Kreditvärderingsinstitut - Rapporterings- och dokumentationskrav i samband med fusioner och delningar - Upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (omarbetning) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
ett betänkande av Jean-Paul Gauzès för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om kreditvärderingsinstitut - C6-0397/2008 -,
ett betänkande av Renate Weber för utskottet för rättsliga frågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 77/91/EEG, 78/855/EEG och 82/891/EEG och av direktiv 2005/56/EG beträffande rapporterings- och dokumentationskrav i samband med fusioner och delningar - C6-0330/2008 -, och
ett betänkande av Peter Skinner för utskottet för ekonomi och valutafrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (omarbetning) - C6-0231/2007 -.
Jean-Paul Gauzès
föredragande. - (FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Betänkandet om kreditvärderingsinstitut som jag har anförtrotts har varit särskilt intressant att utarbeta, och framför allt gläder det mig att vi har kunnat nå enighet med rådet och kommissionen så att detta betänkande kan antas vid första behandlingen.
Analysen av de olika orsakerna till finanskrisen har visat att det finns ett trängande behov av lagstiftning för kreditvärderingsinstitut. Förslaget till förordning som lagts fram av kommissionen har granskats noggrant av parlamentet för att se till att gemenskapslagstiftningen är både föredömlig, effektiv och pragmatisk.
De slutsatser som nyligen drogs vid G20-mötet har ytterligare stärkt detta beslut. Den kompromiss som nåddes av kommissionen, rådets ordförandeskap och parlamentet ansluter sig till de riktlinjer som parlamentet eftersträvade när det gäller de centrala punkterna i denna förordning: omfattningen, kreditbetyg från tredjeländer och förebyggandet av intressekonflikter.
Det gläder mig framför allt att man med denna text har lyckats lägga grunden till den europeiska övervakningen i den anda som återfinns i resultaten i betänkandet från de Larosières grupp. Parlamentet har verkligen hållit sig till tanken att Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR) bör vara det enda organet att för registrera institut. Vi vet att det inte kunde göras så mycket mer med tanke på den gällande lagstiftningen, men genom att agera på detta sätt har vi lagt grunden till den framtida europeiska övervakningen.
Under de kommande månaderna kommer kommissionen att föreslå ett lagstiftningsinitiativ som gör det möjligt att genomföra riktlinjerna i de Larosièrebetänkandet så att en effektiv och samordnad europeisk övervakning kan inrättas.
Som en tillfällig åtgärd, och i väntan på kommissionens lagstiftningsinitiativ, kommer förordningen att under samordning av CESR ses över av ett kollegium bestående av företrädare för medlemsstaternas behöriga myndigheter. Beslutens bindande rättsverkan ska sedan garanteras av den behöriga myndigheten i det land där institutet är registrerat.
Jag skulle vilja påpeka i hur hög grad parlamentet uppskattade det tjeckiska ordförandeskapets konstruktiva och samarbetsvilliga inställning under förhandlingarnas andra skede. Det har inneburit att vi, genom förnuftiga diskussioner, har kunnat utveckla ett antal regler som bör möjliggöra den nödvändiga öppenheten och avhjälpa de problem och brister som har uppstått på grund av avsaknaden av lagstiftning om kreditvärderingsinstitut.
Resultatet är därför högst tillfredställande, och därför kommer ett övergripande ändringsförslag att läggas fram i morgon inför parlamentet, i vilket den text återges som kommissionen, parlamentet och det tjeckiska ordförandeskapet - det vill säga medlemsstaterna - har enats om.
Jag anser att Europaparlamentet, kommissionen, och ordförandeskapet därmed har bevisat att EU:s institutioner är mycket rådiga när de ställs inför en kris av aldrig tidigare skådad omfattning. Jag hoppas att vi kommer att kunna anta de övriga bestämmelserna i detta finanspaket i samma anda, i synnerhet omarbetningen av direktivet om kapitalkrav för banker, som också kallas Basel II.
I dessa tider när Europas medborgare ifrågasätter EU:s effektivitet anser jag att det är avgörande att vi kan visa att EU är i stånd att klara av krisen.
Renate Weber
föredragande. - (RO) I dessa tider måste vi göra allt vi kan för att hålla liv i kommersiella företag inom EU och särskilt finna sådana stimulansåtgärder som gör att framgångsrika företag kan erbjuda så många arbetstillfällen som möjligt. Ett sådant initiativ är ännu viktigare nu när vi genomgår denna krisperiod. Jag välkomnar kommissionens förslag till direktiv om förenkling av rapporteringskraven vid fusioner och delningar, eftersom dess syfte är att minska de europeiska företagens administrativa kostnader med 25 procent före 2012 för att öka deras konkurrenskraft.
I det betänkande som vi har utarbetat, och som vi kommer att rösta om i morgon, återspeglas kommissionens tanke. Till grund för betänkandet ligger i synnerhet följande faktorer:. För det första måste rapporteringsskyldigheterna för fusioner och delningar reduceras så att medlemsstater och företag med större flexibilitet kan fatta beslut om vilka betänkanden som de verkligen behöver i varje enskilt fall. Samtidigt måste bestämmelser som för närvarande resulterar i dubbelrapportering, och därmed orsakar onödiga kostnader, avlägsnas. För det tredje måste regler om offentliggörande och information anpassas till dagens verklighet med användning av Internet så att vi till fullo utnyttjar dessa nya kommunikationsmedel, samtidigt som vi också sänder ett budskap om att skydda miljön. Vi får inte glömma bort att de åtgärder som föreskrivs i de direktiv om information till aktieägare som finns i dag tänktes ut för 30 år sedan och aldrig har anpassats till dagens tekniska möjligheter. Jag skulle uppriktigt vilja tacka skuggföredragandena för det nära samarbete som vi har haft med dem och för deras stöd genom hela denna process med att utarbeta betänkandet. Jag skulle också vilja tacka företrädarna för rådet och kommissionen för att de varit tillgängliga och disponibla under de senaste månaderna.
Den 7 april enades Coreper om hela det kompromisspaket som förhandlades fram med parlamentet i syfte att anta ett direktiv om fusioner och delningar vid första behandlingen. Vi skulle vilja att så sker, och det är av just denna anledning som många ändringsförslag har lagts fram inför morgondagens plenarsammanträde, genom ett antagande av den kompromiss som vi nådde under det informella trepartsmötet. Frågor som var ett stort bekymmer för vissa medlemsstater, såsom offentliggörande i lokala tidningar eller bestämmelsen om utskrifter och användningen av Internet, löstes, och företrädarna för de politiska grupperna har samtyckt till dessa ändringsförslag. När det gäller att offentliggöra uppgifter i lokala tidningar kommer detta bruk fortfarande att vara möjligt i de medlemsstater som anser att det är nödvändigt. När det gäller utskrifter är regeln att de inte längre kommer att behövas, under förutsättning att aktörerna ges möjlighet att ladda ned och skriva ut handlingarna, men medlemsstater kan ordna så att kommersiella företag tillhandahåller dessa handlingar på sina kontor om någon vill läsa dem.
En annan viktigt kompromiss gäller datumet för direktivets genomförande, vilket kommer att bli den 30 juni 2011 enligt kommissionens förslag. Medlemsstaterna kommer också att få tillfälle att besluta om vilka konsekvenserna ska bli i händelse av tillfälligt avbrott av tillgången till Internet till följd av tekniska problem. Ett betydande ändringsförslag gäller förenklingen av fusioner och delningar, nu när det inte längre kommer att krävas en bolagsstämma för att godkänna dem. Enbart grundat på tillämpningen av dessa förenklade förfaranden räknar man med besparingar på omkring 154 miljoner euro per år, något som gör det värt för oss att anta detta direktiv vid första behandlingen.
Peter Skinner
föredragande. - (EN) Fru talman! Ni överrumplade mig lite eftersom jag inte hade tagit del av det helt förändrade tidsschemat för i dag, men jag är mycket tacksam över möjligheten att tala till kammaren om en mycket viktig fråga för finanssektorn, närmare bestämt försäkrings- och återförsäkringsbranschen. Det handlar om vad vi har gjort med Solvens II-betänkandet och hur vi slutligen har överlämnat detta till parlamentet för att kunna åstadkomma vad jag tror kommer att bli en mycket konkret grund för tillsynen inom hela EU.
Det är naturligtvis något som vi kommer att återkomma till. Tidigare hade vi Solvens I och jag är tacksam gentemot Harald Ettl för att vi tidigare diskuterat detta ganska ingående i parlamentet och lyckats komma fram till vissa grunder. Men nu måste vi modernisera och försäkringsbranschen tillhör de ganska många finansiella sektorer som måste förändras. I och med finanskrisen och allt som har följt med denna är det tydligt att försäkringsbranschen inte kan lämnas åt sig själv.
Det finns flera åtgärder som härrör från Solvens II som jag anser har bidragit till att göra detta till ett av de ledande betänkandena, vilket dessutom kommer att vara ledande på världsnivå. Bland dessa åtgärder finns frågan om riskhantering. Jag anser inte att det räcker att tillsynsorganen nu bara kryssar i rutor för att avgöra huruvida den industri som de ska kontrollera och skydda för konsumenternas räkning gör rätt. Det är mycket viktigt att försäkrings- och återförsäkringsbolags dagliga verksamhet verkligen observeras, styrs och övervakas av tillsynsorganen under en viss period.
Det är genom denna process och enbart denna process som vi kommer att kunna inrätta tillräcklig och lämplig tillsyn. Det handlar om företagens rapportering. Företagen kommer visserligen att meddela tillsynsorganen vad de gör, men tillsynsorganen måste också vara delaktiga, i alla 27 medlemsstaterna. Det ska inte vara som nu att varje enskild medlemsstat har sina egna regler och överväger vad de ska tillämpa i fråga om denna tillsyn. De kommer i stället att tillämpa en standardformel för tillsyn över hela EU, vilket kommer att leda till den bättre plattform för konsumentskydd som vi förväntar oss.
Företagen kommer också att lyckas uppnå skalfördelar i och med denna tillsyn eftersom de nu bara kommer att rapportera på ett sätt till varje tillsynsorgan. När det gäller vad de producerar, vad de har att säga, vad de gör och hur de rapporterar, kommer det inte bara att meddelas till ett tillsynsorgan utan det kan vara till flera olika tillsynsorgan, särskilt för koncerner. Eftersom försäkringsbolag arbetar gränsöverskridande är det viktigt att tillsynsorganen samarbetar för att se till att en man tillämpar en lämplig rapporteringsnivå och en lämplig nivå när det gäller de siffror och den information som levereras, för att se till att marknaderna har bästa möjliga skydd.
Under diskussionen med rådet noterade parlamentet några intressanta och kanske ibland också avsiktliga knep för att på ett eller annat sätt flytta nationella industrier, så jag kan inte påstå att det har varit lätt att förhandla med rådet i detta ärende. Det har varit mycket svårt. Parlamentet har påverkat rådet i stor utsträckning. Parlamentet fick rådet att gå längre än vad jag tror att rådet hade bestämt sig för och egentligen ville gå under de senaste två ordförandeskapen, så jag är mycket stolt och glad över att ha arbetat med min grupp för att kunna påverka rådet.
Tyvärr kommer vi inte att ha den typ av grupptillskott som vi från början tänkte att vi borde ha, men eftersom vi kan införa en översynsklausul i detta direktiv kommer vi att kunna återkomma till grupptillskottet. Tre år efter införandet av det här direktivet hoppas jag - och jag förväntar mig att kommissionsledamoten också säger att han räknar med detta - kunna föra tillbaka grupptillskottet på ett eller annat sätt, särskilt för att matcha den ekonomiska sidan av denna strategi.
