigt att kommissionen och rådet, på ett tydligt sätt och utan några tidsgränser, definierar vilka åtgärder man planerar att vidta för att fylla detta hål. Bland de olika åtgärderna som kan vidtas anser vi att de totala referensinkomsterna måste antas och ökas med nära 20 procent, så att gemenskapsproducenterna ges de nödvändiga inkomstgarantierna. Gemenskapen bör också utfästa sig att justera den nedåtgående autonoma kvoten, i syfte att undvika en eventuell övermättning av marknaden, vilken skulle äventyra gemenskapens bananförsäljning. Detta bortsett från det oumbärliga komplementära stödet för att förse gemenskapsproducenterna med nödvändiga medel för avsättning av sin produktion, vilket på detta sätt kompenserar de höga transportkostnaderna.
Av dessa skäl stöder vi reservationslöst ändringsförslag 25, artikel 1 (ny), för att skydda bananproducenternas intressen i Madeiras autonoma region.

Fernández Martín
Herr ordförande! Återigen debatterar vi reformen om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer och det är nödvändigt att medge att denna gång är reformen obligatorisk på grund av processen i Världshandelsorganisationen.
Jag skall säga, herr kommissionär, att denna gång delar vi, i allmänna drag, de kriterier som kommissionen har lagt fram i sitt förslag, eftersom det är nödvändigt att förändra det importlicenssystem som hittills har gällt och förena det med Världshandelsorganisationens bestämmelser.
Erfarenheterna av marknadens beteende de senaste åren talar för att vi måste beakta detta när vi fastställer importkvoterna, för att undvika mättning av marknaden och prisfall, vilket inträffade i Frankrike förra året.
Därför anser vi att en autonom kvot på 100 000 ton, som parlamentet har krävt, är lämpligare än marknadens krav på 350 000 ton, vilket kommissionen föreslår.
Det är å andra sidan nödvändigt att skapa en formel som gör det möjligt att bibehålla det tullfria tillträdet för de traditionella AVS-producenterna gentemot vilka vi har ekonomiska, handelsmässiga och politiska åtaganden som inte kan ignoreras.
Bibehållandet av banansektorn i unionens produktionsregioner är själva skälet till att denna gemensamma organisationen av marknaden finns, vars giltighet och legitimitet inte har ifrågasatts, trots de kontinuerliga attackerna som den har fått utstå.
Det är nödvändigt att garantera ett bibehållande av gemenskapens produktion och det är nödvändigt för unionens bananproducenter att garantera deras nuvarande inkomster.
De mest avlägsna regionerna i unionen har i banansektorn en av de viktigaste ekonomiska resurserna och de kan inte undvara denna, inte enbart av ekonomiska skäl utan också av sysselsättningsskäl.
Då vi utgår ifrån att dessa mål delas av kommissionen, behöver vi känna till de mekanismer som diskuteras för att ordna systemet för import från tredje land och även på vilket sätt kommissionen tänker kompensera gemenskapens producenter för de förluster det innebär för dem att inte förfoga över ett licenssystem som det nuvarande.
Herr kommissionär! Det vore bra om de två osäkerhetsfaktorer jag här har pekat på kunde klargöras och övervinnas, nämligen: garantier för bibehållande av produktionen och bibehållande av inkomstnivåerna. Detta är vad sektorn hoppas på av denna reform.

Iversen
Herr ordförande! Jag vill börja med att berömma kommissionens förslag, som är ett utmärkt förslag för att skapa en balans mellan alla de olika producenternas intressen. Det skall tas rimlig hänsyn till EU-producenterna samtidigt som vi skall följa förpliktelserna enligt Lomékonventionen och WTO-bestämmelserna. Egentligen finns det inte särskilt många manövermöjligheter. På en punkt kan vi faktiskt förbättra kommissionens förslag, och det är i samband med fair trade -bananerna. Kommissionens förslag om stöd till AVS-producenterna innebär en omläggning av produktionen, och det skall tas miljöhänsyn, men det är långt från konkret nog. Det är därför otroligt viktigt att vi i vårt ändringsförslag föreslår ett system för fair trade -bananer. Här talar jag inte om en särskild kvot, men däremot stöd till omläggning av produktionen, en definition av fair trade -bananer, ett märkningssystem, ett kontrollsystem och stöd till information och marknadsföring av fair trade -bananer. Ett system för fair trade -bananer kommer att vara till gagn för både EU-producenterna och AVS-producenterna, och jag hoppas därför att man kommer att beakta dessa saker i detta förslag.

Mendonça
Herr ordförande, ärade ledamöter! Problemet med saluföring av bananer ger oss återigen tillfälle att i detta parlament hävda att Europeiska unionens institutioner, i alla sammanhang, är skyldig att prioritera försvaret av medlemsstaternas, och deras regioners, intressen och ta hänsyn till de åtaganden som gjorts i konventioner med andra länder, utan att underställa sig Världshandelsorganisationens intressen.
I det fall som nu debatteras kan man ta sig friheten att tvivla på kommissionen när den försöker förena gemenskapens bananproducenters och AVS-producenternas intressen med kraven som från WTO-panelen. Kommissionen måste förstå att inträdet på den europeiska marknaden av stora banankvoter till ett lågt pris, från tredje land, allvarligt kommer att påverka gemenskapsproducenternas avkastning och göra det nästan omöjligt för de traditionella AVS-länderna att konkurrera med Latinamerikas producenter.
Man kan inte strunta i det faktum att bland de europeiska regionerna med bananproduktion finns några av de yttersta randområdena, vilka kännetecknas av isolering och dålig ekonomisk utveckling. Det räcker inte att i unionsfördraget slå fast att det existerar ytterst perifera regioner, det är viktigare att i alla sammanhang ge ett substantiellt och konkret innehåll i stödet som dessa regioner begär, och som de med enorma förväntningar inväntar från kommissionen.
På Madeira, en autonom region i Portugal, kommer det att få oöverskådliga ekonomiska, sociala och miljömässiga effekter, om institutionerna i denna fråga ger efter för tryck som syftar till att försvara intressen andra än de europeiska medborgarnas.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Transportörers etableringsrätt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om andrabehandlingsrekommendation av Berger (A4-0215/98) för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av rådets direktiv om ändring av direktiv 96/26/EG om rätt att yrkesmässigt bedriva person- och godstransporter på väg och om ömsesidigt erkännande av examens- och andra behörighetsbevis för att främja ett effektivt utnyttjande av dessa transportörers etableringsrätt på området för nationella och internationella transporter (C4-0174/98-97/0029(SYN)).

Berger
Herr ordförande, högt ärade herr kommissionär, även om han nu lämnar oss, kära kolleger! Gemenskapen sammanställde redan 1974 för första gången bestämmelser med målet att harmonisera villkoren för att kunna utöva gods- och persontrafik. Under de senaste åren har dock centrala ramvillkor för transportnäringen förändrats mycket kraftigt.
Dessa förändringar skall man nu reagera på med hjälp av föreliggande förslag till direktiv. Förslaget vill säkerställa att åtminstone ungefärligen samma rättsliga villkor skall råda för alla transportörer i hela EU. Transportnäringen är som ingen annan redan i dag en verklig europeisk näring. Från och med den 1 juli 1998, alltså om några få dagar, kommer detta att förstärkas genom det slutgiltiga frisläppandet av cabotaget. Därigenom skapas även inom denna näring fullständiga villkor för den inre marknaden, och transportörerna får obegränsad tillgång till marknaden i hela unionen.
Egentligen borde det direktiv, som vi i dag diskuterar, redan vara i kraft den 1 juli 1998. Jag måste därför konstatera att parlamentet har arbetat synnerligen snabbt, men att rådet är ansvarigt för förseningarna, eftersom de tog mycket god tid på sig med den gemensamma ståndpunkten, och därför har denna tidpunkt inte kunnat iakttas.
Oberoende av den konkreta tidpunkten måste vi dock reagera på att förändrade drifts- och produktionsprocedurer inom industrin och detaljhandeln med hjälp av just in time -strategier har lett till snabbare, mer flexibla och samtidigt mer kvalitativa transportprestationer, för vilka det krävs förgrenade och fyndiga logistiska system.
I dag händer det att fraktgods som är allt mindre skrymmande transporteras allt oftare. Det kan också fastställas en omställning från traditionell industriell trafik till yrkesmässig godstransport, och det uppstår allt större företag, som även erbjuder speditionsoch logistiktjänster. Å andra sidan ser vi också att allt fler småföretagare med hjälp av flexibilitet och kostnadsbesparing kommer in på marknaden, och bara tar på sig transporter med mindre lastfordon, och detta även i gränsöverskridande trafik.
Allmänhetens krav på transporttjänsterna blir också allt högre, framför allt vad gäller miljöskydd, teknisk säkerhet och iakttagandet av sociala föreskrifter. Hur stort värde man lägger på det är dock synnerligen olika från land till land. Säkert är denna standard avsevärt mycket lägre, framför allt i kandidatländerna i Central- och Östeuropa.
Vi måste alltså vara medvetna om att företagen från just dessa länder i allt högre omfattning kommer med i konkurrensen med unionens företag. Därför skulle jag än en gång vilja ta upp mitt förslag från den första behandlingen, att man vid sidan om nu föreliggande konkreta direktiv granskar huruvida man för existerande Europaavtal kan vidta åtgärder för att anpassa länderna i Central- och Östeuropa steg för steg till EU-bestämmelserna även på detta område, redan innan de kommer med i gemenskapen.
Under den första behandlingen välkomnade utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt uttryckligen alla av kommissionen föreslagna harmoniseringsåtgärder. Det handlade om högre krav vad gäller den finansiella förmågan, den personliga prestationsförmågan och de faktiska kunskaperna, och även om en uttänjning av direktivets giltighetsområde.
Som föredragande skulle jag dessutom vilja att man tar upp strängare föreskrifter mot bedrägerier inom gemensamma transportförfaranden, transport av levande djur, högre krav på den ekonomiska förmågan och en mera exakt definition av begreppet eget kapital och reserver. Mina dåvarande förslag antogs både av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt samt av plenum med mycket stor majoritet.
Rådet antog visserligen i sin gemensamma ståndpunkt enbart antagit två av våra ändringsförslag, och detta var snarare fråga om rättsligt-tekniska ändringar. Jag är särskilt besviken över att transportministrarna inte accepterade mina ändringar om bekämpande av bedrägerier i den gemensamma ståndpunkten, vilka även kommissionen stödet. Jag har därför återigen tagit upp de flesta av mina, eller våra, krav från den första behandlingen, och de har även denna gång enhälligt antagits av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Särskilt viktigt är det även nu för mig att man tar upp bestämmelser för att bekämpa bedrägerier även på transportområdet. Jag föreslår också att man stryker några punkter som rådet har infogat, vilka innebär ytterligare prov för personer som har erhållit sitt behörighetsbevis i en annan medlemsstat. Jag vill be om ert stöd vid omröstningen.

Sindal
Herr ordförande, andra behandlingen av Bergers text förtjänar ett bra öde. Efter första behandlingen tyckte jag att vi tillsammans med kommissionen hade nått ganska långt. Jag kan förstå att rådet är mer reserverat i den text vi fått tillbaka. Vad handlar det då om? Ja, som Berger sade inledningsvis har det att göra med rättvis konkurrens. Det har också något att göra med säkerhet vid transporter, med miljövänlighet, hederlighet osv. Jag betvivlar inte att vi här i parlamentet är eniga om vad det rör sig om, men vi är kanske mer bekymrade över hur vi skall få det genomfört. Det är bra med regler. Det är utmärkt. Det är dock min uppfattning att vi också når långt på frivillig väg. Jag har t.ex. förtroende för att man inom branschen själv - i medlemsländerna - utvecklar vägtransporterna mot en uthållig utveckling med kvalitet och service i centrum. Viljan är avgörande, så att upprätthållandet blir verklighet i alla medlemsstater.
Förslaget från utskottet om gemenskapsförsändelser och förfaranden är förnuftigt och bör få parlamentets stöd och senare även kommissionens och rådets. Det finns ett förslag som jag vill varna för. Det är ändringsförslag 11, där man så att säga differentierar överträdelserna. Man skriver i parlamentets ändringsförslag: " Om allvarliga överträdelser av bestämmelserna för godstransporter... " Vad är " allvarliga" ? Vem skall bestämma hur allvarligt det är innan man vidtar åtgärder? Det är en slags gråzon, där det finns möjligheter till lagvrängning, så jag föredrar att vi behåller den ursprungliga texten där det heter: " Om överträdelser av bestämmelserna... "

Mosiek-Urbahn
Herr ordförande, mina damer och herrar! Som alltid leder olika nationella bestämmelser till en snedvridning av konkurrensen. Härtill kommer att trycket från konkurrensen i tredje land har ökat avsevärt på senare tid.
De föreslagna ändringarna i den gemensamma ståndpunkten leder harmoniseringsprocessen ett gott stycke framåt, och den tar upp de förändrade ramvillkoren, till exempel de nyutvecklade just in time -strategierna. De tar hänsyn till utvecklingen inom godstransportområdet. För min grupp är det viktigt att man, vid sidan av de begärda höjda kraven på tillförlitligheten hos företagen, även behöver höja kraven när det gäller bekämpning av bedrägerier inom gemenskapens och de gemensamma transportförfarandena.
Detta är en konsekvens av slutsatserna i rapporten från undersökningsutskottet i fråga. Ändringsförslag 8, första delen, kan vi tyvärr inte rösta för. Vi föredrar här texten i den gemensamma ståndpunkten.
Vid granskningen av ett företags finansiella förmåga bör man ta hänsyn till eget kapital och reserver. Ett transportföretag måste i kristider, till exempel om en storkund faller bort och måste ersättas, vara i stånd att tidvis i högre omfattning sätta in eget kapital för en omstrukturering, utan att i en sådan undantagssituation löpa risken att inte klara av en granskning av prestationsförmågan, om företagets kapacitet skall kunna bedömas som positiv, åtminstone med hänsyn till reserver, till exempel dolda reserver, kreditsäkerheter och motsvarande bankinformation. Därigenom har man säkerställt att den ekonomiska förmågan framför allt bedöms efter företagets faktiska solvens.
Kriteriet för transportföretagets tillförlitlighet tjänar till att skydda allmänheten för skador och risker. Därför måste ett företag som allvarligt har brutit mot sådana föreskrifter få licensen indragen. Indragning av licensen vid varje brott, vilket ursprungligen föreslogs, skulle betyda att i extremfallet redan en överträdelse av hastigheten skulle utlösa dessa vittgående följder för företaget. Detta skulle säkert inte rättfärdigas enligt principen om motsvarighet, och därför avvisade vi detta förslag redan i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt.
Jag vill inte försumma att tacka föredraganden, också för att hon har anslutit sig till denna sista synpunkt.

Fitzsimons
Herr ordförande! Jag välkomnar Bergers betänkande som försöker uppnå gemensamma regler för Europas åkeriföretag. Jag måste emellertid säga att det helt enkelt inte är acceptabelt att de brittiska myndigheterna tillåter att en situation uppkommer där irländska åkare nekas tillträde och tillgång till brittiska vägar, vilket inträffade då hamnar var satta i blockad i 16 timmar i söndags. De europeiska fördragen har stött behovet av rörelsefrihet för varor, personer och tjänster inom Europeiska unionens område. Detta bör skyddas och bibehållas i alla situationer. Denna frihet är stadfäst i den lagliga rätt på vilken basen för Europeiska unionen är byggd. I själva verket måste man välkomna den ståndpunkt som inrikesministerrådet antog vid sitt möte nyligen, där man enades om att den byråkratin för förfarandet skulle skäras ned, för att tillåta Europeiska kommissionen att kräva rimliga åtgärder av medlemsstaterna för att häva blockader av vägar och hamnar inom dagar efter att blockaderna inletts som ett resultat av strejker, eller att ställas inför EG-domstolen.
Slutligen vill jag bara upprepa min uppmaning till transportkommissionnär Neil Kinnock att ingripa ännu en gång för att se till att de franska myndigheterna erlägger obetalda fordringar från de nationella åkeriägarorganisationerna som uppstått som en direkt konsekvens av blockaden mot franska motorvägar förra året. Det kvarstår krav på 2 miljoner pund till irländska åkare från denna strejk som måste betalas omedelbart av den franska regeringen.

McIntosh
Herr ordförande! Jag välkomnar denna gemensamma ståndpunkt och jag tror att den kommer att ge åkare fritt tillträde under likartade arbetsvillkor och i synnerhet kommer den att öppna möjligheterna till körningar för uppdragsgivare i andra länder. Jag lyckönskar föredraganden och välkomnar denna gemensamma ståndpunkt.
Det är gynnsamt för mindre företag, med ett undantag som jag strax kommer till. I mitt tycke passar det väl överens med subsidiaritetsprincipen. Emellertid kan jag inte stödja ändringsförslag 8. Enligt mitt sätt att se skulle det skapa en hög nivå av bundet transportarbetskapital, vilket vore oacceptabelt. Det skulle skapa en mycket prekär situation speciellt för små företag och jag är mycket intresserad av att få höra kommissionens åsikter om detta. Liksom Fitzsimons som vill hålla alla vägar öppna från blockader inbjuder jag kommissionen att i kväll se till att hennes eget land kommer att fortsätta tillåta fri rörlighet: I själva verket har denna princip brutits två gånger under de två senaste åren med officiella hänvisningar till stridsåtgärder inom industrin. Kommissionär Kinnock ansåg sig förhindrad att ingripa av denna anledning, men det är ett brott mot den fria rörligheten och jag hoppas att kommissionären i kväll låter sig uppfyllas av den gemensamma marknadens anda och ser till att detta inte inträffar i framtiden.
Jag hoppas också att kommissionären i kväll i någon mån uttrycker sin vilja att lösa frågan om huruvida det föreligger stora skatteskillnader. I synnerhet tycks bensinskatterna i Förenade kungariket astronomiskt höga medan de i många andra medlemsstater är mycket låga och detta orsakar en snedvridning inom den gemensamma marknaden.

