Bildande av politiska grupper (ändring av artikel 29 i arbetsordningen) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Richard Corbett, för utskottet för konstitutionella frågor, om att ändra artikel 29 i Europaparlamentets arbetsordning - Bildande av politiska grupper.
Richard Corbett
föredragande. - (EN) Herr talman! Jag ber att få presentera ett betänkande för er från utskottet för konstitutionella frågor om vår arbetsordning. I betänkandet har vi undersökt frågan om tröskelvärdet - det lägsta antal ledamöter som krävs för att bilda en politisk grupp i Europaparlamentet.
Alla parlament som har ett system med politiska grupper har naturligtvis ett lägsta tröskelvärde. Vanligtvis är det inte tillåtet för en ensam ledamot eller två ledamöter att bilda en politisk grupp. Det är alltid nödvändigt att ta reda på vilket tröskelvärde som gäller. Och eftersom vårt parlament fortsätter att växa, är det naturligt att vi stannar upp och reflekterar över vilket tröskelvärde som ska gälla för att att bilda en politisk grupp i nästa Europaparlament.
Vi har tittat på det här i detalj i utskottet för konstitutionella frågor, och åsikterna i utskottet var ganska jämnt fördelade. Med en rösts majoritet röstade vi mot att höja tröskelvärdet när vi undersökte detta i utskottet, men frågan ställs nu naturligtvis till oss på nytt i parlamentet.
Vi har också tittat på de grupper som redan finns men som hamnar strax under tröskelvärdet om en eller två ledamöter lämnar dem, och om det är rätt att sådana grupper automatiskt och omedelbart ska upphöra att existera eller om vi under vissa förhållanden borde låta sådana grupper få finnas kvar. Häri antog utskottet mitt förslag, vilket grundar sig på ett förslag från Jens-Peter Bonde, före detta gruppledare i gruppen Självständighet/Demokrati. Han har förklarat för mig vilka svårigheter han kunde möta som gruppledare för en grupp som låg precis ovanför tröskelvärdet, om två eller tre ledamöter hotade att lämna gruppen om de inte fick som de ville när det gällde det ena eller det andra och därigenom i praktiken utsatte gruppen för påtryckningar.
På hans inrådan antog utskottet klokt nog mitt förslag om att vi, när en grupp väl har funnits under en viss tid, bör hjälpa de mindre grupperna, så att de även om de hamnar under tröskelvärdet får finnas kvar under en begränsad tid fram till parlamentets nästkommande konstitutiva session och under förutsättning att de har ett rimligt minsta antal ledamöter. Men vi kan inte tillåta grupper som består av två eller tre ledamöter.
Tanken är att hitta en balans mellan ett rimligt tröskelvärde och att göra något för de mindre grupperna så att de inte ställs inför en ödesdiger plan som i själva verket handlar om utpressning från en några få ledamöter inom gruppen, som står beredda att agera när som helst.
Som jag sa förkastade utskottet förslaget om att höja tröskelvärdet, men bara med en rösts majoritet. Men frågan är nu framlagd för oss igen. I jämförelse med andra parlament runt om i världen har vi för närvarande ett av de lägsta gränsvärdena som finns för tillåtelsen att bilda en politisk grupp. Det krävs bara 2,5 procent av våra ledamöter för att bilda en politisk grupp. Ledamöter som bildat en grupp får extraresurser utöver dem som vanliga ledamöter får, extraresurser till gruppen i form av finansiering från skattebetalarna, i form av personal och i form av procedurella privilegier. Detta borde ge oss skäl att reflektera.
Vill vi ge sådana enorma resurser till vad som uppriktigt sagt skulle kunna vara ett mycket litet och icke-representativt antal ledamöter - 2,55 procent? Min egen tanke var att detta var ett mycket lågt tröskelvärde. Det innebär en risk för att vi ger sådana resurser till mycket små, eventuellt icke-representativa och till och med extrema grupper. Vissa har pekat på den yttersta rätten att möjligen kunna bilda en grupp med ett sådant lågt tröskelvärde om de vann tillräckligt många platser.
Det är en legitim fråga. Vilket är det lägsta tröskelvärdet? Mitt förslag hade varit att höja det till fyra procent, vilket fortfarande är relativt lågt i jämförelse med de nationella parlamenten i EU och fortfarande ligger under normen i många nationella parlament men kanske ger en rimlig jämvikt. Jag förstår nu att vissa mindre grupper som till en början var emot den här idén nu är med på en kompromiss mellan de 30 ledamöter som jag föreslog och de 20 ledamöter som gäller för närvarande. De skulle gärna gå med på en kompromiss på 25.
