Rekommendationer om tillämpningen av principen om likalön för kvinnor och män (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Edit Bauer, för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, med rekommendationer till kommissionen om tillämpningen av principen om likalön för kvinnor och män.
Edit Bauer
föredragande. - (SK) Löneskillnader mellan kvinnor och män är inget nytt fenomen. Sedan mer än femtio år har en artikel i Romfördraget förbjudit könsdiskriminerande lönesättning. 1975 trädde direktiv 117 i kraft, som innebär att medlemsstaterna är skyldiga att se till att principen om lika lön för lika arbete efterlevs. Naturligtvis beror inte alla löneskillnader på diskriminering. Men de stora talens lag gör att de bestående skillnaderna i bruttotimlönerna är oförklarliga.
Enligt Eurostat minskade timlöneskillnaderna från 17 till 15 procent under åren 1995 till 2006, och detta under en tid när kvinnorna är de som tar flest universitetsexamina.
Tendensen är alltså fallande, men minskningen är inte linjär. En studie i fyra av Europeiska unionens medlemsstater, som genomfördes av Dublin Foundation 2007, visade att löneskillnaderna faktiskt ökar. Om löneskillnaderna minskade i nuvarande takt och inte då och då ökade igen, skulle de kanske vara utjämnade om 70 år.
Vi kan nog alla skriva under på att vi inte har någon särskilt verksam lagstiftning på området i dag. Löneskillnaderna har många orsaker. De kan bero på systemet, eller på individen. Till de viktiga faktorer som gör att löneskillnaderna består hör branschvis, vertikal och horisontell segregering, hur olika yrken klassificeras, förutsättningarna för att hitta en jämvikt mellan arbetsliv och fritid samt stereotyper. Dessa skillnader kvarstår senare i form av olika höga pensioner. Kontentan är, som det brukar heta, att fattigdomen har en kvinnas ansikte.
Det finns också individuella aspekter på löneskillnaderna. En studie från kommissionen visar att skillnaderna tilltar med ökande ålder, anställningstid och utbildningsnivå. Statistiken visar dessutom att skillnaderna bland unga människor är obetydliga. Klyftan uppstår efter det första barnets födelse, när kvinnan återvänder från sin mammaledighet.
Detta problem påverkar vår ekonomiska konkurrensförmåga starkt. Men när vi nu också samtidigt står inför en demografisk kris får vi inte längre blunda för detta allvarliga moraliska problem.
I dag är frågan vad Europaparlamentet kan göra för att lösa situationen. Å ena sidan har vi ett bestående problem, å andra sidan en lagstiftning som är tämligen bristfällig. Samtidigt får vi givetvis inte glömma bort att orsakerna till löneskillnaderna ligger utanför lagstiftningsområdet.
Men lagstiftning är det enda verktyg som Europaparlamentet har att tillgå. Var och en som berörs av den här situationen har ett eget ansvar. Vårt ansvar är att se till att vi tydligt signalerar att vi vill ha bättre och verksammare lagar som kan bidra till en rättvisare arbetsmarknad.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Herr talman, mina damer och herrar! Kommissionen välkomnar detta initiativbetänkande om principen om likalön för kvinnor och män. Jag gratulerar föredraganden till att hennes arbete håller så hög kvalitet.
Kommissionen anser, precis som parlamentet, att den 15-procentiga löneskillnad mellan kvinnor och män som finns i Europa i dag är oacceptabel. Vi ska dock vara försiktiga och får inte glömma bort att denna indikator jämför de relativa bruttotimlöneskillnaderna mellan kvinnor och män i hela ekonomin. Den mäter därmed inte enbart den direkta diskrimineringen, utan är en indikator på samtliga faktorer som har betydelse i detta sammanhang, och på all den diskriminering som kvinnor utsätts för, både innan de inträder på arbetsmarknaden och under loppet av hela sin yrkeskarriär.
I kommissionens meddelande i juli 2007 skrev vi att gemenskapens lagstiftning fungerar bra för att undanröja den direkta diskrimineringen, det vill säga då kvinnor får en sämre ersättning än sina manliga kollegor för att utföra samma arbete. Lagstiftningen fungerar emellertid inte lika bra för att driva igenom principen att samma ersättning ska utgå för arbete som har samma värde.
Efter en ingående analys konstaterar kommissionen att vi bör överväga att ändra gemenskapens lagstiftning på ett sätt som framför allt omöjliggör all direkt och indirekt könsdiskriminerande lönesättning.
Kommissionen tillkännagav att den under 2008 skulle analysera hur gemenskapslagstiftningen påverkar löneskillnaderna, och vid behov föreslå de anpassningar som krävs. Den detaljerade analys som jag nämnde tidigare pågår för närvarande, och jag kan inte förutspå vad resultatet kommer att bli. Kommissionen säkrar kvaliteten i arbetet genom att anlita utomstående sakkunniga som konsulter, och utnyttjar också de omfattande och detaljerade specialistkunskaper som finns hos jämställdhetsorgan i medlemsstaterna.
Vi kommer att diskutera studiens preliminära resultat vid ett seminarium under första kvartalet 2009. Då bör alla berörda parter medverka, bland annat medlemsstaterna, rättsexperter, jämställdhetsorgan i medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och det civila samhället.
Parlamentets inställning kommer att bli avgörande. Symtomatiskt nog har ett av de lagstiftande organ som medverkar bestämt framhållit att den berörda lagstiftningen behöver ändras snabbt. Det är också viktigt att parlamentets praktiska rekommendationer i samband med dessa förändringar berör områden som de viktigaste berörda parterna har pekat ut som särskilt problematiska. Hit hör bland annat öppen lönesättning, arbetsutvärderingar och sanktionsmöjligheter.
Sammanfattningsvis delar vi parlamentets åsikt att det är oacceptabelt med så stora löneskillnader mellan kvinnor och män i Europa. Kommissionen anser att tiden nu är mogen för att avsluta analysen och utvärderingen och planera nästa steg för att åstadkomma mer konkreta resultat.
Donata Gottardi
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag är uppriktigt stolt över det arbete som utförts här i parlamentet och över dess förmåga att dra nytta av redan erkända befogenheter för att föreslå lagstiftning.
Det betänkande som vi snart ska rösta om gäller en central fråga, en grundläggande princip i EU:s lagstiftning, nämligen principen om lika lön för kvinnor och män på arbetsplatsen. Detta är inte bara en grundläggande princip, det är också den första - åtminstone tidsmässigt sett - bland principerna om jämställdhet. Vi vet att den fanns med redan i Romfördraget, vi vet att den har tillämpats sedan EG-domstolens allra första domar, att den reglerades genom ett direktiv redan 1975, och att den reglerades på nytt när detta direktiv omarbetades 2006. Vi vet också att denna princip är föremål för ständigt återkommande studier och forskning, vilket även kommissionsledamoten nämnde, samt för ständiga påståenden om hur den ska tillämpas.
Varför återkommer vi då till att på nytt undersöka denna princip så grundläggande och djupgående idag? Det finns många anledningar till detta: för det första vägrar vi att acceptera att den i så många fall inte tillämpas, vilket all statistik vittnar om, och för det andra anser vi att den extrema orättvisa som drabbar kvinnor i EU:s samtliga länder och inom alla yrken, på alla nivåer och inom alla sektorer, absolut måste åtgärdas. Det är dessutom uppenbart att de instrument som vi förfogar över inte räcker, för i annat fall skulle vi efter all denna tid helt säkert ha lyckats vända denna trend.
Slutligen anser vi också att det är dags att ta löneskillnaderna på allvar, och framför allt att inte betrakta dem som en ren slump i kvinnornas yrkesliv. Vad är det då vi kräver? Vi kräver att kommissionen utarbetar ett särskilt, relevant direktiv om löneskillnader i allmänhet. Men inte nog med det - vi kräver inte endast ett direktiv, utan vi ger även kommissionen noggranna rekommendationer. Vi har byggt en bro för att uppnå verklig förändring, och vi anser att denna bro kan stå stadigt om den vilar på åtta pelare.
