Proklamation av samförståndet kring det humanitära biståndet - Europeiska unionen och humanitärt bistånd (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
uttalandet från kommissionen om proklamation av samförståndet kring det humanitära biståndet, och
betänkandet av Thierry Cornillet, för utskottet för utveckling, om ett europeiskt samförstånd om humanitärt bistånd.
Louis Michel
ledamot av kommissionen. - (FR) Herr talman, herr Cornillet, mina damer och herrar! Jag vill börja med att tacka Thierry Cornillet och gratulera honom till betänkandet, där de utmaningar som de humanitära insatserna står inför identifieras perfekt, och jag vill särskilt tacka honom för att han exakt definierar de strategier som bör väljas för EU:s humanitära arbete. Betänkandet är ett viktigt bidrag till parlamentets, rådets och kommissionens gemensamma arbete för att skapa ett framtida samförstånd kring det humanitära biståndet. Vårt gemensamma mål är att i en gemensam förklaring från de tre institutionerna formalisera vår vision och vårt gemensamma synsätt på politiken för humanitärt bistånd. Det råder inget tvivel om att Europaparlamentets aktiva engagemang är viktigt för att förklaringen ska kunna antas.
Jag vill gärna mycket kortfattat upprepa skälet till detta politiska initiativ. Det handlar i grund och botten om att den humanitära situationen har förändrats under de senaste åren och vi att måste anpassa oss till den om vi vill att vårt humanitära arbete ska fortsätta att vara sammanhängande och effektivt.
Vilka är de största förändringarna och de viktigaste utmaningarna? Enligt min åsikt kan de sammanfattas på följande sätt: För det första uppstår alltfler konflikter och naturkatastrofer, och dödssiffrorna stiger också. Särskilt naturkatastrofer orsakas ofta av klimatförändringarna, och de senaste översvämningarna i Mexiko visar t.ex. realiteten och omfattningen av denna oroande tendens.
För det andra ser vi även en ökning av komplexa kriser och avsevärda förändringar i konflikternas karaktär. De metoder och medel som används i väpnade konflikter leder till exempel till att det humanitära arbetet blir alltmer komplicerat. Riskerna för attacker och plundring av bistånd hör tyvärr till vardagen, vare sig det handlar om Darfur eller Somalia, Sri Lanka eller Myanmar, Colombia eller östra Kongo. Vi ser också allt oftare systematiska kränkningar av den internationella humanitära rätten, vilket i sin tur leder till att de humanitära värderingarna försvagas.
Det finns en ständig risk för sammanblandning mellan den politiska och den humanitära agendan. Jag är fast övertygad om att EU som världens största globala givare - det är viktigt att påminna om att vi tillsammans står för 40 procent av det globala humanitära biståndet - men även som en politisk förkämpe för internationell rätt och multilateralism har ett särskilt ansvar för att garantera effektivt och lämpligt humanitärt bistånd. Vi kan och måste agera som en politisk katalysator och även vara en politisk förebild och referens. Så såg situationen ut när vi för nästan ett år sedan beslutade att inleda ett initiativ för att nå ett uttryckligt samförstånd om humanitärt bistånd på EU-nivå.
Dessa angelägna frågor avspeglas tydligt i Thierry Cornillets betänkande och jag stöder naturligtvis de centrala faktorer som parlamentet vill understryka och lyfta fram i utarbetandet av detta europeiska humanitära samförstånd. Detta samförstånd och en lämplig övervakning omfattar samtliga 27 medlemsstater och gemenskapen, och vi kommer för första gången att ha en gemensam politisk grund med värderingar, mål och principer, som stöds av medlemsstaterna och kommissionen, vilket kommer att bidra till att förbättra insatserna för att komplettera och samordna arbetet i medlemsstaterna och i kommissionen.
Vilka är huvuddragen i förslaget till samförstånd? För det första handlar det om respekt för de humanitära principerna: humanitet, opartiskhet, neutralitet och oberoende. Ni känner naturligtvis väl till vad de innebär.
För det andra handlar det om ett behov av att stärka respekten för och tillämpningen av den internationella humanitära rätten på internationell nivå. Låt mig berätta en kort anekdot i det sammanhanget. Jag kommer inte att nämna landet, men jag minns att jag för inte så länge sedan befann mig i ett särskilt dramatiskt operationsområde ur ett humanitärt perspektiv. Jag ställde frågor till en person i ledande position i landet, som var ansvarig för vad som skedde där, och jag sa till honom: ”Ni uppfyller inte den internationella humanitära rätten.” Han gav mig ett verkligt fruktansvärt svar: ”Det är sant, men det är krigstider nu.” Det är uppenbart att den humanitära rätten är till just för krigstider. Ni kan därför tänka er i vilken omfattning vi faktiskt går allt längre från den humanitära rätten, på sätt och vis utan att ens reagera, eller går allt längre från de allra mest grundläggande normerna i detta avseende.
För det tredje måste vi förbättra givarnas förfaranden och metoder och kvaliteten på partnerskapet med de humanitära organisationerna för att se till att det bistånd som ges blir effektivare.
För det fjärde måste det finnas ett frivilligt åtagande från medlemstaterna för att se till att våra humanitära insatser kompletterar varandra och är mer samordnade, och detta blir naturligtvis ännu nödvändigare i och med att antalet medlemsstater utökas till 27 efter utvidgningen. Det framtida samförståndet måste även utgöra en allmän ram för förhållandet mellan det humanitära biståndet och EU:s övriga yttre politik. Slutmålet är att göra EU:s humanitära insatser mer konsekventa och effektiva. Allt detta kommer att bidra avsevärt till att stärka det internationella systemet under FN:s ledning, och det är en punkt som jag skulle vilja betona. Beslutet att främja en europeisk strategi syftar naturligtvis inte till att försvaga eller tävla med FN:s centrala roll. Tvärtom: det kommer att bidra till att förstärka FN:s centrala roll, och det är tråkigt att se det ibland finns vissa förbehåll mot detta europeiska samförstånd för att det skulle konkurrera med FN. Så är absolut inte fallet, tvärtom, målsättningen är att stärka den europeiska pelaren inom ramen för FN, och det är självklart.
