Uppskjutande av WTO:s Doha-runda (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är kommissionens uttalande om uppskjutandet av WTO:s Doha-runda.
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag antar att ni väntade er att få se kommissionsledamoten Peter Mandelson här i kväll, men som ni förmodligen känner till har han lämnat kommissionen och jag vann lottdragningen om vem som skulle få ersätta Peter Mandelson här i kväll. Eftersom jag har varit direkt inblandad i förhandlingarna på WTO i Genève med ansvar för jordbrukssektorn är jag dock glad över att få komma hit i kväll.
Även om förhandlingarna i Genève i juli inte kunde ros i hamn har Doha-rundan inte skjutits upp. Den har i själva verket tvärtom hållits aktiv, till och med de senaste veckorna, och vi tänker bidra konstruktivt till dessa aktiviteter för att göra det lättare att i sinom tid återuppta förhandlingarna på ministernivå, så snart de nödvändiga tekniska analyser som nu genomförs av viktiga länder om kvarvarande problematiska frågor är klara.
Förhandlingarna i juli utmynnade i en del verkliga framsteg i form av ett paket som angav huvuddragen i ett möjligt balanserat resultat som uppfyller EU:s viktigaste krav inom jordbruket, men även ger värdefulla fördelar för våra tillverkningsföretag inom industrin.
Huvuddragen i ett avtal har framträtt när det gäller olika nyckelfrågor, bl.a. en allmän minskning av nationellt stöd som snedvrider handeln inom jordbrukssektorn, möjligheterna för utvecklade länder och utvecklingsländer att även framöver skydda ett begränsat antal känsliga och särskilda produkter från tullsänkningar, den schweiziska lösning som används för att fastställa tullsänkningar på industriprodukter och utvecklingsländernas handlingsfrihet när det gäller att skydda ett antal industriprodukter från sådana sänkningar. Enligt den analys som kommissionen har gjort är detta paket av verkligt värde för Europas näringsliv och konsumenter och skulle garantera ett internationellt regelverk för jordbruket som är helt i linje med 2003 års reform. Enligt vår uppfattning medför paketet också ett verkligt utvecklingsvärde för världens fattigaste länder.
Om rundan skulle avslutas på denna grundval skulle det halvera de internationella tullarna och även om utvecklingsländerna skulle bidra till en tredjedel av besparingarna skulle de samtidigt gynnas av två tredjedelar av det ökade marknadstillträdet. Det skulle också medföra att OECD-länderna ansluter sig till Europas initiativ att ge de minst utvecklade länderna tull- och kvotfritt tillträde till deras marknader - det vi brukar kalla ”allt utom vapen”-initiativet.
Vi skulle också ha lyckats få till stånd en verklig jordbruksreform i USA. Med ett avtal skulle USA ha tvingats minska sitt handelssnedvridande nationella stöd och sina subventioner till 14,5 miljarder dollar. Utan avtalet kan subventionerna med den nya jordbrukslagen nu stiga till upp till 48 miljarder dollar. Det skulle även ligga i vårt intresse att få till stånd ett permanent internationellt rättsskydd av vår reformerade gemensamma jordbrukspolitik.
En överenskommelse på denna grundval skulle göra tillväxtekonomierna till förvaltare av det multilaterala handelssystem som måste bevaras men också förstärkas. Vi skulle göra dem mer fast förankrade i det regelbaserade system för världshandeln som är nödvändigt för framtiden.
Det var därför en besvikelse att det visade sig vara omöjligt att avsluta diskussionerna om Doha-villkoren i juli på grund av den fortsatta oenigheten kring en mycket konkret fråga på jordbruksområdet. Problemen uppstod beträffande frågan om särskilda skyddsmekanismer på jordbruksområdet för utvecklingsländer, s.k. SSM, framför allt inom G7-gruppen. Indien och Kina kunde inte enas med USA om vilka åtgärder som ska vidtas om denna skyddsmekanism används för att höja tullarna över den nivå som gällde före Doha-rundan.
Sedan början av september har kontakter tagits på hög tjänstemannanivå för att försöka lösa denna fortsatta meningsskillnad, men vi har hittills inte haft någon framgång. EU är visserligen fortfarande starkt engagerat, men det är faktiskt osäkert om diskussionerna kommer att återupptas de närmaste veckorna.
Vi kommer som vanligt att fortsätta ha en ständig dialog med parlamentet och vi hoppas naturligtvis på ert fortsatta stöd i denna fråga.
Georgios Papastamkos
Herr talman! Kostnaderna för Doha-rundans kollaps kan inte bara räknas i termer av förlorade möjligheter, förlorade vinster eller försämringen av det ekonomiskt osäkra klimatet. Lika allvarligt är kostnaderna för systemet och institutionerna. Jag menar här slaget mot WTO:s trovärdighet.
Vi vill naturligtvis alla få till stånd ett avtal, men inte till vilket pris som helst för EU. För att den nuvarande förhandlingsrundan ska kunna slutföras krävs ett omfattande, ambitiöst och balanserat avtal. Vi kräver därför betydande eftergifter av både våra utvecklade handelspartner och de dynamiska utvecklingsländerna.