Först och främst vill vi fastställa en definiering av lönediskriminering. Det räcker inte enbart med att undersöka bruttolön per timme eftersom det skulle visa på en direkt diskriminering, och sådan direkt diskriminering har vi i själva verket redan fått bukt med. Det är således ingen slump att man inom all forskning undersöker hela bilden, pekar på deltidsarbete och uppmuntrar oss att beakta direkt och indirekt segregering, diskriminering samt horisontell och vertikal segregering.
Vi efterlyser jämförbara, faktiska, konsekventa och uttömmande uppgifter. Allt för ofta ställs vi inför manipulerade eller dolda uppgifter, som underlättats genom system för att klassificera personal, från gammalmodiga arbetsstrukturer präglade av stereotyper. Vi anser att organisationer som verkar för jämställdhet kan spela en viktig roll på två plan när det gäller att bekämpa diskriminering, både genom att öka medvetenheten och genom att tillhandahålla utbildning för domarkåren och arbetsmarknadens parter.
Vi strävar efter att införa särskilda straff, även om vi emellertid är medvetna om att det också krävs förebyggande åtgärder, att vi behöver positiva insatser och integrering av ett jämställdhetsperspektiv. Jag hoppas att parlamentet kommer att anta texten i dess helhet, för ju mer exakt och detaljerat arbete vi överlämnar till kommissionen desto mer kommer vi att vinna i effektiv tid. Detta är vår förhoppning: det räcker inte att tala eller skriva om lika löner, utan vi vill att det ska bli verklighet.
Anna Záborská
för PPE-DE-gruppen. - (SK) Jag vill framföra mina uppriktiga gratulationer till Edit Bauer för den föreslagna texten. Som Edit Bauer har sagt är ämnet vi diskuterar lika gammalt som Romfördraget. Inte mycket har förändrats på femtio år.
Frågan om lika lön för likvärdigt arbete som utförs av kvinnor och män dyker upp med påfallande regelbundenhet, särskilt under valperioder. Om utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män föreslår sanktioner mot företag som inte respekterar en grundprincip för löner, kommer protester att resas med hänvisning till subsidiaritetsprincipen, som om denna skulle rättfärdiga ojämställdhet.
Förra veckan deltog jag i ministerkonferensen i Lille. Jag uppskattade den franske presidentens försök att debattera denna fråga, men det fanns mycket få konstruktiva svar om lösningar från medlemsstaterna. Statistik visar att ojämlikheten när det gäller kvinnors löner i huvudsak visar sig efter första barnets födelse.
Den nationella och europeiska politik som syftar till att uppnå en balans mellan familjeansvar och yrkesmässiga ambitioner får inte leda till att nya skillnader uppstår mellan de anställda som har ett familjeansvar och de som är ogifta eller saknar barn och därför inte har ett sådant ansvar. Detta är först och främst en fråga om den sociala modell vi eftersträvar.
Jag föreslår att vi etablerar en koalition med företag i näringslivet. Om cheferna för dessa företag inte är beredda att arbeta i nära partnerskap tillsammans med oss för att främja jämlika löner kommer vårt betänkande bara att samla damm.
Lissy Gröner
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag är förvånad över att kvinnor fortfarande är så tålmodiga med oss. Vi har talat om jämställda löner under 50 års tid, och inget väsentligt har förändrats. Siffrorna talar för sig själva: 15 procent lägre lön för samma arbete. Detta berövar kvinnor en rättvis lön, för om man ser på det från andra hållet innebär det att kvinnor är tvungna att arbeta 1,25 gånger mer för att tjäna lika mycket. Hur förhåller det sig då i EU?
Medlemsstaterna måste göra mer i detta avseende, och jag är tacksam mot Vladimír Špidla för att ha godkänt våra förslag här i parlamentet och för att ha visat en vilja att vidta lagstiftande åtgärder. Uppenbarligen finns det inget annat alternativ. I Tyskland, en av EU:s största medlemsstater, är löneskillnaden inom den privata sektorn 23 procent. Detta är oacceptabelt, och innebär att vi ligger sämst till i EU.
Vi vet mycket väl att Frankrike och Skandinavien har vidtagit positiva åtgärder. Det är vad det handlar om. Vi uppmanar arbetsmarknadens parter att vidta åtgärder. Den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet efterlyser öppenhet inom företagen så att bonusar tydligt visas och tas med i den officiella bedömningen för att vi ska få en uppfattning om dem. Regelbundna lönerevisioner kan avslöja framgångar eller misslyckade försök med att bekämpa lönediskrimineringen.
Enligt min uppfattning kommer det att bli oundvikligt att införa en lag för den privata sektorn i Tyskland. Vi måste sätta mer press på medlemsstaterna om att införa en lagstadgad minimilön så att det blir självklart att en kvinna kan leva på sin lön. Det är den bästa garantin mot fattigdom i hög ålder.
Jag vill i alla fall uppmana gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att, i syfte att bibehålla denna klarhet i Edit Bauers betänkande, dra tillbaka sina ändringsförslag som syftar till att text ska utgå, vilket skulle urvattna betänkandet. Låt oss hålla fast vid det tydliga språk som betänkandet har för närvarande.
Siiri Oviir
för ALDE-gruppen. - (ET) Herr kommissionsledamot, herr talman, mina damer och herrar! Föredraganden Edit Bauer har konstaterat att fattigdomen har en kvinnas ansikte. Jag vill också upprepa att redan 1957 innehöll artikel 119 i Romfördraget en princip om att kvinnor och män ska ha lika lön för likvärdigt arbete. Idag, år 2008, tjänar kvinnor i EU i genomsnitt 15 procent mindre än män, och i mitt hemland Estland tjänar de så mycket som 25 procent mindre än män.
Löneskillnaden inverkar påtagligt på kvinnors position i det ekonomiska och sociala livet, både under och efter deras aktiva yrkesliv. Den ökar också risken för att kvinnor drabbas av fattigdom, särskilt i familjer där föräldrarna är ensamstående. Löneskillnaden mellan kvinnor och män leder ofta till olikheter när det gäller kvinnors och mäns pensioner. Ensamstående kvinnliga pensionärer lever ofta med risken att drabbas av fattigdom.
Därför välkomnar jag den ståndpunkt som föreslagits i betänkandet, dvs. att Europeiska kommissionen, senast den 31 december 2009, bör lägga fram ett lagstiftningsförslag om granskningen av den nuvarande lagstiftningen med avseende på principerna om lika lön för kvinnor och män. Vi har godkänt alltför många lagar och väntat alltför länge, men resultaten är inte vidare positiva.
Som tiden har utvisat kan detta problem inte enbart lösas genom EU:s lagstiftning. Ett betydande genombrott för att lösa problemet skulle vara om frågan prioriterades i politiska handlingsplaner. Endast en effektiv kombination av politiska riktlinjer, som omfattar bättre och mer effektiv lagstiftning samt utser ett ansvarigt parti, gör det möjligt att finna en positiv lösning på problemet.
Jag vill tacka föredraganden för att ha pekat på mycket vikiga aspekter i betänkandet, och jag tackar er för uppmärksamheten.
Hiltrud Breyer
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! Det är faktiskt sant att vi, femtio år efter Romfördraget,endast har gjort få framsteg när det gäller kvinnors jämställdhet på arbetsmarknaden. Statistiken är alarmerande: Åttio procent av de deltidsanställda är kvinnor, och endast 57 procent av kvinnorna har ett arbete, jämfört med 72 procent av männen. Den ojämlika lönesättningen har också förblivit stabil sedan 2003, och har endast förändrats med 1 procent sedan 2000. Detta är alarmerande siffror som vi alla beklagar. Vi har också pekat på att kvinnor missgynnas tvåfaldigt genom att den ojämlika lönesättningen också medför olikheter när det gäller pensionsrättigheter och social standard. Vi har dessutom ett skattesystem och ett socialt system där kvinnor fortsätter att bestraffas genom att exempelvis ogifta par och familjer som har dubbla inkomster fortfarande missgynnas inom flera skattesystem, som t.ex. i Tyskland.