I förslaget till förklaring om samförståndet hänvisas tydligt till de faktorer i samförståndet som i viss mån kommer att bilda EU:s humanitära doktrin i framtiden. Jag vill tacka parlamentet och det portugisiska ordförandeskapet för deras arbete under förhandlingarna om texten. Vi går nu in i det sista skedet av detta trilaterala förfarande, som ger oss möjligheten att förverkliga ambitionen att alla tre institutionerna undertecknar en gemensam förklaring den 18 december.
Samförståndsförklaringen är bara början på en process. Den är inte ett självändamål, utan början på en process. Vi vet att strategin kommer att kräva avsevärda insatser för att se till att vi förverkligar våra teorier i praktiken. Därför kommer vi i början av nästa år att lägga fram en handlingsplan för genomförandet av det framtida humanitära samförståndet. Under dessa månader av debatt för att förbereda samförståndet har parlamentet lagt fram vissa mycket detaljerade förslag, och vi anser att det är mycket lämpligt att de arbetas in i handlingsplanen, som ert förslag att ta fram en humanitär biståndsatlas som bygger på modellen för utvecklingsatlasen.
Jag vill bara kommentera två frågor av särskilt intresse för parlamentets ledamöter. De rör kvasifilosofiska aspekter av det humanitära biståndet, som i dag står i centrum för vissa debatter och dessutom ingår i själva målet för det humanitära biståndet.
Den första är frågan om ”ansvar för skydd”. På rekommendation från parlamentet betonade vi i förslaget till samförstånd de åtaganden som ingåtts i detta avseende av länder inom ramen för FN och världssamfundet. Jag vill påpeka att humanitära insatser och ansvaret att skydda bygger på två olika strategier, men de har dock en viktig gemensam nämnare, nämligen att stoppa mänskligt lidande. Vi måste undvika all sammanblandning mellan dessa två strategier eftersom detta skulle kunna skada bilden av de humanitära biståndsaktörerna som neutrala och oberoende, vilket är avgörande om vi ska kunna hjälpa människor som drabbas av humanitära kriser.
Konceptet ”ansvar för skydd” är fortfarande relativt oklart. Det har tidigare varit, och är även i dag, mycket nära kopplat till tanken om rätten att ingripa och militär intervention av humanitära skäl i extrema omständigheter, till exempel för att förhindra folkmord. Den tolkningen är emellertid exakt skälet till att vissa regimer förkastar konceptet ansvar för skydd: de ser det som en politisk täckmantel för väst att rättfärdiga sin imperialism, att rättfärdiga interventioner som inte grundas på humanitära intressen utan på maktvilja. Det råder alltså förvirring mellan denna doktrin om ansvaret att skydda och skyddande humanitära insatser, som bland annat traditionellt ingår i Internationella Rödakorskommitténs mandat. Vi stöder fullständigt Internationella Rödakorskommitténs verksamhet via vårt humanitära bistånd.
I Thierry Cornillets betänkande ställs även en mycket relevant fråga om den institutionella ramen för diskussionerna om den humanitära politiken. Parlamentet har utsett en ständig föredragande för humanitärt bistånd, vilket vi välkomnar. Frågan om att utse en sådan företrädare i rådet tas med rätta upp i betänkandet. Kommissionen erkänner med tacksamhet det portugisiska ordförandeskapets avsevärda insatser för att ge rådet den tid det behöver för att nå ett samförstånd i arbetsgruppen om utvecklingsfrågor. Det institutionella beslutet om att inrätta en sådan rådsgrupp som ska inrikta sig på humanitär politik är naturligtvis upp till medlemsstaterna, men jag håller fullständigt med Thierry Cornillet om att det är mycket viktigt att inrätta ett lämpligt organ för att systematiskt hantera humanitära frågor på jämställda villkor med unionens övriga yttre politik.
Humanitärt bistånd är neutralt och oberoende av alla politiska eller andra mål, men det betyder inte att politiken inte är involverad på något sätt. Tvärtom, de faktorer och aktörer som hotar de humanitära värderingarna är politiska till sin natur. I Lissabonfördraget erkänns tydligt att humanitärt bistånd är ett separat kapitel i våra internationella åtgärder och jag anser att detta även bör avspeglas genom en institutionell struktur.
I det avseendet måste jag säga att jag anser att det finns en ökande tendens - som jag inte kritiserar ännu eftersom det inte finns något skäl till det så länge inget tvivelaktigt pågår - att till exempel anse att arméernas logistiska kapacitet i viss mån enkelt skulle kunna involveras närmare på det humanitära området.
Jag kommer inte att ta avstånd från detta utan vidare, men jag vill däremot påpeka att vi måste tillbakavisa alla ingripanden från sektorer som inte har ett humanitärt syfte. Jag kan förstå att militär logistik i vissa fall används för att bistå humanitära insatser. Men jag förnekar inte att jag personligen skulle föredra att sådana insatser var utrikesministrarnas politiska ansvar, vilket är fallet i vissa länder, i stället för att de genomförs under ledning av en eller flera försvarsministrar.
Den debatten kommer att fortsätta, men man ser allt oftare på det humanitära området att hela sektorer eller logistik är inblandade, vilket utan tvivel kan ge upphov till förvirring.