Vi uppmanar därför kommissionen att inta en beslutsam förhandlingsposition i framtiden. Den gemensamma jordbrukspolitiken har reformerats. Jag frågar er: Har ni dragit nytta av detta som ett förhandlingsverktyg? Långt därifrån: kommissionen har ensidigt fortsatt att komma med ännu fler fruktlösa erbjudanden till jordbrukssektorn.
Det finns många frågor som jag skulle kunna ställa till kommissionsledamoten med ansvar för jordbruket. Jag ska inskränka mig till en: är frågan om geografiska beteckningar en viktig del av jordbruksförhandlingarna?
Vårt stöd för ett multilateralt handelssystem är självskrivet. Vi ser fram emot en styrning av handeln som syftar till en effektiv hantering av globaliseringen och en mer rättvis fördelning av dess positiva effekter.
Låt mig avslutningsvis säga att jag personligen tror att det som man har lyckats undanröja - dvs. handelshindren i WTO-systemet - inte har matchats tillräckligt av det man lyckats tillföra i form av integration genom konvergerande regelsystem.
Erika Mann
Fru talman! Vi vet av erfarenhet att världshandelsrundorna är mycket besvärliga. Jag vill tacka kommissionen, för som vi ledamöter i Europaparlamentet fick uppleva många gånger under samtalen i samband med den senaste rundan i Genève har den ända till slutet uppträtt på ett mycket balanserat sätt, och kommissionsledamoten visade inom sitt behörighetsområde inte bara nödvändig flexibilitet, utan också stor sympati för de fattigare utvecklingsländerna, vilket ständigt påpekades för oss under samtalen. I så måtto var det inte EU som allmänhetens förakt riktades mot den här gången, utan andra länder som i själva verket var mycket besvärligare förhandlingsdeltagare.
Det är verkligen synd att vi i den nuvarande finanskrisen kommer fram till att vi behöver fler internationella och multilaterala regler, eftersom dessa regler fungerar som en korsett, som å ena sidan gör att fattiga länder kan integreras, samtidigt som rika länder kan se till att även deras invånare gynnas av detta och att standarder fastställs. Vi tycker verkligen att det är synd att det tydligen är detta som är skälet till att denna världshandelsrunda inte kan slutföras före årets slut. Det är en missuppfattning vi borde göra oss av med.
Det är kanske bättre så här, eftersom vi kommer att ta itu med allt detta med ett nytt parlament, en ny kommission och efter valet i USA, i stället för att få det gjort till varje pris. Min grupp vill mana till försiktighet, hellre än att rundan slutförs till vilket pris som helst.
Fru kommissionsledamot! Jag har en begäran: hur ni än förhandlar och vad som än händer, var snäll och informera parlamentet i god tid och se också till att oavsett om det blir något Lissabonfördrag eller inte så tar vi en ny titt på om vi kanske kan skapa något slags ”kvasi-Lissabonfördrag” i förskott för handelsområdet.
Ignasi Guardans Cambó
Fru talman! Några av oss såg det faktiska arbete som utfördes av alla deltagare under Doha-rundans ministertoppmöte i juli, inte minst det som gjordes av EU, som mycket förtjänstfullt representerades av kommissionsledamot Peter Mandelson. Närvaron under förhandlingarna i Genève av den kommissionsledamot som är här i dag uppskattades också. Det fanns därför en känsla av frustration som vi upplevde personligen när alla dessa insatser och all denna kraft i slutändan inte gav några konkreta resultat, trots att man hade närmat sig varandra så mycket att det tycktes borga för något slags resultat.
I den resolution som läggs fram i dag, och som parlamentet kommer att rösta om, uttrycker vi som parlament vårt stöd för det som uppnåddes. Vi ber att det som uppnåddes, även om det egentligen inte var ett slutligt avtal, ska vara den grundval på vilken arbetet nu börjar, så att arbetet inte var bortkastat. Vi ber i all troskyldighet - med en gnutta troskyldighet - om att Doha-rundan ska avslutas så snart som möjligt.
Det är möjligt, ja faktiskt troligt, att en del skulle tycka att detta är naivt, inte minst med tanke på att inte ens den europeiske huvudförhandlaren hade tillräcklig tilltro till detta, utan åkte hem och lade över ansvaret för förhandlingarna för Europas räkning på en person som inte vet ett dugg om vad som ligger på bordet, oavsett vilka förmågor hon i framtiden eventuellt kan visa sig ha.
Det är därför sant att det finns ett stort mått av naivitet i vår resolution, men vi måste vara klara och tydliga. Om Doha-rundan inte avslutas kommer utvecklingsländerna att vara förlorare. Om Doha-rundan inte avslutas är den multilaterala vägen allvarligt hotad, i synnerhet i det läge av global osäkerhet som vi nu upplever, och innan Doha-rundan avslutas går det inte att ta itu med andra frågor på den globala agendan som klimatförändringar och stigande livsmedelspriser.
Det finns andra frågor som måste lösas och ingen av dem kan lösas om vi inte anstränger oss för att avsluta denna förhandlingsrunda. Detta kommer även i fortsättningen att vara parlamentets mål.
Caroline Lucas
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag är mycket glad över att parlamentet på senare år har blivit mer kritiskt mot Doha-rundan. Den gemensamma resolution som har lagts fram inför oss återger faktiskt ganska troget deklarationen av den globala parlamentariska församlingen i september, i vilken man uttryckte mycket allvarlig oro över det mycket begränsade utvecklingsinnehåll som finns kvar i Doha-förhandlingarna och var mycket kritisk till de alltmer exklusiva förfarandena för att nå fram till uppgörelser.