Kommissionen har slagit fast att den kommer att lägga fram lagstiftningsförslag, men varför dröjer de så? Varför har så många år passerat under denna parlamentariska mandatperiod utan några förslag på det här området? Vi i parlamentet har redan efterlyst förslag. När det gäller kvoter har vi sagt att det bör finnas rättsliga krav. Det finns också medlemsstater, som t.ex. Sverige, som har fastställt tidsbegränsade mål. Varför drar vi inte nytta av de jämställdhetskrav som finns för att uppmuntra medlemsstaterna att vidta åtgärder för att komma till rätta med de skamliga löneskillnaderna?. I Tyskland har vi, som redan nämnts, olyckligtvis placerats på tredje plats från slutet, med en skamlig löneklyfta på 23 procent. Vi behöver också klargöra att en lagstadgad minimilön skulle medföra förändringar, i synnerhet inom sektorer med huvudsakligen kvinnliga anställda. Vi måste emellertid också ha modet att klargöra ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Ilda Figueiredo
för GUE/NGL-gruppen. - (PT) Den valvering av arbetet som de låga lönerna resulterar i fortsätter att vara ett av de vanligaste sätten för storföretagen att öka sin exploatering av arbetstagarna. Detta drabbar i synnerhet kvinnliga anställda och medför också en devalvering av moderskapet.
Det är oacceptabelt att diskrimineringsnivåerna fortsätter att vara höga mer än trettio år efter direktivet om lika lön för kvinnor och män, särskilt den indirekta diskriminering som följer av bristen på stabilitet i sysselsättningen, vilket särskilt drabbar kvinnor och unga människor. I vissa länder där arbetslösheten är mycket hög, som t.ex. i Portugal, har den genomsnittliga löneskillnaden mellan kvinnor och män ökat. Den är nu mer än 25 procent inom den privata sektorn vilket medför att fattigdomen fortfarande har ett kvinnligt ansikte, även bland pensionärer.
Europeiska kommissionen och medlemsstaterna måste vidta de åtgärder som krävs för att öka arbetets värde, övervinna löneskillnader och undanröja de stereotyper som är förknippade med anställningar och sektorer där kvinnor ständigt diskrimineras. Dessa yrken och sektorer där kvinnor är i majoritet, såsom detaljhandeln, tjänstesektorn och vissa industrier, måste värderas högre.
Erfarenheten visar att ökad arbetslöshet försvagar kvinnors rättigheter, intensifierar exploateringen av arbetstagare och ökar diskrimineringen.
Vi insisterar därför på en ny politik där man prioriterar arbetstillfällen med rättigheter, bekämpning av diskriminering och skydd av moderskap och faderskap som grundläggande sociala värden.
Därför stöder vi detta betänkande, till vilket vi har föreslagit några ändringar. Där framhåller vi att kollektiva förhandlingar och överläggningar har en viktig roll att spela för att bekämpa diskrimineringen mot kvinnor, inte minst i fråga om tillgång till anställning, lön, arbetsvillkor, karriärmöjlighet och yrkesutbildning.
Urszula Krupa
för IND/DEM-gruppen. - (PL) Herr talman! Förslaget till betänkandet om lika lön för kvinnor och män innehåller vissa välgrundade uppgifter i fråga om lika lön för likvärdigt arbete. Jämlika löner är nödvändigt, liksom skälig ersättning för arbeten som domineras av kvinnor till följd av deras psykiska och fysiska förutsättningar.
Effekterna av de regleringar som har tecknats ned i åtskilliga och meningslöst duplicerade dokument är definitivt beroende av ett effektivt genomförande av lagstiftningen i de enskilda medlemsstaterna. Genomförandet kan emellertid vara ganska svårt inom den förhärskande privata sektorn, där majoriteten av företagsledarna framför allt bryr sig om det egna företagets vinst och inte hyser någon respekt för etiska och moraliska principer. Samtidigt förhindrar de insatser från fackföreningarna, som skulle skydda arbetstagare och delta i löneförhandlingar. Problemet med ojämlika löner är därför en del av diskrimineringen av svagare grupper.
Vi behöver inte akademiker och experter för att förstå att diskriminering framför allt är ett resultat av den vänstervridna materialistiska ideologin, bristen på införlivandet av etiska principer, bristen på personlig utveckling, själviskhet, girighet, utnyttjande av de svaga och fattiga. Detta inte bara i termer av löner utan också en växande praxis inom EU - vilket sträcker sig ända ner till de fattigaste och svagaste staterna - med diskriminering av katoliker och personer med åsikter som skiljer sig från dem som åläggs genom den politiska korrekthet som krävs här.
Gabriele Stauner
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Det faktum att kvinnor fortfarande tjänar sämre än män för samma arbete är ett sorgligt kapitel i vår europeiska gemenskap.
Det är verkligen helt obegripligt eftersom lagstiftningen är fullkomligt klar på det här området. Sedan gemenskapen upprättades 1957 - vilket redan har nämnts åtskilliga gånger - har principen funnits med i Romfördraget som en direkt tillämplig rättighet. Med andra ord skulle alla kvinnor kunna gå direkt till EG-domstolen för att hävda denna rättighet: EU ger inget starkare rättsligt skydd än detta. Ändå har vi missat målet för denna princip med i genomsnitt 20 procent. Därför är det absolut nödvändigt - såsom kommissionen föreslår här - att genomföra denna princip med hjälp av sekundärlagstiftning.
Denna situation visar återigen att det finns en skillnad mellan lagstiftningen och det verkliga livet. Människor som är beroende av sitt arbete och sin lön - varav många är kvinnor - vågar helt enkelt inte kräva sina grundläggande rättigheter av rädsla för att avskedas. Därför kan vi inte återigen enbart efterlysa att företagen ska ta sitt ansvar, med motiveringen att kvinnor, i anständighetens namn, inte får behandlas sämre än män i fråga om löner. Den som inte lyssnar får emellertid erfara. Därför är jag för hårda och konsekventa sanktioner för dem som bryter mot lagen. Det är upp till medlemsstaterna, i synnerhet, att äntligen ta detta på allvar och avslöja de företag som kränker denna princip och straffa dem, till exempel genom att utnyttja lagstiftningen om upphandling.
Jag har en kort kritisk kommentar till kommissionen: det är möjligt att förfarandet har varit alltför slappt i det här fallet, och att ni ägnat för mycket uppmärksamhet åt företagen. Jag gratulerar Edit Bauer till hennes betänkande.
Teresa Riera Madurell
(ES) Herr talman, herr kommissionsledamot! Även jag vill gratulera föredraganden till hennes arbete. Detta är ett ytterst relevant betänkande med tanke på att löneklyftan i EU är en verklighet som måste undanröjas. Det är oacceptabelt att kvinnor tjänar 15 procent sämre än män och att denna skillnad kan uppgå till 25 procent inom den privata sektorn.
Denna löneklyfta är svår att bekämpa eftersom den härrör från indirekt diskriminering: det är kvinnor som har de mest otrygga anställningarna och majoriteten av deltidsarbetena.
Vad ska vi göra? I grund och botten gäller det att främja principer om lika möjligheter så att det blir möjligt att förena arbete och familjeliv, samt även främja principer som syftar till att minska antalet låglönejobb och höja lönerna i dessa, vilka i huvudsak innehas av kvinnor.
Därför vill jag, bland de rekommendationer som finns i betänkandet - som samtliga är mycket viktiga - betona den om att ändra direktivet om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet genom att ta med hänvisningar till löneklyftan, och också den om att ändra ramavtalet om deltidsarbete, där skillnaderna är som störst.
Marco Cappato
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill säga till kommissionsledamot Vladimir Špidla att om vi, förutom att beakta de utmärkta förslagen i Edit Bauers betänkande, kan lagstifta på EU-nivå mot lönediskriminering borde vi också ta med diskriminering avseende pensioner. Även om detta är en mer subtil, indirekt form av diskriminering är den särskilt skamlig i ett land som Italien.