Cresson
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag skulle först av allt vilja tacka er för ert arbete när det gäller detta initiativ, som syftar till att stärka gällande lagstiftning genom att göra villkoren för tillträde till dessa yrken strängare, harmonisera tillämpningen av tre kriterier och utvidga direktivets tillämpningsområde.
Jag är därför glad över att kunna acceptera flera av de ändringsförslag som lagts fram av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt. Till att börja med vill jag säga att jag gläds åt de ändringsförslag som gör texten tydligare och förslaget mer enhetligt. Ändringsförslag 2, 3, 8 och 11 kommer därmed att beaktas.
Vidare vill jag säga att medan rådet ursprungligen inte ansåg det nödvändigt att vidta åtgärder för kampen mot bedrägerier, anser kommissionen fortfarande att det är en viktig aspekt och att vi bör vidta energiska åtgärder gentemot oärliga personer i branschen. Det är anledningen till att jag accepterar ändringsförslag 1 och 11, samt den andra delen av ändringsförslag 7. Den första delen av ändringsförslag 7 är emellertid alltför vag och skulle kunna leda till oproportionerliga kontrollåtgärder.
Avslutningsvis är kommissionen fortfarande av den uppfattningen att det är önskvärt med viss flexibilitet i kontrollåtgärderna, särskilt när det gäller små och medelstora företag som kan ha tillfälliga ekonomiska svårigheter vid utvärderingen av kriteriet för ekonomisk kapacitet. Denna möjlighet är särskilt viktig med tanke på den satsning som för närvarande görs på sysselsättningen på europeisk nivå. Ändringsförslag 10 kan därför accepteras.
Herr ordförande! Det finns ett område där kommissionen inte kan acceptera de framlagda ändringsförslagen. Även om kommissionen är mycket positivt inställd till principen som ligger bakom dessa ändringsförslag, och vars mål är att i den gemensamma ståndpunkten avskaffa de beståndsdelar som gäller problemet med det man kallar " examensturism" , kan kommissionen inte acceptera att denna kompromisslösning, som varit svår att uppnå, avlägsnas. Kommissionen är fortsatt övertygad om att bestämmelsens tillfälliga karaktär, som är knuten till nödvändigheten att konsultera kommissionen i samtliga fall, utgör en tillräckligt restriktiv grund för dess tillämpning. Kommissionen är också övertygad om att tillämpningen av nya krav när det gäller yrkesförmåga kommer att göra denna bestämmelse överflödig. Det är anledningen till att kommissionen inte kan acceptera ändringsförslag 4, 5, 6 och 9.
Herr ordförande! Berger har lagt fram ett betänkande som är såväl realistiskt som välgrundat. Hon fortsätter att lämna ett konstruktivt bidrag till kommissionens initiativ och gör det möjligt för oss att på nytt granska vissa frågor med rådet. Jag hoppas att rådet kommer att inse vilka fördelar ändringsförslagen innebär. Vi önskar alla att striktare normer skall tillämpas i branschen, liksom en samstämmig rad av kriterier, så att bara transportörer med gott rykte blir kvar på marknaden för att tillhandahålla tjänster av hög kvalitet i kundernas och hela samhällets intresse.
Jag tackar för ert stöd och jag är övertygad om att ni även i fortsättningen kommer att stödja oss.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Femte ramprogrammet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration(Europeiska gemenskapen)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan andrabehandlingsrekommendation av Quisthoudt-Rowohl (A4-0226/98) för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets beslut om Femte ramprogrammet för europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (1998-2002) (C4-0182/98-97/0119(COD)).

Quisthoudt-Rowohl
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Ni ser i kväll en lycklig föredragande framför er, det måste jag ärligt säga. Vi började med ett förslag från kommissionen, som vi ville ändra på. Jag kommer ihåg att vi i den första behandlingen behandlade ungefär 750 ändringsförslag, och här, med en blick på den andra sidan i kammaren, under synnerligen kontroversiella diskussioner, fick igenom respektive fick inte igenom dem
Nu kommer ett tack till rådet. Parlamentet har med glädje fastställt, särskilt jag som föredragande, att rådets gemensamma ståndpunkt är så tillfredsställande för oss, att vi nu bara skulle vilja ändra några få punkter. Hur bra ett dokument än är kan det alltid förbättras. Vi har därför också koncentrerat oss på relativt få punkter. I utskottet har vi under den senaste veckan godkänt knappt 40 ändringsförslag, nästan alla enhälligt. Beträffande några detaljer har vi, som alltid, diskuterat en del.
Ni blir inte förvånade om parlamentet vill höja den totala budgeten för Femte ramprogrammet för forskning. Vi har därför i utskottet enhälligt åter accepterat den av kommissionen ursprungligen föreslagna summan på 16, 3 miljarder ecu. Kommissionären har alltid försäkrat oss om att denna summa har fastlagts efter grundliga undersökningar och mogna överväganden. Vi kommer att ta henne på orden och inte bara hoppas på kommissionens stöd, utan vi bygger vidare på det under förlikningen.
Vi har också enhälligt antagit ändringsförslag som beskriver Europaparlamentets deltagande under utförandet av programmet. Vi vill nämligen inte som lagstiftande organ ta avsked av forskningspolitiken, efter att vi förmodligen i morgon, och sedan efter förlikningen har antagit detta ramprogram.
Den högt prisade flexibiliteten, som kommissionen kräver för sig, betyder inte samtidigt ett godtycke från den verkställande makten. Därför anser vi att kommissionen bör ha rapporteringsplikt gentemot parlamentet. Vi anser också att programmet, mitt under genomförandet, mycket väl kan granskas, och att en ny definition kan göras av innehållet. Vi måste kanske inte ändra de stora riktlinjerna, men kan trots detta överväga om allt, som vi nu beslutar, fortfarande är aktuellt.
Vidare är det faktiskt en besvikelse för oss att alla förbättringar för de små och medelstora företagen inte accepterats av rådet. Jag måste helt ärligt säga att det egentligen förvånar mig, eftersom just stödet till de medelstora företagen, i egenskap av arbetsgivare alltid lovordas när det gäller att skapa nya arbetsplatser. Där kommer också sysselsättningsåtgärder att vidtas. Därför har vi enhälligt antagit dessa ändringsförslag och infört dem igen.
Till slut åter ett påpekande, som jag vet rör en svår punkt. I fördraget står det entydigt att forskningen är en del av gemenskapspolitiken, och att parlamentet för dessa budgetfrågor har ett befogenhet tillsammans med rådet. I enlighet med detta har vi också ändrat den gemensamma ståndpunkten där man talar om forskningsbudget och inte om intern politik. Detta skedde för övrigt i fullt samförstånd med vårt budgetutskott. Vi hoppas att vi därigenom kommer att uppnå mer insyn och en högre kvalitet. Det är nämligen den europeiska forskningens kvalitet som också utgör dess styrka. Om kvaliteten är tillräckligt bra - inte bara tillräcklig, utan utmärkt -, och om beslutsvägarna är öppna, kommer vi också att höja acceptansen för stödet till den europeiska forskningen. Vi får i dag nämligen alltför ofta höra frågan: Är det verkligen nödvändigt att det sker via Europeiska unionen, finns det inte andra sätt? Vi måste i framtiden kunna bevisa att det är absolut nödvändigt.
Till slut skulle jag vilja uttala ett tack till alla ledamöter i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi, till alla ledamöter i de rådgivande utskotten, för att vi - och jag måste säga att det delvis var hårda diskussioner - lyckades godkänna ett så konsekvent dokument med mycket bred majoritet.

Tannert
Herr ordförande, mina damer och herrar! Vi socialdemokrater har aldrig tvivlat på att vi bara stöder vissa delar av rådets gemensamma ståndpunkt om Femte ramprogrammet för forskning. Vi röstar för framför allt den tematiska strukturen, eftersom den tar hänsyn till våra viktigaste förslag från första behandlingen, bland annat åtgärderna för den socio-ekonomiska grundforskningen. Vi betvivlar emellertid att det räcker med rådens förslag om budgeten, finansieringsförfarandet och ledningen. Låt mig göra fyra principiella påpekanden.
För det första: koncentrationen. Fortfarande kan ingen signifikant minskning av bidragsområdena skönjas. En minskning av antalet projekt och bandbredden på de specifika programmen krävs dock, om man menar allvar med koncentrationen. För det andra: institutionell modernisering. En effektiv förvaltning kräver att man överför huvudansvaret för genomförandet av programmen på kommissionen. Programutskotten måste inskränka sig till strategiska och normativa samordningsfrågor. Parlamentet måste delta effektivt i övervakningen av genomförandet av programmen.
För det tredje: socialt nyskapande. Nyskapande är ett av programmets huvudsakliga mål. Innovation är emellertid inte bara en teknisk procedur, utan också en social process, som måste optimeras med hjälp av investeringar i de anställda och i nya former för arbetsorganisationen. Här skulle Europa kunna uppnå en avgörande konkurrensfördel. Bland annat av den anledningen kräver vi en ytterligare åtgärd när det gäller informationssamhället. För det fjärde: tillväxt. Tillväxtbegreppet måste äntligen hämtas fram ur den återvändsgränd där den haft en rent kvantitativ betydelse. Ekologisk stabilitet måste visa sig vara en lokaliseringsfördel för den europeiska ekonomin och bör därför finnas med i programmet som en övergripande maxim.
Ett par ord också om budgeten. Det är en skandal i gemenskapens forskningsbidrags historia att rådet inte ens vill kompensera forskningsbidragen för inflationen. Det vill snarare faktiskt minska dem med 4 procent. Den kompromiss mellan grupperna på 16, 3 miljarder ecu som har gjorts inför denna andra behandling är ett belopp som min grupp röstar för enbart på grund av tvånget att bidra till den kvalificerade majoriteten, men annars skulle vi höja det avsevärt. För övergången till 2000-talet behövs det nämligen fler ansträngningar från gemenskapen för att förbättra den industriella konkurrenskraften på ett avgörande sätt, undvika stora ekologiska skador och övervinna den ekonomiska utslagningen av hela befolkningsgrupper. I enlighet med detta måste forskningsinvesteringarna mätas, det vill säga spara enligt principen om offentlig framtidsförsörjning. Detta kunde man tyvärr inte uppnå någon konsensus om med den konservativa sidan i denna kammare.
Låt oss nu gemensamt åtminstone kräva det som man kunde komma överens om som minsta gemensamma nämnare i betänkandet från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi, nämligen kommissionens budgetförslag. Till slut får jag uttala mitt tack till föredraganden för hennes bemödanden och för hennes framgångsrika ansträngningar när det gällde en hel mängd hållbara kompromisser och ett konsekvent agerande från parlamentets sida.

Scapagnini
Herr ordförande! Omröstningen om det femte ramprogrammet utgör för denna församling ett viktigt tillfälle att upprepa behovet av att garantera den europeiska forskningen det stöd som den har behov av för att kunna möta den stora utmaningen från globaliseringen. Det stora värdet av den europeiska forskningen är numera bevisat och, på tröskeln till 2000, är den befintliga kopplingen mellan forskning och ekonomisk utveckling tydlig och uppenbar.
Medborgarna kräver att just forskningen och den tekniska utvecklingen skall lösa konkreta problem som åldrandet eller de handikappades problem. Jag tänker också på arbetslösheten - den stora utmaningen i slutet av detta århundrade - och i det avseendet upprepar jag behovet av att få med den produktiva sektorn i det femte ramprogrammets verksamhet och framför allt tänker jag på de små och medelstora företagens roll. Jag tror till exempel att två eller tre små eller medelstora företag - som redan nämnts - via forskningsinsatser tillsammans skulle kunna överlämna lösandet av gemensamma tekniska problem till en tredje juridisk person som har tillräckliga forskningsresurser. Samtidigt vill jag stryka under behovet av att det gemensamma forskningscentret förstärker sina band med andra forskningsinstitut för att kunna utveckla sin funktion som ett centrum för tekniköverföring, vilket vi alla flera gånger har krävt i vårt utskott.
Det är uppenbart att man inte kan genomföra nedskärningar när det gäller de ekonomiska avsättningarna inom en sektor som representerar våra ungdomars och våra ekonomiers framtid. Att skära ned på forskningen i dag innebär att vi är mindre effektiva och konkurrenskraftiga i morgon. Det är av den största betydelse att på det viset bekräfta Europas roll. Jag hoppas därför, avslutningsvis, att var och en skall spela sin roll och att, vilket de föregående talarna redan har påpekat, kommissionen och rådet skall stöda parlamentets position när det gäller finansieringen.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, kolleger, fru kommissionär! Å den liberala gruppens vägnar vill jag gärna gratulera föredragande Quisthoudt till hennes betänkande och tacka henne för det arbete hon har uträttat. För det är framför allt tack vare henne som forskningsutskottet har lyckats komma med ett enhälligt förslag till budget för det femte ramprogrammet.
Den liberala gruppen är mycket glad över budgetförslaget, både vad gäller volymen och vad gäller den innehållsmässiga fördelningen. Jag hoppas sålunda att parlamentet återigen skall tala med en röst under förlikningsförfarandet.
Min grupp har dock problem med ändringsförslag 31; detta ändringsförslag möjliggör en avvikelse från den allmängiltiga definitionen av små och medelstora företag. Sålunda kan särskilt forskningsstöd för små och medelstora företag aktualiseras för företag med upp till 500 arbetstagare i stället för 250 arbetstagare.
Som föredragande för det särskilda programmet för innovation och små och medelstora företag motsätter jag mig detta. Enligt min erfarenhet hamnar de små företagen mellan två stolar, i synnerhet på området europeisk stimulering av innovation. Med en definition enligt vilken företag med upp till 500 anställda räknas som små och medelstora företag kommer största delen av forskningspengarna att gå till de större företagen med 300, 400 och 500 arbetstagare.
Emellertid måste också de mindre företagen, och framför allt dessa, stimuleras i innovationsprocessen. Det är också här den största tillväxten förekommer och sysselsättning skapas. Särskilt på området för informations- och kommunikationsteknik och bioteknik är väldigt många små innovativa företag aktiva. Dessa skall utnyttja de europeiska forskningspengarna optimalt. En begränsning av definitionen utesluter inte större företag från att delta i det femte ramprogrammet. En utvidgning av definitionen ger små företag en ännu mindre chans att göra anspråk på den redan minimala budgeten för små och medelstora företag för de kommande fyra åren. Min grupp kommer följaktligen att rösta emot detta ändringsförslag.

Pompidou
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi var enhälligt överens om den lägsta budget som krävs för det femte ramprogrammet för forskning och utveckling, och detta tack vare stor takt och lyssnarförmåga hos vår föredragande, som jag vill hedra.
Kammaren, som instämmer i kommissionens uppfattning, bör överlämna ett enhälligt budskap till rådet i fråga om finansieringen, för att utifrån en styrkeposition ta upp en förlikning som visar sig svår.
Jag vill fästa er uppmärksamhet på ett begränsat antal ändringsförslag som gäller den europeiska forskningens hjärta. Detta hjärta, det är kvinnor och män, som varken är vetenskapsmän eller ingenjörer. Europeiska unionen måste erbjuda dem det erkännande de förtjänar och den nödvändiga motiveringen, genom att varje år arrangera ett stort europeiskt vetenskaps- och teknikpris, vilket föreslås i ändringsförslag 34. Detta hjärta, det är också vår infrastruktur för forskning. Europeiska unionen måste mobilisera alla sina medel för att stödja den. Det handlar om att se till att det femte ramprogrammet också stöder sig på strukturfonderna, Europeiska investeringsfonden och Europeiska investeringsbankens medel. Det är målet med ändringsförslag 18.
Det gemensamma forskningscentrumet måste också åtnjuta mer självständighet, naturligtvis i utbyte mot en oberoende utvärdering, såsom ändringsförslag 19 föreslår.
Ändringsförslag 20 och 21 slutligen, som på nytt gör det femte ramprogrammet enhetligt och koncentrerat genom att parallellt behandla de hälsofrågor som är knutna till vår kost och vår miljö. Det är hjärtat och artärerna hos alla européer som nu står på spel.
Kära kolleger! Genom att med stor majoritet anta dessa ändringsförslag inleder vi medbeslutandet under de bästa förhållanden. Det handlar om att bygga upp en europeisk politik för vetenskap och teknik som är i nivå med våra ambitioner, dvs. till gagn för alla européer.

Marset Campos
Herr ordförande! För det första vill jag gratulera föredraganden till det så omsorgsfulla och lyhörda arbetet med den samling yttranden som har inkommit till utskottet, vilket har gjort att betänkandet kommer hit med en stor enhällighet, ett stöd som hedrar föredragandens arbete.
Jag vill rikta in dessa få sekunder jag har, på vad som för mig är det så motsägelsefulla i det bygge av Europeiska unionen vi ser.
Vi är medvetna och vi säger att Europa är underlägset Nordamerika eller Japan, och till och med andra regioner, som ökar sin andel av BNP till forskningen i dessa frågor, och ändå minskar vi investeringarna, och dessutom minskar vi dem i varje medlemsstat i Europeiska unionen.
Jag undrar hur det är möjligt att göra framsteg med ett perspektiv om minskade kostnader för forskningen.