Låt mig i samma anda som i den globala parlamentariska församlingens deklaration tillägga att jag hoppas att det ändringsförslag som har lagts fram av PPE-DE-gruppen och UEN-gruppen, i vilket man efterlyser bilaterala frihandelsavtal av ”WTO plus”-typ, inte kommer att antas under morgondagens omröstning. Bilaterala frihandelsavtal är raka motsatsen till fungerande multilateralism och De gröna kommer inte att kunna stödja resolutionen om ändringsförslaget röstas igenom.
Vad som slår mig i dagens debatt och även i resolutionen är att det saknas mod att uttala den enkla sanningen att Doha-rundans förhandlingar i den form som vi känner till nu är över. Att avbrottet kan bli långvarigt och pågå ända till våren 2010. Det är nästan säkert att de nya förhandlarna från USA, kommissionen och Indien inte kommer att fortsätta att försöka driva igenom samma gamla snabblösningar som i juli 2008, som ju inte ens fungerade då. Det betyder att det här faktiskt är en möjlighet. Det är exakt rätt tidpunkt att analysera misslyckandena under de senaste sju åren av Doha-förhandlingar och fastställa en ny gemensam och mer rättvis agenda, samt en mer öppen och demokratisk process som till fullo kan stödjas av alla WTO-medlemmar, särskilt de minst utvecklade medlemmarna.
Seán Ó Neachtain
för UEN-gruppen. - (GA) Fru talman! Det är på tiden att vi förändrar vårt sätt att delta i samtalen om världshandeln. Det står nu klart att systemet och vårt deltagande i det inte längre fungerar. Vi misslyckades i Cancún, i Hongkong och återigen i Genève.
Allt grundar sig på följande: vi försöker skapa ett paket i Europa som innebär att vi säljer ut vår livsmedelskälla - själva maten som vi levererar. Den förre kommissionsledamoten Peter Mandelson gjorde allt för att stjälpa jordbrukspolitiken och främja ett världshandelssystem. Detta är inte lösningen. Var ska vi få maten ifrån om vi måste importera den? Europa måste akta sig och vi måste skydda vår nuvarande livsmedelsförsörjning.
Vi ändrade vår jordbrukspolitik, men om inte jordbruket tas bort från världshandelsagendan kommer den aldrig att göra några framsteg eller, för den delen, bli en framgång. Det är dags att något görs, vilket har sagts många gånger förr.
Helmuth Markov
Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Om man förhandlar i sju år utan att komma fram till något resultat måste man vara lite självkritisk och fråga sig vilka misstag man kan ha gjort, oavsett vilka misstag som har gjorts av andra länder och deltagare i förhandlingarna.
Jag tror att det är möjligt att göra en lista - den behöver inte nödvändigtvis gälla alla, men kravet på att ta bort tullar och öppna upp marknaderna är kanske inte rätt instrument för utvecklingsländerna, eftersom det innebär att de skulle förlora inkomster som de behöver för sina egna budgetar och inte kan få från några andra håll. Då kan det inte utvecklas sjukvård, utbildning eller infrastruktur i dessa länder.
För några av dessa länder är ett frihandelsavtal, oavsett typ, inte rätt modell och de är intresserade av att ingå ett handelsavtal, men baserat på GSP+. Det stämmer kanske att många länder på den utvecklingsnivån först måste utveckla en självständig ekonomi. EU, eller vissa europeiska länder, har ju trots allt utvecklat sina ekonomier inom slutna marknader.
Om man inte lyckas uppnå något resultat måste man fråga sig vad det beror på. Doha-rundan var ursprungligen knuten till millenniemålen. Jag delar inte Seán Ó Neachtains uppfattning. Jag förstår varför många länder säger att de tycker att de nuvarande förhandlingarna bara skapar förutsättningar för företag som är verksamma globalt att bli ännu mer globala och detta sägs också i strategin för det globala Europa. Detta får en negativ effekt på små regionala producenter. Det har för övrigt också en negativ inverkan på små lokala producenter i Europa.
Det ingår i EU:s existensberättigande, i dess imperativ, att fortsätta framåt. Därför måste vi kanske överväga en annan förhandlingstaktik. Jag hoppas att den nya kommissionsledamoten kommer att ta vara på denna möjlighet. Hon kommer utifrån, hon har erfarenhet av förhandlingar. Även om hon kanske inte har nödvändiga kunskaper om handelsfrågor har hon ett team som är väl insatt och kanske kommer hon att ta tillvara möjligheterna inom ramen för sitt mandat på ett helt annat sätt än den förre kommissionsledamoten - och det finns verkligen möjligheter!
Derek Roland Clark
för IND/DEM-gruppen. - (EN) EU tycker om att styra och ställa på handelsområdet. Tänk bara på det sex år långa banankriget med USA. Det uppstod sedan EU hade gett särskilt marknadstillträde till sina forna kolonier i Västindien. Generaldirektören för WTO är den tidigare kommissionsledamoten med ansvar för handel, Pascal Lamy. Kan det möjligen föreligga en intressekonflikt här? Hans EU-pension kanske är beroende av att han inte angriper EU:s politik. Kan det ha varit en faktor som han hade i åtanke när han försökte förhandla mellan handelsblocken?