Det gäller också diskriminering avseende pensionsålder, en fråga som Europeiska kommissionen redan har undersökt och som jag anser måste uppmärksammas. År 2004 påpekade Europeiska kommissionen för den italienska regeringen att det var oacceptabelt att ha olika pensionsåldrar, nämligen 60 för kvinnor och 65 för män, där den senare kan betraktas som den vanligaste pensionsåldern. Liksom de radikala har vi tillsammans med Emma Bonino försökt att på alla sätt betona inför allmänhet, regering, opposition och partier att denna struktur måste avskaffas. Detta har emellertid inte skett.
Tack vare Europeiska kommissionen fastslog slutligen EG-domstolen den 13 november att denna diskriminering är olaglig och bryter mot fördragen och gemenskapslagstiftningen. Det mest allvarliga är det resonemang som Italien har fört till försvar för denna diskriminering. Italien hävdade att detta var försvarbart till följd av landets mål om att undanröja den befintliga sociokulturella diskrimineringen mot kvinnor - det förekommer med andra ord diskriminering på arbetsmarknaden. För att råda bot på denna form av diskriminering skapas en annan, genom att kvinnor tvingas pensionera sig före män. Enligt min åsikt kräver i synnerhet denna åtgärd ett ingripande, eftersom den skulle kunna undanröjas på EU-nivå.
Eva-Britt Svensson
Herr talman! Först vill jag tacka Edit Bauer för ett bra och viktigt betänkande som jag stödjer fullt ut. För det andra talade en kollega nyss om kvinnor som svaga. Då vill jag säga att kvinnor inte är svaga. Däremot så är det patriarkala strukturer i samhället som gör kvinnor svaga.
EU:s lika lön-direktiv har funnits i 30 år. Trots detta är fortfarande kvinnor inte lika mycket värda som män. Varken när det gäller löner eller inflytande - både i samhället och i arbetslivet. Trots att kvinnor generellt har högre utbildning så tjänar de i genomsnitt 15 procent mindre än männen för samma eller likartat arbete. Det är alltså uppenbart att det inte räcker att förbättra den befintliga lagstiftningen för att lösa lönediskrimineringen. Löneskillnaderna mellan kvinnor och män är ytterst ytterligare ett tecken på den fortsatta diskrimineringen av kvinnor inom alla olika områden. Det är inte nog med att vi har sämre lön för lika arbete, vi hänvisas väldigt ofta till atypiska arbeten, deltidsarbeten osv. Denna lönediskriminering förföljer kvinnorna livet ut genom att vi också ofta får sämre pensionsvillkor och sämre förutsättningar när vi åldras.
Det är hög tid att vi tillsammans ser till att avbryta denna diskriminering av kvinnor!
Godfrey Bloom
(EN) Herr talman! Det finns tyvärr ett grundläggande missförstånd hos flertalet politiker beträffande orsakerna till att det förekommer löneskillnader mellan kvinnor och män. Grundförutsättningen, om än felaktig, vidmakthåller myten om att anställning är ett fenomen som styrs av efterfrågan och arbetsgivare. Det stämmer inte. De som hävdar att alla kvinnor ska tjäna lika mycket som män för det som ser ut som likheter i arbetsbeskrivningen missar helt och hållet poängen att ingen individ är en ekonomisk enhet.
Trots en redan överbelastad sysselsättningslagstiftning, i regel utarbetad av personer med liten eller ingen erfarenhet av företagande, fortsätter löneskillnaderna av en enda anledning: sysselsättning handlar om efterfrågan och utbud, om val av livsstil, den grundar sig ofta på prioriteringar, målet om tidig pensionering, en önskan om att leva i vissa delar av ett land eller en stad, krav som gäller en fritidssysselsättning eller idrott, eller någon av dessa faktorer. Arbetsgivare och anställd träffar ett ömsesidigt avtal på samma sätt som köpare och säljare om en vara.
Den brittiska kommittén för jämställdhet och mänskliga rättigheter anställer väsentligt fler kvinnor än män, och den genomsnittliga lönen för män är högre än den för kvinnor. Jag håller med om att den tidigare lagstiftningen har haft en begränsad påverkan på denna dynamik. Ja, ni kan lika gärna lagstifta mot en...
(Talmannen avbröt talaren.)
Zita Pleštinská
- (SK) Tack herr talman, herr kommissionsledamot! Det gläder mig att denna ”kvinnodebatt” leds av er som ordförande.
Jag uppskattar föredraganden Edit Bauers försök att hitta en balanserad strategi för att formulera rekommendationer till kommissionen och förbättra EU-lagstiftningens ramar, i synnerhet lagstiftningens faktiska genomförande.
Till följd av olika införlivande, genomförande och tolkningar på inomstatlig nivå har man, med det direktiv där principen om lika lön för kvinnor och män fastställs, misslyckats med att avlägsna löneklyftan mellan kvinnor och män, som i huvudsak är förknippad med olika grader av yrkesmässig segregering.
Jag uppskattar att föredraganden har betonat i sitt betänkande att moderskapet inte bör missgynna kvinnor som beslutar sig för att avbryta sin yrkeskarriär för att ta hand om sina barn. I alla medlemsstater bör föräldrar, under en minimiperiod av ett år efter ett barns födelse, motta stöd i nivå med sin nettoinkomst före föräldraledighetens början, och samtidigt bör dessa åtgärder vara knutna till ett lönesystem där antalet år i förvärvsarbete tas i beaktande när ersättningsnivån fastställs. Moderskapet bör gynna kvinnor, inte missgynna dem.
Utbildning är lika viktigt eftersom det kan bidra till att avskaffa könsstereotyper och höja lönerna för det fåtal betalda tjänster och poster som ännu inte innehas av kvinnor.
Medlemsstaterna måste genomföra en konsekvent informationskampanj för att öka medvetenheten bland arbetsgivare och arbetstagare om de befintliga eller potentiella löneskillnader som förekommer på EU:s arbetsmarknad. Samtidigt bör de informeras om de huvudsakliga åtgärder som har antagits i syfte att se till att arbetsgivare straffas om de bryter mot principen om lika lön för likvärdigt arbete.
Tack vare Europaparlamentets rekommendation i detta betänkande, till vilket jag gratulerar föredraganden Edit Bauer, tror jag att kommissionen - i samarbete med Europaparlamentet och medlemsstaterna - kommer att utarbeta lagar som definitivt kommer att garantera lika lön för kvinnor och män.
Gabriela Creţu
(RO) Mina damer och herrar! Detta betänkande är kanske det mest seriösa dokument som utarbetats när det gäller löneklyftan. I synnerhet utgör de rekommendationer som åtföljer betänkandet ett steg framåt eftersom principen om lika lön för likvärdigt arbete äntligen tillämpas. Jag vill gratulera dem som har bidragit till betänkandet. Hittills har arbete värderats på grundval av tradition och möjligheten att förhandla. När jag talar om att förhandla tänker jag mig deltagande av mäktiga fackföreningar som förmår regeringar och arbetsgivare att godta anständiga löner. Båda dessa kriterier har missgynnat kvinnor.
Vi behöver ett icke-diskriminerande system för att värdera arbeten och en ny metod för att klassificera yrken. Vi uppmanar medlemsstaterna och kommissionen att slutligen engagera sig för att anta särskilda åtgärder som kan främja jämställdheten mellan kvinnor och män. Vi hoppas att de kommer att offentliggöra detta genom att stödja den klausul som är mest gynnsam för kvinnor i EU i slutet av denna månad i Paris. Låt oss emellertid inte ha några illusioner. När det nya systemet har skapats och genomförts skulle det ändå bara gälla betalt arbete. Det arbete som utförs i hemmet och på den svarta marknaden kommer att fortsätta att utföras, särskilt av kvinnor, utan någon löneklyfta eftersom de inte ens får någon lön för detta arbete.
