.Naudotų PCB alyvų naudojimas maisto perdirbimo įmonėje Airijoje (diskusijos)
Pirmininkė
- Kitas darbotvarkės klausimas - Komisijos pareiškimas dėl alyvų atliekų, kuriose yra PCB, naudojimo Airijos maisto perdirbimo pramonėje.
Androulla Vassiliou
Komisijos narė. - Gerb. pirmininke, Komisija puikiai suvokia, koks iškyla pavojus žmonių sveikatai ir aplinkai dėl polichlorintųjų bifenilų (PCB) naudojimo.
Įvykiai Belgijoje 1999 m., o praėjusiais metais Airijoje dar kartą parodė, kad net maži PCB kiekiai gali stipriai užteršti pašarų ir maisto gamybos grandinę.
Per paskutinius tris dešimtmečius ES sukurta įstatymų bazė, pagal kurią leidžiamas mažesnis į aplinką išskiriamo PCB ir dioksinų kiekis, kad būtų sumažintas poveikis žmonėms, saugoma žmonių sveikata ir aplinka.
Tačiau įrangos, turinčios PCB, tarnavimo laikas ilgas, todėl ir uždraudus PCB naudojimą gamyboje 1985 m., nemaži šios medžiagos kiekiai vis dar gali daryti poveikį žmonėms.
1996 m. rugsėjo mėn. priimta direktyva 96/59/EB dėl polichlorintų bifenilų ir polichlorintų terfenilų (PCB/PCT) numato atitinkamas priemones, kad kaip įmanoma greičiau būtų atsisakyta PCB turinčios įrangos naudojimo ir sunaikintos PCB atliekos, o didelių gabaritų įranga nustota naudoti iki 2010 m. pabaigos.
Tačiau iki galo įgyvendinti šiuos įstatymus vis dar nepavyksta. Komisija daugelyje valstybių narių pradėjo pažeidimų nagrinėjimo procedūras dėl prievolės inventorizuoti didelių gabaritų, savo sudėtyje turinčią PCB įrangą bei sudaryti PCB sunaikinimo planus.
Dėl vykdomų pažeidimo nagrinėjimų procedūrų bendra situacija pagerėjo. Dabar neišaiškinti tik du atvejai, bet sprendimai netrukus turėtų būti rasti.
Visos valstybės narės sudarplanus nukenksminti ir/ar sunaikinti inventorizuotą įrangą ir joje esantį PCB bei planus surinkti ir vėliau sunaikinti įrangą, kurioje PCB kiekis mažesnis nei 5 kubiniai decimetrai (remiantis direktyvos 11 straipsniu).
Vis dėlto reikėtų labiau stengtis. Siekdamos užtikrinti PCB sunaikinimo planų įvykdymą, valstybės narės turi gerinti šiuo metu galiojančių teisės aktų dėl PCB ir visų kitų Europos atliekų teisės aktų įgyvendinimą.
Komisija vis daugiau skiria dėmesio tinkamam Europos atliekų teisės aktų įgyvendinimui ir aktyviai remia valstybes nares tobuliau įgyvendinant tų šalių atliekų tvarkymo įstatymus.
Pašarų higienos reglamente Nr. 183/2005 numatyti minimalūs pašarų gamybos higienos reikalavimai taikomi kompleksiškai: pirminėje pašarų produktų gamyboje (ūkiuose), gamybos, apdirbimo ir platinimo pakopose, šeriant gyvūnus.
Pašarų verslo operatoriai turėtų pasirengti ir vykdyti veiklą, laikydamiesi Rizikos veiksnių analizės ir svarbiųjų valdymo taškų (toliau - RVASVT) nustatymo principų. Tai reiškia, kad operatoriai turi nustatyti svarbiausius rizikos veiksnius, be kita ko, galimą cheminį užterštumą, kai pašarai džiovinami tiesioginio šildymo būdu.
Atsakomybuž šių reikalavimų vykdymą tenka pašarų verslo operatoriams, nors jų vykdomų priemonių tinkamumą turėtų tikrinti valstybių narių kompetentingos institucijos. Daugeliu atvejų reikėtų atlikti patikrinimus vietoje.
Be to, numatyti maisto ir pašarų reglamento įgyvendinimo oficialios kontrolės organizavimo bendrieji principai, kurių laikantis valstybės narės turi užtikrinti, jog rizikos įvertinimu grindžiama kontrolbus vykdoma reguliariai ir pakankamu dažnumu. Šioji oficiali kontrolturi reguliuoti ir pašarų verslą.
Reglamento (EB) Nr. 882/2004 dėl oficialios kontrolės, kuri atliekama siekiant užtikrinti, kad būtų įvertinama, ar laikomasi pašarus ir maistą reglamentuojančių teisės aktų 45 straipsnyje numatytas Komisijos vaidmuo. Komisijos ekspertai atlieka valstybių narių kompetentingų institucijų auditą, žiūrėdami, ar vykdoma kontrolatitinka Bendrijos teisę.
2008 m. remiantis šiuo straipsniu buvo vykdomas bendrasis auditas daugelyje Airijos sektorių ir artimiausiu metu bus pateikta ataskaita. Audituojamų organizacijų sąrašą sudarvalstybių narių kompetentingos institucijos kartu su Maisto ir veterinarijos tarnybos auditoriais.
Klausime paminėta įmonnebuvo numatyta tikrinti, vykdant bendrąjį auditą 2008 m.
Užteršimo dioksinais atveju Airijoje nustatyta, kad teršalų šaltinis buvo užteršta duona naudota kaip pašaras gyvuliams. Duonos trupiniai buvo gaminami iš kepyklų atliekų (sausainių, kurių galiojimo terminas pasibaigęs), džiovinant tiesioginio kaitinimo būdu. Tiesiogiai kaitinant degimo dujos tiesiogiai kontaktuoja su džiovinamais pašarais. Naudojami degalai matyt buvo transformatorių alyva, kurios sudėtyje yra PCB. Įvairių subjektų (duonos trupinių gamintojų, degalų tiekėjų ir kt.) atitinkama atsakomybbus nustatyta per tebevykstantį teisminį tyrimą.
Norėčiau pabrėžti, kad klasifikuojant rizikos veiksnius labai svarbu laikytis visapusiško požiūrio, nes galimi pavojai gali būti susiję ne tik su naudojamomis medžiagomis, šiuo atveju duonos trupiniais, bet ir pačiu procesu.
Mairead McGuinness
PPE-DE frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, norėčiau padėkoti Komisijai už išsamų pareiškimą šia tema.