Vi vill ha en förordning som är riskbaserad och principbaserad, men som samtidigt passar branschens kapacitet och som främjar tillsynsmyndigheternas bästa avsikter i och utanför EU. Avslutningsvis måste vi också uppmana tillsynsmyndigheter på andra platser i världen att bara erkänna mellanstatliga system. Jag hoppas att kommissionsledamoten instämmer i detta.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Dagens debatt äger rum vid en tidpunkt när vi står inför den största utmaningen för Europas ekonomi i modern tid. Brådskande åtgärder krävs: kraftfulla, målinriktade och omfattande åtgärder för att återupprätta förtroende, tillväxt och arbetstillfällen och reparera det finansiella systemet, för att åter skapa stabilitet för framtiden, främja handel och investeringar och bättre skydda våra medborgare - kort sagt för att åstadkomma ett effektivt och stabilt finansiellt system.
Utifrån kommissionens meddelande från början av mars fastställdes vid vårens möte i Europeiska rådet en stark EU-handlingsplan för framtiden - en strategi för att åtgärda luckorna i tillsynen av finanssektorn, återupprätta incitament och reformera tillsynen så att den är anpassad till EU:s inre finansmarknad. Om några veckor kommer kommissionen att lägga fram sina synpunkter på hur man ska inrätta en modern tillsynsram i EU. Dessa kommer att diskuteras av stats- och regeringscheferna i juni. Kommissionen är redo att lägga fram konkreta åtgärder i höst.
Globala problem kräver naturligtvis globala lösningar. EU:s initiativ för att enas om ett samordnat globalt svar på finanskrisen har varit mycket framgångsrikt. Vid mötet i London gjorde G20-ledarna omfattande åtaganden för på ett samordnat sätt ta itu med det finansiella systemets svagheter, för att gemensamt skapa en ny finansiell arkitektur samtidigt som man försvarar en öppen, global ekonomi.
Situationen inom EU:s finanssektor är allvarlig. Men mycket har redan gjorts och jag är glad över att kommissionen, Europaparlamentet och rådet har reagerat snabbt och har haft ett nära samarbete för att reagera på krisen. Vi är på väg att framgångsrikt slutföra antagandet av tre nyckelåtgärder: för det första, förordningen om kreditvärderingsinstitut, för det andra, omarbetningen av Solvens II och för det tredje, översynen av det tredje och det sjätte bolagsrättsdirektivet om inhemska fusioner och delningar.
Den överenskommelse som nåddes om en förordning för kreditvärderingsinstitut kommer att hjälpa oss hantera ett av de problem som har bidragit till denna kris. Därmed kommer man att ha vissa utsikter att kunna återupprätta marknadens förtroende. I det förslag som antogs av kommissionen i november förra året anges några tydliga mål för att förbättra kreditvärderingsinstitutens integritet, öppenhet, ansvar och goda förvaltning. Huvudtemat för det ursprungliga förslaget har behållits i denna förordning, som särskilt kommer att säkra kreditvärderingsinstitutens analytiska oberoende, integriteten i kreditvärderingsprocessen och en tillräcklig hantering av de intressekonflikter som tidigare förekom i kreditvärderingsprocessen. Ett omfattande tillsynssystem kommer också att inrättas. Europeiska tillsynsmyndigheter kommer att övervaka kreditvärderingsinstitutens uppförande och vidta åtgärder där det behövs för att säkerställa efterlevnaden.
När det gäller tillsynen har jag uttryckt behovet av att stärka tillsynssamarbetet. Därför håller jag absolut med om behovet av framsteg inom detta centrala område. För att säkra konsekvens och samstämmighet inom all relevant tillsyn av finanssektorn, avser kommissionen att på grundval av rekommendationerna i de Larosièrerapporten undersöka behovet av att stärka de bestämmelser som gäller uppbyggnaden av tillsynssystemet.
I frågan om hanteringen av kreditvärderingar som utfärdats i tredjeländer har resultatet från G20-mötet förändrat den globala situationen. Alla G20-medlemmar har kommit överens om att reglera kreditvärderingsinstitut genom införande av obligatoriska registrerings- och tillsynssystem. Därför håller jag med om den lösning som rådet och parlamentet kommit överens om i fråga om hanteringen av värderingar som utfärdats i tredjeländer.
Jag noterar med tillfredsställelse att de ambitiösa mål som angetts i kommissionens förslag har bibehållits. Kommissionen är mycket nöjd över resultatet av medbeslutandeförfarandet.
Låt mig nu gå vidare till Solvens II. Jag skulle vilja tacka föredraganden, Peter Skinner, och parlamentet för deras arbete och villighet att kompromissa för att nå en överenskommelse vid första behandlingen i denna viktiga fråga. Detta resultat kommer att välkomnas i stor utsträckning av EU:s försäkringsindustri, av tillsynsmyndigheter och av andra intressenter.
Men jag måste också medge att jag är besviken över vissa aspekter i kompromissen. Borttagandet av grupptillskottsordningen, som jag anser vara en av de mest innovativa aspekterna i kommissionens förslag, innebär att vi inte kommer att kunna modernisera tillsynsrutinerna för försäkrings- och återförsäkringsbolag som verkar på gränsöverskridande basis i den utsträckning vi hade velat.
Jag är också fortsatt bekymrad över att vissa av ändringsförslagen som gäller hanteringen av aktierisk skulle kunna leda till införandet av ett oförsiktigt system för investeringar i riskbaserat kapital. Detta gäller särskilt för de ändringsförslag som inför ett system som baseras på varaktighet som ett alternativ för medlemsstaterna. Kommissionen kommer att noga bevaka detta för att se till att de genomförandeåtgärder som tas fram i detta avseende är kloka och sunda.
Men kommissionen kommer ändå att stödja överenskommelsen mellan parlamentet och rådet om denna får stöd vid er omröstning. Det nuvarande solvenssystemet är över 30 år gammalt. Genom Solvens II införs ett ekonomiskt riskbaserat system som kommer att ge en större integration av EU:s försäkringsmarknad, förbättra skyddet för försäkringstagare och öka konkurrenskraften för EU:s försäkringsbolag.
Såsom bekräftades nyligen av kommittén för europeiska myndigheter med tillsyn över försäkringar och tjänstepensioner (CEIOPS) i dess rapport om vilka lärdomar som dragits av finanskrisen, behöver vi Solvens II mer än någonsin som ett första svar på den nuvarande finanskrisen. Vi behöver en tillsyn som fordrar att företag hanterar sina risker på korrekt sätt, som ökar öppenheten och som ser till att tillsynsmyndigheterna samarbetar och samordnar sin verksamhet mer effektivt. Solvens II kommer att medföra ett system för försäkringsindustrin som kan tjäna som modell för liknande reformer internationellt.
Införandet av en översynsklausul där man särskilt nämner grupptillskottsordningen kommer att göra det möjligt för kommissionen att återkomma till denna fråga. Jag förväntar mig att framsteg inom ett antal olika områden, utifrån rekommendationerna i de Larosièrerapporten, ska ha skapat mer gynnsamma villkor för reformer i fråga om gränsöverskridande samarbete mellan hemlandets och värdlandets tillsynsorgan.
Jag går nu över till Renate Webers betänkande. Tack vare föredraganden Renate Webers effektiva arbete har det varit möjligt att hitta en kompromiss om förenklade rapporterings- och dokumentationskrav i samband med fusioner och delningar av aktiebolag, som i stor utsträckning kommer att bibehålla besparningspotentialen i kommissionens ursprungliga förslag, vilken uppgår till 172 miljoner euro per år.
Mätningar och undersökningar i samband med minskningen av administrativa bördor visar att bolagsrätten är ett av de mest betungande områdena i EU:s regelverk. Av flera skäl drabbar de administrativa bördorna små och medelstora företag hårdare än stora företag. I en expertrapport från 2007 uppskattas att små företag spenderar tio gånger så mycket som stora företag för att uppfylla de informationsskyldigheter som lagstiftningen föreskriver. Jag upprepar, tio gånger. Samtidigt är småföretag ryggraden i vår europeiska ekonomi, och de genomgår just nu mycket svåra ekonomiska tider.
I den nuvarande svåra och utmanande ekonomiska situationen har vi inte råd med sådana hinder. I stället måste vi anstränga oss mer för att lätta bördan för våra företag. Europaparlamentet välkomnade i sin resolution av den 12 december 2007 kommissionens avsikt att uppnå målet med en 25-procentig minskning av företags administrativa bördor på EU-nivå och nationell nivå senast 2012 och underströk att det skulle undersöka lagstiftningsförslagen mot denna bakgrund. I dag, bara sju månader efter att förslaget lades fram av kommissionen, är jag mycket nöjd över denna kompromiss, även om kommissionen hade gått ännu längre i sitt ursprungliga förslag. Jag ser fram emot parlamentets stöd för denna kompromiss, som snabbt kommer att leda till betydande fördelar för företagen, särskilt små och medelstora företag. Och vi bör inte stoppa där. Förenkling och minskning av administrativa bördor kommer att fortsätta att ha en viktig plats på kommissionens dagordning.
Gay Mitchell
föredragande för yttrandet från utskottet för ekonomi och valutafrågor. - (EN) Fru talman! Jag vill inte rikta mig mot någon särskild person. Jag anser att Solvens II, tillsyn och kreditvärderingsinstitut alla är mycket relevanta och mycket viktiga, men förutom att släcka lågorna måste vi också bygga en brandstation. Vi har alltför ofta tenderat att säga: Vi ska bygga en brandstation någon gång i framtiden.
Om president Nicolas Sarkozy fortfarande vore ordförande för Europeiska rådet skulle vi säkert inte fortsätta att gå fram i snigelfart, som vi gör nu. Det tjeckiska ordförandeskapet är en stor besvikelse och Tjeckiens president är en särskilt stor besvikelse.
Om det tjeckiska ordförandeskapet eller dess efterträdare inte kan göra jobbet så visar det att vi verkligen behöver Lissabonfördraget. Vi behöver verkligen någon på mer permanent basis som kan leda EU.
Folk söker efter hopp, de söker efter information om återhämtningen. Finns det någon här i parlamentet som verkligen tror att vi skulle gå fram i den här snigelfarten om Jacques Delors var ordförande för kommissionen? Det är dags för handling och ledarskap, men denna handling och detta ledarskap kommer inte. Det är en fråga som vi behöver ta upp under förmiddagen.
Europeiska investeringsbanken skulle kunna göra mycket mer. EU och dess institutioner, tillsammans med länder såsom Kina, skulle kunna göra mycket mer. Det är inte 1937. Då hade vi inte de institutioner eller den förmåga att hantera saker som vi har nu. Nu har vi dessa institutioner, inom EU och utanför EU - ett litet antal institutioner som kan samarbeta. Vad vi saknar är ledarskap. Ta tillbaka Nicolas Sarkozy som ordförande, eller någon som Sarkozy, och låt oss se till att kommissionen får en ordentlig ledning så att folk kan känna hopp. Låt oss börja tala om återhämtningen. Jag kan inte se att detta kommer från Europeiska rådet men det är på tiden att det gjorde det.
Sharon Bowles
föredragande för yttrandet från utskottet för rättsliga frågor. - (EN) Fru talman! Jag välkomnar överenskommelsen om Solvens II. Liksom de övriga beklagar jag att grupptillskottet har skjutits upp till en kommande översyn och att rådet eventuellt inte kan samarbeta med oss för att hitta vägar att få det att fungera, med beaktande av några välgrundade farhågor. Både i utskottet för rättsliga frågor och i utskottet för ekonomi och valutafrågor undersökte jag hur kapitalrörelserna ser ut när koncerner utsätts för påfrestningar, såsom när de är nära insolvens, och det är absolut inte så enkelt som det har framställts i kommissionens förslag eller av försäkringsbranschens företrädare.
Emellertid finns det instrument tillgängliga för att uppnå målet och vi rekommenderade åtgärder på nivå 2. Nu skjuts dock möjligheterna till en säker och ekonomisk användning av kapital på framtiden. Jag hoppas att medlemsstaterna kommer att klara utmaningen när det gäller att söka efter bättre lösningar vid avveckling.