Věra Flasarová
- (CS) Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag anser att Edit Bauers betänkande är en stor framgång. Ojämlik lönesättning för kvinnor och män är en av de mest svårbemästrade formerna av diskriminering mot kvinnor. Som Edit Bauer sa saknas det tillförlitlig statistik om arbetsplatser på både nationell nivå och EU-nivå. Jag har själv tagit upp denna fråga i ett antal böcker och artiklar som jag har publicerat under de senaste åren. Lägre lön för kvinnor som utför samma arbete och som har samma meriter och produktivitet är olyckligtvis orsakat av djupa stereotypiska uppfattningar om vem som bör vara familjeförsörjare.
Denna plikt är av hävd tilldelad män och fram tills i dag har alla sysselsättningsstrukturer, vare sig det gäller privat eller offentlig sektor, mer eller mindre accepterat detta. Det finns en djupt rotad uppfattning att en man, med sin lön, försörjer inte bara sig själv utan också sin familj, medan en kvinnas lön bara är något slags extrainkomst till familjebudgeten.
Hur otroligt det än kan tyckas är denna illusion så fast förankrad att även om man uppnår lika rättigheter på arbetsplatsen kan vi inte lita till kulturell upplysning, utan istället måste vi tyvärr hitta metoder för att genomföra jämställdhet genom lagstiftning. Jag är därför mycket positiv till idén om att artikel 29 i direktiv 2006/54 skulle utvidgas till att även omfatta utförliga instruktioner om tillämpningen av principerna om jämställdhet.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot! Betänkandet från Edit Bauer kräver ingen ytterligare kommentar från vår sida för att visa den väg som bör följas för att utplåna en företeelse som samhället borde skämmas över, och som skapar ett ständigt kretslopp av orättvisa, där barn i en familj ser sina mödrar utföra samma jobb som fäderna men till lägre lön, och där kvinnor ser sina manliga kolleger utföra samma sysslor som de själva men till högre lön.
Samhället tolererar således denna företeelse och återupprepar den, eftersom kvinnor borde ha lagstiftningsredskap för att kunna förändra sina omständigheter när och om det blir nödvändigt. Statliga myndigheter borde införa lämpliga åtgärder, där man tar hänsyn till perioder som ägnas åt familjelivet, perioder av arbetslöshet och sjukdom samt föreskriver rättvis beskattning för att kompensera för kvinnors ojämlika lön för utfört arbete. Detta bör inte endast bedömas utifrån den tid som man har arbetat utan också av kvaliteten och ytterligare faktorer som en kvinna medför till sitt arbete.
Jag upprepar Marco Cappatos uppmaning till er, herr kommissionsledamot, om att ompröva er ståndpunkt som kommission när det gäller den dispyt som några medlemsstater hade beträffande pensionsåldern för män och kvinnor, och det land där dessa tvister föregick och som ställdes inför EG-domstolen. Tvisterna handlade om att förbättra för alla kvinnor, oavsett om de var mödrar eller inte. Givetvis är det förvisso ännu viktigare för mödrar att ta hänsyn till den samlade arbetade tiden, särskilt som ni förespråkar en hel livscykel när man beräknar tid i arbetslivet.
(Talmannen avbröt talaren.)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Herr talman! I EU tjänar kvinnor i genomsnitt 15-25 procent mindre än män. Det lönesystem där antal tjänsteår ingår i beräkningen av lönen är dessutom till nackdel för kvinnor, som ofta avbryter sina karriärer av familjeskäl. Att uppfostra barn, byta arbetsplats eller gå ner i arbetstid ställer kvinnor i en situation av konstant strukturell eftersläpning. Idén om lika lön för likvärdigt arbete får inte förvrängas av en stereotypisk hållning till kön och sociala roller, vilket tidigare i hög grad har påverkat människors yrkes- och utbildningsval, samtidigt som mammaledighet eller avbrott i karriären av familjeskäl inte får utgöra grund för diskriminering av kvinnor på arbetsmarknaden.
Direktivet om genomförande av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet är ett oåterkalleligt inslag i gemenskapens regelverk, och medlemsstaterna måste genomföra detta snarast möjligt. Målet att minska löneklyftan måste införlivas fullt ut i anställningsreglerna, och genom att regelbundet kontrollera att lika lön föreligger samt genom att hota med sanktioner bör man kunna sätta stopp för varje form av diskriminering, i synnerhet könsdiskrimineringen.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Herr talman! Jag är tacksam mot Edit Bauer för hennes utmärkta betänkande. Det är otroligt att vi idag diskuterar en fråga som har funnits med på dagordningen sedan 1957, när principerna om lika behandling och lika lön för kvinnor och män förankrades i fördragen. Vi har haft EU-bestämmelser och lagar under trettio år. Vi har en färdplan för perioden 2006-2010 från Europeiska kommissionen, och ett av dess huvudsakliga mål - som också finns med i Lissabonstrategin - är att minska löneklyftan mellan kvinnor och män.
Trots detta minskar inte löneklyftan. Faktum är att jag, förra lördagen, läste i The Times att skillnaden i lön mellan kvinnor och män i Storbritannien har ökat till 21,7 procent inom den privata sektorn och till 13,8 procent inom den offentliga sektorn. Det finns inget som tyder på en förbättring i andra medlemsstater heller, se till exempel på mitt eget hemland. Jämställdhetsrapporten för Nederländerna från Världsekonomiskt forum visar att Nederländerna inte rankas högre än nummer 88 på listan över lika lön för likvärdigt arbete.
Det krävs därför åtgärder. I fredags antog ministrarna från Frankrike, Tjeckien och Sverige en handlingsplan. Men hur många fler handlingsplaner behöver vi egentligen? Edit Bauer ger åtskilliga rekommendationer i den resolution som hon lagt fram, och som förvisso är utmärkt, men enligt min uppfattning bör två frågor prioriteras. För det första måste vi se till att lika behandling tillämpas, och i detta avseende bör mycket striktare kontroller införas, dvs. lika lön för kvinnor och män, vilket alla våra sociala trygghetssystem grundar sig på. För det andra - och jag anser verkligen att ni bör uppmärksammas på detta - finns det en pensionsklyfta mellan kvinnor och män. Vi står inför en åldrande befolkning, och om kvinnor inte får en pension har vi en djupt bedrövlig situation framför oss. Det är detta vi bör fokusera på i framtiden.
Marusya Ivanova Lyubcheva
- (BG) Jag välkomnar diskussionen om detta betänkande. Att skillnader i lön mellan kvinnor och män kvarstår är oacceptabelt. Vi bör emellertid inte begränsa vår diskussion till lika lön för likvärdigt arbete. Vi måste anta ett bredare perspektiv. Arbetets särprägel ligger till grund för all verksamhet, och det är viktigt att hitta ett objektivt sätt att fastställa dess värde, med tydliga regler, kriterier och indikatorer som kan åstadkomma större objektivitet och undanröja diskriminering genom tydliga lagstiftningsåtgärder. Ett viktigt instrument är att utvärdera olika slags sysselsättning och arbeten och att fastställa deras pris. Den låga ekonomiska statusen för vissa yrken gör dem oattraktiva, så att män generellt sett undviker dem medan kvinnor åtar sig dem. En förbättring av denna situation skulle ha en positiv inverkan när det gäller att främja kvinnors ekonomiska oberoende. Den låga ekonomiska statusen för exempelvis tjänster som tillhandhålls av sjuksköterskor eller lärare är inte acceptabel, eftersom den inte alls överensstämmer med deras betydelse för samhällets utveckling. Detta är ett område där kommissionen och medlemsstaterna också har sina skyldigheter.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Mina damer och herrar! Jag vill börja med att säga att jag för min del anser att det är helt oacceptabelt att kvinnor tjänar i genomsnitt 15 procent mindre än män, och inom den privata sektorn är skillnaden så stor som 25 procent. Låt mig i detta avseende betona att kvinnor i mitt eget hemland Slovenien inte ligger efter män när det gäller utbildning, så åtgärder bör vidtas. Många människor ifrågasätter troligtvis varför det är nödvändigt att vidta åtgärder på EU-nivå och varför lösningen på problemet inte kan överlåtas åt medlemsstaterna. En av orsakerna är att det tar alltför lång tid att minska skillnaderna, och en annan orsak är att det i flertalet medlemsstater finns alltför få kvinnor inom politiken för att tillräcklig uppmärksamhet ska ägnas åt könsrelaterade problem.