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande! Tillåt mig att på grund av den korta talartiden bara lägga fram några stickord ur min kritik. För det första finansieringen: Enligt Dublin-överenskommelsen skulle det behövas 6 procent. Det kan det ju nu inte bli tal om. Jag vill bara påpeka att Amerika just har beslutat om en årlig tillväxt på 8 procent, det blir då totalt 32 procent på fyra år. Sedan skulle jag vilja visa på det absoluta missförhållandet mellan nukleära och icke-nukleära energier. För den nukleära energin har vi föreslagit 1 260 miljoner ecu, och för den icke-nukleära energin - den omfattar även kol och förnybar energi - 1 004 miljoner ecu.
Jag tror att det bara beror på att vi evigt jagar efter denna chimär med fusionen, och därigenom utför vi inte våra uppgifter, om jag till exempel hänvisar till Kyoto-överenskommelsen. Dessutom är det en allt mer brådskande uppgift att fråga sig vem som har nytta av tillväxten, och hur tillväxten bör se ut? Blir människorna därigenom lyckligare, friskare eller nöjdare? Får vi mindre arbetslöshet? Detta måste vi rikta vår uppmärksamhet på i mycket större utsträckning.
Det andra är informationstekniken. Vi kommer in i en tid, då förmodligen en del av befolkningen i EU och framför allt i andra länder över huvud taget inte längre kommer att ta del av kunskaperna, eftersom dessa människor är utestängda från dem, det vill säga inte kan tillgodogöra sig den nya informationstekniken. Detta kommer att leda till en stor diskrepans, inte bara i Europeiska unionen, utan också i många andra länder, som vi ju måste samarbeta med, även i Asien eller i utvecklingsländerna. Jag vet inte hur vi skall bemästra detta. Vi skulle bli tvungna att ge ut mycket mer pengar för att kunna arbeta i denna riktning. Det handlar alltså inte om energi eller miljö, utan också just om följderna av en snabbt växande informationsteknik.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Jag tackar varmt föredraganden Quisthoudt-Rowohl för betänkandet. Det femte ramprogrammet måste så fort som möjligt fås ut ur EU: s beslutskvarn för att en konkurrenskraftig europeisk forskning kan fortsätta utan uppehåll även efter den nuvarande programperioden. Kommissionen får inte med sitt eget handlande fördröja den här beslutsprocessen genom att dra behandlingen ända till en förlikning. Att envist hålla fast vid sina egna ståndpunkter leder inte till något slutresultat.
Ett för framtiden mycket viktigt forskningsområde i det femte ramprogrammet är vatten. Rent dricks-, yt- och grundvatten är nu och i framtiden av stor betydelse för hela EU; till exempel hotas 20 procent av EU: s ytvatten av förorening. Därför måste man inom sådana områden där det fortfarande finns rent vatten även med hjälp av forskning underhålla denna försvinnande naturresurs. Man borde till exempel mer än hittills uppmärksamma geomaterialets förmåga som indikator vid grundvattenforskningen. Om det inom ett visst område till exempel finns radioaktivitet avslöjar geomaterialen detta utan tidskrävande undersökningar om grundvattnet.
För den europeiska forskningen och konkurrenskraften är det viktigt att ramprogrammets budget är så stor som möjligt. Endast på det sättet kan en högklassig europeisk framtid säkras.

Elmalan
Herr ordförande! De fyra på varandra följande ramprogrammen för forskning har huvudsakligen finansierat forskningsprojekt mellan grundforskning och kommersiell utveckling av produkterna, innan de utsätts för konkurrens. Fördelen med dessa program har varit att de utvecklar samarbete mellan forskare, universitet och företag, men de har bara haft liten inverkan i ekonomiska och sociala termer och de har inte gjort det möjligt för Europa att ta igen sina förseningar på ett stort antal områden, bl.a. vissa framtidsområden. Dessa brister berodde huvudsakligen på fördelningen av anslagen, att de späddes ut i ett alltför stort antal program, samt på avsaknaden av flexibilitet i tilldelningen av anslag för att möta nya behov.
När det gäller det femte ramprogrammet har kommissionen rättat till dessa brister genom att koncentrera anslagen till ett mer begränsat antal aktiviteter som är mer målinriktade, samt genom att försöka förbättra förvaltningen och förenkla förfarandet. Dessa riktlinjer har godkänts i sin helhet av parlamentet och rådet, även om skiljaktigheter förelåg beträffande anslagsbeloppen. Medan både vi och kommissionen kräver en avsevärd ökning av anslagen för att de skall uppgå till 16, 3 miljarder ecu under fem år, uttalade sig rådet för 14 miljarder, vilket motsvarar en sänkning i reella termer jämfört med det fjärde ramprogrammet. Med tanke på att Europeiska unionen ligger efter sina konkurrentländer på forskningsområdet är det nödvändigt att öka anslagen så att de uppgår till 16, 3 miljarder ecu och tillföra avsevärda förbättringar när det gäller utnyttjandet av dem, samt genomförandet av projekten.

Linkohr
Herr ordförande! Även jag vill tacka föredraganden så hjärtligt. Jag vet att det är en svår, närmast olöslig uppgift. Man måste förena intressen som ofta inte låter sig förenas. Avgörande är att parlamentet nu förblir enat. Vi har en entydig motståndare, nämligen rådet. Vi kan bara stå emot det om vi håller fast vid det spår som vi nu har lagt, och jag ber även kommissionen att stödja parlamentet i denna fråga.
Mitt andra påpekande gäller ett problem som vi tyvärr inte kan lösa med hjälp av Femte ramprogrammet för forskning, vilket jag här skulle vilja göra er uppmärksamma på. Det är den tilltagande nord-syd-konflikten för den industriella konkurrenskraften. Tyvärr har länderna i söder reducerat sina forskningsutgifter ännu kraftigare än länderna i norr under de senaste åren, även om de förra ändå redan tidigare hade en relativt låg utgiftsnivå. Detta kommer att leda till att vi i framtiden får en ännu större klyfta mellan norr och söder.
Jag vill be kommissionen att ägna denna fråga särskild uppmärksamhet, inte för att jag tror att Femte ramprogrammet för forskning kan lösa problemet, till detta har vi alldeles för lite pengar. Det måste dock skapas en politisk vilja, både i söder, och här menar jag staterna med en lägre BNP, och i norr. Dessa länder är heller inte alltid rikare, men i regel ger de ut mer på forskning.
Vi måste här komma fram till en lösning, annars kommer klyftan att vidgas, och för detta kommer vi att få betala ett högt pris och vi kommer inte heller att kunna överbrygga den med en mer intensiv regionalpolitik. Jag ber er fundera på detta. För övrigt än en gång hjärtligt tack, och jag hoppas att vi i samlad skara kan bemöta rådet.

van Velzen, W.G.
Herr ordförande, fru kommissionär, bästa kolleger! Först och främst vill jag rikta ett tack till föredraganden, Quisthoudt, för det utmärkta arbete hon har presterat. Den centrala frågan vid denna andra behandling gäller skiljaktigheten med rådet i fråga om budgeten för det femte ramprogrammet. Rådet föreslår ett maximibelopp, Euratom undantaget, på 12, 740 miljarder ecu, medan parlamentet föreslår runt 15 miljarder ecu och kärnan i meningsskiljaktigheten består alltså av de ytterligare 2 miljarder som parlamentet vill avsätta för de fyra forskningstemana, nämligen kvaliteten på det existerande och användarvänliga informationssamhället, konkurrens och hållbar tillväxt och energi och miljö.
Herr ordförande! Det är mycket viktigt att öka Europas konkurrenskraft och att lösa samhällsfrågor på detta område och att övertyga rådet om parlamentets ståndpunkt. Forskning är en av de goda metoderna för att trygga sysselsättningen i Europeiska unionen på lång sikt. Som det nu ser ut är en förlikningsrunda med rådet oundviklig. Med tanke på den erfarenhet vi som parlament har av kommissionens roll i förlikningsförfarandet angående de extra 700 miljonerna ecu för det fjärde ramprogrammet, skulle jag med eftertryck vilja be kommissionen att i nära samarbete med parlamentet bestämma strategin för förlikningsförfarandet med rådet. Endast då parlamentet och kommissionen uppträder gemensamt i den här frågan är det möjligt att vinna rådet över på vår sida. Låt kommissionen undvika att ge rådet intrycket av att kommissionen månar mindre om forskningsbudgetens storlek än vad Europaparlamentet gör. Jag skulle uttryckligen vilja veta kommissionärens reaktion på den här frågan och om hon är beredd att utveckla en sådan strategi gemensamt med parlamentet.

McNally
Herr ordförande! Jag är ledsen över att vi diskuterar en så viktig fråga sent på kvällen. Jag anser inte att det är lämpligt. Jag vill emellertid lyckönska föredraganden. Hon är en mycket tuff förhandlare, måste jag säga. Jag fick emellertid stort utbyte av våra intressanta diskussioner, och jag är mycket nöjd med att vi uppnådde ett resultat. Veckans tema, såsom uttrycktes i Cardiff, är " låt oss ge Europa till folket" . Finns det ett bättre sätt att åstadkomma detta än att engagera Europas skarpaste hjärnor för att, å folkets vägnar, ta itu med de frågor som berör folket? Detta är vad ramprogrammet är till för.
Jag är mycket nöjd med den uppmärksamhet som nu riktas mot temat balans mellan könen, som bör genomsyra hela unionens politik, inklusive femte ramprogrammet. Jag vill innerligt tacka vår kommissionär, Cresson, för hennes omsorg om dessa frågor, som kommer att uppskattas av många människor i detta parlament.
Ett annat ledmotiv i femte ramprogrammet måste vara den fortsatta utvecklingen. Vi måste komma ihåg vid varje tidpunkt att resurser är ändliga och att vi måste förbättra livsvillkoren för alla inom gemenskapen. Liksom andra hyser jag vissa tvivel om det stycke som handlar om Euratom i femte ramprogrammet och där det talas om att spendera hundratals miljoner ecu på forskning om kärnfusion som inte kommer att generera elektricitet under hela livstiden för någon här i detta parlament i kväll. Men så må det bli.
Socio-ekonomisk forskning som beskriver hur vårt samhälle växer och vad vi bör göra för att förbättra det är viktig. Vad jag vill se i femte ramprogrammet, och som inte skedde i det fjärde på alla områden, är en belysning av följderna för samhället av den forskning som dessa hjärnor arbetar med. Detta var tänkt att ske i det fjärde ramprogrammet, men gjorde det inte. Vi vill ha en seriös granskning av de socio-ekonomiska följderna av varje stycke forskning i det femte ramprogrammet. Det är mycket viktigt såväl för vissa specifika områden som informationstekniken och andra där det finns mycket klara följder för samhället.
Jag hoppas att ministerrådet tänker handla rationellt. Det är inte rationellt att skära ned i reella termer på forskningen 1999 och i början av nästa sekel. Detta är ett irrationellt handlande. Jag hoppas därför att det är på det klara med att vi inte accepterar något som skär ned det femte ramprogrammet i reella termer jämfört med det fjärde. Det är exakt vad detta parlament inte önskar. Vi ger Europa till folket. Som jag sade tidigare, kan vi endast åstadkomma detta med en adekvat budget.

Schierhuber
Herr ordförande, fru kommissionär, mina högt ärade damer och herrar! I egenskap av föredragande av yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling gratulerar jag föredraganden och välkomnar rådets gemensamma ståndpunkt, som har tagit upp förslagen från jordbruksutskottet och till frågan lagt en egen punkt om energi, miljö och hållbar utveckling. Här skulle jag särskilt vilja påpeka att rådet i sitt kapitel " Miljövänliga energisystem" , bland förnybara energikällor uttryckligen betonar biomassan. Det är en stor framgång, som understryker det positiva nytänkandet i EU: s politik. Att det är helt och hållet möjligt att i högre utsträckning sätta in förnybara energikällor visar siffrorna från Österrike, Finland och Sverige, där andelen förnybara energikällor svarar för mellan 20 och 25 procent av energiförbrukningen.
Europeiska unionens politik syftar till en hållbar utveckling och ett hållbart utnyttjande av naturresurser, vilket garanteras genom att man i ökad utsträckning sätter in sådana energikällor.
För mig är detta också, med tanke på miljöskyddet, högst väsentligt, framför allt med tanke på vidareutvecklingen av landsbygden. I detta sammanhang välkomnar jag också att rådet uttalar sig för en hållbar utveckling för jordbruket, fisket och skogsbruket. Jag vill samtidigt påpeka att man även måste ta hänsyn till jordbruket i bergstrakterna för att åstadkomma en verkligt integrerad landsbygd. Jag vill kritisera de alltför låga anslagen.

Adam
Herr ordförande! Föredraganden har mina gratulationer för att hon denna afton inför parlamentet kan lägga fram ett betänkande som tillvinner sig ett brett stöd och vilket jag hoppas kommer att gagna oss alla i den förlikning som ligger framför oss.
Den första punkten jag vill ta upp är att, vad gäller finansieringen, får vi inte tillåta en sänkning i reella termer av de summor vi ger till forskningen. Låt mig ge ett enkelt exempel. Oljepriset per fat är nu på sin lägsta nivå någonsin. Ändå fyrdubblar Förenta staterna mängden stöd de ger till lager- och serviceindustrier inom oljesektorn. När vi införde det fjärde ramprogrammen, det tredje ramprogrammet, det andra ramprogrammet, och det första ramprogrammet var samhället fattigare än det är nu. Ändå förväntas vi tro att vi nu är fattigare i våra förhoppningar för vad vi önskar av framtiden? Det kan inte vara så.
Det finns två specifika punkter jag vill nämna. För det första, vi måste ta med det fasta bränslet som en del i detta program. Det må vara att vi inte tycker om kol, men kolanvändningen ökar runt om i världen vilket vi inte bör glömma. För det andra, vi måste satsa mera på insatser för handikappade liksom för den åldrande befolkningen. Det är inte alltid samma sak, men vi måste ta hänsyn till detta problem i vårt samhälle.
Min sista punkt är att vi måste inse att vi är rika i vad vi redan uppnått i vårt forskningsprogram, och vi måste utnyttja det mer än vi gjort hittills. Om vi kan uppnå detta i det femte ramprogrammet skulle vi bli mycket glada.