Om jag byter perspektiv och talar i egenskap av gruppsamordnare i stället för föredragande, kan jag berätta att min grupp är villig att gå med på en sådan kompromiss, om det nu är en kompromiss, och vi kan alla enas om detta. Om det inte är en kompromiss, dvs. om förslaget inte är godtagbart, kommer min grupp att fortsätta att stödja förslaget om 30 i stället för 25.
József Szájer
för PPE-DE-gruppen. - (HU) Herr talman! Mitt parti och jag tillhör dem som stödjer förslaget om att ge parlamentet en starkare sammanhållning genom att höja det tröskelvärde som hittills varit och är ett villkor för att få bilda en grupp.
Jag menar att det skulle ge oss ett starkare parlament, eftersom jag upplever att det ligger i Europaparlamentets intresse att sammanhållningen blir starkare mellan de politiska partierna och de politiska grupperna och bland de politiska grupperna i parlamentet samt att det skulle göra de politiska partierna ännu starkare på europeisk nivå.
Precis som Richard Corbett nyss sade, har vi insett att det här värdet för närvarande är mycket lågt, och det är lågt om vi jämför med andra parlament. Det är därför som vi å Europeiska folkpartiets vägnar stödjer den här rekommendationen, och vi håller med om att den här gränsen bör vara flexibel, även om jag när det gäller flexibiliteten vill tillägga att jag skulle ha godkänt en kortare period för bildandet av sådana grupper.
Men givetvis har vi förstått att inte alla delar denna uppfattning, och jag är övertygad om att man alltid måste anstränga sig för att nå någon sorts samförstånd i denna fråga i Europaparlamentet, där det finns väldigt många olika politiska färger, väldigt många typer av politiska partier och väldigt många sorters politisk övertalning. Därför är det glädjande att det är möjligt att nå en kompromiss inom ramen för att sätta gränsen för bildandet av politiska partier högre än den är nu men lägre än planerat.
En sista anmärkning: Jag är övertygad om att det när det gäller både antalet länder och minsta antal politiska grupper skulle vara bättre att införa en procentuell kvot i stället för ett specifikt antal. På så vis skulle tröskelvärdet inte behöva ändras ständigt och jämt. Framför allt vet vi inte säkert, nu när det råder osäkerhet om Lissabonfördraget, hur många ledamöter parlamentet får 2009 och om vi kommer att behöva ändra den här regeln i gen. Tack för er uppmärksamhet. Europeiska folkpartiet stödjer rekommendationen.
Jo Leinen
Herr talman! Jag vill särskilt tacka Richard Corbett arbetet med dessa betänkanden. Det stod klart redan från början att vi inte bara skulle komma överens i dessa frågor utan även skulle ha en livlig diskussion om detta. Men vi måste komma ihåg att det här parlamentet har vuxit från 626 till 785 ledamöter och om fördraget skulle träda i kraft blir siffran troligtvis 751. Det är uppenbart att vi kommer att behöva anpassa vår arbetsordning.
Vi har en arbetsgrupp för reform av Europaparlamentet som behandlar många områden där parlamentet måste gå vidare och inte kan vara stillastående som för många år sedan. Det är alltid enklast att låta saker och ting vara som de är. Att försvara gemenskapens regelverk innebär att inte behöva modernisera eller förändras, men i det här fallet är det uppenbart att vi nu måste ta itu med frågan om storleken på de politiska grupperna i parlamentet.
Richard Corbett har redan sagt att vi har ett av de lägsta tröskelvärdena jämfört med nationella parlament i hela världen. Det skulle vi kunna ha som mål att vara, varför inte? Å andra sidan skulle man kunna säga som József Szájer, att vi behöver en starkare sammanhållning i det här parlamentet, att vi inte längre är en rådgivande församling utan ett lagstiftande organ, att vi stiftar lagar för 500 miljoner människor och att det behövs en viss grad av sammanhållning för att kunna göra det.
Därför skulle jag önska att det fanns genuint politiska grupper i det här parlamentet och inte bara tekniska grupper, grupper som samlas bara för pengarnas skull och egentligen inte har något gemensamt politiskt sett. Det förslag som hade framlagts om att gå från 20 till 30 skulle ändå ha varit måttligt och inte alls överdrivet. Men det godkändes inte i utskottet, och man måste vara beredd att kompromissa. Även om det senaste förslaget är 25, är det ändå ett framsteg och minsta godtagbara steg framåt.
Vi har tio registrerade politiska familjer, från högerkanten till vänsterkanten. I nästa val till Europaparlamentet kommer medborgarna att kunna välja bland ett brett sortiment av politiska familjer för att framföra vilken sorts Europa de vill ha. Därför tvivlar jag inte när det gäller att genomföra den här reformen. Skillnaderna i det här parlamentet finns kvar, men kanske ska vi bidra lite för att förbättra sammanhållningen och det är detta som är syftet med åtgärden. Ett tack för detta till Richard Corbett.