En minoritet har bara möjlighet att belysa sina problem på ett trovärdigt sätt om den, inom en särskild institution som t.ex. ett parlament eller en regering, utgör åtminstone 30 procent av det totala antalet. Det finns ett stort antal europeiska länder där kvinnornas representation inom politiken inte uppgår till 30 procent. Den genomsnittliga andelen kvinnor i medlemsstaternas regeringar och parlament är mindre än 30 procent. Vår representation i Europaparlamentet är 31 procent, vilket bara är något högre än den kritiska massa vi behöver för att fästa uppmärksamheten på könsrelaterade problem på ett effektivt sätt. Därför måste vi göra detta härifrån.
En annan fråga som jag har ställt mig är om de föreslagna åtgärderna är alltför omstörtande och om de strider mot subsidiaritetsprincipen. Här håller jag med föredraganden när hon säger att lagstiftningen inte är tillräckligt effektiv och att den skulle kunna, och borde, förstärkas. Våra förslag måste vara djärva och utgöra en välgrundad utgångspunkt för utformandet av realpolitiken. Jag stöder hennes förslag om att kommissionen, senast den 31 december nästa år, bör ha utarbetat ett nytt lagstiftningsförslag beträffande de befintliga reglerna om lika lön för kvinnor och män, och jag gratulerar henne till ett väl utfört betänkande.
Iratxe García Pérez
(ES) Herr talman! För två månader sedan diskuterade vi här i parlamentet den årliga rapporten om jämställdhet mellan kvinnor och män. En av de mest oroande aspekter som belystes under den debatten är nu ämnet för dagens debatt, nämligen skillnaden i lön mellan kvinnor och män.
Det är oroande att vi sedan 2003 inte har lyckats minska denna 15-procentiga löneklyfta. Detta innebär att en kvinna är tvungen att arbeta 52 dagar mer än en man under ett år för att tjäna lika mycket som honom.
Detta är en helt oacceptabel situation i EU och vi måste därför utan tvivel både anta en mer kraftfull lagstiftning och ingå striktare avtal med arbetsgivarna för att försöka avskaffa denna löneklyfta.
Vi kommer emellertid också inom kort att undersöka en annan tveksamhet i detta hänseende. Nästa månad kommer vi att diskutera arbetstidsdirektivet, som även det kan visa sig bli en anledning till oro när det gäller att förena kvinnors familjeliv och yrkesliv. Detta är obestridligen en mycket känslig fråga med avseende på arbete. Därför är vi också förväntansfulla.
Rumiana Jeleva
(BG) Jag vill framföra mina gratulationer till Edit Bauer för det utmärkta arbete som hon utfört om rekommendationerna om lika lön för kvinnor och män. Jag vet att hon har lagt ner stor möda på att utarbeta ett dokument där hon tagit största möjliga hänsyn till den verkliga situationen, och jag hoppas att hennes rekommendationer kommer att förverkligas.
I mitt hemland Bulgarien är löneklyftan mellan kvinnor och män mellan 25-30 procent, och även om helhetsbilden i EU visar en lägre skillnad återstår det faktum att kvinnor tjänar mindre än män. Hur kommer det sig? En av faktorerna är lönestrukturen inom vissa yrken med högre andel kvinnliga anställda. En annan orsak är att ingen ser sig som ansvarig för situationen och därför vill ingen heller ta på sig något ansvar för att lösa den. Dagens djupt rotade stereotyper och fördomar om hur arbete ska fördelas mellan könen utgör inte bara ett hinder, utan används också ofta som en ursäkt för att ignorera problemen.
Vad kan vi göra i denna situation? Först och främst är en obligatorisk förutsättning, som hävdas i betänkandet, att medlemsstaterna fogar sig efter gällande lagstiftning. Statlig politik måste uppmuntra till genomförandet av lika rättigheter och lika lön. För det andra måste öppenheten och insynen när det gäller att utvärdera arbete och fastställa lönenivåer bli en integrerad, snarare än en formell, aspekt av arbetet inom företagen. Och slutligen måste främjandet av intern dialog och god kommunikation mellan ledning och arbetsstyrka, särskilt inom små och medelstora företag, bli en del av en genuint ny kultur i enskilda europeiska samhällen och i EU som helhet.
Jag vill återigen gratulera Edit Bauer till hennes skickliga presentation av problemen och de lösningar som hon i stora drag redogjort för. Tack för er uppmärksamhet.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Jag vill tacka er för denna debatt. Jag vill ställa en fråga, och kanske skulle kommissionen kunna ta sig an den. Vi talar om lika lön för likvärdigt arbete, och vi alla vill och önskar att det ska bli verklighet. Vad anser kommissionens om den nuvarande situationen på arbetsmarknaden? Jag oroar mig för att nu, när så många arbetstillfällen går förlorade i EU, problemet kanske förvärras snarare än förbättras eftersom människor vill tjäna pengar, även om de får mindre än vad de egentligen är värda. Jag skulle vilja att kommissionen kommenterar detta.
Jag vill ta upp en fråga om diskriminering som definitivt existerar för kvinnor och män, och det gäller anställda inom offentlig sektor kontra privat sektor där bestämmelser och villkor är mycket olika. Man har olika pensionsrättigheter och säkerhetsproblem, och ibland är ojämställdheten inte bara könsrelaterad. Jag förstår att detta betänkande handlar om kön, och min oro gäller att problemet i den nuvarande situationen kan förvärras snarare än förbättras.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Herr talman, herr kommissionsledamot! Det finns en skillnad på 15 procent mellan den lön som kvinnor tjänar och den lön som män tjänar när de utför samma arbete. För kvinnliga chefer uppgår siffran till 20 procent, och ända upp till 30 procent när det gäller chefer för små och medelstora företag.
28 procent av forskarna inom industrin är kvinnor, och bara 34 procent av kvinnorna inom industrin har mer än ett barn.
Herr kommissionsledamot, när kvinnor är mammalediga medför den genomsnittliga årliga procentsiffra som används för att beräkna ersättningen under dessa perioder en ekonomisk förlust, trots dess betydelse för den sociala välfärden. Mödrar får inte bestraffas för att de föder barn och tar hand om barnet under de fem första levnadsmånaderna.
Jag anser också att föräldrapenning inte bara ska betalas ut till mödrar som har arbetat under de senaste 12 månaderna före barnets födelse. Jag anser inte att det är barnets fel om mamman har arbetat eller inte under denna period. Framför allt anser jag att det inte får förekomma någon diskriminering i fråga om barns rättigheter från födelsen.
DanutBudreikait
(LT) Jag kan bara upprepa att så långt tillbaka som 1974 antogs dokument som krävde att medlemsstaterna skulle se till att kvinnor och män fick lika lön för likvärdigt arbete. Trots att mer än trettio år har passerat sedan dess har situationen emellertid inte förändrats. I mitt hemland Litauen har dessutom en reformering av pensionssystemet inletts. En del av de medel som har betalats av arbetstagare till den statliga pensionsförsäkringsfonden överförs till privata pensionssparfonder. På bara några år har det visat sig att kvinnor, för att få ett lika stort årligt utfall från dessa fonder som män, måste betala 35 procent högre avgifter än männen eftersom de lever längre. Att lämna dessa fonder är dessutom som att lämna slaveriet, det är omöjligt - detta är i sig ett brott mot de mänskliga rättigheterna och valfriheten. Förutom Litauen är det bara Bulgarien som tillämpar ett liknande könsbaserat system.
Efter att ha undersökt sådana fall uppmanar jag kommissionen att ta initiativ och föreslå beslut.