Nu till något av innehållet i paketet. I ändringarna av artikel 27 specificerades att tillsynsmyndigheterna måste ha relevant expertkompetens och kapacitet. Jag utarbetade det ursprungliga ändringsförslaget delvis mot bakgrund av betänkandet om bolaget Equitable Life, men i samband med finanskrisen har det en mer omfattande verkan och jag har lyckats få med liknande ordalydelser i förslagen om kapitalkrav och kreditvärdering.
Det måste klart framgå att det inte är det enklaste alternativet att välja denna riskbaserade strategi. Att korrekt förstå modeller och underliggande antaganden bör vara en mer krävande form av tillsyn är att kryssa i rutor. Man ska inte kunna klara stresstester bara genom att bekvämt kryssa i några rutor, och korrelationsfaktorer måste aktivt granskas.
Grupptillsynen blir nu en process som präglas av deltagande, inte en ensidig process för grupptillsynsmyndigheten, även om det måste finnas någon som har det slutliga ansvaret. Rollen för CEIOPS utvidgas och det är värt att betona att det var diskussionen kring Solvens II som beredde vägen för det likartade tänkandet om utökade roller för nivå-3-kommittéerna. Inte mindre viktigt förtydligar man också att det inte ska förekomma några konflikter mellan ett nationellt tillsynsorgans uppgift och dess roll inom CEIOPS.
Dessa ändringsförslag var ganska framtidsinriktade när de lades fram för en tid sedan, men de har visat sig vara värdefulla allteftersom finanskrisen har utvecklats. Såsom föredraganden har sagt har parlamentets grupp gjort väl ifrån sig. När det gäller Solvens II har även det tjeckiska ordförandeskapet gjort ett bra arbete.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Föredraganden har redan pekat på både de negativa och de positiva sidorna av det resultat som uppnåddes med Solvens II. Jag anser att vi kan säga att det innebär stora framsteg mot att göra den europeiska försäkringsbranschen brukbar i framtiden, även i kristider. Jag anser också, såsom redan sagts, att vi har klargjort vilket område som bör kritiseras, nämligen grupptillsynen. Det finns naturligtvis mer arbete att göra på det kombinerade området grupptillsyn och grupptillskott. I en tid av kris, när kapitalflödena inte är normala är det dock naturligt att ligga lite efter på detta område och även att visa hänsyn till de länder som genomgår svårigheter.
Vi har också diskuterat en annan mycket viktig fråga, eftersom det finns 500 miljoner konsumenter i Europeiska unionen, vilka också är försäkrade personer, med ”aktierisk”. Näringslivet, ekonomin och medlemsstaterna har alla intagit tydliga ståndpunkter i denna fråga. Vi har tvingats godta en kompromiss, vilket kan komma att visa sig i analysen vid något skede i ett system med översynsklausul. Det viktiga är att vi kan säga att EU har sänt ut en signal i detta hänseende om att EU är aktivt, att unionen är i stånd att agera. Jag tror att även Förenta staterna, Kina och övriga länder som arbetar med dessa välbetänkta frågor och förbereder bättre system inför framtiden under dessa särskilda omständigheter, har märkt denna signal. Det är en av de viktiga insikterna.
Jag skulle också vilja upprepa följande mycket tydligt när det gäller det förflutna Fyra ordförandeskap har deltagit, inräknat det nu sittande. Förhandlingarna har varierat kraftigt, naturligtvis även under inflytande av påtryckningar från respektive medlemsstat, men vi har nått ett resultat. Det är en insikt.
Den andra är att vi har samarbetat med den europeiska försäkringsbranschen, och att konsekvensbedömningar på de enskilda områdena var mycket viktiga i detta avseende. Varför? Därför att det var viktigt att involvera försäkringsbranschen i att finna denna lösning med hänsyn till det mycket komplicerade systemet och ämnet. Om vi beaktar att 1 400 företag deltog i den senaste konsekvensbedömningen - både stora och små, eftersom målet inte är balans på marknaden, utan att engagera alla aktörer till fördel för konsumenterna - så har detta varit en stor framgång. Tillsammans med förhandlingsgruppen från Solvens II har vi inte låtit oss skrämmas av någon särskild påtryckningskälla, utan i stället har vi hållit rak kurs för att tillgodose konsumenternas och försäkringsbranschens intressen och framför allt naurligtvis våra parlamentariska plikter.
Gianni Pittella
för PSE-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag tror att det står klart för alla att en utvecklingscykel är över, en cykel som under de senaste åren har visat på obalansen och motsägelserna i en viss syn på globaliseringen: en ultraliberal globalisering som i alltför många fall har gynnats av institutionernas svaghet och som har sett politiken som ett hinder, ett obehag som man ska göra sig av med.
Nu blir det just politikens uppgift att återställa medborgarnas förtroende mot bakgrund av den allvarliga ekonomiska kris som vi upplever. För att göra detta måste politiken ta ledningen och visa på framtida möjligheter och de hinder som måste övervinnas. Vi måste råda bot på motsägelsen mellan världsmarknadens snabba tillväxt och institutionernas svaghet som är i stånd att uppväga och kontrollera finansekonomins överdrivna makt.
Förordningen om kreditvärderingsinstituten är ett viktigt framsteg i detta avseende. Jag har arbetat med detta ärende som skuggföredragande för socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, i mycket gott samarbete med JeanPaul Gauzès, betänkandets författare, som jag verkligen vill gratulera.
De viktigaste punkterna i förordningen är resultatet av parlamentets åtagande under de svåra förhandlingarna med rådet. Jag tänker på kraftfulla insatser som kravet på att instituten måste registreras på europeiskt område, prognoser och civilrättsligt ansvar, det dubbla säkerhetssystemet för godkännande av meddelanden från tredjeländer och framför allt möjligheten att denna förordning kan träda i kraft snabbt och inte om två år, som de nationella regeringarna ursprungligen krävde.
Förordningen har emellertid också ett starkt symboliskt värde. Vi reglerar i själva verket en sektor som liksom andra - jag tänker till exempel på spekulationsfonder - under tidigare år har gynnats av total avsaknad av lagstiftning. Resultatet av denna typ av självreglering kan alla se, det är förfärligt. Nu är det dags att ta mod till sig och bygga upp en ny struktur för finansmarknaderna. Herr kommissionsledamot! Vi måste vara medvetna om att inom denna sektor, mer än andra, räcker det inte att nationella regeringar agerar på egen hand!
Av denna anledning tycker jag det är väldigt synd att man missade en möjlighet, trots det utmärkta resultat som uppnåtts. På grund av motstånd från medlemsstaterna - vilket rådet har ett viktigt ansvar för - fanns inte viljan att fastställa villkor i texten för ett enda, europeiskt övervakningsorgan för kreditvärderingssektorn. Det gjordes en officiell begäran till parlamentet, men avsaknad av politiska ambitioner och realism har hittills hindrat den från att få stöd. På denna punkt fortsätter parlamentet att uppvisa sin förmåga att förutspå framtiden, och jag hoppas att de nationella regeringarna kommer att göra det samma.
Wolf Klinz
Fru talman! Kreditvärderingsinstitutens misslyckanden som föregick krisen har gjort en reglering av dessa institut oundviklig. Målen med den aktuella förordningen om registrering av kreditvärderingsinstitut är återigen öppenhet, garanterad hög kvalitet, ökad konkurrens, besegrandet av intressekonflikter och, till följd av detta, bättre skydd för investerare. Det var ingen lätt uppgift att uppnå enighet. Kommissionens, parlamentets och rådets ståndpunkter skilde sig ursprungligen mycket åt, men på det stora hela har nu dessa mål i huvudsak uppnåtts. En sak som är bra är att det bara kommer att finnas en ratingkategori. Kategorierna 1 och 2 som fanns i tillsynssyfte och i andra syften kommer att tillhöra det förflutna. Intressekonflikter har övervunnits: det kommer inte att finnas några rådgivningstjänster kopplade till kreditvärderingsverksamheten. Kreditvärderingsinstitut från länder utanför EU kommer att få möjlighet att närma sig den europeiska marknaden och bedriva verksamhet här med hjälp av ett system för certifiering grundat på likvärdighet - något som är viktigt för små institut - eller med hjälp av godkännandesystemet - som kan användas av stora institut.
Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR) kommer att spela en avgörande roll när det gäller registrering och övervakning av kreditvärderingsinstitut. Trots allt detta noterade jag också ett antal brister i den aktuella akten och förordningen. Jag fruktar att möjligheterna att komma in på den europeiska marknaden i praktiken kommer att försvåras av alla regler och krav. Dessa krav är kanske alltför restriktiva, och de skulle i slutändan kunna stänga den europeiska marknaden, och detta skulle alltså kunna leda till protektionism bakvägen - vilket skulle vara dåligt. Jag hoppas att mina farhågor kommer att visa sig ogrundade.
Våra regler för intern styrning har funnits mycket länge - alltför länge... De är nästan överdrivna. Det finns inte jämförbara regler i någon annan EU-lagstiftning. Det skulle ha varit bättre om vi hade fastställt tydliga principer och lämnat ansvaret för genomförande och utveckling av dessa principer till företagen själva.
Enligt min mening har vi inte gjort några framsteg när det gäller att få ett slut på oligopolen. Vi får stå ut med många år av mycket lite konkurrens.
Cristiana Muscardini
för UEN-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Den ekonomiska krisen är långt ifrån över, även om medlemskap i euroområdet har gett EU en viss stabilitet. Internationella valutafonden fastställer kostnaderna för finanskrisen till 4 000 miljarder US-dollar, av vilka två tredjedelar kan tillskrivas bankerna.
Det finns många mål som måste nås: återställa förtroendet, stödja tillväxten och skydda sysselsättningen. Detta kan enbart uppnås genom en ekonomisk politik som är i stånd att korrigera finanssystemet, men EU har inte en ekonomisk politik ännu! Trots förslagen från G20-mötet i London att ge kreditsystemet ett nytt uppsving saknas det fortfarande tydliga regler för att styra finansmarknaden, dess aktörer, de produkter som erbjuds och derivat, något som vi har påpekat i åratal.
Marknaden borde vara föremål för lagstiftning och övervakning, framför allt finanssektorn, som utan kontroll har banat väg för en ökad skuldsättning utan motstycke. Vad ska man göra med den enorma skuld som har byggts upp på grund av att krediter beviljats utan garantier? Ska den skrivas av? Ska den omfattas av en upprensningsmekanism som bankerna genomför? Ska framtida transaktioner när det gäller OTC-derivat förbjudas, och banker ombedas att sätta stopp för sina derivatkontrakt en gång för alla?
Vi behöver definitiva svar, nya kreditlinor för små och medelstora företag och sparare för att förhindra okontrollerade omflyttningar och för att anpassa reglerna för den öppna samordningsmetoden till den faktiska situationen. Om vi inte talar om världens handelsregler kommer vi inte att lösa någonting. Det vill säga, på grund av denna systemkris måste vi reformera systemet, återge politiken dess styrande roll som så ofta saknas, åter inrikta oss på realekonomin och överge den virtuella finansvetenskapens sorglösa opiat!
Alain Lipietz
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först av allt skulle jag vilja säga att jag till fullo instämmer i det som Gay Mitchell sa i sitt anförande. Vi följer inte tidtabellen. Vi håller inte takten. Trots detta skulle jag vilja påpeka för honom att det är viktigt att inte begå samma misstag när det gäller det franska ordförandeskapet som fransmännen ibland gör när det gäller Gordon Brown. Att tala om åtgärder garanterar inte att de kommer att träda i kraft.
När det gäller krisen i sig, står det klart för oss att den inte började på finansmarknaden. Den har sin grund inom det sociala området och miljöområdet. Men den följer finanscykeln, det vill säga att när cykeln är positiv tar vi risker, men när den är negativ, säger vi till oss själva att det kanske vore klokt att reglera saker en aning.