Cresson
Herr ordförande, fru föredragande, mina damer och herrar parlamentariker! Vi befinner oss nu i början av den avgörande fasen i förfarandet med att genom medbeslutande anta det femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. Tack vare det arbete som utförts inom de tre institutionerna, bl.a. här i kammaren, är frågorna nu väl definierade, och ståndpunkterna klargjorda. Snart är det dags att fatta beslut.
Jag skall koncentrera mitt inlägg till tre punkter: för det första beloppet för det femte ramprogrammet som tagits upp flera gånger i inläggen nyss, vidare kommissionens ståndpunkt när det gäller förslaget till rekommendation som överlämnats till er för en andra behandling, och slutligen frågan om tidsplanen för att inleda det femte ramprogrammet.
När det gäller själva beloppet för det femte ramprogrammet skulle jag först av allt vilja tacka föredraganden Quisthoudt-Rowohl, liksom samtliga ledamöter i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi, för kvaliteten på det arbete som utförts. På mindre än tre månader har ett utkast till rekommendation kunnat utarbetas. Det är desto mer anmärkningsvärt som det handlar om ett svårt och komplext ärende, där ståndpunkterna i utgångsläget var långtifrån samstämmiga, vilket Quisthoudt-Rowohl och andra talare erinrade om nyss. Ni har alla gjort de ansträngningar som krävdes för att närma er varandra, och jag skulle självfallet vilja gratulera föredraganden till hennes förhandlingsförmåga, men också alla de ledamöter som omfattas av denna ansträngning, för att ha uppnått en kompromiss och lyckats skilja det som är mycket viktigt från det som är mindre viktigt och slutligen lyckats enas om det som är mycket viktigt.
Jag uttrycker i dag kommissionens stora tacksamhet till utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi som har stött förslaget som syftar till att förse det femte ramprogrammet med en budget på 16, 3 miljarder ecu. Detta belopp är resultatet av ett resonemang där till att börja med inflationsprocessen ingår, och sedan ökningen av bruttonationalprodukten (som Adams sade nyss är vi rikare än vi var för några år sedan, och det måste man ändå ta hänsyn till) och - eftersom man i alla politiska tal och vid alla toppmöten hör att forskningen är en absolut prioritet - en ökning i reella värden med 3 procent, något som inte föreföll oss diskutabelt.
Såsom jag vid ett flertal tillfällen offentligt har betonat är siffran 14 miljarder, som valdes av rådet den 12 februari inte acceptabel, långt därifrån. Jag skulle på denna punkt vilja lugna dem som fortfarande kan tvivla. Nyss hörde jag van Velzen fråga sig om kommissionen fortfarande försvarade samma ståndpunkt och var beredd att fastställa en strategi tillsammans med parlamentet. Ja, självfallet försvarar vi samma ståndpunkt och vi är fast beslutna att kämpa med er, för att vi inte skall få en forskningsbudget som minskar, utan en som ökar för, precis som upprepats från parlamentets alla bänkar, befinner vi oss i förhållande till våra stora konkurrenter i en situation där alla (eller nästan alla) medlemsstater minskar forskningsbudgeten, medan man hela tiden säger att den måste höjas. Varje dag påminns vi om den grundläggande roll som forskningen spelar för den ekonomiska och sociala utvecklingen och dess nödvändiga bidrag till tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning och livskvalitet för våra medborgare. Jag tackar för övrigt dem som har betonat denna dimension av forskningen inom livskvalitet, samt dess sociala och samhälleliga dimension, för forskningen är inte bara till för att öka konkurrenskraften.
På de nya vägar vi har utforskat när det gäller forskning på europeisk nivå, exempelvis kampen mot cancern, är det ökande antalet nya tjänster inom de elektroniska informationsnäten, studierna om jordbävningar och klimatfenomen samt forskning och teknisk utveckling områden som bidrar till ekonomisk framgång och är nödvändiga för att lösa de problem som samhället ställs inför. Det syns för övrigt tydligt i konceptet med nyckelåtgärder, instrumentet framför andra i detta nya synsätt på forskningen, och jag gläds åt att det godkänts i sin helhet av parlamentet. Det stämmer att vi försökt att koncentrera åtgärderna, men vi har också försökt att anlägga ett globalt synsätt för vart och ett av problemen. Nyss talade Adam om befolkningens åldrande, det finns faktiskt en nyckelåtgärd på detta tema. Låt oss dock inte göra oss några illusioner: En verklig inverkan uppnås enbart om det femte ramprogrammet får medel som står i proportion till dess ambitioner. Att uppnå denna målsättning blir inte lätt, eftersom det är ett stort avstånd mellan parlamentets och kommissionens ståndpunkt å ena sidan och rådets å andra sidan, och ett förlikningsförfarande förefaller mig oundvikligt.
Det är inför detta förfarande som frågan som är föremål för min andra punkt uppstår, nämligen kommissionens ståndpunkt om förslaget till yttrande vid den andra behandlingen. Vår gemensamma målsättning måste vara att så snart som möjligt uppnå en fullständig överenskommelse i förlikningskommittén. När det gäller struktur och innehåll i det femte ramprogrammet återspeglar rådets gemensamma ståndpunkt relativt väl ett stort antal ändringsförslag som ni lade fram vid den första behandlingen, och som kommissionen övertog i sitt ändrade förslag, men det är inte fallet för flertalet övriga ändringsförslag. Kommissionen är mån om att inte försena rådets ståndpunkt vid den andra behandlingen. Enhällighet är fortfarande nödvändigt - eftersom Amsterdamfördraget inte är ratificerat - även om det beslutats att forskningen hädanefter skall diskuteras med kvalificerad majoritet. Möjligheterna att uppnå enhällighet för en ny ändring av förslaget är dock ändå mycket små. Kommissionen har därför beslutat att bibehålla sitt ändrade förslag utan att införa några andra ändringsförslag än dem som redan övertagits, eller som till stor del var oförändrade efter den första behandlingen. Denna ståndpunkt förefaller mig desto mer försvarbar, då vi håller på att förbereda en hel rad bestämmelser som går i samma riktning som en stor del av dessa ändringsförslag. Jag tänker bl.a. på samtliga ändringsförslag beträffande hur ramprogrammet, rent allmänt, skall förvaltas.
Vid mötet med ministrarna om förvaltningen av ramprogrammet, som ägde rum den 28 april i år i London, på initiativ av det brittiska ordförandeskapet i rådet, fick jag tillfälle att för forskningsministrarna lägga fram de åtgärder kommissionen planerar. Jag hade i förväg beställt en utredning och jag hade rådfrågat medlemsstaterna, som kunnat samla sina representanter i tre arbetsgrupper. Det handlade alltså om mycket omfattande förberedelser som ledde till detta möte med ministrarna i London. Jag skulle som exempel vilja presentera några av dessa åtgärder. För det första inrättandet av en ny struktur för samråd och yttrande som bl.a. bygger på konsultativa grupper bestående av experter från en rad olika områden. Vidare förenklade förfaranden och, så långt som möjligt, minskade tider för behandling av förslagen, något som alla kräver: varje gång medlemsstaterna vill att ytterligare en kommitté skall inrättas innebär det - och det skall man vara medveten om - att förfarandet försenas ännu en gång. Det var vad jag förklarade i London. Man kan inte kräva en sak och samtidigt dess motsats.
En annan åtgärd är utbyggnaden av näten för information och stöd till små och medelstora företag. Scapagnini och flera andra talade nyss om små och medelstora företag. Vi har fäst särskilt stor betydelse vid dessa. Jag skulle också vilja erinra om att de små och medelstora företagen som erhållit stöd från gemenskapens medel har ökat i antal med ungefär 30 procent, och 75 procent av dessa företag hade aldrig tidigare erhållit stöd från något forskningsprogram. Allt det som nyss sades om företagen, definitionen av små och medelstora företag, siffran 500 i förhållande till innovativa företag, till innovativa små och medelstora företag, start-ups som vi ser lite överallt, allt detta är naturligtvis viktigt. Vi måste så långt det är möjligt hjälpa de små verkligt innovativa företagen - och de verkligt små, om jag får säga så.
Låt oss tala om de regelbundna jämförelserna av prestanda i nationella och europeiska organisationer när det gäller förvaltning av forskningsprogrammen. Man har för övrigt redan inlett denna jämförelse, som kan förvåna vissa medlemsstater, eftersom man upptäcker att de administrativa kostnaderna, som kommissionen alltid klandras för, ofta är lägre än dem i vissa organisationer i medlemsstaterna. Om man alltså utövar vad som kallas benchmarking , kan jag säga att den snarare är positivt inställd till kommissionen och dess administration.
Alla dessa initiativ borde inte bara hjälpa oss att föra det femte ramprogrammet framåt och göra det till ett effektivt instrument, med insyn och öppenhet, utan också underlätta utvärderingen av hur det fungerar och av resultaten i den riktning som parlamentet önskar. Jag delar fullständigt denna ståndpunkt. Jag tror att vi blir ännu mer trovärdiga om vi är öppna och tydliga och ägnar oss - mycket gärna, tro mig - åt utvärderingar som görs av oberoende experter och i samband med vilka vi kan uppmana samtliga medlemsländers representanter att granska resultaten. På den punkten fruktar vi inte mycket, eftersom vi har en administration av god kvalitet och våra förfaranden är fullständigt tydliga.
Jag skulle vilja lämna två kommentarer: För det första har kommissionen för avsikt att intensifiera sina ansträngningar för att förbättra informationen till parlamentet om hur programmen fortskrider, samt om genomförandet av de åtgärder som tillämpas för att öka effektiviteten i förvaltningen av programmen. Vårt samarbete avslutas inte med rådets beslut om det femte ramprogrammet, det kommer tvärtom att fortsätta. Jag har inte bara haft stor glädje utan också stort intresse av att diskutera, särskilt med representanterna för utskottet för forskning, eftersom de förslag ni lämnat, och som avsevärt berikat vår diskussion, bidragit till att vi kunnat göra stora framsteg. Om ni vill, mina damer och herrar parlamentariker, är kommissionen särskilt intresserad av att tillsammans med parlamentet arrangera ett seminarium om förvaltningen av ramprogrammet. Om ni vill skall jag med nöje arrangera detta seminarium.
För det andra är kommissionen besluten att inom ramen för förlikningsförfarandet verka för att erhålla en fullständig kompromiss som tydligt bär spår av Europaparlamentet, och efter vissa justeringar förefaller en överenskommelse om innehållet i de flesta ändringsförslagen möjlig.
Jag kommer nu till min sista punkt: Det femte ramprogrammet skall inledas så snart som möjligt, vilket får mig att tala om tidsplanen. Såsom jag redan haft möjlighet att betona här i kammaren skall de särskilda programmen inom det femte ramprogrammet, för att undvika ett skadligt avbrott i den europeiska forskningsansträngningen, vara operativa i början av 1999. Tack vare bl.a. Europaparlamentets ansträngningar har förfarandet med att anta ramprogrammet kunnat följa en jämn takt. Denna hastighet måste nu upprätthållas, om vi vill kunna respektera planerade tidsfrister. Det kommer inte att bli lätt, med tanke på de skilda åsikter som föreligger om det ekonomiska belopp som många av er velat betona. Jag är dock säker på att jag kan räkna med Europaparlamentet i det hänseendet, och jag tackar er på förhand för era ansträngningar. Ni kan känna er lugna för att vi, i detta ärende, är fullständigt solidariska. Jag vill understryka detta: Ni kan i er tur inom ramen för förhandlingarna räkna med kommissionens bestämda stöd för att ge ramprogrammet ett totalbelopp som är i nivå med dess ambitioner.
Jag skulle nu vilja säga några ord om vissa inlägg. Jag talade om små och medelstora företag. Plooij-van Gorsel tog upp den högsta nivån. Det stämmer att vi ansträngt oss och att vi fortsätter att göra det. Jag vill gärna hjälpa de små innovativa företagen.
Pompidou tog upp möjligheten med ett europeiskt vetenskaps- och teknikpris. Jag vill säga att detta förslag inte faller under ramprogrammet för forskning och utveckling, men att det naturligtvis är en mycket bra idé och jag väntar bara på att studera den. Han fäste också vår uppmärksamhet på kostproblemen, som är mycket aktuella och som alltmer kommer att tilldra sig våra medborgares uppmärksamhet.
Jag instämmer fullständigt i vad Marset Campos sade. Man kan bara förvånas över att Europa kan sänka garden samtidigt som Förenta staterna och andra stora konkurrenter håller på att öka sina forskningsansträngningar, både reellt och ibland till avsevärda proportioner.
Fru Bloch von Blottnitz, vi har skjutit upp beslutsfattandet om problemet med fusion. Vi har skjutit upp det med åtminstone tre år. Jag tror därför att denna nya inriktning går i den riktning ni önskar.
Jag skulle vilja tacka Desama för hans bidrag. Han sade att vi brutit med den linjära modellen för att gå mot en mycket mer interaktiv modell, och att vi främjat den allmänna aspekten av problemen i förhållande till den punktuella. Vi har också ägnat oss åt den sociala aspekten. Jag har noterat det han sade om det gemensamma forskningscentrumet. Det stämmer att jag sagt till rådet att om man minskar budgeten alltför mycket måste vi kanske räkna med att stänga en av det gemensamma forskningscentruments sju säten, och rådet måste då tala om för mig vilket. När man kommer in på sådana här detaljer blir det naturligtvis alltid mycket svårare.
Jag instämmer helt i vad Matikainen-Kallström nyss sade om vattnet. Det finns även bland nyckelåtgärderna sådant som går i den riktningen.
Elmalan talade om problemet med att i det femte ramprogrammet rätta till organisationen av forskningen, som varit alltför utspridd. Vi har försökt att koncentrera den, rätta till bristerna, med hjälp av de förslag ni har varit vänliga nog att ge oss.
Jag lyssnade, liksom alltid, uppmärksamt till vad Linkohr sade, och särskilt om skillnaden mellan nord och syd. Det stämmer, men vår budget utgör bara ca 5 procent av medlemsstaternas totala budgetar. Om inte medlemsstaterna gör särskilt mycket förstår jag inte heller vad vi skall kunna göra. Vi har emellertid samarbetsavtal med ett antal stater, framför allt i söder.
Jag sade nyss hur mycket jag uppskattade van Velzens inlägg. Det är helt riktigt att det kommer att finnas en gemensam strategi och att vi får tillfälle att diskutera den inom ramen för förlikningsförfarandet.
McNally betonade särskilt kommissionens önskan om att andelen kvinnor skall bli, jag säger inte tillfredsställande, eftersom vi alltid kommer att vara långt därifrån, men lite mer jämlik i förhållande till dagens situation. Den konferens vi arrangerade i Bryssel, Kvinnor och vetenskap, var en stor framgång och fick stort gensvar, inte så mycket i pressen, utan snarare i vetenskapliga kretsar. Jag var personligen mycket nöjd med hur konferensen genomfördes. Jag tror att de som deltog också var helt nöjda.
Det som Schierhuber sade om biomassa är mycket intressant. Det förefaller mig emellertid som om det, när det gäller ny teknik på energiområdet, även om man kan säga att det föreligger ett forskningsproblem, har förekommit många upptäckter. Det som fattas är tillämpningen av dem. För en gångs skull verkar det som om det fattas mer vilja än resurser för forskningen. Om det finns en politik för alternativ energi och om vissa medlemsstater vill främja dessa energislag, står vi naturligtvis helt på deras sida.
Adam sade att vi var rikare. Vi är egentligen inte särskilt rika, men vi är ändå rikare än vad vi var för några år sedan, och jag förstår inte varför vår forskning skulle vara fattigare, samtidigt som det i hela världen är precis tvärtom.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Energi för framtiden - El från förnybara energikällor
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om två betänkanden från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi:
Rothe (A4-0207/98) om kommissionens meddelande Energi för framtiden: Förnybara energikällor - Vitbok för en gemenskapsstrategi och handlingsplan (KOM(97)0599 - C4-0047/98) och-Linkohr (A4-0199/98) om förnybara energikällors tillträde till elnätet - utarbetande av ett gemenskapsdirektiv om inmatning av el från förnybara energikällor i Europeiska unionen.
Rothe
Herr ordförande! Europaparlamentets positiva inställning till förnybar energi finns redan dokumenterad i många beslut. Enligt mottot " Nog med råd, nu vill vi se dåd!" har parlamentet redan i två betänkanden krävt en strategi och en konkret handlingsplan, och lagt fram egna förslag till detta. Kommissionen bör veta att parlamentet har stora förväntningar på vitboken.
Herr kommissionär, jag kan i dag säga er att ni inte har svikit våra förväntningar. Även om vi på några punkter skulle ha önskat oss en högre grad av konkretisering, visar vitboken på den rätta vägen. Utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi stöder förbehållslöst minimimålet med minst en fördubbling av andelen förnybar energi fram till år 2010, som det står i betänkandet. Vi förväntar oss dock att kommissionen och medlemsländerna tillsammans med bindande verkan lägger fast ländernas mål uppdelade på energislag, och med målet mätt i kWh per år. Just medlemsländerna måste vara beredda att ta på sig detta ansvar.
I vitboken hänvisas helt riktigt till den stora betydelsen av de svåra konkurrensvillkoren för förnybara energikällor. Jag vill här koncentrera mig på en punkt, den rättvisa tillgången till nätet. Den energipolitiska realiteten i unionen bevisar att länder med specifika matarbestämmelser för ström från förnybar energi kan notera den högsta tillväxten. Både i mitt betänkande, och i detalj i kollegan Linkohrs betänkande, uppmanas kommissionen att omgående lägga fram ett förslag till direktiv, som reglerar villkoren för tillgång till nätet för den " gröna" strömmen, på sådant vis att det lönar sig att investera i och driva anläggningar som utvinner ström från förnybara energikällor, vilket möjliggör ett kraftigt genomslag på marknaden, oavsett vilket system som väljs.
Till stöd för den förnybara energin behövs lagstiftande åtgärder, bland annat den som beskrivs ovan, och en konkret bidragspolitik. Därför välkomnar jag i hög grad att kommissionen räknar med en stor genombrottskampanj för förnybara energikällor, och därigenom också hörsammar ett krav från parlamentet. Vi föreslår nu bara att man kompletterar denna kampanj med en informationskampanj " Solvärme och solvärmekraftverk" .
Vid fördubblingen av de förnybara energikällorna har biomassan särskild betydelse i vitboken. Det är en mycket positiv signal, i synnerhet för landsbygden i Europeiska unionen. Herr kommissionär, om vi vill ta dessa förslag på allvar, måste de väl också få motsvarande konsekvenser i förslagen till reform av jordbrukspolitiken. Här finns det en tydlig eftersläpning. Kanske kan ni framföra det till er kollega Fischler.
I sin helhet är främjandet av de förnybara energikällorna inte enbart någon uppgift för energipolitiken. De utgör en uppgift som skär tvärs igenom all gemenskapspolitik, och man måste också ta avsevärt mycket mer hänsyn till dem i Europeiska unionens bidragsprogram, både inom gemenskapen och när det gäller program tillsammans med tredje land, eftersom de offentliga medel som behövs enbart för genombrottskampanjen uppskattas till 4 miljarder ecu.
Om det finns politisk vilja, tillsammans med politisk kreativitet på unionsnivå och på de nationella och regionala politiska nivåerna, att ta itu med de förnybara energikällorna, kommer fördubblingen att kunna uppnås redan före år 2010, det är jag säker på. Hit hör också nya försök, till exempel när det gäller byggnadspolitiken. Till exempel kräver vi ett handlingsprogram " Solarkitektur" av medlemsländerna. Man kan följa exemplet med den blå flaggan, och dela ut exempelvis gyllene solar till semesteranläggningar och turistområden.
Politiken för att hjälpa de förnybara energikällorna att slå igenom är både en nödvändighet och en chans. Fördubblingen fram till år 2010 ger en årlig minskning med ca 400 miljoner ton koldioxid per år, och därigenom skulle redan ca två tredjedelar av målet från Kyoto vara uppfyllt. Man kan skapa 500 0-900 000 nya arbetstillfällen, man utlöser nya industripolitiska impulser, man öppnar nya exportchanser, och sist men inte minst är den ökade satsningen på förnybara energikällor det nödvändiga svaret på problemet med de fossila bränslenas ändlighet och problemen med kärnenergin. Men, herr kommissionär, nu vill vi också verkligen se att något görs!