Peter Mandelson lade skulden för Doha-rundans kollaps på USA:s jordbrukssubventioner. Tala om att kasta sten i glashus! I flera decennier har den gemensamma jordbrukspolitiken fyllt EU-jordbrukarnas fickor med enorma subventioner. Detta låg lika mycket bakom handelsförhandlingarnas kollaps som något annat. Det sista EU borde göra är hur som helst att vinna poäng från andra regioner i handelskrig i tider av global svält och finanskris.
Jean-Claude Martinez
(FR) Fru talman, fru kommissionsledamot! Den pågående finanskrisen visar oss att ett globalt problem kräver ett agerande på global nivå. Detta gäller särskilt inom livsmedels- och jordbrukssektorerna, vilket är den viktigaste anledningen till att WTO har upprättats. Vi håller alla med om detta. WTO försöker ha globaliserade bestämmelser.
Det verkar emellertid inte som om detta fungerar exakt på det sätt som vi skulle vilja, och vi står inför problemet att kombinera den frihandel som vi alla eftersträvar med ett nödvändigt skydd. Det behöver inte innebära protektionism att skydda våra ekonomier och våra nationella jordbruk.
För att klara av detta har vi de senaste 60 åren, ända sedan GATT, gått en krokig väg och sänkt tullarna i åtanke att ta bort dem helt. Tekniskt sett verkar det dock svårt att sänka tullarna. Titta bara på mängden av matematiska formler som finns för detta syfte: den sydkoreanska formeln, den europeiska formeln och givetvis den schweiziska formeln. Det fungerar inte i praktiken eftersom produkter inte är enhetliga utan består av många olika delar som styrs av olika ursprungsregler - tekniskt sett är en sänkning av tullarna inte så lätt som man skulle kunna tro. Vi är därmed låsta av tekniken och försöker att genom förhandlingar hitta ett sätt att lösa detta politiskt.
Forskare har tydligen uppfunnit ett nytt tullsystem som innebär att tullavgifter är avdragsgilla för exportören gentemot importlandets ekonomi. Rent konkret utgörs denna avdragsgilla tullavgift av en tullkredit som motsvarar det belopp som exportören har anmält till importlandet.
Denna tullkredit innefattar tre olika aspekter: den är avdragsbar, omsättningsbar och överlåtbar. För det första är den avdragsbar, vilket innebär att när exportören köper något från importören kan han eller hon dra av det tullbelopp som han eller hon betalat. För det andra är den omsättningsbar, eftersom det exporterande företaget som har betalat tull kan, om det inte har något att köpa från importören, sälja sin tullkredit på aktiemarknaden eller till en bank. Slutligen är den överlåtbar genom att importören kan donera tullkredit som överskrider betald tullavgift till utvecklingsländer och därmed hjälpa dem.
Med denna teknik skapar vi en handelsvaluta där penningvärdet motsvarar beloppet på redan befintliga tullavgifter. Europeiska unionen skulle till exempel bidra med 13 miljarder euro i denna handelsvaluta.
Mairead McGuinness
(EN) Fru talman! I likhet med andra som är närvarande var jag med i Genève. Jag blev förvånad och ibland road över hur WTO arbetar - och över att organisationen inte arbetade i detta fall.
För en gångs skull var inte den gemensamma jordbrukspolitiken direkt i skottlinjen, och jag tror att vi ska vara glada över det. Men jordbruket på global nivå var definitivt fortfarande högst upp på agendan. Samtalen bröt samman på grund av att Indien och Kina var alltför måna om att skydda sina jordbrukare från alltför omfattande import. Jag tror att orden från den indiske handelskommissionären Kamal Nath är värda att upprepas: ”Vi kan inte fullfölja detta eftersom vi måste trygga vår försörjning.” Indien såg skyddet av sin stora och relativt fattiga landsbygds- och jordbruksbefolkning som grundläggande och ansåg att ett avtal med WTO inte var det bästa för landet.
Denna process har nu pågått i sju år. Peter Mandelson har lämnat scenen efter fyra år i följd. Jag anser att han har misslyckats med att lyssna på jordbrukarna, särskilt att hörsamma oron från EU:s jordbrukare och från livsmedelsindustrin, och avvisat deras röst genom att hävda att agendans utvecklingsdel skulle framhävas. Hans förslag skulle ha uttömt EU:s boskapssektor, vilket inte skulle ha varit bra för utvecklingsländerna. Det skulle snarare ha gynnat stora lantbruk i framväxande ekonomier med låga produktionskostnader. Peter Mandelson har nu lämnat scenen och jag undrar om han såg tecknen i skyn. Varför stannade han inte kvar och fullföljde jobbet om han verkligen oroade sig för utvecklingsagendan?
Livsmedelssäkerhet är nu en stor politisk prioritering. Vi ser stora variationer i priserna på råvaror. Vad jag förstår har spannmålsmarknaden brutit samman i dag. Vi måste fråga oss själva om detta är det bästa sättet att säkerställa leverans av livsmedel till alla konsumenter och till rimliga priser. Och ännu viktigare är att vi måste titta på vår utvecklingspolitik, och se att vi har misslyckats att investera i utvecklingsländernas jordbruk. Låt oss skrida till handling, men låt oss försäkra oss om att vi handlar rättvist och balanserat.