Avslutningsvis är jag nöjd med gemenskapens betydande bidrag till de humanitära insatserna och jag hyllar särskilt de personer, män och kvinnor, som arbetar ute på fältet under mycket svåra omständigheter för att ge humanitärt bistånd till de behövande.
Jag är fast övertygad om att detta samförstånd kommer att möjliggöra mer systematiska och samordnade insatser. Det är i viss mån grunden för doktrinen, grundprinciperna, och det ger en verklig ram för permanent samordning på EU-nivå. Tack vare detta framtida samförstånd kan vi bli mycket aktivare, vilket trots allt är målet.
Thierry Cornillet
föredragande. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag kommer inte att försöka upprepa de utmärkta påpekanden som kommissionsledamoten just har gjort.
Vi utvecklas i ett helt nytt landskap. Målet att ta fram en fullständig EU-politik, den humanitära biståndspolitiken, stakades ut i konstitutionen och kommer att finnas med i det förenklade fördraget, och som kommissionsledamoten påpekade är vi världens största biståndsgivare.
Det är i detta sammanhang som betänkandet måste analyseras. Det är inte bara ett svar på ett meddelande från kommissionen, det är ett arbetsdokument om samförståndet som jag har tagit fram med hjälp av mina kolleger. För första gången kommer de tre institutionerna att offentliggöra ett gemensamt dokument. Det är första gången sedan antagandet av förordningen om humanitärt bistånd 1996. Det var dags för en väl genomtänkt text med en allmän förklaring om humanitärt bistånd för våra tre institutioner.
Jag vill betona det utmärkta samarbetet under diskussionerna, både i utskottet för utveckling, där mitt betänkande antogs enhälligt, och med kommissionen och det portugisiska ordförandeskapet.
Jag vill även betona att parlamentets ledamöter stödde 12 särskilda punkter, plus en punkt om budgeten. Jag vill gärna lyfta fram dessa punkter och först och främst förklara i vilken utsträckning vi stöder dem och varför, och särskilt påpeka att punkter infogades i samförståndet och att parlamentet var nöjt med alla de punkter som det begärde.
När det gäller den första punkten, som är nära kopplad till den föregående debatten om naturkatastrofer, vill vi se en ny definition av humanitära insatser eftersom det naturligtvis finns väpnade konflikter som på grund av sin själva karaktär inte nödvändigtvis kan förutsägas, och det finns katastrofer som paradoxalt nog börjar bli förutsägbara, särskilt till följd av klimatförändringen. Vi vet att det kommer att inträffa katastrofer i vissa länder, även om vi inte vet exakt när, och översvämningarna i Sydöstasien är ett exempel på det. Vi hoppas därför att olika former av humanitära insatser kommer att kunna sättas in mycket tidigare, med utbildning av personal och utplacering på förhand. I ett senare skede kan vi tydligt urskilja den gråzon som kan finnas mellan det som fortfarande är en del av en humanitär insats men som redan börjar bli återuppbyggande och till sist kommer att bli utvecklingsbistånd.
Vi är fast övertygade om att de olika biståndsområdena måste utvidgas och det kommer att få budgetkonsekvenser, vilket jag kommer att diskutera senare. En annan viktig faktor enligt parlamentets åsikt är de glömda kriserna, de kriser som har glömts bort av allmänheten, men som är högst påtagliga för dem som befinner sig mitt i dem. I Colombia finns det till exempel lika många internflyktingar som i Darfur, och det förtjänar vår uppmärksamhet.
Den andra punkten är naturligtvis definitionen av humanitärt bistånd och principerna för detta, som upprepades av kommissionsledamoten: humanitet, neutralitet, opartiskhet och oberoende. I samförståndet anges dessa handlingsprinciper, som vår institutions humanitära verksamhet grundas på.
Avslutningsvis lyfte vi fram de mest sårbara grupperna, med särskild hänvisning till kvinnor, könsfrågor och den särskilda roll som kvinnor spelar i de humanitära insatserna. Vi vill även betona de lokala aktörernas och civilsamhällets roll. Jag återkommer till den frågan när vi diskuterar livsmedelsbistånd.
När det gäller användningen av militära resurser - och kommissionsledamoten var mycket tydlig på den punkten - och särskilt militära logistiska resurser - tänker jag naturligtvis på helikoptrar som kan vara avgörande vid en intervention i frontlinjen vid en naturkatastrof - får de endast användas som sista utväg och inom ramen för ett mandat, så att deras användning är ytterst tydligt definierad. Det finns alltid en risk för att militären är part i konflikten eller anses vara en part i en väpnad konflikt, och det är följaktligen nödvändigt att överväga denna fråga mycket noggrant. Detsamma gäller civilskydd, även här hoppas vi att användningen av civilskyddsresurser alltid kommer att vara ett undantag och ske inom gränserna för en tydlig ram för att garantera att den humanitära insatsen inte blir otydlig genom ingripande av aktörer som inte är direkta frontaktörer.
Här i Europaparlamentet stöder vi naturligtvis reformerna inom FN, på ett villkor, herr kommissionsledamot. Vi hoppas att de medel som kommer att anslås till den centrala beredskapsfonden (CERF) är extra medel. Det finns inget skäl till att våra institutioner ska fråntas möjligheten att vara en drivkraft, särskilt genom generaldirektoratet för humanitärt bistånd (ECHO). Om medlemsstaterna eller andra givare vill bidra till FN-fonderna för frontlinjeinterventioner, får det inte ske till nackdel för det som redan görs, utan bör ske utöver det.
En annan aspekt som är mycket viktig för oss är livsmedelsbiståndet. Det har naturligtvis tagits med inom den humanitära biståndsramen, men vi vill betona att detta ibland kan ha en negativ effekt eftersom det orsakar störningar på de lokala marknaderna. När livsmedelsbistånd ges, men inte är väl genomtänkt, kan det strida mot principen primo non nocere - ”först av allt, gör ingen skada”. Det är viktigt att lära från andra länder som är mycket väl kända för detta i sina humanitära insatser för att inte göra samma misstag.