Linkohr
Herr ordförande, jag fortsätter där Rothe slutade. Oljan kostar nu cirka 13 dollar per fat. Priserna för ström och gas kommer i Europeiska unionen att sjunka med 20-30 procent på grund av den ökande konkurrensen. Det har vi ju velat. Nu inställer sig dock frågan: Vilka chanser har då över huvud taget de förnybara energikällorna, om vilka vi hur som helst vet att de i regel är något dyrare, många av dem rent av mycket dyrare än den konventionella energin?
Föreliggande förslag, som jag hoppas att parlamentet röstar för, ger ett svar på frågan, nämligen en rättvis tillgång till näten för ström från förnybar energi, mot en ersättning som också gör investeringen lönande för den som driver denna anläggning. Det handlar här om ett förfarande som vi för övrigt flera gånger har tillämpat. Nu föreligger till exempel även ett parlamentsinitiativ om en frist för nyheter i de nationella patentlagarna. Det är ett förfarande som Maastrichtfördraget tillåter oss. Parlamentet kan ta ett initiativ; åtminstone kan det rösta om det. Det står sedan kommissionen fritt att ta upp detta initiativ. I regel är det klokt av kommissionen att hålla sig till parlamentets beslut.
Eftersom jag mycket väl vet att det här handlar om mycket komplicerat material, påstår jag inte heller att det som här dokumenteras innebär den absoluta visheten. Det kan man ändå bara säga om ett fåtal av våra beslut i Europaparlamentet. Det skulle vara förmätet att säga om det egna dokumentet att det verkligen för de närmaste hundra åren är det bästa som vi har. Det är dock ett bidrag. Jag skulle därför också vilja rekommendera parlamentet att rösta för resolutionsförslaget med bilagor, för dessa säger också bara att kommissionen överväger den bifogade texten. Ni bör mycket noga överväga vad som står där. Kanske har ni ännu bättre idéer. Jag förmodar att så är fallet, bland så mycken sakkunskap. Det bör ni tänka på. Jag skulle därför vilja be alla kolleger att även officiellt hjälpa kommissionen, genom att vi röstar om det.
Hittills har det varit så att Europaparlamentet har varit enigt när det gäller förnybar energi. Vi har behandlat flera betänkanden, Mombaurs betänkande, Wim van Velzens betänkande om energipolitiken, Rothes båda betänkanden om grönboken och vitboken. Vi har nu detta betänkande, som bär mitt namn. Varje gång har parlamentet med stor enighet engagerat sig för förnybar energi, och detta har inte förfelat sin verkan. Det vill jag i all anspråkslöshet absolut konstatera för parlamentet. Det hjälper även kommissionen, om den vet att det existerar stor enighet om de förnybar energi. Jag vill därför be kollegerna att stanna kvar på detta spår, som vi har lagt ut.
Förslagets innehåll - jag vill inte läsa upp det eftersom vi har ont om tid, det kan ju för övrigt var och en göra på sitt modersmål - det egentliga budskapet med detta förslag är att vi skall mobilisera privat kapital för att främja förnybar energi i Europeiska unionen. Som vi ju vet från den av Rothe behandlade vitboken kommer strategin för att främja förnybar energi under de närmaste tio åren att kosta 80-100 miljarder ecu. Jag frågar varifrån dessa pengar skall komma. De kommer säkert inte från våra nationella budgetar. De kommer inte från våra regionala budgetar, där har vi föga spelrum. Inte heller från den europeiska budgeten. Hur vi än anstränger oss kan vi inte uppbringa mer än 80-100 miljarder ecu.
Det kan bara ske genom att man mobiliserar privat kapital. Det är den egentliga målsättningen med detta dokument. Jag ber er än en gång om lämpligt stöd. Den debatt som vi för här bidrar för övrigt också till att det bildas något sådant som en offentlig mening i Europa, för utan denna enhetliga offentliga mening när det gäller förnybar energi kommer vi inte att kunna hålla de löften som vi gav i Kyoto, och som vi säkert kommer att upprepa i Buenos Aires. I anslutning till det som Rothe sade: Låt våra ord följas av handlingar! De som kommer efter oss, kommer att vara tacksamma mot oss.

Schierhuber
Herr ordförande, herr kommissionär, mina högt ärade damer och herrar! På alla politiska nivåer diskuterar vi nu det europeiska jordbrukets framtid. Främjandet av landsbygden med dess mångfaldiga funktioner är en av de väsentliga punkterna. Att använda energigrödor som förnybar energikälla möjliggör detta mål, och därför välkomnar jag uttryckligen kommissionens vitbok om förnybara energikällor.
Jag vill emellertid här genast rikta min kritik mot de otillräckliga reformförslagen i Agenda 2000. Vi välkomnar kommissionens målsättning, enligt vilken de förnybara energikällorna skall uppnå en andel på 12 procent. De motsvarar en fördubbling av den nuvarande andelen. En ytterligare höjning är dock absolut nödvändig, och helt och hållet genomförbar, vilket Österrike, Finland och Sverige bevisar.
Biomassan erbjuder en stor potential för den framtida utvecklingen av hela landsbygden. Genom decentraliserad produktion och nyttjande kommer arbetstillfällen att skapas och den integrerade utvecklingen att främjas. Vid sidan av mervärdet som uppstår kommer också den regionala köpkraften att höjas, och inkomst och levnadsstandard kommer att stiga. Följden blir att avfolkningen av landsbygden minskar, och att en intakt landsbygd därigenom vidmakthålls, med dess absolut nödvändiga balanserande funktioner. För att i lämplig utsträckning främja de förnybara energikällorna, måste också enhetliga skattesänkningar eller skattebefrielser genomföras över hela Europa. Likaså behöver man över hela Europa en kompensation för inmatad ström från förnybara energikällor, för att kunna utarbeta en tillförlitlig rättslig ram för utveckling och nyttjande. Parallellt med detta bör kommissionen också försvara en höjning av avgifterna för fossila energikällor.
Energigrödor är av särskild betydelse även med tanke på EU: s förestående utvidgning. Kommissionen bör - det ber jag om - över hela Europa starta en informationskampanj om införandet av de förnybara energikällorna. Biomassans framgång beror i stor utsträckning också på acceptansen hos befolkningen.

Ojala
Herr ordförande! Jag vill varmt tacka Rothe för ett utmärkt arbete som föredragande av betänkandet om kommissionens meddelande Energi för framtiden: Förnybara energikällor. Enligt min mening har Rothe i sitt betänkande på ett ganska bra sätt lyckats få fram de förnybara energikällornas effekt på sysselsättningen och regionalpolitiken. De förnybara energiresurserna har en större sysselsättningseffekt än övriga energikällor. Framför allt inom unionens avlägsna och glest bebodda områden med hög arbetslöshet finns det vägande skäl för att använda förnybara energikällor och decentralisera energiproduktionen. Genom att stödja forskning och utveckling av förnybara energikällor kan man inom dessa områden skapa arbetstillfällen med hög teknologi och på så sätt främja regionernas utveckling på ett hållbart sätt.
Olika områden har mycket olika förutsättningar för att utnyttja till exempel biomassa-, sol- och vindenergi. Då energipolitiken utvecklas bör hänsyn därför alltid tas till de lokala förhållandena.
Jag anser att kommissionen i sitt meddelande inte i tillräckligt hög grad beaktar träets betydelse som en viktig förnybar energikälla. Träråvaror som lämpar sig för energiproduktion förblir i hög grad outnyttjade till exempel i EU: s nordliga regioner. Detta faktum har inte heller tillräckligt betonats i Rothes betänkande.
Det är nödvändigt att med hjälp av beskattning stödja användningen av förnybara energikällor om medlemsländerna vill uppnå målen som sattes för unionen i klimatkonventionen i Kyoto. Genom skattestyrning kan man även öka utnyttjandet av biomassa för energiproduktion samt industrins kraftvärmeproduktion. Så kan unionens energipolitik klarare än tidigare baseras på förnybara källor i stället för ytterligare utbyggnad av kärnkraften som innehåller många riskfaktorer.

Graenitz
Herr ordförande! Kommissionen har kallat sin vitbok " Energi för framtiden" . Det är verkligen framtidsfrågor som vi diskuterar här, nämligen människornas hälsa, bevarandet av de naturliga livsvillkoren, ett skonsamt hushållande med resurserna, säkerhet när det gäller försörjning och oberoende av eventuella krisområden i denna värld när det gäller försörjningen, och slutligen - mycket viktigt för alla ledamöter i min grupp - arbetstillfällen. Jag tror att de förnybara energikällorna kan bidra till att vi kan uppnå alla dessa mål, som är nödvändiga för en hållbar, miljövänlig utveckling i unionen. Jag tackar därför kommissionen för dess vitbok, Rothe för hennes betänkande och alla dem som har arbetat med det, så att det blev ett bra och viktigt betänkande. Det är nödvändigt att så snart som möjligt öka andelen förnybar energi i alla medlemsstater. I detta syfte måste vi sätta in strategier, som främjar konkreta åtgärder, förnybar energi är nämligen regional energi. Det är nödvändigt att handla nu inom regionalpolitiken, jordbrukspolitiken, transportpolitiken, men naturligtvis också inom forskningspolitiken och den ekonomiska politiken, och slutligen också inom skattepolitiken.
Det är också nödvändigt att vi talar om hur vi i högre utsträckning skall kunna motivera människorna till att använda sig av förnybara energikällor. I min egen region uppgår andelen förnybar energi till 30 procent av energiförbrukningen, och människorna säger ofta med stolthet: Jag värmer upp mitt hus med solenergi! Denna mening borde vi få höra från många andra människor inom unionen, vare sig det gäller solenergi, vindenergi eller annat.
Avslutningsvis vill jag nämna ytterligare en punkt: Om vi verkligen vill främja de förnybara energikällorna, så kommer det att vara nödvändigt att skapa en rättslig grund, så att vi också har möjlighet att genomföra programmen på lämpligt sätt.

Kronberger
Herr ordförande! Först till Rothes betänkande. Det är inget tvivel om att vitboken om förnybara energikällor är ett av de viktigaste, om inte rent av det viktigaste ekologiska dokument som har lagts fram av kommissionen under de senaste åren. Redan om grönboken hördes, vid sidan av berömmet för den utmärkta analysen, högljudd kritik av att man tog för lite hänsyn till överläggningarna om det praktiska genomförandet. Denna svaga punkt har man visserligen inte helt övervunnit än, men man har ändå mildrat den med hjälp av ett klokt take off -program.
Rothes betänkande är ytterligare ett kvalitativt framsteg i riktning mot genomförandet av förnybara energikällor. De 41 anförda punkterna utgör en särdeles lyckad kombination av kompetenta sakliga krav på vidareutveckling av den tanke som ligger till grund för vitboken. Förhoppningsvis kommer man att ta hänsyn till den i så stor utsträckning som möjligt. Ändringsförslag 2 från McNally påpekar att man måste fastslå en minimikompensation för ström som produceras från förnybara energikällor, med hänsyn tagen till social och ekologisk nytta.
Jag vill tillfoga två tankar. För det första är bytet till förnybara energikällor inte bara av betydelse av ekologiska och socio-ekonomiska skäl, till exempel skapandet av arbetstillfällen. Förnybara energikällor bör eftersträvas även för att skona resurserna och för att främja en framtida exportnäring. Ytterligare en väsentlig punkt är att förnybara energikällor framför allt också har en fredspolitisk betydelse. Både i Afrika och i Mellanöstern, i Kaukasus-området och kring Kaspiska havet befinner vi oss mitt i strider om fördelningen av jordens restresurser. En fredsordning för 2000-talet kan därför bara uppnås genom att vi går över till förnybara energikällor.
Den andra tanken är: Förnybara energikällor har faktiskt bara en enda fiende. Det är inte de multinationella företagen och leverantörerna av naturgas eller de traditionella energikoncernerna. Det är enbart okunskapen om de fantastiska möjligheter som dessa energikällor erbjuder mänskligheten.
Linkohrs betänkande visar visserligen på några synnerligen konstruktiva försök, till exempel i kapitel 2.3, där det sägs att det måste finnas rätt att mata in ström i nätet från förnybara energikällor. Tyvärr inskränker sig dock betänkandet väsentligen till så kallade fonder och specialfonder för främjande av förnybara energikällor. Man kan i enlighet därmed egentligen inte tala om ett direktiv om inmatning, utan om ett direktiv om inmatningsfonder. Detta är en graverande skillnad. För att få igenom förnybara energikällor är det en förutsättning att man lämnar kompensation enligt enhetliga och harmoniserade kriterier i alla medlemsstater. Dessa skall avpassas så att investeringar i anläggningar för produktion av förnybara energikällor skall främjas. Det finns tillräckligt med förebilder för detta i Europa. Jag tänker härvid på den tyska lagen om inmatning eller på den danska modellen. McNallys ändringsförslag 3 motsvarar detta krav, och kan därför uttryckligen välkomnas.
Denna kritik mot betänkandet är inget principiellt avståndstagande till den föreslagna fondmodellen, men ändå en tydlig hänvisning till att föreliggande form inte kan uppnå sitt syfte, nämligen att omsätta vitbokens idéer i praktiken. Vi i Europaparlamentet bör öka våra krav och inte bara nöja oss med kommissionens presentationer.

McNally
Herr ordförande! Vi skulle inte kunna föra denna debatt om inte kommissionär Papoutsis hade framlagt sin vitbok för oss och vi tackar honom mycket för det. Det nuvarande ordförandeskapets främsta prioriteteter är miljö, arbete och kriminalitet. Vad gäller miljö och arbete, är förnybara energikällor extremt viktiga - jag är inte säker vad gäller kriminalitet! Vi är väl medvetna om att detta är ett viktigt bidrag till dessa båda prioriteter.
Rothe har skrivit ett extremt övergripande betänkande och jag är glad över att se att det finns tilläggsbetänkanden från tre andra damer. Det måste vara ett rekord att samtliga betänkanden om denna viktiga fråga är skrivna av kvinnliga ledamöter. Rothe har 41 slutsatser i sitt betänkande och jag ber mina kolleger att läsa dessa slutsatser noggrant. Var och en är tänkvärd. Vi känner till hindren för de förnybara energikällorna. De är juridiska, finansiella, administrativa osv. I hennes stycke G i ingressen görs det klart att vi inte kan göra några framsteg utan en pålitlig rättslig struktur av något slag. Vi kan hoppas på ett energikapitel. Vi kunde ha hoppats på ett energifördrag såsom Euratom. Det var min önskan, men jag accepterar att ett kapitel är aningen mera realistiskt. Låt oss alltså sträva efter detta. Rothe och Graenitz har alldeles rätt i sina påpekanden om att många andra politiska områden berörs av den förnybara energin, och det finns en hel lista: miljö, jordbruk, regionala frågor, transport etc.
Jag skulle vilja vända mig till Linkohr. Jag har hört klagomål om att det inte är Europaparlamentets jobb att lägga fram denna typ av initiativ. Varför i hela friden gavs vi så fall makten att göra detta? Gavs vi makten under förutsättning att vi aldrig skulle utnyttja den? Det är absurt. Syftet var att vi skulle använda denna makt, och jag uppmanar er att tänka efter mycket noga innan ni förkastar denna konstruktiva åtgärd.

Robles Piquer
Herr ordförande, herr kommissionär! Parlaments och rådets direktiv om den inre marknaden för elektricitet, givetvis föranlett av ett initiativ från kommissionen, i vilket vår kollega Desama har lagt ned mycket arbete, erkänner klart i två punkter vikten av de förnybara energikällorna, och i en av dem sägs det tydligt att medlemsstaterna av operatörerna av systemet kan kräva att de prioriterar anläggningar som genererar elektricitet från förnybara energikällor.
Det andra och utmärkta betänkandet av Rothe, som behandlar kommissionens vitbok, liksom det tidigare tog upp grönboken, har denna inriktning, och vi kan inte annat än att ge vårt entusiastiska stöd till det.
Tillåt mig att endast understryka, på grund av den begränsade tiden, punkt 40, där man kräver att de behöriga myndigheterna skall förbereda det som i denna text kallas ett fördrag om förnybara energikällor, Eurenew, vilket kombinerar förkortningen EU med det engelska ordet " renew" .
Jag hoppas - om det godkänns, vilket jag också hoppas - att vi i ändringsförslaget från McNally, inte talar om ett fördrag, utan åtminstone om en stadga. Vi har den europeiska energistadgan, som kom till utifrån vissa speciella omständigheter - den östeuropeiska världen - och nu har vi andra speciella omständigheter vilka handlar om att gå från möjlighet till handling, och göra de nya utmaningar de förnybara energikällorna innebär till rättsligt giltiga handlingar. Om detta behöver jag alltså inte säga mycket.
Jag vill också nämna - mycket kort eftersom tiden är knapp - Linkohrs initiativ. Jag anser att det är ett utmärkt initiativ, även om jag också måste erkänna - och mina kolleger kommer att ta upp detta i sina tal senare - att det framkallar vissa negativa reaktioner. Inte på grund av principen, fru McNally, inte på grund av att vi vill avstå från våra rättigheter, utan på grund av innehållet i vissa av bestämmelserna, vilka enligt min mening kräver en bättre bearbetning och en bättre analys av detta dokument i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi, för om inte detta sker, finns det allvarliga risker att ett så viktigt dokument som detta, förkastas och inte uppnår tillräckligt antal röster i kammaren, vilket, herr ordförande, vore en stor förlust.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, kolleger, herr kommissionär! Jag vill gärna gratulera de båda föredragandena Rothe och Linkohr till deras betänkanden som innehåller många goda rekommendationer för att stimulera användningen av förnybar energi.
Förnybara energikällor måste utgöra basen för vår framtida energiförsörjning. Utveckling av förnybara energikällor som genererar elektricitet måste sålunda prioriteras. Dit hör även regler om nätleverans.
Min grupp välkomnar Linkohrs initiativ till ett direktiv om leverans av elektricitet från förnybara energikällor via elnätet. Emellertid står vi här inför ett klassiskt dilemma. Å ena sidan ger detta en utmärkt signal till Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att komma med förslag på detta område. Å andra sidan är emellertid den föreslagna regleringen i bilagan alltför detaljerad och enligt min grupps uppfattning inte alltid i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Överreglering hör inte hemma på en liberaliserad energimarknad.
Jag avslutar med att säga er att vi därför kommer att rösta för lagstiftningsresolutionen, men tyvärr kan vi inte stödja förslagen i bilagan.