Manau, šiandienių diskusijų priežastis - noras pasimokyti iš savo klaidų ir užtikrinti, kad daugiau tai nepasikartos. Bėda ta, kad manėme pakankamai sugriežtinę taisykles ir užkirtę kelią tolesniems incidentams po to, kai susidūrėme su problema Belgijoje 1999 m. Tačiau matome, kokia situacija dabar, ir kokių padarinių susilaukėme, nes sistema nesuveikė. Šie padariniai ne tik piniginiai - nors pastarasis aspektas Europos Sąjungai, Airijos finansų ministerijai, mokesčių mokėtojams itin svarbus. Buvo prarastas vartotojų pasitikėjimas, o visas Airijos maisto gamybos sektorius patyrnuostolių rinkoje.
Džiugu, kad pažengėme į priekį, kad susigrąžiname gerą vardą tarptautinėje rinkoje, bet negaliu nepastebėti, kad dėl padėties Airijoje sunkumų patiria ir visos Europos Sąjungos ūkininkai. Todėl manau, kad šio vakaro diskusija - ne vien apie Airiją. Mano nuomone, iš jūsų pareiškimo matyti, kad Airijos problema gali pasikartoti ir kitose valstybėse narėse. Sakyčiau, būtent čia turėtų būti mūsų diskusijų išeities taškas.
Suprantame, kad ta alyva neturėjo pakliūti į gyvulių pašarų grandinę, ir stengiamės išsiaiškinti, kaip tai atsitiko. Kaip teisingai pastebėjote, tai - policijos tyrimo reikalaujantis tarpvalstybinės reikšmės dalykas. Tikiuosi, kad atkursime tikslią įvykių eigą ir ateityje galėsime išvengti tokio paties atvejo.
Bet čia iškyla dar viena problema, kurią minėjote ir jūs: ką daryti su maisto atliekomis, arba pertekliniu maistu. Savaime peršasi atliekų perdirbimas. Visi palaiko perdirbimą, nes nori būti gamtos bičiuliai, tvaraus vystymosi šalininkai. Tad yra du klausimai: pirma - tai, ką jūs minėjote: alyvų perdirbimas. Manau, šioje srityje reikėtų skirti daugiau dėmesio ne tik PCB, bet ir apskritai naudotoms alyvoms surinkti, paskirstyti, tvarkyti bei kitoms procedūroms, nors, savaime suprantama, labiausiai nerimą kelia būtent PCB.
Dėl perteklinio maisto, dar vadinamo maisto atliekomis. Asmeniškai manau, kad jas gyvulių pašarų grandinėje naudoti leistina, bet noriu pabrėžti, kad jei nesugebėsime garantuoti maisto atliekų saugumo ir prižiūrėti jų perdirbimo bei paruošimo, teks uždrausti šias atliekas naudoti maisto ir pašarų grandinėje.
Nenorėčiau, kad taip nutiktų, tačiau netrokštu ir Airijos scenarijaus pasikartojimo su visais padariniais. Norime, kad perteklinis (atliekų) maistas būtų naudojamas dėl to, kad jo gera kokybė, o ne todėl, kad gyvulių pašarų grandin- patogus būdas šiomis atliekomis atsikratyti - manau, tai labai svarbu.
Taip pat būtina atvirai pakalbėti apie gyvulių pašarų maišymo problemą. Ūkininkai yra įpratę supirkę produktus patys darytis pašarinius mišinius - dažniausiai taip elgiasi stambesnieji ūkininkai. Tokią praktiką galima leisti, jei veiks griežta kontrolė. Kiek žinau, reguliariai vykdomi tikrinimai, bet šiuo atveju rinka aiškiai tikrinta nenuosekliai. Pvz., pagauti minėtuosius gaminius naudoję ir už tai nubausti ūkininkai klausmanęs: "Kodėl niekas neateidavo patikrinti, kas atgabenama į mūsų ūkius?”
Kalbant apie reguliavimą, kaip suprantu, licencijuotiems gyvulinių pašarų operatoriams - Europos Sąjungos kombinuotojų pašarų pramonei - taikoma labai griežta kontrolė, įvesta, nes anksčiau buvo leidžiama per daug veiksmų laisvės.
Įtariu, kad valstybėse narėse ypač griežtai reguliuojami įstatymų besilaikantieji, o apie galimus pažeidėjus negalvojama. Pernelyg siaurai mąstome. Atrodo, kad kai dokumentų seka tvarkinga, kai visos varnelės sužymėtos, linkstama klausimą atidėti į šalį ir nebesistengiama žvelgti giliau.
Manau, reikia peržiūrėti reguliavimą. Yra peržiūrimas reguliavimas finansų sektoriuje, tą patį reikia padaryti maisto sektoriuje. Taip pat manau, kad ūkiuose į ateinančius inspektorius kartais pažiūrima kaip į pačius nelabuosius. Kodėl ūkininkai inspektorių nenori pripažinti savo verslo saugotojais?
Mano manymu, po šio įvykio turėtume pakeisti mąstymą visoje maisto grandinėje. Ypač džiaugiuosi Airijos ūkininkų asociacijos pranešimu apie buriamą darbo grupę maisto reikalams. Seniai metas ūkininkams imtis kontroliuoti dalį maisto grandinės, kurios pirmoji grandis - jie patys.
Galiausiai, nors nebrangių sudedamųjų dalių klausimo čia nesprendžiame, gamintojų jaučiamas spaudimas gaminti vis pigiau irgi yra aptariamos problemos dalis, tad į jį būtina atkreipti dėmesį.
Proinsias De Rossa
PSE frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, šia tema norėčiau pasakyti keletą dalykų, ir truputį paprieštarauti M. McGuinness teiginiui, kad "kalbame ne apie Airiją”. Be jokių abejonių, kalbame būtent apie Airiją. Tai - naujausias su maisto rizika susijęs skandalas.
Svarbiausia turėtų būti apsaugoti žmonių sveikatą, o tai reiškia, kad kalbama apie 1996 m. priimtos direktyvos įgyvendinimą. Deja, Airija buvo viena iš tų valstybių narių, kurias įgyvendinti minėtąją direktyvą pavyko priversti tik vėluojant penkerius metus, 2001 m., pagrasinus iškelti bylą. Be abejo, įgyvendinimas, atrodo, vis dar vyksta, o proceso tinkamą vyksmą užtikrinti turinčios patikros procedūros veikia pakankamai silpnai. Iš to, ką skaičiau, nustebino faktas, kad trūksta žinių, kas tiksliai įvyko šiuo konkrečiu kiaulienos taršos atveju. Atrodo, kad pašarą gaminęs fabrikas kurį laiką nebuvo tikrintas.