Avslutningsvis vill jag ta upp ansvaret att skydda. Kommissionsledamotens påpekande var ytterst viktigt och vi stöder fullständigt era kommentarer om rätten att ingripa och behovet av att stanna upp och tänka efter och om fullständig respekt för den humanitära insatsen, vilket om möjligt bör leda till övervägande av sanktioner på EU-nivå. Vi har äntligen säkrat en företrädare och tackar er för att ha påpekat detta.
Vi vill helt enkelt att vårt betänkande om samförståndet inte bara ska innehålla en uppsättning principer, utan även en färdplan som vi kommer att ha - och detta har överenskommits - ett årligt möte om så att även parlamentet kan spela sin roll fullt ut.
Vittorio Agnoletto
föredragande för yttrandet från utskottet för utrikesfrågor. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Utskottet för utrikesfrågor stöder kommissionsledamot Louis Michels förslag om en interinstitutionell förklaring om det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd, men de 27 medlemsstaternas enskilda regeringar arbetar fortfarande efter nationella politiska mål för humanitärt bistånd, vilka ibland skiljer sig avsevärt från EU:s mål.
Rådet och medlemsstaterna måste göra det humanitära biståndet till ett moraliskt och politiskt oavvisligt krav, och inspireras mer av effektiviteten i biståndet än av nationella, postnationella eller postkoloniala intressen. Vi får inte inskränka oss till att dela ut ris och bröd, hur nödvändigt det än kan vara. EU:s humanitära bistånd måste åtföljas av politisk och diplomatisk verksamhet som följer den internationella rätten, särskilt den internationella humanitära rätten, och den så kallade mottagarstaten måste prioriteras. Principerna om humanitet, neutralitet, opartiskhet och oberoende måste garanteras och vara åtskilda från eventuella aktiva militära ingripanden på området för humanitärt bistånd.
Ett misslyckande att uppfylla dessa principer kan skada både biståndsarbetarna och de berörda befolkningarna. Det är även viktigt att komma ihåg att särskild uppmärksamhet måste ägnas åt de mest sårbara grupperna, såsom kvinnor och barn, i de humanitära biståndsoperationerna.
Filip Kaczmarek
för PPE-DE-gruppen. - (PL) Herr talman! Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater välkomnade kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet med titeln ”Mot ett europeiskt samförstånd om humanitärt bistånd”.
Vi måste ha i minnet att EU är världens största givare av humanitärt bistånd. Under 2006 anslog EU 2 miljarder euro till humanitärt bistånd. Med dessa medel hjälpte vi över 100 miljoner människor i 75 länder över hela världen.
Det är även ett faktum att EU:s potential inte utnyttjas till fullo. Detta bekräftas av den senaste OECD-rapporten, som visar på strukturella brister och vissa paradoxer i EU:s verksamhet på det här området. En gemensam och otvetydig förklaring från EU:s tre största institutioner är ett exceptionellt tillfälle för att nå ett politiskt samförstånd om hur EU bör reagera på de alltmer komplexa krissituationer som uppstår runtom i världen.
I och med förklaringen får vi en möjlighet att skapa en ram för och en definition av humanitärt bistånd och fastställa EU:s principer och strategier för tillhandahållande av bistånd till de mest behövande. Dessutom kommer förklaringen att bidra till att EU kan enas om och lägga fram gemensam ståndpunkt vid forum där en rad olika humanitära organisationer deltar. På så sätt får vi också tillfälle att uppmärksamma att EU inte bara inriktar sig på att bevilja humanitärt bistånd, utan även arbetar med att analysera skälen till att biståndet behövs.
Så fort vi får tillfälle försöker vi hjälpa till med att finna lämpliga politiska lösningar för att komma till rätta med de ovannämnda problemen. Jag anser att föredraganden Thierry Cornillet gör en utmärkt analys av det komplexa och komplicerade sammanhanget för tillhandahållandet av humanitärt bistånd under de senaste 15 åren. Kommissionsledamot Louis Michel nämnde även denna komplexitet i dag.
Förhållandena förändras och till följd av detta står EU och hela världssamfundet nu inför nya utmaningar. Det handlar bland annat om en grundläggande skillnad i de väpnade konflikternas karaktär och den allt vanligare förekomsten av naturkatastrofer, vars följder blir allt plågsammare. Antalet interna konflikter ökar även, vilket leder till ett ökat antal flyktingar. På många håll åsidosätts den internationella humanitära rätten eller överträds medvetet. Internationella biståndsarbetare står under ökat hot. Alltfler organisationer är involverade i tillhandahållandet av humanitärt bistånd.
Jag håller därför med föredraganden om att biståndsinsatserna måste komplettera varandra och vara konsekventa, effektiva och samordnade ur teknisk och politisk synvinkel mellan EU:s 25 medlemsstater. Det är självklart en nödvändig förutsättning att stärka EU:s status som den största internationella givaren av humanitärt bistånd. Detta är likaså nödvändigt för att vi ska kunna utforma en stark EU-politik inom ramen för de internationella institutionerna, en politik som är bättre avpassad till de budgetmedel som unionen ställer till förfogande.
Jag vill även nämna den så kallade skyldigheten att skydda. Jag stöder föredragandens åsikt om att EU måste gå före och visa vägen för att förverkliga denna skyldighet. Därför bör vi prioritera diplomatiska och förebyggande åtgärder, stödja regeringarna när de uppfyller sin skyldighet att skydda det egna folket och utöva lämpliga påtryckningar om så är nödvändigt. Påtryckningarna bör omfatta diplomatiska och ekonomiska sanktioner. Bruk av våld, som militära ingripanden, bör vara en sista utväg och får bara användas i exceptionella fall, med fullständig respekt för och i överensstämmelse med den internationella rätten.