Zuzana Roithová
- (CS) Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är oerhört oroande att kvinnor i EU måste arbeta nästan två månader längre för att tjäna lika mycket som männen. Även om EU är på utdöende är allt vi kan göra här att konstatera att lönediskrimineringen mot kvinnor och barnfamiljer kvarstår och kan vara upp till 25 procent, trots att kvinnor nu har gått förbi män i fråga om utbildningsnivå med proportionerna 60-40. Edit Bauer har noterat att kvinnors arbete i så kallade manliga yrken rutinmässigt undervärderas utan objektiva skäl. Om orsaken är de arbetsår som kvinnor saknar för att de i stället tar hand om sina familjer måste vi emellertid ta frågan under allvarligt övervägande. Familjen får inte vara ett handikapp.
Edit Bauer har satt en sten i rullning, och hennes argument för att inleda en översyn av antidiskrimineringslagarna är övertygande. Jag stöder också förslaget att företag som vill delta i offentlig upphandling eller projekt som finansieras med EU-medel ska kunna uppvisa en icke-diskriminerande lönepolitik. Jag menar att det är så vi ska ändra på arbetsgivarnas könsstereotyper, särskilt inom den privata sektorn. Jag vill tacka föredraganden för ett mycket professionellt betänkande.
Bogusław Liberadzki
(PL) Herr talman! Det är typiskt att vi bara har haft två manliga talare i diskussionen om denna viktiga fråga. När det gäller Godfrey Bloom var hans inlägg så manligt att det var svårt att hålla med honom.
Det är emellertid ett mycket viktigt betänkande vi diskuterar. Det är ett betänkande där vi får veta att arbete har ett stort värde, att det måste avlönas tillräckligt och att lönen måste differentieras på grundval av kriterier som arbetets karaktär, den effektivitet med vilken det utförs och förmågan att skapa mervärde - och inte på könsrelaterade kriterier. Det är dock förändringar på väg även i medlemsstaterna. Jag vill gärna nämna mitt eget land, där vi alldeles nyligen har infört jämställdhetsbestämmelser som gör det möjligt för en pappa att ta föräldraledigt. Det visar att vi anpassar oss och att vi är på rätt väg.
Ewa Tomaszewska
(PL) Herr talman! Kvinnor får inte lika lön för lika arbete. Men deras lön är också lägre därför att de arbetar i låglönesektorer och i tillfälliga, sämre arbetsformer. Ett annat resultat av löneskillnaden är skillnader i sociala förmåner, särskilt på pensionsområdet. Dels får kvinnor sämre betalt för samma arbete, dels är deras anställningstid kortare på grund av det ansvar som följer med moderskapet. Båda dessa faktorer bidrar till fattigdom hos kvinnor när de når pensionsåldern. Löneskillnaden drabbar därför kvinnorna dubbelt så hårt.
Jag vill påpeka att diskriminering vanligen är förbjuden i lag, medan den fortsätter i praktiken. Det viktigaste är därför att se till att lagen efterlevs i praktiken.
Zbigniew Zaleski
(PL) Det finns inga skäl att diskriminera kvinnor i det här avseendet, och det är inte en fråga som är öppen för diskussion. Tre korta frågor: på ekonomiska grunder bör lönen motsvara effekten av arbetet i form av den tjänst som tillhandahålls, oavsett vem som utför det. Den andra punkten: EU:s befolkning blir allt äldre, oavsett vad vi tycker om det. Vi kanske skulle överväga en bonus för kvinnor som gör samma arbete som män men samtidigt beslutar sig för att skaffa barn och uppfostra dem och därmed upprätthåller befolkningens storlek. Punkt tre: ett bra exempel på det här området är akademiska institutioner, åtminstone dem som jag känner till, där man erbjuder lika möjligheter och lönen helt enkelt är resultatbaserad. Den modellen kanske skulle kunna tillämpas även inom andra sektorer.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Herr talman! Jag vill ansluta mig till de manliga talare - tyvärr mycket få under denna debatt - som inser att den offentliga debatten och uppförandet på den politiska dagordningen av en så viktig fråga som lön och lika lön för kvinnor och män tillhör de viktigaste frågor och rättigheter som garanteras i nationell lagstiftning och EU-lagstiftning.
Jag kan säga att jag, i likhet med alla andra, motsätter mig att lönenivåerna ska bero på kön. Utbildning och erfarenhet kan spela in, men inte under några omständigheter kön. Mitt intryck är att den nationella lagstiftningen och EU-lagstiftningen är relativt väl utvecklad på detta område, och i många fall kan den sägas vara mycket bra, men vad som oroar mig är att den inte efterlevs, att den inte tillämpas i praktiken eftersom det inte finns någon tradition att göra det. EG-domstolen har ofta upprepat att den inte efterlevs. Det handlar därför inte om att stifta fler lagar utan om att se till att de följs.
Astrid Lulling
- (FR) Herr talman! De löneskillnader som kritiseras här i kammaren är desto svårare att förstå eftersom dagens unga kvinnor kan skryta med bättre utbildningsresultat än männen i alla medlemsstater och är i majoritet bland akademikerna.
Jag vill ändå betona att vi har haft en solid rättslig grund sedan 1975 och särskilt sedan 2006, och att jag därför mellan 1975 och 1980 kunde uppmuntra kvinnor i mitt land som diskriminerades att väcka talan mot sina arbetsgivare, särskilt inom den offentliga sektorn. Hundratals miljoner luxemburgska franc, den valuta som användes på den tiden, betalades ut till dem retroaktivt.
Vi bör alltså först och främst utnyttja den sunda lagstiftning som gäller, även om det innebär att vi måste förstärka den genom att stödja vår föredragandes utmärkta rekommendationer.
Vladimír Špidla
Mina damer och herrar! Jag vill tacka för debatten om en fråga som helt enkelt är oacceptabel. Det finns inga verkliga eller försvarbara skäl till att kvinnor fortfarande har lägre genomsnittslöner än män. Ni har under debatten tagit upp väldigt många olika aspekter och väldigt många olika frågor som hänger samman med löneskillnaderna, och jag anser att debatten har visat hur komplicerad denna fråga är.
Jag vill påpeka att frågan finns på EU:s politiska dagordning därför att kommissionen nyligen tagit upp saken i ett antal av sina dokument, och även för att kommissionen håller på att utarbeta en särskild potentiell översyn av gällande lagar, och givetvis också därför att parlamentet har tagit upp frågan genom Edit Bauers betänkande, som jag återigen vill uttrycka min uppskattning för. Det är dock även tack vare att trojkan med de tre på varandra följande ordförandeskapen i Lille inte bara tillkännagav utan faktiskt antog en handlingsplan som innebär att frågan finns med på dagordningen för tre ordförandeskapen, dvs. Frankrikes, Tjeckiens och Sveriges.
Jag vill också påpeka att en uppsättning konkreta åtgärder på det här området, vid sidan av handlingsplanen, lades fram för de enskilda medlemsstaterna i samband med debatten i Lille. Några av dessa åtgärder var faktiskt mycket radikala och bör enligt min mening kunna ge resultat.
Jag vill än en gång tacka er för att jag fått tala och för debatten, och jag vill påpeka att kommissionen är helt inställd på att samarbeta med parlamentet i denna fråga för att så småningom få ett slut på denna orättvisa och ohållbara situation.
Edit Bauer
Mina damer och herrar! Jag vill tacka er för en mycket intressant debatt. Jag har några kommentarer. För det första räcker det inte med lagstiftning för att lösa det här problemet. Såsom redan har sagts finns det många skäl att lagstifta, men vissa ekonomiska problem kan givetvis inte lösas med hjälp av lagstiftning.
Jag håller också med om att vi definitivt bör utnyttja den gällande lagstiftningen bättre. Lagstiftningens långa historia visar dock tydligt att den inte är särskilt effektiv i sin nuvarande form. Vi har inte tillgång till några andra instrument än lagstiftning. Det betyder att vår uppgift helt uppenbart är att hjälpa till så att den gällande lagstiftningen bidrar till att lösa detta mångåriga problem på ett sätt som gör arbetsmarknaden mera rättvis.