Taip pat turiu pasakyti - vyriausybtikrai nustebtų tai išgirdusi, - kad laikau vyriausybės sprendimą staigiai sustabdyti kiaulienos platinimą bei pašalinti kiaulieną iš parduotuvių lentynų teisingu sprendimu. Taip, nukentėjo daug nekaltų, įstatymų besilaikančių gamintojų, skerdyklų ir kitų: 90 proc. ar daugiau gaminių nebuvo niekaip užteršti. Fabrikas kaltininkas aprūpindavo tik maždaug dešimtį taškų, tad vyriausybės mosto būta plataus - bet visgi teisingo. Svarbiausia - užtikrinti, kad visuomenei ir vartotojams nereikėtų abejoti prekybos centre, vietos maisto parduotuvėje nusipirkto maisto saugumu. Manau, nesiimdami skubių drastiškų priemonių tam užtikrinti, neįvykdysime savo įsipareigojimų.
Turiu du klausimus Komisijos narei. Pirma, kaip minėjau, kalbame apie 1996 m. direktyvos įgyvendinimą. Regis, pastaruoju metu būta siūlymo šią direktyvą persvarstyti? Ar minėtoje direktyvoje nurodyti standartai tebetinkami, ar jau nebe? Ar neturėtume rimčiau pasvarstyti, kad reikėtų PCB plitimą sustabdyti greičiau nei planuota, visų pirma todėl, kad direktyva daugelyje valstybių narių iš tiesų buvo įgyvendinta pavėluotai?
Antrasis klausimas susijęs su Airijos aplinkos apsaugos agentūros 2008 m. pavėluotai pateiktu valdymo planu. Jame kalbama apie dabar vyraujančios PCB bei PCB turinčios įrangos valdymo praktikos kodeksą (pats kodeksas yra plane). Norėčiau sužinoti, ar praktikos kodeksas suderinamas su direktyva. Ar PCB valdymo atveju neturėtume taisyklių taikyti griežčiau? Nesiūlau teikti kaltinimų visiems, kas pažeidžia vieną kitą taisyklę, bet laikausi nuomonės, kad kai kalbama apie maisto saugą, beatodairiškai besinaudojantiems padėtimi turėtų būti numatytos kriminalinės sankcijos.
Liam Aylward
UEN frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, Airijos kiaulienos pramonyra gyvybiškai svarbi Airijos žemės ūkio maisto produktų sektoriui. Ši pramonvertinama apytikriai 1 mln. EUR, joje tiesiogiai ir netiesiogiai dirba 10 tūkst. darbuotojų.
Esant tokiam ekonominiam klimatui, koks yra dabar, bei kylant maisto kainoms, privalome iš visų jėgų stengtis apsaugoti Airijos kiaulienos sektorių, kurio veikla atitinka aukščiausius Europos Sąjungos bei tarptautinius standartus.
Kadangi veikNacionalinliekanų stebėjimo programa, buvo atrastas didesnis nei leidžiama dioksinų kiekis kiaulienos riebalų mėginyje ir buvo galima greitai atsekti taršos šaltinį - vieną pašarus gaminančią įmonę. Nors maisto tarša niekada nedžiugina, šis incidentas parodė, kokio aukšto lygio yra maisto saugos kontrolė, vykdoma Airijos vyriausybės, siekiant užtikrinti maisto grandinės vientisumą. Kitaip tariant, kontrolsuveikė.
Todėl norėčiau pagirti Airijos vyriausybės bei Žemės ūkio ministerijos kompetentingus, sparčius veiksmus priimant sprendimą iš apyvartos išimti visus gaminius. Rinkos Europoje bei užsienyje ir Europos Komisija į tai reagavo labai teigiamai. Sprendimas parodė, kaip rimtai mūsų šalis rūpinasi maisto sauga ir padėjo išsaugoti kokybišką maistą gaminančios valstybės reputaciją pačioje šalyje ir už jos ribų.
Kiaulieną sugrąžinus į parduotuvių lentynas, Airijos vartotojai ir toliau ją pirko, taip pat ilgai netrukus atgijo prekyba daugumoje Europos ir tarptautinių rinkų. Be abejo, kad prekyba būtų atgaivinta visiškai, dar reikia įdėti pastangų, pvz., pradėti geresnes rinkodaros kampanijas ir t. t.
Norėčiau pagirti Airijos parlamento Žemės ūkio komitetą atlikus išsamų dioksino incidento tyrimą, į kurio posėdžius buvo įtrauktos ministerijos, valstybinės agentūros bei kiaulienos pramonės atstovai. Taip pat džiaugiuosi, kad Žemės ūkio ministerija vykdo tolesnį tyrimą, kuriam vadovauja Europoje labai gerai žinoma asmenyb- profesorius Patrick Wall.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
Verts/ALE frakcijos vardu. - (DE) Gerb. pirmininke, gerb. Komisijos nare, Airijos atveju bent jau buvo apie problemą sužinota, vykdant inspekcijas. Prieš dešimtmetį Belgijoje tokie atvejai į dienos šviesą lindo vienas po kito. Abiem atvejais kalbama apie įvykusias nelaimes, bet jos lieka neįrodytos. Praėjus dešimčiai metų, Belgijos byla jau uždaryta. Vienam asmeniui skirta lygtinvienų su puse metų bausmė. Tačiau lieka neaišku, kaip ta cheminmedžiaga pakliuvo į gaminius. Todėl turime laikytis prielaidos, kad toksinės medžiagos buvo įmaišytos tyčia, o pašaras naudotas norint sumažinti atliekų šalinimo išlaidas. Taigi alyva buvo atskiesta ir įmaišyta į pašarą. Abiem atvejais kalbama apie transformatorinę alyvą.
Kol šių nelaimių eiga neatkurta ir kol neįrodyta, kad įvykių priežastis buvo alyvos deginimas, tenka laikytis prielaidos - taip pat ir Airijos atveju, - kad būta nusikalstamos veikos, t. y. kad šios toksinės medžiagos (PCB) buvo įmaišytos. Tai reiškia, kad turėtume dažniau tikrinti, jog sumažėtų su pašarais susijusių nusikalstamų veiksmų, kurių imamasi manant, kad tai - paprastas būdas sumažinti sąnaudas.