Alain Hutchinson
för PSE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill först och främst tacka vår kollega Thierry Cornillet för hans arbete med detta betänkande och för de diskussioner som han ledde i vårt utskott för utveckling. Jag vill även tacka kommissionsledamoten för hans träffande analys i början av debatten.
Betänkandet om humanitärt bistånd inriktas helt riktigt på skydd av biståndspersonal och tillträde till offren, som är de två viktigaste frågorna som vi måste hantera inom ramen för det humanitära biståndet för närvarande, och som vi kommer att behöva tackla alltmer i framtiden. I detta avseende vill jag, precis som kommissionsledamoten, påpeka att förändringarna i användningen av väpnade styrkor kan grumla bilden av de humanitära aktörerna. Den förvirring som orsakas av användning av militära resurser, ibland för att eskortera biståndsarbetare, leder oundvikligen till att icke-statliga organisationer och deras hjälpteam förlorar den immunitet som de tidigare hade på området.
För att kunna nå ut till offren och kräva en viss yttrandefrihet är det dessutom mycket viktigt att det inte ser ut som om organisationerna är involverade i dessa konflikter eller beroende av den politik som förs i organisationernas ursprungsländer. I konfliktområden har den senaste tidens förändringar lett till att synen på icke-statliga organisationer har blivit mer komplex. Särskilt i Darfur har flera internationella icke-statliga organisationer, däribland Médecins du Monde, förklarat att det blir allt svårare för dem att nå offren utanför internflyktingslägren och att det sker en ny och snabb ökning av våld mot folket och biståndsarbetare. Deras manöverutrymme beror på om de kommer att lyckas bekräfta sitt oberoende på nytt i förhållande till de väpnade styrkor som är involverade ute på fältet och eventuella politiska ställningstaganden.
Det är även viktigt att påpeka att en ökande andel av de humanitära icke-statliga organisationernas finansiella resurser kommer från finansiella institutioner, särskilt EU-institutioner. Denna situation kan även leda till att misstroendet mot dessa icke-statliga organisationer ökar, som ibland ser att deras åtgärder blandas ihop med givarländernas eller EU:s geostrategiska ståndpunkter. I detta sammanhang vill jag därför betona att ökningen av den offentliga finansieringen, som vi välkomnar och som är mycket bra, emellertid inte får leda till att dessa icke-statliga organisationer utnyttjas som brickor i spelet.
Under de senaste tio åren har över 1 000 biståndarbetare dödats i fler än 500 attacker mot civila biståndsoperationer. Om vi inte gör allt som står i vår makt för att garantera de icke-statliga organisationernas oberoende, kommer deras handlingsförmåga otvivelaktigt att minska, och till följd av detta kommer antalet områden där den humanitära rätten tillämpas att minska drastiskt.
Mediernas behandling av dessa frågor har gjort att hela världen i dag riktar blickarna mot Noaks Ark, som är en ytterst liten amatörförening jämfört med det stora flertalet humanitära operationer som genomförs av erkända organisationer vars personal visar stort mod och besitter mänskliga och yrkesmässiga egenskaper. Detta isolerade fall får därför inte leda till att alla humanitära biståndsaktörer får dåligt anseende. Tvärtom, det påminner oss om att det är absolut nödvändigt att humanitära operationer genomförs strikt enligt internationell humanitär rätt och resolutionerna från FN:s säkerhetsråd.
Vi välkomnar därför att vår begäran om att en formell struktur ska inrättas i rådet med särskilt ansvar för humanitära frågor och en årlig översyn av samförståndet och handlingsplanen finns med i detta europeiska samförstånd, som kommer att antas under nästa sammanträdesperiod.
Toomas Savi
för ALDE-gruppen. - Herr talman! Till att börja med skulle jag vilja hänvisa till punkt 21 i Thierry Cornillets betänkande där det står att de olika roller, uppdrag och komparativa fördelar som de olika humanitära aktörerna har bör erkännas och definieras närmare i samförståndet.
När det gäller de nya medlemsstaterna finns det några länder, inklusive mitt eget, som skulle kunna nå bättre resultat genom att samarbeta med andra, slå samman sina kunskaper och resurser och dela enskild know-how. I praktiken skulle detta kunna gynna EU:s humanitära verksamhet och göra att de nya medlemsstaterna blir mer engagerade i EU:s politik. Europeiska unionen bör dock vara beredd på att börja centralisera sina organ så att verksamheten samordnas på bästa möjliga sätt.
Den andra punkt jag vill framföra är att de nya medlemsstaternas bidrag till humanitärt bistånd tenderar att vara ganska blygsamt. De nya medlemsstater som var beroende av utvecklingsstöd och humanitärt bistånd för nästan två decennier sedan är nu välmående stater med snabb ekonomisk tillväxt. Jag uppmanar dessa länder att kraftigt öka sina bidrag. De bör komma ihåg att de nu har möjlighet att bistå mindre utvecklade länder på samma sätt som när de mer utvecklade länderna gav dem en hjälpande hand för inte så länge sedan.
Ewa Tomaszewska
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Övertygelsen om att det är en moralisk skyldighet att tillhandahålla humanitärt bistånd till offer för krissituationer är för närvarande allmänt spridd i de europeiska samhällena. Vi bör vara stolta över att EU är världens största biståndsgivare.