Seppänen
Herr ordförande! Överraskande liten uppmärksamhet har fästs vid att det är också säkerhetspolitik att öka utnyttjandet av förnybara energikällor. EU: s beroende av importerad energi ökar. Om tjugo år importeras 94 procent av oljan, 80 procent av stenkolet och 75 procent av naturgasen från områden där det mycket ofta förekommer oroligheter. Även detta talar för ökat utnyttjande av förnybara energiresurser.
Man kan dock se en konflikt mellan en god målsättning och bristande medel. Det är helt klart att med den nuvarande takten kan man varken uppnå andelen 15 procent förnybara energiresurser eller sänka växthusutsläppen med åtta procent fram till år 2012. Särskilt stor är konflikten, som det har kommit fram här, mellan vitboken och Agenda 2000-programmet. Det förhåller sig på det viset att en ökning av biomassaanvändningen är framför allt jordbrukspolitik och inte energipolitik. Själv skulle jag föredra solvärme och jordvärme.

Ahern
Herr ordförande! Den förnybara energin har varit något haltande inom unionen. Vi talar om den med vi använder den inte. De praktiska effekterna av våra tidigare förslag har varit ganska små. Inte ens i Europeiska unionens eller parlamentets byggnader görs några verkliga försök att integrera förnybara energikällor på ett seriöst sätt. Vitboken kunde markera en förändring och jag tackar kommissionen för dess initiativ på detta sätt och även de förnämliga betänkandena från Rothe och Linkohr som ger praktiska förslag till förändring.
Vi kan vara på väg att på allvar påverka energiagendan för år 2000 och Linkohrs förslag om rätten till tillträde till det elnätet för förnybara energikällor är central. För elproduktionen är introduktionen av en unionstäckande lag om inmatningar till ledningsnätet ett mycket viktigt steg. Att över hela Europa mata in elektricitet till specifika priser, är ett instrument för en gradvis övergång till en centraliserad struktur genom säker tillgång till marknaden för decentraliserad elproduktion från förnybara källor.
Rothes betänkande ger också utmärkta praktiska förslag och trots att kommissionens målsättningar är ytterst blygsamma givet vad som är tekniskt genomförbart, är det det reella förverkligandet av aldrig så blygsamma målsättningar som måste vara vår främsta uppgift om vi skall uppnå någonting konkret. Kampanjer såsom de en miljon taken, de hundra solsamhällena och de gyllene solpriserna är visionära sätt att göra förnybara energikällor verkliga för människor på fältet, och jag vet att de kommer att vara mycket intressanta om vi verkligen kan fullfölja dem på ett praktiskt sätt.
En av de sektorer i Europeiska unionen som har höga koloxidutsläpp är byggnadssektorn, och tekniska beslut inom byggnadssektorn har en långsiktig effekt på utsläppsnivåerna i alla våra medlemsländer. Den uppmärksamhet som vi måste fästa på byggnader men som vi ännu inte fäst är en central aspekt i dessa betänkanden och jag rekommenderar de praktiska effekterna av dessa till samtliga av oss.

Weber
Herr ordförande! Såsom jag erinrade om under diskussionen om projektet Altener 2, förfogar redan Luxemburg över ett system för eltillförsel, dvs. en statlig garanti för priset på den el som kommer från alternativ energi. Samtidigt som jag lyckönskar Roth och Linkohr till deras betänkande, skulle jag också vilja tala om ett tekniskt problem som ännu uppstår: rätten till tillgång till nätet genom en lägsta garanterad ersättning räcker inte. Ofta vill inte markägarna överlåta sin mark till den som driver en anläggning med förnybar energi (ett vindkraftverk, t.ex.) för att ansluta detta vindkraftverk till den närmaste distributionsanläggningen.
Vad bör vi då göra? Vi måste i den nationella lagstiftningen förankra principen om att produktionen av alternativ energi är av offentlig nytta, vilket skulle göra det möjligt att expropriera de markägare som motsätter sig att detta slag av energi distribueras via deras mark. Vi vet mycket väl att kärnkraftsindustrin bedriver mycket lobbyverksamhet, särskilt bland kulturföreningar, bl.a. i mitt eget land. Vi skall hindra denna lobbyverksamhet, för att ge vindkraftverken en verklig chans.
Herr ordförande! Jag slutar med att insistera på att kommissionen verkligen inrättar principen om allmän nytta.

van Velzen, W.G.
Herr ordförande, kommissionär, kolleger! Jag vill rikta ett tack till föredraganden för detta initiativbetänkande. PPE-gruppen är en varm förespråkare för inmatning av förnybar energi till det existerande elnätet. Föredraganden har gjort sig mödan att sätta sig in i tillvägagångssätten i de olika medlemsstaterna och har utifrån detta utarbetat ett förslag till direktiv.
Dock, herr ordförande, har vi tyvärr vissa invändningar av principiell art mot utformningen av förslaget till direktiv i bilagan. Först och främst gäller det frågan om parlamentet skall inta kommissionens plats genom att ge ett direktiv en så pass detaljerad utformning som det ankommer på kommissionen att göra. Min grupp hade hellre sett att man nöjde sig med att formulera allmänna principer och därmed lämnade plats för kommissionen att närmare bestämma direktivet efter överläggning med medlemsstaterna, vilket skulle göra det möjligt att ta större hänsyn till subsidiaritetsprincipen och till skillnaderna mellan medlemsstaternas olika vägar och varianter för införsel.
Som exempel vill jag nämna att föredraganden utgår från två huvudmodeller som återfinns i medlemsstaterna. Den nederländska modellen med gröncertifikat, vilken ger mycket större utrymme för aktörerna på energimarknaden att låta sitt eget ansvar komma till uttryck, står således på spänd fot med denna reglering. Ändringsförslag 1 från McNally löser inte frågan. Detta exempel visar att förslaget till direktiv ännu inte har utkristalliserats.
För det andra råder ett överflöd av regler. Vi menar att detta ger en felaktig signal till den tilltagande liberaliseringen på energimarknaden. Vi anser att man kan använda sig av en annan uppsättning instrument, nämligen mekanismer som pris, utvecklandet av en energimässa, återtagandeskyldighet, men även information. Framför allt tycker vi det är synd att man har valt regleringsinstrumentet.
Det får inte råda något missförstånd om att PPE-gruppen fullständigt delar föredragandens avsikter, men principiellt motsätter sig utformningen. Tråkigt nog kommer därför min grupp tyvärr inte att kunna stödja bilagan till hans förslag. Jag ber föredraganden att återförvisa betänkandet till utskottet för att få till stånd ett bättre och bredare samförstånd.

Desama
Herr ordförande! Hela energidebatten snurrar nu kring två poler. Den första är begreppet säkerhet i tillförseln, som måste gå via en omfattande diversifiering. Den andra är naturligtvis energins konsekvenser för klimatet.
Det gäller alltså hela problematiken från Rio och Kyoto. Inför denna klimatproblematik finns det faktiskt alternativ till den fossila energin. Alternativets två grenar är dels kärnkraften - vare sig det uppskattas eller ej, är den ett grundläggande svar på problemet - och dels den förnybara energin vars enda handikapp är att inte ha uppnått, långt därifrån, samma mognadsgrad som kärnkraften, och på ekonomisk nivå orsaka ett antal problem för dem som investerar i denna sektor.
Hur gör man inför denna svårighet för att öka andelen förnybar energi, en andel som vi alla vet ändå kommer att vara blygsam? Vi kan å ena sidan lita på marknaden, genom att säga oss att den inre energimarknaden har avreglerats, men vi vet mycket väl att det krävs mycket innan marknaden verkligen stabiliserar sig när det gäller förnybara energikällor. Det krävs därför en helt frivillig åtgärd, och däri ligger hela intresset med Linkohrs initiativ, bortsett från de invändningar man kan ha mot den ena eller den andra aspekten i förslaget: Linkohr har mycket rakt på sak tagit upp problemet och gått ett steg längre än de utmärkta tidigare betänkandena, där det senaste är Rothes.
Att gömma sig bakom problemets komplexitet, som PPE gör för att inte rösta för Linkohrs betänkande, är en ganska paradoxal attityd: det är detsamma som att avstå från en initiativrätt som fördragen givit oss. Vi kan därför inte acceptera detta synsätt. Jag anser att vi måste rösta för Linkohrs betänkande. Vi måste göra det för att ge kommissionen effektiva medel att föreslå oss en hel rad åtgärder till förmån för förnybara energikällor.

Adam
Herr ordförande! Förnybar energi handlar huvudsakligen om att producera elektricitet. Vi har ett föreställningsmässigt problem i förståelsen för behovet av elektricitet i vårt samhälle och hur det växer; och även hur mycket elektricitet som kommer ut ur ett konventionellt kraftverk. Ett slående stycke statistik är att om man tog samtliga världens vindkraftverk och placerade dem i Förenade kungadömet skulle de ändå bara tillhandahålla 10 procent av Förenade kungarikets elbehov. Detta ger en bild av hur lång väg vi har kvar i vårt gynnande av de förnybara energikällorna.
Det finns tre viktiga punkter. För det första, vi måste bana väg för byggnadslov. I Förenade kungariket hindrar byggnadsloven, mer än kanske något annat, utvecklingen av förnybara energikällor. Vi behöver också, som Linkohrbetänkandet säger, få tillgång till ledningsnätet och kanske t.o.m. se till att nätet ligger i närheten av den plats där vi vill placera den förnybara energin. Det finns ibland problem vad gäller de geografiska placeringarna: Vindenergi finns till exempel ofta i områden där det inte finns några anslutningar till ledningsnätet över huvud taget. Så vi har ett problem i det avseendet.
Allt detta sammankopplas av behovet att hitta en mekanism för att ge finansiellt stöd medan dessa energier växer - en mekanism som inte bara ger stöd så länge det behövs, utan också har ett inneboende element av konkurrens som så småningom bidrar till att hålla kostnaderna nere. Vi har sett bevis på att detta är möjligt Jag hoppas att som ett resultat av denna debatt - och jag vet att vi alla har reservationer vad gäller den detaljen - kommissionen skall lägga fram ett förslag som hjälper oss att träda in i en era där förnybara energislag står för en större del av vår eltillförsel.

Papoutsis
Herr ordförande, mina damer och herrar! Först skulle jag vilja gratulera de två föredragande, Rothe och Linkohr, till deras utomordentliga arbete. Förvisso lämnar båda dessa betänkanden väsentliga bidrag till diskussionen om hur man skall främja användningen av förnybara energikällor. Era åsikter berikar verkligen de förslag som vi redan har framlagt, men också de förslag som vi förbereder nu.
Under förberedelserna inför vitboken ansträngde sig kommissionen att ta hänsyn till parlamentets resolution 1997 om grönboken om förnybara energikällor. Följaktligen ger vitboken i stor utsträckning uttryck för Europaparlamentets ståndpunkter.
Vi har nu inlett arbetet med en översikt över alla befintliga program och verksamheter för att främja de förnybara energikällorna både i de enskilda medlemsstaterna och, naturligtvis, på gemenskapsnivå. Jag bör också tala om att vi efter vitboken har informerats om en rad nationella projekt för att främja de förnybara energikällorna. Det är tydligt att den viktiga satsning som vi uppmanar medlemsstaterna att göra under följande decennium redan nu börjar ta konkret form. Trots allt detta finns det fortfarande ett stort behov och stort utrymme för ytterligare insatser.
I detta sammanhang skulle jag också vilja uttrycka min tillfredsställelse över att Europaparlamentet har antagit programmet Altener. Vidare vill jag informera er om att Altener nyligen sattes i gång genom rådets beslut den 18 maj.
Herr ordförande! Rothes betänkande innehåller en rad konstruktiva förslag. Först och främst vill jag försäkra er om att vi på alla sätt anstränger oss för att granskningen av befintliga program och åtgärder i hela Europeiska unionen skall bli färdig under innevarande år.
Vad gäller den s.k. kampanjen för att lansera de förnybara energikällorna håller vi nu på och planerar åtgärder inom olika sektorer, och vi förbereder den nödvändiga informationsverksamheten. Beträffande byggnader, t.ex., skall vi nu granska lagstiftningen om byggnormer. Syftet är att denna lagstiftning också skall innefatta bestämmelser som gynnar användningen av förnybara energikällor, i synnerhet solenergi.
För att minska utsläppen av koldioxid skall vi verka för en kombination av förnybara energikällor och energisparåtgärder i byggnader. Vi undersöker också hur man på ett mera effektivt sätt skall få solenergin etablerad på marknaden. För att sprida kunskap genom praktiska exempel överväger vi bl.a. att instifta priser. Vi överväger också andra former av praktisk tillämpning som föreslås i lanseringskampanjen.
När det gäller främjandet av de förnybara energikällorna genom gemenskapens övriga verksamheter, undersöker vi hur vi på bästa sätt skall dra nytta av den fortsatta reformeringen av strukturfonderna och den gemensamma jordbrukspolitiken och den politik som reglerar energiodlingarna. I Europeiska kommissionens förslag till stadgar för Europeiska fonden för regional utveckling, artikel 2, anges de sektorer som framför allt måste stödjas ekonomiskt i framtiden, och utvecklingen av förnybara energikällor nämns uttryckligen som ett högprioriterat område. Utifrån detta kan alltså betydande resurser anslås, samtidigt som subsidiaritetsprincipen upprätthålls i gemenskapens stöd till användandet av förnybara energikällor.
Under de förhandlingar och det budgetarbete som kommer att ske under de närmast följande åren kommer man också att diskutera hur satsningen på förnybara energikällor kan finansieras genom andra gemenskapsprogram. Jag hoppas att Europaparlamentet genom sin roll i budgetarbetet skall ge de förnybara energikällorna särskilt hög prioritet.
Genom att regelbundet utarbeta rapporter över de framsteg som görs, vilket förutses i handlingsplanen, hoppas vi kunna garantera att de fastställda målen förverkligas och att de, i den mån det är nödvändigt, modifieras på lämpligt sätt.
Man kommer naturligtvis alltid att kunna diskutera framstegen för de förnybara energikällorna på elmarknaden med alla berörda parter och naturligtvis även med Europaparlamentet under hela den tolvårsperiod då denna strategi kommer att tillämpas. Självfallet kommer handlingsplanen att modifieras efter rekommendationer, i den mån det befinns lämpligt.
Beträffande Linkohrs betänkande måste jag säga att kommissionen delar parlamentets övertygelse om att inmatningen av el från förnybara energikällor i elnätet är av avgörande betydelse, i synnerhet för att uppnå vårt mål om en fördubbling av de förnybara energikällornas andel av energiförsörjningen fram till år 2010. I mars förra året framlade kommissionen sin första rapport om de nödvändiga harmoniseringar som föreskrivs i rådets direktiv om elmarknaden. Denna rapport koncentrerar sig nästan uteslutande på frågan om de förnybara energikällorna och betonar de grundläggande frågor som måste granskas i ett förberedande skede. Kommissionen fortsätter att undersöka hur man skall kunna övervinna alla tänkbara hinder och tar därvid hänsyn till utvecklingen i medlemsstaterna.
Kommissionens mål är att vi före årets slut skall kunna lägga fram ett förslag till direktiv om gemensamma regler för elektricitet från förnybara energikällor. Detta förslag bör dels kraftigt främja produktionen av elektricitet från förnybara energikällor, dels ge garantier för en lösning som innebär harmonisering inom gemenskapen.
Jag vill alltså tacka Linkohr för hans detaljerade och solida bidrag. Hans betänkande kommer att vara till hjälp för oss i synnerhet i det skede där vi nu befinner oss, dvs. ett skede då vi förbereder våra förslag i just denna fråga.
Herr ordförande! Genom Rothes och Linkohrs betänkanden fortsätter Europaparlamentet att kraftigt stödja och bidra till främjandet av de förnybara energikällorna. Jag vill ännu en gång tacka er och försäkra er om att Europeiska kommissionen kommer att ge främjandet av de förnybara energikällorna högsta prioritet inom energi- och miljöpolitiken under den närmaste framtiden.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande av Valdivielso de Cué (A4-0223/98) för utskottet för externa ekonomiska förbindelser om förslag till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 3295/94 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor (KOM(98)0025 - C4-0159/98-98/0018(CNS)).