Dėl to, atviroji deklaracija, kurią priimsime rytoj, yra dar viena galimybne teikti daugiau dėmesio nusikalstamiems veiksmams, bet dažniau tikrinti. Be to, rizika turi būti skaičiuojama atsižvelgiant ne tik į tai, kokios gamyklos yra susijusios, bet ir į tai, kas tokie minimas įmones valdo ir iš kokių neaiškių šaltinių gaunama alyva. Puikiai žinome, su kokiais žmonėmis turime reikalą, tad tikrindamos atitinkamos institucijos turi žinoti, kad šie žmonės reiškia didesnę riziką ir todėl jiems taikomos inspekcijos turėtų būti griežtesnės.
Bairbre de Brún
GUE/NGL frakcijos vardu. - (GA) Didelių kiekių dioksinų atradimas Airijos fabrikuose sukėlrimtų ekonominių sunkumų ūkininkams Šiaurėje ir Pietuose. Esant sudėtingam ekonominiam klimatui, tokios naujienos tikrai nedžiugina. Kadangi veikti imtasi nedelsiant, rinka gali būti tikra, kad airiška kiauliena saugi. Kita vertus, iš nukentėjusiųjų negalima reikalauti, kad su padariniais jie susitvarkytų vieni patys. Žinau, kad kai kurie šių ekonominių klausimų labiau skirti kitiems Komisijos nariams, bet yra svarbu paminėti keletą dalykų.
2008 m. gruodžio mėn. Airijos vyriausybės paskelbtos Kiaulienos išėmimo iš apyvartos programos tikslas buvo nutraukti prekybą užteršta airiška kiauliena. Tačiau nepanašu, kad programoje būtų buvęs punktas, taikytinas keturiems tūkstančiams užterštų kiaulių, 2008 m. rugsėjo 1 d. - gruodžio 6 d išsiųstų į Vion kiaulių perdirbimo įmonę Cookstowne, Tyrone grafystėje, mano rinkimų apygardoje.
Laimė, galime patvirtinti, kad airiška kiauliena visiškai saugi. Tačiau, jei minėtajam fabrikui nepriklauso kompensacija pagal ES paramos programą, jam gali tekti sustabdyti veiklą.
ES turi užtikrinti, kad šiai perdirbimo įmonei nebūtų užkrauta atsakomybuž keturių tūkstančių užterštų kiaulių įsileidimo padarinius.
Jei kompensacija nepriklauso pagal Kiaulienos išėmimo iš apyvartos programą, kurią vykdyti nutarKomisija drauge su Airijos vyriausybe, panašią programą Komisija turėtų pradėti su Žemės ūkio ir kaimo vystymosi departamentu asamblėjoje Belfaste.
Laikydamasi solidarumo, Europos Sąjunga turėtų patvirtinti bendrąjį nukentėjusiesiems reikalingų kompensacijų finansavimą. 2009-ieji visiems bus sunkūs metai - nepamirškime maisto sektoriuje dirbančių žmonių, kurie visai ne dėl savo kaltės, o dėl labai netikėtai susiklosčiusių aplinkybių pakliuvo į nepavydėtiną padėtį.
Neilgai trukus Belfasto asamblėjos ir Airijos vyriausybės ministrai pasiūlys bendrą gyvūnų sveikatos strategiją visai salai.
Turime nuspręsti dėl visai Airijai bendros prieigos, kuri aprėptų daugiau nei gyvūnų sveikatą ir numatytų vientisą reguliavimo būdą visai salai. Tai yra, ES reglamentai turėtų būti prižiūrimi ir įgyvendinami bendrai visoje saloje. Tai išeitų į naudą visiems Airijos ūkininkams, o ES reglamentus bus paprasčiau stebėti, kai jie nepersidengs vienas su kitu.
Kathy Sinnott
IND/DEM frakcijos vardu. - Gerb. pirmininke, mano kolega minėjo neaiškius kanalus, kuriais PCB pakliuvo į Airijos maisto grandinę. Manau, situacija gali pasirodyti esanti dar prastesnė, pažvelgus į PCB istoriją. Polichlorintiems bifenilams beveik šimtas metų. Jie yra dirbtinės kilmės ir jau nuo pat pradžių buvo aišku, kad jie labai pavojingi.
Ilgai jie buvo naudojami kondensatoriuose, hidrauliniame kure, grindų lake - tai tikrai ne ta medžiaga, kurią galime įsileisti į maisto grandinę. Bet praktiškai nuo pirmųjų amžiaus metų iki pat 1966 m., kai švedų mokslininkas įrodpolichlorintus bifenilus esant kenksmingus, žmonės manpriešingai ir leido juos naudoti, nors pramonėje ne vieną kartą pasitaiknelaimingų nutikimų.
Bet net pateikus mokslinių tyrimų rezultatus, tik 8-tajame dešimtmetyje (1972 m.) PCB buvo uždrausti viešose vietose; ir net po to juos naudoti buvo leidžiama ir visiškai uždrausta tik 2000 m. Taigi mūsų aplinkoje yra daug PCB alyvų, kurios buvo taip ir paliktos, net praėjus beveik šimtmečiui nuo tada, kai pradėjome įtarti, kad jos gali būti pavojingos.
Vadinasi, nors Komisija 1996 m. priėmdirektyvą, kuria reikalaujama pašalinti PCB, jų vėl ir vėl atrandama, kaip Belgijoje ir ne per seniausiai - Airijoje.
Kaip man teko sužinoti, Airijos žmonėms atrodo nesuprantamas vienas dalykas. Atsimenu, kaip lankiausi pas vieną mėsininką per tuos įvykius; jis tiesiog negalėjo viso to suprasti. Jo žodžiais, juk naudojama tiek daug atsekamumo priemonių. Galima tiksliai sužinoti, iš kur pas mus atsidūrkonkretus kiaušinis, kurią dieną jis buvo padėtas, labai norėdami galime atsekti tikslų ūkį ir taip toliau. Bet net kai jau žinojome, iš kur pasklido PCB, iš šio mėsininko, kuris seka saviškės kiaulienos šaltinius, turi kodus ir visa kita, vis dar buvo reikalaujama išmesti ir sunaikinti kiaulieną.
Nesuprantu, kaip taip galėjo nutikti, nes mes labai įtikinėjome Aplinkos komitetą; jūs labai stengėtės, kad būtų atsekamumas; bet, susidarius kritinei situacijai, sukurtos sistemos liko nepanaudotos. Galbūt sistemos pasitarnavo reikiamiems ūkiams surasti, bet jomis nepasinaudota nekaltųjų reputacijai atitaisyti, o žmonėms tai baisiai daug kainavo - taip pat ir mano šaliai, nes apjuodintos buvo ne konkrečios tiekimo grandinės, o visa šalis.