Kader Arif
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Ända sedan 2001 har utvecklingsländerna haft en förhandlingsrunda inom WTO som benämns som utvecklingsrundan. När vi nu står inför en plötslig och förödande livsmedelskris som gör världen varse att det finns ett akut behov av att hitta en långsiktig, global och balanserad lösning, förväntar sig dessa länder en tydlig reaktion från oss för att deras livsmedelssäkerhet ska kunna garanteras.
Jag vill bekräfta att vi inte, om den fortsatta rundan kommer att handla om marknadstillträde till varje pris, kommer att uppnå vårt mål. Vi vet också att ju mer vi skjuter upp undertecknandet av ett utvecklingsavtal, desto sämre blir utsikterna att uppnå millennieutvecklingsmålen. Olyckligtvis ligger vi redan efter i schemat.
Inför denna krissituation begär vi att en politisk lösning ska nås så snart som möjligt när det gäller den särskilda skyddsmekanismen, för att vi ska kunna skapa ett effektivt redskap för skydd av små producenter i fattiga länder. Detta steg är nödvändigt att ta innan man fortsätter med förhandlingarna om övriga aspekter, och jag hoppas att de nyligen återupptagna diskussionerna om jordbruk och om marknadstillträdet för icke-jordbruksprodukter (Non-Agricultural Market Access (NAMA)) kommer att innebära framsteg i detta avseende.
Innan jag slutar vill jag beskriva de ändringsförslag till den gemensamma resolutionen som lagts fram. Europaparlamentets socialistiska grupp kommer naturligtvis att begära att vi röstar för ändringsförslag 2, vilket är absolut nödvändigt för att utöka parlamentets rättigheter när det gäller internationell handel.
Vi stöder även de förslag som lagts fram av gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, men vi kan inte acceptera ändringsförslaget som lagts fram av Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, eftersom vi inte anser att det, i denna resolution om multilaterala förhandlingar, är lämpligt att uppmana till nya regionala bilaterala avtal att underteckna - vi vet att dessa vanligtvis förhandlas fram på den svages bekostnad.
Jorgo Chatzimarkakis
(DE) Fru talman, fru kommissionsledamot! Ännu en gång har vi haft ett bakslag i samband med en Doharunda. Är världen helt enkelt trött på WTO nu? Så är det inte! Vi var på väg att sluta ett avtal och var nästan klara, när Indien och Kina av alla länder i sista minuten orsakade att samtalen bröt samman. Detta visar att samtalen inte havererade på grund av tekniska orsaker utan på grund av politiska skäl, och det markerar att världshandelsrundans nya politiska centrum ligger i Asien och inte längre i Europa.
Kinas roll bör beaktas eftersom Kina fram till nu alltid har förespråkat fri handel, men tydligen plötsligt har en ny agenda.
Icke desto mindre vill jag gratulera kommissionen, ni fru kommissionsledamot, och även kommissionsledamot Peter Mandelson, för den positiva roll som EU spelat. Till skillnad från i Hongkong medverkade vi i förhandlingar, var proaktiva och beredda att kompromissa. Det är dock synd att Peter Mandelson slutar i detta läge, och det innebär att vi måste sadla om efter halva vägen. Han var en skicklig förhandlare. Han käbblade mycket med oss i parlamentet och han lämnar efter sig en stor kostym att fylla för Lady Ashton. Lycka till!
Nils Lundgren
Fru talman! Jag är en enveten EU-skeptiker, men det finns två områden där EU ska ha en central internationell roll - handelspolitik och miljöpolitik. Nu talar vi handelspolitik.
Fri världshandel är nyckeln till ekonomiskt välstånd för alla jordens länder och särskilt då för de fattigaste. Bakslaget vid Doharundan i somras var därför djupt allvarligt och det ankommer nu på EU, världens största handelsorganisation, att ta ett nytt initiativ. Då inträffar detta djupt olyckliga att Peter Mandelson, vår mest kompetente kommissionsledamot, lämnar sin post som ansvarig för EU:s handelspolitik. Samtidigt hotas världsekonomin av en förödande finanskris.
I detta läge föreslår den brittiska regeringen en ersättare som uppenbarligen saknar kompetens för uppgiften. Det är nu Europaparlamentets ansvar att säkerställa att vi får en kraftfull och kompetent kommissionsledamot med ansvar för handel i detta känsliga historiska läge. Låt oss ta det ansvaret!
Robert Sturdy
(EN) Fru talman! Låt mig först ta upp med kommissionsledamoten den problematiska situation som Peter Mandelsons avgång har skapat. Jag anser att han har svikit EU genom att lämna denna post. Vi befinner oss i ett allvarligt läge. Ni har själv just sagt att det finns goda möjligheter för Doharundan att återupptas. Utan Peter Mandelson vid rodret - jag har kritiserat honom vid flera tillfällen, men han hade åtminstone intellekt och kunskap (i egenskap av tidigare handelsminister) för att vara i stånd att fortsätta striden - har vi hamnat i trångmål!
Hur kommer ni exempelvis att göra med avtalet om ekonomiskt partnerskap (EPA) nästa vecka? Med all respekt, vilken kunskap har ni om EPA? Ni var varken inblandad i förhandlingarna eller i upprättandet av avtalet. Jag är säker på att jag aldrig pratade med er när jag utarbetade förslaget till betänkande om detta.