Vi befinner oss i ett skede där reglering - och kraftfull reglering - krävs. Det krävs reglering på den inre marknaden, det vill säga att vi behöver alltmer centraliserad lagstiftning på EU-nivå. Det är detta som vägleder oss i omröstningen. Vi stöder Gauzèsbetänkandet och dess framsteg till fullo. Vi har i åratal uppmanat till en mer centraliserad lagstiftning och tillsyn på EU-nivå i, och det första steg som har tagits med CESR är enligt vår mening helt riktigt.
Men trots Peter Skinners ansträngningar - och på denna punkt vill vi framföra exakt samma kritik som Gay Mitchell - beklagar vi att regeringarna inte har förstått. Vi instämmer inte i den föreslagna kompromissen där systemet med grupptillsyn förkastas. Jag anser att en sådan metod kommer att leda till ytterligare katastrofer.
Vi kommer därför att rösta mot Skinnerbetänkandet - inte mot Peter Skinners arbete, men mot den kompromiss som regeringarna inför.
Sahra Wagenknecht
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Fru talman, mina damer och herrar! Liksom allmän säkerhet, rättvisa och miljöskydd, är stabilitet på finansmarknaderna en offentlig tillgång, och som sådan bör den stå under offentlig granskning. När allt kommer omkring har vi redan sett det ske: alla som lämnar regleringen av finansmarknaden i händerna på storbanker, försäkringsbolag, hedgefonder och kreditvärderingsinstitut i den privata sektorn riskerar att få se gigantiska penningbelopp spekuleras bort i jakten på maximal avkastning, och slutligen får allmänheten betala för förlusterna.
Krisen har alltför tydligt visat att den frivilliga självregleringen har misslyckats, ändå har inte kommissionen vacklat i sitt åtagande. I stället för att förbjuda riskfyllda finansprodukter och införa tydliga regler för finanssektorn, fortsätter den att tillåta privata aktörer att på egen hand besluta vilka risker de ska ta och hur dessa ska bedömas. Vi anser att detta är oansvarigt.
Det står nu klart att kreditvärderingsinstituten, i vinstintresse, systematiskt har underskattat riskerna med strukturerade finansprodukter och alltså verkligen satt igång handeln med lån utan säkerhet. Det lämpliga tillvägagångssättet skulle därför vara att helt sätta stopp för att riskhantering läggs ut på entreprenad till privata, vinstinriktade aktörer och skapa ett europeiskt offentligt kreditvärderingsinstitut som ska avge oberoende yttranden om kvaliteten på olika värdepapper. Kommissionen har ännu inte ens beaktat denna lösning.
I Gauzèsbetänkandet uppmanar man med rätta till att värderingen av ett lands statsskuld bör betraktas som en offentlig tillgång och därför bör genomföras av offentliga aktörer. Men varför ska denna princip begränsas till statsskulder?
Även i fallet med det planerade Solvens II-direktivet stöder kommissionen och föredraganden det misslyckade konceptet med självreglering. Försäkringsgrupper ska till exempel ha möjlighet att ta sin tillflykt till interna modeller av riskbedömning när de beräknar kapital- och solvenskrav. Tiden kommer att utvisa huruvida medlemsstaternas tillsynsmyndigheter har tillräcklig kapacitet för att kunna förstå dessa modeller. Personligen tvivlar jag på det.
Dessutom är både minimikapitalkravet och solvenskapitalkravet alltför lågt ställda och de måste ökas avsevärt. Eftersom detta skulle kunna orsaka problem för vissa banker och försäkringsbolag förespråkar vi att denna kapitalökning ska utformas som statliga värdepapper som påverkar bolagets policy på motsvarande sätt. Sådan partiell nationalisering skulle vara ett djärvt första steg mot att omorientera finanssektorn för allmänhetens bästa.
På längre sikt skulle i vilket fall som helst hela finanssektorn flyttas över till den offentliga sektorn, eftersom bara en nationalisering kan säkerställa att denna sektor uppfyller sin allmänna plikt i stället för att spela bort sig själv i jakt på ständigt högre avkastning på de globala finansmarknaderna. Det är hög tid att man drar slutsatser från den katastrof som har orsakats.
Godfrey Bloom
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag har tillbringat 40 år inom finanssektorn så jag tror att jag kanske vet lite grann vad jag talar om här.
Låt mig bara säga något om UK Financial Services Authority (FSA), som kommer att visa oss hur misstag begås. Brittiska FSA har en regelbok på en halv miljon ord. Ingen förstår den - minst av allt FSA. FSA tolkar sin egen regelbok i hemlighet. De behåller de böter som de utdömer för att förbättra sina egna löner och pensioner. Det finns ingen instans för överklagande. Jag har skrivit till kommissionsledamot Charlie McCreevy i denna fråga, som visar på svagheter i artiklarna 6 och 7 i hans lag om mänskliga rättigheter. Det finns alltså ingen instans för överklagande. Det finns ingen regressmöjlighet alls om de gör fel. Allmänheten har getts intrycket att om en bestämmelse har en FSA-stämpel på sig kan den inte vara felaktig. Det finns inget begrepp som caveat emptor (köparen ska vara på sin vakt).
Nu verkar det som om detta organ kommer att bli inordnat i någon form av EU-kontrollfunktion, som utan tvivel består av okunniga byråkrater, skandinaviska hemmafruar, bulgarisk maffia och rumänska tillverkare av klädnypor. Jag tror säkert att ni kommer att komma jättebra överens.
Bruno Gollnisch
(FR) Fru talman! Jean-Paul Gauzès betänkande om kreditvärderingsinstitut, Renate Webers betänkande om rapporterings- och dokumentationskrav i samband med fusioner och delningar och Peter Skinners betänkande om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet, innehåller bestämmelser som utan tvivel är användbara, men de kan inte beskrivas som åtgärder för att bekämpa finanskrisen. Den kris som vi upplever är helt klart av en annan omfattning, och den kan inte lösas med hjälp av enbart dessa tekniska och sporadiska åtgärder.
Vilka åtgärder krävs för att lösa den fruktansvärda kris som vi upplever? För det första måste vi bryta med de teser som ni har baserat ert arbete på fram till nu, nämligen de som tror på det goda i den internationella fördelningen av arbete, fri rörlighet för personer, varor och kapital.
Vi måste bryta med den fria rörligheten för varor, som har ställt europeiska arbetstagare mot arbetstagare i länder som är fristäder för kapitalismens mest cyniska former, som det kommunistiska Kina, där arbetstagare inte har rätt att strejka, inte har föreningsfrihet, skäliga pensioner eller socialt skydd och där de tjänar löjligt låga löner. Men Kina är inte den enda stat som befinner sig i denna situation.
Vi måste bryta med den fria rörligheten för personer, som har fått oss, som har fått er, till att godta och till och med rekommendera en massinvandring som det enda sättet att ersätta framtida generationer, en massinvandring vars katastrofala konsekvenser vi tydligt kan se i dag.
Slutligen måste vi bryta med den fria rörligheten för kapital, den faktor som utlöste denna kris eftersom det var denna företeelse som möjliggjorde krisen på den amerikanska marknaden för bolån - en kris som till fullo berodde på omständigheterna och som borde ha begränsats till den amerikanska marknaden - och som spreds för att gradvis fördärva alla våra ekonomier och ruinera våra sparare, arbetstagare och arbetsgivare.
Detta leder till att små och medelstora företag måste befrias från det ok som skatteinblandning och byråkrati utgör. Det behövs enkla regler, så att penningvärden faktiskt motsvarar det som verkligen existerar i form av industriella tillgångar eller tjänstetillgångar. Även en investeringspolitik måste införas, men den måste vara livskraftig. Detta är bara några få grundläggande åtgärder som vi skulle vilja att medlemsstaternas regeringar äntligen vidtog med tanke på att den nationella politiken har visat sin överlägsna förmåga att agera.
John Purvis
(EN) Fru talman! Jag är glad över att Solvens II till sist har blivit föremål för beslut. Peter Skinner och hans skuggföredragande har gett prov på exemplarisk ihärdighet och mycket stort tålamod i detta arbete. Liksom de andra beklagar jag att grupptillskottet inte har tagits med, men uppriktigt sagt är jag inte förvånad, under dessa febrila omständigheter. Vi måste arbeta hårt för att uppnå ett system för koncerner som kommer att fungera för och på en europeisk inre marknad för försäkringar och som också är effektivt för tredjeländer. Vi kan inte ha några fler misslyckanden i likhet med vad som hände med försäkringsbolaget AIG.
Jag skulle också vilja gratulera föredraganden Jean-Paul Gauzès och rådet till att ha nått en förnuftig slutsats i fråga om förordningen om kreditvärderingsinstitut. Det är tydligt att dessa institut har begått allvarliga misstag och någon form av ökad tillsyn var oundviklig. Men vem har inte gjort misstag, inte minst tillsynsorganen själva, och kan vi vara säkra på att de inte kommer att göra misstag i framtiden?
Jag var bekymrad över att det rabiata fientliga utpekandet av syndabockar bland kreditvärderingsinstituten skulle leda till en överdrivet påträngande och kontraproduktiv tillsyn med en överväldigande eurocentrisk, protektionistisk och exterritoriell dimension. Jag konstaterar med glädje att kompromissen har mildrat dessa tendenser i viss utsträckning, men inte i den utsträckning som jag hade önskat.
Kreditvärderingar är en åsikt - de är användbara åsikter, de är expertyttranden, men de är bara åsikter, så det är upp till investerarna att ta fullt ansvar för sina investeringsbeslut. Utan tvivel har man nu lärt sig dessa läxor, mer än väl och inte utan kostnad.
Jag är glad över att omfattningen är begränsad till kreditvärderingar som används i tillsynssyfte. Jag är glad över att se att vi har rört oss bort från likvärdighet och godkännande, när det gäller kreditvärderingar från tredjeländer, till likvärdighet eller godkännande. Men skulle kommissionsledamoten kunna bekräfta att detta innebär att investerare fortfarande kan investera fritt i aktier och obligationer i tredjeländer som inte är värderade i Europa eller som inte har likvärdig status?
Vi måste vara uppmärksamma på oavsiktliga konsekvenser. Utan någon konsekvensbedömning på förhand är det nästan säkert att sådana konsekvenser kommer att infinna sig och därför är kravet på översyn i artikel 34 av avgörande betydelse.
Pervenche Berès
(FR) Fru talman! När det gäller Solvens II, är detta en reform som inleddes långt före krisen, och som den senare har kastat nytt ljus på. Som lagstiftare har vi tvekat: var det nödvändigt att sluta detta avtal vid första behandlingen?
När allt kommer omkring kommer förhandlarnas beslutsamhet att ha gjort det möjligt för oss att nå en kompromiss, som enligt min mening har minst två förtjänster: för det första tvingar den försäkringsbranschen att bedöma sina risktaganden bättre, en process som hittills har innefattat relativt gamla mekanismer som utan tvivel var olämpliga för dagens försäkringssektor, och för det andra betonar den behovet av övervakningsmekanismer som ska anpassas till försäkringsbolagen av i dag, både vad gäller mångfalden av konsumentprodukter och erbjudanden och deras transnationella organisation.
Som lagstiftare ville vi gärna beakta hur verkligehten ser ut för denna marknads, det vill säga en marknad där det till exempel i vissa länder finns livförsäkringsmekanismer som utgör en betydande del av sektorn, och där, mot bakgrund av krisen, vi tvingades ta hänsyn till procykliska effekter vid tillämpning på försäkringssektorn.
Vi behövde också se till att antagandet av denna lagstiftning inte upplöste försäkringsmarknadens uppbyggnad, och att den särskilt gjorde det möjligt för ömsesidiga bolag att rymmas inom denna lagstiftning. Det står emellertid tämligen klart att detta bara är ett steg på vägen, och jag skulle vilja nämna sex punkter som gäller denna sektor som vi omedelbart ska fortsätta att arbeta med framöver.
Den första är naturligtvis att acceptera slutsatserna i de Larosièrebetänkandet och behovet att se till att det finns jämlikhet och harmoniserade villkor mellan de olika tillsynsorganen, och i detta syfte stärka den europeiska myndighet som ansvarar för att övervaka försäkringsbolagen.