Valdivielso de Cué
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade ledamöter! Myglandet, vinningslystnaden och den mänskliga naturen i allmänhet får oss ofta att söka vissa mörka vägar, enklare och mer lönsamma än de lagliga, genom vilka vi kan tillfredsställa våra önskningar om att snabbt bli rika.
Mitt betänkande baseras generellt sett på detta: fastställandet av åtgärder med inriktning på att förhindra en viss typ av handlande såsom varumärkesförfalskning och försäljning av pirattillverkade varor, vilket är mycket utbrett bland oss, även om detta inte gör dem lagliga.
Jag skulle vilja göra en kort definition på vad såväl varumärkesförfalskade varor som pirattillverkade varor är.
Med varumärkesförfalskade varor menas sådana varor, inbegripet emballage, som utan tillstånd är försedda med ett varumärke som är identiskt med det giltigt inregistrerade.
De pirattillverkade varorna, å sin sida, är sådana som är, eller innehåller, kopior som tillverkats utan medgivande av innehavaren av upphovsrätten eller närstående rättigheter angående mönsterrätt.
Då vi har kommit fram till betänkandet, skall jag säga att i detta behandlas problemets betydelse, med de såväl makroekonomiska som sektoriella effekterna och påföljande sociala konsekvenser, som varumärkesförfalskning och pirattillverkning medför.
Dessa effekter är verkligen svåra att mäta. Trots det har jag ansett det viktigt att, av kommissionen, kräva en större ansträngning i utvärdering, och kommunikation därefter, till parterna i uppföljningen av effekter som ikraftträdandet av denna förordning från rådet kan innebära.
Kommissionen har föreslagit att man i denna nya förordning för in en rad förslag som förändrar den nuvarande förordningen på ett substantiellt sätt.
Bland de mest betydelsefulla framhåller vi följande: utvidgning av förordningen till nya immateriella rättigheter - såsom vissa patentskydd - vilka utgör ett viktigt element inom immaterielrätten och intar en mycket betydande plats bland de disponibla medlen för att skydda nyheter, dess skydd är grundläggande, då dess täckning ger den lämpliga ramen för investeringar i forskning och utveckling, som är så viktiga för utvecklingen och konkurrenskraften för de europeiska produkterna gentemot den internationella konkurrensen.
Även en utvidgning av interventionsmöjligheterna för tullen inom tullstatusen, varor som är upplagda i frizon eller frilager och varor som är underkastade tullövervakning. Anpassning av förordningen till ett gemenskapsvarumärke som gör det möjligt för rättighetsinnehavaren att lämna in en enda ansökan om tullskydd, i stället för de femton ansökningar som nu krävs för att täcka hela EU-området.
Detta är således de huvudsaklig nyheterna som ändringen av förordningen innebär. Förutom detta har Europeiska kommissionen, som jag vill passa på att gratulera till det jag anser vara ett väl utfört arbete, hållit ett antal möten och samtal med olika företagsoch påtryckargrupper som ville att den nya förordningen skulle ta med deras strävanden. Utskottet för externa ekonomiska förbindelser har uttalat sig angående följande saker: Vad gäller den omdiskuterade frågan om import av icke-kommersiell natur som ingår i resandes personliga bagage avslogs, i utskottet för externa ekonomiska förbindelser, två ändringsförslag med inriktningen att begränsa denna typ av situation.
Europeiska kommissionen anser att import av icke-kommersiell natur är tillåten inom gränsen 175 ecu. Enligt min åsikt pekar detta på ett grundläggande problem: dess troliga olaglighet, dock med en faktisk täckning i denna förordning. Kommissionen anser ändå att denna relativa tillåtlighet får som effekt att en viss handel gynnas, liksom att turismen främjas.
Problemet med gemenskapens harmonisering av påföljder som medlemsstaterna ser sig tvingade att tillämpa har blivit en mycket svårlöst fråga, beroende, framför allt, på att det samtidigt finns olika rättsliga system och traditioner i de olika medlemsstaterna. I vilket fall som helst pekar betänkandet på att påföljderna bör vara effektiva, proportionerade och avskräckande.
Slutligen skulle jag vilja framhålla och trycka på den betydelse jag i betänkandet har velat ge tänkbara icke-kommersiella lösningar för beslagtagna varor. I en värld där miljoner människor lever under extremt fattiga villkor med stora behov, hoppas jag att detta parlament instämmer och ger sitt stöd. Det är fullkomligt ohyggligt att förstöra dessa beslagtagna varor i stället för att försöka finna en icke-kommersiell utväg för att mildra, även om det är på ett enkelt och otillräckligt sätt, några av dessa människors behov.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, kolleger och herr kommissionär! Först och främst vill jag gratulera Valdivielso till hans betänkande. Pirattillverkningen och varumärkesförfalskningen utgör ett högst verkligt problem och ett hot mot den europeiska industrin. Företagen blir inte bara förfördelade vad gäller avsättningen på den europeiska marknaden, de får heller ingen chans att utvidga exporten till utvecklingsländer på grund av att marknaden där är förorenad, för att inte säga översvämmad av varumärkesförfalskningar. Detta blev jag nyligen själv än en gång varse i Indonesien. Problemet är mycket allvarligt när det gäller digitala produkter. Med tanke på den tekniska nivån är det i dagens läge nästan omöjligt för konsumenterna att utifrån kvaliteten kunna sluta sig till om produkten är äkta eller ej.
Herr ordförande! Min grupp gläder sig åt att förordningens tillämpningsområde skall utvidgas till att omfatta patentskydd, men oroar sig för kontrollen av detta. Var och av vem skall denna utföras? Av tulltjänstemän? Utbildas de för detta? Kolleger! Handelsflöden får inte ta andra vägar på grund av att typen av gränskontroll skiljer sig åt. Frågan som min grupp ställer till kommissionen är följaktligen hur kommissionen avser att garantera en enhetlig gränskontroll på denna punkt, i synnerhet där Europas yttre gräns inom kort, efter utvidgningen, kommer att bevakas av tulltjänstemän från en annan rättslig tradition hos vilka det europeiska regelverket inte varit etablerat så länge.
Till sist, parallellimport varken får eller kan förbjudas. Det är ingen lösning. Protektionism får inte hindra den inre marknaden. Den fria rörligheten för varor skapar nyttig konkurrens och det är bra för konsumenterna.

Linser
Herr ordförande! Skyddet av materiell och immateriell egendom är fast förankrat i vår rättsordning. Dessa bestämmelser har inte bara en oerhörd betydelse för varje enskild person, utan också i synnerhet för näringslivet. Skydd av egendom betyder också skydd av patent på uppfinningar och är därigenom en garanti för räntabiliteten inom forskning och utveckling. Undanröjandet av de inre gränserna gör tullstationerna för trafiken till tredje land till en sista kontrollinstans, som kan förhindra intrång på den materiella rätten som sker genom import eller export av piratkopierade varor.
Ett effektivt skydd kräver dock höga säkerhetsstandarder över hela Europa, utan kryphål, för att förhindra att kopior, som utförts utan tillstånd, råkar in på den europeiska marknaden via svaga punkter, det vill säga länder med erkänt mindre intensiva tullåtgärder. Vi uppmanar därför kommissionen att mycket noga se till att tullstationerna i alla dessa medlemsstater garanterar denna höga grad av säkerhet, som tillfredsställer betydelsen av skyddet för immateriell och materiell egendom.

Ferrer
Herr ordförande! Det är otvivelaktigt så att de europeiska företagen har behövt genomföra djupa omstruktureringar för att framgångsrikt kunna möta de utmaningar som en alltmer konkurrensinriktad och öppen ekonomi medför.
Emellertid är inte dessa ansträngningar tillräckliga i sig. Det är också nödvändigt att, bland annat, fastställa en rättslig ram som garanterar en respekt för de spelregler som styr världshandeln.
I detta sammanhang måste vi, på ett positivt sätt, bedöma förslaget till ändring av förordningen om handel med varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor som kommissionen har lagt fram, i syfte att utvidga tillämpningsområdet för denna förordning och anpassa den till utvecklingen av gemenskapsbestämmelserna inom immaterielrätten.
Inför konkurrensen från tredje land, speciellt från länderna med ekonomier på uppåtgående, vilka har mycket lägre arbetskraftskostnader, och med vilka det, av dessa skäl, är mycket svårt att konkurrera, är kampen mot förfalskning av varumärken och mönster viktig, liksom skyddet för immaterielrätten, då de huvudsakliga fördelarna i den europeiska industrin vad gäller konkurrenskraften, är dess produktkvalitet och framför allt dess kreativa förmåga.
Därav möjligheten i kommissionens text om att, på begäran av rättighetsinnehavaren, i tullen kunna blockera de varor som misstänks vara förfalskningar av ett varumärke eller pirattillverkade produkter vilka täcks av immaterielrätten. Därav det samtidiga behovet av att kommissionen också accepterar ändringsförslagen som Valdivielsos betänkande innehåller, då de förslag som läggs fram i det kommer att bidra till att garantera respekten för reglerna för den internationella handeln, vad gäller immaterielrätt, och gör det möjligt att bekämpa vissa handelsmetoder som orsakar allvarliga skador för de europeiska företagen.

Papoutsis
Herr ordförande, mina damer och herrar! Att Europaparlamentet stöder kommissionens förslag vittnar tydligt om vår gemensamma vilja att kraftfullt bekämpa den illegala importen inom ramen för en rättvis och balanserad konkurrens.
Först och främst skulle jag vilja tacka er alla och särskilt er föredragande, Valdivielso de Cué, liksom även utskottet för externa ekonomiska förbindelser för det utförliga och noggranna arbetet, som blivit färdigt på mycket kort tid. Jag gläder mig särskilt över detta betänkande, som det presenteras i dag, för det är nödvändigt att parlamentet ges tillfälle att uttrycka sin åsikt om de tre viktigaste nyheterna i denna text. Jag tänker först och främst på den utvidgade innebörden i bestämmelsen om tullskydd, så att den också täcker vissa inregistrerade patent. Jag tänker på att förordningen utvidgats till att gälla alla varor som är underkastade tullinspektion, och slutligen tänker jag på införandet av ett förfarande för enhetlig ansökan om tullskydd, vilken kommer att gälla i många medlemsstater till gagn för innehavare av inregistrerade varumärken.
Beträffande frågan från Ploij-van Gorsel skulle jag vilja säga att kommissionen faktiskt samordnar medlemsstaternas insatser för att ge tulltjänstemännen utbildning om tillämpningen av enhetliga kontrollåtgärder. Jag tror att vi under de närmaste åren, naturligtvis även med tanke på den förestående utvidgningen, också kommer att ha lyckats åstadkomma en bredare och mycket bättre utbildning av tulltjänstemännen.
De ändringsförslag som har lagts fram tar förvisso hänsyn till kommissionens mål, som är att förbättra möjligheterna till kontroller vid gemenskapens yttre gränser. Snarare av tekniska än av politiska skäl kan kommissionen emellertid inte acceptera samtliga ändringsförslag. Kommissionen kan reservationslöst acceptera ändringsförslag 6. Den kan inte acceptera ändringsförslag 4 och 5, såvida inte vissa språkliga förändringar görs. Ändringsförslag 4 borde faktiskt ha en annan plats i förordningens text, och kommissionen skulle kunna acceptera det, om man kunde komma överens om en sådan förändring. Ändringsförslag 5 innebär att man inte behöver kontrollera sådana läkemedel för vilka tillstånd utfärdats, vilket innebär att handeln med dem inte står i strid med patenträtten. Detta förslag, som kommissionen välkomnar, skulle i så fall kunna göras mera exakt. Däremot kan kommissionen inte acceptera ändringsförslag 1, 2, 3 och 7. Vidare kan den inte acceptera ändringsförslag 1, eftersom avgiften måste stå i proportion till kostnaden för den tillhandahållna tjänsten, vilken definitionsmässigt varierar i olika medlemsstater beroende på de insatser som krävs. Kommissionen kan inte acceptera ändringsförslag 2, eftersom den garanti som tullmyndigheterna kan begära används för att frita dem från ansvar i de fall då varor kvarhålls utan giltigt skäl. Med tanke på att det rör sig om ett statligt ansvar, är det inte nödvändigt att göra garantin obligatorisk, eftersom myndigheterna i varje fall alltid måste anses stå som garanter. Vidare kan kommissionen inte acceptera ändringsförslag 3, eftersom ersättningen till varans ägare regleras av respektive medlemsstats lagstiftning och därför alltid måste anses vara heltäckande. Slutligen kan kommissionen inte acceptera ändringsförslag 7, eftersom den praktiska erfarenheten har visat att de uppgifter som inhämtas vid tillämpningen av förordningen inte ger någon möjlighet att göra en undersökning av den typ som avses i ändringsförslaget. Resultaten av förordningens tillämpning, som registreras av tullunionen, är mätbara och kommissionen analyserar dem i detalj i den rapport som presenterats för er.
Att det förekommer olagligt utnyttjande av immaterielrätten, hur denna företeelse uppstår och vilka totala konsekvenser den har, detta är en helt annan fråga som går långt utöver den aktuella förordningens tillämpningsområde.
Herr ordförande! Avslutningsvis vill jag ännu en gång tacka er föredragande och naturligtvis alla som bidragit till ert arbete i dag vid presenterandet och granskningen av detta direktiv.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Andra ministerkonferensen om WTO
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om uttalande av kommissionen om resultatet av den andra ministerkonferensen om WTO den 18-20 maj i Genève.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Den 18-20 maj ledde jag delegationen från Europeiska kommissionen vid WTO: s ministerkonferens som hölls i samband med 50-årsjubileet för GATT, WTO: s föregångare. Ordförande Santer representerade Europeiska unionen, tillsammans med många statsöverhuvud från hela världen.
Både ministerkonferensen och 50-årsjubileet var framgångsrika. Det konstaterades, helt riktigt, att GATT-systemet har gjort fantastiska insatser för tillväxten av sysselsättningen och den ekonomisk stabiliteten de senaste 50 åren och deltagandet av så många länder i det systemet och det faktum att över ytterligare 30 länder otåligt väntar på medlemskap är en klar fingervisning om detta.
Det konstaterades också att i dagens globala ekonomi är en ytterligare liberalisering av handeln inom WTO: s regelbaserade system den säkraste vägen att bibehålla och sprida detta välstånd. Dessa budskap till WTO-systemets förmån uttrycktes av praktiskt taget samtliga länder vid konferensen, både utvecklade länder och utvecklingsländer.
Den 20 maj antog konferensen en ministerdeklaration som uppmuntrar och möjliggör för oss att uppnå målet om en ytterligare liberalisering av handeln som en sätt att garantera ökningen av välståndet och stabiliteten. Konferensen upprepade betydelsen av att samtliga WTO-medlemmar fullgör sina åtaganden gentemot WTO vilket alla WTO-medlemmar är klart införstådda med. Europeiska unionen uttryckte för sin del sin åsikt att tillämpningen av Uruguayrundan i stort har fortskridit väl, men om ett enskilt land har svårigheter är vi redo att bistå med teknisk assistans för att se till att tillämpningen fortskrider som sig bör. Detta löfte välkomnades av de mindre utvecklade länderna.
För det andra inleder ministerdeklarationen en process för att bana väg för ett beslut som skall fattas vid nästa års konferens i Förenta staterna om fortsatt multilateral liberalisering. Denna process, det arbetsprogram som har inletts, föregriper inte nästa års beslut, men gör det möjligt att fatta ambitiösa beslut nästa år om, vilket jag hoppas, vi beslutar att göra detta. Processen vi auktoriserade kommer att respektera befintliga tidsplaner, men också tillåta insatserna att intensifieras, där så krävs, för att alla bitar skall finnas på plats inför nästa års beslutsfattande.
Vi hoppas att ett beslut kommer att fattas nästa år för att inleda ett omfattande nytt område för förhandlingar - milleniumrundan - som inte bara skulle omfatta de områden som man redan enats om att förhandla om, såsom jordbruk och tjänster, utan också andra områden och sektorer av vikt för europeisk industri och handel, såsom industriella tariffer, investeringar och konkurrensregler, statliga förvärvanden och så vidare. Det är Europeiska unionens åsikt att vår ekonomi skulle gynnas kraftigt av avtal inom dessa områden, och jag anser att detta inte bara ligger i våra industrialiserade samarbetspartners intressen, utan också i utvecklingsländernas intressen.
Jag vinnlade mig under ministerkonferensen om att förklara varför en ny runda vore den rätta vägen framåt och det kanske är lämpligt att nämna dessa argument i dag. För det första, det är bara genom ett övergripande förfaringssätt som alla sektorer och intressen kan lita på att deras speciella angelägenheter kommer att innefattas i förhandlingarna. Utan en övergripande runda finns det risk för att vissa sektorer och områden som kräver framtida insatser lämnas åt sidan. Med hjälp av en runda blir den process som bestämmer dagordningen mycket mera vittomfattande, och det finns många fler beslutsalternativ än om man valde ett smalare, sektorsindelat tillvägagångssätt.
För det andra, detta övergripande tillvägagångssätt betyder att i denna inbyggda dagordning kan arbetsprogrammet från Singapore, och även nya frågor diskuteras. En runda innebär också så kallad helhetsförbindelse enligt vilken, såsom i tidigare rundor, alla deltagare måste acceptera det totala resultatet av förhandlingarna, och inte kan välja och vraka. Detta innebär att enskilda frågor som är svåra för vissa men viktiga för andra inte kan blockeras. Detta är nyckeln till ett lyckat resultat.
En övergripande runda innebär slutligen ett enhetligt slutdatum vilket påkallar stor politiskt uppmärksamhet på högsta nivå inom medlemsregeringarna, och därigenom utövar tryck på att slutföra förhandlingarna i tid.
Vid ministerkonferensen förelåg ett betydande stöd för vårt tillvägagångssätt och det är mycket betecknande att president Clinton var noga med att inte utesluta ett sådant tillvägagångssätt och Barshefsky antydde också att insatser skulle göras för att möjliggöra arbetet för ett sådant tillvägagångssätt, om ett beslut skulle fattas om detta nästa år. Våra idéer har givetvis inte ännu allomfattande stöd, och jag hoppas att den samförståndsskapande processen fortsätter på ett sätt som möjliggör att ett avtal i den riktningen sluts nästa år. Det är vad vi kommer att arbeta för.
I arbetet för fortsatt handelsutvidgning och liberalisering måste vi förklara tydligt för våra respektive väljare betydelsen av handelns liberalisering för gynnandet av tillväxt och skapandet av arbetstillfällen. Vi måste visa för alla intresserade grupper de fördelar som det innebär, och vi måste visa att handeln och andra legitima områden för den allmänna politiken, till exempel miljöfrågorna, inte är oförenliga med varandra utan i stället kan samverka till gemensam nytta.
Vi ministermötet deklarerade jag min åsikt att vi rättframt måste ta itu med den kritik som gör gällande att handeln nödvändigtvis är störande för miljön. En beslutsam strävan efter att lösa några av de svåra handels- och miljöfrågorna skulle vara ett stort steg framåt för att lugna den allmänna opinionen. Denna uppmaning vann stöd, i synnerhet hos president Clinton, för vår idé om ett möte på hög nivå som ett sätt att föra saken framåt.
Ministerdeklarationen avspeglar erkännandet av att vi måste övertyga det civila samhället i stort när vi genomför vårt arbete inom WTO, och vi måste finna nya vägar för att engagera representanter för samhället i processen. Vi måste demonstrera fördelarna med systemet för dem för att se till att det förbli öppet, och vi måste lyssna på deras angelägenheter. Unionen har i hög grad gått i bräschen vad gäller att uppmana till denna typ av tillvägagångssätt.
Innan jag sammanfattar vill jag nämna Europaparlamentets resolution om resultatet av ministerkonferensen. Jag välkomnar resolutionen och kan instämma i mycket av den. Den pekar, helt rättvist, på de enorma positiva insatser som har gjorts av GATT under de 50 senaste åren, och åstadkommandet av det multilaterala systemet i stort. Det avspeglar också parlamentets stöd för den fortsatta multilaterala liberaliseringen, ett budskap som vi välkomnar och ämnar att föra vidare när vi förbereder oss för en ny runda.
Parlamentet väcker också några legitima frågor om behovet av att garantera att utvecklingsländerna gynnas fullt ut av WTO-systemet. Jag delar inte åsikten att WTO endast har gynnat de industrialiserade länderna, men jag är den förste att inse nödvändigheten av att vi fortsätter anstränga oss så mycket vi kan för att se till att en fortsatt liberalisering fortsätter att gynna de fattigare medlemmarna.
Resolutionen betonar också - vilket jag välkomnar - betydelsen av en bättre integration av miljöfrågor och andra frågor i arbetet inom WTO och ökad dialog om WTO med arbetsmarknadens parter.
Parlamentet har slutligen gjort vissa iakttagelser om avtalet nyligen om Helms-Burton-lagen som uppnåddes med Förenta staterna. Jag instämmer inte med ledamöterna om detta. Uppgörelsen var utan tvekan ett gott resultat för Europeiska unionen och förminskar inte på något sätt vårt långsiktiga mål att se dessa lagar upphävda. Den är bra för Europa eftersom den tillåter våra länder att investera på Kuba och i Iran, men den innefattar också en stark förpliktelse från den amerikanska regeringen att avstå från framtida försök till exterritoriella åtgärder. Det är fullständigt i enlighet med WTO: s anda vars regler uttryckligen uppmuntrar till lösandet av motsättningar genom bilaterala metoder. Om amerikanerna inte respekterar sitt åtagande - vilket jag inte har några skäl att anta vore fallet - förbehåller vi oss givetvis ätten att återgå till WTO: s konfliktuppgörelse, vilket vi kan göra.
Jag vill slutligen att min uppskattning över att Europaparlamentariker deltog vid konferensen noteras. Deras deltagande var välkommet och värdefullt. Jag ser fram emot ett lika nära samarbete med parlamentet under de kommande månaderna då vi förbereder den tredje ministerkonferensen.