Kan kommissionen vidare garantera att vi kommer att ha en ordentlig utfrågning i parlamentet i dag när baronessan Ashton infinner sig framför utskottet för internationell handel? Om ni försöker få igenom detta en dag när ingen är närvarande, exempelvis nästa vecka eller en måndag, en dag när det är mycket svårt för ledamöterna att närvara, bör ni vara beredda på parlamentets vrede. Kom ihåg vad som hände med Santer-kommissionen! Jag anser att man bör ge henne en rättvis och ordentlig utfrågning och, som många redan har sagt, är det mycket viktigt att vi har en bra kommissionsledamot vid rodret.
När det gäller detta undrar jag om ni och jag lyssnar på samma slags diskussioner. Ni sa att den amerikanska jordbrukspolitiken skulle formuleras om. Ni måste skämta. Senast i går sa Barack Obama att han skulle fortsätta att vara ännu mer protektionistisk än tidigare, och det sa även den republikanska kandidaten. Vi kommer att i stor utsträckning få se protektionism från USA:s sida. Jag avslutar med en tanke om livsmedelskrisen, som någon nämnde. Låt mig göra det absolut tydligt för församlingen: Det finns ingen livsmedelskris. Vetepriset ligger nu på 40 euro lägre per ton än produktionskostnaden.
Fru talman! Låt mig snabbt ta upp en ordningsfråga. Är det en cirkus utanför denna kammare? Detta har ingenting att göra med dagens diskussioner. Är det en cirkus? Eller är det en restaurang? Är det en klubb? Ni måste kämpa för att kunna komma fram. Ni bör föra detta vidare till talmanskonferensen och få ett slut på cirkusen som pågår utanför kammaren.
Talmannen
Jag har antecknat era synpunkter, herr Sturdy.
Harlem Désir
(FR) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vad är det som nu står på spel inom ramen för förhandlingarna med WTO? Jag tror inte att det handlar om Peter Mandelson och baronessan Ashton även om de är fina människor. Jag är inte ens säker på att den viktigaste frågan är den om tullar på handel med industrivaror, jordbrukstullar samt marknadstillträde. Vi vill alla helt klart att avtalet ska vara stabilt och rättvist för Europa, men jag anser att det finns två huvudfrågor här.
Den första handlar om att bevara en multilateral ram för handeln. Vi kan se hur mycket frånvaron av ett sådant ramverk inom ett av globaliseringens andra områden - finansmarknaderna - kostar med avseende på risken för ekonomin, för medborgarna, och för vårt samhälle. Om de förhandlingar vi har fört under sex år går i stöpet, vet vi vilka slags bilaterala överenskommelser som successivt kommer att ersätta dem inom WTO. Det är ett dåligt ramverk! Vi vill reformera WTO - det var vad vi sa i vårt resolutionsförslag, och vi vill också att andra handelsrelaterade aspekter ska beaktas, särskilt när det gäller miljön, för att hantera påverkan från klimatförändringarna och sociala föreskrifter. Detta är absolut grundläggande. Det är emellertid inte genom att upplösa det multilaterala ramverket som vi kan lyckas med att organisera denna aspekt av globaliseringen på ett bättre sätt. Det är genom att stärka det.
Den andra frågan, som jag inte kommer att gå in på eftersom detta togs upp av min kollega Kader Arif, är ombalanseringen av de regler som fastslogs under Uruguayrundan vid skapandet av WTO, i syfte att spegla svårigheterna när det gäller utveckling och situationen i de minst utvecklade länderna, i utvecklingsländerna. Ni nämnde också detta och ni efterfrågade ett initiativ som innefattade ”allt utom vapen”, med en skyddsklausul för känsliga produkter. Vi behöver införa regler i detta avseende enligt vilka varje situation i sig beaktas, dock inte nödvändigtvis frihandelsregler. Vi vill ha rättvis handel, förutsatt att det inte blir djungelns lag som får styra.
Detta anser jag är de två viktigaste frågorna som EU:s förhandlare bör inrikta sig på. Givetvis bör de även koncentrera sig på andra åtgärder, som jordbruk, tjänster - dock inte genom att ifrågasätta utvecklingsländernas rätt att reglera allmänna tjänster - och industritullar, och inte på bekostnad av ett framgångsrikt resultat för denna utvecklingsrunda.
Daniel Varela Suanzes-Carpegna
(ES) Fru talman! Vi skulle ha önskat att Peter Mandelson fortfarande var kvar här. Hans avhopp verkar ha blivit Europeiska unionens dödsstöt för Doharundan.
Den globala finanskrisen verkar inte lovande för Doha. Denna kollaps förvärrar i stället den globala ekonomiska situationen, och det är de mindre utvecklade länderna som kommer att få betala det högsta priset för detta. Världshandelsorganisationen är nödvändig och regleringen av den internationella handeln är grundläggande. Vi kan se att reglering nu är en viktig faktor i globaliseringen, och det är därför nödvändigt att vi når en överenskommelse i Doharundan.