Yra ir kitų neaiškumų. Gerai, kad kalbame apie PCB bei dioksinus, bet ar prireiks dar šimto metų, kol įsisąmoninsime, kad dioksinai susiję ir su atliekų deginimu? Labai stengiuosi, kad deginant atliekas atsiradę dioksinai nepakliūtų į maisto grandinę.
Jim Allister
- Gerb. pirmininke, keli mano rinkimų apygardos ūkininkai ir perdirbėjas ne dėl savo kaltės patirs milijonus svarų nuostolių, nes nieko neįtardami nusipirko užterštų pašarų iš maisto gamyklos, kurioje ne tik kad nebuvo laikomasi tinkamos praktikos, bet apskritai buvo veikiama visiškai neatsakingai. Nenuostabu, kad į tokią padėtį pakliuvę rinkėjai smarkiai supyko.
Turiu klausimų Komisijos narei. Jei nėra galimybės atsakyti dabar, būčiau dėkingas, jei atsakytumėte raštu.
Pirma, kaip kaltoji pašarų perdirbimo gamykla laikėsi ES nuostatų? Ar iš tiesų, kaip minėta, jiems neegzistuoja jokie įstatymai?
Antra, ar Millstream turėjo licenciją naudoti alyvą, apie kurią kalbame? Jei ne, ar surasti ir sutvarkyti tokius paprasčiausių reguliavimo reikalavimų nesilaikymo atvejus nėra valstybės narės atsakomybė?
Trečia, ar Millstream taikRVASVT paremtą rizikos analizę ir autokontrolės planą, kaip reikalauja maisto higienos reglamentas?
Ketvirta, ar Komisiją tenkina valstybės narės šiai įmonei bei jos produkcijai skiriamų tikrinimų bei priežiūros lygis ir dažnumas, turint omenyje valstybės narės įsipareigojimą turėti oficialų rizika pagrįstą kontrolės planą? Gal Airijos vyriausybnepakankamai griežtai vertvykdyti pašarų įstatymą bei laikytis maisto saugos reikalavimų?
Penkta, mano apygardoje legaliai veikiančios maisto gamyklos turi laikytis griežtų kontrolės reikalavimų bei standartų, kuriuos nustato kokybės užtikrinimo programos. Kodėl Millstream Recycling netikrinta taip pat kruopščiai?
Šešta, ar nebuvo leista pašarų gamykloms pačioms sertifikuoti savo saugumą, o jei taip, tai kodėl toks leidimas duotas - nes tai turėtų būti leidžiama tik mažiems ūkio subjektams?
Galiausiai leiskite paklausti, kokiu teisiniu pagrindu Komisija pažadėjo didelę išmoką Airijos valstybei, jei iš pradžių Komisijos atstovas teigė, kad jokio teisinio pagrindo nėra? Jei bus įrodyta, kad ši valstybnarnesilaikjai keliamų reikalavimų, ar pažeidimai bus tiriami?
Maria Petre
(RO) Labai gerai, kad šįvakar galime diskutuoti, remdamiesi Komisijos ir jūsų, gerb. Komisijos nare, pareiškimu apie naudotų alyvų naudojimą gaminant pašarus Airijoje.
Norėčiau diskusiją truputį praplėsti: reikia pastebėti, kad pastarasis incidentas paveikdaugelį valstybių narių, įskaitant Rumuniją, apie kurią ir kalbėsiu. Tiksliau sakant, poveikį pajuto mėsos pramonė, o svarbiausia - vartotojai. Didelių nuostolių per labai trumpą laiką patyrusi pramonbei vartotojai buvo užklupti kaip tik tada kai, bent jau Rumunijoje, laikantis Kalėdų tradicijų, suvartojama ypač daug kiaulienos.
Veterinarinių tarnybų perspėjimas, naudojantis Europos skubaus perspėjimo sistema, - vienintelpuikiai suveikusi priemonė. Bet likusi, ne per šią sistemą ėjusi informacija pradingo. Kiek būta užterštos mėsos, kur ji platinta, kur yra visi maisto gaminiai - į šiuos klausimus buvo duoti nepilni atsakymai, o kai kuriais atvejais išvis neatsakyta. Kokie viso to padariniai? Vartotojų panika, dideli gamintojų nuostoliai ir atsakingų institucijų nesugebėjimas sėkmingai susitvarkyti su tokiu incidentu.
Mano nuomone, esama bent dviejų problemų. Pirmoji - tarša dioksinu, panaudojus naudotas alyvas - net ir maži kiekiai dioksino dėl jo toksiškumo labai pavojingi žmogaus organizmui. Ką galime padaryti, kad daugiau neįvyktų tokių incidentų?
Antroji problema - kaip pagerinti valstybių narių atsakingų institucijų galimybes reaguoti ir veikti tokiose pavojingose situacijose?
Baigdama norėčiau pasakyti, kad tikiuosi, jog diskutuodami rasime atsakymus bent jau į šiuos du klausimus.
Petya Stavreva
- (BG) Gerb. pirmininke, gerb. Komisijos nare, ponios ir ponai, polichlorintų bifenilų turinčių naudotų alyvų naudojimas maisto atliekų perdirbimo įmonėje vėl atkreipmūsų dėmesį į būtinybę užtikrinti maisto saugą Europos Sąjungoje.
Visų pirma reikia pabrėžti, kad problema atsirado ne dėl gyvulių ligos, o dėl to, kad nustatytų Europos Sąjungos pašarų higienos bei saugos užtikrinimo procedūrų vykdymas buvo netinkamai stebimas. Nors kontrolinės priemonės egzistuoja, dideli kiekiai dioksino buvo atrasti jau pakliuvę į kiaulieną. Logiška klausti: kodėl jie neaptikti anksčiau?
Daug Europos piliečių dabar norėtų žinoti, ar Europos Sąjunga turi taip reikalingus įstatymus, kuriais iš valstybių narių būtų reikalaujama tinkamai stebėti gyvulių pašarų saugą. Būtina skubiai atsakyti į šį klausimą ir atsižvelgti į tai, kad net jei saugos normų nesilaiko viena vienintelmaisto perdirbimo įmonė, padariniai gali būti tragiški, o nuostoliai siekti šimtus milijonų eurų.
Norėčiau paraginti Europos Komisiją imtis reikalingų priemonių, kad būtų sustiprinta stebėsena, nes tinkama stebėsena - svarbi Europo Sąjungos vartotojų saugos užtikrinimo politikos dalis. Airiška kiauliena su dideliais dioksino kiekiais pasiekBulgariją ir daug kitų Europos šalių. Tačiau negalima leisti tokiems incidentams pasikartoti ateityje, nes už juos sumokama didžiulfinansinir socialinkaina.