Andrew Duff
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Utskottet försöker som vi vet nå samförstånd, men i kväll har samförståndet rasat samman, och jag är mycket kritisk till Richard Corbetts förslag av både principiella och praktiska skäl.
Jag kan helt enkelt inte acceptera tanken att sju grupper inom parlamentet skulle utgöra något särskilt effektivitetsproblem. Detta kan vi lära bara av våra erfarenheter från de nationella parlamenten. Vi borde tänka på att den allmänna opinionen har större komplexitet och utbredning i 27 länder. Faktum är att det under detta känsliga skede i integrationen är avgörande att det finns möjlighet för representanter för alla sorters åsikter i minoritet att organisera sig fackmässigt för att framföra sina åsikter på ett tydligt sätt. Grupperna bidrar till och hindrar inte församlingens arbete.
Richard Corbetts förslag och även kompromissen skulle göra att grupperna Unionen för nationernas Europa och Självständighet/Demokrati skulle försvinna. Nu är det så att jag ofta, kanske alltid, har en annan åsikt än dessa grupper, men de har likväl rätt att yttra sina åsikter och de står verkligen för en särskild linje inom den allmänna opinionen.
Om de skulle försvinna, skulle deras ledamöter tvingas gå med i en större grupp och därigenom göra arbetet mer komplicerat och minska sammanhållningen inom dessa grupper. Det andra alternativet för dessa ledamöter vore att utöka skaran med grupplösa.
Avslutningsvis ber jag er därför att för effektivitetens, pluralismens, sammanhållningens, rättvisans och liberalismens skull stödja utskottets mening och förkasta ändringsförslagen.
Johannes Voggenhuber
Herr talman, mina damer och herrar! Ibland men inte ofta händer det att de stora grupperna i detta parlament har något på sitt samvete. Ibland märks det på så vis att man tar itu med en fråga sent en måndagskväll i Strasbourg.
Så är det i dag, eftersom allmänheten annars skulle kunna bli intresserad av hur ett betänkande som förkastats av utskottet kunde hamna här i plenarsessionen. Allmänheten skulle också vara intresserad av att veta hur det kommer sig att en föredragande, å utskottets vägnar, persenterar ett betänkande som inte innehåller det han presenterar och som inte förkastats med en röst, vilket Richard Corbett hävdar, utan av majoriteten av utskottet, och detta av goda skäl.
Det kanske skulle intressera allmänheten att ni lägger fram detta förslag i kammaren i strid med arbetsordningen, dvs. i syfte att inte rösta om förslaget utan att göra något helt annat.
Jag har varit ledamot i parlamentet sedan 1990. Under den här tiden har jag upplevt ett samförstånd i en fråga som rör parlamentets kultur, och den är att majoriteten i ett parlamentet inte ska använda sin röst, sin makt, för att skapa privilegier och maktpositioner till sig själv i arbetsordningen på bekostnad av andra grupper. Det är det som ni har gjort här. Ni har gått över gränsen till detta tabu. Det som sägs här är bedrägligt.
De stora grupperna vill bara hindra mindre grupper från att bildas och utöva påtryckning på ledamöter från alla länder i unionen att gå med i deras grupper för att hindra de delar inom deras egna grupper som bryter sig loss från att göra det. De vill anpassa arbetsordningen efter eget tycke och smak och skräddarsy sina egna grupper. När de gör detta beträder de ett annat tabu, nämligen att det är oacceptabelt att använda sig av formella trick för att göra sig av med befintliga grupper, såsom gruppen Självständighet/Demokrati. Detta är helt orimligt i en politisk demokrati.
Det här börjar bli en tradition, herr Corbett. Jag har undersökt de senaste två åren, och vi bör diskutera följande före valet: Under de senaste två åren har större grupper i denna kammare lagt fram en rad förslag om ändringar i arbetsordningen, och alla ger samma resultat. De stärker makten hos de större grupperna, minskar mångfalden, inskränker enskilda ledamöters rättigheter och begränsar de mindre gruppernas rättigheter.
Om det är på detta sätt ni vill göra Europaparlamentet omtyckt, hantera förtroendekrisen bland medborgarna och förbereda oss inför valkampanjen nästa år, då kommer vi att vara energiska motståndare i denna fråga och propagera för ett demokratiskt Europaparlament.
Ryszard Czarnecki
Herr talman! Det är viktigt med mångfald och respekt för skillnader för Europaparlamentet. Det är därför som Europeiska unionen som sådan måste visa enighet genom skillnaderna. Dessutom bör Europaparlamentet för detta ändamål inte bara respektera utan faktiskt stödja mångfalden av färger på den politiska kartan, de många olika inriktningarna.