Vi måste reflektera över att förbättra det sätt som WTO styrs på, dess legitimitet och även vilken roll tillväxtländerna, som väljer att vara utvecklingsländer eller utvecklade länder såsom det passar dem, har i denna runda. Precis som det fastslås i resolutionen ska dialogen inte bara vara mellan norr och söder utan också mellan söder och söder.
Mer än andra har Europeiska unionen tagit betydelsefulla steg i dessa förhandlingar. Vi har också tagit initiativ till sådant som Allt utom vapen-initiativet. Också de andra måste gå i denna riktning. Låt oss under tiden sluta de pågående associeringsavtalen, exempelvis med Mercosur, vilka även de är nödvändiga i detta sammanhang.
Carlos Carnero González
(ES) Fru talman! Dagens debatt avslöjar absolut några viktiga frågor som vi behöver enas kring. En av dessa är att vi, som ett svar på den kris vi upplever, behöver mer reglering och multilateral reglering.
Om vi tittar på ekonomin är det verkligen inte önskvärt vare sig att Internationella valutafonden eller Världsbanken ska spela en ledande roll, inte ens för dess värsta fiender. Dessa gör bara katastrofala förutsägelser och avslöjar att de har mindre och mindre att säga om vad som händer, samt att deras inflytande och ställning i praktiken är oförutsägbart.
På grund av detta behöver vi använda oss av det instrument vi har: WTO. Mer än någonsin behöver vi i dag reglering och mer än någonsin behöver vi en verklig ekonomi i motsats till en spekulativ finansiell ekonomi. Handeln med varor och tjänster är den verkliga ekonomin och en ekonomisk tillväxt på sysselsättningens område är baserad på den verkliga ekonomin.
Jag håller därför inte med om att krisen innebär att det kommer att bli svårare att avsluta Doharundan. Tvärtom! Vilken ansvarig regering som helst, från norr eller söder, från ett utvecklingsland eller från ett utvecklat land bör anstränga sig ordentligt för att avsluta denna runda.
Vi har en global marknad och vi behöver synliga verktyg. I detta fall är det WTO. Vi kommer att behöva förbättra det sätt på vilket denna styrs, vi kommer säkerligen att behöva mer av en utvecklingsmodell och mindre av en frihandelsmodell, och vi kommer givetvis att behöva politisk vilja. Jag förmodar att unionen, med den nya kommissionsledamoten, kommer att fortsätta med detta.
Béla Glattfelder
(HU) Peter Mandelson lämnar det sjunkande skeppet och ger upp sin ställning som kapten. Han lämnar ett skepp som han själv har styrt mot ett isberg. Det var ett misstag att så frikostigt dela ut koncessioner, särskilt inom jordbruket, när förhandlingarna inleddes. Detta skapade inga incitament för våra handelspartners att själva dela ut koncessioner. Man skrattar åt oss medan vi försöker nödlanda med den gemensamma jordbrukspolitiken, medan de övriga förhandlingsparterna skyddar sin egen jordbrukspolitik och stärker det amerikanska jordbrukets ställning.
WTO:s förhandlingar kan inte ta vid där de slutade. Förhandlingarna kan bara fortsätta om de även omfattar miljöfrågor. Annars kommer ytterligare liberalisering av världshandeln att leda till ännu mer miljöförstöring och ökade klimatförändringar. Är det rätt att, när vi plötsligt befinner oss mitt i en finans- och livsmedelskris, offra Europas livsmedelssäkerhet och dess jordbruk bara för att våra konkursförsatta banker i högre utsträckning ska vara i stånd att exportera sina felriktade tjänster?
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru talman! Europeiska unionen har gjort betydande förändringar i den gemensamma jordbrukspolitiken. Denna reform har begränsat jordbruksproduktionen. Särskilt tydligt är det på sockermarknaden. Men inte bara där. Vi har begränsat stödnivån för våra jordbrukare. I vilken utsträckning har detta gett ett ökat mervärde, i vilka länder och för vilka sociala grupper och yrkesgrupper?
Jag vill fråga kommissionsledamoten vad Europeiska unionen har fått i gengäld. En annan fråga är: Hur har tecknen på att vi står inför en global livsmedelskris påverkat WTO:s förhandlingar? Kommer den nuvarande finanskrisen, vilken säkerligen kommer att påverka vår ekonomi, att inverka på förhandlingarna på WTO-nivå?
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Får jag inledningsvis försöka beskriva vår enorma besvikelse efter tio dagars intensiva förhandlingar i Genève. Vi kände att vi var så nära att sluta ett avtal om jordbruk och marknadstillträde för icke-jordbruksprodukter (NAMA), fullt medvetna om att detta i slutändan skulle vara det steg som skulle bli avgörande för om Europeiska unionen skulle kunna acceptera ett paket.
Som ansvarig för jordbruket måste jag säga att det var mycket uppmuntrande att man för första gången någonsin inte skyllde de misslyckade diskussionerna på det europeiska jordbruket. Anledningen till det var att vi faktiskt inom jordbrukssektorn har lärt oss en läxa genom att vi har reformerat den gemensamma jordbrukspolitiken, först med den stora reformen 2003 och sedan med alla de efterföljande reformerna. Vi kunde därmed leverera en minskning på 80 procent av det handelssnedvridande nationella stödet, utan att vår jordbrukssektor faktiskt kom till skada. Vi hade också här möjlighet att låsa reformerna till det multilaterala handelssystemet. Det var inte ett avtal till vilket pris som helst. Det var ett balanserat avtal inom dessa två områden. Vi skulle kunna motivera inför rådet att vi förhandlade inom det mandat som förhandlarna fått av rådet. När det gäller jordbruk bestod detta mandat helt enkelt av att inte tvinga in oss i en ny reform av jordbrukssektorn.