Den andra punkten - som många av mina kolleger har nämnt - är att genomföra den ökända mekanismen för grupptillskott, men på denna punkt delar jag inte Alain Lipietz åsikt. Vi skulle naturligtvis ha föredragit att ha haft grupptillskott, men vad är oklart med att det i dag är svårt för länder där 80 eller 100 procent av försäkringssektorn ligger i händerna på utländska företag, utan någon solid rättslig grund, att godta denna mekanism? Vi måste göra framsteg på detta område.
Det tredje steget inför framtiden är harmonisering mellan vad vi gör här och vad som händer med pensionsfonderna. Hur kan vi tycka att vi måste förbättra solvensen när det gäller försäkring, men inte fråga oss själva detsamma när det gäller pensionsfonder? Detta är ett ofantligt problem.
Den fjärde uppgiften inför framtiden gäller införande, skapande, fastställande av en mekanism för insättningsgaranti, som vi i dag har inom bankväsendet, och som fortfarande saknas inom försäkringssektorn.
Den femte punkten gäller marknadsföringen av försäkringsprodukter och garantin för hur försäkringsförmedlare som erbjuder produkter till dem som ska försäkras gör det möjligt att tillgodose deras intressen och krav på skydd.
Den sista punkten gäller slutligen att införliva det som vi ska genomföra för banksektorn i denna sektor, nämligen retentionsmekanismer när det gäller utgivning av värdepapper.
På denna grundval hoppas jag att vi i framtiden kommer att dra lärdom av denna kris för att garantera EU-medborgarna en försäkringssektor som för dem utgör en verklig garanti för ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Marielle De Sarnez
(FR) Fru talman! Det är inte de föredragandes fel, men jag anser att kommissionens förslag kom ganska sent och inte är tillräckligt om man ser till det som har inträffat. För att undvika ytterligare kriser måste vi uppenbarligen vara mycket mer ambitiösa och proaktiva.
Vi måste för det första vara mer ambitiösa och proaktiva på lagstiftningsområdet. Vi måste harmonisera vår lagstiftning, och den kraftfullaste signalen skulle utan tvivel vara att inrätta ett eget europeisk tillsynsorgan. Detta är det ultimata sättet att visa vår ståndpunkt.
När det gäller kreditvärderingsinstitut måste vi inrätta europeiska institut med garanterat oberoende. Vi måste sätta stopp för den skandalösa verksamheten med institut som värderar företag som betalar till dem.
När det gäller hedgefonder måste vi reglera dem och tänka ut en skatteform som straffar alla kortsiktiga finansiella transaktioner.
Till sist måste vi, när det gäller skatteparadis, vidta några mycket enkla åtgärder. Vi måste förbjuda alla banker som har transaktioner med skatteparadis eller som vägrar att samverka till att bedriva verksamhet inom EU.
Detta är allt för tillfället. Men jag anser att vi måste gå ännu längre och jag skulle här vilja föreslå två tillvägagångssätt. Den första är att vi måste överväga att utvidga euroområdet och integrera nya medlemmar. Denna politiska yttring skulle förmodligen vara lika kraftfull som Tysklands återförening var på sin tid, och det skulle visa den solidaritet som existerar inom EU och öka vår unions inflytande.
Den andra vägen är att vi måste utvecklas mot ekonomisk, budgetär och monetär integrering och mot skatteharmonisering, som är det enda sättet för att bekämpa skattedumpning inom EU.
Allt detta är nödvändigt, men det som våra medborgare mest av allt förväntar sig - och jag hoppas att Europeiska kommissionen lyssnar - är att vi vidtar åtgärder som bemöter denna kris. Våra medborgare väntar till exempel fortfarande på en äkta europeisk återhämtningsplan och ett omfattande lån. De väntar att på att EU ska erbjuda ordentligt stöd till våra små och medelstora företag, på allvar planera investeringar inför framtiden och framför allt stödja alla de inom EU som påverkas av krisen. Jag tänker på arbetslösa, deltidsanställda och hushåll som för närvarande befinner sig i stora svårigheter.
Detta är, enligt min mening, det som brådskar mest och det som EU:s ledare kommer att bedömas efter i framtiden.
Ewa Tomaszewska
(PL) Fru talman! Införandet av Solvens II och ändringarna av systemet för att genomföra och övervaka försäkringsverksamhet, som man utarbetat under de senaste åren, är av stor vikt, särskilt i en finansiell kris. Jag har varit engagerad i pensionssystemen under några år, och jag är medveten om vikten av finansiell övervakning av pensionsfonder när det gäller arbetstagarnas rörlighet och behovet av gränsöverskridande övervakning.
När vi uppmanar folket att vara rörligt måste vi se till att de som byter anställningsland och pensionssystem kan vara förvissade om att deras socialförsäkringsavgifter dras av korrekt och tillgodoförs rätt konton, och att säkerheten för deras framtida pension kommer att öka som ett resultat av gemenskapslösningar rörande investeringsprinciper och övervakning av pensionsfonder.
Jag vill gratulera Europeiska tillsynskommittén för försäkringar och tjänstepensioner och dess rådgivande panel, i vars arbete jag hade äran att delta fram till september 2007, och jag vill gratulera föredraganden Peter Skinner.
Mary Lou McDonald
(EN) Fru talman! I Internationella valutafondens rapport om den globala finansiella stabiliteten (”Global Financial Stability Report”) uppskattar man att finanskrisen kommer att kosta 4 miljarder US-dollar. Summan kan bli ännu högre. Som vi alla vet har krisen orsakats av ett slags kasinokapitalism, en kapitalism kompisar emellan, och en sektor för finansiella tjänster som inte har varit föremål för någon reglering - eller ”lättreglering”, som det ibland kallas.
De konsekvenser som detta har haft för arbetstagare och familjer över hela Europa har varit rent av katastrofala. Jag har under debatten och i de betänkanden som har utarbetats slagits av att vi hanterar denna skandal på ett mycket finkänsligt sätt. Jag slås av det faktum att liberala och kristdemokratiska grupper är bekymrade över att det ska bli alltför mycket föreskrifter eller att protektionism skulle kunna införas i smyg.
I själva verket har EU:s reaktion på finanskrisen varit trög och minimalistisk. Faktum är att vi behöver protektionism och de som måste skyddas är arbetstagarna och realekonomin. Vi har ännu inte haft någon debatt om jobbfrågan - även om det är det viktigaste för medborgarna - och denna institution är fortfarande fäst vid ett system som har misslyckats. Låt oss medge detta och vara radikala och modiga.
Nils Lundgren
Fru talman! En global finanskris skakar världsekonomin, och förslagen haglar nu om hur upprepning ska förhindras. Mera av reglering, mera tillsyn är inne. Utgångspunkten måste ju emellertid ändå vara: Vad är det som har gått snett? Låt mig på 50 sekunder sammanfatta orsakerna.
Vi har fått en ägarlös kapitalism. Finansföretagen styrs av tjänstemän. Dessa kan utforma system som ger dem själva gigantiska bonusar och pensioner när vinsterna stiger. Vinsterna kan höjas på kort sikt genom att ledningen höjer risknivån i företagen genom lägre egenkapital. När riskerna faller ut har ledningspersonalen fått sina pengar, förlusterna tas av andra.
De som skulle ändra en sådan politik har inga incitament. Insättare i banker vet att det finns insättningsgarantier. Alla vet att de flesta banker är för stora för att låtas gå i konkurs. De räddas av skattebetalarna. Värderingsinstituten vet att de inte får några uppdrag om de ifrågasätter soliditeten i kundföretagen. Den politik som förs av centralbanker och finansdepartement går ut på att bubblor inte får punkteras. Därmed växer de sig orimligt stora.
Diskuterar vi lösningar på dessa problem? Svaret är nej!
Othmar Karas
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Den ekonomiska och finansiella krisen, som är den värsta sedan andra världskriget, påverkar hela världen. Osäkerheten, otåligheten, hjälplösheten och förtroendeförlusten är påtaglig, liksom luckorna i lagstiftningen om finansmarknader. Vi drivs framåt av behovet att anta gemensamma europeiska åtgärder och ta ledningen på global nivå. Förverkligandet av behovet att skapa ”mer EU” gör saker möjliga som för bara några månader sedan förkastades och stoppades av medlemmar i kommissionen och rådet när parlamentet uppmanade till dem.
Vår modell för den sociala marknadsekonomin - så mycket marknad som möjligt, så mycket lagstiftning som möjligt - ger inte bara ramarna för europeisk lagstiftning utan även för all global lagstiftning. Europeiska unionens åtgärder har varit framgångsrika, men vi är absolut inte klara och vi är långt ifrån att uppnå våra mål. Ett steg har uppnåtts, och flera problem måste angripas eller avslutas utan dröjsmål. Det är bara beslutet och modet att vidta djärva lagstiftningsåtgärder på EU-nivå som bygger upp förtroende.
I dag - alltför sent - beslutar vi också om lagstiftningsåtgärder för kreditvärderingsinstitut. Vi behöver registrering, vi behöver granskning, vi måste ta itu med oförenligheter. Vi antar direktivet om Solvens II - något som vi skulle ha behövt göra även om finanskrisen inte hade inträffat. Bankdirektivet är planerat att antas i maj. Vi måste få bort de procykliska effekterna av befintliga regelverk en gång för alla. Inte bara hedgefonderna, utan även investeringar i privata aktiefonder, måste regleras. Alla företagsledares löner som innehåller en bonuskomponent borde också ha en förlustkomponent.
Inom EU diskuteras ansvarsfrågor i mindre omfattning än i USA, och systemet för europeisk övervakning är ännu inte färdigt. Vi borde organisera det i enlighet med Europeiska centralbankssystemet och fatta så många beslut som möjligt innan sommaren. Jag uppmanar er att göra detta.
Robert Goebbels
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Parlamentet ska snart anta regler om internationella finanser. De kommer inte att räcka, eftersom det uppenbarligen inte finns någon politisk vilja inom vare sig EU eller USA att få bort överdrifterna med ren spekulation, som exempelvis blankning, det vill säga försäljning av varor som man inte äger.
Den internationella finanskrisen började inte på öarna. Den började i USA, och den spred sig från Londons finanscentrum, the City, till andra stora finanscentrum. Alla dessa centrum antog man var ordentligt reglerade. Trots detta fann man missdådare vid G20-mötet: skatteparadisen, verkliga eller ej.
Så långt tillbaka som år 2000 rekommenderade jag i mitt betänkande till parlamentet i en reform av den internationella strukturen, att man skulle avlägsna alla svarta hål inom den internationell finansen, med början i hedgefonder och andra rena spekulationsfonder.
G20-gruppen har för avsikt att enbart reglera spekulationsfonder som medför systemrisker. Systemrisken blir uppenbar efteråt, när krisen har brutit ut. I själva verket har de ledande makterna inom G20 skyddat sina egna offshore-centrum Kanalöarna, Jungfruöarna, Hongkong och Macao, för att inte nämna onshore-centrum, som Delaware.
Som Jacques Attali sa, i framtiden kommer London och New York att ha monopol på spekulation. Budskapet är tydligt: internationell finanser kommer bara att regleras så att det blir till fördel för de stora länderna. Alla är jämlika, men några är mer jämlika än andra.
Andrea Losco
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Det är riktigt att kritisera och påpeka förseningar, men det är också riktigt och passande att säga att vi i dag tar ett steg framåt, och att EU-institutionerna inför särskilda lagstiftningsåtgärder mot denna fruktansvärda kris, som har skakat världens ekonomier, inom nyckelsektorer som kreditvärderingsinstitut och försäkringsbranschen.
Jag anser, åtminstone utifrån den utveckling som jag har följt på nära håll, att direktivet om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet är av största vikt. Det enighet som uppnåtts med rådet har i grunden gett dessa sektorer nya, mer effektiva regler, i vilka man tar hänsyn till dynamiken på realmarknaden, utanför fastställda formler.