Trots detta är biståndet ofta olämpligt eller försenas på grund av omfattningen av naturkatastrofer och andra krissituationer. Ibland når inte hjälpen de mest behövande. Biståndets effektivitet kan förbättras stort genom god organisation, däribland samarbete med andra biståndsgivare, tydliga principer och otvetydiga kriterier. Det är viktigt att samordna det humanitära biståndet med utvecklingsstödet. Det ger mottagarna en möjlighet att bli självförsörjande, vilket i sin tur innebär att de inte kommer att vara beroende av bistånd i framtiden. Det är därför det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd är så viktigt. En annan viktig fråga är att frivilligarbetarna måste skyddas mot våld.
Kyriacos Triantaphyllides
Herr talman, mina damer och herrar! I det betänkande som vi diskuterar i dag betonas det att EU:s humanitära insatser måste styras av principer som definieras av regler och god praxis för humanitärt bistånd. När vi läser detta kan vi mycket väl ställa oss frågande till EU:s dubbla roll, som ger med den ena handen och tar med den andra. Palestina är ett sådant fall. Här ger vi pengar för att stoltsera med vårt humanitära samvete, samtidigt som vi med vår utrikespolitik marginaliserar 1,5 miljoner människor både ekonomiskt och socialt och inte ger dem något hopp om förbättring i framtiden. Den moraliska lärdomen av detta bör vara att humanitärt bistånd utan en realistisk utrikespolitik inte är vettigt, eftersom dessa två faktorer går hand i hand. Det är hög tid att kommissionen inser detta.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! På senare år har vi haft många humanitära katastrofer och lika många katastrofhjälpprogram. Varje dag lider människor av brist på mat och av sjukdomar. Varje år inträffar otaliga naturkatastrofer som innebär att tusentals människor inte har tak över huvudet och inte kan återgå till sina vanliga liv.
De viktigaste frågorna vid den här typen av katastrofer är att garantera säkerheten i området och människors säkerhet, och att se till att alla som behöver får läkarvård, mat, vatten och tak över huvudet. Dessa akuta frågor är viktigast och alla insatser bör inriktas på dem. Tyvärr har de drabbade begränsad tillgång till humanitär hjälp och hjälparbetarna riskerar sina liv på grund av de ökande interna konflikterna i vissa länder.
Ibland, efter att den mest akuta krisen är över och hjälpen upphör, kan lidandet återigen bli akut eftersom man inte har gjort någonting för att hjälpa människorna att återuppbygga sina samhällen och klara sig själva på lång sikt. Det här är vår viktigaste uppgift: att hjälpa andra när de behöver det som mest. Vi kan inte låta problemen med detta fortsätta och vi måste hitta andra sätt att hjälpa, både på kort och på lång sikt.
Zuzana Roithová
(CS) Herr talman! Jag gratulerar Thierry Cornillet till hans ytterst professionella betänkande om humanitärt bistånd. Behovet av detta slags bistånd minskar inte, tvärtom, naturkatastroferna ökar i antal och omfattning. De väpnade konflikterna i utvecklingsländerna har inte minskat, de har bara förändrats till karaktären. Humanitära biståndsarbetare utsätts ofta för attacker eller andra handlingar som strider mot den internationella rätten. Sammanlagt 40 procent av världens humanitära bistånd gavs av européerna, direkt genom medlemsstaterna eller genom EU. Bara förra året uppgick detta bistånd till 2 miljarder euro. Det är ett tillräckligt skäl till att vi måste sträva efter ett mer effektivt tillhandahållande av biståndet. Vi är medvetna om att det måste vara systematiskt och vara väl samordnat med andra aktörer.
Jag håller med om att det humanitära biståndet bör kopplas till utvecklingsstödet. Det bör även kombineras med politiska och diplomatiska insatser, särskilt för att skydda biståndarbetare och se till att de når interventionsområdena.
En intressant siffra om tillhandahållandet av humanitärt bistånd visar att nio av tio européer är positivt inställda till det. Hälften av dem anser att humanitärt bistånd är effektivare om det tillhandahålls på EU-nivå jämfört med nationell nivå. Det är därför logiskt att det humanitära biståndet i år blir ett fristående politikområde för EU. Det är självklart även ett stort åtagande. Vi måste vara medvetna om att humanitärt bistånd inte är ett krishanteringsverktyg, vilket innebär att det inte får ha någon inverkan på lokal politik eller lokala marknader och måste förbli oberoende av de politiska förhållandena. Därför identifierar jag mig fullständigt med principerna för tillhandahållandet, som humanitet, opartiskhet, neutralitet, oberoende, omedelbarhet och effektivitet. Jag stöder även förslaget om den centrala beredskapsfonden (CERF), eftersom katastrofer alltid kräver snabba ingripanden. Jag är likaså positivt inställd till en gemensam EU-ram för behovsbedömning.
Corina Creţu
(EN) Herr talman! Jag vill till att börja med gratulera vår föredragande, Thierry Cornillet, till ett hårt och värdefullt arbete i den här mycket komplicerade frågan. Jag vill även välkomna kommissionsledamot Louis Michel och framhäva hans krav på ett gott samarbete med utskottet för utveckling.
Det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd kommer att ha mycket stor betydelse för utvecklingen av politiken för humanitärt bistånd. Jag tycker att det är mycket väsentligt att rådet, parlamentet och kommissionen har kommit överens om det gemensamt. Vi försöker på så sätt bekräfta vårt åtagande om de humanitära principerna och skapa förutsättningar för ett närmare samarbete. Detta för att se till att EU:s humanitära bistånd genomförs så effektivt som möjligt under kommande år och för att hjälpa alla de människor som drabbas av humanitära katastrofer.