När vi försvarar etniska, religiösa och sexuella minoriteters rättigheter måste vi också ha politiska minoriteter i åtanke. All manipulation av eller politiskt betingade förändringar av Europaparlamentets arbetsordning kommer helt uppenbart att begränsa parlamentets roll som organ som representerar folk och samhällen i hela Europeiska unionen. Vi ser ingen anledning att rucka på de punkter i arbetsordningen som rör det antal länder som ska finnas representerade i en politisk grupp. Det befintliga regelverket är bra som det är. Europaparlamentet arbetar i dag effektivt, och som det kinesiska ordspråket lyder "ändra inte det som är gott nog". Sex medlemsstater är lämpligt i det här sammanhanget och bör inte ersättas med sju. Det enda detta medför är att orsaka en ökning av antalet icke-anslutna ledamöter, och mellan dem råder det ofta stora eller rentav extrema skillnader. En sådan ändring som det innebär att höja tröskelvärdet för att bilda en politisk grupp till 30 skulle faktiskt inverka på mångfalden, yttrandefriheten, hur de europeiska institutionerna representeras och vår trovärdighet som representanter för Europaparlamentet.
Sådana ändringar ger inte Europaparlamentet en image av myndighet under valåret, vilket jag tycker är särskilt viktigt med tanke på utgången i detta val. Dessa ändringar bör varken träda i kraft 2009 eller någonsin, och jag säger det här som representant för en grupp som skulle klara sig utmärkt även om dessa ändringar genomfördes.
Francis Wurtz
Herr talman! Låt oss inse fakta. Historien om europeisk integration, dess dominerande ideologiska strömningar, en utövning som är ett arv från ett halvt sekels nära samarbete mellan kommissionen, rådet och parlamentet, allt detta har lett till en sorts kristdemokratisk-socialdemokratisk gemensam överhöghet inom EU:s institutioner. Jag avkunnar ingen dom här utan jag redogör bara för fakta.
I det här parlamentet innebär den kvalificerade majoritet som krävs för att en rättsakt ska antas genom medbeslutande att man ständigt måste söka samförstånd mellan de två huvudgrupperna, vilket ytterligare marginaliserar uttryck för skillnader och mångfald. Därför är frågan enkel: Vill vi förvärra tendensen att undvika konflikt genom att upprätta striktare villkor för att bilda politiska grupper, när antalet ledamöter per land minskar på valdagen, och därigenom ytterligare straffa grupperna i minoritet, särskilt i de länder som har minst befolkning? Hur trovärdiga skulle dessa förtroendeposter i så fall vara när det gäller att gynna mångfalden? Kvaliteten i den demokratiska debatten blir inte bättre av att antalet grupplösa ledamöter ökar.
Det är därför som min grupp enhälligt ställer sig bakom att behålla nuvarande regler för bildande av politiska grupper, även om vi har skilda åsikter om det två stora gruppernas vägran att tillmötesgå vårt önskemål om följande: att erkänna oenigheten eller godta en kompromiss. Majoriteten av min grupp, inklusive mig själv, har nu uttalat sitt stöd för kompromissen för att hjälpa till att bevara mångfalden i parlamentet. Men det sker ändå med största respekt för dem som inte delar vår mening, för när allt kommer omkring är vi överens om principerna. De här principerna har ett namn. De kallas för demokrati.
Hanne Dahl
för IND/DEM-gruppen. - (DA) Herr talman! Den här debatten är overklig. Den är faktiskt lika absurd som en Kafkaliknande rättegång. Jag måste gå igenom händelseförloppet för att kunna förklara varför jag tillåter mig att göra denna jämförelse, eftersom jag inser att den är ganska plump.
Vid ett sammanträde i utskottet för konstitutionella frågor den 27 maj behandlades ett förslag till betänkande som syftade till att göra det svårare att bilda politiska grupper. Richard Corbett, föredraganden för betänkandet, ville höja antalet ledamöter från 20 till 30 och på samma gång kräva att gruppen representerade en fjärdedel av länderna i stället för en femtedel som hittills. Förslaget till betänkande förkastades, vilket i andra sammanhang skulle innebära att betänkandet togs bort från agendan. Men i stället tillät utskottets ordförande, Jo Leinen, att utskottet fortsatte rösta om ändringar av originaltexten i betänkandet, och detta trots att det inte fanns något betänkande att ändra! Denna manöver gjorde det möjligt att hålla ett betänkande vid liv, fastän det egentligen var dött. Det här är visserligen ett brott mot alla regler och brukliga förfaranden, men det verkar inte bekymra Richard Corbett som har utskottets ordförande vid sin sida. Vi måste fråga oss varför. När allt kommer omkring höjdes tröskelvärdet 2004 mot bakgrund av att Europaparlamentet bestod av 25 medlemsstater i stället för 15. Ytterligare två medlemsstater har tillkommit sedan dess, men det motiverar inte att man ändrar reglerna så drastiskt. De säger att tröskelvärdet i många fall är högre än i de nationella parlamenten, men de glömmer bort att nämna att Europaparlamentet har ytterligare en begränsning, nämligen en geografisk begränsning. Mig veterligt finns det ingen sådan begränsning i något nationellt parlament. Varför vill man då göra denna drastiska ändring av reglerna för att bilda politiska grupper? Det liknar närmast en ohelig allians mellan de två största grupperna i parlamentet i syfte att bilda ett tvåpartisystem. Om jag vore paranoid skulle jag verkligen anta att det liknade en ohelig allians med en lömsk baktanke om att göra det mycket svårt att bilda politiska grupper i opposition, grupper som den jag själv tillhör. Parlamentet har ingen rätt att döma politiska åsikter. Det är bara väljarna som har rätt att göra det. De ledamöter som väljs i enlighet med lagliga demokratiska val är berättigade deltagare i den politiska processen. De har all rätt att delta på området, och det är varken upp till socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet eller gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att försvåra för dem att utöva sitt mandat.