Principerna för ekonomisk utvärdering och kapitalkrav, som motsvarar de risker som företagen faktiskt tar, liksom stimulansåtgärder för riskhantering, harmonisering, rapportövervakning, offentlig information och öppenhet är alla grundläggande aspekter för att göra försäkringssektorn mer konkurrenskraftig och stärka skyddet för försäkringstagarna.
Den slutliga kompromissen gjorde det möjligt att finna rimliga lösningar på problemen med de möjliga procykliska effekterna av de nya reglerna om investeringshantering. Vi skulle naturligtvis ha kunnat göra mer, men jag anser att vi har nått en punkt utifrån vilken vi nu kan gå vidare.
Adamos Adamou
(EL) Fru talman, den pågående ekonomiska krisen har åter riktat uppmärksamheten mot vår bestämda ståndpunkt att det behövs lagstiftning om fusioner mellan företag och etablering av multinationella och andra företag snarare än avreglering, det behövs ändringar i antitrustlagstiftningen och det behövs ingripande för att förhindra monopol och karteller som bland annat manipulerar marknaden, sätter priser, friställer arbetstagarna och enbart drivs av vinstmotiv.
Medborgarna kan se resultatet av tillväxt utan någon social hänsyn, som i stället skapande av permanenta arbetstillfällen syftar till att ytterligare koncentrera välfärden och makten till några få aktörer. Avregleringen av finansmarknaderna, som är den vanliga politiken för högern och andra, har orsakat ett djupt ekonomiskt sår som direkt påverkar folket.
Med tanke på att de politiska förespråkarna för avreglering och motståndarna till statlig reglering skröt om den ekonomiska situationen fram tills för ett år sedan, vill jag påminna er om att det var just denna politik som ledde till fattigdom och ojämlikhet, negativ tillväxt inom ekonomin och svartabörsaffärer från livsmedelsföretags sida, som vart och ett gjorde vinster i storleksordningen 40 miljarder under 2008.
Men medborgarna kommer att sända ett budskap till dem som skapade denna kris och de efterföljande ojämlikheterna.
Johannes Blokland
(NL) Nu när EU:s och USA:s centralbanker har förutspått de första tecknen på ekonomisk återhämtning, är det viktigt att inte vackla när det gäller genomförandet av riktlinjer som ska förhindra att detta scenario upprepas.
Kreditvärderingsinstitutens roll i finanskrisen är stor, liksom investerarnas, som blint litade på råden från dessa institut utan att rådfråga en tredje part. Det finns olika skäl till varför kreditbetygen inte anpassades korrekt till en föränderlig marknad - skäl som inte alla kan förhindras genom att nya regler införs. Att införa ett etableringskrav inom Europeiska unionen för bedrivandet av kreditvärderingsverksamhet är en bra början, men med tanke på marknadens globala karaktär är det inte mer än just en början.
Europeiska kommissionen måste snabbt harmonisera riktlinjerna med tredjeländer. Av denna anledning skulle det vara bättre att anta en central strategi inom EU på detta område. Det är uppenbart att det krävs mer för att återvinna förtroendet för finansmarknaderna. Låt oss därför börja om med en ny finansiell moral.
Werner Langen
(DE) Fru talman! I dag ser vi de första lagstiftningsförslagen som kommer ur finansmarknadspaketet. Solvens II var mycket försenat: jag vill börja med att bortse från det. Förhandlingarna om detta var mycket lyckade, resultaten är användbara, och vi kommer att stödja det.
När det gäller kreditvärderingsinstitut har det uppstått ett problem som man verkligen kan beskriva som ett misslyckande för marknaden och politiken. Under många år har parlamentet uppmanat kommissionen att lägga fram förslag om olika aspekter av orsakerna till finansmarknadskrisen, som har varit på gång under lång tid. Det som Jean-Paul Gauzès nu har förhandlat fram är användbart. Man fastställer oberoende kriterier och nya övervakningsstrukturer som verkligen har potential att lösa konflikten mellan rådgivande och utvärderande intressen och öka öppenheten. Det är ett bra förslag.
Men det är ändå inte tillräckligt. Jag minns debatten i parlamentet med den brittiska premiärministern Tony Blair. Han handlade som om han hade lösningen innan G20-toppmötet i London. Faktum är att under de senaste 10 åren har man förkastat förslag till och med inifrån EU - särskilt från Storbritannien, men också från Europeiska kommissionen - om reglering av vissa saker på ett sätt som borde varit givet. Detta var inte nya företeelser. Bubblan hade verkligen vuxit sig mycket stor. Den aktuella uppgiften är att utveckla redovisningsreglerna - som kommissionsledamoten nämnde i samband med bedömning av företagsledare och bonusprogram. Det är oacceptabelt att det inte finns regler på detta område. Dessutom måste vi ha löst frågan om kapital - värdepapperisering till exempel - tills i slutet av maj, och även hitta en snar lösning på de europeiska övervakningsstrukturerna och de Larosièrebetänkandet i allmänhet.
Vi kan inte vänta på USA i alla dessa frågor. Låt oss fortsätta som vi gjorde med klimatåtgärden och paketet för förnybara energikällor: låt oss européer ta ledningen och lägga fram en användbar modell för världen. Sedan har vi lämnat vårt bidrag för att besegra krisen.
Ieke van den Burg
(NL) Jag skulle vilja göra en inledande kommentar och säga att jag med förvåning har lyssnat till alla dessa olika anföranden från parlamentsledamöterna om ledarskap och hur man hanterar kapitalism. Dessa ledamöter såg vi aldrig till under det egentliga förarbetet för att styra kapitalet i rätt riktning.
Jag var skuggföredragande för Renate Webers betänkande, och hon är den person som gjorde det grundläggande arbetet för en akt för att modernisera, förenkla och lätta bördan för företag när det gäller europeiska regler och förordningar. Denna akt utgjorde en del av ett stort paket med överordnad lagstiftning, och jag skulle vilja betona att denna överordnade lagstiftning inte bara handlar om avreglering och att lätta bördan, utan också om att svara på ett mer adekvat, flexibelt och dynamiskt sätt på utvecklingen med tydliga behörigheter, inte minst för involverade tillsynsmyndigheter.
Jag vill också säga två saker som faktiskt även de hör samman med de två andra akter som ska diskuteras i dag. För det första är det meningslöst att försöka lösa gårdagens problem. Vi borde i stället föregripa det som kommer att inträffa i framtiden och införa en process som kommer att göra det möjligt för oss att reagera på dynamisk utveckling och innovationer på ett adekvat sätt. Det är av just denna anledning som vi har infört en sådan process i det nyligen utvecklade Lamfalussyförfarandet.
För det andra borde vi beakta den nivå som nu granskas. Aktörerna på marknaden överskrider gränser och har blivit internationella. Därför är det ingen mening med att vi lurar oss själva till att tro att dessa aktörer kan kontrolleras av små nationella tillsynsorgan. Dessa stora aktörer, som i hög grad dominerar marknaden, måste i själva verket hanteras på europeisk och global nivå. Detta innebär, enligt min mening, att befogenheter ska införas på den nivån så att direkt övervakning blir möjlig.
Nu råkade kreditvärderingsinstituten ta med detta i beräkningen. Det var ursprungligen parlamentets avsikt att bevilja Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR) behörighet att hantera registreringen, men tyvärr fungerade det inte på grund av den dragkamp som oundvikligen uppstår mellan de stora länderna och stora finanscentrum för att locka till sig huvudkontoren och kunna spela första fiolen där, i ett försök att få de stora kreditvärderingsinstituten under sina vingars skugga. Detta är beklagligt. Jag skulle ha föredragit att se detta göras på EU-nivå från första stund.
Samma scenario rullades upp i fallet med Solvens II. Det saknades beslutsamma åtgärder när behörigheter beviljades i ett försök att göra bindande uttalanden på EU-nivå i händelse av att tillsynsmyndigheterna inte skulle komma överens. Det innebär också att dessa tillkommande tillsynsmyndigheter vägrar att överföra befogenheter till de tillsynsmyndigheter som spelar första fiolen. Även om detta är beklagligt har man vidtagit tydliga åtgärder, inte minst i skäl 25, för att vi, som parlament nästa år ska försöka att förbättra och stärka denna aspekt baserat på förslagen i Larosièrebetänkandet.
Olle Schmidt
Fru talman, herr kommissionär! Den finansiella och ekonomiska krisen har visat att vi i Europa måste kunna agera gemensamt. Vi ska vara glada över att Europa har haft och har euron, inte 16 olika valutor. Det har mildrat de svåra tiderna. Det var först när euroländerna möttes i Paris i höstas som krisen kunde stabiliseras och en återhämtning kunde starta. Därefter har de globala insatserna följt med G20-mötet som var starten på något nytt - en värld där världens stora länder möttes på likvärdiga villkor.
Vi måste nu se till att vi står bättre rustade nästa gång krisen slår till. De direktiv som behandlas i dag är viktiga, och jag tycker att de är balanserade. Vi behöver en större öppenhet och insyn på marknaden, större möjligheter att agera över gränserna och en förbättrad tillsyn. Vi måste också bekämpa protektionism och, i mitt tycke, stöda frihandel. Vi måste vidare begränsa risktagandet och stoppa överdrifter. Den fria marknaden behöver också sina ramar och regler. Det kan jag som liberal också givetvis hålla med om. Dock ska vi akta oss för att överreglera. Den risken finns i den sinnesstämning som nu råder. Låt oss inte glömma att marknadsekonomin skapar välstånd.
Bernard Wojciechowski
(PL) Fru talman, herr kommissionsledamot! I början av månaden fick vi veta att alla åtgärder för att lindra finanskrisen har vidtagits. Internationella valutafondens budget kommer att ökas med så mycket som 500 miljarder US-dollar, vilket innebär att den kommer att tredubblas. Världsbanken kommer att bli 100 miljarder US-dollar rikare, och 250 miljarder US-dollar har avsatts som stöd för den internationella handeln. Man tänker sig en strängare övervakning av finansmarknaden samt kontroll av skatteparadisen och bankirernas löner. President Barack Obama sa att det nyligen genomförda G20-mötet kommer att bli en vändpunkt i strävan efter global ekonomisk återhämtning.
På det stora hela finns det förmodligen ingenting att oroa sig för, även om det kanske finns ett undantag. Varför väntade världens ledare så länge med att införa sin genomarbetade nödåtgärdsplan, och varför nedlät de sig inte till att skapa global ekonomisk återhämtning tidigare? Hade de inte den biljonen? Den grundläggande frågan är därför var den biljonen kom ifrån? Från försäljningen av 400 ton guld? Det står inte ett ord om detta ämne i officiella kommunikéer. Pengarna kanske lånades från en bank? Eftersom det nu kommer att ske en återhämtning - och här riktar jag min begäran till José Manuel Barroso och Mirek Topolánek - kanske ledarna kommer att genomföra ytterligare ett möte och tillfoga ytterligare en miljard, så att vi får en slags ”turboåterhämtning”.
Margaritis Schinas
(EL) Fru talman! Det råder inga tvivel om att vi inom EU i dag lider av effekterna av en anarkistisk, besynnerlig amerikansk-anglosaxisk organisationsmodell för finansmarknaderna, som lärt sig att fungera utan regler, utan övervakning och utan demokratisk ansvarsskyldighet och som naturligtvis förstört den globala och europeiska ekonomin.
Med de texter som vi debatterar i dag och som vi ska rösta om i morgon, bygger vi upp en sköld inom EU för medborgarna. En sköld som ska skydda dem från den paradox som vi för närvarande lever i, där penningflödena är överstatliga och reglerna för övervakning och ansvarsskyldighet, där de finns, är nationella.