Galiausiai norėčiau pritarti M. McGuinness iniciatyvai paskatinti Komisiją atidžiai išnagrinėti šią problemą.
Elisabeth Jeggle
(DE) Gerb. pirmininke, gerb. Komisijos nare, šįvakar kalbame apie naudotų PCB alyvų naudojimą maisto perdirbimo įmonėje Airijoje. Rytoj diskutuosime apie gyvulinių pašarų pateikimą rinkai ir naudojimą. Rytoj galėsime pasakyti, kad šiame sektoriuje kartu jau įgyvendinome daug svarbių naudingų priemonių. Vis dėlto šioje srityje problemų dar yra. Štai kodėl M. McGuinness užduoti penki klausimai turi būti rimtai apsvarstyti ir į juos turi būti rimtai atsakyta.
Gerb. Komisijos nare, jūs pati kalbėjote apie užlopytinas mūsų įstatymų įgyvendinimo spragas keliose valstybėse narėse. Tikra tiesa, kad pašarų sektorius pastaruosius kelerius metus veikpatikimai, tačiau kai kurios įmonės arba nežino, kad egzistuoja tam tikra rizika, arba prieš ją užsimerkia. Be to, atrodo, kad tikrinimą tinkamu rizikos pagrindu daugeliui valstybių narių dar yra kur tobulinti.
Visi mes - Parlamentas, mažėjančios ūkininkų gretos ir vartotojai - tikimės, kad ES įstatymai bus taikomi tinkamai ir kad tam bus pasitelktos inspekcijos. Manau, kad tuo tikslu reikia išnagrinėti bendrąjį maisto įstatymą, maisto ir pašarų higienos situaciją bei licencijų išdavimo maisto perdirbimo įmonėms tvarką.
Taip, panaudoti perteklinę maisto produkciją yra pageidautina. Bent jau aš asmeniškai norėčiau, kad taip būtų daroma ir kad tokia perteklinprodukcija nebūtų naikinama. Tačiau būtina užtikrinti atsekamumą. Reikia saugiai ir efektyviai užkirsti kelią nepageidaujamoms cheminėms medžiagoms ir produktams. Kai išduodamos licencijos pašarinėms įmonėms, reikia užtikrinti jų darbuotojų profesinę kompetenciją maisto ir pašarų saugos srityje.
Pašarai - maisto saugos pagrindas, todėl ūkininkai turi išmanyti procedūras, kad vartotojai galėtų būti tikri dėl juos pasiekiančio maisto saugumo.
James Nicholson
- Gerb. pirmininke, visų pirma norėčiau pasidžiaugti proga padiskutuoti šia tema. Ūkininkai buvo priversti suprasti, kaip smarkiai juos gali pažeisti kitų žmonių veiksmai.
Incidentas įvyko Airijos Respublikoje, bet ironiška, kad problemą, manoma, sukėlusios naudotos alyvos buvo atvežtos iš Šiaurės Arijos. O apie pačią problemą sužinojome dėl sudėtinių pašarų iš Airijos Respublikos.
Man rūpi su tuo susijusi problema: Airijos Respublikos ūkininkai, nesvarbu, tiekiantys kiaulieną ar jautieną, iš Europos gavo kompensacijų, pagalbos, paramos. Šiaurės Airijos ūkininkai buvo palikti bėdoje ir dabar turi laikytis be pagalbos ir be paramos. Šiaurės Airijos ūkininkai sužlugdyti, daugeliui jų gresia prarasti ūkius ir verslą ne dėl savo pačių kaltės. Jie nepadarnieko blogo, niekaip nenusižengė, tad šiandien turiu Parlamentui bei Komisijos narei tiesiai pasakyti: mano galva, Šiaurės Airijos ūkininkus smarkiai nuvylne tik mūsų Žemės ūkio departamentas (Šiaurės Airijoje žinomas kaip DARD), bet labiausiai nuvylministras, parodęs esąs nekompetentingas, silpnas ir nemokantis išspręsti problemos.
Airijos Respublikos žemės ūkio ministras aiškiai parodė, kad pirmiausia rūpinasi tuo, kas jam priklauso. Tai puikiai suprantu. Norėčiau paklausti Komisijos narės: ar iš policijos tyrimo, kuris turėtų būti atliktas teritorijose abipus sienos, gausite kokios nors informacijos? Ar būsite pasiruošę veikti, remdamiesi gauta informacija, ir ar galėsite užtikrinti, kad Šiaurės Airijos gamintojai gautų tokią pačią paramą kaip ūkininkai Airijos Respublikoje ir kad finansine prasme nebūtų pažeistos jokios jų teisės? O svarbiausia - tai jau paskutinis klausimas, - ar užtikrinsite, kad daugiau tokių problemų neiškiltų? Tokių nesėkmių padariniai - vartotojų pasitikėjimo praradimas ir, svarbiausia, gamintojų sužlugdymas.
Avril Doyle
- Gerb. pirmininke, kaip minėjo Komisijos narė, vienas iš būdų žmogui susidurti su PCB yra per maisto grandinę. Tačiau žymiai daugiau žmonių susiduria su PCB per dar labiau paplitusius šaltinius: atvirą deginimą ir cigarečių dūmus. Supraskime, kas yra kas, nekelkime isterijos, nesikarščiuokime ir atidžiai viską apsvarstykime.
Minimalūs reikalavimai pašarų higienai tikrai labai svarbūs ir jų būtina nuosekliai laikytis, bet taip pat privalu užtikrinti visų mėsos produktų - ne tik jautienos, bet ir paukštienos, kiaulienos bei avienos - identifikavimą ir atsekamumą. Pateikiau atitinkamas pataisas dabar galiojantiems įstatymams, jas greitai svarstysime Parlamente.
Kiaulių pašaras, apie kurį kalbame, buvo užterštas duonos trupiniais, nes Millstream Recycling per neapsižiūrėjimą jiems džiovinti panaudojo kurą, nieko neįtariant nupirktą iš įmonės, su kuria turėjo reikalų jau seniai ir kuri anksčiau jokių problemų nekėlė. Dabar vykdomas policijos tyrimas, ir ši įmonglaudžiai bendradarbiauja.
Norėčiau paprieštarauti J. Allisterio teiginiui, kad įmonėje buvo veikiama visiškai neatsakingai. Gali būti įrodyta visai priešingai, todėl būkime atsargūs taip kalbėdami.