Jag skulle rekommendera alla ledamöter att rösta emot ändringsförslag till icke-existerande betänkanden. Denna rekommendation gäller både i dag och i framtiden. Det här är helt enkelt att gå för långt, om vi någonsin vill bli tagna på allvar som lagstiftande församling.
Frank Vanhecke
(NL) Föredraganden har egentligen själv redogjort för innehållet i betänkandet: Det handlar om att Europaparlamentet ytterligare ska intensifiera sin roll som en sorts representant för ett eurokratiskt endimensionellt tänkande och göra sig av med den lilla frihet som de små politiska grupperna åtnjuter. Parlamentets roll är att tjäna de europeiska byråkraterna och inte längre att representera den politiska mångfalden i Europas befolkning. Vilken odemokratisk fars ert Europa börjar bli!
Det omtalade ändringsförslag 6 om parlamentsfrågor innebär ännu en inskränkning av våra rättigheter. Därtill läser vi att denna bestämmelse införs eftersom Europeiska kommissionen, jag citerar, "har [...] framfört kraftfulla klagomål när det gäller antalet frågor och den administrativa arbetsbörda som uppkommer för dess tjänsteavdelningar i samband med besvarandet av dessa". Men jag tror snarare att det är om parlamentsledamöterna som upplever ett behov av att framföra kraftfulla klagomål om det förfärliga sätt på vilket många ledamöter i kommissionen svarar bristfälligt på våra skriftliga frågor, utan att komma till saken, på ett inkompetent sätt och ibland med en illa dold motvilja att ge oss korrekt information.
Vi borde införa ett disciplinförfarande för kommissionsledamöter i stället för att åter göra det svårt för parlamentsledamöterna att göra det jobb de får betalt för att göra.
Timothy Kirkhope
(EN) Herr talman! Den här debatten handlar om parlamentets grundläggande praktiska funktioner och det är vår plikt att fråga oss om förslagen om grupper är ändamålsenliga. Jag hade verkligen praktikaliteter i åtanke när jag mot bakgrund av ursprungskravet på 30 ledamöter lade fram mitt ändringsförslag - jag tror det var mitt ändringsförslag, herr Corbett - som gav parlamentets talman möjlighet att med talmanskonferensens godkännande låta en grupp få finnas kvar under en begränsad tid om den hamnade under det specifika tröskelvärdet.
I utskottet var man generellt sett överens om att det här var en bra idé för att undvika att en grupp tas som gisslan av en ledamot som hotar att lämna den och därigenom bakbinder sin grupp. Det är därför som jag i viss mån är tilltalad av den nya kompromissen där man föreslår en gräns vid 25 ledamöter. För mig är det här en rimlig tanke som skulle kunna undanröja en av de svårigheter som jag hänvisade till när jag förberedde mitt ändringsförslag.
Men vi får aldrig glömma att vi är valda för att representera våra väljares åsikter och intressen i sin helhet. Det är ett faktum att vårt europeiska valspektrum spänner över allt fler olika åsikter, vilket är bra för demokratin. Det är inte bara antalet ledamöter som ökar i det här parlamentet, utan det är också skillnaderna mellan de åsikter som ledamöterna har med sig. Om vi ska lyckas fullgöra vårt parlamentariska mandat måste vi få möjlighet att fullt ut spegla åsikterna hos våra väljare i medlemsstaterna. En liten grupp i Europaparlamentet kan mycket väl representera en betydande opinion i medlemsstaterna. Vi behöver kunna arbeta konstruktivt som parlament, och viktigast av allt är att vi kan arbeta i linje med önskemålen från den befolkning som vi representerar. Men detta möjliggörs genom våra gruppers utformning och sammansättning.