Som ledamot av utskottet för utveckling gläder det mig att man i det slutliga betänkandet har tagit med centrala delar, såsom ett uttryckligt omnämnande av FN:s resolution om staters ansvar att skydda sina befolkningar, och tagit hänsyn till sårbara grupper, särskilt kvinnor, barn, gamla, sjuka och funktionshindrade personer. Möjligheten till en årlig översyn av den humanitära hjälpen nämns också i betänkandet, en mycket viktig fråga som gör det möjligt att genomföra humanitära insatser med hjälp av finansiering som motsvarar behoven. I betänkandet tar man även upp idén att använda lokal stödkapacitet och frivilligorganisationer som är verksamma på området, vilket gör det möjligt att utnyttja expertis och kunskap om lokala förhållanden för att kunna göra snabbare och bättre insatser vid humanitära katastrofer.
Vi får inte glömma att de som drabbas hårdast av katastrofer, både naturkatastrofer och katastrofer som orsakas av människan, är de som på grund av fattigdom redan befinner sig i en utsatt situation. De bor huvudsakligen i utvecklingsländer och har små möjligheter till ett bättre liv. Det är därför viktigt att EU sänder ut ett budskap om solidaritet och stöd. Därför är det oerhört viktigt att snabbt och effektivt sätta in lämpliga insatser vid humanitära katastrofer. Det är också viktigt med bättre samordning för att bättre knyta samman katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd för att se till att så få människor som möjligt mister livet i katastrofens efterverkningar.
Olle Schmidt
Herr talman, herr kommissionär! Tack till föredraganden för ett väl avvägt betänkande i ett mycket viktigt ämne. Få saker är viktigare för vår union än att kunna agera och kraftfullt när krig utbryter eller när naturkatastrofer inträffar. EU har viljan och möjligheterna men mer krävs.
Låt mig beröra två känsliga punkter. För det första är det i vissa fall rimligt enligt min mening att militära insatser kan användas för att skydda humanitära insatser. I Darfur behövs ju direkt vapenskydd för att garantera de humanitära insatserna. Här måste vi i första hand se till resultatet - att rädda liv.
För det andra kan bistånd användas för att främja en demokratisk utveckling. Här måste vi också se till resultatet. Låt mig ge ett konkret exempel som herr kommissionär känner väl. I Eritrea sitter en svensk journalist fängslad sedan över sex år tillbaka, bara för att han har använt sin yttrandefrihet. I dagarna kräver trettio svenska chefsredaktörer att en koppling mellan det svenska biståndet och fängslandet av David Isaak, som han heter, ska ske. Jag är böjd att hålla med dem. Eritrea borde veta att också viljan att ge bistånd kan upphöra om demokratiska principer så flagrant missbrukats som i Eritrea idag.
Jaromír Kohlíček
(CS) Herr kommissionsledamot och herr Cornillet, tack för ert arbete. Mina damer och herrar, denna mycket välbehövliga och värdefulla text har redan förlorat något av sitt värde i titeln: geografiskt sett är EU endast en del av Europa, om inte förhandlingar om kommissionens förslag redan har inletts med europeiska länder utanför EU som Ryssland, Ukraina, Turkiet, Kazakstan, Serbien, Vitryssland och andra, vilket naturligtvis inte är fallet. Jag stöder antagandet av denna utmärkta och mycket välbehövliga resolution. Men hur ska vi försäkra oss om att den följs i våra transatlantiska grannars fängelser i Guantánamo eller i Afghanistan? Eller håller vi med om deras metoder, inom ramen för ett fördjupat transatlantiskt partnerskap? Ja, resolutionen är nödvändig och korrekt. Men låt oss överväga hur vi ska uppmuntra våra transatlantiska partner att erkänna och tillämpa de humanitära principerna. Annars kommer vi att bli tvungna att lösa problem som har orsakats av andra.
Luis Yañez-Barnuevo García
(ES) Herr talman! Genom att gratulera föredraganden Thierry Cornillet och även kommissionsledamoten till hans förslag och inlägg, och instämma i det som sagts av min grupps talesman Alain Hutchinson, avslutar jag mitt inlägg vid denna sena tidpunkt och ger den insparade minuten till er, herr kommissionsledamot.
Förresten berättade Josep Borrell för mig att kommissionsledamot Louis Michel gav ett briljant tal vid Lissabonmötet förra helgen.
Herr talman, jag har sparat in en minut.
Louis Michel
ledamot av kommissionen. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill kort tacka er för ert mycket breda stöd för Thierry Cornillets betänkande och kommissionens ståndpunkter.
Den lämpliga reaktionen på glömda kriser är just bättre arbetsfördelning. Om arbetet inte fördelas och det humanitära biståndet eller utvecklingsstödet är beroende av politiska möjligheter, av ett lands utrikespolitik, uppstår naturligtvis glömda kriser och övergivna länder, vilket är skälet till att arbetsfördelning är det enda svaret.
Förslaget om en humanitär atlas, lik utvecklingsatlasen, som man gör utmärkta framsteg med och som redan tillämpas, är till exempel helt klart en bra lösning. Jag håller även med många talare som nämnde behovet av att betona den avgörande roll som lokala aktörers och civilsamhällets engagemang spelar.
När det gäller den centrala beredskapsfonden (CERF) håller jag fullständigt med om - och jag har påpekat detta vid flera tillfällen till FN, kontoret för samordning av humanitära frågor (OCHA), till alla, och ni vet vilken ståndpunkt jag har om det - att ECHO inte ska bidra till CERF om inte ytterligare medel tillgängliggörs. ECHO använder alla medel som det förfogar till humanitära åtgärder varje år, och om ECHO skulle behöva bidra måste det vara utöver dessa medel.
För det andra är ECHO i själva verket en europeisk central beredskapsfond. Det är viktigt att ha det i minnet. Därför finns det inget större behov av den. ECHO är precis lika flexibelt - jag drömmer om att ha samma flexibilitet inom utvecklingsstödet - och kanske ännu mer flexibelt än CERF. För det tredje skulle jag vilja att FN koncentrerar sig på sina kärnfrågor när det gäller humanitärt bistånd, vilket i stort sett är samordning av det humanitära biståndet, och det är där OCHA kommer in. Det finns ett viktigt arbete att göra även i detta avseende.