Didžiausia problema buvo ta, kad reikėjo iš rinkos pašalinti ir sunaikinti 100 proc. kiaulienos gaminių, nors tai ir buvo trumpalaikpriemonė. Daugelio Airijos ūkininkų pragyvenimo šaltiniai ir airiškų maisto produktų reputacija užsienyje nukentėjo dėl to, kad ėmėmės tokių perdėtai drastiškų priemonių, nors tik 6-7 proc. mūsų kiaulių ūkių buvo užteršta, nes Airijos identifikavimo ir atsekamumo sistema nesuveikskerdyklų lygmeniu. Airijoje visos kiaulės turi būti žymimos ausų įsagais arba tatuiruotėmis, bet dėl kažkokių priežasčių skerdyklose nesugebėjome atskirti tų kiaulių, kurios buvo šeriamos užterštais pašarais, nuo daugumos kitų, ėdusių neužterštą pašarą.
Būtina tai išsiaiškinti. Komisija turėtų išnagrinėti identifikacijos ir atsekamumo vaidmenį, be to, apskritai turėtume palaukti policijos tyrimo, kuris, manau, pateiks staigmenų.
Susijusios įmonės labai apgailestauja - ir tai pareiškviešai, - kad buvo padaryta žala maisto grandinės bei Airijos reputacijai ir kad ekonominių nuostolių patyrdaug ūkininkų, kurie iki šio incidento pirko aukštos kokybės pašarinius gaminius. Įmonės atnaujino veiklą ir vėl gamina, turiu pastebėti, puikius pašarus ūkininkų reikmėms.
Šis įvykis labai nemalonus. Niekas nenorėjo, kad susiklostytų tokia situacija.
Mairead McGuinness
- Gerb. pirmininke, stengiausi neskelbti nuosprendžių šioje Airijos byloje, nes ne to susirinkome, bet norėčiau Komisijos narei užduoti tris klausimus: koks kiekis PCB vis dar cirkuliuoja; ar galite užtikrinti, kad šios medžiagos neužterš maisto grandinės per artimiausius 23 mėnesius, kol bus šalinamos; ir ar galėtų Komisija, atsižvelgdama į Parlamento narių pageidavimą, pateikti ataskaitą, kaip sekasi įgyvendinti Pašarų higienos reglamentą.
Taip pat norėčiau pasakyti Jimui Allisteriui, kad problema išties yra tarpvalstybinė. Tarša, kaip manome, atėjo - tą teisingai minėjo Jim Nicholson - iš už sienos. Todėl nesutinku su Proinsiasu de Rossa. Tai tikrai Europos problema, nes ji tarpvalstybinio pobūdžio. Tai, kas nutiko Airijoje, gali pasikartoti bet kurioje valstybėje narėje, nes, kiek man žinoma, vis dar cirkuliuoja tūkstančiai tonų PCB. Galbūt Komisijos nargalėtų tai plačiau pakomentuoti.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
(DE) Gerb. pirmininke, gerb. Komisijos nare, ar Komisija ištyrarba atkūrįvykius, dėl kurių nutiko nelaimė? Man skamba juokingai, kad deginant naudotas alyvas išsiskyrę ir per keletą duonos trupinių persismelkę dūmai galėjo sukelti tokio masto taršą dioksinu - kalbama apie dioksino lygio kiaulienoje pakilimą 200 kartų, ne pašare, bet pačioje kiaulienoje. Manysiu, kad priežastis buvo tyčinis įmaišymas, kol (ar nebent) bus įrodyta priešingai.
Kiekviena eismo nelaimatkuriama ir ištiriama, siekiant suprasti, kaip ji įvyko. Šią nelaimę - jei tai buvo nelaim- taip pat būtina atkurti ir ištirti, ar tokio tipo degimas bei dūmai, persismelkę per mėsą, tikrai gali būti tokio didelio kiekio dioksino susidarymo mėsoje priežastis. Kaip praktikas, drįsčiau teigti, kad visi šie teiginiai - nesąmonė. Čia turime tyčinio įmaišymo atvejį, ir mes tampame saugyklomis nuodui, kuris savaime neskyla ir todėl perduodamas iš kartos į kartą.
Jan Mulder
- (NL) Diskusijos labai įdomios. Bijau, kad analogiškų atvejų pasitaikys ir ateityje. Niekada negalime atmesti kriminalinių veiksmų ar sistemos spragų išnaudojimo tikimybės.
Šįvakar neaptarėme vieno dalyko: privačių priežiūros sistemų. Gal Komisijai reikėtų labiau paraginti pramonę tikrinti savarankiškai ir išvystyti privačias kokybės nustatymo sistemas? Tada Komisija galėtų sakyti: "Mes pasirūpinsime galutiniais patikrinimais, bet iš pradžių jūs patys turėtumėte būti atsakingi už savo kolegų tikrinimą ir kelio tokioms nelaimėms užkirtimą. Jei sukursite gerai veikiančią sistemą, mes ją pripažinsime ir paskatinsime.” Man regis, kad vėliau tokie įvykiai nepasikartotų, reikia paraginti "iš apačios”.
Jim Allister
- Gerb. pirmininke, kad alyvos šaltinis buvo Šiaurės Airijoje, nesiginčijama. Tai nėra esminis dalykas.
Čia svarbus tai, kad Millstream nusprendnupirkti tos alyvos, žinodami, jog ją naudos džiovintuvuose pašarams gaminti, džiovinti duonos trupiniams - pamirškime alyvos kilmės vietos klausimą ir susimąstykime, kodėl jie tokią alyvą apskritai pirko.
Kodėl alyvos nepatikrino valstybės inspektoriai ir pati įmonė? Naudoti alyvą esant tokioms aplinkybėms, kaip suprantu, yra nelegalu, tai - maisto ir higienos reglamentų pažeidimas. Todėl kilmės vieta nėra esminis dalykas - esmė, kodėl alyva atsidūrten, kur atsidūrė, ir kodėl ji buvo panaudota tokiems tikslams.
Avril Doyle
- Gerb. pirmininke, niekuo nepagrįstas F. W. Graefe zu Baringdorfo teiginys, kad taršalai į pašarus buvo įmaišyti tyčia, yra smerktinas ir nederamas profesionaliam politikui. Leiskime teismo tyrimui vykti, kaip numatyta.
ĮmonMillstream Recycling glaudžiai bendradarbiauja. Jie turi visą dokumentų seką, įrodančią, kad alyvas pirko iš licencijuotos jais prekiaujančios įmonės Dubline. Pirkinį jie laikperdirbtu dyzeliniu krosnių kuru, kuris yra tinkamas naudoti tokiame džiovinimo procese. Pardavėjas buvo licencijuota įmonė, o pirkėjai manė, kad gauna perdirbtą dyzelinį krosnių kurą. Tačiau jie sutinka, kad į rankas gavo transformatorinę alyvą, dėl kurios ir susidardioksinai.