Så även om jag välkomnar den här eventuella kompromissen, emotser jag också en klok och pragmatisk hållning till denna fråga. Jag hoppas att vi inte låter oss luras att tro att färre grupper nödvändigtvis betyder mer demokrati.
Kristian Vigenin
(BG) Herr talman, ärade kollegor! Jag tycker att förslaget i Richard Corbetts betänkande förtjänar vår uppmärksamhet, och enligt min uppfattning kommer det vid precis rätt tidpunkt. Att anta det utgör nämligen inte något hot mot Europaparlamentets befintliga grupper. Jag stöder ett mer effektivt parlament under nästa mandatperiod från 2009 till 2014. Vi har upprepade gånger diskuterat vad dessa ändringar innebär, men vi har aldrig diskuterat att begränsa möjligheten för Europaparlamentets ledamöter att uttrycka sin åsikt. Men vårt parlament är stort, kanske det största demokratiskt valda parlamentet i världen. Därför är det just de parlamentariska grupperna som utgör dess kärna som europeiskt parlament. Kärnan är de politiska grupper som representerar de politiska trender som enar ledamöterna och inte de valda ledamöternas och gruppmedlemmarnas nationer. Det här är också innebörden av den stora befogenhet, de möjligheter som både politiska grupper och deras ledare får genom verksamheten i vårt parlament.
Därför tycker jag det vore orätt att tabba oss och anklaga socialdemokrater och kristdemokrater för att vara odemokratiska. Tvärtom tycker jag att vi på detta sätt ska ge en möjlighet att profilera sig mycket tydligare åt de politiska grupper som bildas och faktiskt verkar under Europaparlamentets nästa mandatperiod. Givetvis anser jag också att det är lätt att tala för en politisk grupp som inte riskerar att misslyckas med att komma upp i det nödvändiga antalet ledamöter i nästa parlament. Jag tror i alla falla att de grupper som finns i dag kommer att finnas kvar under nästa mandatperiod. Dessutom beror vår närvaro här i parlamentet till stor utsträckning på hur stor makten är hos de politiska partier som vi representerar. Vi bör inte överväga det ena utan att ta hänsyn till det andra. Därför bör vi inte heller tänka att det politiska livet i Europa ovillkorligen utspelas här i parlamentet och är beroende av de här två politiska grupperna. Vi bör inte heller glömma bort vilka partier vi representerar. Och mot bakgrund av detta föreslår jag att vi verkligen närmar oss den föreslagna kompromissen och stöder Richard Corbetts förslag.
Gerard Batten
(EN) Herr talman! I det här parlamentet talas det ofta om öppenhet, insyn och demokrati, men det tillämpas inte alltid.
Just nu har föredraganden, Richard Corbett, varit mycket öppen med och gett oss insyn i vad han försöker uppnå: Han vill göra det svårare för små grupper att bildas och verka. Han vill neka dem resurser och privilegier som de för närvarande har rätt till och som gör det möjligt för dem att representera deras väljares önskemål. Richard Corbett vill i mesta möjliga mån undanröja de politiska grupper som han ogillar. Det här är helt odemokratiskt. Varför skulle inte de europeiska väljarnas vilja få uttryckas genom politiska grupper som bildas av de valda, hur små dessa grupper än är? Varför inte? Därför att Richard Corbett inte tycker att de bör få tillåtelse till detta!
Dessa regler skulle, om de antas, t.ex. göra att min egen grupp Självständighet/Demokrati inte fanns kvar. Gruppen Självständighet/Demokrati bildades ju ur ett motstånd mot den Europeiska unionens författning, och vi har varit mycket framgångsrika när vi satsat pengar i nejkampanjerna inför folkomröstningarna i Frankrike, Nederländerna och nu senast i Irland. Det är därför som Richard Corbett och andra eurofiler vill försöka få bort oss och alla liknande grupper som väljs efter 2009 om de kan. Hans fullständigt odemokratiska sätt att agera är synligt för alla.
Maria da Assunção Esteves
(PT) Herr talman! Parlamentet behöver tolka begreppet demokrati på ett demokratiskt sätt. Det innebär att arbetsordningen inte ska betraktas som separat, utan man måste förstå den i ljuset av den moraliska grunden för rösträtt och representationsprincipen som ett uttryck för självreglering och medborgarnas självstyre. Om jag får dra några slutsatser från denna princip vill jag säga följande: Enligt min uppfattning är Richard Corbetts ändringsförslag i princip korrekt. Men skälet till att en grupp som hamnar under tröskelvärdet nödvändigtvis måste få finnas kvar under hela mandatperioden är särskilt att medborgarna nästan alltid tar hänsyn till vilken politisk grupp kandidaterna tillhör när i sitt demokratiska val.