Elchlepp
Herr ordförande, kära kolleger, herr kommissionär! Ministerkonferensen i Genève har naturligtvis inte kunnat besvara de många öppna frågorna om en klok vidareutveckling av WTO. Jag tänker på iakttagande av sociala standarder, reducering av miljöbelastningar som har med produktion att göra, men också på integrering av utvecklingsländerna, som ju inte är representerade i OECD, i de aktuella förhandlingarna om den multilaterala investeringsöverenskommelsen. En motsvarande uppförandekodex i WTO för internationella företag borde här förordas. Den skulle kunna skapa klarhet och ge en internationell referensram. För att de obestridliga fördelarna av handeln över hela världen också skall bli gripbar verklighet för så många människor som möjligt, inte bara för aktieägare och koncerner, måste vi inom ramen för WTO också i fortsättningen befatta oss intensivt med följderna och följdföreteelserna av världshandeln för den nationella fördelningen av välståndet. Om dessa uppgifter nämligen förblir olösta, diskrediteras frihandeln i sin helhet, och då smälter de uppnådda välståndsvinster som uppnåtts genom WTO bort.
Det är i varje fall bra att WTO: s ministerkonferens med tanke på förvirringen på grund av Asienkrisen hos internationella näringslivsaktörer har bekräftat att man skall hålla fast vid den multilaterala liberaliseringskursen för världshandeln. Denna liberalisering har dock inte något egenvärde. Den måste, som det även krävs i ministrarnas förklaring, föra med sig fördelar för alla. Det är tyvärr fortfarande inte alltid fallet, för de löften som gavs på toppmötet i Singapore och även senare vid high level meeting 1997 i Genève, att underlätta tillträdet till marknaden för de länder som är minst utvecklade, måste äntligen genomföras av alla medlemmar i WTO. EU har här tagit ett steg i rätt riktning med hjälp av harmonisering av villkoren för tillträdet till marknaden även för dem bland de minst utvecklade länderna som inte ingår i AVS.
Dock måste även de minst utvecklade länderna naturligtvis vara aktiva och å sin sida driva på den stegvisa världsmarknadsintegrationen och tillväxten inom landet med hjälp av ekonomisk diversifiering. Detta kräver dock i många fall även ett nytänkande hos ledningsskiktet, det måste man också säga klart. Inte bara skuldsättningen, som berörs i ministrarnas förklaring, utan också andra faktorer, till exempel att man håller fast vid traditionell energiimport, belastar i dag i hög grad betalningsbalansen hos många utvecklingsländer.
Vi måste därför exempelvis också förstärka det äkta samarbetet mellan EU och utvecklingsländerna inom energisektorn, för att ge utvecklingsländerna och även tredje land chansen att utveckla alternativ för energiutvinning i egen regi. I parlamentet talades i kväll utförligt om detta i ett annat sammanhang.
Totalt skulle jag vilja ta detta betänkande till anledning för att visa på att Europaparlamentet mera hörbart borde yttra sig om världshandelspolitikens framtid, för att mer kritiskt följa regeringssamarbetet just på detta område, vilket även är mycket viktigt med hänsyn till sysselsättningspolitiken. Jag har det intrycket att detta område befinner sig alltför mycket i slagskuggan från de inrikespolitiska diskussionerna.
Vi uppskattar mycket, sir Leon Brittan, att ni personligen alltid har förklarat er vara beredd att yttra er inför utskottet för externa ekonomiska förbindelser om den aktuella utvecklingen inom WTO. Det som vi behöver är emellertid ett formellt deltagande från parlamentets sida när det gäller WTO, i synnerhet skriftliga årsrapporter om kommissionens aktiviteter på detta område. Det skulle vi vara mycket tacksamma för.

Kittelmann
Herr ordförande! Till att börja med ett vänligt " God morgon" i denna sena stund. Det gläder mig, sir Leon, att ni tog tillfället i akt att komma med en förklaring, även om vi, på grund av tidsbegränsningen, inte kunde besvara och gå in på det ni sade. Jag gläder mig åt att Europaparlamentets arbete värdesätts, över resolutionen och tacket för vår närvaro i Genève. Jag kan garantera att vi kommer att fortsätta att påskynda samarbetet och är tacksamma för det nära samarbetet.
Denna runda i Genève var naturligtvis i början mer inriktad på fest och proklamationer, för man kunde fira att GATT fyllde 50 år. Det var en återblick på en framgångsrik tid. Om man föreställer sig vad vi har skapat, blir kritiken över det som fortfarande är ogjort mer relativ.
Vi inom Europaparlamentet skulle ha väntat oss mer, kommissionen och rådet hade i högre utsträckning kunnat kräva att man inte lämnar företräde enbart åt USA. Vi vet emellertid också att Europaparlamentets kritik av det faktum att man inte uppnått så mycket när det gäller handel, miljö och sociala normer, i huvudsak beror på att det just är utvecklingsländerna som av förståeliga orsaker tvekar i denna fråga. Vi bör också vara försiktiga och inte ta i för mycket, så att det som vi gemensamt vill, också blir trovärdigt.
Föregående talare sade att han väntade sig lite fler krav från Europaparlamentet. Jag skulle i efterskott vilja säga: När det gäller de beslut vi fattat, konsultation och mycket annat som vi genomfört, har ofta våra förväntningar sträckt sig längre än som för ögonblicket var genomförbart; detta är kanske också riktigt.
Sir Leon, det gläder mig att vi har en runda framför oss i New York, där kommissionen utgår från att det måste bli en stor runda. Den får inte inskränkas. Den måste se till att allt läggs fram. För denna politik, herr kommissionär, kommer ni att få Europaparlamentets stöd.

Kreissl-Dörfler
Herr ordförande! WTO: s ministerrådsmöte i Genève var inte något glansnummer! Till och med vår yrkesoptimist sir Leon Brittan kunde bara kalla den för en " relativ framgång" . Pressekot var ännu entydigare. Motarrangemangen i Genève uttryckte sig exakt: 50 år efter etableringen av GATT-systemet finns det ingen anledning att fira det. Över hela världen har nämligen olikheterna blivit större. De fattiga länderna har blivit ännu fattigare, miljön står på många platser inför kollaps, landvinningar på arbetsrättens område bryts ned.
I stället för att nu driva liberaliseringen till sin spets, borde man först utvärdera de gångna åren. Vad gick snett, när utvecklingsländerna förlorade ännu fler handelsandelar? Vad ordnades felaktigt, när WTO-panelerna regelbundet beslutar emot miljön och människorna? Vi behöver ingen liberalisering av handeln med biotekniskt förändrade livsmedel, utan en mekanism, som skyddar mot detta! Vi behöver en ändring av WTO: s stadgar! Handeln med produkter som tillverkas under riskabla villkor får inte längre tvingas fram av panelen. Konkret frågat, sir Leon Brittan, är ni beredd att engagera er för en ändring av artikel 20 i GATT?
Ytterligare en sak är mycket väsentlig: Vi behöver insyn! EU kräver i dag good government av länderna i tredje världen, innan man lämnar någon utvecklingshjälp. Good government kräver vi också av WTO. Det som är mycket viktigt - det gäller även för den grekiska regeringen - är att vi kräver good government även från våra egna regeringar, innan vi går in i en ny förhandlingsrunda.

Newens
Herr ordförande! Det hävdas alltid att en ökning av den globala handeln som åstadkoms av att handelshindren avskaffas är ett sätt att uppnå större välstånd och högre levnadsstandard för alla. Arbetsförhållanden bör därför vara en angelägenhet för oss. Jag vill starkt uppmana till att WTO samarbetar med Internationella arbetsorganisationen (ILO) för att se till att grundläggande arbetarskyddsregler såsom rekommenderades i slutdeklarationen från 1996 års toppmöte i Singapore iakttas. Utvecklingsländerna bör börja tillämpa ILO-konventionen för att uppnå en nivå där man kan dela på sina intressen och fortsätta kampen mot världsfattigdomen.
Den andra frågan jag önskar ta upp är den om Kuba och Helms-Burton-lagen. Jag anser, trots kommissionärens försäkringar, att det var ett misstag av Europeiska unionen att godkänna avvecklingen av den WTO-panel som skapats för att behandla invändningarna mot Helms-Burton-lagen, i gengäld mot det avtal som slöts den 18 maj mellan Europeiska unionen och USA, och vilket tycks acceptera en viss exterritoriell giltighet hos Förenta staternas lagar. Som jag förstått saken, förutsatt att det sker ett undantag från avdelningarna 3 och 4 i Helms-Burton-lagen, kommer Europeiska unionen att samarbeta i upprättandet av ett register över påstått exproprierade egendomar och kommer att hålla tillbaka offentliga bidrag från, och avråda sina medlemsstater och dess medborgare från att investera inom sådana egendomar i framtiden. Det tycks osannolikt, trots kommissionärens optimism, att Förenta staternas kongress, kommer att gå med på undantag från avdelningarna 3 och 4 utan någon chans till politisk kontroll, om man beaktar Jesse Helms uttalanden.
Jag välkomnar kommissionärens uttalande om att vi kommer att återgå till WTO-panelen om nödvändigt. Om, emellertid man enas om att avstå från sin rätt, skulle det verkligen vara förenligt med principerna för WTO eller Europeiska unionen att godta idén om att hålla tillbaka det offentliga stödet för investeringar på Kuba och uppmana företag att avstå från att investera? Skulle ett avtal om att göra detta åsidosätta avtal mellan Kuba och enskilda medlemsstater i Europeiska unionen och vara möjlig att genomdriva i Europeiska genenskapernas domstol? Tas ingen hänsyn till det faktum att till att Förenta staterna, till skillnad från andra stater inte har sökt uppnå efter att uppnå ett avtal om kompensation för egendomar som nationaliserats? Varför skulle Europeiska unionen acceptera att hålla sig till ett avtal som genom att acceptera tanken om att hålla inne stöd till investeringar i exproprierade egendomar, går i linje med Helms-Burton-lagen?
Genom att verka för genomdrivandet ett slags icke-juridisk uppgörelse, tycks det som om Europeiska unionen har givit sitt medgivande till något som är oförenligt med WTO: s principer. Jag vore mycket tacksam om kommissionären kommenterade dessa frågor och klargjorde situationen, i synnerhet vad gäller handeln med Kuba.

Castellina
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag har verkligen inte för avsikt att här och nu inleda en diskussion om Världshandelsorganisationen, men jag vill att även mina synpunkter förs till protokollet, synpunkter som inte är särskilt entusiastiska när det gäller konferensen och den roll som denna organisation spelar. Avsikten var att en avreglering av handelsutbytet, genom att överkomma de protektionistiska murar som byggdes upp redan före världskriget, skulle leda till välstånd och sysselsättning. Det var inte av en tillfällighet - jag minns detta eftersom jag anser det vara viktigt - som den första konferensen i Havanna bar titeln " Handel och sysselsättning" . Sysselsättningen var med andra ord ett av målen. Utvecklingen har dock inte blivit sådan. Stadgan från Havanna har aldrig börjat gälla eftersom USA inte har ratificerat den och alla de åtgärder som vara avsedda att beledsaga avregleringen vidtogs aldrig. I dag återstår inget annat än det fria utbytet som, även i Genève, har medfört allvarliga spänningar. Tänk till exempel bara på det elände som råder inom Unctad.
Avregleringen av varuutbytet skapar inte fria marknader, utan förstärker ofta obalanserna eftersom det ger de starka större frihet att utöva sin dominans. Jag tror att vi måste fundera ordentligt på de här frågorna innan vi går in i nästa runda inför det tredje årtusendet.
En sista synpunkt som gäller Helms-Burton-lagen som vi har talat om många gånger, herr kommissionär. Jag vet inte om amerikanerna lyckas att hålla fast vid de utfästelser man gjort eller inte, men jag har mina tvivel. Det verkar som om européerna har accepterat att inte investera i egendomar som nationaliserats på Kuba - och det är nästan alla - vilket jag tycker är allvarligt. Ni själv, herr kommissionär, hörde liksom jag själv, i Genève, hur Brasiliens president Cardoso beklagade att de europeiska länderna naturligtvis står utanför alla avtal. Det ser inte bra ut att Europa överallt skyddar sina egna företag och struntar blankt i vad som sker i företagen i resten av världen, som har mindre makt i avtalssammanhang än vi har.

Brittan, Sir Leon
Herr ordförande! Först av allt, som Elchlepp sade, stämmer det att alla frågor inte har lösts vid mötet. Det fanns ingen möjlighet eller avsikt att åstadkomma detta: mötets syfte var att leverera en plan och en riktning för framtiden och att identifiera frågeställningarna, och detta var vad som gjordes. Många av de frågor Elchlepp nämnde kräver en genomarbetning när vi väl avancerar framåt i denna riktning. Jag uppskattar det han sade om Europeiska unionens fasta hållning vad gäller de minst utvecklade länderna. Vi kommer att fortsätta att trycka på i den riktningen. Jag instämmer i det han sade om samarbete inom energisektorn.
Det Kittelmann sade om utvecklingsländerna är också mycket viktigt. Det är mycket viktigt för dem av oss som har starka band till utvecklingsländerna att övertyga dem om att det ligger i deras intresse att samarbeta i diskussioner om frågor som handel och miljö; att förklara att vi inte har några protektionistiska syften i den riktningen och att vi förstår deras känslor vad gäller våra krav på att be dem att göra saker som vi har råd att göra, men som de inte anser sig ha råd med. Vi måste försöka uppnå en konstruktiv dialog om denna fråga.
Jag instämmer givetvis inte med Kreissl-Dörflers fundamentalistiska premisser. Men vad gäller artikel 20, anser jag att möjligheten att få något slags ytterligare tolkning av det - om inte en ändring - är en mycket reell fråga som behöver diskuteras på toppmötet om handel och miljö - om det blir av, vilket jag hoppas.
Jag håller med Newens om att det bör finnas ett samarbete mellan ILO och WTO som man enades om i Singapore. Men vad gäller Helms-Burton, finns det absolut ingenting i överenskommelsen som är oförenligt med WTO, som, vilket jag nämnde i mitt inledningsyttrande, med säkerhet inrättar ett system som inte är utformat för att tvista om frågor till det bittra slutet och fastslå sanningar, utan för att uppmuntra parterna till att bilägga sina tvister. Om de biläggs, får givetvis ingendera sida allt det de önskar. Vi har dock gjort det mycket klart, först av allt, att om Förenta staterna inte förmår uppfylla sina åtaganden har vi rätt att gå tillbaka till WTO och, för det andra, att det inte är fallet såsom Castellina sade, att vi är förbinder oss att inte investera på Kuba. Detta är inte fallet! Det finns inga som helst restriktioner vad gäller investeringar på Kuba: det finns bara ett uttalande om att vi, i händelse av att amerikanerna rättar sig efter avtalet, inte kommer att bevilja offentligt stöd för investeringar, men bara för nya investeringar i egendomar som vi anser ha exproprierats i strid med internationella lagar. Detta är något som måste avgöras från fall till fall.

Ordföranden
Jag har mottagit resolutionsförslag B4-0666/98 från utskottet för externa ekonomiska förbindelser i enlighet med artikel 40.5 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 00.35.)