Jag håller med dem av er som har sagt att det multilaterala systemet är viktigt och nödvändigt, eftersom det bara är inom det multilaterala systemet som vi exempelvis kan begränsa handelssnedvridande nationellt stöd och alla övriga icke handelsrelaterade frågor. Detta kan aldrig göras genom bilaterala förhandlingar, så vi måste hålla fast vid det multilaterala systemets värderingar.
Jag måste också säga att vi aldrig i dessa förhandlingar riktade in oss på utvecklingsländernas marknader. Snarare tvärt om faktiskt, vilket, som jag sa i mitt första inlägg, var anledningen till att SSM var så viktigt, när det gäller skydd av speciella produkter i utvecklingsländerna. Jag vill tillägga att vi introduceradeAllt utom vapen-initiativet 2002, vilket betyder att Europeiska unionen i dag är på långt när den viktigaste importören av jordbruksråvaror i världen. Vi är större än Kanada, USA, Australien och Japan tillsammans. Vi har faktiskt öppnat upp våra marknader inom jordbrukssektorn för dessa länder.
Livsmedelssäkerhet har också nämnts här i kväll. Vi måste inse att livsmedelssäkerhet består av både inhemsk intern produktion och av import. Om vi tittar på Europeiska unionens jordbrukssektor skulle vi aldrig kunna vara så starka som vi är i dag om vi hade haft en stängd jordbruksmarknad. I dag har vi, om vi tar ordförandelandet, 7 miljarder euro i handelsöverskott för jordbruksråvaror. Om vi tänker oss att vi stängde våra marknader skulle vi aldrig kunna sälja alla våra högkvalitativa produkter internt eftersom vi skulle bli bestraffade om vi skyddade oss själva. Andra skulle göra detsamma, vilket skulle hindra oss från att dra fördel av de framväxande och alltmer öppna möjligheterna på marknaden för högkvalitativa produkter. Så givetvis behöver vi genomföra detta på ett balanserat sätt.
Geografiska beteckningar nämndes, men jag tog inte upp detta i mitt första inlägg på grund av tidspressen och ordförandens noggranna kontroll av tidsåtgången. Geografiska beteckningar är en avgörande fråga för Europeiska unionen och vi gjorde helt klart för de andra förhandlingsparterna att vi aldrig skulle kunna sluta ett avtal om vi inte fick ett positivt resultat när det gäller geografiska beteckningar, eftersom detta är så viktigt, särskilt för högkvalitativa Medelhavsprodukter.
Jag ska svara kortfattat på Mairead McGuinness anförande. Jag håller med er om att vi faktiskt har underprioriterat vårt europeiska utvecklingsbistånd inom jordbrukssektorn i decennier. Nu när vi ser att priserna - dock inte råvarupriserna eftersom det stämmer att priserna har gått ner - på utsäde och gödselmedel skjuter i höjden har vi föreslagit vår enhet att försöka hjälpa de minst utvecklade länderna, de fattigaste länderna i världen, så att de kan köpa utsäde och gödselmedel. Denna mekanism med 1 miljard euro diskuteras nu här i parlamentet, och jag hoppas att denna möjlighet att hjälpa utvecklingsländerna att försörja sina egna befolkningar och undvika migration från jordbruksområden till städerna kommer att tas emot positivt. Var snälla och lägg detta på minnet. Det är mycket viktigt.
Talmannen
Sex resolutionsförslag har lagts fram (artikel 103.2 i arbetsordningen).
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Daniel Dăianu  
skriftligt. - (EN) Bakslaget vid Doharundan kan vara en fingervisning om vad som komma skall, i en tid när den djupnande finanskrisen sätter enorm press på regeringarnas förmåga att spela enligt reglerna. Nyttan av frihandeln har lovordats mot bakgrund av den alltmer globala marknaden. Men frihandel måste vara rättvis och kompletteras med ett internationellt system som hjälper fattiga länder att utvecklas. De rika ekonomierna har fått alltmer orättvisa inkomster, och deras rädsla för de framväxande ekonomiernas allt större makt leder till ökad protektionism. På samma sätt leder önskan att kontrollera de ändliga resurserna och att få tag på de viktigaste råvarorna till rimliga priser till en benägenhet att begränsa handeln i många länder.
Här måste man nämna geopolitikens alltmer komplicerade natur. EU måste ta ledningen när det gäller att mildra utfallet av den nuvarande krisen och förhindra en faktisk kollaps av det multilaterala handels- och finanssystemet. Detta inkluderar bland annat en reformering av de internationella finansinstituten, att inkludera de framväxande världsmakterna Brasilien, Indien, Ryssland och Kina (BRIC) i handhavandet av globala ekonomiska frågor och en reformering av det internationella system som reglerar finansflödet. Vid slutet av 1800-talet bröt ett internationellt system, enligt vilket fri rörlighet av varor och tjänster främjades, ner och efterföljdes av ett förödande krig i Europa. Vi får inte glömma detta.