Atliekami teismo ir policijos tyrimai. Leiskime jiems vykti, kaip numatyta, ir nesisvaidykime nepagrįstais kaltinimais, nes problema labai rimta, o isterija ir perdėtos reakcijos jos išspręsti nepadės.
James Nicholson
- Gerb. pirmininke, visi sutinka ir niekas neneigia, kad alyvos šaltinis tikrai buvo Šiaurės Airijoje. To paneigti negalime. Tačiau mums besiginčijant, Šiaurės Airijoje ir Airijos Respublikoje aštuoni ūkininkai ruošiasi pasitraukti iš verslo. Pripažįstu, kad jie taip pat nukentėjo. Tai - ne politika. Kenčia paprasti žmonės, mūsų ūkininkai kenčia finansiškai.
Turime susitaikyti - ir jūs, gerb. Komisijos nare, turite susitaikyti, - su tiesa, kad tonų tonos kiaulienos buvo neatsekamos. Niekas nežinojo, iš kur ta kiauliena, iš kokių kiaulių ar iš kokios vietovės. Gerb. Komisijos nare, jau laikas - seniai laikas - įvesti aiškų, suprantamą kilmės vietos žymėjimą. Jei būtų veikęs toks žymėjimas, būtume žinoję, kokia mūsų padėtis ir kur yra kiauliena.
Nenoriu iš to daryti politikos, nes man tai nėra politika. Su savo ūkininkais bendrauju kasdien, kai kurie jų, ko gero, praras ūkius. Tad visa tai labai rimta. Jei reikia palaukti galutinių teismo tyrimo išvadų, aš jų lauksiu - bet noriu, kad mano ūkininkai būtų apsaugoti, nenoriu, kad juos išduotų. Noriu, kad jie iš jūsų gautų tinkamą apsaugą - kad turėtų tokias pačias galimybes bei apsaugą kaip ir ūkininkai Airijos Respublikoje.
Androulla Vassiliou
Komisijos narė. - Gerb. pirmininke, diskusija buvo karšta, iškelta daug klausimų. Taip pat išsakyta daug prielaidų, ir aš sutinku su A. Doyle, kad turime kantriai palaukti, kol bus baigtas tyrimas. Tada galėsime daryti išvadas ir sprendimus ateičiai. Norėčiau pastebėti (tame nedalyvavau, bet girdėjau), kad kai panašūs incidentai įvyko Vokietijoje ir Belgijoje, informacija apie juos buvo išplatinta visose valstybėse narėse. Tad būtų buvę galima tikėtis, kad po tokių įvykių apdairi valstybnarsugriežtintų kontrolę. Tačiau net kai kontrolės priemonės itin griežtos, tokių incidentų gali pasitaikyti dėl sukčiavimo, neapdairumo ar kitų priežasčių. Esame atsakingi už įstatymus - mano nuomone, dabar jie patenkinami - ir prižiūrėti, kaip įstatymus vykdo valstybės narės. Mūsų, kaip Komisijos, pareiga - turėti kontrolės priemonių ir prižiūrėti, kad valstybės narės vykdytų savo pareigas.
Maisto ir veterinarijos tarnybos (MVT) savarankiškai tikrina, MVT ataskaitos prieinamos viešai, ir iš šių kiekvienai šaliai atskirai ruošiamų ataskaitų galima susidaryti vaizdą, kiek laikomasi mūsų įstatymų.
Keli kalbėtojai paminėjo atsekamumo problemą. Atsekamumas iš tiesų yra vienas kertinių akmenų bendrajame maisto įstatyme, už jį atsakingi maisto tvarkymo subjektai, kurie turi nurodyti, iš ko pirko ir kam parduoda. Vis dėlto nuo to, kokia detali ir tiksli bus maisto tvarkymo subjekto pasirinkta atsekamumo sistema, priklauso finansiniai nuostoliai, kuriuos šie subjektai patirtų, prireikus gaminius išimti iš apyvartos. Šiuo konkrečiu atveju, Airijos atsekamumo taisyklės reikalavo nurodyti tik pagaminimo datą, bet ne ūkį, kuriame pagaminta mėsa. Todėl buvo būtina išimti iš apyvartos visą per tuos du mėnesius pagamintą mėsą. Jei būtų veikusios griežtesnės atsekamumo taisyklės (kurios, žinoma, ir brangiau kainuotų), iš apyvartos būtų užtekę išimti tik mėsą, kurią galima identifikuoti kaip pagamintą tame konkrečiame ūkyje. Tad tenka rinktis: mokėti daugiau ir turėti geresnes atsekamumo taisykles ar mokėti mažiau ir vėliau privalėti padengti nuostolius.
Buvo minėta, kad Komisija suteikparamą - nors už kompensacijų mokėjimą atsakinga ne aš, o Komisijos narys Fischer Boel; turiu pasakyti, kad šiuo atveju ir Airijos Respublikoje, ir Šiaurės Airijoje buvo sumokėta remiantis tuo pačiu pagrindu. Turiu čia šiek tiek statistikos. Šiaurės Airijoje Komisija pradėjo pagalbos privačiam saugojimui programą, pagal kurią galima ilgiausiai šešis mėnesius saugoti iki 15 tūkst. tonų. Tam skirtas 6,9 mln. EUR biudžetas. Analogiška privataus saugojimo programa taip pat pritaikyta Airijos Respublikoje. Pagal pastarąją programą galima laikyti iki 30 tūkst. tonų, ilgiausiai šešis mėnesius, o didžiausias tam skirtas biudžetas - 13,9 mln. EUR. Airijos Respublikoje taip pat veikatliekų šalinimo programa, finansuota kartu su Bendrija ir kainavusi 20,6 mln. EUR. Tiesiogiai ūkininkams nei Airijos Respublikoje, nei Šiaurės Airijoje Komisija nemokėjo nieko, nes tokia kompensacija neturi teisinio pagrindo.
Galėčiau apibendrinti, kad mūsų įstatymai geri, bet ateityje reikia būti budriems nuolat. Turime užtikrinti, kad įstatymai būtų tinkami valstybėms narėms ir kad valstybės narės su mumis bendradarbiautų. Savo ruožtu, Komisija turi išlaikyti kontrolę ir stebėti, kad valstybės narės laikytųsi mūsų reglamentų.
Be to, kai turėsime tyrimų rezultatus, galėsime mąstyti apie ateitį. Jei matysime, kad reglamentus galima tobulinti, nedvejodami taip ir padarysime.
Pirmininkė
- Diskusija baigta.