Så EU reagerar, om än långsamt, men bättre sent än aldrig. Då återstår naturligtvis två viktiga frågor som måste besvaras. Den första frågan gäller varför vi var tvungna att gå igenom en kris för att reagera? Varför var vi tvungna att vänta på allt detta skulle ske innan vi införde regler? Svaret kommer att ges av medborgarna som kommer att belöna dem som uppmanar till lagstiftning och straffa dem som ville övertyga oss om att självreglering är patentlösningen på allt ont som vi upplever i dag.
Den andra frågan är om dessa texter som vi i dag debatterar kommer att vara de enda eller om det kommer det att införas en allmän tillsyn och en allmän granskning av den rättsliga ramen? Svaret på frågan kommer att komma från oss, eftersom vi, som medlagstiftare, kommer att utöva påtryckningar så att vi inte bara har Gauzèsbetänkandet om kreditvärderingsinstitut, I detta betänkande såg man inte isberget som närmade sig Titanic, och därför gick det som det gick. I stället såg man snabbt att vissa medlemsstater måste nedvärderas eftersom de påstods inte ha tillräckligt gott kreditbetyg.
Vi måste granska och korrigera allt detta från början. Ingenting kommer att förbli detsamma inom EU efter den pågående krisen.
Manuel Medina Ortega
(ES) Fru talman! Jag ska enbart tala om betänkandet av Renate Weber om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 77/91/EEG, 78/855/EEG och 82/891/EEG och direktiv 2005/56/EG beträffande rapporterings- och dokumentationskrav i samband med fusioner och delningar.
Vi befinner oss i en process som ska förenkla administrativa förfaranden. Vi är positiva till förslagen från kommissionen om att införa vissa ändringar, men vi har lagt till några ändringsförslag som har lagts fram av nästan alla politiska grupper. Jag stöder givetvis dessa förslag eftersom de gör det möjligt att förenkla rutiner.
Vi talar naturligtvis om en mycket viktig förändring, nämligen att ta bort dokumentation, införa webbsidor och hänvisningar till webbsidor samt avlägsna krav på experter och andra typer av krav som hittills har varit obligatoriska. Detta skulle kunna leda till en tämligen betydande kostnads- och tidsbesparing, samtidigt som det fortfarande ger garantier till både borgenärer och andra, till exempel arbetstagare i företaget.
Jag anser att kommissionens förslag är ganska positiva och att ändringsförslagen till den text som vi lägger fram görs i samma anda och garanterar oberoende. Framför allt gäller det användning av webbsidor och behovet av att andra webbsidor som används hänvisar till information på dessa webbsidor, så att man inte försvårar användningen och så att det finns tillräckligt med kompletterande information.
Fru talman! Kort sagt anser jag att parlamentet kommer att kunna anta detta förslag till direktiv med en betydande majoritet och att den resulterande texten kommer att bli bättre än den text som ursprungligen lades fram för oss av kommissionen.
Margarita Starkevičiūt
(LT) Utifrån de aktuella händelserna kan vi se hur stora finanskoncerner, och deras misstag, påverkar realekonomin, särskilt ekonomierna i små länder. De dokument som lagts fram borde därför utgöra en rättslig ram för att hantera två huvudprocesser: för det första att harmonisera den fria procykliska rörligheten för kapital inom en finanskoncern med nödvändigheten att säkerställa likviditet i realekonomin och makroekonomisk stabilitet under den ekonomiska nedgången. För det andra för att bidra till att dela ansvaret mellan tillsynsinstitut i hem- respektive värdlandet, se till att en finanskoncerns verksamhet är lämplig och klargöra vem som kommer att täcka förlusterna vid eventuella misstag.
Det dokument som har lagts fram är bara det första steget i denna riktning, och jag skulle vilja betona att dessa problem inte kommer att lösas om vi inte undersöker konkurrensrättens påverkan på finanskoncernernas verksamhet. Vi glömmer alltid denna aspekt, och den borde vara en prioritering under parlamentets nya mandatperiod.
Sirpa Pietikäinen
(EN) Fru talman! Jag anser att detta paket, som är en del av åtgärderna för att hantera finanskrisen, är mycket bra när det gäller Solvens II och kreditvärderingsinstituten och kommer att leda till bra kompromisser och resultat.
När vi ser på framtiden skulle jag dock vilja ta upp tre frågor. För det första önskar jag att EU skulle bli mer ambitiöst och aktivt på global nivå. Även om de resultat som uppnåtts inom G20-gruppen är ett steg i rätt riktning är de fortfarande alltför blygsamma och innebär långt ifrån en ordentlig, global, konventionsbaserad reglering, såväl i fråga om fonder och olika finansiella instrument som i fråga om regleringar.
För det andra, när det gäller de Larosièrerapporten och våra egna åtgärder anser jag att det resultat som Jacques de Larosière kom fram till var ganska bra, särskilt när det gäller tillsyn och analys av systemriskerna på EU-nivå. Men jag skulle vilja peka ut två fallgropar. För det första gäller det mikrotillsynen. Jag ser att de föreslagna principerna där, som fortfarande i stort skulle grundas på samarbete i stället för en centraliserad EU-aspekt, har mycket allvarliga problem. För det andra, utifrån vad vi redan har hört om kommissionens arbete när det gäller riskkapital och hedgefonder, finns det mycket att hoppas på och förvänta sig från det hållet.
Så om vi verkligen vill vara effektiva på global nivå, måste vi göra våra läxor ordentligt. Jag önskar verkligen en bättre och mer ambitiös strategi från kommissionen på detta område.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Fru talman! Paketet med åtgärder för kreditvärderingsinstitut, försäkringar och fusioner och delningar av företag är ett första steg mot att stärka finansmarknadernas förtroende och effektivitet. Det ligger i linje med de principer som antagits av Europeiska unionen och G20 för att förstärka öppenhet, ansvar och integritet på finansmarknaderna och placerar EU i en internationell ledarställning. Av denna anledning stöder jag åtgärderna, även om vi måste göra mer.
Kreditvärderingsinstitutens misslyckanden är en av anledningarna till finanskrisen: självreglering räcker inte. Lagstiftningen spelar en banbrytande roll när det gäller att införa registrering, ansvar och övervakning av instituten, att ta itu med intressekonflikter, förbättra arbetsmetoder och kvaliteten på olika typer av kvalifikationer, däribland dem från länder utanför EU. En framtida översyn av betalningssystem och skapandet av en europeisk offentlig myndighet måste fortfarande behandlas.
I direktivet om solvens kodifieras alla befintliga regelverk om privata försäkringar. Tekniska framsteg för förbättrad riskhantering som kommer att stimulera innovation, förbättra resursanvändningen och öka skyddet för försäkringstagare och den finansiella stabiliteten inom sektorn införlivas. Inom den nya ramen för tillsyn av försäkringsgrupper intar man en försiktig linje, som är öppen för ytterligare utveckling. Inrättandet av tillsynsmyndigheter är ett framsteg i processen att integrera och förstärka tillsynen inom EU, som måste fortsätta att utvecklas och skulle kunna bli en modell av internationell standard. Parlamentet ska övervaka och främja dess utveckling.
Slutligen är ändringen av olika direktiv i förhållande till rapporterings- och dokumentationskrav i samband med fusioner och delningar en form av förenkling av lagstiftningen, och i den framhålls att målet att minska företagens bördor med 25 procent mycket väl kan kombineras med förstärkta rättigheter för allmänhet och aktieägare, förutsatt att informations- och kommunikationsteknik används.
Daniel Dăianu
(EN) Fru talman! Jag är glad över att det sunda förnuftet till slut har fått styra i parlamentet och i kommissionen när det gäller orsakerna till denna finanskris. Folk har insett att denna kris inte är en cyklisk kris och att en grundlig översyn av regleringen och tillsynen av finansmarknaderna verkligen behövs. Rapporten från de Larosière-gruppen och även Turnerrapporten har gjort detta mycket klart. Analysen i dessa rapporter överensstämmer i stort med parlamentets rapport om Lamfalussy-uppföljningen.
De dokument som diskuteras i dag ska ses utifrån samma handlingslogik. Tyvärr kommer våra ekonomier att fortsätta vara drabbade under en viss tid, inte minst på grund av de offentliga budgetarna och en sannolik framtida inflation i samband med de insatser som vidtas för att städa upp denna enorma röra. Låt oss hoppas att vi lär oss mer denna gång än vad vi har gjort i tidigare krissituationer.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Fru talman, mina damer och herrar! Detta är verkligen en intressant och bra debatt - av den enkla anledningen att vi, om man betraktar betänkandena, kombinerar två aspekter som vid första anblicken inte verkar vara direkt förbundna, utan som hör samman med förfaranden för att klara krisen och åter få liv i ekonomin.
Jag var skuggföredragande för utskottet för rättsliga frågor för Weberbetänkandet, och jag skulle först och främst varmt vilja gratulera Renate Weber till detta betänkande. Weberbetänkandet handlar inte om krishantering i traditionell mening, utan om att förenkla bolagsrätten och bidra till att minska byråkrati och bördor för företagen. Just vid denna tidpunkt, i slutet av mandatperioden, visar detta tydligt hur Europaparlamentet hanterar problemet och försöker att ytterligare utveckla bolagsrätten till fördel för företagen - något som jag varmt välkomnar.
Eftersom denna debatt också ger tillfälle att säga något om lagstiftningen om finansmarknaden i allmänhet, kan man notera att det faktum att vi i parlamentet nu uppnår resultat och avslutar våra förfaranden vid första behandlingen av det första finansmarknadspaketet sänder ut en signal i slutet av denna mandatperiod. Jag anser att även detta är viktigt.
Jag vill dock också påpeka att det andra paketet - som kommissionen just nu håller på att utarbeta - tyvärr kommer att komma för sent för denna mandatperiod. Det finns skäl till detta. Som ni säkert kommer ihåg har vi verkligen diskuterat regleringen av vissa områden av finansmarknaden tidigare, nämligen i parlamentsutskotten och vid olika tillfällen i kammaren, men alltid med massivt motstånd. Det fanns motstånd från rådet. Den socialistiska brittiska premiärministern, Gordon Brown, vägrade länge att erkänna vissa sanningar.
Även kommissionen motsatte sig - den hade bjudit motstånd mot hedgefonder och andra sektorer under en lång tid - och kritik kom från kammaren. När det gällde att avge initiativbetänkanden om lagstiftning, förkastade ordföranden för utskottet för ekonomi och valutafrågor detta under en lång tid med anledning av en onödig dispyt om behörigheter. Det gläder mig att alla nu har sett ljuset. Kommissionsledamot Charlie McCreevy reglerar hedgefonder, Pervenche Berès tillåter initiativbetänkanden och även Gordon Brown har ändrat uppfattning. Detta är en positiv utveckling, som jag och min grupp varmt välkomnar.
Jean-Pierre Audy
(FR) Fru talman! I mitt anförande kommer jag att ta upp betänkandet om kreditvärderingsinstitut, och mina första ord kommer att vara ett tack till min vän, Jean-Paul Gauzès, som har agerat kompetent, klart och pragmatiskt.
Med risk för att glida ifrån ämnet en aning skulle jag ändå vilja tala om problemet med staters kreditbetyg. I den kris som vi upplever har stater blivit viktiga finansiella aktörer inför finanssektorns potentiella kollaps.
De har tagit garantier, de har skulder, de äger aktieandelar, och därför undrar jag om EU inte borde föreslå, som en del av den nya globala lagstiftningen om kapitalism, att ett övergripande offentligt kreditvärderingsinstitut inrättas, ett oberoende organ som skulle falla under Internationella valutafonden och göra det möjligt för medborgarna att med hjälp av dessa kreditbetyg skaffa sig en uppfattning om statsfinansernas kvalitet, nu när stater, jag upprepar, har blivit finansiella nyckelaktörer.
Kurt Joachim Lauk
(DE) Fru talman! Tre korta punkter är viktiga, enligt mitt sätt att se det. För det första har vi uppnått en sund enighet om behovet av att göra alla finansiella institutioner, utan undantag, till föremål för lagstiftning i framtiden. Kommissionen kan nu gradvis lägga fram förslag som innefattar alla aktörer - något som är absolut grundläggande.