Väljarna är inte likgiltiga till om en kandidat väljs för att sitta på bänkarna hos socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet eller hos gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater. När nu så är fallet anser jag att detta ändringsförslag borde innehålla en bindande makt i stället för en oinskränkt makt för parlamentets talman, en plikt i stället för en tillåtelse. Vidare kan den period när en grupp får finnas kvar ur demokratisk synvinkel bara vara exakt densamma som en mandatperiod. Annars skulle vi underminera de frihetsprinciper som gör oss till vad vi är.
Min andra kommentar rör frestelsen att göra likadant som i de nationella parlamenten. Nationella parlament är verkligen förebilder för oss, men i det här fallet ska vi ta dem med en nypa salt, med viss skepsis, eftersom en stor spridning av grupper inom europeisk demokrati kan kompensera för den brist på representantskap som gör att Europa kastas från den ena krisen till den andra.
Spridningen kan här kompensera för den varaktiga klyftan mellan Europas medborgare och deras representanter. Jag vill också tillägga att ju större mångfald vi har desto tydligare framträder den kamp och intensiva politiska verksamhet som normalt sett leder till samförstånd, eftersom systematiska samförstånd inte är fria från motstridigheter här heller.
Att ha många grupper kan hjälpa parlamentet att politisera det byråkratiska EU, eftersom en demokrati är en demokrati och inte en order.
Paul Rübig
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Vi borde inte rikta något ytterligare ekonomiskt stöd till ledamöter och representanter som argumenterar mot demokratin på europeisk nivå.
Jim Allister
(EN) Herr talman! Det är mycket enkelt att känna igen agendan hos dem som trycker på för att öka minimistorleken på politiska grupper i det här parlamentet. Det är helt klart ett uppenbart försök att tvinga bort de mindre grupperna. Dessa tenderar allt som oftast vara mindre entusiastiska och verkligen skeptiska till det värdefulla europeiska projektet. Richard Corbett försöker effektivt hitta en strategi som krossar motståndet i politiken. Det är därför som han leder uppdraget i kväll trots utskottets demokratiska beslut.
Det har helt riktigt sagts att man kan döma ett parlament, dess värde och dess integritet utifrån hur det behandlar minoriteter. Enligt innehållet i det här betänkandet skulle Richard Corbett vilja att parlamentet återgår ytterligare till den odemokratiska intrigen med stora grupper, där besluten inte fattas i det här parlamentet utan genom överenskommelser mellan de två största partierna.
Søren Bo Søndergaard
(DA) Herr talman! Jag skulle vilja ifrågasätta en högst grundläggande uppfattning, nämligen uppfattningen att en uppdelning i färre grupper ger större politisk sammanhållning. Jag skulle kunna gå med i socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, men det skulle inte öka gruppens politiska sammanhållning. Likaså skulle jag kunna gå med i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokraterna) och Europademokraterna, men jag kan lova att det inte skulle öka den gruppens politiska sammanhållning, inte det minsta. Det här förslaget handlar inte därför inte om politisk sammanhållning. Det handlar om att skapa ett stort antal grupplösa som inte vill tillhöra någon av de grupper som har ett tillräckligt mandat för att kunna etableras. Detta leder i sin tur till att miljoner européer inte representeras av någon politisk grupp i Europaparlamentet. Jag ser inte det som någon gynnsam utveckling. Framför allt ser jag det inte som en demokratisk utveckling. Till sist skulle jag vilja fråga Richard Corbett, nu när vi är inne på ämnet politisk sammanhållning, om det förslag som han presenterar här har PSE:s enhälliga stöd, eller om det faktiskt råder djup oenighet om förslaget inom gruppen.
Íñigo Méndez de Vigo
(ES) Herr talman! Jag tycker kvällens debatt har varit intressant eftersom vi har hört föredraganden berätta att betänkandet har inspirerats av Jens-Peter Bonde, som fick gehör efter att han avgått, precis som Rodrigo Díaz de Vivar, El Cid Campeador, fick gehör efter sin död. Sedan liknade Hanne Dahl, som ersätter Jens-Peter Bonde, föredraganden vid Kafka, vilket förvisso är en positiv jämförelse och det betyder väl att Hanne Dahl inte håller med Jens-Peter Bonde. Därefter erkände Gerard Batten för oss att den parlamentariska gruppens medel använts för att ingripa i de nationella folkomröstningarna. Jag kan tänka mig att kvestorerna har synpunkter på det, Gerard Batten, eftersom det inte är tillåtet att använda dessa medel för sådana ändamål.
Och så har vi Johannes Voggenhuber? Vad kan jag säga om Johannes Voggenhuber, som kommer från det land som på ett så fantastiskt sätt arrangerade Europamästerskapet i fotboll 2008, som vi spanjorer var så belåtna med? Johannes Voggenhuber har beskyllt oss för att ha manipulerat och kritiserat kompromissändringsförslaget, och så visar det sig att han har undertecknat det.