Jag har en sista anmärkning. Många av mina kolleger i parlamentet har understrukit att det med hänvisning till lika rättigheter är oacceptabelt att skillnader som dessa kvarstår. Jag vill emellertid framhålla ett annat perspektiv, en annan aspekt av denna fråga, och det är de krav som gäller för ekonomisk konkurrens. Kravet på lika lön för lika arbete finns nämligen med i fördraget som en förutsättning för rättvis ekonomisk konkurrens. Jag anser att det är det svar vi bör ge de kolleger som framhållit att arbetsmarknaden fungerar under andra premisser.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum tisdagen den 18 november 2008.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
John Attard-Montalto  
skriftlig. - (EN) EU har en omfattande rättslig ram gällande lika lön för män och kvinnor. Problemet gäller efterlevnaden.
Man är överens om att den gällande lagstiftningen begränsar lönediskriminering på grund av kön. Indirekt diskriminering är fortfarande ett problem. Detta är till största delen ett resultat av ekonomisk segregation, och i sådana fall kan den gällande lagstiftningen bara tillämpas i begränsad utsträckning. Utvärderingen av den rättsliga ramen visar en del olikheter i lagstiftningen i fråga om könsrelaterade löneskillnader.
Även om den tillämpliga lagstiftningen i strikt mening har samma tillämpningsområde uppvisar de gällande direktiven grundläggande olikheter.
a) Löneskillnaderna mellan kvinnor och män ansågs 1975 vara en fråga om ekonomisk konkurrens, en ”väsentlig del av den gemensamma marknadens upprättande och funktion”.
b) Direktivet från 2006 utgår i stället från principen om ”likabehandling och lika möjligheter”.
Siffrorna visar på bestående löneskillnader mellan män och kvinnor. De senaste uppgifterna visar en skillnad på 15 procent mellan mäns och kvinnors bruttotimlön. I den privata sektorn är skillnaderna ännu vanligare och skillnaden uppgår till 25 procent.
De könsrelaterade löneskillnaderna förklarades tidigare med individuella olikheter, t.ex. i fråga om ålder, utbildning och erfarenhet. Uppgifter tyder emellertid på att dessa olikheter spelar relativt liten roll för de bestående löneskillnaderna mellan kvinnor och män.
Petru Filip  
Principen om lika möjligheter och likabehandling för kvinnor och män är ett ämne av särskild betydelse i de östeuropeiska länder som nyligen integrerats. De riktmärken som används för yrkesmässig prestation är fortfarande i huvudsak baserade på männens prestationer. Det är inte lätt att ändra på detta synsätt i de tidigare kommunistländerna, där regimens propagandaarbete har lett till att man i det kollektiva medvetandet har anammat en fullständigt artificiell jämställdhetsmodell. Den bristande överensstämmelsen med den primitiva jämställdhet som fördes fram i kommunistregimernas propaganda har inneburit att dagens insatser för att främja likabehandling mellan kvinnor och män har underminerats.
Mot denna bakgrund anser jag att alla insatser som görs i dag för att främja jämställdheten mellan könen måste ha en bredare pedagogisk ansats och ge EU-medborgarna realistiska systemmodeller för icke-diskriminerande behandling. För att den principen ska kunna genomföras i hela EU måste EU:s institutioner föreslå mer än att en europeisk dag för lika lön ska anordnas.
Zita Gurmai  
Det är ingen tillfällighet att ett av de viktigaste inslagen i färdplanen för jämställdhet 2006-2010 är arbetet för att undanröja löneskillnaderna mellan könen. Problemet med löneskillnaderna mellan män och kvinnor handlar om mer än den grundläggande principen om lika lön för lika arbete. Löneskillnaderna speglar de allvarliga orättvisor som kan iakttas på arbetsmarknaden och som framför allt drabbar kvinnor. De är ett tecken på EU:s allvarliga demokratiunderskott.
Problemet kräver komplexa lösningar som inte kan komma till stånd utan politisk beslutsamhet. Den gällande lagstiftningen måste förbättras, och dess praktiska tillämpning måste främjas och övervakas.
Den verkliga principen om lika möjligheter kan endast genomföras i praktiken om varje medlemsstat visar stark politisk vilja och vidtar konstruktiva åtgärder för att få slut på löneskillnaderna mellan kvinnor och män. Det är oacceptabelt att löneskillnaderna mellan könen fortfarande inte ägnas någon särskild uppmärksamhet i många medlemsstater, vare sig i offentliga debatter eller i politiska program.
Det är också absolut nödvändigt att få till stånd en samhällsdebatt och att organisera utbildningskampanjer. Jag yrkar på att ett paket av politiska åtgärder utarbetas för att åtgärda detta problem. I det sammanhanget måste under alla omständigheter hänsyn tas till nationella olikheter och beprövad och verklig praxis.
Vi behöver mer exakta och detaljerade statistiska uppgifter för att kunna slå fast hur verkligheten ser ut och noggrant övervaka utvecklingen. Löneskillnadernas orsaker måste undersökas, och den information vi då får bör användas för att belysa diskrimineringen och åtgärda och förhindra den i framtiden.
Lívia Járóka  
skriftlig. - (EN) Jag vill gratulera Edit Bauer till hennes hårda arbete för att lägga fram viktiga rekommendationer för Europeiska kommissionen i fråga om tillämpningen av principen om lika lön. Löneskillnaderna inverkar i hög grad på kvinnors ställning i det ekonomiska och sociala livet och utgör ett hinder för jämställt ekonomiskt oberoende.
Det finns flera områden i Europa där kvinnor drabbas negativt av löneskillnader med kön som enda grund. Skillnader i timlön för kvinnor förekommer i både nya och gamla medlemsstater. Inkomstfördelningen skiljer sig åt mellan män och kvinnor: 20 procent av kvinnorna, jämfört med 40 procent av männen i Europa, har en liknande inkomstfördelning i det översta löneskiktet. En annan iögonenfallande löneskillnad finns i den sektorsvisa könssegregationen - hälften av jobben i tre sektorer domineras av män.
Slutligen påverkas förhållandena på arbetsmarknaden av kvinnornas överrepresentation - 30 procent - i deltidstjänster. Siffran är ännu sämre när det gäller kvinnor med visst etniskt ursprung, t.ex. romer. Trots att EU:s rättsliga ram i fråga om lika lön är mycket omfattande har kvinnor fortfarande lägre lön än män i EU, även om de har samma kompetens och utbildning. Det bevisar att det viktigaste målet är att förbättra lagstiftningen genom att göra den effektivare.
Anneli Jäätteenmäki  
skriftlig. - (EN) Löneskillnaderna mellan kvinnor och män är alarmerande stora i EU. Det har förekommit en del initiativ för att minska dem, men de krymper alldeles för sakta. Parlamentet har upprepade gånger bett kommissionen att ta initiativ. I betänkandet om löneskillnaderna mellan kvinnor och män beskrivs många specifika sätt för EU att ta itu med problemet.
Det är viktigt att införa tydligare och mer detaljerade definitioner av begrepp som ”pensionsskillnader”, ”direkt lönediskriminering” och ”indirekt lönediskriminering”, så att vi får bättre verktyg för att ta itu med de könsrelaterade löneskillnaderna.
I dag saknar vi de tillförlitliga statistiska uppgifter vi behöver för att bedöma situationen. Medlemsstaterna och kommissionen bör förbättra sin statistik, men det gäller även privata företag. Företag bör vara skyldiga att genomföra regelbundna lönegranskningar och offentliggöra resultaten av dem.
Vi kan även bidra till att lösa problemet genom att lägga till en särskild hänvisning till lönediskriminering i artikel 26 (Förebyggande av diskriminering) i direktiv 2006/54/EG.
Det är helt enkelt oacceptabelt att kvinnor i EU tjänar i genomsnitt 15 procent mindre än män. Som styrande organ måste vi göra något för att komma till rätta med denna orättvisa.