För det andra bör vi överväga hur vi ska utveckla de europeiska finansiella tillsynsmyndigheterna som därmed krävs och få dem under vår kontroll, samt till stor del minska vårt beroende - officiellt eller inofficiellt- av de amerikanska tillsynsmyndigheterna, eftersom vi vet att dessa har varit ett gigantiskt fiasko.
Min tredje punkt är att jag är bekymrad över den finansiella utvecklingen inom euroområdet som helhet, eftersom spridning och skuldsättning mellan de olika länderna i euroområdet och dessa länders kreditvärderingsverksamheter glider isär snarare än att enas. Vi bör vidta alla nödvändiga åtgärder i detta avseende, och kräva att de enskilda länderna upprätthåller ordningen.
Min sista punkt är att vi måste se till att EU inte i slutändan blir skuldsatt. EU:s medlemsstater har redan tillräckligt stora skulder. Vi behöver inga fler skuldsatta institutioner.
Pervenche Berès
(FR) Fru talman! Jag skulle bara vilja påpeka för Klaus-Heiner Lehne att det var socialdemokratierna i parlamentet som ville ha en lagstiftning om spekulationsfonder, och det var deras beslutsamhet som först och främst ledde till att vi nu har en sådan lagstiftning och även till att man nu i Jean-Paul Gauzès' betänkande, uppmanar kommissionen att arbeta med idén om ett offentligt kreditvärderingsinstitut.
Nu när jag går vidare skulle jag trots detta vilja ta detta tillfälle i akt och tala om för kommissionsledamoten att jag är förvånad över denna dubbelmoral som existerar när det gäller kommissionens monopol på lagstiftningsinitiativ. När rådet ber kommissionen att lägga fram ett förslag för att harmonisera bankernas insättningsgaranti, finns förslaget där tre veckor senare. När Europaparlamentet lägger fram ett förslag till lagstiftningsinitiativ av Poul Nyrup Rasmussen, som vi röstade för med stor majoritet här i parlamentet, ordnar ni så att förslaget i fråga läggs fram precis när Europaparlamentet inte längre har möjlighet att diskutera det.
Vi bad er om ett lagstiftningsinitiativ på detta område i september förra året. Herr kommissionsledamot! Vad har ni gjort sedan dess?
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag uttrycker min uppskattning och beundran för parlamentets och särskilt de tre föredragandenas effektiva hantering av dessa tre ärenden. Detta har lett till ett snabbt samförstånd, som definitivt kommer att förbättra våra finansmarknader. EU:s förordning om kreditvärderingsinstitut kommer att öka integriteten, öppenheten, ansvaret och den goda förvaltningen inom kreditvärderingen.
John Purvis ställde ett par frågor just i detta hänseende, som gällde friheten att investera i särskilda produkter. Nu är investeringar fria för alla produkter, vare sig de kommer från EU eller inte. Kreditvärderingar är inte obligatoriska, så EU-företag behöver inte investera i värderade produkter. Men låt mig betona att de värderingar som kan användas för tillsynssyften - det vill säga för beräkning av kapitalkrav - är de som antingen utfärdats inom EU för både EU-produkter och tredjelandsprodukter, eller som godkänts och erkänts som likvärdiga inom EU.
Även om jag är besviken över vissa aspekter av avtalet om Solvens II, som jag tidigare angav, kommer EU att ha en ram för försäkringsbranschen som skulle kunna tjäna som modell för liknande reformer internationellt. Självklart är inte detta det sista som görs. Det finns mycket kvar. Genomförandeåtgärder måste vara klara före oktober 2012 för att ge medlemsstaterna och branschen en viss tid för att förbereda sig för införandet av Solvens II. Jag kan försäkra er om att kommissionen kommer att göra sitt för att underlätta denna process och för att så snart som möjligt omsätta dessa kraftigt försenade reformer till handling, vilket gynnar alla berörda parter.
Även om jag nämnde det i mina tidigare inledande kommentarer skulle jag bara vilja upprepa att grupptillsynen blir kvar i det föreslagna Solvens II, även om grupptillskottet har tagits bort - jag anser att det är viktigt att inte fullständigt blanda ihop två begrepp.
Genom de förenklade rapporterings- och dokumentationskraven vid fusioner och delningar av aktiebolag går vi vidare framåt för att minska den administrativa bördan. Det kommer att bidra till tillväxtpotentialen och hjälpa EU på vägen mot ekonomisk återhämtning.
Jean-Paul Gauzès
föredragande. - (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Jag ska begränsa mig till två eller tre korta påpekanden. Det första är att det har funnits en ganska bred enighet i kammaren när det gäller betänkandet om kreditvärderingsinstitut. Den europeiska lagstiftningen kommer naturligtvis att utvecklas med tiden men jag anser att den för närvarande kan tjäna som modell för ett internationellt avtal.
Låt mig slutligen tacka skuggföredragandena Giovanni Pittella och Wolf Klinz, som har arbetat hårt tillsammans med mig, kommissionens grupper, ordförandeskapet och givetvis sekretariatet för utskottet för ekonomi och valutafrågor samt experterna, utan vilka detta arbete inte hade kunnat slutföras så framgångsrikt.
Renate Weber
föredragande. - (EN) Fru talman! Det har varit mycket intressant att höra på alla anförandena under förmiddagen, vid en tidpunkt när vi genomlever den svåraste av finansiella och ekonomiska kriser och när samtidigt valet till Europaparlamentet närmar sig. De betänkanden som vi har diskuterat i dag och som vi kommer att rösta om i morgon, är inte avsedda att lösa finanskrisen. Vi hoppas dock att de kommer att hjälpa oss att undvika att göra samma misstag i framtiden, åtminstone stora misstag, och förhoppningsvis kommer de att främja en ny start för EU:s ekonomi.
När man hör att det i dag kostar småföretag tio gånger mer än stora företag att följa EU:s lagstiftning om rapporteringskrav, frågar man sig naturligtvis varför det är så och hur det kommer sig att vi har regler som genom sina effekter faktiskt kan döda dessa småföretag och varför det har tagit oss så lång tid att ändra detta. Jag är glad över att kommissionsledamot Charlie McCreevy nämnde att bolagsrätten troligen är den hårdaste delen i EU:s gemensamma regelverk. Kanske det är dags att ändra denna, inte genom att göra den mindre hård, men kanske genom att anpassa den mer till den verklighet som vi faktiskt lever i.
Om vi vill vara mer effektiva är det bättre att lägga energi på att vara konstruktiva och jag tror att man med rätta kan säga att vad som hände med det paket som vi diskuterade i dag är ett bevis på detta. Det är ett bevis på att vi har agerat ansvarsfullt. Vi har nått en kompromiss med rådet och kommissionen för att anta detta paket vid första behandlingen. Kan vi göra mer än så? Utan tvekan, men låt oss rösta om detta och arbeta i rätt riktning.
Peter Skinner
föredragande. - (EN) Fru talman! Jag skulle vilja inleda med att säga vad jag kanske borde ha sagt först av allt, vilket är tack till alla kommissionens avdelningar, rådet, och särskilt parlamentet, för det arbete som de lagt ner. Utan deras arbete och deras hjälp, skulle vi inte ha uppnått detta.
Som många andra här i salen är vi förbluffade över graden av tekniska detaljer i många av dessa betänkanden, men låt oss säga om Solvens II att det utformades när det inte var kris för att möta en kris. Det innehåller riskhantering och - som många här i salen har hört - detta är banbrytande för en stor del av lagstiftningen om finansiella tjänster. Det innehåller också grupptillsyn, och här håller jag med kommissionsledamoten. Grupptillskottet har tyvärr utgått, men vi har redan hört tillräckligt om det. Låt oss hoppas att vi kan få tillbaka det. Kapital definieras också. Många aspekter av detta betänkande gör det till världsledande.
Min andra punkt handlar om de strategiska effekterna av att använda denna typ av lagstiftning. Att bara ha en förordning som fungerar i 27 medlemsstater kommer på många sätt inte att vara tillräckligt om vi inte också har ett strategiskt tillsynsorgan på EU-nivå som verkar i de 27 medlemsstaterna. Vi måste övervinna de skiljaktigheter som finns mellan tillsynsorganen och se till att vi talar med en röst. Detta är särskilt viktigt när vi ska erkänna system på andra håll i världen. Så sent som i helgen träffade jag Paul Kanjorski, ordförande för underutskottet för finans i den amerikanska kongressen, och andra personer. De talar nu om att påskynda förutsättningarna för ett enda tillsynsorgan på federal nivå i Förenta staterna. Om de gör detta innan vi gör det i EU, skulle det vara mycket generande för oss att inte ha det tillsynsorgan vi behöver på EU-nivå.
Detta är ett betänkande som gäller på global nivå och som gäller en global åtgärd, en process som vi kan vara stolta över, men vi behöver också se till att vi fortsätter att verka för förändringar i de frågor som tagits upp i de Larosière-rapporten och även för grupptillsyn, vilket kommer att medföra ekonomisk effektivitet. Jag hoppas att alla kan stödja dessa åtgärder.
Talmannen
Den gemensamma debatten är avslutad.
Omröstningen om betänkandet (Α6-0191/2009) av JeanPaul Gauzès kommer att äga rum torsdagen den 23 april 2009.
Omröstningen om betänkandet av Renate Weber och betänkandet av Peter Skinner kommer att äga rum i dag.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Sebastian Valentin Bodu  
Jag vill inte diskutera vikten av kreditvärderingsinstitut här. Alla känner till att de är nödvändiga för att skapa en god grund för investeringsbeslut, oavsett om det gäller finansprodukter eller emittenter (vilket därför innebär att de tillhandahåller mycket mer än anspråkslösa ståndpunkter). Men jag vill framhålla vikten av att inrätta en europeisk myndighet.
Under en period av djup ekonomisk kris, som den som vi just nu genomgår, bör kreditvärderingsinstitut förbli öppna och trovärdiga instrument som hjälper EU genom dessa svåra tider, oavsett de ekonomiska förutsättningarna. Vi kan inte dölja att den pågående krisen också har nått kreditvärderingsinstituten, eftersom de har analyserat konventionella instrument tillsammans med andra hybrida instrument på ett fullständigt förvirrat sätt, alltsammans mot bakgrund av anklagelser om brist på öppenhet och intressekonflikter.
Vi behöver en ny organisation inom denna sektor, som ska skapa konkurrens när det gäller att tillhandahålla objektiva värderingar. Vi måste tänka på skyddet av investerarna och deras förtroende för kreditvärderingsinstitut. EU måste se till att kreditvärderingsinstituten fungerar i enlighet med tydliga bestämmelser. Vad är bättre för att uppfylla dessa villkor än att inrätta ett europeiskt kreditvärderingsinstitut som arbetar i enlighet med gemenskapens bestämmelser?
Călin Cătălin Chiriţă  
Jag välkomnar och stöder förslaget om Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av tidigare direktiv beträffande rapporterings- och dokumentationskrav i samband med fusioner och delningar. Jag välkomnar i synnerhet de konkreta åtgärder föreslås för att minska de administrativa bördor som i onödan stör den ekonomiska verksamheten i den europeiska företagssektorn.
Jag stöder syftet med detta initiativ att bidra till att stimulera konkurrenskraften för företag inom EU genom att minska den administrativa börda som genom EU-direktiv åläggs kommersiella bolag på det bolagsrättsliga området, i de fall denna minskning kan uppnås utan att det skapar negativa effekter för övriga berörda parter.
Jag förespråkar starkt en effektiv tillämpning av det åtgärdsprogram som godkändes vid Europeiska rådets vårmöte i mars 2007, som syftade till att minska den administrativa bördan med 25 procent före 2012.
Jag anser att europeiska företag och medborgare är i stort behov av en minskning av den byråkrati som påtvingas genom gemenskapens regelverk och viss nationell lagstiftning.