Alain Hutchinson ställde en mycket viktig fråga om hur icke-statliga organisationer och aktörer från civilsamhället framställs, eller i viss mån blir märkta - även om det är ett farligt ord. Jag håller med honom att vi självklart inte får peka ut de icke-statliga organisationerna till allmänheten som syndabockar på grund av en eller annan organisation. Jag vill nämna i förbigående att kommissionen aldrig har bidragit till Noaks Ark eller någonsin finansierat organisationen eller använt den som operatör, och jag vill att ni ska veta det så det inte uppstår några missförstånd.
Er fråga får mig att tänka på en annan fråga som vi kanske bör diskutera med de icke-statliga organisationerna - och jag har redan haft tillfälle att göra det - nämligen inrättandet av en hög myndighet för icke-statliga organisationer och aktörer från civilsamhället, som enbart skulle bestå av icke-statliga organisationer och företrädare för civilsamhället. Inga offentliga myndigheter skulle alltså vara representerade i denna höga myndighet, och jag ser att Bernard Kouchner reagerar på detta förslag. Den skulle i viss mån bygga på de principer som till exempel läkarförbund eller yrkessammanslutningar arbetar efter, som själva löser frågor som annars skulle ge upphov till problem, på grundval av god praxis och etik. Jag kastar fram det förslaget, även om det skulle vara värt att se på det mer i detalj.
När det gäller de nya medlemsstaterna är jag mycket glad över att kunna konstatera att det finns en stor vilja, särskilt bland några av dem - jag tänker särskilt på Tjeckien - att visa internationell solidaritet genom ökat humanitärt bistånd i framtiden.
Det är även viktigt att påpeka att sex medlemstater (av EU-25) ensamma står för 49 procent av EU:s sammanlagda bistånd och att andelen för de övriga 19 medlemsstaterna uppgår till 18 procent av totalsumman. Åtagandet på det humanitära området är följaktligen långtifrån balanserat.
När det gäller Palestina anser jag inte att EU ger med den ena handen och tar med den andra. Det finns naturligtvis frågetecken kring det faktum att vårt utvecklingsbistånd, och särskilt vårt humanitära bistånd, ofta stoppas på grund av situationen i Palestina, men jag anser inte att EU, och särskilt inte kommissionen, förtjänar att bli anklagade för att ta tillbaka lika mycket som de ger.
Jag vill kort kommentera det som Olle Schmidt sa om det humanitära biståndet i Eritrea. Vi har inget humanitärt bistånd i Eritrea, vi lägger inte en cent på humanitärt bistånd där. Jag förutsätter att ni förväxlar det med utvecklingsstöd. I vår politiska dialog med Eritrea finns frågan om den journalist som ni nämnde alltid med på dagordningen. Jag ringde, och träffade faktiskt, president Isaias Afewerki och diskuterade den här frågan med honom. Han skyller på att problemet enbart handlar om eritreansk lagstiftning.
Jag instämmer självklart i er åsikt och inställning i den här frågan, men att koppla ihop utvecklingsstöd till denna fråga är ytterst farligt. Om man till exempel binder frigivningen av denna journalist till ett politiskt beslut, om man binder utvecklingsstödet till denna fråga, vem kommer då att bli lidande på det? Inte de eritreanska myndigheterna, utan de människor man vill hjälpa, det vill säga befolkningen.
Saken är något mer komplicerad än vad ni tycks tro. Vi kan inte nödvändigtvis binda ihop frågor på det sättet. Även om det rör sig om ytterst oroande frågor, som jag är bekymrad över och som är ett ständigt ämne för vår dialog - och jag utövar ständigt påtryckningar för att försöka lösa hans problem - kan vi inte binda dem till beviljandet av utvecklingsstöd.
När det gäller humanitärt bistånd kan jag i alla händelser tala om för er att EU inte ger humanitärt bistånd till Eritrea, även om vi däremot finansierar utvecklingsprojekt där.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Jag måste uppmärksamma er på att omröstningen om kommissionens uttalande kommer att äga rum i Bryssel den 29 november 2007 och att omröstningen om Thierry Cornillets betänkande kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Gay Mitchell  
skriftlig. - (EN) Jag välkomnar institutionernas initiativ till att skapa ett europeiskt samförstånd om humanitärt bistånd. Det kommer för första gången att innebära en tydlig formulering av EU:s politik för humanitärt bistånd.
Det sker en snabb utveckling av den miljö där de humanitära insatserna äger rum, vilket ständigt skapar nya utmaningar.
Antalet sårbara människor i krissituationer och naturkatastrofer ökar. År 2003 drabbades 200 miljoner människor och 45 miljoner människor var i behov av livräddande hjälp. Sedan dess har vi haft flodvågskatastrofen i Asien, ett antal jordbävningar, översvämningar och orkaner som drabbat Centralamerika och det fasansfulla läget i Darfur.
Samförståndet kommer att belysa de humanitära principerna humanitet, neutralitet, opartiskhet och oberoende.
Utvecklingsstöd är av avgörande betydelse för att förebygga humanitära katastrofer. Det är oerhört viktigt att minska risken för katastrofer och att göra ett tydligt åtagande om att knyta samman katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbiståndet.
Det har blivit allt vanligare att militära styrkor deltar i katastrof- och återuppbyggnadshjälp till civilbefolkningar. Ett sådant intrång i vad som traditionellt har betraktats som ett humanitärt område eller ett utvecklingsområde ger upphov till många viktiga frågor.
Skillnaden mellan civila och militära aktörer är en fråga som rör många som arbetar inom det humanitära området. De olika aktörernas uppdrag måste tydligt definieras.