Kort sagt vill gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater vara konsekventa och röstar i samförstånd med József Szájer, Timothy Kirkhope, Maria da Assunção Esteves samt Paul Rübig för förslaget.
Hans-Peter Martin
(DE) Herr talman! ”Låt oss våga en djärv demokrati” utgjorde titeln på en större artikel som jag skrev i Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung för två veckor sedan. Folk inom socialdemokratiska kretsar kontaktade mig och höll med - och det var inte enbart för att titeln var ett eko av ett av den framstående Willy Brandts berömda uttalande. Vad är det ni gör här nu, Richard Corbett och Jo Leinen? Ni ställer allting på sin spets och gör det medvetet.
Jag minns mycket väl vad ni sa när vi diskuterade den senaste höjningen av gränsen för bildande av grupper. Jag kommer ihåg när Jo Leinen fortfarande var en rakryggad demokrat. Han borde dra sig tillbaka och noga överväga vilka ideal han står för. Det som ni nu gör är att rasera demokratin. Ni hjälper gelikar som Jörg Haider och Heinz-Christian Strache och den extrema vänstern, människor som får till och med Oskar Lafontaine att framstå som en mittenpolitiker. Skäms på er! Stanna upp och tänk efter, och dra tillbaka ändringsförslaget för Europas skull. Var inga ”anti-européer”.
Jean-Claude Martinez
(FR) Herr talman! Det finns en enda marknad, det finns en enda valuta och därför skulle det vara alldeles logiskt att det bara fanns en enda grupp, vilket i varje fall skulle vara mycket effektivare. Det skulle då bara finnas en enda talare och det skulle bli enklare att dela informationen. Richard Corbett föreslår att vi höjer tröskeln till 30. Det verkar mycket farligt, eftersom irländare, fransmän och nederländare kan skicka 31, vilket skulle orsaka stora problem. Personligen anser jag att vi behöver en flytande tröskel. Den skulle fortfarande vara 30, men talmannen skulle efter eget omdöme kunna höja den till 35 eller 40 om de Europaparlamentsledamöter som vill gå med inte är helt enrollerade.
Under den fjärde franska republiken användes en metod som kallades ”avsättning”. I början av mandatperioden avgjorde majoriteten om en viss parlamentsledamot skulle få förnyat förtroende eller avsättas. Det är en perfekt metod. Richard Corbett skulle exempelvis kunna vara ansvarig för att avsätta alla som inte delar hans åsikter. Vi skulle också kunna anpassa den så att alla som inte delar Richard Corbetts åsikter betalar sin lön till honom eller hans grupp. Hur som helst spelar det ingen roll; irländarna har bevisat att vilka regler som helst kan antas. Det går inte till på det viset längre här, Richard Corbett.
Richard Corbett
föredragande. - (EN) Herr talman! Det har varit en rolig debatt. Jag har haft roligt åt befängda påståenden att om ändringen antas och tröskeln för bildande av en grupp i parlamentet höjs från 20 till 25, eller eventuellt 30, skulle detta innebära slutet för demokratin och pluralismen i parlamentet. Vilket struntprat! Det är ett blygsamt förslag. Till och med 30 är mycket lägre än tröskeln i de flesta nationella parlament, vilket vi alla tycker är fullständigt demokratiskt. Så varför skulle vi inte kunna ha det här?
Att det skulle vara ett angrepp på nuvarande grupper är nonsens. Det gladde mig att talesmannen för UEN-gruppen medgav att hans grupp inte påverkas. Jag blev förvånad att Gerard Batten tror att hans grupp påverkas. Jag trodde att han förväntade sig att få fler mandat i nästa EU-val. Jag tror snarare att de kommer att förlora mandat och utplånas så att de inte ens når upp till nuvarande tröskelvärden. Så de påverkas i alla fall inte på något sätt.
Och vilket struntprat att påstå att förslaget är riktat mot en särskild åsiktsgrupp, exempelvis EU-skeptiker! EU-skeptiker har alltid funnits representerade i parlamentet, väl representerade, och har nästan alltid haft en politisk grupp, och jag är övertygad om att det även i fortsättningen kommer att vara så. De företräder en liten men viktig del av den allmänna opinionen och ska självklart delta i våra debatter. Detta påverkas inte av ändringsförslaget.
Detta är inget radikalt förslag. Det är ett klokt, praktiskt förslag, baserat på sunt förnuft och syftar till att pröva vilket tröskelvärde som är lämpligt för bildande av en politisk grupp i ett utvidgat parlament.
Det är inget radikalt förslag och det är inte riktat mot någon. Det gläder mig att många grupper inser vikten av att kompromissa mellan de två ståndpunkterna i ärendet och komma fram till en kompromiss kring det blygsamma förslaget om 25.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 9 juli 2008.
